recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Monarkianisme** (av gresk *μόνος*, mónos: «alene», «eneste» og *ἄρχειν*, árchein: «herske») er betegnelse for en teologisk lære i oldtiden som betonte Guds enhet på
en slik måte at Kristi guddommelighet kunne fremstå som sterkt begrenset. Det er et samlebegrep for en uensartet gruppe av teologiske ansatser innenfor kristendommen i tiden etter det 2. århundre. Det dreier seg ikke om en selvbetegnelse for en bestemt skole eller et begrep for et ensartet teologisk system.

Monarkianismen var delt i to retninger, hvorav den ene, den *dynamiske* monarkianisme, *adoptianisme* eller *sabellianisme* etter Sabellius, oppfattet Kristus som en selvstendig kraft (gr. *dynamis*), der var utgått fra Gud til mennesket Jesus, mens den annen, den *modalistiske* monarkianisme (*modalisme* eller *modal monarkianisme*), tenkte seg ham som en blott fremtredelsesform (modus) for Gud.

Om bakgrunden skriver den danske teologiske forfatter Grane:  

*Apologeternes logoskristologi, som videreførtes af senere teologer, var blevet til i et forsøg på at redegøre for hvorledes den evige, uforanderlige Gud kunne være skaber af den timelige verden. Men netop nødvendigheden af at skelne mellem Gud og Kristos-logos [Joh 1] syntes at true monoteismens renhed. Det er derfor ikke underligt at en kritik snart blev højlydt i et forsøg på at komme tilbage, bag om logoslæren [Justinus], til en streng fastholdelse af Guds enhed.*
*Denne bevægelse har man betegnet som* monarkianisme*, dvs en bestræbelse på at beskytte og opretholde Guds monarki, hans eneherredømme. Men afviste man logoslæren, stod i grunden kun to muligheder åbne: enten måtte man tage forløseren helt ud af den guddommelige sfære og sige, at han væsentligt set kun var menneske, eller man måtte direkte identificere ham men Gud. Begge disse muligheder, der i en vis forstand kan siges at være hinandens modsatte, idet uviljen mod logos-kristologien er det eneste der forener dem, blev forsøgt.*

Referanser
----------

1. ↑  Grane, 1973, s. 79

Kilder
------

* Opslag af dr.theol. F.C. Krarup, i Salmonsen (Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bd. 17, s. 204)
* Leif Grane (1973). *Kirken i historien : de første otte århundreder : med et udvalg af tekster*. København: Gyldendal. DK5=27.11. ISBN 87-00-46261-6 – side 79f

| * v
* d
* r
Kristologi |
| --- |
| Kristus på korset | 
* Adoptianisme
* Aftartodoketisme
* Antitrinitarisme
* Apollinarisme
* Arianisme
* Doketisme
* Dynamisme
* Dyoenergisme
* Dyofysittisme
* Dyoteletisme
* Ebjonitisme
* Eutychianisme
* Homoousios
* Homoiousios
* Modalisme
* Monarkianisme
* Monoenergisme
* Monofysittisme
* Monoteletisme
* Nestorianisme
* Patripassianisme
* Photinianisme
* Psilantropisme
* Sabellianisme
* Socianisme
* Socinianisme
* Unitarisme

 | Staurogram |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Sverre Blom** (født 21. februar 1882 i Sarpsborg, død 8. oktober 1958) var en norsk offiser.

Blom tok eksamen artium i 1900, offiserseksamen i 1903, og eksamen fra Den Gymnastiske Centralskole i 1907. Han ble premierløytnant i 1903, kaptein i 1911, og major i infanteriet i 1930. Fra 1935 var han oberst og leder for Hordaland infanteriregiment nr. 9. Under andre verdenskrig var han plasskommandant på Voss  og fra 25. april leder for de norske styrkers avsluttende kamper i distriktet. Intens tysk bombing gjorde at de norske avdelingene måtte trekke seg tilbake til nord for Sognefjorden, og da kampene i Sør-Norge ble oppgitt tidlig i mai fikk Blom ansvaret for å demobilisere de norske styrkene i området.

Blom var kansellist ved St. Olavs Orden fra 1917, og han var kansellisjef 1930–1935. Han var også offiser i den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen.

Han var meget interessert i fektesporten, og ble æresmedlem i Bergens Fekteklubb i 1946. Han hadde Norges Fekteforbunds ærestegn i gull.

Referanser
----------

1. 1 2   Hvem er Hvem?, utgitt 1948[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.geni.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bergens Tidende, side(r) 13, type referanse dødsannonse, utgitt 10. oktober 1958[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Den konglige norske St. Olavs Orden[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  *Kongelige norske St. Olavs orden*. [Oslo]: Hanche. 1934.
6. ↑  Hertzberg, Niels (1962). *Operasjonene i Ådalen og i Valdres*. Gyldendal. s. 86.
7. ↑  Frisvold, Paal (1984). *Litt om det jeg var med på i de fem krigsårene*. [Oslo]: P. Frisvold. s. 15-16.
8. 1 2  «Hvem er Hvem?». 1948. Besøkt 3. november 2018.
9. ↑  «Dødsfall». *Bergens Tidende*, 10. oktober 1958.
10. ↑  «Oberst Sverre Blom bisatt». *Bergens Tidende*, 15. oktober 1958.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
«Frognersætren 17de Mai 1864. Jubilæumsstøtte. Reist af Bankchef F. H. Frölich», postkort utgitt ved grunnlovens hundreårsjubileum i 1914 viser en minnestøtte reist femti år etter Riksforsamlingen på Eidsvoll.  Foto: Nasjonalbiblioteket 
**Fritz Heinrich Frølich** (født 22. juli 1807 på Hørsholm, Sjælland, død 3. juni 1877 i Kristiania) var en norsk forretningsmann. 

Han startet flere bedrifter i Kristiania og omegn, hvorav den mest kjente var Nitedals Tændstiksfabrik. F.H. Frølich etablerte også Liadalens Krudtverk ved Ljanselva, og han var medgrunnlegger av Christiania Creditkasse. Hans kontor lå i Kirkegaten, hvor man i dag finner Frølichpassasjen. Gården gikk på hans tid under kallenavnet «Noahs Ark», fordi man fikk kjøpt alle tenkelige ting der. 

Frølich tok inititiativet til å bygge den såkalte «Frølichbyen», flere en- og toetasjes hus i soltørket leire ved Geitmyrsveien. De ble tegnet av Georg Andreas Bull, og tolv av dem er bevart. Hans mål om å innføre tørket leire som et vanlig byggemateriale i Norge lyktes ikke. 

Han tok også initiativet til å anlegge en offentlig park på St. Hanshaugen, ikke langt fra Lovisenberg der han hadde en byløkke. 

På Frølichs tid var tømmerkjørerne på Strømsveien en plage for andre, og han skal ha hatt med seg et posthorn for å skremme dem av veien når han kjørte der. For å få en mer langsiktig løsning på problemet var han en av de første som foreslo å anlegge en jernbanelinje til Eidsvoll.

Galleri - Frølichbyen
---------------------

* Anton Schjøths gateAnton Schjøths gate
* Geitmyrsveien 44-48Geitmyrsveien 44-48

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID F\_H\_Fr%C3%B8lich, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «103 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind IX: Friele—Gradient)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 9. desember 2018.
3. ↑  Gunnar Nerheim. «F H Frølich». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 6. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* «Fritz Heinrich Frølich». 17. august 2001. Archived from the original on 31. mai 2017. Besøkt 25. desember 2017. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Joseph Epping** (født 1. desember 1835 i Bevergern ved Ems i Preussen, død 22. august 1894 i Exaeten i Nederland) var en tysk astronom og assyriolog tilhørende jesuittordenen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans foreldre døde da han var ganske ung, og sin tidlige utdanelse var det slektninger som sørget for å tilrettelegge. Etter gymnasium i [[Rheine}} og i Münster matrikulerte han seg ved akademiet i Münster, der han viet seg særlig til matematikken.

### Jesuitt

Joseph Epping trådte i 1859 inn i jesuittordenen, var en tid lærer i matematikk og astronomi ved kollegiet i Maria-Laach.

Årene 1872–76 innehadde han et professorat i matematikk ved den tekniske høyskole i Quito og levde resten av sitt liv som lærer i matematikk og astronomi ved seminarene i slottet Blijenbeck og Exaeten i Limburg i Nederland.

Sammen med J.N. Strassmaier har Epping levert en rekke arbeider som har vært grunnleggende for et videregående studium av den babyloniske astronomi. Således har Epping bestemt begynnelsen av den seleukidiske æra, karakteren av det babyloniske år, dagens begynnelse og inndeling samt å måneden rettet seg etter nymåne.

Han har også påvist at kaldeerne kunne forutse meget nøyaktig planetenes heliakiske opp- og nedgang, opposidjon og retrograde bevegelse og dessuten angi deres stilling til bestemte fiksstjerner. Likeledes at de kunne forutberegne nymåne og sol- og måneformørkelse.

Foruten sitt hovedverk *Astronomisches aus Babylon* (1889) har han publisert sine resultater dels alene, dels sammen med Strassmaier i *Stimmen aus Maria-Laach*, bind 21 (1881) og bind 39 (1890) og i «Zeitschrift für Assyriologie» IV–VIII (1889–93).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   opac.vatlib.it, oppført som Josef Epping, VcBA-ID 495/200058[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi av Gary Thompson
* Artikkel i *Salmonsens konversationsleksikon* 1918

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Truls Åkerlund** (født 1. april 1973 i Skien) er norsk forkynner, forfatter og akademiker. Han har bodd hele sitt liv i Telemark, med unntak av studieopphold i Rogaland og USA. 

Åkerlund har allsidig utdanning og yrkesbakgrunn. Han begynte med to-årige studier i Kultur- og mediefag ved Universitetet i Stavanger tidlig på 1990-tallet, og supplerte med ex.phil og et halvårsstudium i jus før han begynte som videojournalist i lokal-TV i 1997. Her ble han etter hvert også vaktsjef og programleder. Åkerlund har senere studert historie og pedagogikk ved Høgskolen i Telemark, og har sin cand.mag-grad herfra. I tillegg har han studert ved Det teologiske menighetsfakultet i Oslo og har en mastergrad i praktisk teologi fra Regent University i Virginia Beach, USA. Etter at han sluttet som journalist, har Åkerlund jobbet som medielærer på videregående skole og er for tiden ansatt som førsteamanuensis ved Høyskolen for ledelse og teologi. Han har doktorgrad i organisasjonsledelse fra Regent University, og en redigert versjon av avhandlingen er publisert som boken *A phenomenology of Pentecostal leadership*. Åkerlund er også sertifisert Coach Trainer gjennom organisasjonen Lifeforming Leadership Coaching.

Truls Åkerlund har vært engasjert i kristent arbeid siden tidlig i tenårene, først innen musikk og media, senere innen ungdomsarbeid, forkynnelse og ledelse. Han var fram til høsten 2021 pastor i pinsemenigheten Salt Skien, i tillegg til at han deltar på kurs og konferanser i Norge og utlandet. Åkerlund ga ut sin første bok, *Maximumssonen*, i 2001, mens hans andre bok, *Gud i kirkeasyl*, kom ut i 2007 og ble nominert til Emmausprisen. Åkerlunds tredje bok kom ut i 2013, med tittelen *Feil fortelling fortalt*. Den femte boken hans, *Men vi var ikke hjemme*, kom ut på verbum i 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Nissedal kirke
**Nissedal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Nissedal kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Nissedal kirke.

Nissedal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nissedal kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Nizidalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Nissedal antas å være lagt under Kviteseid prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Nissedal sogn var annekskirke til Kviteseid prestegjeld inntil det ved kgl. res. 24.08.1810 skilt ut som eget prestegjeld.

Nissedal prestegjeld dannet grunnlaget for Nissedal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved avviklingen bestod Kviteseid prestegjeld av menighetene i Kviteseid og Treungen.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 372.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 58.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Telemark, arkivverket.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Martin Bayfield** (født 21. desember 1966) er en tidligere rugby union-spiller som har spilt for Northampton Saints og det engelske landslaget.

Bayfield er utdannet politi, og gjorde sin England-debut i 1991. Sin siste kamp for England spilte han i 1996, da mot Wales' landslag. Hans siste kamp var mot Gloucester i februar 1998. En nakkeskade han hadde pådratt seg på trening noen få dager tidligere tvang ham til å slutte.

Siden han sluttet som rugbyspiller, har Bayfield jobbet som journalist, foredragsholder og har også opptrådt i *Harry Potter*-filmene, hvor han har spilt «Gygrid» når filmingen krever å implisere «Gygrid»s høyde. Bayfield er 2,08 m høy.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Martin Bayfield – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Martin Bayfield på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Martin Bayfield på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Martin Bayfield hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Martin Bayfield – Premiership Rugby Rediger på Wikidata

* (en) Martin Bayfield – ESPN Scrum Rediger på Wikidata
* Sporting Heroes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Eide kirke
**Eide prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Eide kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Eide kirke.

Eides kirkesogn er nå en del av Hustadvika kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Romsdal prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Eide er ikke nevnt som kirkesogn i middelalderen, og sognet til Kornstad kirke i Qvernæs prestegjeld. Ved kgl.res. av 6. februar 1869 ble Kornstad sogn delt slik at Eide ble eget sogn med kirke på Eide, og ved kgl.res. av 16. januar 1981 ble Eide sogn skilt ut som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Eide

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 215.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Animasjon av girebevegelse i et fly
Tyske navn på de 3 Tait-Bryan rotasjonene, illustrert på et fly.
Skisse av de 3 Tait-Bryan rotasjonene på et skip, her ved engelske navn
Innen fartøydynamikk er **giring** eller **dreining** (engelsk: *yaw rotation*) et stivt legeme sin rotasjon om sin vertikale akse. Det kan for eksempel vise til dreiingen av en bil, båt eller fly. Giring kan oppstå på grunn av ytre påvirkning av vær og vind, eller som et resultat av styring av fartøyet. Noen eksempler hvor giring naturlig oppstår er styring og overstyring på en bil, bruk av sideror på fly, eller ror og sidepropell på båt. Giringen er knyttet til fatøyets kompassretning, som brukes for å oppgi fartsretning eller stevnelei.

Historie
--------

Det første flyet som demonstrerte aktiv styring om alle tre aksene var Brødrene Wright sitt seilfly fra 1902.

Deriverte
---------

**Gireraten** eller **girehastigheten** (engelsk: *yaw rate* eller *yaw velocity*) er den tidsderiverte av gireposisjonen, og beskriver vinkelhastigheten av denne rotasjonen og oppgis vanligvis i vinkelgrader per sekund eller radianer per sekund.

**Giremomentet** er komponenten av dreiemomentet om gireaksen, og er en annen viktig parameter innen fartøydynamikk.

Måling
------

Gireraten kan måles ved å måle bakkehastigheten på to geometrisk separerte punkter på legemet, eller med et gyroskop, eller det kan syntetiseres fra akselerometre og lignende. Det er det primære målet på hvordan sjåfører føler at en bil svinger visuelt.

Gireraten er viktig i elektronisk stabiliserte kjøretøy. Ved svinging med konstant hastighet rundt en konstant radius er den direkte relatert til lateral (sideveis) akselerasjon av kjøretøyet.

Se også
-------

* Coriolis-kraft
* Frihetsgrader (mekanikk)

Referanser
----------

1. ↑  «Kap. 2.0 Skip i sjøgang, belastning i bølger – NauticalCampus». Besøkt 31. juli 2022.
2. ↑  Osnes, Andreas (7. november 2021). «giring – sjøvesen». *Store norske leksikon*. Besøkt 31. juli 2022.
3. ↑  «Presisjonslanding av telt i kriseområder - Ole Jørgen Karstensen - Master i kybernetikk og robotikk, juni 2017» (PDF).
4. ↑  «Norges Luftsportforbund - ØVELSESHÅNDBOKEN Kapittel: 02 (IHB) Dato: 2022-01-01 ØVELSER I LUFTEN» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 25. juli 2023. Besøkt 25. juli 2023.
5. ↑  «Norges Luftsportforbund - INSTRUKTØRHÅNDBOK Utgave: 07 (NHB-D-IHB)» (PDF).
6. ↑  «Aircraft rotations». Glenn Research Center. Besøkt 13. oktober 2018.
Edøy kirke
**Edøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Smøla kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Edøy kirke.

Edøys kirkesogn er nå en del av Smøla kirkelige fellesråd, og underlagt Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Æðey sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Edøy antas å være lagt under Aure i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 lå Edø under Oure Præstegjeld. I tillegg til hovedkirken Oure, skulle sognepresten forrette i Edø sogn, mens Brattvær, Odden og Veien kirker hadde en residerende kapellan bosatt i Brattvær.

Ved kgl.res. av 11. juni 1745 ble det bygge ny kirke i Hopen i stedet for den på Veiholmen, og Hopen kirke ble vigslet 5. august 1749. Ved reskript av 30. juni 1749 ble Edøy, Hopen og Brattvær skilt ut fra Aure som eget sognekall, i samtiden omtalt som *Prestegjeldet på havet*. Ved kgl.res. av 9. mars 1867 ble Tusteren eget sogn med kirke på Gullstein.

Edøen prestegjeld dannet grunnlaget for Edøen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Edøy
* Hopen
* Brattvær

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 462.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 102.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
5. ↑  Fugelsøy, Maurits (1956). *Tustna før og no*. no: Tustna historienemnd. s. 63.
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Jean Bastien-Thiry** (født 19. oktober 1927 i Lunéville, Frankrike, død 11. mars 1963) var en fransk ingeniør (konstruktør av anti-tankvåpenet Nord SS.10/SS.11) og offiser i det franske flyvåpen som forsøkte å myrde den franske presidenten Charles de Gaulle 22. august 1962 for å motvirke algirsk uavhengighet, en handling som førte til at han ble dømt til døden ved skyting. 

Hans henrettelse markerer den siste gangen noen ble henrettet av den franske republikks militære rettsapparat (giljotinen ble brukt av det sivile samfunns rettsapparat). Bastien-Thiry var medlem av Organisation de l’armée secrète.

Liv
---

Bastien-Thiry ble født inn i en katolsk familie med militære tradisjoner i Lunéville. Hans far hadde kjent de Gaulle i 1930-årene og var medlem av det gaullistiske RPF. Jean Bastien-Thiry gikk på École polytechnique og deretter på École nationale supérieure de l'aéronautique før han gikk inn i den franske hær. Der spesialiserte han seg på luft-til-luft missiler. Han var gift med og hadde tre døtre med datteren til Georges Lamirand, som hadde vært "ungdomsminister" under Vichy-regimet.

Bastien-Thiry ble for sin befatning med attentatplanene dømt til døden og skutt ved festningen Ivry-sur-Seine.

Fremstillinger i fiksjon
------------------------

Bastien-Thiry spiller en rolle i Frederick Forsyths roman *Sjakalen*. I filmatiseringen av romanen spilles han av Jean Sorel.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9811343861305606[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=jean;n=bastien+thiry[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID bastien[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
Øre kirke
**Øre prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Gjemnes kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Øre kirke.

Øres hovedsogn er nå en del av Gjemnes kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Eyra sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Øre antas å være lagt under Tingvoll i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hørte Øure Capel til *Tingvolds Præstegjeld* og ble betjent av en residerende kapellan. Ved kgl.res. av 9.september 1893 ble det opprettet et eget *Øre prestegjeld*, bestående av Øre sogn i Tingvoll prestegjeld og ett nytt sogn, Gjemnes, som omfattet deler av Kvernes, Frei og Øre sogn, gjeldende fra 1.9.1893. Ved kgl.res. av 12. juni 1964 ble de deler av Tingvoll kommunes beliggende vest for Tingvollfjorden overført fra Tingvoll til Øre sogn i Øre prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1965.

Ved avviklingen bestod Øre prestegjeld av menigheten i Øre and Gjemnes.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 357.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 104.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Rindal kirke
**Rindal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Rindal kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Rindal kirke.

Rindals kirkesogn er nå en del av Rindal kirkelige fellesråd, og underlagt Orkdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Rindudalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Rindal antas å være lagt under Stangvik i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 lå Rindal kirker under Stangvigs Præstegjeld, betjent av en kapellan.

Ved kgl.res. av 6. mai 1699 ble Surnadal, bestående av Skede, Øje, Moe og Rindal kirker utskilt som eget Surnadal prestegjeld, gjeldende fra 1704.

Ved kgl.res. av 26. august 1857 ble Rindal sogn fradelt Surnadal som eget sognekall, og ved kgl.res. av 22. mai 1909 ble det gitt tillatelse til å oppføre Øvre Rindal kapell på Furuhaug.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Rindal

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 423.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 104.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Laurids Nørregaard** (født 1745 i København, død 13. februar 1804 i samme by) var en dansk jurist.

Liv
---

Nørregaards far var kroeier i København, og var opprinnelig kommet fra gården Nørregaard i Jylland. Etter å ha vært elev ved Frederiksborg skole studerte han rettsvitenskap og ble *cand. jur.* fra Københavns Universitet i 1772. Samme år deltok han sammen med Jacob Edvard Colbjørnsen og Andreas Bang i konkurransen om et ledig professorat i rettsvitenskap, som gikk til Colbjørnsen. I 1775 ble han utnevnt til sekretær i høyesterett, og i 1779 til adjunkt ved universitetet. Fra 1782 var han professor. Ved siden av var han fra 1787 generalauditør i Søetaten og fra 1795 også deputert i Admiralitetskollegiet. Fra 1784 var han ekstraordinær assessor i høyesterett.

Han utga *Natur- og Folkerettens første Grunde* i 1776 og en omarbeidet versjon av samme bok under tittelen *Naturrettens første Grunde* i 1784. En svensk oversettelse utført av Lars Peter Wåhlin utkom i 1796. Dessuten utga han en serie *Forelæsninger over den danske og norske Privatret* (1781–99). Senere utga Anders Sandøe Ørsted et tillegg i tre bind til disse forelesningene (1804–12). Nørregaards framstilling ble snart stilt i skyggen av Hurtigkarls og Ørsteds arbeider.

Litteratur
----------

* Julius Lassen: «Nørregaard, Laurids», i *Dansk biografisk Lexikon*, bind XII. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1898

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
«Svinninge» har flere betydninger.

**Svinninge**, tidligere kalt **Svinninge Stationsby** er en by på Nordvestsjælland, i Holbæk kommune, Region Sjælland, med 2 772 innbyggere i januar 2019. Svinninge ligger i Svinninge sogn, ca 15 km vest for Holbæk, sør for Odsherred, der Sekundærrute 155 krysser Sekundærrute 231.. Primærrute 21 passerer også noen km øst for byen, Fram til 2007 var Svinninge administrasjonssentrum i Svinninge kommune.

Navn og etymologi
-----------------

Svinninge nevnes i 1321-23 som Swethninge, av gammeldansk *swithning*, som betyr «avbrent område».

Geografi og klima
-----------------

Byen ligger ca 9 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 8,3°C, med gjennomsnitt i august på 16,8°C som den varmeste måneden og -0,2°C i februar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør er 586 mm.

Historie
--------

Cirka 1870 beskrives byen som «Svinninge med Kirken, Skole, Kro .. Postexpedition, 2 større Kjøbmandshandler, Lægebolig.» Cirka 1890 beskrives byen som «Svinninge (gl. Form Svæthninge), ved Landevejen, med Kirke, Skole, Forsamlingshus (opf. 1890), Postkontor, Telegraf- og Telefonstation, Andelsmejeri (Brokilde), 2 større og flere mindre Købmandshandeler, 2 Bagerier, Bryggeri og næringsdrivende af alle Slags, Valgsted for Holbæk Amts 2. Folketingskr.; i Byen er rejst en Mindesten med Basrelief for Fr. VII (1870) og en af Jerichau modell. Buste af Kredsens mangeaarige Folketingsmand, Oberst A.F. Tscherning (1887). Ved Landevejen bliver Station paa Odsherredsbanen.»

Stasjonsbyen Svinninge utviklet seg rundt togstasjonen, som er stasjon på Odsherredsbanen, som åpnet i 1899. Byen vokste, og hadde 520 innbyggere i 1901 og 745 innbyggere i 1916. I mellomkrigstiden vokste byen videre, fra 615 innbyggere i 1921 til 913 innbyggere i 1940. I 1965 hadde byen 1.539 innbyggere.

Ullerslev i dag
---------------

I Ullerslev ligger Svinninge Modeljernbane, som har en av Europas største modelljernbaner, med over 200 lokomotiver og 1000 jernbanevogner. Strømselskapet SEAS-NVE har hovedkontor her.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Svinninge*, besøkt 16. juni 2019.
2. ↑  Google Maps - *Svinninge*, besøkt 16. juni 2019.
3. 1 2  Den Store Danske - *Svinninge*, besøkt 16. juni 2019.
4. ↑  Geonames - *Svinninge*, besøkt 16. juni 2019.
5. ↑  Climate-data.org - *Svinninge*, besøkt 16. juni 2019.
6. ↑  J.P. Trap: *Kongeriget Danmark*; 2. Udgave 3. Deel. Amterne Frederiksborg, Kjøbenhavn, Holbæk, Sorø og Præstø samt Bornholm; Kjøbenhavn 1872; s. 272 (Projekt Runeberg), besøkt 16. juni 2019.
7. ↑  J.P. Trap: *Kongeriget Danmark*; 3. Udgave 2. Bind: Frederiksborg, Kjøbenhavns, Holbæk, Sorø og Præstø Amter; Kjøbenhavn 1898; s. 443 (Projekt Runeberg), besøkt 16. juni 2019.
8. ↑  SNL.no - *Svinninge*, besøkt 16. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Holbæk kommune
* (da) Den Store Danske - Svinninge
* (da) - Svinninge Modeljernbane Arkivert 2. januar 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Carl Valdemar greve Danneskiold-Løvendal** (født 30. januar 1773, død 20. desember 1829) var en fransk-dansk offiser. 

Han var sønn av generalmajor François Xavier Joseph Danneskiold-Løvendal og Charlotte Marguerite Elisabeth de Bourbon (1754–1838), og vokste frem til 1783 opp i Versailles, hvoretter han ble oppdratt i instituttet Père de l'Oratoire og Collège d'Harcourt i Paris.

14 år gammel ble han løytnant og to å senere kaptein i den franske hær, men revolusjonen avbrøt hans militære karriere i fødelandet. Han reiste til Danmark hvor han i 1793 ble kammerherre og kort tid etter fenrik i den Kgl. Livgarde til Fods. 1796 ble han sekondløytnant, 1801 premierløytnant og i 1813 major i det danske Livregiment. I 1801 ble han sendt til Skt. Petersborg med noen depesjer til faren, men disse forsvandt i Åbo hvoretter Danneskiold-Løvendal ble satt i arrest i Københavns Kastell i tre måneder.

Da Danmark etter freden i Kiel overgikk til Frankrikes fiender, kom Danneskiold-Løvendal i en vanskelig situasjon. Han ble behandlet som fange, og kunne først i mai 1814 forlate Hamborg. I 1823 ble han ansatt som bataljonskommandør i *Prins Christian Frederiks Regiment*, men måtte ta avskjed etter fem år på grunn av svakelighet. Han døde ugift den 20. desember 1829.

Familie
-------

Før sin død ansøkte Danneskiold-Løvendal og fikk bevilget at navnet Løvendal og grevetittelen skulle gå i arv til søsteren Elisabeths sønn Rutger Bangemann Huygens (1805–1885). Selv etterlot han seg fire legitimerte og adlede barn med forskjellige mødre: 

1. Carl Frederik Løvensøn (1805–1850). Med dennes sønn Wilhelm Waldemar (1846–1915) utdøde den siste mannlige ætling av Ulrik Frederik Gyldenløve
2. Ane Caroline Løvensøn (1813–1899), gift med biskop Severin Claudius Wilken Bindesbøll (1798–1871)
3. Frode Waldemar Løvensøn (1818–1854), gift 1851 på Sankt Croix med Anne Barnes (1833–1877)
4. Sophie Laure Løvensøn (1816–1875), 1864 opptatt i Odense adelige Kloster

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen (1937). «II». *Danmarks Adels Aarbog*. Dansk Adelsforening. s. 52–56. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «595 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 25. juni 2019.
4. ↑  Weber, Jens Jacob (1824). *Magazin til den danske adels historie* **(dansk)**. Thieles bogtrykkerie.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Gudrun Olaug Akre** (født 25. mars 1896 i Rendalen, død 30. august 1986 i Hamar) var rektor på Statens lærerskole i husstell fra 1947 til 1961. Hun begynte som lærer der allerede i 1929. Da hadde hun også vært lærer et år på Holmsbu, i Larvik fra 1919 til 1922 og Hamar fra 1922 til 1929.

Sin utdannelse som husstellærer hadde hun i 1916 fra den skole hun senere ble rektor på. Etter noen år var hun stipendiat der et år fra 1924. Siden gjennomførte hun en rekke studiereiser til de nordiske land samt til England, Skottland, Belgia og Holland i 1939 og til USA i 1952. 

Gudrun Akre var med i flere komiteer angående husstellundervisning. Hun var medlem av Statens ernæringsråd i 1947, Statens husstellråd 1949, utvalg til utredning av husstellopplæringen i Norge, komite om nordisk høyskole i husstell. Hun var formann i Landbruksdepartementets utvalg for lærebøker og læremidler i husstellundervisningen fra 1956 og medlem av Lærerutdanningsrådet fra 1961 til 1965. 

Fra og med 11. utgave (1949) av Inga Høst og Ingeborg Milberg: *Matlære, lærebok i heimkunnskap for 7.–9. skoleår* var Gudrun Akre og Anne-Helene Eriksen medarbeidere i læreboken etter at de kom inn som konsulenter for boken i 1946. Hun var også med i redaksjonen for *Aschehougs Kokebok* i 1963.

Kilder
------

* Om Gudrun Akre i Hvem er Hvem 1973
**Mette Trolle** (født 14. august 1637, død etter 1679) var en dansk adelsdame og forfatterinne. 

Hun var datter av stattholder i Norge Niels Trolle og Helle Rosenkrantz (1618-85). I 1654 giftet hun seg i Odense med Jørgen Reedtz til Vedø, som hun fikk flere barn med. Det var stor forskjell på parets intelektuelle evner, og ekteskapet synes ikke å ha vært lykkelig.

Dikterinne
----------

Trolle var en belest og begavet dame som skrev vers på hollandsk og fransk. I 1660-årene kom hun via sin bror i forbindelse med Peder Schumacher (senere Griffenfeld) og ble hans elskerinne. Da han i 1670 ønsket å gifte seg til annen side, forsøkte han å komme av med Trolle ved å overtale monarken til å utnevne hennes ektemann til gesandt i Spania. Hun ble dermed tvunget til å følge med til Madrid. Brevvekslingen med Schuhmacher fortsatte dog stadig.

Hertuginne
----------

Trolle og barnas overgang til katolisismen forårsaket et brudd mellom ektefellene. Ved hans hjemkaldelse til Danmark i 1679, ble Trolle værende i Spania hvor hun fikk tildelt en årlig pensjon samt tittelen hertuginne av Avera av dronning Maria Anna av Østerrike (1634–1696). Mette Trolles senere liv er ikke kjent.

Referanser
----------

1. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «543 (Dansk biografisk Lexikon / XVII. Bind. Svend Tveskjæg - Tøxen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 2. desember 2019.
2. 1 2  «Mette Trolle | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 2. desember 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
Severin Løvenskiold var amtmann over Bratsberg Amt, og i årene 1805–11 konstituert amtmann over Laurvigs Grevskab.
**Amtmann** var en tittel og et embede som ble innført i Danmark-Norge da lenene den 19. februar 1662 ble omdannet til amter.

Etter eneveveldets innførelse i 1662 ble de gamle len i Danmark-Norge avskaffet. Disse var blitt styrt av kongelige lensherrer som hadde myndighet over militære, sivile og skattespørsmål. Amtmenn i de nye amter beholdt kun den sivile forvaltning, så embedet var mindre innflytelsesrikt samtidig med at det var underlagt stiftsamtmannen. Med tiden kom det dog flere oppgaver til, og på slutten av 1700-tallet kom også kjøpstedene under amtmannens tilsyn. 

I Norge ble begrepene amt og amtmann erstattet med fylke og fylkesmann fra 1. januar 1919.

Amtmannens fullmektig og stedfortreder ble kalt *amtsfullmektig*. Stillingen kan sammenlignes med assisterende fylkesmann i moderne tid.

Referanser
----------

1. 1 2  Karl Peder Pedersen (2007). «De første norske amtmænd. Om baggrunden for amtmandsinstruksen af 1685» (PDF). *Heimen. Tidsskrift for lokal og regional historie*. 1.
2. ↑  «657-658 (Nordisk familjebok / 1800-talsutgåvan. 1. A - Barograf)». *runeberg.org* **(svensk)**. 1876. Besøkt 1. januar 2020.
3. ↑  Thorsnæs, Geir (29. juli 2019). «amt». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 1. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Martin Clarentius Gertz** (ofte forkortet **M.Cl. Gertz**, født 14. desember 1844 i Svendborg, død 20. april 1929 på Frederiksberg) var en dansk klassisk filolog og professor ved Københavns universitet.

Liv
---

Han var sønn av bakermester M. C. Gertz og A. H. N. Grøn. Som gutt fikk han økonomisk hjelp fra folk i hjembyen til skolegang ved Odense katedralskole, hvor han var elev fra 1859 til 1864. I 1870 tok han filologisk embetseksamen fra Københavns universitet. Deretter ble han professor Johan Nicolai Madvigs medarbeider ved dennes tekstkritiske utgivelser, og kunne i januar 1880 etterfølge Madvig som professor. Fra 1887 var han medlem av Undervisningsinspektionen for de lærde skoler, hvor han året etter ble formann.

Som klassisk filolog arbeidet Gertz særlig med tekstkritiske arbeider. Han utga studier over Valerius Maximus, Quintilianus, Seneca rhetor og L. Annaeus Seneca. Senere utvidet han arbeidsfeltet til også å innbefatte middelalderens latinske forfattere. Særlig er han kjent for en utgave av den danske forfatteren Anders Sunesens *Hexaëmeron* (1892). Han utførte også en rekke oversettelser til dansk, blant andre tekster av forfattere som Lukianos, Platon, Thukydides, Cicero og Seneca.

Referanser
----------

1. 1 2   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 116595094, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* K. F. Kinch: «Gertz, Martin Clarentius», i *Dansk biografisk Lexikon*, VI. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1892

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Ide Munk** (– død 22. august 1586) var en dansk adelsdame og godsbesitter.

Hun var datter av riksråd Mogens Olufsen Munk (d. 1558) og Karen Rosenkrantz (d. 1535). I 1529 giftet hun seg med herr Oluf Nielsen Rosenkrantz til Vallø (d. 1545). De fikk tre døtre, deriblant Mette Rosenkrantz (1533–1588). Etter at ektemannen døde styrte Ide Munk godset inntil hun hun i 1554 skiftet med sine svigersønner Peder Bille og Steen Jensen Rosensparre. Siden skrev hun seg til Nygaard og 
Totterupholm (Rosendal) i Fakse Herred som hun i 1560 opprettet til hovedgård. 

Som svigermor til menn som rikshovmester Peder Oxe og riksråd Peder Bille inntok hun en fremtrende plass i adelen. Hun var samtidig trettekjær og pådro seg adskillige søksmål for overgrep på kronens gods. Mot sin egen bror Oluf Munk førte hun en arveprosess som først endte ved kongens megling. 

Ide Munk døde i Malmø 22. august 1586. Hun er begravet i Valløby kirke på Sjælland. Der ses hennes relieff på en liksten sammen med ektemannens.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Ide\_Munk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ide Munk | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 16. januar 2020.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «521 (Dansk biografisk Lexikon / XI. Bind. Maar - Müllner)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 16. januar 2020.
4. ↑  «Dansk Kvindebiografisk Leksikon - Ide Munk». *www.kvinfo.dk*. 15. mai 2003. Besøkt 16. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** WikiTree
 |
**Otte Holgersen Rosenkrantz til Boller** (– død 6. oktober 1525) var en riksråd med store gods i Norge.

Arving
------

Han var sønn av det danske riksrådsmedlemmet Holger Eriksen Rosenkrantz (d. 1496) og Margrethe Bosdatter Flemming (d. 1491). Moren var eneste barn av den norske riksrådsmedlemmet Bo Flemming til Næsøen (i Asker) og fru Sigrid Erlandsdatter til Losne (i Sogn). Otte Rosenkrantz ble herved arving til gods i Norge, på Færøyene og på Shetlandsøyene. Især etter at mormorens søster, fru Inger Erlandsdatter – enke etter riksråd Arild Kane – døde, oppstod arvestridigheter med forskjellige norske og svenske ætter.

Riksråd
-------

I 1508 var han i Norge i den unge prins Christian (II)'s følge. I 1514 var han høvedsmann på Akershus. Fra 1517 var han lensherre på Tørning i Sønderjylland, og da Christian II i 1519 manglet penger, lånte han ham store summer. Ved opprøret i 1523 kom Rosenkrantz derfor i en farlig posisjon, men den nye konge Frederik I anerkjente gjelden og Rosenkrantz sluttet seg til ham. Han ble deretter opptatt i riksrådet og ble forlent med Aalholm slott og avga samtidig Tørning. Ved Frederik Is kroning i 1524 ble Rosenkrantz slått til ridder. 

Samme år var det på tale å gjøre Rosenkrantz til lensmann på Akershus samt forlene ham med Helgeland (Nordlandene), hvor størstedelen av hans arv lå. Hans konkurrent og politiske rival Vincens Lunge fikk det dog avverget.

Pest
----

Etter i 1525 å ha deltatt i kampen mot Søren Norby, reiste Rosenkrantz til Lübeck for å delta i en store familiefest. Her ble han og hans brandenborgske kone, Margrethe Gans, smittet med pest. Hun døde derav den 29. september, og han få dager etter den 6. oktober. De etterlot seg seks barn, hvorav sønnene Holger (1517–1575), Erik (1519-1575) og Jørgen (1523–1596) senere skulle komme til å innta betydelige stillinger.

Otte Rosenkrantz' og Margrethe Gans' lik med gravsten ble flyttet fra Lübeck domkirke til Uth ved Horsens av sønnen Holger. Barnebarnet Holger Rosenkrantz den lærde (1574-1642) flyttet sidenhen lik og gravsten til Hornslet kirke nordøst for Aarhus.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Bricka, Carl Frederik. «288 (Dansk biografisk Lexikon / XIV. Bind. Resen - Saxtrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 20. februar 2020.
4. ↑  «Uth Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. XVII (12): 1074. 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Johan Fredrik Fosswinckel** (født *Johann Friedrich* 9. november 1712 i Brandenburg, død 7. oktober 1799) var en tyskfødt kjøpmann i Bergen.

Liv
---

Nygårdsporten omkring 1870, like før den ble revet.  Foto: Knud Knudsen 
Han var født i Brandenburg, men kom til Bergen som kjøpmannslærling i 1729, og fikk borgerskap i 1746. Samme år giftet han seg med Elisabeth Margrethe Meyer. Gjennom henne arvet han eiendommen Nygård utenfor byen, hvor han foretok betydelige anlegg og nyrydninger. Veien fra lyststedet til byen, Nygårdsalleen, lot han beplante med lindetrær, og på bygrensen anla han Nygårdsporten, en byport av tre med innskriften *Et mihi et aliis* («Både for meg og andre») anbragt på gavlen.

Fosswinckels byport ble revet i begynnelsen av 1870-årene. Fosswinckels gate i samme strøk er oppkalt etter ham.

Johan Nordahl Brun skrev trolig «Udsigter fra Ulrikken» i anledning et selskap hos Fosswinckel. Bruns tekst omtaler Nygård med rosende ord.

Litteratur
----------

* Yngvar Nielsen: «Foswinckel, Johan Frederik», i *Dansk biografisk Lexikon*

Referanser
----------

1. ↑  Noreng, Harald (1962). *Udsigter fra Ulrikken av Johan Nordahl Brun: tiltredelsesforelesning 1. desember 1961*. Bergen: Norwegian Universities Press.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johan Fredrik Fosswinckel i Store norske leksikon
* Fosswinckels gate i *Bergen byleksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni
 |
**Johannes Magnus Valdemar Nellemann** (født 1. november 1831 i København, død 26. august 1906 i samme by) var en dansk jurist, politiker og professor ved Københavns Universitet. Han var justisminister i Danmark fra 1875 til 1896.

Liv
---

Han var sønn av kanselliråd og hospitalforstander Georg Mogens Nellemann og Pouline Louise Poulsen. Etter å ha blitt student fra skolen i Slagelse i 1849 ble han *cand. jur.* i 1855. Deretter studerte han rettshistorie og sivilrett i München, Paris og London fra 1856 til 1858. Tilbake i København ble han ansatt som lektor ved Københavns Universitet og året etter utnevnt til professor. Han var universitetets rektor i året 1874–75.

Nellemann var medlem av prosesskommisjonen som ble nedsatt i 1868, og hvor han utarbeidet deler av prosessreformen. Han gikk inn i politikken i 1870, da han ble valgt inn i Landstinget fra København. I Landstinget var han medlem av det såkalte Mellempartiet. I 1875 ble han medlem av den danske regjeringen, som justsiminister og minister for Island i Estrups ministerium. Han beholdt disse stillingene i 21 år. Ved Estrups avgang i 1894 kunne han beholde porteføljene i den nye regjeringen under Reedtz-Thott. Han tok avskjed 13. juni 1896 og ble deretter utnevnt til direktør i Nationalbanken.

Utmerkelser
-----------

Nellemann ble æresdoktor ved Universitetet i Uppsala i 1877.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, oppført som J. Nellemann, besøkt 8. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5   Dansk Biografisk Leksikon-ID J.\_Nellemann, besøkt 15. november 2023[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* M. P. Friis og H. Matzen: «Nellemann, Johannes Magnus Valdemar», i *Dansk biografisk Lexikon*. XII. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1898

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** KulturNav
 |

Portal: Danmark