recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Godliaskogen** er blant Oslos såkalte byskoger, og er lokalisert sørøst i byen i utkanten av Bydel Østensjø. Det dekker et areal på omtrent 0,1 kvadratkilometer.

**Etymologi**

**Historie**

Flora og fauna
--------------

I likhet med mange andre skoger i verden, kan ikke dyre- og plantelivet som finnes i en skog avspeiles direkte etter størrelsen på økosystemet. Godliaskogen skjuler et bredt biologisk mangfold, og er habitat for et stort utvalg arter. Den mest unike er kanskje Snylterørsoppen *pseudoboletus parasiticus.* Godlia er ett av få steder i Norge der det er funnet eksemplarer av denne parasittsopparten. Andre biotiske faktorer i Godliaskogen omfatter blant annet en rekke tresorter og buskekratt. Av dyr dominerer insekter og maur, ettersom jordsmonnet er passe surt og fuktig til at blåbærlyngen kan etablere seg og livnære forbrukerne.

Attraksjoner
------------

Godliaskogen har ingen kjente monumenter, men skjuler noen «hemmelige» benker som man helst ikke skal røpe hvor er. Alternativt, hvis man ikke får øye på de, kan man benytte seg av en av skogens mange kampesteiner. Terrenget i skogen egner seg godt for orientering så lenge man passer på at det er lang nok avstand mellom postene, og kanskje at de er noenlunde gjemt, fordi området har begrenset areal og dessuten mange "åpne" områder.

Veibeskrivelse
--------------

Naturområdet har flere mulige innganger. Her er noen måter å komme seg dit på:

*Alternativ 1*. Kommer du fra byen er det anbefalt å:

1. Ta T-banen til Tveita, med linje to .
2. Gå ut av t-banestasjonen
3. Gå over et fotgjengerfelt og under en bro, og fortsette rett frem.

Total gåtid: 2 minutter

*Alternativ 2*: Bor du øst i Oslo, eller ikke langt unna et stoppested på linje 79, så kan du følge disse stegene

1. Ta 79-bussen til stoppestedet Trasop Skole
2. Gå over motorveien og følge stien som går mellom en grusbane, og Trasop Skole.

Total gåtid: 3 minutter

*Alternativ 3*:Bor du øst i Oslo, eller langs linje 3 så kan du:

1. Ta 3 Kolsås til Skøyenåsen.
2. Gå nedover bakken som leder ut av T-banestasjonen til du kommer til en bilvei.
3. Gå over fotgjengerfeltet og følg oppoverbakken.
4. Ta så inn neste til høyre
5. Følg svingen til høyre, fortsett å gå til du kan ta til venstre
6. Ta til venstre og følg mekanikerveien, helt til du på venstre side kan se en smal skogsti som fører inn i skogen

Total gåtid: 12 minutter

Referanser
----------

1. ↑  *Blyttia*. Universitetsforlaget. 1943.
**TROS** (opprinnelig et akronym for **Televisie Radio Omroep Stichting**, norsk oversettelse: *tv- og radiokringkastingsstiftelsen*) var et nederlandsk kringkastingsselskap som var en betydelig aktør i det nederlandske kringkastingssystemet. Selskapet ble grunnlagt i 1964 og leverte en rekke programmer til landets riksdekkende tv- og radiokanaler. TROS var særlig kjent for sine underholdningsproduksjoner, spørreprogrammer og folkemusikkprogrammer som *Tros Muziekfeest op het Plein*. I 2014 fusjonerte TROS med kringkasteren AVRO og utgjør nå det nye selskapet AVROTROS.

Bakgrunn
--------

Selskapet har sine røtter fra en pirat-tv-kanal som nederlandske gründere etablerte på nordsjøplattformen REM Island. Fra plattformen fikk de satt opp en sender og startet å sende amerikanske tv-show for nederlandske seere 1. september 1964. Kanalen ble raskt populær, men ble stengt av myndighetene få uker senere. Stengningen skapte imidlertid sinne blant seerne og politisk uro, og kanalens grunnleggere foreslo å drive videre gjennom et lovlig selskap som skulle få tildelt sendetid på Nederlands riksdekkende tv- og radiokanaler. Politikerne godtok forslaget, og 4. november 1964 ble TROS etablert.

Den nye kringkasteren oppsto helt utenfor det særegne nederlandske pillariseringssamfunnet, uten noen form for religiøs eller politisk agenda. I stedet konsentrerte TROS seg om seernes ønsker, og resultatet ble en rekke «lettere» programmer, underholdningsprogrammer og amerikanske tv-serier. Tankegangen var ny i den nederlandske kringkastingssektoren, og flere andre kringkastere fulgte etter. Denne prosessen ble på folkemunne til verbet «å TROS-e».

Blant annet promoterte selskapet seg med slagordet «De Grootste Familie van Nederland» (*Nederlands største familie*).

Som et ledd i å redusere antallet kringkastingsselskap i Nederland, førte politiske insentiver til at TROS fusjonerte med AVRO 1. januar 2014. TROS avsluttet sin selvstendige drift med et storslått avslutningsshow fra Koninklijk Theater Carré i Amsterdam 2. september 2014 – nærmest på dagen 50 år etter sin første sending fra piratkanalen i Nordsjøen.

Referanser
----------

1. ↑  ppandp (24. oktober 2014). «Brand strategy for AVROTROS by DAY - DAY». *DAY* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 12. desember 2017. Besøkt 11. desember 2017.
2. 1 2 3  «AVROTROS.nl». *AVROTROS.nl* **(nederlandsk)**. Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 11. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) TROS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***USS Indianapolis: Men of Courage*** er en amerikansk action/krigsfilm fra 2016. Filmen er regissert av Mario Van Peebles, skrevet av Richard Rionda Del Castro og Cam Cannon, og har Nicolas Cage, Tom Sizemore og Thomas Jane i hovedrollene.

Den sanne historien om mannskapet på USS Indianapolis, som ble strandet i de filippinske hav i fem dager etter å ha levert atomvåpnene som til slutt ville ende 2. verdenskrig. Mens de ventet på å bli reddet, måtte de utholde ekstrem tørst, sult og nådeløse hai-angrep. Arkivert 9. september 2018 hos Wayback Machine.

Handling
--------

Tidlig i 1945 leverer USS Indianapolis, kommandert av kaptein Charles McVay (spilt av Nicolas Cage), utstyr som skal brukes til å bygge en atombombe som senere skulle brukes til å bombe Hiroshima. Den 30. juli 1945 er USS Indianapolis alene på patrulje i Filippinerhavet. Skipet blir truffet av en torpedo fra en japansk ubåt. Flere amerikanere dør, men resten av mannskapet kommer seg ut av det synkende skipet. De blir liggende strandet til sjøs omringet av hai, i fem hele dager uten mat eller rent vann.

De fleste av de gjenværende besetningsmedlemmene blir drept av hai, eller omkommer av saltvannsforgiftning ved å drikke sjøvann. Enkelte velger å svømme fra stedet etter å ha hallusinert om en øy som ikke eksisterer, for aldri å bli sett igjen. Den femte dagen til sjøs blir det overlevende mannskapet reddet når en pilot oppdager dem fra ett fly ved en tilfeldighet. 

Den amerikanske marinen er på jakt etter en syndebukk for denne katastrofen. De dømmer skipets kaptein Charles McVay for grov uaktsomhet i tjenesten. Det ender med at kaptein McVay begikk selvmord flere år etter tragedien, etter å ha blitt trakassert og plaget med telefon-samtaler fra sinte og frustrerte slektninger etter hans døde besetningsmedlemmer. I tillegg ble han offentlig dømt av flere aviser, som la skylden på kapteinen for at skipet hans sank. Daværende USAs president Bill Clinton frifinner kaptein McVay for alle anklager den 30. oktober 2000.  Arkivert 29. oktober 2007 hos Wayback Machine.

Rolleliste
----------

* Nicolas Cage som Captain McVay
* Tom Sizemore som McWhorter
* Thomas Jane som Chuck Gwinn
* Matt Lanter som Bama
* Brian Presley
* Cody Walker som West
* Emily Tennant som Clara
* Callard Harris som Lt. Kennedy
* Mandela Van Peebles som Theodore
* Weronika Rosati som Louise
* Gary Grubbs som Judge Bazemore
* José Julian som Sanchez
* Judd Kkormand som Lt. Carroll
* Emily Marie Palmer som Donna
* Johnny Wactor som Connor
* Adam Scott Miller som Mike D'Antonio

Eksterne lenker
---------------

* (en) *USS Indianapolis: Men of Courage* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *USS Indianapolis: Men of Courage* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *USS Indianapolis: Men of Courage* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *USS Indianapolis: Men of Courage* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *USS Indianapolis: Men of Courage* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *USS Indianapolis: Men of Courage* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *USS Indianapolis: Men of Courage* på Metacritic Rediger på Wikidata

Portal: Film
En leser av *Le Canard enchaîné*
***Le Canard enchaîné*** er en fransk satirisk avis, stiftet i 1915. Avisen driver kritisk journalistikk og publiserer ofte kritiske artikler om politikk og økonomi. Lekkasjer fra den franske regjeringen blir ofte omtalt. Avisen har en sterk satirisk vinkling på de fleste artiklene, og budskapet blir i stor grad formidlet gjennom karikaturtegninger. 

Avisen kommer ut en gang i uken, på onsdager, og har et opplag på om lag 450 000 (2006). På grunn av den satiriske fremstillingen, er det nødvendig med god kjennskap til både fransk språk, samfunn og politikk for å få særlig utbytte av *le Canard enchaîné*.

Historie
--------

Avisen ble grunnlagt 10. september 1915 av Maurice Maréchal, Jeanne Maréchal og Henri-Paul Deyvaux-Gassier. Navnet hin spilte på Georges Clemenceaus avis. 

Clemenceau omdøpte sin avis *L'Homme libre* («det fri menneske») etter problemer med den statlige sensur til *L'Homme enchaîné* («det fastlenkede menneske»). Så kom man på *Le Canard enchaîné*, «den fastlenkede and». «Canard» (*and*) er i franske sjargong et uttrykk for *avis*. 

Både tidlig i sin historie – men også under krigen i Algerie – benyttet bladet seg av subtile parodier for å omgå sensuren, som for eksempel dementier. Noe dementeres - men leseren skjønner at det motsatte er ment. Avisen var pasifistisk, og for å unngå å komme ut med hvite felter ble synspunktet dementert som kraftige dementier.

Blant tidlige bidragsytere var kjente kunstnere som Anatole France, Jean Galtier-Boissière, Paul Vaillant-Couturier, Raymond Radiguet, Tristan Bernard, Jean Cocteau, Pierre Mac Orlan, Lucien Descaves og Roland Dorgelès.

Bladet utkom ikke under Vichy-regimets Frankrike under annen verdenskrig. Pierre Brossolette sa: «Når man neste gang kan lese Le Canard enchainé, er krigen over for franskmennenes del». Avisen kom da ut på nytt den 6. september 1944, kort etter frigjøringen av Paris. Da hadde grunnleggeren, Maurice Maréchal, vært død i to år. Hans enke, Jeanne Maréchal, overtok ledelsen.

Under Algeriekrigen forsvarte avisen Aljeries uavhengighetsbestrebelser. Flere utgaver ble stanset av sensuren i 1958. 

*Canard* har mange kilder fra anonyme informanter (og whistleblowers) i ministeriene, forvaltningen, hæren eller i forretningslivets sjefsetasjer.

Referanser
----------

1. ↑  Hans første verk, *Galanterie française*, ble publisert i *Canard enchaîné* den 6. mai 1918 unser paeudonymet *Rajky*.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. september 2009. Besøkt 25. september 2009.
3. ↑  Alain-Xavier Wurst: "Quak! Quak Quak!" Die Zeit Nr. 16/2012 av 15. april 2012 "
4. ↑  „Heißer Draht zum Elysée. Frankreich und die Pressefreiheit", Deutschlandfunk, 31. mai 2008

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Le Canard enchaîné – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** OCLC **·** OCLC **·** GND **·** ISSN **·** ISSN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC
 |
**Godmanchester**  er en by og verdslig sogn i grevskapet Cambridgeshire i England med rundt 5 500 innbyggere. Byen ligger på sørsiden av elven Great Ouse, sør for den større byen Huntingdon, og ved motorveien A14.

Historie
--------

Byen ligger på samme sted som den romerske byen Durovigutum. Den fikk charter av kong Johan i 1212, skjønt den hadde vært en markedsby og kongelig gods for en del år allerede. Arkeologi har påvist forhistorisk bosetning før den ble en by i romersk tid. Bosetningen lå ved et veikryss for romerske veier, ved Ermine Street, Via Devana (fra Cambridge, mellom Colchester og Chester) og en militær vei fra Sandy i Bedfordshire, som alle passerte gjennom Godmanchester. I motsetningen til Huntingdon har det blitt avdekket store mengder arkeologiske funn i midten av Godmanchester. Her det to bevarte områder med et stort antall tudorhus i tømmerrammer, den største er Tudor Farm, datert til rundt 1600 og restaurert i 1995. Farm Hall, der tyske fysikere med antatt tilknytning til atombombeforskning i Nazi-Tyskland som del av Operation Epsilon (1945), ligger i Godmanchester.

Referanser
----------

1. ↑  Rivet, A.L.F.; Smith, Colin (1979): *The Place-Names of Roman Britain*. London. s. 354.
2. ↑  Conservation areas Arkivert 9. januar 2006 hos Wayback Machine. Godmanchester

Eksterne lenker
---------------

* Huntingdonshire District Council, lokalmyndighetene
* The Parish Church of Saint Mary the Virgin, Godmanchester, sognekirken
* Samfunnsnettsted for Godmanchester
* Godmanchester Porch Museum
* Godmanchester Baptist Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kristin Margrete Heggen** (født 19. april 1954 i Risør) er en norsk sykepleier, pedagog og helseforsker. Hun er professor i helsefag ved Institutt for helse og samfunn (Helsam) ved Universitetet i Oslo. I perioden 2010-2018 er hun valgt som studiedekan ved Det medisinske fakultet, og er dermed den første sykepleier i toppledelsen ved fakultetet. Heggen er også leder for Helsevitenskapelig utdanningssenter (HUS) og institusjonsansvarlig for skikkethetssaker ved Universitetet i Oslo.

Heggens forskningsinteresse er forholdet mellom makt, kunnskap og omsorg i helsetjenesten. Hun har introdusert begrepet "omsorgsmakt" for å belyse omsorgens og maktens tvetydighet i helsefaglig profesjonsutøvelse. Hun er også interessert i forholdet mellom evidens og skjønn i klinisk praksis og i kliniske retningslinjer. 

Heggen har skrevet en lang rekke vitenskapelige artikler og flere bøker, herunder Makt på nye måter (med Eivind Engebretsen) (Universitetsforlaget, 2012), Humanistisk sykdomslære (med Gunn Engelsrud) (Universitetsforlaget, 2007) og I den beste hensikt? (med Barbro Sætersdal) (Akribe, 2002).

Referanser
----------

1. ↑  «Trives med makt». *sykepleien.no* **(norsk)**. Besøkt 4. november 2017.
2. ↑  «Sykehjemspasienter har makt». *dagensmedisin.no* **(norsk)**. Besøkt 4. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Kristin Heggens hjemmeside, Universitetet i Oslo
* Kristin Heggens publikasjoner i forskningsdatabasen Cristin

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kristin Husøy** (født 2. april 2001 i Trondheim i Norge) er en norsk musiker og sanger. Hun har deltatt i flere TV-konkurranser som *The Voice* og Melodi Grand Prix.

Hun fremfører musikk innen sjangre som pop, soul, jazz, R'n'B og gospel, og hun er inspirert av musikere som Amy Winehouse, Stevie Wonder, Lauryn Hill og Ella Fitzgerald.

Bakgrunn
--------

Husøy er oppvokst i Trondheim og startet å spille piano i første klasse. Siden har hun spilt minst 30 minutter piano hver dag, og på skolen hadde hun musikk som valgfag på ungdomsskolen og siden musikklinjen på videregående skole.

Musikkarriére
-------------

Etter å ha fullført videregående skole tok hun et friår for å jobbe med musikk. Blant annet deltok hun i *The Voice* på TV 2 i 2019, men hun nådde ikke finalerundene. I 2020 deltok hun i Melodi Grand Prix på NRK1 med sangen «Pray for Me», skrevet av de nederlandske låtskriverne Galeyn Tenhaeff, Marcia Thadea Angèle Sondeijker, Roel Rats og Neil Hollyn. Sangen ble innspilt i Nederland. Hun vant sin delfinale lørdag 25. januar 2020 da hun møtte gruppen Sie Gubba i gullduellen. I finalen i Trondheim 15. februar 2020 ble hun nummer 2.

Referanser
----------

1. ↑   www.facebook.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kristin Husøy». *www.facebook.com*. Besøkt 26. januar 2020.
3. 1 2 3  Hyttebakk, Jon Marius (6. januar 2020). «Her er MGP-artistene fra Vest». *NRK*. Besøkt 26. januar 2020.
4. ↑  «– Jeg kommer ikke til å studere, nå vil jeg vil heller gjøre mer musikk». *trondheim24*. 15. februar 2020. Besøkt 16. februar 2020.
5. ↑  «Kristin (17) får mentorene til å krangle om hvem hun bør velge». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2020.
6. ↑  «Kristin Husøy: "Pray for Me" is about a difficult love relationship». *ESCBubble* **(engelsk)**. Besøkt 16. februar 2020.
7. ↑  Hagen, Knut-Øyvind (15. februar 2020). «Ulrikke Brandstorp vant den norske finalen i Melodi Grand Prix». *NRK*. Besøkt 15. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristin Husøy på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
I Norge er **grunnkrets** en mindre geografisk enhet som brukes for å arbeide med og presentere regionalstatistikk. Begrepet er brukt av Statistisk sentralbyrå for å lage statistisk grunnlag for kommunal og regional analyse, forvaltning og planlegging. Det er rundt 14 000 grunnkretser i Norge.

Grunnkretser skal være stabile i en rimelig periode, de skal bestå av geografisk sammenhengende områder, de bør også være mest mulig ensartet når det gjelder natur og næringsgrunnlag, kommunikasjonsforhold og bygningsmessig struktur. Delområder ligger mellom kommune og grunnkretsene, slik at data som blir for detaljert på grunnkretsnivå kan løftes opp et nivå. Det er lagt vekt på at delområder hører naturlig sammen kommunikasjonsmessig og gjerne er en naturlig enhet.

Se også
-------

* Grunnkretser i Norge
* Lister over grunnkretser i Norge

Referanser
----------

1. ↑  «Delområder og grunnkretser 2016». Statistisk sentralbyrå. Arkivert fra originalen 16. september 2016. Besøkt 29. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Delområder og grunnkretser, 2016 fra Statistisk sentralbyrå

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Grunnfag** var innen høyere utdanning i Norge før 2003 et emne ved universiteter og høyskoler som tilsvarte 20 vekttall, det vil si et års studier (60 studiepoeng etter Kvalitetsreformen). Grunnfaget kunne bygges ut til et mellomfag med et mellomfagstillegg på 10 vekttall (30 studiepoeng), det vil si ytterligere et semesters studier. I noen fag kunne mellomfaget bygges ut til et storfag.

Grunnfag, mellomfag, eventuelt storfag med foreberedende prøver gav rett til cand.mag.-graden på mellom 3,5 og 4,5 års studier. Mellomfag eller storfag i ett og samme fag kvalifiserte for å ta hovedfag, som hadde normert studietid på 40 vektall, det vil si to års ytterligere studier (120 studiepoeng).

Grunnfag ble avskaffet med Kvalitetsreformen i 2003, men har en parallell i dagens årsenhet. En viktig forskjell er at grunnfag i historisk-filosofiske, samfunnsvitenskapelige og matematisk-naturvitenskapelige fag før 2003 var den vanlige måten å starte et studium på, i motsetning til årsenhet som er ment som et mer frittstående studium.

Referanser
----------

1. 1 2  Heidi Dybesland (2000). *Gradsstruktur og gradssystem: en komparativ studie*. Oslo: Norsk institutt for studier av forskning og utdanning.
**Kristin Hille Valla** (født 31. desember 1944 i Årdal) er en norsk embetskvinne og tidligere politiker (Sp). Hun var miljøvernminister i Jan P. Syses regjering 1989–1990 og fylkesmann i Oppland fra 2002 til 2014.

Bakgrunn og yrkeskarriere
-------------------------

Hun er datter av gårdbruker Jens N. Sterri (1903–1993) og husmor Valborg Hille (1910–1958) og vokste opp i Hafslo. Hun har gått husmorskole, examen artium fra Sogndal gymnas fra 1964, faglærereksamen fra Stabekk høgskole fra 1967, eksamen i statsvitenskap og offentlig administrasjon fra Møre og Romsdal distriktshøgskole fra 1988 og en rekke etter- og videreutdannelseskurs.

Valla var lærer ved Tangen barne- og ungdomsskole 1968–1970, Dovre ungdomsskole 1971–1972, Fylkesyrkesskolen og Hjerkinn husflidskole 1972–1974 samt Nesbyen videregående skole i 1974. Hun var deretter rektor ved Nesbyen videregående skole 1975–1989, fylkesskolesjef i Oppland 1991–1998, direktør i Kommunenes Sentralforbund 1998–2000 samt prosjektdirektør i Hedmark og Oppland 2000–2001.

Politisk arbeid
---------------

Valla har hatt en lang rekke offentlige verv. Til hennes politiske aktivitet kan regnes nestleder i Nes Senterparti 1983–1985, leder i Buskerud Senterkvinner 1983–1985, medlem av Senterpartiets programkomité 1984–1989, medlem av Nes kommunestyre 1984–1987, leder i Senterpartiets utdannelses- og forskningsutvalg 1987–1990, 2. nestleder i Senterpartiet 1987–1991, medlem av Buskerud fylkesting 1988–1991 og miljøvernminister i Jan P. Syses regjering 1989–1990.

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no: Avtroppende fylkesmann: – Jeg har fått flere jobbtilbud (17. des. 2014)
2. ↑  75 års omtale i Aftenposten 31. desember 2019

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kristin Hille Valla hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kristin Hille Valla hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Norges miljøvernministre |
| --- |
| 
* Olav Gjærevoll (1972)
* Trygve Haugeland (1972–73)
* Helga Gitmark (1973)
* Tor Halvorsen (1973–74)
* Gro Harlem Brundtland (1974–79)
* Rolf Hansen (1979–81)
* Wenche Frogn Sellæg (1981–83)
* Rakel Surlien (1983–86)
* Sissel Rønbeck (1986–89)
* Kristin Hille Valla (1989–90)
* Thorbjørn Berntsen (1990–97)
* Guro Fjellanger (1997–2000)
* Siri Bjerke (2000–01)
* Børge Brende (2001–04)
* Knut Arild Hareide (2004–05)
* Helen Bjørnøy (2005–07)
* Erik Solheim (2007–12)
* Bård Vegar Solhjell (2012–13)
* Tine Sundtoft (2013–15)
* Vidar Helgesen (2015–18)
* Ola Elvestuen (2018–20)
* Sveinung Rotevatn (2020–21)
* Espen Barth Eide (2021–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Stortinget **·** VIAF
 |
Colonia Westerbro en Rijswijk 1903 Colonia Westerbro en Rijswijk 1903
En **grunneiendom** er en geografisk del av landet som har et eget eierforhold. I vertikalplanet strekker en grunneiendom seg så langt oppover og nedover som den er praktisk nyttbar.

For å oppnå fullt rettsvern må eiendommen være registrert i matrikkelen. 
Den vil da være registrert med et unikt matrikkelnummer (i Norge: gårdsnummer og bruksnummer). Den kan da pantsettes, eller hjemmelen kan overføres til andre. Den har en verdi som kan realiseres ved et salg. 

Hjemmelshaveren kan enten være en enkelt person, flere enkeltpersoner, et selskap *(en juridisk enhet*), en kommune, en privat eller offentlig institusjon eller staten.

En ny grunneiendom blir normalt etablert ved at det utføres en delingsforretning, og utarbeides et målebrev som beskriver grensene. Målebrevet blir tinglyst. I særlige tilfeller kan en ny grunneiendom også etableres ved et registreringsbrev.

En grunneiendom kan ha underenheter festenummer og seksjonsnummer.

Se også
-------

* Grunneier

Eksterne lenker
---------------

* Statens kartverk, tinglysingen
* Delingsloven

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
Rowett Research Institute, inngangen til biblioteket

**Rowett Research Institute** er et forskningssenter for studier av mat og ernæring, beliggende i Aberdeen i Skottland og opprettet i 1913. Instituttets første leder var John Boyd Orr, som senere vant Nobels fredspris. En annen av forskerne ved instituttet som utmerket seg var Richard Laurence Millington Synge som mottok Nobelprisen i kjemi i 1952. Instituttet er internasjonalt kjent for forskning som påviste sammenhengen mellom fattigdom, dårlig ernæring og dårlig helse. I dag er instituttet underlagt University of Aberdeen.

Historie
--------

Instituttet ble grunnlagt i 1913 da University of Aberdeen og North of Scotland College of Agriculture ble enig om at et institutt for forskning innen dyrs ernæring burde etableres i Skottland. Den første direktøren var John Boyd Orr (senere Lord Boyd Orr) som flyttet fra Glasgow til «ødemarken i Aberdeenshire» i 1914. Orr la planer for utviklingen av instituttet og disponerte også £5000 for en laboratoriebygning i granitt ved Craibstone, ikke langt fra dagens institutt.

Ved utbruddet av første verdenskrig meldte John Boyd Orr seg til tjeneste i det britiske forsvaret, men returnerte etter fredsslutningen i 1919, med en stab på 4 personer for å begynne arbeidet i det nye laboratoriet. Orr fortsatte å arbeide for en utvidelse av instituttet og etterhvert vedtok regjeringen å betale halvparten av kostnadene, men angav at den andre halvparten måtte dekkes fra andre kilder. Pengene ble til sist donert av John Quiller Rowett, en forretningsmann og direktør for vin- og brennevinfirma i London.

Rowetts donasjon gav instituttet grunnlag for å kjøpe et større landområde (41 acre, tilsvarende 16,5 hektar) og Rowett donerte også £10 000 for bygninger. Pengene ble donert med et krav fra Rowett, «Hvis forskning på instituttet innen dyrs ernæring blir funnet å ha nytte for menneskers ernæring, så kan instituttet følge opp og forske på dette». Instituttet ble formelt åpnet i 1922 av Dronning Mary.

Den 1. juli 2008 ble instituttet slått sammen med University of Aberdeen og ble Rowett Institute of Nutrition and Health, College of Life Sciences and Medicine.

Referanser
----------

1. ↑  «In the 1920s and 30s Sir John Boyd Orr led several landmark studies which changed our understanding of the relationship between diet and health: He was the first scientist to show that there was a link between poverty, poor diet and ill-health.», fra «A short history» Arkivert 1. oktober 2011 hos Wayback Machine. fra Instituttets offisielle nettsted

Eksterne lenker
---------------

* Rowett Research Institute offisielt nettsted (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU
 |
**Kristin Jobraaten** (født i 1971) er en norsk forlegger, redaktør, markedsfører og leder. Hun er født og oppvokst i Elverum. Forlagslivet startet i 1995 i Damm, og fortsatte videre i Cappelen og Cappelen Damm. I 2014 etablerte hun barnebokforlaget Ena forlag, som i 2017 ble kjøpt opp av Vigmostad & Bjørke. Ena forlag ble drevet videre som et imprint under Kristin Jobraatens ledelse frem til våren 2022. Hun forlot da bokbransjen og gikk til jobben som seksjonsleder for besøkssentrene ved Anno Norsk skogmuseum og Anno Glomdalsmuseet i Elverum.

Referanser
----------

1. ↑  «Proff.no om Kristin Marie Helle Jobraaten». Arkivert fra originalen 28. juli 2020. Besøkt 28. juli 2020.
2. 1 2  Cathrine Loraas Møystad, Østlendingen 26. august 2014: *Kristin (43) starter eget barnebokforlag*
3. ↑  BOK365 25. august 2014: *Jobraaten med nytt forlag*
4. ↑  BOK365 3. april 2017: *V&B kjøper Ena forlag*
5. ↑  Vebjørn Rogne, bok365.no 11. jauar 2022: *Vinker farvel til bokbransjen: Etter 26 års forlagsliv skal Kristin Jobraaten sjekke ut «verden utenfor».*
Statuen over «Svartiskongen» på Røssvoll.
**Karl Johan Westermark** (født 14. juni 1910, død 16. mars 1998) var en norsk friluftsmann, kramkar og fotograf.

Westermark arbeidet mye som brefører på Svartisen i Rana, og ble kjent som «**Svartiskongen**» blant annet etter at han var den som først krysset Svartisen alene. Han assisterte blant den 53 mann sterke britiske Svartis-ekspedisjonen (1959) og var senere gjesteforeleser ved Universitetet i Manchester.

Westermarks oppvekst som krokrygget (etter et fall som 5-åring) og foreldreløs bortsatt i Hammerneset i Langvassgrenda i store deler av sitt voksne liv, ble biografert av Tor Jacobsen i filmbiografien *Karl Johan av Svartisen* (senere bokutgitt, Gyldendal, 1978). Videre mottok han idrettsmerkestatuetten, samt Den Norske Turistforenings fortjenestemedalje i 1979. Han ble tildelt den en million'te DBS-sykkel (i gull). Han ble kåret til århundrets Ranværing (2000). En statue i malmfuru på marmorsokkel, utferdiget av kunstneren Arne Kalkenberg og avduket av Tor Jacobsen, ble plassert ved rasteplassen på Røssvoll i 2005. En av fjelltoppene i Svartisen er oppkalt etter ham (*Svartiskongen*). Han etterlot en stor fotosamling som er utstilt lokalt.

Portal: Kunst

Familie
-------

Han var sønn av den svenske Jacob Westermark (1846–c.1923) og hans andre kone Anna Hagfors (1879–c.1915).

Litteratur
----------

* Tor Jacobsen (1978). *Karl Johan av Svartisen*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205110905.

Referanser
----------

1. 1 2   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 387635, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Åpner opp kongens slott i Rana Blad den 19. august 2010.
3. ↑  Karl Johan Westermark i Folketellingen 1910.

Eksterne lenker
---------------

* Svartiskongen Karl Johan Westermark intervjuet i NRK, 1975
* *Middagsstunden. Ukens gjest: "Svartiskongen" Karl Johan Westermark*. NRK (the Norwegian Broadcasting Corporation). 1992-09-02.  [Intervju fra radio.]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Rovøya** er en av de største øyene i Storsjøen i Odalen. Øya ligger i Sør-Odal kommune. Den måler 81112 m², er ca. 714 meter lang og ca. 156 meter bred. Begge målene målt på det lengste. 

Øya er tildels dekket av skog med svaberg rundt hele øya bortsett fra sørenden, som har en barnevennlig sandstrand. 

Tidligere hadde Mogutten Idrettslag hoppbakke på nordsiden av øya, Med bygd overrenne i treverk, naturlig svaberg, og et hopp i treverk. Landingen foregikk på svaberget og isen. Hoppbakken forfalt og ble revet for en del år siden etter at Mogutten IL fikk ny hoppbakke i Knappåsen i Nord-Odal. Denne hoppbakken har også forfalt og er ikke hoppdyktig. 

Øya var en viktig del i Storsjøen under fløyting av tømmer og i tiden MS «Storsjø» og «Odølingen» drev båttrafikk på sjøen. Tidligere lå det en bebodd husmannsplass på øya. Den gang var det også flere bygninger her, blant annet en egen danseplass. 

Navnet Rovøya kommer fra at rovpattedyr som rødrev ofte blir observert der, da de svømmer over fra fastlandet i sørenden, eller går over på isen vinterstid.

I sommerhalvåret er øya flittig besøkt og brukt av fritidsbåter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Inger Elisabeth Prebensen** (født 11. januar 1945 i Oslo) er en norsk jurist og bankleder.

Utdanning og virke
------------------

I 1963 tok Inger Prebensen examen artium på Nordstrand høyere skole. Året etter tok hun sekretærlinjen. Deretter var hun sekretær i Folke-Realbanken før hun reiste til Genève og var sekretær i EFTA og Intergovernmental Commission for European Migration fra 1965. I 1967 kom hun tilbake til Norge og begynte å studere jus. Samtidig var hun hallodame i NRK Fjernsynet. Om sommeren var hun flyvertinne i SAS.

Hun ble etter juridisk eksamen ansatt i Williams and Glyn's Bank, Ltd. i London i 1974. Fra 1975 var hun sju år i Norsk Garantiinstitutt for Skip og Borefortøyer, først som assisterende direktør og fra 1981 som administrerende direktør. Hun ble i 1983 administrerende direktør i Studentsamskipnaden i Oslo. Siden var hun administrerende direktør i Kjøbmandsbanken før hun i 1986 ble administrerende direktør i Norges Postsparebank. Da denne siden ble omorganisert, ble Olav Fjell administrerende direktør og Inger Prebensen viseadministrerende direktør. Fra januar 1996 arbeidet Inger Prebensen for Det internasjonale valutafondet (IMF) i Washington D.C. og hadde flere toppstillinger der, men hun er nå pensjonist. I 2014 ble hun president i Nordmanns-Forbundet som i 2020 fusjonerte med Norge-Amerika Foreningen.

Hun var gift med Christopher Fougner Prebensen (ekteskapet oppløst 1985), og er gift med Ole Pedersen..

Inger Prebensens mormor, Benedicte Melhuus født Cappelen (1883–1976), var datter av banksjef Hans Cappelen (1842–1924), Lilleklosteret, Skien.

Verv
----

* Leder av Stortingets lønnskommisjon (2013–2016)
* Styreleder i Woman's World Banking, en bank som jobber med mikrofinans.
* Styreformann i Det Norske Pengelotteriet
* Styremedlem i Horten Verft A/S
* Styremedlem i Orkla
* Styremedlem i ABB
* Varamedlem til styret i Postverket
* Medlem av bostyret Johan Rekstens konkursbo
* Medlem av Banklovkommisjonen

Referanser
----------

1. ↑  Inger Prebensen hos swwb
2. ↑  Årsberetning 2014. Nordmanns-Forbundet. Besøkt 16. mars 2021.
3. ↑  «Inger Prebensen». Besøkt 1. juli 2014.

Kilder
------

* Inger Prebensen i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Mbombela** (tidligere *Nelspruit*) er en by i Sør-Afrika med 221 474 innbyggere (2004). Byen er hovedstad i provinsen iMpumalanga øst i Sør-Afrika. Mbombela ligger 60 kilometer fra grensen til Mosambik og 330 kilometer øst for Johannesburg, og er en del av Mbombela kommune.

Byens næringsliv har landbruk, skogsbruk og turisme som hovedgrener. Store farmer som dyrker frukt ligger rundt byen og fabrikker som hermetiserer disse befinner seg her. Dessuten lages det treverk og papir. Mbombela er også et naturlig utgangspunkt for besøk av den sørlige delen av Kruger nasjonalparken. Flyplassen, Kruger Mpumalanga International Airport, brukes hovedsakelig til flygninger til og fra Johannesburg.

Historikk
---------

1892 hadde Den sørafrikanske republikk bygget en jernbanelinje herfra til Maputo for å få tilgang til en sjøhavn uavhengig av britene. I 1900 var byen kortvarig hovedstad for boerrepublikken. Mbombela ble offisielt grunnlagt i 1905 av tre brødre i Nel-familien og gitt navnet *Nelspruit*.

Fotball-VM 2010
---------------

For VM i fotball 2010 ble Mbombela Stadium bygget vest for byen. Fire gruppespill skal spilles her.

Eksterne lenker
---------------

* Nelspruit 2010 Hostcity

| * v
* d
* r
Sør-Afrikas provinshovedsteder |
| --- |
| Cape Town **·** Kimberley **·** Bhisho **·** Pietermaritzburg **·** Bloemfontein **·** Mahikeng **·** Johannesburg **·** Mbombela **·** Polokwane | Sør-Afrikas flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Stephanocephalus*** er en slekt av tropiske biller som lever i død ved. De tilhører familien Passalidae.

Utseende
--------

Passalidae er middelsstore til store, avlange, litt flate, blanke, brunrøde til svarte biller. Kjevene er velutviklede, fasettøynene nokså små, antennene mer eller mindre C-formede. Pronotum er firkantet, og de jevnbrede dekkvingene har tydelige punktstriper. Denne familien er ganske enhetlig utseendemessig.

Levevis
-------

Artene lever i død ved, i alle fall noen av artene selskapelig, og voksne og larver lever sammen. Dette er nokså uvanlig blant biller.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Passalinae Leach, 1815
					- Stammen Solenocyclini
						* Slekten ***Stephanocephalus*** Kaup, 1868
							+ *Stephanocephalus cazicus* Kuwert, 1891

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stephanocephalus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

Generic Guide to New World Scarab Beetles(på engelsk):
**Hunt Museum** ligger i byen Limerick i Irland. Det rommer en stor samling av gjenstander over tre etasjer i det tidligere tollbygget, der samlingen flyttet inn da tollerne flyttet ut i 1993.

Samlingene er i hovedsak donert av ekteparet Gertrude og John Hunt, som samlet og kjøpte opp arkeologiske funn, kunstgjenstander og religiøs kunst og brukskunst fra de tidligste tider og fram til opplysningstiden. Donasjonen ble gitt til det irske folket, og det ble ettertrykkelig klausulert at den skulle befinne seg fysisk i Limerickregionen.

Utstillingene er sortert slik at de aller eldste sakene, fra Egypt, Hellas og Roma, er i øverste etasje sammen med en samling eldre smykker. Dekorativ kunst fra middelalderen og opp er i midten, mens kjelleren rommer religiøse bilder og gjenstander. Mange av gjenstandene er unike, slik som kongesigneter og «en av de tredve sølvmyntene som Judas Iskariot mottok». Den katolske kirken i Limerick har dessuten en del sentrale gjenstander til utstilling.

Huset er delvis påbygd med nytt inngangsparti, men i store trekk intakt slik det var da det sto ferdig i 1769. Det er regnet for arkitektonisk utsøkt, og er tegnet av den italienske arkitekten Davis Duckart i en stil kalt Palladium. Beliggenheten er ved elven Shannon, med egen forhage (park) og bryggetilknytning. Foruten å romme tolladministrasjonen for regionen, var det også residens for overtollinnsamleren (the Collector).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Bilde fra innspillingen av «Karl Johan».
***Karl Johan*** er et humortalkshow av og med Erik Solbakken og Hasse Hope som gikk på NRK3 og NRK1 fra 2012 til 2015. Programmet ble sendt fra Karl Johans gate og var en samarbeidsproduksjon mellom NRK og tv-selskapet Norsk fjernsyn. I programmet ble «mannen i gata» til mannen på tv. Helt vanlige mennesker ble invitert inn i «studioet» som primært besto av ett bord og fire campingstoler som ble satt opp i Karl Johan, rett ved Spikersuppa. Studiodelen av programmet ble brutt opp av innslag som Solbakken og Hasse hadde laget i Karl Johans gate (oftest i strekningen mellom Egertorget og Domkirken). Også i disse innslagene var det intetanende forbipasserende som spiller hovedrollen. Programmet gikk på NRK3 de første to sesongene, deretter på NRK1.

Erik Solbakken vant Gullruten 2014 i kategorien beste mannlige programleder og programmet ble kåret til beste humorprogram under Gullruten 2015.

Sesonger
--------

### Sesong 1

Sesong 1 bestod av 6 programmer og ett program med høydepunkter fra sesongen. Programmene ble sendt på tv i perioden 30. august til 11. oktober 2012. Sendetidspunktet var torsdager klokken 21.30 på NRK3. I tillegg til de seks programmene ble det laget én julespesial som ble sendt rett før jul. Sesongen ble produsert av NRK Underholdningsavdelingen.

### Sesong 2

Sesong 2 bestod av 6 programmer og ett program med høydepunkter fra sesongen. Den ble sendt på tv i perioden 29. august til 10. oktober 2013. Sendetidspunktet var torsdager klokken 21.30 på NRK3. I tillegg til de seks programmene ble det laget tre juleprogrammer som ble sendt i perioden 14. desember til 1. januar på NRK1. Sesongen ble produsert som en samproduksjon mellom NRK og tv-selskapet Norsk fjernsyn. 

### Sesong 3

Sesong 3 hadde premiere på NRK1 28. august 2014.

### Sesong 4

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk fjernsyn as | Karl Johan (NRK)». *www.norskfjernsyn.no*. Arkivert fra originalen 4. november 2016. Besøkt 3. november 2016.
2. ↑  «Klar med nytt NRK-talkshow». *kampanje.com*. 4.5.2012. Besøkt 3. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* NRK.no – Karl Johan
**Roxana Daniela Popa Nedelcu** (født 2. juni 1997 i Constanța) er en rumenskfødt spansk turner. Hun deltok i turn under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun kom på 22.-plass i den individuelle mangekampen.

Idrettskarriere
---------------

Popa vant alle fire apparater, og ble spansk mester sammenlagt, under det spanske mesterskapet i turn i 2013. Hun kom på sjetteplass under EM i turn 2013, og hun kom på femteplass i skranke under Middelhavslekene 2013. Under EM i turn 2014 kom hun på sjuendeplass i frittstående og åttendeplass i skranke, og Spania kom på sjetteplass i lagkonkurransen. Under det spanske mesterskap i turn 2014 vant hun hopp, skranke og frittstående, og fikk sølv i bom, og hun vant mangekampen sammenlagt. 

Hun konkurrerte ikke i 2016, 2017 og 2018. Hun fikk sølv i skranke under det spanske mesterskapet i 2019, og kom på fjerdeplass i mangekampen. Hun kom på sjetteplass i frittstående under VM i turn 2019. 

Popa representerte Spania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun kom på 22.-plass i mangekampen, og hun deltok også i lagkonkurransen, der Spania kom på 12.-plass i kvalifiseringen, og deltok dermed ikke i finalen.

Referanser
----------

1. ↑  Olympics.com - *Artistic Gymnastics - Qualification* Arkivert 27. august 2021 hos Wayback Machine. besøkt 29. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roxana Popa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Roxana Popa – FIG Rediger på Wikidata
* (en) Roxana Popa Arkivert 25. juli 2021 hos Wayback Machine. – Sommer-OL 2020
**Karl Konstanz Viktor Fellner** (*i noen kilder også **C**arl **C**onstanz Vi**c**tor;* født 24. juli 1807, død 24. juli 1866 i Frankfurt am Main) var den siste borgermester i byrepublikken Frankfurt am Main før byen ble innlemmet i Preussen.

Kjøpmannen Fellner var fra 1852 senator i Frankfurt. Han representerte den suverene bystaten i Det tyske forbunds forbundsdag og deltok i forhandlingene om den tyske tollunion. 1857, 1862 og 1864 var Fellner *yngre borgermester* (stedfortreder for by- og statssjefen, tilsvarende visestatsminister).

1865 ble Fellner valgt til etterfølger etter Philipp Friedrich Gwinner som *eldre borgermester*, bystatens overhode. Han utøvet embedet fra 1. januar 1866 frem til de seierrike prøyssiske tropper i forbindelse med den østerriksk-prøyssiske krig okkuperte bystaten den 18. juli 1866. Under okkupasjonen, frem til Daniel Heinrich Mumm von Schwarzenstein ble valgt til byens første overborgermester i 1868, ble byen styrt av den prøyssiske guvernøren Ernst Eduard Vogel von Falckenstein.

På sin 59. fødselsdag, den 24. juli 1866, tok Fellner sitt eget liv ved å henge seg i sitt havehus, i fortvilelse over tapet av byens århundregamle uavhengighet.

I de følgende tiårene ble byrepublikkens siste borgermester æret nærmest som en martyr. Oppkalt etter ham er *Fellnerstraße* i Frankfurt-Westend. Et gravminnesmerke står på hovedgravlunden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Konstanz Viktor Fellner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Philipp Friedrich Gwinner** | **Frankfurts eldre borgermester**(1866–1866) | Etterfølger:***D. H. Mumm von Schwarzensteinsom overborgermester*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Gull | OL 1932 i Los Angeles |  Tumbling |

**Rowland «Flip» Wolfe** (født 8. oktober 1914 i Dallas, dødsår ukjent) var en amerikansk turner. Han representerte turnforeningen *Dallas Athletic Club*.

Wolfe var anemisk som barn, så hans far meldte ham tidlig inn i Dallas Athletic Club for å trene. Han drev med flere ulike sporter, og ble klubbmester i sin vektklasse i både boksing og bryting. Han utmerket seg i tumbling, noe som ble hans spesialitet. Han vant gull i *Southern AAU Jr. Championships* allerede som 14-åring, i 1929. Dette var hans første konkurranse. Samme år vant han sølv i *Southern AAU Sr. Gymnastics Championships*, og året etter vant han gull i samme mesterskap.

I 1931 fikk han sølv i tumbling i det nasjonale AAU Championships. Han skadet helen i sin andre gjennomføring, og kunne ikke fullføre. Men med sin høye vanskelighetsgrad, salto med dobbel skru, fikk han likevel sølv.

I 1932 vant han tumbling i AAU Championships, og ble med dette kvalifisert til Sommer-OL 1932. Han deltok derfor i tumbling i OL 1932 i Los Angeles, der han vant gull. USA fikk de tre første plassene i denne konkurransen. Treneren hans, Marshall Brown, var samtidig assistenttrener på OL-laget.

Referanser
----------

1. ↑   www.tributes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  GYMN – *AAU Championships*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rowland Wolfe – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rowland Wolfe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* Biografi med bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Hovedbygning Foto: Mahlum 
Forpakterbolig Foto: Mahlum 
Stabbur Foto: Mahlum 
**Jevnaker prestegård** (gnr. 140) ligger rett sørøst for Jevnaker kirke, på motsatt side av E16.

Prestegårdens historie strekker seg langt tilbake i tid, og gården har vært hovedbølet i et gods som med parseller og husmannsplasser kan ha utgjort så mye som 3800 mål. Det første teglverket i området var i drift fra 1776 ved prestegården.

Den forrige hovedbygningen brant i 1713, og eldste del av nåværende bygning antas å være oppført like etterpå. Den er siden utvidet med en bygningsdel fra 1814 som ble satt sammen med den eldre hovedbygningen rundt midten av 1800-tallet. Hovedbygningen ble omfattende restaurert i 1931.

Av andre bygninger antas bryggerhuset å være eldst. Drengstuen er fra 1906 benyttet som forpakterbolig.

Prestegården er fredet. Gårdsdriften er fradelt og solgt. I området rundt kirken og prestegården er en rekke gravhauger.

Referanser
----------

1. ↑  Liste over gårder i Jevnaker
2. ↑  Hadeland: Bygdenes historie 1, s. 314.
3. ↑  Hadeland: Bygdenes historie 2, s. 170f.
4. ↑  Hadeland: Bygdenes historie 1, s. 315.
5. ↑  Hadeland: Bygdenes historie 1, s. 88.

Kilder
------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «154 Jevnaker prestegård». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 131–132.
* Jac. Kinge (1932). «Jevnaker prestegård». *Hadeland: Bygdenes historie 1*. Hadelands bygdebokkomité. s. 314–317.
* Hadelands bygdebokkomité, red. (1932). *Hadeland: Bygdenes historie 2*.

Eksterne lenker
---------------

* Jevnaker prestebolig hos Opplysningsvesenets fond
* «Jevnaker prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Karl Johan Otterstad** (født 19. mai 1885 i Lardal, død 29. mai 1962) var en norsk musiker, korpsdirigent og lensmann, oppvokst på Otterstadplass i Lardal, Lågendalen.
Han var sønn av Martin Olsen Otterstad og Trine Sofie Isaksdatter fra Hofsmoen.

Som 9-åring lærte han å spille fele av sin far, og spilte til dans allerede som 11-åring. Han behersket også cello, bratsj, og kornett. Han hadde absolutt gehør [].

I 1905 tok han underoffisereksamen i HM Kongens Garde, og spilte i Gardemusikken, der han også gjennomgikk 2. divisjons musikkskole. I denne tiden var han elev av Ole Olsen. Otterstad fikk tilbud om profesjonell kornettistjobb, men valgte i stedet politiet. I 1908 startet han som politikonstabel på Kongsberg, der han i 1911 stiftet og dirigerte Kongsberg Skoles Guttemusikkorps. I 1917 ble han politibetjent på Notodden og ble samtidig dirigent for Notodden Mannsangerforening. I årene 1921–1946 arbeidet han som lensmann i Lunde i Telemark, der han i 1921 ble dirigent for Lunde Hornmusikk (stiftet 1913). Under andre verdenskrig satt han på Grini. I 1958 var Otterstad medstifter og dirigent av Lunde Skolemusikk, og i 1959 fikk han *Norsk Musikkforbunds fortjenestemedalje* (Sølvtrumpeten). 
Han spilte også kornett i HM Kongens Gardes veteranorkester i 1958. 

Otterstad har også komponert og arrangert 4–500 musikkstykker.

Han er gravlagt på Lunde kirkegård.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |