recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hjelmeland kirke
**Hjelmeland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ryfylke prosti. Det omfattet sogn i Hjelmeland kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Hjelmeland kirke.

Hjelmelands kirkesogn er nå en del av Hjelmeland kirkelige fellesråd, og underlagt Ryfylke prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hjalmalands sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hjelmeland prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Hjelmeland med Fister og Årdal annekssogn.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Hjelmeland Præstegjeld* under Ryefølckes Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Hjelmeland prestegjeld dannet grunnlaget for Hjelmeland formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hjelmeland
* Årdal
* Fister

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 321.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 68.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Hausken kirke
**Rennesøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søre Ryfylke prosti. Det omfattet sogn i tidligere Rennesøy kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Hausken kirke.

Rennesøys kirkesogn er nå en del av Stavanger kirkelige fellesråd, og underlagt Tungenes prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hauskeiðs sókn*  (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Rennesøy prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Hausken med Sørbø, Askø, Utstein kloster og Kvitsøy annekssogn. Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som Reinerszøe Præstegjeld under Stauangers eller Fiordenes Proustij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Rennesøe prestegjeld dannet grunnlaget for Rennesøe formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 17. juni 1899 ble Askø og Utstein kloster slått sammen til ett sogn ved navnet Mosterøy.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Ved opprettelsen av Randaberg prestegjeld 1. januar 1966 ble Kvitsøy sogn overført fra Rennesøy.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Rennesøy
* Mosterøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 257.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 68.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
8. ↑  Lindanger, Birger (1995). *Med kyrkja i sentrum*. Randaberg menighetsråd. s. 77. ISBN 8299359600.
9. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
10. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Hyderabad State Congress** (HSC) var et politisk parti i fyrstestaten Hyderabad. Det appellerte i hovedsak til landets hinduistiske flertallsbefolkning og krevde grunnlovsreformer, samt innføring av sivile og politiske rettigheter i Hyderabad. Partiet ble til i oktober 1938, var involvert i den sivile ulydighetskampanjen som da ble satt i gang. HSC ble umiddelbart forbudt av myndighetene, som anklaget partiet for å være et kommunalistisk parti. Partiledelsen ble arrestert. HSC agiterte ved etableringen for en sivil ulydighetskampanje, satyagraha, mot myndighetene.

I juli 1946 ble partiet tillatt. Under ledelse av Swami Ramanand Tirtha krevde det ikke bare innføring av ansvarlig regjering i Hyderabad, men også at staten skulle slutte seg til det selvstendige India. HSC hadde forbindelser til Kongresspartiet i Britisk India, men var ikke en del av dette.

Referanser
----------

1. ↑  Lucien D. Benichou: *From Autocracy to Integration: Political Developments in Hyderabad State (1938–1948)*, Hyderabad: Orient Longman, 2000, s. 55–59.
2. ↑  Margrit Pernau: *The passing of patrimonialism. Politics and political culture in Hyderabad, 1911–1948*, New Delhi: Manohar, 2000, s. 266.
3. ↑  Benichou, s. 176–177, 184.
**Freden i Teusina** ble undertegnet 18. mai 1595 av Kong Sigismund etter den nordiske tjuefemårskrigen.

Bakgrunn
--------

Teusina var en by i Ingermanland, nær byen Ivangorod. Byen ble inntatt på 1590-tallet av svenske tropper, gitt tilbake til Russland i 1595, og tatt igjen i 1611.

Etter kong Johan IIIs krig mot Russland, og at Johan III i 1592 ble etterfulgt av Kong Sigismund, ble det i Teusina den 20. januar 1593 en toårig våpenhvileavtale mellom Sverige og Russland. Det etterfulgtes av en endelig fredsavtale i samme by 18. mai 1595.

En interessant detalj er at dette dokument aldri ble ratifisert av noen regent. Kong Sigismund III befant seg i Polen, og vegret seg for å befatte seg med svenske forhold. Tsar Fjodor I av Russland døde i 1598 uten å ha signert, og hans etterfølger, tsar Boris Godunov, skyldte på at Sigismund ikke hadde signert dokumentet. Begge statene iverksatte likevel sine plikter i henhold til avtalen, og som ble offisielt godkjent i Viborgskontrakten 28. februar 1609, og deretter i freden i Stolbovo 27. februar 1617.

Vilkår
------

* Russland avstår fra alle krav på Estland og retten til å innkreve skatt av samene «fra Österbotten til Varangerfjorden»
* Sverige gir tilbake Kexholm slott og Kexholms län, samt andre erobringer på russisk område

Kexholms län ble gitt tilbake i 1597.

Dokumentet
----------

Avtalen ble undertegnet av

* for Russland (tsar Fjodor Ivanovitj): prins Ivan Samsonovitj Turenin-Obolenskij og Ostafi Michailovitj Pusjkin
* for Sverige (Kong Sigismund): riksråd Sten Banér, Krister Klasson Horn, Göran Boije og Arvid Eriksson Stålarm, samt Kong Sigismunds sekretær Niklas Rask till Melstad og Hans Krank.

Kilder
------

* Originalteksten på svensk Wikisource
* Runeberg.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland
 |
**Michael Fredrik Libenberg** (født 2. april 1767, død 3. mai 1828) var en dansk prest, forfatter og salmedikter.

Liv
---

Libenberg ble født i København av fattige foreldre. Begge foreldrene døde tidlig, og han ble tatt vare på av en venn, bryggeren Bent Hoftved. Hoftved sørget for at han fikk skolegang, og Libenberg begynte å studere i 1783. Hoftved døde samme år, og Libenberg måtte ta en stilling som huslærer for å forsørge seg. Han var ikke dette så lenge, men sa opp og ble forsørget av Hoftveds familie. 1789 ble et vendepunkt i livet hans, da hans barndomslærer, Niels Qvistgaard, døde og etterlot seg enke og en liten datter. Libenberg så det som sin oppgave å forsørge disse. Han tok over Qvistgaards skole, og forlovet seg i 1790 med enken, som var 17 år eldre enn ham selv.

Han satset nå på å bli prest, og ble ordinert til en stilling som fengselsprest i 1794. Samme år giftet han seg med sin folovede, Sophie Charlotte.

I 1797 ble han overlærer for religionsundervisningen ved Metropolitanskolen. Han var der i to år, men ble forflyttet i 1799 til en sognepreststilling på Fredriksberg, et relativt dårlig kall.

Sophie Charlotte døde i 1802, og han giftet seg samme år med den nitten år gamle Antoinette Thomasine Birck.

Hoffet tilbrakte somrene på Fredriksberg, og dette gjorde at han kom i kontakt med hoffet og fikk stilling som slottsprest i tillegg til sognepreststillingen sin i 1805. Han ville gjerne bli kvitt sognepreststillingen, og i 1810 ble han hoffprest i stedet for sogneprest, i tillegg til slottsprest. Han flyttet til København, der han ble en prest med mange tilhørere. I 1818 ble han tilbudt bispeembedet i Ribe, men avslo dette. Han ble med i styret i Det Danske Bibelselskab i 1819 og ble nestleder der i 1826.

I 1826 ble han tildelt Kommandørkorset. Han døde i 1828.

Litterært arbeid
----------------

I årene før han ble ordinert oversatte han flere dikt fra tysk, og i tidsskrift som *Minerva* var det flere av hans dikt på trykk. I 1795 kom en oversettelse av Marezolls *Predikener*. Denne kom i nytt opplag i 1804. I 1797 gav han ut den utbredte boken *Andagtsbog for Kvindekjønnet* og bearbeidet i denne perioden også flere skrifter fra tysk. I 1805 og 1809 kom en samling av hans egne prekener ut i to bind under tittelen *Kristelige Religionstaler* I årene 1823 til 1826 kom *Bidrag til kristelig Eftertanke og Oppbyggelsens Fremme* ut i tre bind. Dette ble svært utbredte bøker i såkalte «dannede hjem». I 1817 stod han bak en utgivelse av C.F Jacois *Samlede Skrifter*.

Libenberg skrev også salmer. Fem av hans salmer ble med i *Evangelisk-Christelig Psalmebog*. To av disse ble så videreført i *Roskilde Konvents Salmebog*. I *Norsk Salmebok* er han representert med en salme.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som M.F. Liebenberg, Dansk Biografisk Leksikon-ID M.F.\_Liebenberg[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Dansk biografisk Lexikon* – X. Bind. Laale – Løvenørn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Shiv Sena** («Shivas hær») er et radikalt hindunasjonalistisk politisk parti i India, grunnlagt 29. juni 1966 av Bal Thackeray. Partiets utspring var i delstaten Maharashtra. I dag har partiet avdelinger rundt om i India, men det er fortsatt i Maharashtra, særlig i Bombay og de konkanitalende kystområdene at partiet står starkest. Partiet inngikk i den BJP-ledede koalisjonen National Democratic Alliance, som ble nædt til å avgå etter valget i 2004.

Etter en konflikt innad i partiet i 1996 brøt en fraksjon ut og dannet partiet Akhil Bharatiya Sena.

I valget til Lok Sabha i 1999 fikk man 1,6% av stemmene og 15 mandater. I valget i 2004 øket stemmeandelen med 0,2 prosentenheter, men antalt mandat sank til 12. Partiets Manohar Joshi var talsmann (speaker) i Lok Sabha i 2002-2004.

Til partiet er knyttet fagforeningen Bharatiya Kamgar Sena («Den indiske arbeiderhær»). Partiet har også et studentforbund: Akhil Bharatiya Vidyarthi Sena («Den all-indiske studenthær»).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shiv Sena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Clann na Talmhan** (irsk for «Landets familie» eller «Landets barn») var et politisk parti i Irland mellom 1938 og 1965.

Partiet ble grunnlagt i Athenry i Galway i 1938. Dets hovedsak var å være en stemme for Irlands bønder. Blant konkrete saker partiet tok opp var småbøndenes interesser, støtte til gjenvinning av dyrkbar mark, lavere skatt på jordbrukseiendommer og mer intensiv skogplanting. Grunnlegger og leder av Michael Donnellan. 

Det første valget Clann na Talmhan stilte opp i var i 1943. Partiet vant fjorten seter, som året etter ble redusert til elleve gjennom suppleringsvalg. Etter valget fikk Donnellan av som leder, og ble erstattet av Joseph Blowick. 

Partiet inngikk i den første koalisjonsregjeringen 1948–1951, sammen med Fine Gael, Labour Party, National Labour Party og Clann na Poblachta. Blowick ble jordbruksminister og Donnellan ble juniorminister. Partiet ble også med i den andre koalisjonsregjeringen, og de to ministrene fikk tilbake sine poster.

Etter å ha sittet i regjering begynte partiet å miste støtte, ettersom velgerne begynte å gå tilbake til de to dominerende partiene, Fine Gael og Fianna Fáil. Clann na Talmham hadde egentlig aldri sett seg selv som noe mer enn et regionalt parti, og forsøkte aldri å ekspandere utenfor sin base i vest og sør. 

Da Donnellan døde i 1964 stilte hans sønn som kandidat for Fine Gael i suppleringsvalget, og vant. Blowick valgt å ikke stille som kandidat i valget i 1965, og partiet var dermed å anse som oppløst.

Referanser
----------
**Friedrichshof-kollektivet**, eller «**Aktionsanalytische Organisation**», var en venstreradikal kollektivbevegelse med hovedsete i Friedrichshof i Østerrike og avdelinger over hele Europa. Organisasjonen ble grunnlagt i Wien i 1972 av en krets rundt kunstneren Otto Muehl og ble oppløst i 1990. 

På det meste bodde over 200 mennesker i senteret i Friedrichshof og flere hundre andre i tilknyttede kollektiver først og fremst i tysktalende land. Et AA-kollektiv eksisterte kortvarig i Asker utenfor Oslo. Kollektivene ble i stor grad finansiert gjennom salg av dongeriklær i egne utsalg og gjennom brukerbetaling på kurs i bevegelsens filosofi og praksis. 

AAOs ideologi omfattet skarp sivilisasjonskritikk med økologiske elementer, men vendte seg mot sekstiåtternes svermeri for autoritær kommunisme. Kollektivet praktiserte fri seksualitet innad og anså det monogame parforholdet som et hinder for individets selvrealisering. Man praktiserte en kollektivistisk barneoppdragelse der barna ikke skulle ha noe spesielt forhold til sine biologiske foreldre.

AAO forutsatte at individets frigjøring måtte omfatte gjenopplevelse av traumer fra fødsel og oppvekst gjennom såkalt "Selbstdarstellung". Organisasjonens psykologiske teorier var i stor grad basert på tankene til Wilhelm Reich og Arthur Janov. 

Otto Muehl var den ubestridte og sterkt autoritære lederen. Han ble i 1991 dømt til en lengre fengselsstraff for sexovergrep mot mindreårige, maktmisbruk og narkotikaforbrytelser. Otto Muehl tilstod de fleste forholdene, og har senere uttalt til Bayerischer Rundfunk at en rekke medlemmer av Friedrichshof-kollektivet deltok i seksuelt misbruk. Enkelte tidligere medlemmer har beskrevet kollektivet som et fengsel, og gruppen blir også beskrevet som en «psychosekt».

Et av de norske medlemmene av kollektivet var Wencke Mühleisen.

Litteratur
----------

* FRIEDRICHSHOF from the happening to the commune.
* Wencke Mühleisen: Kanskje det ennå finnes en åpen plass i verden. (Gyldenal Norsk Forlag, 2015

Referanser
----------

1. ↑  Frank Nordhausen og Liane von Billerbeck (1999): *Psycho-Sekten – die Praktiken der Seelenfänger*. Fischer Verlag, ISBN 3596142407
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. juli 2015. Besøkt 20. juli 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Cross Creek Pictures** er et amerikansk medieselskap som produserer og distribuerer filmer. Selskapets første produksjon var av den kritikerroste *Black Swan* i 2010, som ble fulgt av *The Ides of March* (2011), *The Woman in Black* (2012) og *Rush* (2013). September 2011 underskrev Cross Creek en kontrakt med Universal Pictures, som gikk ut på at Universal skulle utgi seks av selskapets filmer i løpet av de følgende tre årene, og siden mai 2012 hadde de et samarbeid med Exclusive Media.

Filmer
------

Følgende er en liste over filmer som er produsert og distribuert av Cross Creek Pictures.

* *Black Swan* (2010)
* *The Ides of March* (2011)
* *The Woman in Black* (2012)
* *Rush* (2013)
* *Everest* (2015)

Referanser
----------

1. ↑  Joshua L. Weinstein. «Universal Forges 3-Year Distribution Deal With Cross Creek».
2. ↑  Jeremy Kay. «Exclusive Media, Cross Creek unveil major partnership».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cross Creek Pictures på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Karl Grevstad** (født 8. oktober 1900 i Ålesund, død 26. september 1975) var en norsk arkitekt og professor. Han var spesielt aktiv i Oslo i perioden 1936-1948, hvorpå han var professor i byggekunst ved NTH, fra 1948 til 1970. (NTH er fra 1996 del av NTNU).

Grevstad tok sin utdannelse ved NTH, og var ferdig utdannet arkitekt i 1925. De første årene etter eksamen arbeidet han ved ulike arkitektkontor, men i 1936 etablerte han egen praksis, etter å ha vunnet 1. premie i arkitektkonkurransen om Rikshospitalets nybygg i Oslo. Han arbeidet mest med større kontorbygg og sykehus. 

Fra 1940 var han professor Sverre Pedersens medarbeider på Brente steders regulering for Elverum. Han tegnet Metodistkirken i Molde i Elvegata i 1947, og Nordlandssykehuset i Bodø i 1953. l

I perioden 1948–1962 var han professor i Byggekunst IV ved NTH. 

Han deltok i flere arkitektkonkurranser, og mottok en rekke premier. De første prisene fikk han i 1931 i Arbeiderbladets konkurranse om småhus.

Blant hans arbeider er Sogn yrkesskole i 1958-63 (med Sverre Aasland), Rikshospitalets nybygg i Oslo, Stavanger Tinghus, og Sentralbyggene på NTH i Trondheim. Han tegnet også Bodø og Sandnessjøen sykehus og Regionsykehuset i Trondheim, som ble revet i 2011.

Grevstad ble i 1954 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Moen (1975)
3. ↑  N.N. (29. september 1975). «Karl Grevstad» I: *Aftenposten*, s. 15. (Nekrolog)

Kilder
------

* Liste over gjenreisningsarkitekter fra Nasjonalt Senter for Gjenreisingsarkitektur
* Moen, Leif Olav (1975). «Karl Grevstad». *Arkitektnytt*: 386.  (Nekrolog)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** KulturNav
 |
Glesvær handelsstad Foto: Bentefosse 
**Glesvær** er et av de eldste handelsstedene på Vestlandskysten. På 1700- og 1800-tallet var dette det største og viktigste fiskeværet på Sotra. Mange gamle naust og bygninger er bevart og restaurert.

Historie
--------

Glesvær 1908
Arne Bakke overtok i 1908 driften av Glesvær etter sin far Hans Bakke
Første gang handelsstaden Glesvær er omtalt, er i 1664. På dette tidspunkt var stedet eid av bergenskjøpmannen Hendrich Wessel, en slektning av sjøhelten Petter Wessel Tordenskjold. I tillegg til å ha enerett på handel var eieren av handelsstedet den største jordeieren i Sund og fiskerne i distriktet pliktet å levere fangsten sin her. Under sildefisket var Glesvær et samlingspunkt og opp til 140 fartøy kunne ligge samlet her på en gang.

I 1890 ble handelsstedet solgt på tvangsauksjon til Hans Gulbrandsen Bakke fra Steinsland etter at det bergenske kjøpmannsmonopolet hadde kollapset. Sønnen Arne Bakke anla i 1910 en steinkai, denne ble utvidet i 1924. Fortsatt er stedet i Bakke-familiens eie.

Sagnet om skottejentene
-----------------------

Fra 1500-tallet og frem til 1800 var det utstrakt samarbeid mellom folket på Hordalandskysten og nord på De britiske øyer. Fra denne tiden fortelles det en historie om tre skotske budeier som rodde over til en øy for å melke kyr på sommerbeite. På vei tilbake havnet de i dårlig vær og drev langt til havs, men de hadde rikelig med melk med seg i robåten som de overlevde på. En av budeiene var trolovet med en skotte, men de to andre gjorde et løfte med høyere makter om at dersom de klarte å redde seg i land skulle de bosette seg der. Til slutt drev de i land ved Glesnes, og stedet ble kalt for *Skøtavaadlen* (Skottevolden). Den ene av dem dro tilbake til Skottland, men de to andre holdt sitt løfte og bosatte seg i bygden og giftet seg med hver sin sundsokning.

Galleri
-------

* BogenBogen
* Naust på en av holmene utenfor GlesnesNaust på en av holmene utenfor Glesnes
* PeriferifestivalenPeriferifestivalen
* Glesvær kaféGlesvær kafé
* Solnedgang ved GlesværSolnedgang ved Glesvær

Se også
-------

* Periferifestivalen

Referanser
----------

1. ↑  Skottejenter på Glesnes Arkivert 20. juli 2016 hos Wayback Machine. Vestnytt
2. ↑  Hummelsund, Johannes Evensen: *Bygdebok for Sund*, s. 196-198, Sund kommune, 1970, ISBN 978-82-303-0882-0

Eksterne lenker
---------------

* Om handelsstedet hos Periferifestivalen
* Widerøe Flyveselskaps flyfoto fra Sund kommune : Glesvær, Nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.
Vent gjerne med editeringer til *under arbeid* er fjernet

Skoger kirke
**Skoger prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Drammen prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Skoger sogn i Drammen kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Skoger kirke.

Skoger prestegjeld og dets sogn er nå en del av Drammen kirkelige fellesråd underlagt Drammen prosti.

Historikk
---------

*Hlíðir sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Lier prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 2. mars 1742 ble Skoger sogn med Konnerud og Tangen anneks utskilt fra Sande prestegjeld i Jarlsberg grevskap som eget sognekall, gjeldende i 1752. Ved kgl.res. av 6. mars 1843 ble Strømsgodset sogn utskilt fra Bragernæs og Strømsø og lagt til Skoger prestegjeld. Strømsgodset ble skilt ut som eget prestegjeld ved kgl. res. 08.04.1938

Skoger prestegjeld omfattet inntil 1843 også Tangen sogn, som ble skilt ut og lagt til Strømsø prestegjeld. Samtidig ble Strømsgodset sogn skilt ut fra Strømsø og lagt til Skoger prestegjeld. Strømsgodset ble skilt ut som eget prestegjeld ved kgl. res. 08.04.1938.

Skoger prestegjeld omfattet inntil 1843 også Tangen sogn, som ble skilt ut og lagt til Strømsø prestegjeld. Samtidig ble Strømsgodset sogn skilt ut fra Strømsø og lagt til Skoger prestegjeld. Strømsgodset ble skilt ut som eget prestegjeld ved kgl. res. 08.04.1938.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 307.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 20.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Buskerud
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Buskerud
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Sylling kirke
**Sylling prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lier prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sylling og Sjåstad sogn i Lier kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Sylling kirke.

Sylling prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lier kirkelige fellesråd underlagt Lier prosti.

Historikk
---------

*Syllyngadalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Etter Svartedauden var det et påtrengende behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret, så det kan antas at Sylling ble lagt under Lier prestegjeld innen reformasjonen.

Ved Kronprinsreg. res. av 26. oktober 1956 ble Sylling og Sjåstad sokn skilt ut fra Lier prestegjeld som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1957.

Inndeling 1992: Sylling og Sjåstad.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 328.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 20.
3. ↑  Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter, s.10
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Danny Phillip Dietz jr.** (født 26. januar 1980, død 28. juni 2005) var en amerikansk soldat som tjenestegjorde i U.S. Navy under krigen i Afghanistan.

Dietz vervet seg til U.S. Navy den 31. august 1999. I løpet av 2001 kom han inn i spesialstyrken Navy SEALs, der han ble sendt til Afghanistan som del av en oppklaringsgruppe.

I juni 2005 ble han drept under Operation Red Wings. Operation Red Wings var en amerikansk militær aksjon for å drepe eller fange Ahmad Shah, en beryktet terrorist og leder for en afghansk milits. Den amerikanske operasjonen ble forsøkt gjennomført den 27. juni 2005 av fire medlemmer fra Navy, som bestod av Matthew G. Axelson, Marcus Luttrell, Danny P. Dietz, og de ble ledet av marineløytnant Michael P. Murphy. Men oppdraget deres ble raskt kompromittert etter at noen gjetere snublet over de amerikanske soldatene, og rapporterte om soldatene til Taliban. En intens skuddveksling oppstod mellom Taliban og soldatene. Murphy forsøkte å skaffe mer amerikansk støtte, men ble i denne forbindelse utsatt for fiendtlige skudd. Det var denne handlingen som gjorde at Murphy posthumt ble tildelt Medal of Honor. Men både Murphy, Axelson og Danny Dietz ble skutt og drept, samtidig som Marcus Luttrell ble slått bevisstløs.

Gruppen fikk etter hvert ytterligere støtte fra åtte Navy SEALs Navy, og åtte medlemmer fra 160th Special Operations Aviation Regiment. Imidlertid omkom alle de seksten soldatene når helikopteret deres ble truffet av en rakett. Blant de døde om bord på helikopteret var Erik S. Kristensen, den høyest rangerte offiseren som døde under Operation Red Wings. Den yngste soldaten som døde i løpet av operasjonen var Kip A. Jacoby, i en alder av 21 år. 

Navy SEAL Marcus Luttrell var den eneste overlevende, hjulpet av en gruppe afghanske landsbyboere som ga ham beskyttelse. Danny Dietz, Matthew Axelson og Michael Murphy ble erklært drept i kamp, etter at likene deres ble gjenfunnet den 4. juli 2005. Den 13. september 2006 ble Dietz posthumt tildelt Navy Cross, av USAs marineminister Donald C. Winter. Den 4. juli 2007 reiste byen Littleton, Colorado en statue i naturlig størrelse av Danny Dietz. Den 18. august 2009 fikk en del av en motorvei navnet «Danny Dietz Memorial Highway» til hans ære.

I krigsfilmen Lone Survivor fra 2013, som dekket hendelsene under Operation Red Wings, ble Danny Dietz portrettert av skuespiller Emile Hirsch.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. april 2012. Besøkt 30. oktober 2016.
Røyken kirke.
**Røyken prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lier prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Røyken kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Røyken kirke.

Historikk
---------

*Reykinar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. I middelalderen og tidlig etterreformatorisk tid kjennes bare en kirke, *Reykinar kirkja í Mýrahvarf*, i Røyken prestegjeld.

Røgen prestegjeld dannet grunnlaget for Røgen formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Inndeling 1992: Røyken, Åros og Slemmestad.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Røyken prestegjeld og dets sogn er nå en del av Asker kirkelige fellesråd underlagt Asker prosti og Oslo bispedømme.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 338.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 20.
3. ↑  Christie, Sigrid (1986). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 42. ISBN 8205163154.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter, s.10
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven – Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
***True Beauty*** (hangul koreansk: 여신강림; romanisert koreansk: *Yeosin-gangnim*) er en sørkoreansk TV-serie produsert og sendt av tvN i 2020. Den er basert på webtoonen med samme tittel

Handling
--------

Lim Ju-kyung er en 18 år gamle videregående student, som har et mindreverdighetskompleks på grunn av utseendet hennes. Hun har blitt konstant blitt plaget og diskriminert av sin egen familie og blir mobbet av jevnaldrende, på grunn av sitt stygge utseende. Hun begynner å lære seg å bruke sminke, ved å se på sminke-videoer på Internett. Hun begynner å mestre dette rett før hun skal begynne ved en ny skole, og dette viser seg å transformere henne ettersom hun raskt blir veldig populær på skolen. Men til tross for hennes nyvunne popularitet, anser Ju-kyung seg fremdeles som stygg under all sminken. Det er hennes aller største frykt at hennes jevnaldrende skal se hennes virkelige ansikt.

Dette går dessverre i oppfyllelse når hennes utrolig kjekke, populære og mystiske klassekamerat Lee Su-ho (spilt av Cha Eun-woo) kjenner henne igjen uten sminke. Lee Su-ho er veldig populær blant de kvinnelige studentene ved skolen, men han misliker å være det konstante sentrum for denne oppmerksomheten. Lee bærer også på sin egen frykt, og han har på en mørk hemmelighet – en tragisk hendelse i fortiden – som har forfulgt ham i lang tid. Han og hans tidligere beste venn, Han Seo-jun (spilt av Hwang In-youp) har også tatt avstand fra hverandre på grunn av denne hendelsen.

Roller
------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Moon Ga-young | Lim Ju-kyung |
| Cha Eun-woo | Lee Su-ho |
| Hwang In-youp | Han Seo-jun |
| Park Yoo-na | Kang Su-jin |
|

Referanser
----------

1. ↑  «*True Beauty*». Korea JoongAng Daily - in cooperation with The New York Times. 2. desember 2020. Besøkt 7. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *True Beauty* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *True Beauty* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
En gjenget rørplugg; merk at gjengene er koniske og dermed bare berører skyvelæret på to punkter.
**Rørgjenger** er gjenger som brukes til å montere rør. Gjengene sitter som oftest i endene av røret. Rørgjenger har tradisjonelt blitt mye brukt i rør av stål og messing, men brukes i dag også på rør laget av PTFE, PVC, nylon, bronse og støpejern.

Forsegling
----------

Forseglingen til en gjenge avhenger av flere faktorer:

* Forsegling langs heliksen. Koniske gjenger er bedre egnet til dette.
* Deformering av gjengerne under tiltrekking med moment
* Tettingsmiddel som gjengeteip
* Lodding
* Pakninger. Pakninger brukes som regel bare med sylindriske gjenger og mot en skulder.

Koniske rørgjenger
------------------

Rørgjener har ofte koniske gjenger i motsetning til maskinskruer og ledeskruer som ofte har sylindriske gjenger. Koniske rørgjenger brukes særlig til en del VVS-installasjoner for å frakte gasser og væsker under trykk, som for eksempel damp og hydraulisk væske.

To kjente standarder for rørgjenger er British standard pipe og U.S. national pipe thread. Begge spesifiserer en konus på 1:16. Den nominelle diameteren til gjengen kan måles ved en gitt avstand fra enden av røret.

Koniske rørgjenger bør ha en glatt overflate og bør smøres med et smøremiddel med lim eller gjengeteip.[*klargjør*] Bruk av tape også bidrar til å begrense korrosjon på gjengene, som ellers kan gjøre fremtidige demontering nesten umulig.

### Spesielle standarder

Særlig presise koniske gjenger som på engelsk kalles "*dry fit*" eller "*dry seal*" skal ikke kreve tetningsmasse for å gi en tett forbindelse. Slike gjenger er nødvendige i applikasjoner hvor tetningsmiddelet kan forurense eller reagere med mediet inni rørene.

### Koniske plastgjenger

Koniske rørgjenger brukes noen ganger på plastrør. På grunn av en kileeffekt må man være særdeles forsiktig med å ikke overstramme koniske rørgjenger av plast. I tilfelle overstramming kan den utvendige koblingen (hunn-delen) sprekke på et senere tidspunkt, alt i fra dager til flere år etter installasjon. Av denne årsaken begrenser forskrifter i visse jurisdiksjoner bruken av gjengede plastdeler til rørlegging.

Rette rørgjenger
----------------

Rørgjenger kan også være sylindriske, men da vil som regel ikke gjengene i seg selv gi tetting ettersom stoff kan vandre langs heliksen. Et alternativ for å gi tetting med rette gjenger er å bruke en O-ring som sitter mellom skulderen på hann-delen og innsiden av hunn-delen.

Se også
-------

* Firkantgjenger
* Trapesgjenger
* Metriske gjenger
* Whitworth-gjenger
* Unified-gjenger
* National pipe thread
* British Standard Pipe
* Pansergjenger
* Saggjenger
* Rundgjenger

Referanser
----------

1. ↑   PTFE threaded pipe and fittings manufacturer
**Zollgrenzschutz (ZGS)** var den tyske tollgrensevakten mellom 1937 og 1945 med ansvar for å vokte grensene til det Tyske Riket og grensene til de fleste av de under krigen okkuperte områdene. Den hadde på det meste 56 000 ansatte og reservister i sin tjeneste.

Historie
--------

En tollembetsmann i ZGS (lengst til venstre) i Frankrike 1944.
Under Weimarrepublikken var tollgrensevesenet underlagt riksfinansadministrationen. Bayern og Preussen hadde imidlertid også sitt eget grensepoliti. I 1936 forsøkte Heinrich Himmler å overta kontrollen over tollgrensevesenet, men Riksfinansministeriet svarte med å organisere ZGS og Himmler måtte nøye seg med et grensepoliti underlagt Gestapo. Etter Anschluss ble den østerrikske *Zollwache* innlemmet i ZGD. Under krigen, fra 1939 og utover, ble ZGS brukt i de fleste okkuperte land for å vokte grensene og bekjempe smugling, også i Norge og Danmark. ZGS ble også brukt til å vokte militære og økonomisk viktige installasjoner, som lyttepost og noen ganger også ved fronten. ZGS måtte overlate mer og mer personell til Wehrmacht. De resulterende personelle hullene ble fylt med etniske tyske befolkningsgrupper i de okkuperte land og med menn født før 1900. Disse mennene ble organisatiorisk plasert i en reservekorps, *Zollgrenzschutz-Reserve.* Etter 20. juli-attentatet 1944 plasserte Hitler ZGS under kontroll av Reichssicherheitshauptamt. I løpet av få måneder ble ZGS-ledelsen erstattet av politiembetsmenn og SS-førere. Fra november 1944 ble ZGS gruppert i bataljoner og utplassert i kamp i Böhmen og Schlesien og på vestfronten, hvorvid de led store tap.

Organisasjon
------------

ZGS var ikke en selvstendig organisasjon, men snarere en konseptuell sammenslåing av ulike avdelinger. Generalinspektøren hadde også kun instruksrett i grensespørsmål. Bare distriktstollkommissariatene og grensekontrollkontorene ble omtalt som ZGS i egentlig forstand. Den hadde følgende struktur:

* Riksfinansministeren
	+ Statssekretæren
		- **Generalinspektøren for ZGS**
	+ Overfinanspresident eller *Kommandostelle* (i de okkuperte områder)
		- Tollavdeling
			* **Grenseavdeling**
		- Hovedtollkontor (*Befehlsstelle* i de okkuperte områder)
			* **Distriktstollkommissariat**
				+ **Grensekontrollkontor**

Norge
-----

I Norge forsøkte Himmler å overtale rikskommissar Terboven til å overføre ZGS til politiets ansvar, for å være et eksempel for Tyskland, men ekspertene i Riksfinansministeriet overbeviste ham av finanspolitiske årsaker for å la organisasjonen forbli som før.

Grader og distinksjoner
-----------------------

* Militære grader og distinksjoner i Tyskland 1939-1945​

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kuller, Christiane (2013). *Bürokratie und Verbrechen.* De Gruyter, s. 72-75.
2. ↑  Banken, Ralf (2018). *Hitlers Steuerstaat.* De Gruyter, s. 66.
3. ↑  Carruthers, Bob (2014). *The Gestapo on Trial.* Pen & Sword Military, s. 368.
4. ↑  Bohn, Robert (2009). *Reichskommissariat Norwegen.*, De Gruyter, s. 129-130.
**Monika Kørra** (født 5. september 1989) er en norsk forfatter og friidrettsutøver fra Løten[]. Hun løper 3000 meter hinder og representerer FK Ren-Eng. Hun vant bronse i øvelsen i NM i friidrett 2008. 

Kørra fikk idrettsstipend ved Southern Methodist University i Dallas, Texas. Under sitt opphold i Dallas, 5. desember 2009, ble Kørra kidnappet, overfalt og voldtatt av tre personer. Hun valgte i ettertid å stå frem med sin historie og gav i 2015 ut en bok på engelsk, «Kill the Silence», hvor hendelsene ble skildret og startete 2012 *Monika Kørra Foundation*. Hun har vært i media både i Texas og i Norge, blant annet gjest på Skavlan, 9. oktober 2015.

Kørra ble i 2009 tildelt SMU Athletics' Perseverance Award 2009 for sin standhaftighet. I 2012 fikk hun *Wilma Rudolph Student Athlete Achievement Award*.

I 2021 ble hun trener for juniorlandslaget i langrenn.

Referanser
----------

1. ↑  nettavisen.no: *Gjengvoldtatt av tre menn - nå har hun tilgitt dem*, hentet 10. oktober 2015
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Monika Kørras hjemmeside
* Monika Kørra Foundation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Rettferdig Russland: Moderland/Pensjonister/Liv**, (russisk **Справедли́вая Росси́я: Ро́дина/Пенсионе́ры/Жизнь**, *Spravedlivaja Rossija: Rodinia/Pensionery/Zjizn*) er et russisk politisk parti. Partiet ble stiftet den 28. oktober 2006 da de tre partiene Rodinia, Det russiske pensjonistpartiet (*Rossijskaja partija pensionerov*) og Det russiske livspartiet (*Rossijskaja partija zjizni*) slo seg sammen. Rodinia var det eneste av disse tre partiene som var representert i dumaen fra før. Det nye partiet ble opprinnelig ansett som en sterk støttespiller for Vladimir Putin, og det har kommet anklager om at partiet ble grunnlagt med presidentadministrasjonens støtte med hensikt å sikre seg et kontrollerbart venstreparti for å svekke kommunistpartiet KPRF. Siden 2010 har partiet derimot snudd og utviklet seg til å bli en sterkt kritiker av Putin, og var blant annet det eneste partiet i Statsdumaen som stemte mot den omstridte NGO-loven i 2012, som gjorde at politiske organisasjoner som mottar støtte fra utlandet må registrere seg som utenlandske agenter.
Formelt ble sammenslåingen gjennomført ved at Rodinia endret navn, og medlemmene av de to andre partiene ble oppfordret om å melde seg inn i det nye partiet. Lederen for det nye partiet ble Sergej Mironov, som tidligere var lederen for Livspartiet.

Den første testen for det nye partiet ble regionalvalg i 14 av Russlands føderasjonssubjekter den 11. mars 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Store norske leksikon – Rettferdig Russland – politisk parti

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) A Just Russia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
*Es ist ein Ros entsprungen*  
Første publikasjon i Speirischer Gesangbuch, i 1599
*Michael Praetorius*
**«En rose er utsprungen»** er bokmålsnavnet på den katolske tyske julesalmen «Es ist ein Ros entsprungen» fra ca. 1587. Melodien er en tysk folketone fra 1400-tallet [], muligens enda noe eldre. 
Teksten har eksplisitt referanse til Jesaja 11,1: *En kvist skal skyte opp fra Isais stubbe, og et skudd skal spire fram fra hans røtter..*.

Historie
--------

Sangen ble publisert første gang i 1582 (eller 1588, omtvistet) i *Gebetbuchlein des Frater Conradus* da som en 19 strofer lang katolsk hymne. Troligt har den sn opprinnelse i Trier der en munk på juleaften skal ha sett en blommstrende rose under en tur i skogen. Denne tok han sån med seg til kirken og plasserte i en vase på alteret ved jomfru Maria. Den ble senere publisert med 23 vers i 1599 i *Alte Catholische Geistliche Kirchengeseng*, Köln år 1599, i *Speirschen Gesangbuch* i 1600 samt med seks strofer i *Catholische Geistliche Gesange* år 1608. 

Den ble på protestantisk mark endret litt på og arrangert av Michael Praetorius i 1609. Det er tekstlige variasjoner mellom alle versjonene - den protestantiske bærer preg av teologisk begrunnet retusjering av noe av språket vedrørende jomfru Maria. I den katolske *var og forblir* Maria ren jomfru; in den lutherske *var* hun ren jomfru.

Nynorskversjonen «Det hev ei rose sprunge» er mer vanlig.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* KFUM-koret «SELA», Oslo Dir.: Dag Kristoffersen. Utgitt på 78-platen Musica A 3089 i 1952
* Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Innspilt 27. september 1961. Utgitt på EP-platen Odeon GEON 56 og på LP-platen *Glade jul* (Odeon MOCN 1001).
* Bygdelagskoret Dirigent: Torbjørn Dahl. Arr.: Per Steenberg. Innspilt 8. november 1965. Utgitt på EP-platen RCA REP 407.
* Valens Solistkor. Innspilt i Sandefjord kirke 22. mai 1967. Utgitt på LP-platen HMV SNCLP 101.
* Nidarosdomens Guttekor på *Frelsesarmeens Juleplate 2004* og *I Wish (2008)*

Referanser
----------

1. ↑  bibel.no

Litteratur
----------

* Hansjakob Becker: *Es ist ein Ros entsprungen*. In: ders. u. a.: *Geistliches Wunderhorn*. C. H. Beck, München 2001, ISBN 3-406-48094-2, s. 135–145.

Eksterne lenker
---------------



Lo, How a Rose E'er Blooming

Sunget av U.S. Army Bands kor, ca. 2010

---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Hvitvingepingvin.
**Motunauøya** er ei lita øy som ligger cirka 1,2 km sør for munningen av Motunauelva, nord i Pegasusbukta, i regionen Nord-Canterbury på Sørøya i New Zealand. 

Øya, som er omgitt av bølgebrytende rev, består av en eroderende klippeformasjon med et sentralt, flatt platå. Økosystemet består blant annet av ulike gress-sorter og urter som har blitt introdusert der. Det ble også i sin tid introdusert kaniner på øya, men disse ble senere utryddet.

Øya utgjør et areal på 2,0234 ha og har siden 1958 hatt status som naturreservat. Den fikk status som viltreservat i 1935. Det er bygget ei hytte på øya, for forvaltningsformål.

Omkring 38 fuglearter har blitt registrert her, enten på øya eller i nær tilknytning til den. Elleve arter bruker øya som hvileplass eller formerer seg der. Blant annet hekker det om lag 1 800 par hvitvingepingviner (*Eudyptula minor albosignata*) der, en underart av dvergpingvin. Øya er også hekkeplass for halve New Zealands bestand av fregattstormsvaler (*Pelagodroma marina*).

Referanser
----------

1. 1 2  Cox, J.E.; Taylor, RH.; Mason, R 1967. *Motunau Island Canterbury, New Zealand*. An Ecological Survey. New Zealand Department oj Scientific and Industrial Research, Bttlletin 178.
2. ↑  «White-flippered Penguin». *www.penguin.org.nz*. Besøkt 29. april 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Vikedal kirke
**Vikedal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Haugesund prosti. Det omfattet sogn i tidligere Vikedal kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Vikedal kirke.

Vikedals kirkesogn er nå en del av Vindafjord kirkelige fellesråd, og underlagt Ryfylke prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Víkadals sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vikedal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Vikedal med Sandeid og Imsland annekssogn. Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Wigedall Præstegjeld* under Ryefølckes Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Vikedal prestegjeld dannet grunnlaget for Vikedal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vikedal
* Sandeid
* Imsland

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 278.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 70.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
6. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
7. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.