recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kanuttene** er en gruppe eldre damer i Bergen som har underholdt med sang og musikk på mange arrangementer og institusjoner på Vestlandet siden 1975. Med sine karakteristiske hatter og sjal, fremfører de gamle Bergenssanger, "husker du" -viser og historier fra gamle dager. 

Kanuttene sprer glede med sang og musikk. Her Ågoth Margrethe Lilleheil (80)

Historie
--------

På det meste var de ni, men nå[*når?*] utgjør Kanuttene fire medlemmer; **Ågoth Margrethe Lilleheil** (født 1927 i Bergen) på vokal, **Elvira Bjordal** (født 1915 i Alta) på gitar, **Elisabeth Owe Michelsen** (født 1917 i Vikebygd) på mandolin og **Frida Lorentze Haukeland** (født 1923 i Bergen) på trekkspill.

Kanuttene har delt scene med personer som Sissel Kyrkjebø, Wenche Foss og Gro Harlem Brundtland. De har opptrådt for Kongehus og ordførere, redaktører og direktører. I løpet av sine 30 aktive år har de hatt over 3000 forestillinger. De fikk Kongens fortjenstmedalje i sølv 7. juni 2008 på torgdagen i Bergen, for sin innsats gjennom flere tiår. 

Seks av damene fra Fyllingsdalens Husmororkester skilte seg ut som egen gruppe. Denne gruppen tok i 1975 navnet Kanuttene.

Litt variasjon i sammensetningen har det vært siden den mer offisielle starten sankthans-aften 1974, da det var Ågoth Margrethe Lilleheil, Anna Birkeland, Anna Kruger Bakke, Doris Brudvik, Anny Solheim, Gerd Knutsen, Frida Lorentze Haukland, Reidun Iversen og Elvira Bjordal som entret podiet. Et par er falt bort, Elisabet Owe Michelsen er kommet til.

Kanuttene deltok på Torgdagen i Bergen for første gang i 1977.

Navnet
------

Navnet hentet de mer eller mindre uforandret fra Sofie Bjørhovdes bok Abelone og Kanutta, og selv om alle gode bergensord har minst tre-fire forklaringer hvorom de lærde strides, så er det ikke usannsynlig at det betyr "Bergens-småtøser som er nokke for seg sjøl".

Draktene
--------

Kanuttenes fargerike drakter, sjal og hatter har blitt deres varemerke i byen mellom de syv fjell. En av draktene til Kanuttene henger i dag[*når?*] på museet i Gamle Bergen. Draktene er inspirert av hvordan pene bergensfruer gikk kledd på slutten av 1800-tallet. Hattene er laget av Ingrid Torgersen.

Medlemmene
----------

* Ågoth Margrethe Lilleheil – Vokal (1927- )
* Elvira Bjordal – Gitar (1915- )
* Elisabeth Owe Michelsen – Mandolin (1917- )
* Frida Lorentze Haukeland – Trekkspill (1923- )

  

**Gjenlevende eks-medlemmer:**

* Doris Adelheid Brudvik  – Trekkspill
* Reidun Iversen  – Gitar

Avdøde eks-medlemmer 
Anna Krüger- munnspill/kastanjetter (1913-1997)

TV-dokumentar
-------------

Det er gitt ut en 13 minutters TV-dokumentar om Kanuttene (UIB produksjon)

* *Kanuttene, en opplevelse!, Eva Olsvold, 1996*

Medieomtale
-----------

* Kanuttene hedret av Bergens ordfører (NRK Hordaland, 22.10.2008).
* Intervju med kanuttene (NRK Reiseradioen, 09.06.2008).
* Gledesspredere hedret av kongen (BT, 08.06.2008)
* De gode dagene man har hatt (BA, 27.10.2001)
* Dame for sin hatt: intervju med Elvira Bjordal (Vi over 60 nr.1-01).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
f.Therapon
**Therapon Johannes Hümmerich** (født 9. juni 1900 i Sveits, død 3. juni 1988 i Nedre Eiker) var munkeprest og leder for Hellige Nikolai menighet i Oslo fra 1952 til slutten av 1970-tallet.

Biografi
--------

Han var født og oppvokst i Sveits. Han flyttet deretter til Alsace i Frankrike, og fikk senere som kall å lede menighetsarbeidet for russiske emigranter og flyktninger til Norge. Fader Therapon deltok i det økumeniske arbeide i Norge.

Da han kom til Norge i 1952 og tok over ledelsen i den ortodokse menigheten i Oslo, førte dette til blandede reaksjoner fra menighetens medlemmer. Fader Therapon var både konvertitt og ikke-russer, noe som mange mente svekket det russiske preget på menigheten.

Fader Therapon fikk Flyktningerådet til å opprette flyktningehjemmet «Granlien» på Helgøya i Mjøsa. Dette ble etter hvert et hjem der det stort sett bodde russere, og han fikk derfor bygget et ortodoks kapell der. Han kom til kapellet for å holde messe flere ganger i året. I dag er både flyktningehjemmet og kapellet revet, men man finner mange russiske kors på Helgøye kirkegård på grunn av dette. Det var også på denne kirkegården Hümmerich ble gravlagt da han døde i 1988. Siden da holder den ortodokse menigheten hvert år en minnegudstjeneste på kirkegården til minne om dem som ligger der.

Da Hümmerich på slutten av 1970-tallet ble for syk til å kunne feire kirkelige handlinger, var dette et hardt slag for menigheten som i noen år etterpå eksisterte på et tilnærmet nullpunkt.

Eksterne lenker
---------------

* *Menighetens historie*
**Buntgjelledøgnflue** (*Habrophlebia lauta*) er en døgnflue som tilhører familiegruppen spissgjelledøgnfluer. Den er kun funnet i Lakselv i Finnmark.

Utseende
--------

### Voksne (imago)

Kroppen er ca. 10 millimeter lang og brunlig på farge. Framvingene er trekantet, ganske lange. Bakvingene er mye mindre, omtrent en tredjedel av framvingene, de er ganske runde i formen. Vingene holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det tre lange haletråder (cerci). 

### Nymfer/larver

Nymfene er ca. 10 millimeter lange og har en langstrakt og rund kroppsform. De har tre haletråder som er omtrent like lang som kroppen, haletrådene har korte hår både på ut- og innsiden. De har utvendige trakégjeller på bakkroppen som er fliket (mange greiner), uten en bladform, nær kroppen. Herav kommer det norske navnet, *buntgjelledøgnflue*.

Levevis
-------

Buntgjelledøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn. Eggene slippes av hunnen ned på vann overflaten. De synker straks til bunnen. 

Buntgjelledøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for *dun* (engelsk).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden døgnfluer (Ephemeroptera)
	+ familie **spissgjelledøgnfluer (Leptophlebiidae)** 
		- **Buntgjelledøgnflue** *Habrophlebia lauta*, Eaton, 1884

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 1. mars 2022. Besøkt 1. mars 2022.
2. ↑  Olsen KM, Andersen T, Bengtson R, Holtung H og Kjærstad G (24. november 2021). «Døgnfluer. Vurdering av buntgjelledøgnflue *Habrophlebia lauta* som VU for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 29. mars 2023.

Litteratur
----------

* Johansen, G.O. og Lunde, V. 1993. *Sjekkliste for norske døgnfluer (Ephemeroptera) med forslag til norske navn.* Norsk entomologisk forening, InsektNytt 18(3-4), s. 19-22
* Arnekleiv, Jo Vegar. 1995. *Døgnfluelarver.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 14, 45 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Buntgjelledøgnflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Buntgjelledøgnflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Buntgjelledøgnflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Buntgjelledøgnflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Buntgjelledøgnflue* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening
**Stavset** er et område på Byåsen i den vestlige delen av Trondheim. Stavset grenser i vest til Bymarka, i sør til Granåsen, i øst til Buenget og i nord til Dalgård. Stavset er et relativt nytt boligområde, som ble utbygd på 1980-tallet. Da Stavset grenser til både Bymarka og Granåsen er veien kort til naturopplevelser både om sommeren og vinteren. Stavsets bebyggelse består for det meste av rekkehus og villaer, samt noen servicebygg som yter ulike bydelsfunksjoner. Hele området ligger på leire eller myr i skråning nedover mot Selsbakk og Buenget.

Stavset er oppkalt etter Stavset gård, og navnet *Stavset* kommer fra norrønt *stafr*, «stav», og *setr*, «sete/bosted». Gården ligger mellom to bekker som løper sammen, og det er sannsynligvis det smale landområdet mellom disse som ble kalt «stav».

Fasiliteter
-----------

Stavset skole Foto: Trondheim byantikvar 
Stedet er mest kjent for gratis parkering til Ski-VM i Granåsen.
Kjøpesenteret Stavset Senter holder til på Stavset, med flere butikker:

* En REMA 1000-butikk med tilhørende blomsterbutikk, Stavset Blomster.
* En Finbeck & Fia frisørsalong.
* Posten har en filial her.
* FastFood-kjeden JaFs.
* Et Apotek 1-utsalg.
* Byåsen Bakeri
* Byggern.

Barneskolen Stavset skole (tidligere Stavset oppvekstsenter) befinner seg også på Stavset, tvers over gaten for Stavset Senter. Skolen har rundt 400 elever og 50 ansatte.

Kjente innbyggere
-----------------

* Erik Hoftun, tidligere fotballspiller og nå sportslig leder til Rosenborg.
* Jørn Jamtfall, tidligere fotballkeeper som nå er keepertrener for Rosenborg.
* Per Axel Koch, styreleder i SpareBank 1 SMN.
* Ida Alstad, håndballspiller på Byåsen Idrettslag og det norske håndballandslaget.
* Rune Bratseth, tidligere Rosenborg Ballklub og Tysklandsproff, landslagskaptein.

Bilder fra Stavset
------------------

* Bilde tatt fra Rema 1000. Fotografen ser mot sørvest, mot Granåsen samt Møbel & Teppehuset.Bilde tatt fra Rema 1000. Fotografen ser mot sørvest, mot Granåsen samt Møbel & Teppehuset.

Referanser
----------

1. ↑  Apotek 1s hjemmeside med kart over utsalget på Stavset
2. ↑  «Stavset Skoles hjemmeside». Arkivert fra originalen 10. september 2008. Besøkt 10. juli 2009.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T.V. (1996). *Trondheim byleksikon*. Kunnskapsforlaget. s. 488. ISBN 8257306428.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kristian Gunerius Johansen Ramsvik** (født 24. august 1885 i Råkvåg i Trøndelag, død 24. juli 1966) var en norsk kjøpmann, gårdbruker og politiker (V). Han var stortingsmann, formann i Sør-Trøndelag fylkesting og ordfører i Stjørna.

Han ble født på slektsgården Ramsvik ved Råkvåg som sønn av gårdbruker Johan Ramsvik og hustru Anne Johanne Stormo. Han var gift med Gurine (1885–1965). Etter amtsskolen ble han ansatt hos kjøpmann Mons Monsen i Råkvåg. Fra 1910 drev Ramsvik sin egen kjøpmannsforretning med eksport av sild og andre fiskeprodukter. I 1936 overtok han også slektsgården.

Han hadde en rekke offentlige verv, så som herredskasserer og herredsrevisor i Stjørna, revisor i Stjørna Sparebank, revisor i Fosens Aktie-Dampskibsselskab (senere en del av Fosen Trafikklag) og takstmann for Norges Brannkasse. Han var også styreformann i Råkvåg Handelslag i 14 år og styreformann i Uttrøndelag Fartøyassuranse.

Ramsvik var varaordfører i Stjørna herredsstyre 1912–1925 og ordfører 1926–1937. Som ordfører møtte han i Sør-Trøndelag fylkesting, hvor han var formann (ordfører) 1932–1937. Han var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1937–1945 og satt som sekretær i Stortingets kommunalkomité. Under okkupasjonen ble han arrestert pinseaften 1944 under Operasjon Oleander og satt på Vollan til februar 1945 og på Grini til frigjøringen i mai 1945. Mens han var stortingsmann i 1937 var Ole Vollan valgt til ordfører.

I 1955 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 593[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «NSD - Norsk senter for forskningsdata AS». *www.nsd.uib.no*. Arkivert fra originalen 19. januar 2018. Besøkt 19. januar 2018.
3. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristian Ramsvik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Kristian Ramsvik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Andrássy út** (Andrássygaten) er en gate i Ungarns hovedstad Budapest, bygget i perioden fra 1872 til 1885. Gaten er oppkalt etter tidligere statsminister Gyula Andrássy (1823–1890). Under gaten går Millennium undergrunnsbane bygget i perioden 1893 til 1896, den første i sitt slag på det europeiske kontinent. Gaten og undergrunnsbanen ble i 2002 oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.

Historie
--------

Etter at Det osmanske rike hadde trukket seg tilbake, begynte rehabiliteringen av Budapest mot slutten av 1700-tallet. Det ungarske vitenskapsakademi ble bygget i 1862, parlamentet ble oppført fra 1884 til 1904 og Kjedebroen (Széchenyi lánchíd) kom i 1849. Broen symboliserte sammenslåingen av Buda og Pest, som riktignok ikke ble gjennomført formelt før i 1873. Da Andrássy út ble bygget, var den et symbol på utviklingen av Budapest til en europeisk metropol. Gaten er oppkalt etter tidligere statsminister Gyula Andrassy som var en sentral pådriver for byggingen.

Gaten og undergrunnsbanen ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 2002 som en tilfyelse. Allerede i 1987 var slottshøyden på budasiden og Donaus bredd i Budapest oppført som verdensarv.

Plassering og bebyggelse
------------------------

Gaten ligger i bydelen Pest, på Donaus venstre bredd. Den er ca. 2,5 kilometer lang, og strekker seg fra gaten Bajcsy-Zsilinszky út,sørøst for Szent István-bazilika (Sankt Stefan-basilikaen), til Hősök tere (Heltenes plass) ved Városliget (byparken). Langs gaten ligger blant annet Den ungarske statsopera. Karakteristiske kryss i gaten er Oktogon-plassen og Kodály körönd, oppkalt etter Zoltán Kodály.

Galleri
-------

* Den ungarske statsopera.Den ungarske statsopera.
* Det tidligere musikkakademiet.Det tidligere musikkakademiet.
* Terrorens hus.Terrorens hus.
* Heltenes plass med kunstmuseet (til venstre).Heltenes plass med kunstmuseet (til venstre).

Referanser
----------

1. 1 2 3  Centre, UNESCO World Heritage. «Budapest, including the Banks of the Danube, the Buda Castle Quarter and Andrássy Avenue». *whc.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 25. oktober 2018.
2. ↑  «Andrássy Avenue». *Visit Budapest*. Besøkt 25. oktober 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kristian Stuvik Holm** (født 16. februar 1998) er en norsk sjakkspiller, norgesmester i sjakk 2021, og internasjonal mester i sjakk (IM).

Han ble IM etter sterke resultater i tre internasjonale turneringer i Kecskemet i Ungarn. Fra desember 2012 til januar 2013 tok han 7,5 poeng på 10 runder, i september 2014 tok han 8 poeng på 10 runder, og i februar 2015 tok han 7,5 poeng på 10 runder. Han hadde dermed oppfylt kravet om IM-resultat i turneringer med til sammen minst 27 parti. Rating-kravet, kravet til egen rating over 2400 oppfylte han også med 2414 pr. 1. mars 2015. Han ble deretter utnevnt til IM av FIDE i FIDE-møtet i Chengdu i Kina i april 2015.

Norgesmester i sjakk for 2021
-----------------------------

Holm ble norgesmester i sjakk for 2021 med 6,5 poeng på 9 runder, 4 seire og 5 remiser. Dette var samme poengsum som favoritten Jon Ludvig Hammer. Holm fikk tittelen på bedre kvalitetspoeng, altså at han hadde møtt sterkere motstand. At Holm vant NM var en overraskelse, han var rangert som nr. 10 i turneringen.

Prestasjonen i NM ga ham også et andre napp i stormester-tittelen. Det første nappet kom med tredjeplassen han tok i NM 2019. For å bli stormester i sjakk trenger Holm et slikt sterkt resultat til, og han må dessuten klare å få egen Elo-rating over 2500.

Referanser
----------

1. ↑   Chessgames.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ratings.fide.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Søknaden om IM-tittel for Kristian Stuvik Holm frå Norges Sjakkforbund
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristian Stuvik Holm – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Stuvik Holm – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Stuvik Holm – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Stuvik Holm – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Stuvik Holm – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Kristian Stuvik Holm sine parti hos NorBase
1797-1798 bilde av Garnerin som foretar en luftreise med ballong
**Andre-Jacques Garnerin** (født 31. januar 1769 i Paris, død 18. august 1823 i Paris) var en fransk fysiker og det første menneske som foretok en vellykket landing med fallskjerm fra stor høyde.

Garnerin, Berlin 1803.
Garnerin studerte fysikk og sluttet seg til den franske hæren. Han satt tre år i krigsfangenskap i Ungarn og arbeidet da med ideer om fallskjerm, han fikk imidlertid ingen mulighet til å prøve ut sine teorier før han ble løslatt.

Garnerin foretok det første fallskjermhoppet fra en varmluftballong den 22. oktober 1797. Ballongen var over Paris og fallskjermen var laget av silke. Etter å ha hoppet fra en høyde på om lag ett tusen meter landet han uten skader foran en tilskuergruppe. Hans kone, Jeanne-Genevieve, var verdens første kvinnelige fallskjermhopper. Andre-Jacques Garnerin døde i en ulykke under konstruksjon av en varmluftballong i Paris.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Andre-Jacques Garnerin, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Andre-Jacques-Garnerin, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6v99f2c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID André-Jacques\_Garnerin[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kort biografi og bilde (engelsk)
* Mer informasjon om Garnerin (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Arne Krokan** (født 6. juni 1954 i Levanger) er en norsk professor i sosiologi. Han er professor i «Teknologi, kommunikasjon, organisasjon og ledelse» ved NTNU, og er sterkt involvert i IKT-satsingen ved institusjonen. Han arbeider i hovedsak med videre- og etterutdanningen NTNU tilbyr. 

Siden 2013 har han arbeidet med prosjektet «Smart læring», som har som mål å bidra til digitalisering av læreprosessene ved NTNU og i utdanningssektoren forøvrig. Høsten 2013 åpnet han Norges første MOOC, da et av emnene han underviser i, «Teknologiendring og samfunnsutvikling», ble tilbudt som et rent nettbasert kurs for første gang. Nær ett tusen fulgte kurset våren 2014.

Han er mag.art. i familiesosiologi (1982) og dr.polit. i medievitenskap fra Universitetet i Oslo (1998). Han har også grunnfag i psykologi og statistikk og mellomfag i kvinnesosiologi fra samme universitet.

Før han ble tilsatt som professor ved NTNU i 2002, hadde han arbeidet som forsker på levekår og livskvalitet ved Institutt for samfunnsforskning og på subjektiv opplevelse av trafikkstøy i Oslo Helseråd. 

I perioden 1985–1990 var han først høyskolelektor, siden førsteamanuensis ved Statens bibliotek- og informasjonshøgskole, der han underviste i infologi (læren om informasjon). Fra 1990 til 2002 arbeidet han ved Norges Markedshøyskole og ved BI.

Han har også vært leder ved Ungdomsinformasjonen i Oslo.

Fra 2017 er han medlem av Domstolkommisjonen.

Krokan er, ifølge profilsiden hans på NTNU.no, opptatt av å forstå mer av hvordan ny teknologi endrer samfunnet. Han er en ivrig blogger og bruker sosiale medier aktivt i undervisningen.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Arne Krokan i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Arne Krokan i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

### Bøker (utvalg)

* *Det friksjonsfrie samfunn: Om utviklingen av nye digitale tjenester* (2015)
* *Nettverksøkonomi : digitale tjenester og sosiale mediers økonomi* (2013)
* *Smart læring : hvordan IKT og sosiale medier endrer læring* (2012)
* *Den digitale økonomien : om digitale tjenester, forretningsutvikling og forretningsmodeller i det digitale nettsamfunnet* (2010)
* *Forstå statistikk : statistiske metoder for samfunnsfag og humaniora* Lenke til fulltekst i bokhylla.no

### tidsskriftartikler (utvalg)

* Ny teknologi skaper nye muligheter (2014)
* Teknologi og samfunn : teknologien kan ofte være mer til forbannelse enn velsignelse (2005)

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon om kurset på utdanning.no Arkivert 11. oktober 2014 hos Wayback Machine. Lest 7. oktober 2014
2. ↑  NTNUs informasjon om kurset i 2014
3. ↑  «Normannsen, Sølvi W. (2014) «Nær ett tusen fulgte NTNUs første Mooc». I *Universitetsavisa*, 12. mai 2014». Arkivert fra originalen 11. oktober 2014. Besøkt 7. oktober 2014.
4. ↑
5. ↑  Krokans profilside på ntnu.no

Kilder
------

* Krokans profilside på ntnu.no
* Diverse artikler i Universitetsavisa.no

Eksterne lenker
---------------

* Krokans blogg Besøkt 24. september 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Kristian Tangen** (født 7. desember 1975) er en norsk fagforeningsperson. 

Tangen har fagbrev som omsorgsarbeider fra 1997. Han arbeidet i hjemmetjenesten i Trondheim kommune fram til 2002, da han startet i ei prosjektstilling i LO. I perioden 2003–07 var han leder i Fagforbundet Ung. Etter ett års virke som rådgiver i Fagforbundets organisasjonsavdeling blei han i 2008 tilsatt som distriktssekretær i LO Sør-Trøndelag.

På LO-kongressen i 2009 blei han så valgt inn i den daglige ledelsen i Landsorganisasjonen i Norge som LO-sekretær. Han var også møtende varamedlem til LO-sekretariatet. Han var styreleder i AKAN – Arbeidslivets kompetansesenter for rus- og avhengighetsproblematikk, Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole Ringsaker, og Framfylkingen, LOs barne- og familieorganisasjon. Før LO-kongressen i 2013 varslet Tangen at han ikke ønsket gjenvalg. Han ville prioritere familien i Trondheim og gikk da tilbake til jobben som distriktssekretær i LO Sør-Trøndelag.

I 2018 ble LOs distriktskontorer i Trøndelag slått sammen og han ble da regionleder ved kontoret. Tangen har flere styreverv. Han har studert masterprogram i organisasjon og ledelse ved NTNU.

Referanser
----------

1. ↑  Biografi på LOs nettsted; besøkt 20. august 2012.
2. ↑  «Tar ikke gjenvalg», ba.no 27. feb. 2013

Eksterne lenker
---------------

* Tangens blogg
**Muntlig historie** (eller *Oral history*) er et begrep som - noe forvirrende - brukes både om det faglige interessefeltet, den historiefaglige metoden og om produktet som blir skapt når man "driver med" muntlig historie. Muntlig historie beskrives ofte som noe nær en *metode* for historiefaglig arbeid: man intervjuer enkeltmennesker om deres personlige erfaringer – for å få tak i menneskets egen livshistorie, og/eller deres opplevelser av enkeltfenomener. Slettan beskrev i 1994 muntlig historie som ikke bare en metode, men også et tverrfaglig forskningsfelt og en bevegelse.

Historikeren Edvard Bull d.y. var en tidlig foregangsmann for *historie skrevet nedenfra* i Norge, og samlet allerede på 1950- og 60- tallet inn arbeideres minner. Doktoravhandlingen hans fra 1958, *Arbeidermiljø under det industrielle gjennombrudd* tok i bruk materiale Bull hadde skapt gjennom innsamlingen av muntlige kilder.

Muntlig historie innebærer ofte at man streber mot en mer demokratisk historieskriving. Slike metoder er ofte nødvendige når man skal skrive historien til grupper i samfunnet som ikke har etterlatt seg mange skriftlige kilder. Folklorister, etnologer, kulturhistorikere har gjerne brukt metoder knytta til muntlig historie i arbeid med kvinnekultur, arbeiderhistorie, sosial historie, innvandringshistorie og så videre. Ikke minst er ofte metoder fra muntlig historie nødvendige i arbeid med lokalhistorie.

Fotnoter
--------

1. ↑  Slettan 1994:17
2. ↑  Se blant annet Hansson og Thor 2006:7ff

Kilder
------

* Bull, Edvard 1958: *Arbeidermiljø under det industrielle gjennombrudd : tre norske industristrøk*, Norsk folkemuseum
* Portelli, Alessandro (1991): *The death of Luigi Trastavulli and other stories. Form and meaning in oral history*, State University of New York Press, Albany
* Slettan, Dagfinn 1984: «Muntlig historie og arbeidslivsforskning» i: *Historie nedenfra. Festskrift til Edvard Bull på 70-årsdagen*, Universitetsforlaget
* Slettan, Dagfinn (1994): *Minner og kulturhistorie. Teoretiske perspektiver*, Nr. 4 i skriftserie fra Historisk Institutt, Trondheim
* Thor, Malin (2006): «Analys av muntliga källor i form av levnadsberättelser – Eller är det möjligt att skriva en demokratisk historia?» ss 41-51, i: Hansson, Lars og Thor, Malin: *Muntlig historia*, Studentlitteratur, Lund
**Christine Sagen Helgø** (født 27. mars 1968 i Holmestrand) er en norsk lokalpolitiker for partiet Høyre. Hun var ordfører i Stavanger fra 2011 til 2019. 
Helgø hadde før hun ble ordfører tolv år bak seg i Stavanger-politikken, derav åtte år som gruppeleder for Høyre. I to perioder var hun medlem i kommunalstyret for levekår. Hun ledet også kommunens lønns- og administrasjonsutvalg i fire år. I perioden 2007–2011 var hun leder av kommunalstyret for byutvikling. 

Helgø er født og oppvokst i Holmestrand i Vestfold. Hun er utdannet jurist fra Universitetet i Bergen, og flyttet til Stavanger etter studiene. Fra 1996 til 2001 arbeidet Helgø som jurist ved Fylkestrygdekontoret i Rogaland.

Hun ble renominert som Stavanger Høyres ordførerkandidat til kommunevalget i 2015, og gjenvalgt som ordfører. Helgø ble dermed den Høyre-ordføreren som representerte den største kommunen for Høyre. Den 9. august 2018 annonserte Helgø at hun ikke ville stille til gjenvalg ved kommunevalget 2019.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Christine\_Sagen\_Helgø[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Her er Stavangers nye ordfører - NRK/Rogaland 15. september 2011. Besøkt 10. mars 2017
3. ↑  Christine Sagen Helgø Arkivert 2017-03-12, hos Wayback Machine. - høyre.no. Besøkt 10. mars 2017

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christine Sagen Helgø på Internet Movie Database Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Leif Johan Sevland** | **Stavangers ordfører**(2011–2019) | Etterfølger:**Kari Nessa Nordtun** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Yamatsuka Eye** (født i 1964 i Kobe, Japan) er en japansk vokalist og kunstner, mest kjent fra punk-bandet Boredoms og John Zorns prosjekter Naked City, Painkiller og Torture Garden.

Yamatsuka Eye endret navn til Yamataka Eye i 1996, og har også opptrådt med andre kunstnernavn. Han har vært med i bandene Hanatarash, UFO or Die, Puzzle Punks og Destroy 2. Han samarbeidet med Sonic Youth på EP-en *TV Shit* (1994) og på albumet *Sacrifist*
(1993) med Praxis ledet av Bill Laswell.

Han har også gitt ut tegneserier og en kunstbok, samt omslagskunst for egne utgivelser og blant annet *Midnight Vultures* (1999) av Beck.

Eye innledet i 1995 et samarbeid med Shinro Ohtake hvor de kalte seg Puzzle Punks. De lagde et album og en serie fremføringer i et diorama skapt av Ohtake i 1999, kalt *Dub-hei & New Chanel*. Eye opptrådte som vokalist, mens Ohtake fjernstyrte instrumentene fra en stasjon som var utenfor scenen, men del av det helhetlige kunstverket.

Som visuell kunstner har Eye hatt to utstillinger på Museum of Modern Art i New York, *Volume: Bed of Sound* (2. juli – 30. september 2000) og *Music is a Better Noise* (29. oktober 2006 – 29. januar 2007).

Referanser
----------

1. 1 2  Presentasjon av Yamatsuka Eye hos *Japigozzi*
2. 1 2  Biografi på *AllMusic* ved Joslyn Layne
3. ↑  «Almost Famous: A Japanese Artist Bares All.» av Greene og Tamsen. *Modern Painters*, 09536698, April 2011, Vol. 23, Issue 3[*død lenke*]
4. ↑  Om Yamataka Eye på nettsiden til Museum of Modern Art

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz
 |
**Christine Smith-Simonsen** (født 5. januar 1971) er førsteamanuesis i historie på Institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet. Smith-Simonsen var i perioden 2013-2018 leder for Senter for fredsstudier ved UiT.

Smith-Simonsen underviser i afrikansk historie, bistandshistorie, nord-sør relasjoner, urfolks- og fredshistorie. Hennes forskningsinteresser er særlig rettet mot postkoloniale problemstillinger, og herunder spesielt effekter av utbredelsen av vestlig utdanning og utdanningsstrukturer.

I 2020 kom hun med en bok om Finnmarksløpet skrevet for et bredere publikum. Boka tar for seg historien om løpet fra dets oppstart i 1981, som et arrangement for spesielt interesserte, og utviklingen fram til det som nå er en regional begivenhet med nasjonal oppmerksomhet og internasjonale nedslagsfelt.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *Vinterens Vakreste Eventyr. Finnmarksløpet*. Orkana forlag (2020)
* *Eritrea-initiativene. En forløper for den norske modellen innen fred og forsoning.* Internasjonal Politikk - Skandinavisk tidsskrift for internasjonale studier (2014)
* *Det hjemlige og det globale. Festskrift til Randi Rønning Balsvik.* Pax Forlag (2009)
* *Eritrea i våre hjerter? En studie av norske relasjoner til Eritrea*. Doktorgradsavhandling, UiT (2007)

Referanser
----------

1. ↑  Presentasjon på UITs nettsider[*død lenke*]
**Begerhagtorn** er en art i hagtornslekta innenfor rosefamilien (også kalt eplefamilien eller kjernefruktfamilien).
Det er en 2–6 meter høy, løvfellende busk med en svært tettgrenet vekstform. Den vokser på frisk eller tørr, og næringsrik grunn.

Bladene er eggformede med tre–fem spisse fingre/lapper med sagtagget rand langs hele bladet, grønne på begge sider. Ørebladene har også tannete rand.

Blomstene er 15–20 mm brede og hvite. De har 1 griffel. Fruktene er runde-elliptiske, 6–10 mm store med utstående begerfliker, bærene er mørkerøde og har to kjerner (steiner). 

Arten er dyrket eller forvillet, og dessuten spredt naturlig forekommende langs den varmeste del av kysten i Sør-Norge, og vokser naturlig i deler av Danmark og det meste av sørlige Sverige. Den blomstrer i Norge i mai–juni.

Hybrider og varianter
---------------------

Varianten ***Korallhagtorn*** *(Crataegus rhipidophylla* var. *lindmannii)* skilles fra begerhagtorn ved at begerbladene ytterst er rett utstående fra frukten, og ikke vinkelrett utstående som hos begerhagtorn. Dessuten er frukten mer elliptisk eller sylinderformet

Begerhagtorn danner hybrid med parkhagtorn, eller med vanlig hagtorn.

Kilder
------

* Lid, Johannes og Dagny Tande, *Norsk flora*, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1.
* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Begerhagtorn* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Begerhagtorn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Begerhagtorn* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Begerhagtorn* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Begerhagtorn* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Begerhagtorn* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Begerhagtorn* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Begerhagtorn* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Crataegus rhipidophylla* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Crataegus rhipidophylla* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Crataegus rhipidophylla* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Krateros** (gresk: Κρατεύας) var konge av Makedonia i en kort tid, kanskje så lite som fire dager som en kilde sier, i 399 f.Kr. etter å ha drept kongen, Arkelaos I bevisst eller ved en ulykke mens de var på jakt.

Det er mange motstridende fortellinger om Krateros. Hva som er klart er at han var en av kongens ynglinger, deltok på jakten hvor kongen døde, og i forvirringen etterpå grep makten om tronen. Det må ha vært et håpløst foretagende da han ikke tilhørte den rådende kongeslekten, argeadedynastiet, og kongen hadde flere sønner som var berettiget til å overta tronen. Kongens sønner Orestes og Arkelaos II sørget uansett for å få ham ryddet av vegen. Det er derfor diskutabelt om det er rimelig å ta Krateros med i kongelisten.

Blant de grunner for det første drapet var at Arkelaos I skal ha lovt Krateros den ene av sin to døtre i ekteskap, men isteden ga datteren til en annen. En annen fortelling hevdet at Krateros sammen med to andre drepte kongen grunnet en personlig fornærmelse noen år tidligere. En tredje fortelling hevdet at drapet bare var en ulike. Det var for øvrig en sammenlignbar hendelse tusen år senere i England hvor Vilhelm Rufus også døde under mistenkelige omstendigheter på en jakttur i 1100.

Referanser
----------

1. ↑   Pesudo-Platon: *Alkibiades II*, 141d; Aristoteles: *Politikken*, V, 10 (1311b).
2. ↑   Claudius Aelianus: *Varia historia*, 8.9.
3. ↑   Diodorus Siculus: *Library*, XIV, 37, 6.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arkelaos I** | **Konger av Makedonia**(399 f.Kr.–399 f.Kr.) | Etterfølger:**Orestesog Aeropos II(regentkonge)** |

| * v
* d
* r
Argeadedynastiet |
| --- |
| Karanos  **·** Koinos **·** Tyrimmas **·** Perdikkas I **·** Argaios I **·** Filip I **·** Aeropos I **·** Alketas I **·** Amyntas I **·** Aleksander I **·** Perdikkas II **·** Arkelaos I **·** Krateros **·** Orestes **·** *Aeropos II* **·** *Pausanias* **·** Amyntas III **·** *Argaios II* **·** Aleksander II **·** *Ptolemaios fra Aloros* (regent)  **·** Perdikkas III **·** Amyntas IV **·** Filip II **·** Aleksander den store **·** Filip III **·** Aleksander IV |
Derveze-krateret i Turkmenistan
Krateret i Derveze med omgivelser 2015.
**Krateret i Derveze** er et naturgassfelt i Derveze (alt. Derweze, Darvaze, "port") i Ahal-provinsen i Turkmenistan. Krateret er kjent for å ha stått i brann uavbrutt siden sovjetiske petrokjemiingeniører satte fyr på det i 1971. Brannen får næring fra store naturgassforekomster i området. Svovellukten kan kjennes i et stort område rundt krateret.

Geografi
--------

Feltet ligger nær byen Derveze sentralt i Karakum-ørkenen, ca. 260 km nord for Ashgabat. Gassreservene er blant de største i verden. Krateret har en diam. på 70 m, og er ca. 20 m dypt. Innbyggerne i området ga krateret navnet "Porten til Helvete", med referanse til de vedvarende flammene og den kokende sølen.

Historie
--------

Feltet ble funnet av sovjetiske ingeniører i 1971, som mente det var store oljeforekomster i området. Det ble satt opp en borerigg, og boring ble iverksatt for å bestemme mengden tilgjengelige gassreserver. Man begynte å lagre gassen, men grunnen under boreriggen og den tilhørende leiren ga etter, og forsvant i et stort krater. Ingen omkom. Som følge av dette ble det frigjort store mengder metan til skade for miljø og mennesker i området. For å forhindre ytterligere utslipp av giftige gasser fra hulrommet i krateret ble det bestemt å sette fyr på gassen. Tanken var at dette ville være tryggere enn å hente opp gassen fra undergrunnen. Man tenkte da at gassen ville brenne ut i løpet av noen uker, men har fortsatt å brenne uavbrutt i mer enn fire tiår. 

Krateret var tema i en episode av TV-serien *Die Trying* under tittelen *Crater of Fire*, (sendt 16. juli 2014 på National Geographic Channel). George Kourounis ble den første til å stige ned i krateret, og hentet prøver av bunnen som inneholdt ekstremofile mikroorganismer.

Referanser
----------

1. ↑  «What a ‘hell hole’!». *Pakistan Daily Times*. 14. september 2012. Arkivert fra originalen 6. juni 2014. Besøkt 11. oktober 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. juni 2014. Besøkt 16. oktober 2019.
2. ↑  Gurt, Marat (20. april 2010). «Turkmen president wants to close "Hell's Gate"». *Reuters*. Arkivert fra originalen 10. mars 2013. Besøkt 16. desember 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Byingeniør** eller **Stadsingeniør** er en historisk yrkestittel på en person med det øverste ansvaret for de tekniske tjenestene i en bykommune. De tekniske tjenestene omfatter typisk:

* Kommunale veier.
* Vann og avløp.
* Renovasjon.
* Byggesak inkludert reguleringsplaner.
* Drift og vedlikehold av kommunale bygninger.
* Brannvesen.

Historie
--------

I 1845 ble den første «alminnelige bygningslov» vedtatt. Den var bare gjeldende i bykommuner og en stripe på 75 alen (ca. 47 meter) på utsiden av bygrensen, men loven kunne også settes i kraft for forsteder til byer og større tettbebyggelser. Der loven var gjeldende skulle det opprettes bygnings- og reguleringskommisjoner som skulle forestå planlegging av gater og plasser, og det ble gitt mulighet for ekspropriasjon av grunn for anlegg av gater og veier.

Innføringen av bygnings- og reguleringskommisjoner innebar at det måtte opprettes en sekretariatfunksjon for kommisjonene, og vedkommende funksjon fikk gjerne tittel av Byingeniør eller Stadsingeniør.

Den 1. januar 1966 trådte det en ny bygningslov i kraft, og for første gang ble bygningsloven gjeldende for hele landet. I stedet for bygnings- og reguleringskommisjoner skulle nå kommunestyret velge et bygningsråd som skulle foreta politisk behandling av plan- og byggesaker. Tilsvarende stillinger i landkommunene fikk nå betegnelse kommuneingeniør.

Kilder
------

* STADSKONDUKTØR/BYINGENIØR/KOMMUNEINGENIØR - KORT HISTORIKK
**Beginerhusene i Turnhout** (nederlandsk: *Het Begijnhof van Turnhout*) i den belgiske provinsen Antwerpen ble antagelig stiftet i begynnelsen av det 13. århundre. 

Beginerhusene ligger ved Turnhouts nordvestlige bygrense. Det ble bygget i *de warande*, det som var parken til hertugen av Brabants slott. På nord- og vestsiden av dem lå kanalen Meerloop, som nå er gravet igjen. 

Typisk for dette komplekset er at flere av beginerne lot egne hus oppføre rundt det sentrale, ovale torvet som er omgitt av trær. Husene var tegnet av ulike arkitekter og bygget i løpet av det 16. og 17. århundre. Videre finnes en portbygning fra ca. 1700 i tidlig klassisisme, et hospital og en kirke. Den er en pseudobasilika med gotiske trekk. På området finnes dessuten et kalvari, flere kapell, en skulptur av en prest som ble druknet fordi han nektet å bryte skriftemålets hemmelighet og en Lourdesgrotte fra 1876 som fremdeles brukes. Husene er idag hovedsakelig bebodd. 

Den siste av beginerne, Johanna de Boer (født 27. januar 1908 – død 28. januar 2002), ble begravet inne på beginerhusenes område etter eget ønske. 

I beginerhusenes hage er et av husene innredet til museum, der informasjon om beginernes liv og levnet vises.

Historie
--------

Ifølge legenden ble beginerhusene grunnlagt rundt 1370 av Maria av Brabant, Jan III av Brabants datter. Historien viser at dette ikke kan stemme, beginerhusene ble grunnlagt rundt 100 år før hennes fødsel, i begynnelsen av det 13. århundre. Det er mer sannsynlig at hun har vært en av beginerhusenes meséner. 

I årenes løp har beginerhusene både vært hjem for flere hundre beginere, og blitt rammet av katastrofer som branner, plyndringer og pest. I 1562 ble de lagt i aske av en kraftig brann og gjenoppbygget under ledelse av hertugen av Brabant.

Begijnhofkirken ble bygget i 1662-1667 i sørnederlandsk barokk, noe som vises i de høye vinduene og de ranke støttepilarene som er bredere nederst. Kirkens interiør er fremdeles hovedsakelig barokt. *Het Heilig Aanschijns kapel* ble bygget på slutten av det 19. århundre.

*Heilige Geesthuis*, der de fattigste av beginerne bodde, ble revet og på stedet bygget man i 1911 husene 3, 4, og 5 ifølge J. Taeymans planer.

Erkjennelse
-----------

* 1998 På UNESCOs verdensarvliste sammen med tolv andre flamske beginerhus

Eksterne lenker
---------------

* Begijnhofmuseum
* Fotografier av beginerhusene fra venneforeningen

* BeginerhusBeginerhus
* InngangsportInngangsport

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Larvik-ulykken** var en flyulykke som inntraff i Tvedalen utenfor Larvik den 23. november 2021.

Et skolefly av typen Diamond DA42 Twin Star fra Pilot Flight Academy tok av fra Sandefjord lufthavn med tre personer ombord for å utføre øvelser over Vestfold. I det flyet befant seg over Larvik kommune, begynte mannskapet å utføre normale øvelsesbevegelser i området mellom Kjose og Helgeroa; ifølge data fra flyets ADS-B-transponder øvde mannskapet primært på sirkelbevegelser. Ved siste sirkelbevegelse i 4 000 fot høyde begynte flyet å tape høyde raskt, og endte opp med å styrte i en fjellvegg i Tvedalen nord for Helgeroa klokken 09:10.

Farris TMA forsøkte å nå skoleflyet via radio, men oppnådde ikke kontakt med skoleflyet og begynte dermed med å instruere nærliggende fly å se etter mistenkelige omstendigheter. Et fly rapporterte kort tid etterpå å ha observert røyk på bakken ved der hvor flyet forsvant fra Farris TMA sin radar.

Politiet ble varslet av et vitne til flyulykken i 09:20-tiden, og et stort redningsapparat ble iverksatt. Mannskaper fra alle tre nødetatene; politi, ambulanse og brannvesen, samt mannskaper fra Røde Kors Hjelpekorps og Norsk Folkehjelp Sanitet ble utkalt. I etterkant av flyulykken ble det opprettet kommunale kriseteam i Larvik, Sandefjord og de omkomnes hjemkommuner.

Ombord var det én instruktør og to elever; alle tre omkom i ulykken. Ulykken undersøkes av Statens havarikommisjon og etterforskes av politiet, og årsaken er så langt ikke kjent.

Referanser
----------

1. 1 2  «Flyulykken i Larvik». *Politiet*. Arkivert fra originalen 4. januar 2022. Besøkt 4. januar 2022.
2. 1 2  «Undersøkelse av luftfartsulykke vest for Larvik by, Vestfold og Telemark fylke | shk». *havarikommisjonen.no*. Arkivert fra originalen 4. januar 2022. Besøkt 4. januar 2022.
3. ↑  «Hør det dramatiske lydklippet». *www.dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 4. januar 2022.
4. ↑  «Tre personer mistet livet i flyulykken i Larvik». *www.aftenposten.no*. Besøkt 4. januar 2022.
5. ↑  Furuheim, Thomas (24. november 2021). «(+) Etterforsker flyulykken – årsaken fortsatt ukjent». *Telemarksavisa* **(norsk)**. Besøkt 5. januar 2022.
Kart som viser Costa del Sols beliggenhet.
Costa del Sol.
**Costa del Sol** er en region som utgjør kystbyer og småsamfunn i den vestlige delen av Málaga-provinsen i det sørlige Spania, i den autonome regionen Andalucía. Navnet blir ofte oversatt til «Solkysten» på norsk språk. Tidligere besto kysten av små, rolige fiskerlandsbyer, men regionen ble totalt forandret i siste halvdel av det 20. århundre. Området er nå et verdensberømt turistområde med et nesten sammenhengende belte av bosettinger og turistområder langs hele kystlinjen. 

Costa del Sol strekker seg vestover langs middelhavskysten fra Nerja forbi Málaga by til østenfor grensen til Cádiz-provinsen. Her finner vi byer som Torremolinos, Benalmádena, Fuengirola, Mijas, Marbella, San Pedro de Alcántara, Vélez-Málaga, Nerja, Torrox, Puerto Banús og Estepona. 

Det har vært bosettinger i regionen fra bronsealderen, og området har vært under fremmed styre fra ulike kulturer som fønikerne, kartagenerne, romerne, vandalene, vestgoterne og maurerne, før *Reconquista*. 

Området besto opprinnelig av fiskerlandsbyer, men ble oppdaget av turistnæringen på 1950-tallet og har siden vært et populært reisemål for utenlandske turister, ikke bare på grunn av sine strender, men turistkulturen generelt.

Området er sterkt urbanisert, med et bredt tettbygd belte langs kysten. Den arkitektoniske stilen er en blanding av små hvite hus og store høyhus – særlig på de typiske turiststedene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Costa del Sol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Bymusikken Heimdal** var et korps fra Porsgrunn i Telemark. Korpset ble opprinnelig stiftet i 1886 under navnet Porsgrund Arbeiderforenings Hornsekstett. Korpset fikk ikke sitt endelige navn før 15. september 1930. Korpset ble 14. januar 1954 slått sammen med Porsgrunn Ungdomskorps til Porsgrunn Janitsjarorkester.

Historie
--------

Medlemmene i Porsgrunds Musikkforening startet i 1870-80 årene en hornsekstett som kalte seg Heimdal. Byens organist Oscar Hansen var dirigent og drivende kraft i foreningen. Denne sekstetten ble avviklet etter en stund, men gjenværende medlemmer stiftet i 1886 Porsgrund Arbeiderforenings Hornsekstett, som senere tok navnet Heimdal. Navnet refererte til den gamle norrøne guden Heimdall, som etter sagnet var den som hadde gjallarhornet.

Korpset var populært og fikk økonomisk støtte fra Porsgrunds Sparebank. De holdt regelmessige konserter på Dampskipsbrygga i Porsgrunn, og opptrådte også sammen med sangforeningen Skald, forløperen til nåværende Porsgrunds Sangforening. Heimdal spilte også i Østre Porsgrunn kirke til jul og påske før kirken fikk sitt nye orgel i 1908.

Heimdal slet etter hvert med rekrutteringen, og på 1920-tallet var det nesten ikke liv igjen i korpset. Da Norsk Hydro startet etableringen på Herøya i 1928 bedret dette seg etter hvert. Heimdal ble reorganisert, og i møte den 15. september 1930 fikk korpset det fulle navnet Bymusikken Heimdal.

Bymusikken Heimdal gikk inn i Telemark Fylkes Musikkforbund fra 1931.
Da Heimdal feiret sitt 50-årsjubileum i 1936 hadde de en medlemsmasse på 27 aktive utøvere.

I 1952 var Elfsborg-garden fra Borås i Sverige på besøk i Porsgrunn, og Bymusikken Heimdal gjennomførte en gjenvisitt til Borås i 1951.

Minneverdige opptredener
------------------------

Bymusikken Heimdals første opptreden 17. mai 1887

Besøk av kong Oscar II i Porsgrunn 1893

Folkeavstemningen i 1905

Dirigenter
----------

Dirigenter i Bymusikken Heimdal

* Oscar Hansen, ca. 1879 – 1886
* Sigvart Andresen, 1886 – ca. 1890
* Leonard Helland, ca. 1890 – 1916
* Martin Christiansen, 1916 – 1936
* Ragnar Hartvigsen, 1936 – 1947
* Bjørn Kittilsen, 1947 – 1954

Eksterne lenker
---------------

* Porsgrunn Janisjarorkester
* Porsgrunn kommune
* Norges Musikkorps Forbund
**Larvikslista** var en lokal politisk gruppering i Larvik kommune.

Larvikslista ble etablert foran kommunestyrevalget 2003. Lista ønsket fortgang i byutviklingen, der kulturhus og flytting av ferjeleiet ble flaggsaker. Ved valget ble Larvikslista kommunens nest største parti, fikk inn åtte av 35 i kommunestyret. Førstekandidaten, Inger-Johanne Gran, ble varaordfører og Arne Bredvei ble gruppeleder.

Arne Bredvei (bror av NRKs korrespondent i Afrika, Dag Bredvei) skulle være utenlands i to år og Finn Øivind Gabrielsen overtok som gruppeleder fra nyttår 2007. Høsten 2007 sluttet Gran. Tone M. Anderssen, som er kulturhuset Bølgens styreleder, forlot Larvikslista til fordel for Venstre. Finn Øivind Gabrielsen og Ingjerd Beate Nyhus Larsen kjempet om å bli ordførerkandidat foran kommunestyrevalget 2007. Gabrielsen vant. Larvikslista gikk ned til fire mandater ved dette valget.

I januar 2011 vedtok Larvikslista å legge seg ned.

Leder i Larvikslista var Per Bjønnes Kristiansen, tidligere medlem i RV.

Referanser
----------

1. ↑  «Slutt for Larvikslista», i *Østlands-posten* 11. januar 2011; besøkt 18. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |