recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Grünerbrua** er ei bru over Akerselva i Oslo. Den forbinder Fredensborg (Møllerveien) med nedre Grünerløkka (Nordre gate).

Grünerbrua i 1961  
Foto: Truls Teigen / Oslo Museum
Dette regnes som stedet for den eldste bruforbindelsen over elva, og den skal ha eksistert allerede under striden mellom birkebeinerne og baglerne på begynnelsen av 1200-tallet. Brua var den eneste fram til 1654, og hadde derfor militær betydning. Den har blitt revet to ganger i forbindelse med krig: Første gang da Kristian 2. forsøkte å innta Oslo i 1532, andre gang av svenske tropper under sjuårskrigen.

Brua har hatt ei rekke navn: Frysja bro, Aggers bro, Mølle(r)broen, Fossbroen og Nedre Foss bro. Nåværende navn er etter Friedrich Grüner, som i 1672 kjøpte Nedre Foss og Kongens mølle, som brua tilhørte. Det blei krevd bompenger ved brua heilt til kommunen overtok den i 1865.

Dagens bru av betong skriver seg fra 1953. Tidligere var brua av tre.

Kilder
------

* Sigurd Senje: *Akerselva* (Tiden 1977)

  

Portal: Oslo

| * v
* d
* r
Broer i Oslo |
| --- |
| Over Akerselva | 
* Anker
* Beier
* Bentsebrua
* Bispebrua
* Grüner
* Gullhaug
* Hausmann
* Jerusalem
* Nybrua
* Sanner
* Vaterland
* Vøyen
* Aamodt bru

 | bro |
| Andre | 
* Akrobaten
* Bygdøylokket
* Geita
* Lja
* Lodal
* Nordenga
* Nylandsveien sør
* Ormsund
* Sagkrakken
* Ulvøy

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
Korset på graven der noen mener at Svarta Bjørn, Anna Rebecka Hofstad, ligger begravet.
**Rallarkirkegården i Tornehamn**, offisielt **Tornehamns kyrkogård**, ligger ca. 2 km fra europavei 10 i Tornehamn i Kiruna kommune i Sverige. Kirkegården ble anlagt av Statens Järnvägar under byggingen av Malmbanan/Ofotbanen helt sist på 1800-tallet, og er i Norge mest kjent for at den legendariske anleggskokka Svarta Bjørn, Anna Rebecka Hofstad, ligger begravet der.

Kirkegården ble tatt i bruk i 1899. 

  

wikipedia er ikke sikker. alle kan endre på tekstene her og det kan være feil på mange svar.

  

De første årene var det hovedsakelig rallarer og andre som hadde tilknytning til byggingen av jernbanen som ble begravet der. Rundt 50 personer ble begravet der fram til 1902, deriblant 27 personer som døde av tyfoidfeber i 1901. Kirkegården ble innviet 5. oktober 1902.

Kapellet/bårehuset ble bygd i 1899 og flyttet til sitt nåværende sted i 1936. Tornehamn kirke ble innviet i 1987.

Den norske anleggskokka Svarta Bjørn, Anna Rebecka Hofstad, døde 19. september 1900 og ble begravet på rallarkirkegården fire dager senere. På mange av gravene står hvite trekors; på ett av dem står «Anna Norge» og datoen 19. september 1900, og denne graven regnes av noen som Svarta Bjørns siste hvilested. Men korset har også hatt to andre datoer risset inn – 12. oktober 1901 og 10. november 1901. Ifølge en artikkel i LKABs internavis Malmbanenytt, referert i avisa Fremover, er det et spedbarn, Anna Olsen, som ligger i denne graven. Skriftlige kilder bekrefter at Anna Rebecka Hofstad ligger på denne kirkegården, men forteller ikke nøyaktig hvor på kirkegården hun ligger. En minnestein til minne om henne ble satt opp på kirkegården i 1982.

Statens Järnvägars mangeårige direktør Axel Granholm, død 1951, ligger også begravet på rallarkirkegården, sammen med sin kone. Han var ingeniør under byggingen av Malmbanan.

Kirkegården ble gitt fra Statens Järnvägar til Jukkasjärvi församling (menighet) i 1937. I alt er ca. 170 personer begravet på rallarkirkegården.

Malmbanens holdeplass ved rallarkirkegården ble nedlagt 1. juni 1975.

Kilder
------

* Pitebygdens Forskarförening: Rallarkyrkogården i Tornehamn Arkivert 12. august 2007 hos Wayback Machine. (besøkt 15. november 2010)
* Malmbanan.se: Malmbanans historia Arkivert 12. august 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 15. november 2010)
* Malmbanan.se: Tornehamn kyrkogård Arkivert 13. august 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 15. november 2010)
* Fremover: Hvor ligger Svarta Bjørn begravet? (29. mars 1995, arkivert hos Vinterfestuka, besøkt 15. november 2010)
* Banvakt.se: Tornehamns kyrkogård (besøkt 15. november 2010)
* Jernbane.net: Malmbanan[*død lenke*] (besøkt 15. november 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Forntid i Norrbotten: Tidsresa i Torne älvdal (pdf) (s. 23)] Besøkt 13. mai 2014
* Kapellet: Rallarkyrkogården, Tornehamn (blogginnlegg med bilder, 14. oktober 2010)
* Gurra.se: Tornehamn
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | London 2012 | BC1-2, lag |

**Weibo Yuan** (født 10. oktober 1991) er en kinesisk handikappet bocciaspiller som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

Ved Asia & South Pacific Boccia Championships 2009 kom han på 7.-plass. Han kom på 4.-plass ved Asian Para Games 2010, der han tapte semifinalen mot Ji Kwang-Min med 1-4, og bronsefinalen mot Kim Myeong-Su med 1-6. Samme år kom han på 11.-plass ved VM i boccia 2010. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 11 i verden i sin klasse.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han én medalje. Individuelt ble han slått ut i 8.-delsfinalen, etter tap 1-5 for Witsanu Huadpradit. I lagkonkurransen fikk Kina sølv i klassen BC1-2, etter 10–5-tap mot Thailand i finalen.

Referanser
----------

1. ↑  CPISRA - *Boccia World Rank List 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 30. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC[*død lenke*]
* London 2012 - Weibo Yuan
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Frederiks hospital i København sett fra Amaliegade
Det kongelige **Frederiks Hospital** var Danmarks første sykehus i ordets nåværende betydning, opprettet av kong Frederik V. De første pasientene ble innlagt i 1757.

Bygningene som ligger i Bredgade i bydelen Frederiksstaden i København – i de bygningene som i dag huser Designmuseum Danmark – ble tegnet og påbegynt oppført av Laurids de Thurah og Eigtved i 1752–1757 (Eigtved døde i 1754). Offisielt ble det innviet på kongens fødselsdag 31. mars. 

Den staselige Bredgade ble på 1600-tallet omdøpt til Norgesgade – men lokalbefolkningen fortsatte å si Bredgade, så fra 1877 ble dette igjen offisiell adresse. 

Sykehuset ble drevet som en selveiende institusjon med det formål å yte ubemidlede pasienter fri kur og pleie. Fra 1752 ble overskuddet fra Norges postverk brukt til sykehusets drift. En kongelig resolusjon datert 22. desember 1756 meddelte at det norske postverkets overskudd i all evighet skulle gå til Frederiks hospital. Bare i perioden 1752-71 beløp det seg til 157.000 riksdaler.

I H.C. Andersens eventyr *Lykkens kalosjer* setter kandidaten hodet sitt fast i gitteret foran Frederiks hospital. 

I 1910 ble sykehuset nedlagt ved opprettelsen av Rigshospitalet. Administrativt hørte Frederiks Hospital inntil 1848 under det danske kancelliet, 1848–1871 under det danske justisministeriet og deretter under Ministeriet for Kirke- og Undervisningsvæsenet.

Frederiks Hospital inneholdt i 1759–1787 dessuten Fødselsstiftelsen. Foran kjellervinduet her fikk Struensee igjennom at det ble satt ut en kasse hvor fortvilte mødre kunne legge fra seg barn født utenfor ekteskap. Etter tre år ble kassen likevel fjernet, da «den så skammelig ble misbrukt, at lidderlighet og frekkhet derved tiltar».

I 1919 ble bygningene skjenket til Designmuseum Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  Tidsskrift for Den norske legeforening
2. ↑  E.B.Eriksen: *Nordnorske posthistoriske blad*, Fahlcrantz' boktryckeri, Stockholm 1945
3. ↑  R. Broby-Johansen: *Det gamle København* (s. 164), forlaget Thanning og Appel, København 1978, ISBN 87-413-6347-7

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Gull | London 2012 | 100 meter T36 |
| Gull | London 2012 | 400 meter T36 |
| Gull | London 2012 | 800 meter T36 |

**Jevgenij Sjvetsov** (Евгений Швецов, født 28. februar 1988) er en russisk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T36, som er én av syv klasser for utøvere med cerebral parese. Utøverne kan stå uten hjelpemidler.

Meritter
--------

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han i tre øvelser, og fikk gull i alle disse. På 100 meter vant han finalen, med ny paralympisk rekord på 12,08 sekunder. På 400 meter satte han ny verdensrekord for sin klasse, med tiden 53,31, og slo sølvvinner Paul Blake med nesten et sekund. Også på 800 meter satte han ny paralympisk rekord i finalen, med tiden 2:05,32, der hans landsmann Artem Arefyev kom på andreplass, og Paul Blake tredjeplass.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Athletics classification regulations*, besøkt 22. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Evgenii Shvetcov
* London 2012 - Resultater
***The Real Bruce Lee*** er en hongkongsk dokumentar og spillefilm fra 1977. Filmen består av en dokumentar om kamsportlegenden Bruce Lee samt en spillefilm med Dragon Lee.

Handling
--------

Filmen består av en dokumentardel på 32 minutter og en spillefilm på 86 minutter. Dokumentardelen inneholder en kort introduksjon av Bruce Lee der det presenteres flere klipp av gamle Hongkong-filmer som Lee og deltok i da han var barn. Blant dem *Bad Boy, Orphan Sam, Kid Cheung*, og *The Carnival*. Dokumentaren inneholder også en kort introduksjon om tiden da han flyttet til Seattle og slo seg opp som kampsport-trener og etterhvert som skuespiller i diverse TV-serier. Etter det følger en kort introduksjon av en mulig arvtaker kalt Bruce Li.

Etter dokumentaren følger en spillefilm på 86 minutter der seerne presenteres for en annen mulig arvtaker, Dragon Lee. Det er usikkert hvilken tittel denne filmen har siden den ikke har noen ordinær introduksjon.

Om filmen
---------

Ifølge IMDb er filmens spilletid på 93 minutter, mens den britiske VHS-versjonen fra 1979 er på 118 minutter. Begge versjonene inneholder både dokumentardelen og filmen.

Referanser
----------

1. ↑  «The Real Bruce Lee (1979) on Intervision». *Pre-Certification Video*. Besøkt 26. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Real Bruce Lee* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Real Bruce Lee* på Hong Kong Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *The Real Bruce Lee* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Real Bruce Lee* på MovieMeter Rediger på Wikidata
Peter den store
**Thorn-traktaten** ble underskrevet 9. oktober 1709 mellom August den sterke og Peter den store i Thorn (Toruń), under den store nordiske krigen. Partene fornyet alliansen sin, som Karl XII av Sverige hadde ødelagt med freden i Altranstädt (1706), og ble enige om å gi kronen tilbake til August.

Bakgrunn
--------

Med det svenske nederlaget i slaget ved Poltava, hadde den russiske tsaren Peter den store hadde fått overtaket i den store nordiske krigen. Med den svenske hodearméen ødelagt og den svenske kongen Karl XII i eksil i Det osmanske riket, kunne August den sterke, som Karl XII hadde avsatt som polsk konge med freden i Altranstädt (1706), marsjere inn i Det polsk-litauiske samveldet og ta tilbake den polske kronen fra den svenske allierte Stanisław Leszczyński. Området ble gjenerobret av August i 1709 og omfattet byen Thorn (Toruń) i Kongelige Preussen, hvor han møtte Peter den store for å forhandle vilkårene for en felles politikk for det nordøstlige Europa

Vilkår og gjennomføring
-----------------------

August den sterke
Peter støttet August som polsk konge, etter at han hadde sikret seg at de høyeste embetene i Det polske-litauiske samveldet gikk til adelige som støttet ham selv. August måtte forfølge anti-russiske grupper i Polen. I en hemmelig artikkel ble de enige om at Svensk Livland skulle deles etter at det var erobret fra Det svenske imperiet, hvor August skulle få den sørlige delen og Peter den nordlige (Estland).

I motsetning til den første alliansen i Preobrazjenskoje ble vilkårene i Thorn stort sett diktert av Peter den store, som hadde fått et kjøligere forhold etter Altranstädt. Tidligere hadde de hatt et nært forhold. Selv om August igjen ble lovet de erobrede områdene i Livland, trådte aldri denne delen av avtalen i kraft.

Etter at avtalen var undertegnet, tok Peter den store opp igjen en bred anti-svensk allianse. Han reiste til nærliggende Marienwerder for å møte Fredrik I av Preussen, før han reiste til den russiske leiren nær Riga, hvor han kom frem den 10. november. Den dansk-russiske alliansen, som Karl XII ødela i Travendal (1700) ble fornyet med den påfølgende København-trakataten av diplomatene til Peter i det danske hoffet.

Tidlig i 1710 gikk August den sterke inn i den polske hovedstaden Warszawa, og tvang fienden Stanisław Leszczyński til eksil i Stralsund i Svensk Pommern. Etter August hadde forsterket stillingen sin i Polen-Litauen ytterligere, startet han et felttog på svensk jord i 1711, da han invaderte Pommern og beleiret Stralsund sammen med danske og russiske styrker i det første samlede felttoget til disse allierte i den store nordiske krigen. Peter den store hadde samtidig avsluttet felttogene sine i Svensk Livland.

Kilder
------

* Anisimov, Evgeniĭ Viktorovich (1993). *The reforms of Peter the Great. Progress through coercion in Russland*. The New Russian history. M.E. Sharpe. ISBN 1563240475.
* Donnert, Erich. *Peter der Große* **(tysk)**. Böhlau. ISBN 3205051939.
* Groß, Reiner. *Die Wettiner*. Kohlhammer Urban Taschenbücher **(tysk)**. 621. Kohlhammer. ISBN 3170189468.
*To hvilende løver* ved inngangen til Rosenborg Slot fra Kongens Have. Løven til høyre har en tunge som kan løftes
**To hvilende løver** er to adskilte skulpturer i Kongens Have i København som vokter Rosenborg slotts inngang over voldgravsbroen.

De to løver som hviler på sokler av sandsten, stammer fra det 17. århundre, og befinner seg foran *Grønne Bro* som fører over voldgraven til slottet. Løvene er fremstilt av kobber, i en pussig stil som kunne tyde på at skaperen ikke har opplevet løver i levende live. Soklene er dekorert med hoder av bukker og engler, fruktgirlander og draperier i relieff. De to figurene omtales første gang i en inventarfortegnelse fra 1673.

Natterov
--------

Natten mellom 16. og 17. februar 1744 ble den ene løve stjålet av tre soldater. Neste morgen ble den funnet knust i stumper og stykker i et av havens hjørner. Det var kjent at hoffkavalerer ofte moret seg med å kaste sølvmynter etter løvene, og hvis en mynt ramte gapet forsvant den inn i løven. Soldatene på rov ble fanget og dømt til livsvarig slaveri, men først etter at de var blitt kakstrøket og brennemerket.

På bakgrunn av bruddstykkene, ble en ny løve konstruert, mens hoffbilledhugger J.F. Hänel fornyet soklenes dekorasjon i 1757. Den nåværende plassering fikk løvene i 1785, og de ble oppstilt slik at den nye løven ble den sydvestlige. Soklene ble fornyet i 2000, og fremstår i hvit sandsten.

Se også
-------

* Skulpturer i Kongens Have

Referanser
----------

1. ↑  «*En trone af løver af sølv*, sidensaxo.dk» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 25. mars 2014. Besøkt 8. mai 2013.
2. ↑  *To hvilende løver*, Slots- og Ejendomsstyrelsen

Eksterne lenker
---------------

* (en) To hvilende løver (Kongens Have) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
**Mortensrud** er et boligområde som ligger nord i østdelen av Bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Navnet kommer fra gården Mortensrud som sannsynligvis ble ryddet en gang i middelalderen.

Mortensrud som boligområde startet sin oppblomstring på midten av 1980-tallet med Mortensrudgrenda og Lofsrud som de største prosjektene, mens Maikollen-området med sin distinkte bebyggelse av ferdighus fra Moelven kom noe senere, og fikk det naturlige kallenavnet *Moelven*. Mens Mortensrudgrenda og Maikollen stort sett består av enkeltstående eneboliger, er det på Lofsrud en bebyggelse bestående av lavblokker og rekkehus.

Ved forlengelsen av Østensjøbanen til Mortensrud i 1998 ble Mortensrud stasjon banens nye endestasjon. Siden da har Mortensrud også blitt et knutepunkt for kollektivtrafikken i denne delen av Oslo, med jevnlige bussavganger til og fra Bjørndal og Dal/Brenna, og til Helsfyr, Hauketo og Vika. Stedet er også knyttet til Oslo lufthavn, Gardermoen via Flybussekspressen.

Mortensrud har fire skoler, Lofsrud skole fra 8. til 10. klasse, Mortensrud, Stenbråten skole og klemetsrud skole alle disse fra 1. til 7. klasse.

Den mest kjente bygningen er Mortensrud kirke, som har fått mye oppmerksomhet grunnet arkitekturen.

Se også
-------

* Mortensrud stasjon
* Mortensrud kirke
* Klemetsrud Idrettslag

Eksterne lenker
---------------

* Mortensrud menighet Arkivert 23. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Mortensrud skole

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
*For bilmodellen produsert fra 1959 til 1971 med samme navn, se Škoda Octavia (1959–71).*

2016 Škoda Octavia Scout
2017 Octavia (3. generasjon med facelift).
4. generasjons Octavia.
Octavia RS, 4. generasjon.
**Škoda Octavia** er en bilmodell fra den tsjekkiske bilprodusenten Škoda. Den første Octavia ble introdusert i 1959, og var da en modifisert utgave av Škoda Popular. Navnet Octavia kom av at modellen opprinnelig var det åttende modifikasjonen av Popular. Octavia ble relansert som modellbetegnelse i 1996, etter at Škoda-konsernet var kjøpt av Volkswagen.

Octavia kom også i en stasjonsvognutgave, som ble produsert fra 1961 til 1971. Den ble eksportert til flere land over hele verden. I Chile ble det satt i gang lokal montering.

Den «nye» Octavia kom i 1996 var basert på VWs Golf4-plattform, med karosseri og deler av interiør utformet hos Škoda. Den var bygd på plattformen PQ35 som den deler med Audi A3, SEAT Altea og Volkswagen Golf V og VI. I februar 1998 ble Octavia stasjonsvogn presentert på bilutstillingen i Genève. 

Škoda Octavia har i Norge vært populær med firehjulstrekk.[] Octavia benytter et firehjulstrekksystem fra Haldex. Modellen introdusert i 1996 hadde førstegenerasjons Haldex-system, mens modellen introdusert i 2004 har Haldex II. I 2009 fikk Octavia en oppgradering hvor Haldex4 ble tatt i bruk. Haldex-systemet baserer seg i utgangspunktet på at bilen er forhjulsdrevet ved normal kjøring, men at kraft kan overføres til bakhjulene ved hjulspinn. For Haldex4 er det i utgangspunktet en 90/10%-fordeling av kraft kontinuerlig for å gi redusert forsinkelse før bakhjulene griper inn. Systemet er også slik at systemet kan forutse behov for kraft på bakhjulene før hjulspinn oppstår, for eksempel ved raskt og kraftig gasspådrag. Modellene med firehjulstrekk har i overkant av 2 cm høyere bakkeklaring enn modellen med forhjulstrekk.

Andre generasjon Octavia ble lansert i 2004. I 2006 kom Octavia Scout. Dette er en crossover-modell som anses som en mellomting av vanlig stasjonsvogn og SUV. Bilen leveres med firehjulstrekk og er ytterligere forhøyet sammenlignet med standardversjonen av Octavia med firehjulstrekk. Videre er design endret gjennom plastdeksel på utsiden av hjulbuene. Den tilhører samme klasse som andre crossover-stasjonsvogner som Audi Allroad og Volvo XC70. 
I modellåret 2009 fikk Octavia en facelift som bortsett fra det ytre som nye hovedlamper og støtfangere også gjorde at Octavia deler mye av det elektriske systemet med sin "storebror" Superb.

I 2013 ble 3. generasjon av den nye Škoda Octavia lansert. Denne fikk en facelift i 2017, med blant annet splittede frontlykter. Fjerde generasjon ble lansert i 2020, med blant annet en plug-in hybrid-modell; Octavia iV. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Harald Øystein Reppesgaard** (født 1. september 1943 i Oslo) er en norsk psykiater, lokalpolitiker (Norges Kommunistiske Parti) og redaktør i partiavisen *Friheten*. Han har hatt flere lederstillinger innen helsetjenesten i Norge.

Reppesgaard var i 1980-årene overlege i Helsedirektoratet og ved Reitgjerdet sykehus i Trondheim, senere også overlege og sjeflege ved Trøndelag psykiatriske sykehus, Brøset sykehus. De siste årene har han drevet privat psykiatripraksis i Trondheim. Han har tidligere også markert seg som medlem av Norges Kommunistiske Parti, og som bystyrerepresentant for Bylista i Trondheim.

Reppesgaard ble i 1994 i Sør-Trøndelag tingrett dømt for bedrageri, dokumentfalsk og brudd på legeloven. Rettssaken den gang resulterte i ubetinget fengselsstraff og inndragning av legelisensen i tre år. I 2006 ble det på nytt klart at Reppesgaard var i myndighetenes søkelys for å ha mottatt sykepenger han ikke hadde krav på samt for å ha mottatt uberettigede utbetalinger fra trygdeetaten. I mars 2007 tilsto han bedrageri av 475 000 kroner, samt å ha unndratt 1,3 millioner kroner i skatt. Saken, som kom opp for retten i mai 2007, gikk som tilståelsessak. Han ble dømt for bedragerier og skattesvik, og måtte sone ett år i fengsel.

I mai 2010 ble han valgt som redaktør i NKPs avis *Friheten*. Reppesgaard sitter også i partiets sentralkomite.

Referanser
----------

1. ↑  Agerlie, Kristin (1. juli 2009). «Harald Reppesgaard (NKP)». *NRK*. Besøkt 31. oktober 2020.
2. ↑  Reppesgaard må sone ett år Adresseavisen 6. mai 2007
3. ↑  Reppesgård tilstår bedrageri NRK 29. mars 2007
4. ↑  Innrømmer trygdebedrageri Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine. Adresseavisen 29. mars 2007
5. ↑  Reppesgaard måtte sone ett år Adresseavisen 6. mai 2007
6. ↑  Nytt styre i Norges Kommunistiske Parti Pressemelding fra NKP 24. mai 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Reppesgaard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Jernbanestrekningen Salta–Antofagasta**, også kalt **Huaytiquina**, forbinder den argentinske byen Salta i provinsen Salta med Antofagasta ved Stillehavet i Chiles nordregion. På en delstrekning kjører Tren a las Nubes (også skrevet *Tren de las Nubes*).

Strekning
---------

Linjekart
Ministeren for offentlige arbeider, Juan Pistarini, under åpningen av strekningen.
Jernbanestrekningen er bygd med meterspor. Den argentinske delstrekningen er rundt 571 km lang og krysser grensen til Chile ved Socompa (3 858 moh.). Den chileniske delstrekningen er omtrent 330 km lang. Det offisielle navnet for den argentinske strekningen mellom Güemes, Salta og Socompa er *Ramal C-14*.

Jernbaneforbindelsen ble planlagt og bygd av den amerikanske ingeniøren Ricardo Fontaine Maury. I det avsnittet som kjøres av *Tren a las Nubes* har strekningen  29 bruer, 21 tunneler, 13 viadukter, 2 vendesløyfer og to vendespor. Det ligger 21 stasjoner langs strekningen.

På argentinsk side fører strekningen gjennom flere saltørkener, som Salar de Caucharí, Salar Pocitos, og Salar de Arizaro. De chilenske saltørknene tilhører Atacamaørkenen. På chilensk side går toget gjennom Salar Punta Negra. I Antofagasta går en fortsettelsesstrekning til Iquique, den ble først og fremst anlagt for transport av Salpeter. Det eneste avsnittet med turistisk persontrafikk er delstykket mellom Salta og San Antonio de los Cobres.

Drift
-----

Frem til 1981 kjørte det et persontog med sove- og sittevogner mellom Salta og Antofagasta en gang i uka. Det ble noen ganger kale *Tren Internacional*, men det hadde ikke noe offisielt navn. Deretter ble det bare et ukentlig godstog igjen, det kunne ta med passasjerer mellom Salta und Socompa, det ble driftet av *Division General Belgrano* i Ferrocarriles Argentinos til til 10. mars 1993, da selskapet hadde blitt nedlagt. Deretter overtok provinsen Salta toget for noen år sammen med kommunene langs strekningen. I dag kjører et gasstransporttog fra Argentina til Chile.

Tren a las Nubes
----------------

Utdypende artikkel: Tren a las Nubes‎

Turisttoget *tren a las nubes* begynner og slutter i byen Salta nord i Argentina, i General Belgrano stasjon. Gjennomsnittshastigheten er omtrent 35 km/h. Salta ligger 1187 moh. Toget kjører over en strekning på 217 km (frem og tilbake 434 km). Høyeste punkt er sporet over Viaducto La Polvorilla, 4188 moh. Viadukten har en lengde på 224 m og en høyde på 63,4 m. Rundt 1600 tonn stål var nødvendig for bygget. Herfra går toget nedover til San Antonio de los Cobres på 3774 moh. etter en kort pause fortsetter reisen tilbake.

Referanser
----------

1. ↑  Historical infos at scielo.org.ar
2. ↑  Timetable Güemes-Salta-Socompa

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferrocarril Salta-Antofagasta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tren a las nubes
* Die Zeit, 19. März 2009, Karen Naundorf, *Bis der Atem stockt*
* Spiegel, 10. März 2009, Markus Leiter, *Märchenland der Inkas*
**Nojabrsk** (russisk: Ноя́брьск) er den største byen i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger rundt 560 km sørøst for Salekhard og 870 km nordøst for Tjumen. Innbyggertall: 109 870 (est. 2007), 96 440 (folketelling 2002), 85 880 (folketelling 1989), 25 100 (est. 1982).

Historie
--------

Nojabrsk er en ung by, som fikk bystatus først i 1982. Byens opprinnelse går tilbake til 1973, da utbyggingen av oljefeltet «Kholmogorskoje» begynte. Det ble bygget jernbane frem til stedet, og oppført boliger for arbeiderne. Bosetningen vokste opp rundt jernbanestasjonen *Nojabrskaja*, og i oktober 1977 ble bosetningen Nojabrsk offisielt grunnlagt. Navnet kommer fra det russiske ordet for november: Ноя́брь – *nojabr*. Ved utgangen av samme år hadde den 1 523 innbyggere. Bosetningen vokste stadig videre, og skoler og gater ble bygget. Byrettigheter ble innvilget 28. april 1982.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Byen ligger midt i de vestsibirske oljefeltene, og Nojabrsks hovednæringsvei er naturlig nok oljeutvinning. Selskapet Gazprom Neft er sterkt representert i området.

Transport
---------

Utsyn mot taigaen fra byens utkant
Nojabrsk lufthavn ligger seks kilometer vest for byen, med flyvninger til Moskva, Salekhard og et antall andre destinasjoner.

Byen ligger ved jernbanen Tjumen–Novyj Urengoj. Byen er delt i en mindre sørlig del, Noyabrsk-I, og en større nordlig del, Noyabrsk-II. Hver bydel har sin egen jernbanestasjon, noe som gjennom årene har forvirret mange nye tilreisende. Jernbanelinjen skiller boligdelen i byen fra industriområdene som betjener oljefeltene.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 9. januar 2016; arkiv-URL: .
2. ↑  ; arkiveringsdato: 18. juli 2017; besøksdato: 18. juli 2017; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Noyabrsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fotogalleri (russisk)
* Nettsted for byens administrasjon (russisk)
* Informasjon om Nojabrsk på nettstedet til regionen Jamalo-Nenetsk (engelsk)

  


| * v
* d
* r
Byer i Jamalo-Nenetsk |
| --- |
| Administrativt senter: Salekhard |
| Flagget til Jamalo-Nenetsk | Gubkinskij **·** Labytnangi **·** Muravlenko **·** Nadym **·** Nojabrsk **·** Novyj Urengoj **·** Tarko-Sale | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Nordenga bru** er en bro åpnet 26. august i 2011 som binder sammen Bjørvika med Schweigaards gate i indre by i Oslo ved å krysse jernbanesporene på Oslo S.

I planleggingsprosessen var strekningen kjent som **Østre tangent**. Vegvesenet uttalte under byggingen at: «Østre Tangent blir en ny hovedforbindelse til ring 1 og sentrum» fra Bjørvika. Broen har to kjørefelt, hvorav ingen er kollektiv. Imidlertid endres «Nylandsbruas feltinndeling fra fire til to bilfelt og to kollektivfelt, slik at kollektivtrafikken prioriteres og den totale biltrafikkapasiteten over Oslo S ikke økes utover dagens nivå». Broen har avdelt gang- og sykkelfelt.

Fra januar 2014 var broa stengt i fem måneder, og åpnet igjen 5. juni samtidig som Kong Håkon 5.s gate åpner for første gang. I sør ender Nordenga bru i et kryss med Dronning Eufemias gate, Bispegata og Kong Håkon 5.s gate.

Nordenga bru sett fra syd (krysset Kong Håkon 5.s gate / Dronning Eufemias gate / Bispegata) Foto: Helge Høifødt

Referanser
----------

1. ↑  Osloby.no Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine. - *Bjørvika-bro forskjøv seg - åpner som planlagt* (30.05.2014)

Eksterne lenker
---------------

* Vegvesen.no - *Nordenga bru (Østre tangent)* (Sist oppdatert: 9. august 2013)

| * v
* d
* r
Broer i Oslo |
| --- |
| Over Akerselva | 
* Anker
* Beier
* Bentsebrua
* Bispebrua
* Grüner
* Gullhaug
* Hausmann
* Jerusalem
* Nybrua
* Sanner
* Vaterland
* Vøyen
* Aamodt bru

 | bro |
| Andre | 
* Akrobaten
* Bygdøylokket
* Geita
* Lja
* Lodal
* Nordenga
* Nylandsveien sør
* Ormsund
* Sagkrakken
* Ulvøy

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**George Praëm Mygind** eller **Georg Mygind** (født ca. 1785 i Stepping Sogn på Jylland, død 1844 i Christiania) var en danskfødt britisk-norsk trelasthandler og britisk konsul i Christiania fra 1820-årene til sin død.

Han vokste opp i Stepping i Danmark, der faren Niels Mygind var prest i 39 år. Moren var Anne Marie Praëm, datter av prest i Øsløs i Jylland Cay Praëm (1724–1791). Navnet stammer trolig fra stedsnavnet Mygind sogn i Randers amt.

Under Napoleonskrigene jobbet han som dansk–engelsk tolk i London og kom til Norge som representant for trelastfirmaet Sewell & Neck, en ledende kommisjonær for norsk trelasthandel i London. Fra 1819 til sin død bodde han i Christiania. Han var britisk visekonsul i Christiania senest fra 1826 til 1834 og britisk konsul fra 1834 til sin død. Han kjøpte i 1822 løkken Frognerhaug og oppførte der et landsted som i samtiden ble betegnet som «det smukkest beliggende af alle Lyststeder langs Drammensvejen»..

Referanser
----------

1. ↑  *Genealogier over adelige og borgerlige familier*
2. ↑  Ada Polak, *Wolffs & Dorville : et norsk-engelsk handelshus i London under Napoleonskrigene ; en kulturhistorisk skildring*, Universitetsforlaget, 1968
3. ↑  *Ni og nitti*, Aschehoug, 1988

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Martial van Schelle** (født 6. juli 1899, død 15. mars 1943) var en belgisk kjører av bobsleigh, svømmer, flyger og forretningsmann som deltok både under sommer- og vinter-OL der han representerte Belgia fra tidlig på 1920-tallet til slutten av 1930-tallet.

Martial van Schelle ble tatt til fange av nazistene under den andre verdenskrig og han ble henrettet i en tysk konsentrasjonsleir.

Tidlige liv
-----------

Martial van Schelle bodde mye av den tidlige delen av hans liv i USA. Han var sammen med familien sin bosatt Chicago i Illinois fra 1904 til 1918. Han mistet sin mor Annie da hun ble drept ombord på skipet RMS Lusitania da det ble senket i 1915 av en tysk ubåt. Nesten 2000 mennesker døde i dette angrepet.

Det tyske ubåtangrepet på RMS Lusitania resulterte i at van Schelle meldte seg til aktiv militærtjeneste og han var for en kortere periode utstasjonert i Frankrike. Da den første verdenskrigen var avsluttet bosatte Schelle seg i Belgia for å hjelpe nasjonen å bli gjenoppbygget som følge av de kraftige bombeangrepene mot landet under den første verdenskrig.

Idrettsmannen
-------------

Martial van Schelle deltok i 3 sommer-OL. Hans beste plassering var 10.-plassen i svømming under Sommer-OL i 1924 i Paris i grenen 4 ganger 200 meter fristil. Han deltok også i ballong 2 ganger i Coupe Aéronautique Gordon Bennett hvor han i 1933 kom på 5.-plass og i 1938 på 7. Under Vinter-OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936 deltok van Schelle i bobsleigh. Han kom på 5.-plass i firer menn og 9.-plass i toer menn.

Forretningsmannen
-----------------

Van Schelle eide sin egen sportsbutikk i Brussel i mellomkrigstiden og han tok et patent på en tennisracket i 1935. Han ble eier av to skøytebaner i Brussel mellom 1933 og 1935, og han forble eier inntil han ble arrestert av nazistene den 15. januar 1943.

Dødsfall
--------

Van Schelle ble overført til Breendonk konsentrasjonsleir, hvor han ble henrettet ved skyting den 15. mars 1943.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Martial Van Schelle, BNF-ID 16612917x[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Early life of van Schelle.(nl) - accessed 22 April 2008.
3. ↑  Men's 100 m freestyle results: 1920-36
4. ↑  Men's 4 x 200 m freestyle results: 1920-36
5. ↑  1933 Gordon Bennett Cup results. – accessed 21 April 2008.
6. ↑  1938 Gordon Bennett Cup results – accessed 21 April 2008.
7. ↑  1936 bobsleigh two-man results
8. ↑  1936 bobsleigh four-man results

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martial van Schelle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Martial van Schelle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Andre verdenskrig
«Jemtland og Herjedalen» omdirigeres hit. For området Jemtland, se Jemtland.  For området Herjedalen, se  Herjedalen.
Freden i Brömsebro innebar at Sverige overtok fra Danmark-Norge de gule (Jämtland, Herjedalen, Gotland og Øsel) og røde (Halland) områdene for en periode på 30 år.
Fredsstenen i Bröms, reist i 1915 midt på holmen i Landabäcken (Brömsebäcken). På steinen står det «Minne af Freden i Brömsebro – Axel Oxenstierna – Corfitz Ulfeldt».
**Freden i Brömsebro** den 13. augustjul./ 23. august 1645greg. gjorde en slutt på den såkalte Hannibalfeiden mellom Danmark-Norge og Sverige som hadde pågått siden 1643. Ved denne fredsavtalen ble store landområder avgitt fra Danmark-Norge til Sverige. Disse var 
Jämtland, Herjedalen avgitt fra riksdelen Norge, og Halland for 30 år, Gotland og Øsel fra riksdelen Danmark.

Fredsforhandlingene ble innledet på initiativ fra Frankrike, som i januar 1644 sendte diplomaten Gaspard Coignet de la Thuilerie. Den 25. desember 1644jul./ 4. januar 1645greg. lyktes han i å få partene til å signere en traktat om at de innledende fredsforhandlinger skulle finne sted i Brömsebro i februar 1645. 

Det første møtet ble holdt den 8.jul./ 18. februar 1645greg. ved grensesteinen på den lille holmen i Landabäcken i Brömsebro. Deretter foregikk forhandlingene gjennom at de la Thuilerie reiste mellom svenskenes leir i Söderåkra og danskenes leir i Kristianopel. Axel Oxenstierna ledet forhandlingene fra svensk side og Corfitz Ulfeldt representerte den dansk-norske siden. Den 13.jul./ 23. augustgreg. møttes meglerne på nytt ved grensesteinen for å overlevere den av kongene signerte traktaten. 

De militære fremgangene i krigen for Sverige førte til harde svenske krav. Freden innebar territorielt at Danmark-Norge avstod Jämtland og Härjedalen, samt de to Østersjø-øyene Gotland og Øsel, til Sverige. I tillegg fikk Sverige også Halland i 30 år. 

Idre og Särna var kommet på svenske hender i 1644, men var likevel ikke en del av fredstraktaten. Først ved en særskilt avtale i 1751 ble disse områdene i Dalarna formelt svenske.

Forøvrig ble retten til tollfri passasje gjennom Øresund utvidet til alle Sveriges provinser, slik at alle svenske skip slapp å betale øresundstollen. Hamburg ble befridd fra betaling av Elben-tollen, en toll som byen frem til da måtte yte til fyrsterkebispedømmet Bremen.

Se også
-------

* Første fred i Brømsebro (1541)
* Dansk-svenske kriger

Referanser
----------

1. ↑  Freden i Brömsebro 1645; historiesajten.se
2. ↑  Dick Harrisson Förhandlades verkligen freden fram i Brömsebro?; svd.se, 16.7.2016

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Ove Vollan** (født 1967) er en norsk banksjef og politiker (H). Han var ordfører i Rissa kommune fra 2011 til 2017.

Han er utdannet sivilingeniør i marin teknikk fra NTH. Han har vært ingeniør/prosjektleder ved hjørnesteinsbedriften Fosen Mekaniske Verksteder/Bergen Group Fosen og daglig leder ved selskapets skipsdesignavdeling i Trondheim.

Han ble medlem av Rissa kommunestyre i 2003 og medlem av formannskapet i 2007. I 2011, etter politisk strid om eiendomsskatt og bompenger, ble han valgt til ordfører. Det skjedde med støtte fra Fremskrittspartiet, Venstre, Pensjonistpartiet og Kristelig Folkeparti. Som ordfører var Vollan også styreleder i Fosen regionråd. Vollan var leder i Rissa Høyre 2002–2012 og nestleder i Sør-Trøndelag Høyre 2007–2012.

Vollan var Høyres 2. vararepresentant til Stortinget fra Sør-Trøndelag i perioden 2017–2021. Han møtte i til sammen 23 dager på tinget.

I 2017, da Stortinget hadde besluttet å slå sammen Rissa og Leksvik kommuner til Indre Fosen kommune, gikk han av som ordfører. Han ble ansatt i SpareBank 1 SMN som banksjef for næringsliv på Fosen og assisterende banksjef for næring i Sør-Trøndelag.

Han er oldebarn av Stjørna-ordføreren Ole Vollan.

Referanser
----------

1. ↑  «Ove Vollans profil». LinkedIn. Besøkt 19. desember 2017.
2. 1 2  «Ove Vollans profil». Høyre. Arkivert fra originalen 19. desember 2017.
3. 1 2  Overland, Sigrun H. (29. oktober 2017). «Takker for seg i politikken – for denne gang». *Fosna-Folket*. Besøkt 28. mars 2023.
4. ↑  Killingberg, Alexander (6. september 2015). «Torun og Ove kjemper om ordførerstolen». *Fosna-Folket*. Besøkt 19. desember 2017.
5. ↑  «Ove Vollan». Stortinget.no.
6. ↑  Overland, Sigrun H. (5. oktober 2017). «Ny ordfører og varaordfører i Rissa». *Fosna-Folket*. Besøkt 19. desember 2017.
7. ↑  Overland, Sigrun H. (5. oktober 2017). «Siste kommunestyre for Ove». *Fosna-Folket*. Besøkt 19. desember 2017.
8. ↑  Eide, Gudmund (1995). *Gårdshistorie Eide gnr. 33*. Bjugn bygdatunlag. s. 39-42.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Anders Hornslien** (født 6. desember 1970 i Oslo) er en norsk tidligere politiker (Ap) og leder i AUF i Oslo 1991–1993, medlem av Oslo bystyre 1991–1993 og leder i Europeisk Ungdom 1993–1996. I denne perioden ble han en av de sentrale aktørene i den såkalte AUF-saken hvor det ble jukset med medlemslistene for å generere høyere statsstøtte til organisasjonen. Han ble senere dømt til 5 måneder fengsel for dette.

Hornslien var vararepresentant til Stortinget fra Oslo i periodene 1993–1997 og 1997–2001 og møtte fast for statsrådene Bjørn Tore Godal og Jens Stoltenberg 1993–1997 og 2000–2001. Etter å ha forlatt politikken har han jobbet for TV og radio, henholdsvis Metropol TV og Kanal 24.

Fra 1986 til 1989 gikk han på Lambertseter videregående skole. 

Hornslien er åpent homofil, og var verdens første parlamentsmedlem til å inngå homofilt partnerskap i 1996 med tidligere statssekretær og partifelle Vidar Ovesen. For dette har han også opplevd trakassering.

I mars 2014 ga Hornslien ut boka *Roma - 100 unike opplevelser* på Kagge Forlag. En personlig Roma-bok med 100 anbefalinger basert på at Hornslien har bodd i Roma siden 2005. Boka lå fire uker på bestselgerlistene i 2014. Han er siden 2009 partner i selskapet *Italian Escape* som driver firma- og gruppeturer og guidede tematurer i Italia.

Referanser
----------

1. ↑   stortingsrepresentant-ID AHO[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tronstad, Ole-Christian (21. april 1998). «Dømt til fengsel». *Dagbladet*.
3. ↑  Biografi på stortinget.no
4. ↑  Fikk huset tagget ned *Dagbladet*
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mars 2015. Besøkt 17. mars 2015.  Bokhandlerforeningens bestselgerliste

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Hornslien på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Anders Hornslien hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Anders Hornslien hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF
 |
Alkoholholdige drikke er en viktig ingrediens i drikkeleker
**Drikkelek** også kalt **drikkespill** eller **ølspill** er et spill, som gjennomføres der deltakerne skal drikke alkohol med formålet å bli beruset. Disse spillene varierer mye i omfang og kompleksitet, og mange er direkte utledet av spill, som normalt spilles uten alkohol. Et eksempel på dette er poker eller «shotteludo». For de fleste drikkeleker deles mengden alkohol som skal drikkes, opp i slurker. Normalt fastsettes det hvor mange slurker, det er i en øl innen drikkeleken begynner. 

Det raske konsumet av alkohol, som er nøkkelen til mange drikkeleker, forverrer dømmekraft og reduserer hemminger, og kan føre til alkoholforgiftning.

Historie
--------

De første henvisningene til drikkeleker i vestlig litteratur er fra Platons Symposion, også kjent som «*Drikkegildet i Athen*». Spillet var enkelt: Fyll en skål med vin, drikke det, slå den, og gi den videre til neste person. Kottabos er en av de tidligste kjente drikkelekene fra antikkens Hellas, datert til femte og fjerde århundre før Kristus. Spillere skulle trekke treffe mål gjennom rommet med vinen sin. Ofte var det spesielle premier og straff for sine prestasjoner i spillet.

Eksempler
---------

Blant de mest kjente drikkelekene, finnes blant annet Kongens kopp og passgang.

Det finnes også mange eksempler på drikkeleker som utføres mens man ser en spesiell TV-Serie eller film. Eksempler på detter er Postman Pat-leken, der deltakerne må shot’e eller ta en slurk øl hver gang Postman Pat bomgirer, eller plingfest, der deltakerne ser Tippekampen, og hver gang et resultat fra en annen fotballkamp «plinger» inn på toppen av skjermen må det drikkes. 

I USA finnes den populære drikkeleken «Quarters», som går ut på at deltakerne skal skyte en 25-cent oppi et ølglass, ved å knipse den fra bordkanten. Hvis en treffer, deler kan en ut en slurk øl til en annen person rundt bordet, og får skyte igjen. Hvis deltakeren bommer, blir det nestemann sin tur.

Den tyske «Stiefel» – leken går ut på at flere personer drikker av et støvelformet glass, som rommer flere liter øl. Den som drikker nest siste slurken får gleden av å betale hele innholdet.

Bergensstudentene arrangerte i en del år omkring midten av 1960-tallet «Drammemilen», som var et (des-) orienteringsløp med servering av drikkevarer på hver post. For mange ble det viktigere å fullføre enn å vinne.

Eksterne lenker
---------------

* Kottabos
**Talmai** (hebraisk תלמי) er et navn i *Bibelen* som viser til antall i dens kontekst mindre betydningsfulle folk. Dets arameiske versjonen er knyttet til greske *Ptolemaios* (Πτολεμαῖος, «krigslik»), kjent fra Ptolemeerdynastiet, som ga den engelske skrivemåten *Ptolemy*, og senere til italienske *Bartolomeo*, engelske *Bartholomew* etc.

Talmai og hans brødre, nefilimene
---------------------------------

Talmai, Ahiman og Sheshai var nefilimer, tre kjempesønner av Anak som Kaleb og hans spioner så på Hebronfjellet, i henhold til Fjerde Mosebok 13:22, da de dro for å undersøke landet. De ble etterpå drevet vekk og drept.

Talmai, far av Maacah
---------------------

Talmai, konge av Gesjur, hadde en datter ved navn Ma’aka (hebraisk מַעֲכָה) som ble hustru av kong David av Israel, mor til Tamar og Absalom. Gesjur synes å ha vært et mer eller mindre uavhengig kongedømme i den nordlige delen av Basan, øst for Jordanelven.

Referanser
----------

1. ↑  Nettbibelen: Fjerde Mosebok 13:22 Arkivert 3. mai 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Nettbibelen: Josvas bok 15:14; Dommernes bok 1:10
3. ↑  Nettbibelen: Andre Samuelsbok 3:3
Kart over Killiniq Island.
**Killiniq Island** er en liten, fjerntliggende øy i det nordøstlige Canada. Den ligger på den ytterste nordlige tipp av Labrador mellom Ungava Bay og Davisstredet. Den er notabel fordi den er den eneste som grenser mellom Nunavut-territoriet og provinsen Newfoundland og Labrador. De fleste andre øyer på den nordlige kysten av Quebec og Labrador tilhører eksklusivt Nunavut. Noen kartografiske kilder er ikke riktige med hensyn til øyas geopolitiske grenser, f.eks. ifølge *Commission de toponymie du Québec* synes øya å tilhøre Quebec (en åpenbar konsekvens av provinsens langvarige grensetvist med Labrador).

Øya var tidligere bebodd, med værstasjon, kystvakt- og radiostasjon, handelsstasjon, misjonsstasjon, fiskemottak og politipost for canadas ridendende politi, de såkalte rødjakkene, siden 1978 da den ble evakuert av myndighetene i Northwest Territories. Bebyggelsen – også kalt Killiniq (alternativ staving: Killinek, også kjent som: Port Burwell; lokal variant: Killipaartalik eller Kikkertaujak; tidligere: Bishop Jones' Village) – lå på det som i dag er Nunavuts side av øya. Lokaliteten var kjent av europeere så tidlig som i 1569. Den var da avmerket på et Mercator-kart. Øya er i dag ubebodd. En automatisk, fjernstyrt radiostasjon for kystvakten er i drift.

Referanser
----------

1. ↑  The Canadian Encyclopedia Arkivert 1. juli 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** GeoNames
 |
**Lars Ø. Ramberg** (født 1964 i Oslo) er en norsk billedkunstner. Han er utdannet på Statens Kunstakademi i Oslo og har siden han ble tildelt *Artist in Residense* på Künstlerhaus Bethanien i 1998 bodd og arbeidet i Berlin.

Virke
-----

«Palast des Zweifels», Rambergs installasjon på Palast der Republik, som ble revet 2006–2008
Ramberg vakte i 2004 oppsikt med sitt bidrag «Fremdgehen» (betyr «Å være utro») på samtidsmuseet Hamburger Bahnhof i Berlin. Prosjektet analyserte og kontekstualisere det norske justismordet begått mot de norske såkalte tyskertøsene som ble deportert til Berlin i 1946. Den norske eksilregjeringen som selv hadde innført «Bigamiloven» slik at de kunne gifte seg i eksil uten å skille seg i hjemlandet satte igang massearrestasjoner av jenter som hadde hatt forhold til tyske soldater. Mens disse satt i fangeleirer etter krigens slutt arbeider regjeringen for å forandre lovene slik at de kunne fratas statsborgerskapet og deporteres til Tyskland. Jentene ble sent med kuvogner uten vinduer og satt av på terminalen hvor dagens samtidsmuseum er. Installasjonen besto av manipulerte norske flagg på tårnene av museet, er stort rødt neonskilt FREMDGEHEN på østre tak fløy og en video installasjon inne i museet med en av kvinnene som forteller sin historie. 

I 2005 viste Ramberg installasjonen «Palast des Zweifels» («Tvilens Palass») på taket av Palast der Republik, skallet av DDRs parlament, Folkekammeret.

I oktober 2006 deltok han i Sao Paulo-biennalen i Brasil. I 2007 deltok han på Veneziabiennalen.

I 2019 arbeider Ramberg med å utsmykke nye Deichman bibliotek i Oslo. «From Daring to Sharing» består av ca 400 meter håndblåste neonrør.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 129639206, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BIBSYS, oppført som Lars Ø. Ramberg, NORAF-ID 99017186[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 21. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Lars Ramberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |