recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Various aircraft, large and small, exhibited in a hangar.Noe av flysamlingen ved Imperial War Museum Duxford.
**Duxford flyplass** er en gammel militær flyplass brukt av Royal Air Force fra første verdenskrig og [US Army Air Force] fram til 1961. Den ligger ved landsbyen Duxford i Cambridgeshire. Flyplassen huser Storbritannias største flymuseum som er del av Imperial War Museum siden 1976. 

Det er syv store hangarer med over 200 fly. Mange av flyene er krigsfly fra Andre verdenskrig. Det er også kjøretøyer, antiluftskyts og mindre marinefartøyer. Museet har også store mengder bøker, kart, bilder, våpen og annet utstyr i museets lagre og utstillinger. I 2012 ble mange store gjenstander flyttet fra museets samlinger i London til Duxford. 

Det er en egen stor bygning med mange fly fra USA som er tegnet av Sir Norman Foster og har vunnet Stirling pris. 

Ved museet foregår betydelig restaurering og annet vedlikehold for en stor del av frivillige. Det er fri entre ved flere av muséene under Imperial War Museum, men i Duxford er det vanligvis krevet billett.

Flere britiske regimentmuseer holder hus i anlegget, deriblant fallskjermregimentet og Royal Anglian Regiment. 

Flyplassen drives av myndighetene i grevskapet Cambridgeshire og av stiftelsen Duxford Aviation Society for å fremme allmennflyging og for å ta vare på britisk sivil flyhistorie.

Det arrangeres store flystevner i juli og i september 

Under bombingen av Tyskland under Andre verdenskrig ble plassen benyttet av amerikanske jagerfly.

Bygningsmassen ved flyplassen er i stor grad fra Andre verdenskrig og mange av bygningene er fredet.

Det er også kjøretøyer, antiluftskyts og mindre marinefartøyer. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Albert Michael Krushel** (født 21. oktober 1889, død 25. mars 1959 i Buffalo) var en amerikansk syklist som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Krushel vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 320 kilometer landevei bak Sverige og Storbritannia. De andre syklistene på laget var Carl Schutte, Alvin Loftes og Walter Martin. Det ble kun kjørt et ritt under OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hver nasjon summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Syklistene fra USA som kom på andreplass kom individuelt på plass nummer 3,11, 13 og 17. Krushel kom på trettendeplass i den individuelle konkurransen over 320 kilometer.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i sykling, 320 kilometer landevei lagkonkurranse (USA)

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albert Krushel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Albert Krushel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Krushel – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Krushel – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Albert Krushel – Cycling Archives Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Waltercio Caldas** (født 1946 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk kunstner, som har arbeidet som tegnet, bokillustratør, skulptør, teaterscenograf, kunstpedagog og med installasjoner. Hans arbeider kan karakteriseres som minimalistiske og ny-konkretistiske, med noen innslag av lett bearbeidede readymades.

Han har mottatt undervisning fra Ivan Serpa ved det brasilianske samtidskunstmuseet Museu de Arte Moderna do Rio de Janeiros skole *Escola do Museo de Arte Moderna* i 1964–65, og er ellers autodidakt. Han hadde sin første separatutstilling på det samme museet i 1976.

Han er innkjøpt av Neue Galerie i Kessel, Tyskland og flere museer i Sør- og Nord-Amerika, blant annet Museum of Modern Art, New York. Han har representert hjemlandet på Veneziabiennalen i 1997, og har stilt ut i Sør-Amerika, USA, Madrid og Genève. Han har utført offentlige skulpturer i Brasil og Uruguay; og han har også bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Omkring» i Leirfjord.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, abART person-ID 142927[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 7615, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   oppført som Brazilian, DACS ID (tidligere) ce244b50-47e5-e711-8b59-000c29e811b2, besøkt 4. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 25. februar 2012.
5. ↑  Christopher Grimes Gallery Arkivert 27. juni 2012 hos Wayback Machine. biografi og verkbilder
6. ↑  moma.org
7. ↑  skulpturlandskap.no Arkivert 7. august 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
*Albert Lunde kan referere til to personer. Albert Lunde er en rollefigur i Hotel Cæsar, mens her er:*

**Albert Lunde** (født 26. november 1877 i Vanse, død 30. januar 1939 i Oslo) var en norsk predikant i hellighetsbevegelsen og forfatter som forkynnet både i USA, Norge og i store deler av Skandinavia. Han var også formann i Evangelisk Orientmisjon fra 1917 til 1937.

I 1895 var han i amerika og hørte bl.a. D. L. Moody tale. Lunde ble sterkt grepet av budskapet. Under en gudstjeneste i Frelsesarmeens skandinaviske menighet i Chicago ble han omvendt. I 1901 kom han hjem til Norge og i 1905 hadde han møter i Hausmannsgatens bedehus og i Calmeyergatens misjonshus i Kristiania. En av de mest kjente personer han omvendte var den finske presidenten Lauri Kristian Relander som han omvendte på en misjonsreise i Finland.

Lunde hadde opplevd hellighetsbevegelsen i amerika og hadde blitt troende døpt, derfor var det under tvil at han fikk ha møter på bedehusene. Han inngikk en betingelse «om å ikke angripe den kjære lutherske tro». Dette var noen år før Thomas Ball Barratt kom hjem til Norge med *pinsevekkelsen*.

Han døde bare 62 år gammel i januar 1939. Samme år ga hans enke Anna ut boka *Albert Lunde. Minner fra hans liv* på Aschehoug forlag.

Verk
----

* Predikningar, Stockholm 1905
* Prædikener, Horten 1905
* Fem predikningar, Stockholm 1910
* Vem är Guds barn?, Helsingfors 1912
* Fra Calmeyergadens Prædikestol I–II, 2 bd. 1912–13
* Vägen till fristaden. Ny samling predikningar, Stockholm 1915
* Sex predikningar, Stockholm 1920
* Tad sum eit menniskja saar, Tórshavn 1923
* Den gode hyrde, 1932
* Se Han kommer, (posthumt) 1941
* På hellig jord, (posthumt) 1943
* Pohjolan herättäja, (posthumt) Helsingfors 1949
* Fra Calmeyergatens prekestol, (posthumt) 1955

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Albert Gustav Lunde, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Albert Lunde – utdypning (Norsk biografisk leksikon). () I Store norske leksikon. Hentet fra: http://snl.no/.nbl\_biografi/Albert\_Lunde/utdypning

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
***The Girl in the Park*** er en amerikansk dramafilm fra 2007, regissert av David Auburn. Dette er Auburns regidebut, men han har tidligere vært manusforfatter på filmene *Proof* i 2005 og *The Lake House* i 2006. Sigourney Weaver, Kate Bosworth og Keri Russell har hovedrollene. Filmen handler om tobarnsmoren Julia som blir traumatisert etter at datteren hennes blir sporløst forsvunnet. Handlingen foregår 15 år senere, da hun møter på en ung kvinne på gaten, som er fortvilende lik datteren hennes. Filmen hadde premiere under Toronto internasjonale filmfestival i september 2007.

Handling
--------

Etter at hennes tre år gamle datter forsvant for mange år siden, har Julia (spilt av Sigourney Weaver) blitt veldig avskåret fra alle hun kjenner, inkludert ektemannen og sønnen sin.

Men når hun møter Louise (spilt av Kate Bosworth) en urolig og rastløs ung kvinne med en lyssky fortid, dukker alle Julias gamle psykologiske sår opp igjen. Julia utvikler snart et irrasjonelt håp om at Louise kan være hennes forvunnede datter.

Medvirkende
-----------

* Sigourney Weaver som Julia Sandburg
* Kate Bosworth som Louise
* Alessandro Nivola som Chris
* Keri Russell som Celeste
* David Rasche som Doug
* Elias Koteas som Raymond

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Girl in the Park* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Girl in the Park* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Girl in the Park* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Park* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Girl in the Park* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Girl in the Park* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *The Girl in the Park* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Park* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Park* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Bergveronika, en amfiatlantisk plante
**Amfiatlantisk** (av gresk ἀμφί [amphi] = dobbel... begge... to...; rundt) er et begrep som brukes i biogeografien om plantearter som vokser på begge sider av Nord-Atlanteren, men som ikke finnes andre steder. Mange av artene som finnes på begge sider av Nord-Atlanteren, finnes i alle arktiske eller boreale strøk og kalles sirkumpolare arter. Noen plantearter mangler derimot i det nordvestlige Canada, rundt Beringstredet og i Sibir, selv om de vokser på begge sider av Nord-Atlanteren. Det er disse plantene som betegnes som amfiatlantiske.

Eksempler på amfiatlantiske plantearter er svarttopp (*Bartsia alpina*), fjellmarikåpe *(Alchemilla alpina*), musøre (*Salix herbacea*), bergveronika (*Veronica fruticans*) og rabbesiv (*Juncus trifidus*).

Litteratur
----------

* Eilif Dahl (1958). «Amfiatlantiske planter» (PDF). *Blyttia*. 16 (3): 93–121. ISSN 0006-5269.
* Eric Hultén (1973). *The Amphi-Atlantic Plants and Their Phytogeographic Connections* (2 utg.). Königstein: Koeltz. ISBN 3-87429-041-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Sebastian Vettel i RB7 under testing på Jerez før sesongstart.
Mark Webber i sin RB7 under Malaysias Grand Prix 2011
**Red Bull RB7** var Formel 1-bilen som Red Bull Racing konkurrerte med i 2011-sesongen. Den ble kjørt av regjerende verdensmester Sebastian Vettel og Mark Webber, og ble designet av teamets tekniske sjef, Adrian Newey.

Bilen ble lansert 1. februar 2011 på Circuit Ricardo Tormo i Valencia i Spania. Årets første test ble kjørt samme dag, og med Sebastian Vettel bak rattet var RB7 den raskeste bilen.

Tekniske spesifikasjoner
------------------------

RB7 var en videreutvikling av forrige års modell, RB6, som igjen var basert på Red Bull RB5. Endringene på RB7 var påkrevet som følge av regelendringer. Forbudet mot doble diffusere medførte en enklere diffuserversjon, som gjorde det mulig for teamet igjen å bruke et trekkstang- (pullrod)-basert hjuloppheng bak, som i 2009. Ved lanseringen hadde bilen fremdeles et enkelt eksossystem med rør som kom ut gjennom sidepodene, men allerede på den andre testdagen la Red Bull til en karbonfiberkanal på gulvet som ledet og spredte eksosen ut over diffuseren, uten å bli påvirket av luftstrømmene som passerte over eksosstrømmen.

KERS ble også gjeninnført i 2011, og Red Bull utstyrte bilene med et system levert av Renault. Ved lanseringen uttalte Newey: «Den store utfordringen for oss dette året er gjeninnføringen av KERS-systemet. Det er alltid en utfordring å finne løsninger som ikke svekker bilens aerodynamikk. Denne sesongen, hvor både McLaren, Ferrari og Mercedes har KERS, må vi få det til å virke, simpelthen for ytelsen ut fra startlinjen.» Selv om KERS-systemet medførte mer vekt og volum klarte teamet likevel å gjøre bilen slankere bak, og lettet dermed strømmen av eksos mot diffuseren.

2011-sesongen
-------------

I sesongstarten på Albert Park i Melbourne tok RB7 seieren med Vettel, mens Webber kom på femte. I de nitten løpene i 2011-sesongen var RB7 aldri dårligere enn femteplass i alle løpene bilen fullførte, den tok også tre dobbeltseire og bare to løp ble brutt, det første da Mark Webber krasjet i Italia og det andre da Sebastian Vettel måtte bryte i Abu Dhabi. Disse resultatene gjorde at Red Bull med RB7 gjentok fjorårets prestasjon og vant både konstruktørmesterskapet og også førermesterskapet med Sebastian Vettel. 

Sebastian Vettel, som (siden han kom til Toro Rosso) hadde gjort det til en vane å gi navn til racerbilene han kjørte, kalte sitt RB7-chassis «Kinky Kylie».

Løpsresultater
--------------

Se: Red Bull Racing

Referanser
----------

1. ↑  «Red Bull reveals its new RB7». *autosport.com*. Haymarket Publications. 1. februar 2011. Besøkt 13. mars 2014.
2. ↑  «Vettel pleased with fast start». *autosport.com*. Haymarket Publications. 1. februar 2011. Besøkt 13. mars 2014.
3. 1 2  «Red Bull RB7 Renault». f1technical.net. Besøkt 13. mars 2014.
4. ↑  «Red Bull's Sebastian Vettel enjoys perfect day with Kinky Kylie». *theguardian.com*. The Guardian. 28. mars 2011. Besøkt 13. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Red Bull RB7 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Et britisk amfibisk landingsskip, HMS «Bachaquero», under andre verdenskrig
**Amfibisk landingsskip** er en type krigsskip som har til oppgave å ilandsette og støtte bakkestyrker på fiendtlig territorium ved et amfibisk angrep.

I motsetning til amfibiekrigsskip (som landsetter bakkestyrker ved hjelp av luftfartøyer og landgangsfartøyer), kan amfibiske landingsskip ta seg helt opp på en strand for å sette av personell, kjøretøyer eller annet materiell. De er havgående og således større enn landgangsfartøyer.

Før andre verdenskrig var det ikke spesialbyggede skip for amfibisk krigføring. Under krigen ble det stort sett benyttet konverterte frakteskip, men noen spesialiserte skip ble også tatt fram, for eksempel *Landing Ship Tank* (*LST*).

Liste over skipstyper
---------------------

De engelske forkortelsene er også i bruk på norsk:[]

* LSL – Landing Ship Logistics
* LSM – Landing Ship Medium
* LST – Landing Ship Tank
* AGF – Auxiliary command ship

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Se også
-------

* Amfibiekrigsskip
* Amfibisk krigføring

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amphibious assault ships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Naval Technology Arkivert 1. desember 2007 hos Wayback Machine. - en samling korte beskrivelser av de forskjellige skipsklassene, med bilder
***The Girl with the Jazz Heart*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Lawrence C. Windom.

Handling
--------

Når Miriam Smiths veldig religiøse tante og onkel insisterer på at hun burde gifte seg med den fromme Simeon Althoff, svarer Miriam heller på en annonse i en avis etter en mann som søker ekteskap. Hun stikker deretter av til New York, for å møte mannen hun hadde korrespondert med gjennom brev. Men når Miriam får vite at Miles Sprague, mannen som hadde lagt ut annonsen, kommer for å møte henne, får Miriam kalde føtter.

Miriam ber venninnen sin Kittie Swasher, om hjelp. Når Miles dukker opp, later Kittie som om hun er Miriam og de går på kabaret sammen. I mellomtiden dukker detektiver, ansatt av Miriams tante og onkel, for å bringe Miriam hjem. Men de tar feil av Kittie, og tror at hun er Miriam. Hun blir derfor tatt med hjem, og låst inne på Miriams værelse. Kittie og Miles følger etter henne, og redder Miriam.

Skuespillere
------------

* Madge Kennedy som Kittie Swasher / Miriam Smith
* Joe King som Miles Sprague
* Pierre Gendron som Tommie Fredericks
* William Walcott
* Helen Dubois
* Robert Vaughn som Simeon Althoff
* Emil Hoch som Quinn

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 22. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Girl with the Jazz Heart* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl with the Jazz Heart* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Amfitryon** (gresk: Ἀμφιτρύων, «trakasserer begge sider») var i gresk mytologi sønn av Perseus' sønn Alkaios, konge av Tiryns i Argolida. Han ble thebisk general og var venn av Panopevs.

Han drepte sin onkel Elektryon, konge av Mykene, ved et uhell og ble sendt i eksil av en annen onkel, Sthenelos. Han flyktet sammen med Alkmene, Elektryons datter, til Theben hvor han ble renset for skyld gjennom blodet til Kreon, hans onkel på morssiden og konge av Theben.

Alkmene som var synlig gravid og lovet til Amfitryon av hennes far, nektet å gifte seg med ham før han hevnet hennes brødres død. Alle unntatt én døde i slag mot tafierne. Det var da Amfitryon kom hjem fra denne ekspedisjonen at Elektryon ble drept. Amfitryon dro derfor i felten mot tafierne sammen med Kreon som hadde gått med på å støtte ham på den betingelsen at han drepte den teumesiske rev som ble sendt av Dionysos for å herje landet.

Tafierne forble derimot uovervinnelige frem til Komaitho, kongens datter, av kjærlighet til Amfitryon skar av hennes fars gyldne hår som gav ham udødelighet. Etter å ha beseiret fienden, drepte Amfitryon Komaitho og gav kongedømmet til tafierne til Kefalos. Da han kom hjem til Theben, giftet han seg med Alkmene som fødte tvillingsønner, Ifikles, sønn av Amfitryon, og Herakles, sønn av Zevs som hadde besøkt henne mens Amfitryon var borte.

Han falt i slaget mot minyerne som han hadde satt i gang et felttog mot sammen med den unge Herakles for å frigjøre Theben fra en fornedrende skattlegging. Ifølge Evripides overlevde han dette felttoget og ble drept av sin sønn Herakles i sin galskap.

Plautus' komedie
----------------

Amfitryon er hovedperson i Titus Maccius Plautus' (254-184 f.Kr.) komedie *Amfitryon* (*Amphitruo*) som gir et komisk blikk på Jupiters forførelse av Alkmene.

Referanser
----------

1. 1 2 3   RSKD / Amphitruo[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   RSKD / Alcmena[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Q45186320[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Apollodorus, *The Library of Greek Mythology*, II, 4.5
5. ↑  Hos den romerske forfatteren er Herakles sønn av Zevs' romerske motstykke Jupiter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Edwin Maria Steindl** (født 14. april 1913 i Budapest, død 24. mars 1996 i Helsingborg) var billedkunstner.

Steindl flyktet fra Ungarn til Jugoslavia i januar 1957. Han kom så til flyktningemottaket på Hedmarkstoppen. Etter en vinter her reiste han bl. a til Sør-Amerika før han havnet på Vestnes i Møre og Romsdal. I 1962 kjøpte han et småbruk i Romedal. Steindl ble norsk statsborger i 1964 og omtrent på samme tid flyttet han til Hamar hvor han bodde frem til 1980. Fra 1980 til 1987 bodde Steindl i Drammen før han flyttet til Halden. I 1989 flyttet han videre til Helsingborg hvor han bodde frem til sin død i 1996.

Teknikk og motiver
------------------

Steindl er mest kjent for sine landskapsmotiver, men han malte også maritime motiver, blomster, akt, historiske bygninger, hester, portretter og abstrakte motiver. Han arbeidet med akryl og olje, men særlig fra den første tiden i Norge finnes det også en del akvareller.

Utstillinger, innkjøp m.m.
--------------------------

Steindls faste gallerister var «Det lille galleri» i Dronningens gate i Oslo og Lehn i Nordregate i Trondheim. Hen hadde en lang rekke utstillinger landet rundt bl. a i Molde, Tromsø, Harstad, Gjøvik, Åndalsnes, Kristiansund, Moss, Fredrikstad, Tønsberg, Porsgrunn.
Steindl er representert i mange private og offentlige samlinger. Han har flere offentlige utsmykninger i bl. a følgende kommuner: Stange, Hamar, Åmot, Ringsaker samt Høgskolen i Hedmark og Sparebanken Hedmark. Statsminister Odvar Nordli fikk også et maleri av Steindl i gave fra regjeringen på sin 50-årsdag.

Portal: Kunst
**Acid2**-testen er en omfattende teknologisk utfordring utarbeidet av The Web Standards Project for samtlige nettlesere på markedet, hvis mål er å avdekke svakheter i de respektive nettlesernes kode. Testen tar utgangspunkt i de åpne og anbefalte standardene fra W3C, med den hensikt å heve kvaliteten på dagens nettlesere og gjøre det enklere å utvikle nettsider på kryss av plattformer uten å måtte ty til nettleserspesifikk kode for å oppnå identiske resultater.

Nettleserne som passerer Acid2 er Mozilla Firefox 3, Opera 9, Safari, Konqueror og Shiira. Av disse nettleserne er det kun Opera, Safari og Mozilla Firefox som er tilgjengelig for Windows. Internet Explorer 6 har en rekke problemer med testen, og selv om det i 7-versjonen er flere forbedringer siden 6, passerer den fortsatt ikke. Internet Explorer 8 passerer testen, men kun originalen – ikke kopier på andre nettsteder.

For øvrig passerer også Prince Acid2. Prince er ikke en nettleser, men et verktøy som konverterer fra XML til PDF.

Testen kan tas på webstandards.org.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Acid2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Acid2 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Red Dead Redemption 2*** er et action-eventyrspill i westernsjangeren med åpen verden som er utviklet av Rockstar North og Rockstar San Diego, og utgitt til PlayStation 4 og Xbox One internasjonalt den 26. oktober 2018. Spillet ble utgitt til PC 5. november 2019. Det er oppfølgeren til *Red Dead Redemption* fra 2010, som igjen var oppfølgeren til *Red Dead Revolver* fra 2004. Historien til Red Dead Redemption 2 foregår i den ville vesten i 1899. Red Dead Redemption 2 inneholder både enkeltspiller og flerspiller. Flerspillermodusen, Red dead online ble lansert 15. mai 2019.

Handling
--------

I *Red Dead Redemption 2* følger vi en bande lovløse ved navnet *The Van Der Linde-gang*, hvor hovedpersonen Arthur Morgan hører til. Sammen med de andre lovløse flykter han østover etter et mislykket ran på en elvebåt i byen Blackwater. Arthur og gjengens leder, Dutch van der Linde leder an til en forlatt gårdsplass på fjellet, hvor banden slår seg ned for natten.

Referanser
----------

1. 1 2  Pereira, Chris (23. mai 2017). «Red Dead Redemption 2's New Release Window Narrowed Further». *GameSpot* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2017.
2. ↑  Matt Peckham (18. oktober 2016). «‘Red Dead Redemption 2’ Confirmed for PlayStation 4 and Xbox One» **(engelsk)**. *Time*. Besøkt 18. oktober 2016.
3. ↑  Jarle Hrafn Grindhaug (18. oktober 2016). ««Red Dead Redemption 2» bekreftet av Rockstar» **(norsk)**. *Pressfire*. Besøkt 18. oktober 2016.

Portal: Videospill
Amflora
Dyrking av Amflora i Sverige. Fra forsøksdyrking i 2008.
**Amflora** er en genmodifisert potetsort. Den er genmodisert slik at stivelsen bare består av amylopektin og ikke amylose i motsetning til fra naturens side der amylose utgjør 20% av stivelsen. Potetsorten er til industriell bruk, primært i papirindustrien. Potetsorten er utviklet av Sveriges lantbruksuniversitet i Alnarp i Lomma kommun og eies av det tyske kjemikonsernet BASF. Potetsorten inneholder også et antibiotikaresistent gen, noe som er kritisert av miljøbevegelsen.

Amflora ble godkjent av EU 2. mars 2010 og dyrking ble deretter startet i Sverige, Vorpommern i Tyskland og i Tsjekkia.

Referanser
----------

1. ↑  Småbrukaren nr 2 2010, s. 12
2. ↑  Ny föreskrift hotar mångfalden i köksträdgården – Mat- och Jordbruksnätverket
3. ↑  EU Commission grants planting of the Amflora potato Arkivert 17. august 2011 hos Wayback Machine. – GMO Compass

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amflora – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* 
*
**ACME** er betegnelsen på en gruppe med fem kunstnere som har sin bakgrunn fra Kunstakademiet i Trondheim. Gruppen består av Lars Erik Svensson, Annika Simonsson, Cecilie Nissen, Johan Sager og Tine Aamodt, og startet som en motreaksjon på fraværet av maleri på midten av 1990-tallet. 

Alle jobber med et bevisst forhold til maleriet som tradisjon, men vegrer seg å underkaste seg den. ACME forholder seg fritt til maleriet som uttrykksform. De tar lokalene i bruk, utnytter rommenes karakter, og gjør visuelle inngrep i rommene. Arbeidene blir til dels en del av interiøret, og motsatt blir interiøret integrert i arbeidene. Hver og en av dem arbeider ut fra selvstendige ideer, men gruppen ACME har allikevel den fellesnevneren, at medlemmenes arbeider både er selvrefererende samtidig som de refererer til noe annet enn seg selv, noe som kanskje er betegnende for vår tids maleri.

Utstillinger
------------

* 1998 *Galleri F 15*
* 1999 *Galleri Christian Dam*
* 2001 *Tromsø Kunstforening*
* 2002 *Akershus Kunstnersenter*
* 2004 *Konstepedemin, Göteborg*
* 2004 *Rogaland Kunstnersenter*
* 2004 *Galleri A, Oslo*
* 2004 *Trøndelag senter for samtidskunst*

Eksterne lenker
---------------

* Samtidskunst.no – ACME
* Akershus kunstsenter – ACME
* Tromsø Kunstforening
* 

Portal: Kunst
Dette navnet følger spansk navneskikk og alfabetiseres derfor etter det første av de to etternavnene.

**Igor Antón Hernández** (født 2. mars 1983) er en spansk landeveissyklist.

Siden han ble proff i 2005 var hans første store meritt seieren på den 16. etappen av Vuelta a España 2006.

Etter å ha imponert hans sportsdirektører i Euskaltel-Euskadi i 2007, blant annet etter å ha vunnet en etappe i Romandie rundt, ble Antón valgt som lagets mann i sammendraget i 2008-utgaven av Vuelta a España. Året startet bra, og i juni ble Antón nummer to i Euskal Bizikleta, kun slått av italieneren Eros Capecchi. Senere samme måned vant Antón 2. etappe av ProTour-rittet Sveits rundt. Sammenlagt ble han her nummer 3. I Vuelta a España i september var Antón i sitt livs form og viste det med å holde følge med Alberto Contador og Alejandro Valverde i fjellene. Dessverre falt Antón i en utforkjøring på etappen til Alto de El Angliru og fallet knuste hans ambisjoner i Vueltaen. Resultatet etter fallet var et knekt krageben og sesongen fikk en tidlig slutt for Antóns del.

2009-sesongen startet rolig for Antón. I juli stilte han til start i Tour de France, men klarte ikke å sette sitt preg på rittet. 3 fall i løpet av den første uken satte Antón mye tilbake. Antón kom derimot ut av Tour de France i kjempeform, og 2. august tok han sesongens eneste seier da han vant endagsrittet Subida a Urkiola. 

Etter 2018-sesongen, bestemte Antón seg for å legge sykkelskoene på hylla etter fjorten år som profesjonell.

Meritter
--------

2006
5.-plass sammenlagt Clasica de Alcobendas
3.-plass Subida a Urkiola
Etappeseier og 15.-plass sammenlagt Vuelta a España
Escalada a Montjuïc
2007
4.-plass sammenlagt Vuelta a Castilla y León
Etappeseier og 7.-plass sammenlagt Tour de Romandie
8.-plass sammenlagt Vuelta a España
2008
2.-plass sammenlagt Euskal Bizikleta
Etappeseier og 3.-plass sammenlagt Sveits rundt
2009
Subida a Urkiola
2010
2.-plass Gran Premio Miguel Indurain
Etappeseier Vuelta a Castilla y León
2 etappeseire Vuelta a España
2011
Etappeseier Giro d'Italia
Etappeseier Vuelta a España
2015
Sammenlagt og etappesier, Vuelta a Asturias

Referanser
----------

1. ↑  «Anton hangs up his bike after 14 years». *www.cyclingnews.com*. 16. september 2018. Besøkt 26. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Igor Antón – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Igor Antón – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Igor Antón – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Igor Antón – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Igor Antón – CycleBase Rediger på Wikidata
* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Igor Antón – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En rullebane med terskel og rullebanenummer 24
**Rullebane** er en betegnelse på det området som er beregnet nyttet for luftfartøy for avgang og landing ved en flyplass. En rullebane kan være av fast dekke (betong, asfalt) eller løst (grus, gress).

Lengde på rullebaner oppgis som regel i meter etter anbefaling av den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart (ICAO), mens enheten fot fremdeles brukes på mange rullebaner i Nord-Amerika.

Nummerering
-----------

På de fleste rullebaner kan det foretas avgang og landing i to retninger, og i luftfarten betegnes dette med et to-sifret tall som angir banens magnetiske retning på et 360-graders kompass avrundet til nærmeste 10 hele grader og deretter dividert med 10 (hvis 0 så brukes 36). For eksempel vil en baneretning på 268 grader bli avrundet til 270 og angitt som 27. Noen rullebaner kan ha restriksjoner på avgang og/eller landing i enkelte retninger.

Ved bruk av bane 18, landes det fra nord mot sør (sør er 180 grader). Den motsatte baneretningen er 36 (landing mot nord, 360 grader). Videre følges dette for en bane som ligger øst-vest – bane 09 ved avgang og landing mot øst og bane 27 ved avgang og landing mot vest. Dersom det er to parallelle rullebaner, skilles de fra hverandre ved at det legges det til en «L» (for «left») på banen til venstre, og «R» (for «right») på banen til høyre. For eksempel har de to parallelle rullebanene på Oslo lufthavn, Gardermoennumrene 01L/19R og 01R/19L. Der det er tre parallelle baner legges det til en «C» (for «centre») på banen i midten, dette ser man for eksempel ved Schiphol lufthavn i Amsterdam. Er det fire eller flere rullebaner er det vanlig å forskyve tallet et hakk på noen av banene, for eksempel er det fire parallelle nord-syd rullebaner i Denver, og de er nummerert 16R/34L, 16L/34R, 17L/35R og 17R/35L.

Nummeret viser at rullebanens retning er ca. 90 grader mot øst, R-en viser at det er den rullebanen som ligger til høyre av de rullebanene som er parallelle.

Se også
-------

* Flyplass
* Baneretning

Eksterne lenker
---------------

* United States Aeronautical Information Manual – Federal Aviation Administration, utgis hvert år (engelsk)
* United States Airport/Facility Directory (d-AFD) – Federal Aviation Administration, utgis hver 56. dag (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Stine Hoel Varvin** (født 7. desember 1971) er en norsk skuespiller.

Varvin er utdannet ved teaterlinjen på Romerike Folkehøgskole og ved Lee Strasberg Theatre Institute i New York. 

Fra 1988 til 1993 hadde hun en rekke mindre roller ved Chateau Neuf i Oslo, og i perioden 1994 til 1996 var hun vokalist i bandet Vampire State Building, som ga ut tre album og spilte blant annet på Roskildefestivalen.

Varvins første store rolle var i NRKs dramaserie *Hotel Oslo* i 1995, før hun fikk nok en stor rolle i NRKs såpeseriesatsning *Offshore* i 1996. Der gestaltet hun rollen som rikmannsdatteren Susanne Torgersen. I 1998 sluttet hun i serien og konsentrerte seg om teater.

Av Varvins teatererfaring kan nevnes Ibsens *Gengangere* og *Kejser og Galilæer*, samt rollen som Elaine i stykket *Arsenikk og gamle kniplinger* (2003) på Riksteatret. Henne største filmrolle var rollen som Liv i *Andreaskorset* (2004). På fjernsyn er hun også kjent fra dramaserien *Brigaden* på NRK, samt medvirkning i diverse sketsjer i Dagfinn Lyngbøs *God kveld, Dagfinn!* (2003) på TV 2.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stine Varvin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Stine Varvin hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Espen Bø** er en politimann og etterforsker som i november 2017 varslet om alvorlig kritikkverdige forhold knyttet til både manglende inngripen 
og etterforskning innenfor menneskehandelsaker i Vest politidistrikt. Bø jobbet da ved seksjon for organisert kriminalitet, avsnitt for menneskehandel (Exit). Sakene dreide seg om grov vold 
og voldtekt av kvinner i en sårbar situasjon og i flere tilfeller skulle politiet ha fått beskjed om at disse sakene ikke skulle etterforskes. 
Videre kom det frem at «det ikke er blitt grepet inn for å stanse pågående kriminalitet der liv og helse kunne være var i fare». Kort tid etter ble han omplassert mot sin vilje, og Bø svarte med å saksøke staten ved Justisdepartementet.

Onsdag den 3. mars 2021 fortalte VG at politibetjent Espen Bø i Vest politidistrikt har stevnet Staten for 
ulovlig gjengjeldelse etter at han varslet om manglende inngripen og etterforskning av grove overgrep mot utsatte kvinner.
Det er satt av tre uker til saken, som startet i Bergen tingrett mandag 8. mars 2021.


Bø fikk ytringsfrihetsprisen "Stochmans Hammer" for 2020 "Espen Bø får prisen for sin modige og uegennyttige bruk av ytringsfriheten" 

Bø fikk ikke medhold i at han var utsatt for ulovlig gjengeldelse, men slapp å betale saksomkostninger.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Espen Gangvik** (født 1958 i Tromsø) er en norsk bildekunstner og kurator.

Utdannelse
----------

Gangvik er utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim fra 1980 til 1984.

Kunstnerisk virke
-----------------

Espen Gangvik er en norsk kunstner, kurator, produsent og direktør (Trondheim Elektroniske Kunstsenter – TEKS og Trondheim internasjonale biennale for kunst og teknologi – Meta.Morf).

Som kunstner arbeider Gangvik bl.a. med tredimensjonal persepsjon, ofte visualisert gjennom geometrisk baserte skulpturer og 3D objekter. Kunsthistoriker Øivind Storm Bjerke har karakterisert ham som en kunstner som fra et konstruktivistisk ståsted arbeider i grenselandet «…mellom realitet og virtualitet. Hans skulpturer – som oftest utført i metall eller i andre materialer som gir en følelse av å besitte masse og en fast form – er basert på manipulasjon av rom ved hjelp av geometri og matematikk som de grunnleggende verktøy.»

Gangvik presenterte i 1996 skulpturserien *Compustructions* under utstillingen *Electra'96* ved Henie Onstad Kunstsenter. Skulpturene var konstruerte med hjelp av data-assisterte utregninger og 3D verktøy, hvor den digitale informasjonen ble overført til et automatisert tre-akset freseverktøy. Dette var det første heldigitaliserte norske skulpturprosjektet fra konstruksjon til fysisk objekt.

I 1996 og 1997 var Espen Gangvik engasjert som konstituert direktør ved Trondheim kunstmuseum, og  i samarbeide med professor Jeremy Welsh var han samme år ansvarlig for Trondheim bys 1000-årsjubileums kunstutstilling *Screens.* Etter *Electra'96* var denne utstillingen Norges andre kollektive mønstring for teknologirelaterte kunstprosjekter. 

I 2002 opprettet Gangvik stiftelsen TEKS – Trondheim Elektroniske Kunstsenter, som har som formål å tilrettelegge for produksjon og formidling av kunst som nyttiggjør seg nye teknologier og nye vitenskapelige gjennombrudd. Fra 2002 til 2009 arrangerte TEKS en årlig kunst- og teknologifestival – Trondheim Matchmaking – og fra og med 2010 opprettet «Trondheim internasjonale biennale for kunst og teknologi».

Espen Gangvik har siden 1984 deltatt i en rekke kollektivutstillinger i inn- og utland. Han har gjennomført flere større utsmykninger og er innkjøpt av blant andre Norsk kulturråd, Riksgalleriet og Nasjonalmuseet.

Referanser
----------

1. ↑  Prof. Øivind Storm Bjerke (*A Long Forgotten Future*, Trondhjems kunstforening 2000).
2. ↑  Cerpina, Zane; Stenslie, Ståle; Rudi, Jøran (2021). *ELEKTRONISK KUNST I NORGE – Bind I: Kunstnere og verk fra 1960 til 2020*. TEKS.press. ISBN 978-82-93778-04-2.
3. ↑  «Screens». Besøkt 6. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* gangvik.no
* TEKS – Trondheim Elektroniske Kunstsenter
* Meta.Morf – Trondheim internasjonale biennale for kunst og teknologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Amfiktyoni** (gresk: ἀμφικτυονία, *amphi* «rundtom» og *ktizo* «bebo», «befolke») var en form for religiøst-politisk stammeforbund, «et forbund av naboer», i den arkaisk tidsperioden i gresk historie. Det ble samlet vanligvis rundt en helligdom for å utøve en felles religiøs kult. Mest kjent er amfiktyonin i Delfi og festivalen Delia på øya Delos i Egeerhavet.

Forbundet ble opprettet i den uklare fortiden, i tiden før opprettelsen av de greske polis. Seks doriske byer langs kysten av sørvestlige Anatolia var i et forbund, og tolv joniske byer i nord, et *dodekapolis* som utgjorde det joniske forbundet som oppsto i kjølvannet av et uklart minne om en krig i Melia på midten av 600-tallet f.Kr. noe som allerede var i en betydelig oldtid da de første skriftlige nedtegnelser oppsto.

Thukydid gjorde et tilbakeblikk på den lelantinske krigen som ble utkjempet i Euboea en gang mellom slutten av 700- og første halvdel av 600-tallet f.Kr.: «Krigen mellom Khalkis og Eretria var en hvor de fleste byer som tilhørte resten av Hellas var delt inn i allianser med den ene siden eller den andre.» 

Moderne historikere har undret seg over den bredere meningen av «allianse» eller «forbund» i slike gamle tider. «Men forholdsvis storstilte sammenslutninger fører raskere til kontakter, til vennskap og fiendskap ved en distanse, enn mindre med bylike enheter,» har George Forrest merket seg,  og kommenterer at Frygia og Assyria var i krig med hverandre i tiden rundt 720-710 f.Kr. hvilket kan ha økt spenningen blant grekerne.

Referanser
----------

1. ↑   Thukydid, I 15, 3.
2. ↑   Forrest, George: «Greece: The history of the archaic Period» i: John Boardman, Jasper Griffin & Oswyn Murray: *Greece and the Hellenistic World* (Oxford University Press, 1986) 1988:14f

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Espen Giljane** (født 28. februar 1962 i Oslo) er en norsk ballettpedagog og danser. Han er daglig leder som ballettsjef ved Den Norske Opera & Ballett.

Stillingen som ballettsjef har Giljane hatt siden august 2002. Han er i dag en del av Den Norske Opera & Ballets administrasjon som også består av Tom Remlov administrerende direktør, Paul Curran operasjef og John Fiore musikksjef.

Giljane er utdannet hos Eva Haalke, ved Den Norske Operas ballettskole (1976–78) og deretter ved School of American Ballet. I årene 1981–95 var hans danser ved New York City Ballet. Der han i 1994 ble pedagog.

I 2009 fikk han Anders Jahres kulturpris sammen med Mari Boine.

Kong Harald utnevnte i 2012 Giljane til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for innsats for norsk ballett.

Referanser
----------

1. ↑  St. Olavs Orden, kongehuset.no, 16. november 2012. Besøkt 16. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Espen Giljane hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Artikkel i forbindelse med tildelingen av Anders Jahres kulturpris

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Frederick Gordon Phillips** (født 13. mars 1884, død 19. januar 1948) var en walisisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Phillips vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det walisiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen, bak England og Irland. Wales tapte sin første og eneste kamp i turneringen, semifinalen mot Irland med 1-3. Det var seks lag som deltok i turneringen, alle medaljene ble vunnet av britiske lag; Gull til England sølv til Irland og bronse til de tapende semifinalistene Wales og Skottland.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i landhockey Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederick Phillips – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Phillips – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Phillips – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**«Nasjonalmonumentet for krigens ofre 1940-45»**, også omtalt som **«Nasjonalmonumentet på Akershus festning»** eller bare **«Nasjonalmonumentet»**, er et monument til minne om norske falne under andre verdenskrig. Krigsminnesmerket er utformet av Gunnar T. Janson. Det ble oppført på Festningsplassen ved Akershus festning i Oslo i 1970.

Monumentet er en skulpturgruppe i bronse som viser to aktfigurer, en stor kvinne og en mindre mann, foran en stilisert framstilling av en hvelvet båt i en bråttsjø. Skulpturen regnes som kunstnerens hovedverk.

Historikk
---------

Våren 1957 ble Gunnar Janson kåret som vinner i konkurransen om et nasjonalt monument over krigsofrene. Jansons vinnerutkast «Båten og brottet» ble omdiskutert i avisene, og planene for når verket skulle settes opp, ble endret utover på 1960-tallet. Skulpturen ble i perioden også videreutviklet av kunstneren, blant annet satte han bein på kvinnefiguren som opprinnelig var en torso. Den store skulpturen ble så støpt i bronse i Norge og Sverige og montert på Festningsplassen fra 1969.

På frigjøringsdagen 8. mai 1970 ble omsider det ferdige monumentet avduket av kronprins Harald i kong Olavs fravær. Samme dag ble 25-årsjubileet for frigjøringa etter krigen markert med to minutters stillhet over hele landet, og en to dagers feiring ble avsluttet med blant annet supé for 800 gjester på Akershus.

Det er vanlig med høytidelige kransnedleggelser ved minnsmerket, ikke minst på grunnlovsdagen 17. mai og under statsbesøk fra utenlandske politikere og andre gjester.

* Monumentet på Festningsplassen med Indre Festning bak. Foto: Sergey Ashmarin, 2006Monumentet på Festningsplassen med Indre Festning bak. Foto: Sergey Ashmarin, 2006
* Russlands president Dmitrij Medvedev legger ned krans ved monumentet våren 2010. Foto: The Presidential Press and Information OfficeRusslands president Dmitrij Medvedev legger ned krans ved monumentet våren 2010. Foto: The Presidential Press and Information Office

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kort beskrivelse i Digitalt museum
2. ↑  Om Gunnar Janson i *Norsk biografisk leksikon*
3. ↑  NRK om monumentkonkurransen 1957
4. ↑  Intervju med Gunnar Janson i *Aftenposten* 18. april 1970 side 10
5. ↑  *Aftenposten* 4. desember 1969 side 5
6. ↑  *Aftenposten* 9. mai 1970 side 14

Portaler: Oslo | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Pallottinere.
**Pallottinerne** (latin: *Pia Societas Missionum*, P.S.M.) er en romersk-katolsk kongregasjon opprettet i 1835, og som er innrettet mot den indre og den ytre misjon.

Grundlegger var Vincenzo Pallotti (1795-1850). Kongregasjonens statutter ble definitivt fastlagt av pave Pius X i 1909.

Den består av prester og lekbødre og har kongregasjonenes løsere form og «enkle» løfte, som imidlertid etter tre år blir bindende for livet for prestene, mens derimot lekmennene kun avlegger løfte på viss tid om kyskhet; de sistnevnte forretter huslige arbeider og medvirker ved undervisning og misjon.

Først virket pallottinerne i Italia som folkemisjonærer og retrettledere, og utbredte seg etterhvert over England, Nord- og Sør-Amerika og Tyskland med Kamerun (sentralhus i Limburg). Den hadde sine største fremganger under pave Pius X. De virket da mest gjennom hedningemisjon og sjelesorg for utvandrere.

En kvinnelig gren, pallottinerinner eller det katolske apostolats søstre, som har fransiskanertiariernes regel, finnes også.

Kilder
------

* Pallottiner i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1914)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pallotines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
Fotografen Nick Ut snakker med pressen.
**«Napalm-jenta»** er et ikonisk fotografi tatt av Nick Ut fra Associated Press utenfor landsbyen Trảng Bàng under Vietnamkrigen. Motivet er landsbyboere, soldater og pressefotografer som flykter fra et sydvietnamesisk flyangrep, med fokuset på den ni år gamle vietnamesiske jenta Phan Thị Kim Phúc løpende naken på en vei etter å ha blitt alvorlig forbrent på ryggen av napalm.

Fotografiet ble tatt 8. juni 1972, etter at sydvietnamesiske fly slapp en napalmbombe på landsbyen Trảng Bàng, som var blitt angrepet og okkupert av nordvietnamesiske styrker. Den avbildede jenta var del av en gruppe sivile landsbyboere og sydvietnamesiske soldater som flyktet fra landsbyens caodaitempel til trygge områder holdt av sydvietnamesiske styrker. Piloten fra Syd-Vietnams flyvåpen misoppfattet gruppen som fiendtlige soldater og gikk inn for angrep. Bombeangrepet drepte to av jentas familiemedlemmer og to andre landsbyboere. Jenta fikk tredjegradsforbrenning etter at klærne tok fyr.

Redaktørene i *The New York Times* var først tilbakeholdne med å vurdere å publisere fotografiet på grunn av nakenheten, men godkjente det til slutt. En tilkuttet versjon av fotografiet – med pressefotografene til høyre fjernet – ble trykket på forsiden av *The New York Times* neste dag. Det vant senere en Pulitzer Prize og ble utvalgt som World Press Photo of the Year for 1973.

Referanser
----------

1. ↑  hermon.no
2. ↑  nrk.urix
3. ↑  vg.no
4. ↑  Nytimes.com
5. ↑  Worldpressphoto.org

Eksterne lenker
---------------

* www.kimfoundation.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC
 |
Helsepersonell sjekker hjerteslagene til en nyfødt unge.
Å beregne en **Apgar-score** er en metode for å fastslå et nyfødt barns tilstand direkte etter fødselen. Metoden ble innført i 1952 av Virginia Apgar og er fortsatt i bruk ved landets sykehus.
Et nyfødt barns Apgar-score er bygd opp ved å evaluere barnets tilstand innenfor fem forskjellige områder. Hvert område gir en score fra 0 til 2. Hver score legges sammen og man får en totalscore mellom 0 og 10. 
De fem områdene som evalueres er 

* hjertefrekvens
* respirasjon
* muskeltonus
* reaksjon
* hudfarge

En samlet score på 3 eller under angir en kritisk tilstand for barnet, mens 7 eller over er normaltilstand. 
Barnet testes første gang før 1 minutt er gått, deretter etter 5 minutter. Barnet kan ha en lav score etter 1 minutt, for så å ha oppnådd normaltilstanden etter 5 minutter. Videre tester med 5 minutters mellomrom kan forekomme.

Litteratur
----------

* Apgar, Virginia. *A proposal for a new method of evaluation of the newborn infant*, Curr. Res. Anesth. Analg. 1953;32, pp. 260–267

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
*For NRK-programleder og journalist i VG og Aftenposten, se Espen Eriksen (1932–1998)*

**Espen Eriksen** (født 1974) er en norsk jazzpianist og jazzjournalist, opprinnelig fra Haugesund. Han er utdannet musiker og var også journalist i Haugesunds Avis. Fra 2004 har han vært jazzjournalist for NRK og ledet blant andre *Jazzbasillen* på NRK Radio. Ved Sildajazz 2006 ledet han en trio med Ole Marius Sandberg på bass og Harald Levang på tromme, de fikk spille med Bendik Hofseth på saksofon. Denne trioen var med da Christina Bjordal, også fra Haugesund, ga ut sin andre plate for Universal Music; på den var Eriksen både musiker, komponist og arrangør. Siden 2007 har han opptrådt med sin egen Espen Eriksen Trio. Den består av Lars Tormod Jenset bass og Andreas Bye trommer. Eriksen har vært kirkeorganist og utga i 2010 julemusikk i et samarbeid med trompetisten Gunnar Halle (født 1973).

Utgivelser
----------

Espen Eriksen trio:

* *Never Ending January*
* *What took you so long* (Rune Grammofon, 2012)
* *You had me at goodbye* (Rune Grammofon, 2010)

Andre utgivelser:

* Gunnar Halle og Espen Eriksen, *Meditations on Christmas* (Grappa (forlag), 2010)

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Espen Eriksen Trio hjemmeside».
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Espen Eriksen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |