recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kulturhuset og glassobelisken, sommeren 2007.
Sergels torg med det typiske svart-hvite mønsteret.
**Sergels torg** er et torg i det sentrale Stockholm. Det ble designet i 1957 og stod ferdig i 1967. Torget har fått navn etter billedhuggeren Johan Tobias Sergel og ble planlagt med utgangspunkt i Piet Heins superellipse. 

Det nåværende torgets nedre del, kjent som *Plattan*, ligger om lag 10 meter under den gamle bebyggelsens bakkenivå, som lå jevnhøyt med Malmskillnadsbron over Hamngatan. Den nedre delen, i torgets vestre del, er belagt med svart og hvit belegningsstein i et storskala trekantmønster.

Torget avgrenses i vest av Drottninggatan, i nord av Klarabergsgatan og den sørligste av de fem *Hötorgsskraporna*, i sør av Kulturhuset og i øst av en rundkjøring der Klarabergsgatan, Sveavägen og Havnegatan møtes. Midt i rundkjøringen står det en fontene, i form av superellipsen som ble utviklet av Piet Hein i samarbeid med arkitekten David Helldén som tegnet plassen. Fontenen domineres av en høy glassøyle kalt *Kristallvertikalaccent*.

Olle Bærtling  laget et utkast til en skulptur kalt *Asamk* som skulle stått der *Kristallvertikalaccent* står i dag.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. desember 2019. Besøkt 1. februar 2020.
2. ↑
3. ↑   Roger Trancik: *Finding lost space*, s. 43
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. desember 2019. Besøkt 1. februar 2020.
5. ↑
6. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Om torgets fornyelsesprosess
* Webkamera – Sergels torg – live

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Damhaugen** er en eldre plass nord i Bymarka i Trondheim som lå under arvefestestedet Trolla. Plassen ligger like øst for Holstdammen og like nord for Nydammen. Ved Damhaugen, som ligger på et mindre høydedrag (210 moh), er det oppført en damvokterbolig. Dagens bygninger stammer fra begynnelsen av 1900-tallet, og erstattet tidligere bygninger som var oppført tidlig på 1800-tallet. 

Adkomst til plassen går på sti fra Brukseier Olsens vei ved Trolla i nord og oppover langs Trollabakken og forbi Lykkjadammen og Trollykkja mot plassen i sørlig retning. Fra sør går det en driftsvei fra Tømmerdalsvegen gjennom Tømmerdalen som ender ved Damhaugen. Bygningene ved Damhaugen er i dag eid av Trondheim kommune, og disponeres av Trolla Idrettslag, som leier stedet av kommunen som serveringsted for turgåere på helg i perioden fra nyttår til påske. Fra Damhaugen går det også sti mot nord forbi Holstvollen mot utkikkspunktet St. Olavsspranget.

Referanser
----------

1. ↑  Trondheim.no – Damhaugen Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (Besøkt 4. oktober 2015)
2. ↑  UT.no – Klassisk sommertur nord i Bymarka - 17 km (Av Trondhjems Turistforening. Sist oppdatert 18. mars 2015. Besøkt 4. oktober 2015)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 132–133. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Christensen, Per R. Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan (2006). *Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag*. Trondheim: Tapir akademisk forlag. s. 70, 106, 198, 199. ISBN 82-519-2122-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring «Damhaugen» hos Strinda historielag
* «Damhaugen» hos TrollaIL.no
**Monica Bojan Agnete Edwardsson** eller Monica Edvardsson eller Monica Edwardson (født 14. februar 1951 i Katarina församling Stockholm) er en  svensk skuespiller.

Biografi
--------

Edwardson ble utdannet ved Scenskolan i Stockholm 1969-1972 og var deretter fast ansatt ved Malmö stadsteater i ti år og siden ytterligere et tiår ved Riksteatern. Videre har hun spilt på Dramaten, Stockholms stadsteater, Folkan i Stockholm og Orionteatern. Selv har hun karakterisert sine roller som mennesker i utsatte situasjoner. Mest kjent for dette ble hun i TV-serien Nilla (1983), der hun ga et innlevelsefullt portrett av en sliten ung kvinne. Videre har hun også gjerne, som hun har uttrykt det, ofte spilt «en rekke andre interessante kvinneskikkelser med varierende temperament og karakter». I 1986 mottok hun Teaterförbundets Daniel Engdahl-stipendium.

Filmografi (utvalg)
-------------------

### Spillefilm

* 2007 – *Den nya människan* – pleiersken Birgitta (kreditert som Monica Edvardsson)

### TV

* 2004 – *Graven* – Ines (mini-TV-serie)
* 1998 – *Beck Moneyman* – moren (1 episode, TV-serie)
* 1998 – *Skärgårdsdoktorn* – *Den blomstertid nu kommer* – Ragnhild Nyholm (1 episode, TV-serie)
* 1995 – *Snoken* – *Dåliga förbindelser* – innbruddsoffer (1 episode, TV-serie)
* 1995 – *En nämndemans död* – Alice Östberg (mini-TV-serie) (kreditert som Monica Edwardson)
* 1994 – *Den vite riddaren* – vaskekone (episode 3, TV-serie)
* 1991 – *Goltuppen* – Janna (4 episode4, TV-serie) (kreditert som Monica Edwardson)

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0250473, besøkt 21. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Monica Edwardsson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Monica Edwardsson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

  

Portaler: Film | Sverige
**Harald Ramm Østgaard** (født 25. juli 1920 i Drammen, død 2005 i Bærum) var en norsk arkitekt.

Han var utdannet ved Statens Arkitektskole i Oslo 1946. Derpå arbeidet han hos arkitekt Bjarne Thinn Syvertsen i Drammen, hos distrikts- og reguleringsarkitekten i Tana 1946–47 og hos arkitekt Knut Knutsen i Oslo 1947–1952. Her ble han sentral ved oppføringen av den norske ambassaden i Stockholm, og var også involvert i designet av Hotel Viking (ferdig 1952) og Gjøvik Strandhotell.

Ramm Østgaard hadde egen praksis i Oslo fra 1952, og fikk mange større oppdrag, som Institutt for arbeidsledelse i Iduns vei 2 Asker, med fasader av rød teglstein (ferdig 1974). Han stod bak brutalisme da han bygget Realfagbygget 1963–1977 med kraftige armerte betongkonstruksjoner, etter eget utsagn inspirert av den japanske Kunio Maekawa under en studiereise til Japan. Første trinn av Fylkeshuset i Aust-Agder – laget sammen med Arve Sørum – stod ferdig 1977 (konkurranse 1973), også dette med fasader av rødt tegl. Ved hans kontor virket også den unge Arne Gunnarsjaa 1969–79.

Fra 1961 hadde han firma med Per Cappelen, som han hadde studert sammen med, og også jobbet sammen med hos Knutsen (1947–50). Firmaet tegnet nybygg til Statens institutt for folkehelse, oppført 1969.

Han drev Ramm Østgaard AS Arkitekter mnal.npa sammen med sønnen Michael Ramm Østgaard og Arve Sørum i perioden 1985 til nedleggelsen i 1992. Fra dette kontoret stammet andre byggetrinn av Fylkeshuset i Aust-Agder, Arendal (1985), Norwegian Contractors i Holtet 5 i Bærum (1985), «Det skjeve tårn» i Hinnavågen, Stavanger (1985), Fylkeshus for Sogn og Fjordane, på Hermansverk (1987).

Han var sønn av ingeniør Erling Ramm Østgaard (1882–1964) og Edith Sofie Evensen (1894–1980). Han var far til arkitekt Michael Ramm Østgaard (født 1952). For øvrig var han også i slekt med arkitektkollega Rolf Ramm Østgaard (1923). 

* Realfagbygget (Universitetet i Bergen), 1963–77 Realfagbygget (Universitetet i Bergen), 1963–77

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00323350[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  
Trond Eliassen (31.1.2005). «Harald Ramm Østgaard, nekrolog». Aftenposten.

Litteratur
----------

* Arne Gunnarsjaa (1999). *Norsk arkitekturleksikon*. Abstrakt forlag. s. 872.

Eksterne lenker
---------------

* Harald Ramm Østgaard i Norsk kunstnerleksikon
* Nekrolog i Arkitektnytt Arkivert 6. oktober 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** KulturNav
 |
**Harald Rensvik** (født 4. mars 1946 i Arendal) er en norsk sivilingeniør og offentlig tjenestemann.

Rensvik ble født i Arendal, men vokste opp i Ålesund og Valdres. Han er uteksaminert fra Norges tekniske høgskole.

Han var avdelingsdirektør i Statens forurensningstilsyn (SFT) fra 1982 til 1986. Han overtok som direktør for tilsynet i mai 1986, kort tid etter Tsjernobylulykken. Denne stillingen hadde han frem til 1996, med unntak av perioden 1990-92, da han var statssekretær for Tove Strand Gerhardsen i Arbeids- og administrasjonsdepartementet under Gro Harlem Brundtlands tredje regjering.

Med Rensvik som direktør gikk SFT over til en langt hardere linje overfor norsk industri enn hva som hadde vært tilfelle tidligere. Dette kom tydelig fram i kravene overfor Norsk Hydro i forbindelse med dioksinutslippene ved magnesiumfabrikken på Herøya. I løpet av fem år måtte utslippene reduseres med 98,5 %, noe som kom til å koste Hydro 250 millioner kroner.

I tiden 1996-2011 var han departementsråd i Miljøverndepartementet. Han har også vært styremedlem i European Environment Agency.

Referanser
----------

1. 1 2  Norsk telegrambyrå: «60 år 4. mars: Departementsråd i Miljødepartementet Harald Rensvik», 15. februar 2006
2. ↑  Øyvind Nøttestad (2002): *SFTs historie fram til 1994* Arkivert 21. september 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  Biografi Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Rensvik på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Harald Rensvik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Christian Hambro** | **Direktør for Statens forurensningstilsyn**(1986–1990) | Etterfølger:**Gunnar Jordfald *(fung.)*** |
| Forgjenger:**Gunnar Jordfald *(fung.)*** | **Direktør for Statens forurensningstilsyn**(1992–1996) | Etterfølger:**Håvard Holm** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**John Ogilvie** (født 1579 i Drum-na-Keith, Banffshire, Skottland, død 10. mars 1615 ved Glasgow Cross, Glasgow var en skotsk katolsk jesuitt, prest, martyr og helgen. Hans festdag feires på hans dødsdag 10. mars.

Biografi
--------

### Bakgrunn, virke på kontinentet

John Ogilvie ble oppdratt som kalvinist, men konverterte til Den katolske kirke i 1596. Tre år senere sluttet han seg til Jesuittordenen og virket i Østerrike, i første rekke i Graz og Wien. Han hadde også utdannelse fra Universitetet i Helmstedt. Han ble ordinert til prest i Paris i 1610 og etter å ha tjenestegjort i Frankrike vendte han hjem til Skottland i 1613.

### Virke i Skottland, henrettelse

Ogilvie tjenestegjorde blant de i Glasgow-området som forble katolikker etter reformasjonen i Skottland i 1560 da det hadde blitt forbudt å preke og undervise i den katolske tro, samt forbudt å lese messer og feire eukaristi i Skottland. Ogilvie feiret messe hjemme hos katolikker og ga sjelesorg.

Hans sjelesørgeriske tjeneste skulle ikke vare lenger enn et knapt år. I 1614 ble Ogilvie angitt og arrestert i Glasgow og erkebiskop John Spottiswoode sørget for og kastet i fengsel i Paisley. Han ble utsatt for grusom tortur, blant annet ved å bli holdt våken i åtte fager og ni netter, et forsøk på å få ham til å avsverge sin katolske tro og troskap mot paven og til å røpe navnene til andre katolikker. Men han gav ikke etter. 

Ogilvie stod i mot og ble til slutt dømt til døden ved hengning, trekking og kvartering for å ha nektet å anerkjenne kongens kirkelige jurisdiksjon. Henrettelsen ble gjennomført 10. mars 1615. Han var da 36 år gammel. Han ble ført gjennom Glasgows gater til retterstedet ved Glasgow Cross.

Hans siste word var 

*«If there be here any hidden Catholics, let them pray for me but the prayers of heretics I will not have».*
Etter å ha blitt skjøvet fra trappen kastet han sine skjulte rosenkransperler ut i mengden. Det fortelles at en av hans motstandere fikk tak i dem og senere ble en from katolikk for resten av sitt liv.

Etter henrettelsen ble Ogilvies følgesvenner arrestert og fengslet. De fikk kraftige bøter, men ble ikke henrettet.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopedia of Brno History, oppført som Jan (John) Ogilvie, Encyclopedia of Brno History person ID 13519[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id ogilvie-john, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Farmer, David Hugh, *The Oxford Dictionary of Saints*. 3rd ed. Oxford: Oxford University Press 1992. ISBN 0-19-283069-4
* *The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God*. 6th ed. London: Cassell 1994. ISBN 0-304-34357-9
* Biografi på katolsk.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Gazetteer for Scotland **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
I informasjonsteknologi er en **datatype** en definisjon av hvilke data som kan lagres i en gitt variabel og hvordan disse dataene skal leses og lagres. Man kan si datatypen er dataenes mest grunnleggende metadata. Datatyper er sentralt i de fleste programmeringsspråk, men er egentlig et hjelpemiddel til å abstrahere måten data er lagret på. Dette er upraktisk hvis programmereren ønsker full kontroll, men problemet kan omgås ved å omdefinere datatypen (typekonvertering) eller lage en peker av en annen datatype til det samme minneområdet. Som navnet antyder, er datatypen strengt tatt en egenskap ved *dataene* som er lagret, mens programmeringsspråk knytter det til variabelen eller minneområdet der det er lagret. I objektorientert programmering finnes det komplekse datatyper som er bygd inn i objekter, som er enda et nivå av abstraksjon. Komplekse datatyper er ikke nødvendigvis tilgjengelige på en forutsigbar måte annet enn gjennom objektets funksjoner. Et vanlig eksempel på en kompleks datatype er strenger.

Programmeringsparadigmer
------------------------

I lavnivåprogrammering kan man ha lov å late som tilfeldige data har en valgt datatype. Eksempelet nedenfor er et program skrevet i C som skriver ut inndata i form av tallverdiene av hver byte, separert med mellomrom. Legg merke til at programmet er fritt for eksplisitt og implisitt typekonvertering.

```
#include<stdio.h>

int main(int argc, char \*argv[]){
 int ord=1; //ord 0 er programmet selv, ikke ta med
 while(ord<argc){ //les alle ord
 int bokstav=0; //start hvert ord fra starten
 while(argv[ord][bokstav]!='\0'){ //les til slutten av hvert ord
 printf("%d ", argv[ord][bokstav]);//tolk bokstaven som tall og skriv tallet
 bokstav++;
 }
 printf("\n"); //linjeskift etter hvert ord
 ord++;
 }
 return 0; //avslutt
}

```

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Mannskap på et Halifax-fly i 76 Squadron. Flyger Gunnar Halle stående til høyre, navigatør Hallvard Vikholt nummer 4 fra venstre
**№ 76 Squadron RAF** var en skvadron underlagt Royal Air Force. Den ble operativ som jagerskvadron under første verdenskrig. Like etter utbruddet av annen verdenskrig ble den oppsatt med bombefly, og fløy hele krigen under 4. gruppe i Bomber Command. I mai 1945 ble hele 4. gruppe overført til Transport Command, og 76 Squadron begynte å fly Dakota IV. Etter å vært nedlagt siden 1960, da skvadronen igjen fløy bombefly, ble 76 gjenopprettet i 2007 med Short Tucano som en treningsskvadron for navigatører. I mai 2011 ble skvadronen igjen deaktivert som en følge av budsjettnedskjæringer i det britiske forsvaret.

Personell ved 76 Squadron med artikkel på Wikipedia
---------------------------------------------------

* Fridtjov Sæverud Giørtz
* Gunnar Halle
* Carl Ludvig Larsen
* Knut Lindaas
* Eirik Sandberg
* Kåre Stenwig
* Hallvard Vikholt
* Per Waaler

Litteratur
----------

* Chorley, W.F. *To See the Dawn Breaking*
* Giørtz, Fridtjov Sæverud *En krigsflyvers dagbok*. Wings forlag, 2000. ISBN 82-992194-5-0
* Larsen, Carl Ludvig. *Gjennom ild og vann for frihet – via Berlin og Normandie*. ISBN 82-995570-0-3
* Stenwig, Kåre (2000). *Vi bombet Nazi-Tyskland – en debriefing*, Danor forlag, 2000, ISBN 978-8291117591
**Hugh Clapperton** (født 18. mai 1788 Annan i Dumfriesshire i Skottland, død 13. april 1827 nær Sokoto i dagens Nigeria) var innrullert i den britiske marinen. 

Clapperton hadde noe kunnskap om praktisk matematikk og navigasjon, før han i en alder av tretten år begynte som lærling om bord på et britisk fartøy som seilte mellom Liverpool og forskjellige destinasjoner i Nord-Amerika. Etter å ha reist med båt flere ganger over Atlanterhavet, ble Clapperton imponert over den britiske marinen, der han raskt steg i gradene og ble forfremmet til sjøkadett. Under Napoleonskrigene var Clapperton flere ganger i aktiv militær tjeneste og kjempet mot franskmennene.

I 1814 dro Clapperton til Canada der han blant annet ble forfremmet til løytnant, og han ble tildelt kommandoen av en britisk skonnert som seilte på de kanadiske innsjøer. I 1817 vendte Clapperton tilbake til Storbritannia med halv lønn. I 1820 bosatte Clapperton seg i Edinburgh, der han snart ble kjent med Walter Oudney, en oppdagelsesreisende, som vekket hans interesse for oppdagelsesreiser til Afrika. Clapperton ble av britiske myndigheter sendt til Afrika for å prøve å bryte ned den franske dominans som etter hvert hadde vokst frem i store deler av Afrika. Hugh Clapperton bodde i Afrika fra 1822 og hadde rang som kommandør i den britiske marinen. Clapperton var bosatt i Afrika helt frem til han døde i 1827. På disse fem årene utforsket han store deler av områdene mellom elven Niger og Tsjadsjøen.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Hugh-Clapperton, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wb850f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hugh\_Clapperton[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id clapperton-hugh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Gazetteer for Scotland **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** Botanist
 |
***Hufvudstadsbladet*** (forkortet **HBL**, på folkemunne «Husis») er en svenskspråklig finsk dagsavis som utgis i Helsingfors. Med et opplag på rundt 30 000 eksemplarer og 200 000 daglige lesere på nett og papir (2019) er den Finlands største svenskspråklige avis. Avisen betegner seg selv som et uavhengig, borgerlig-liberalt organ.

*Hufvudstadsbladet* ble grunnlagt av August Schauman og utkom første gang 5. desember 1864. Da *Hufvudstadsbladet* ble dagsavis i 1890, var den også den ledende hovedstadsavisen. Da finsk tok føringen som det ledende kulturspråket i Finland på 1900-tallet, fikk ikke *Hufvudstadsbladet* den samme betydningen. Imidlertid forble den Finlands eneste svenskspråklige riksavis og en viktig meningsdanner for finlandssvensker.

I 1920 ble Hufvudstadsbladets Förlag och Tryckeri AB dannet for å drive avisen. Selskapets eier og direktør var Amos Anderson. Han var dessuten sjefredaktør i årene fra 1928 til 1936. Foreningen Konstsamfundet, som ble dannet av Anderson i 1940, overtok eierskapet i 1945 og har vært eneeier av avisen siden. Fra 2008 utøves eierskapet gjennom mediehuset KSF Media. Mediehuset eier også lokalavisene *Västra Nyland*, *Borgåbladet* og *Östra Nyland*.

Papirutgaven gikk over fra fullformat til tabloidformat i 2004. I den europeiske avisdesignkonkurransen European Newspaper Award i 2006 oppnådde avisen tittelen «Europas best designede avis».

Rundt en tredjedel av avisens lesere antas å være finskspråklige fra tospråklige hjem.

Referanser
----------

1. ↑  Skogberg, Lena (10. mai 2019). «Färska upplagesiffror: HBL fortfarande störst i Svenskfinland». *Hufvudstadsbladet* **(svensk)**. Besøkt 3. november 2021.
2. ↑  Skogberg, Lena (17. mars 2020). «HBL når 203 000 läsare per vecka – överlägset största tidningen i Svenskfinland». *Hufvudstadsbladet* **(svensk)**. Besøkt 3. november 2021.
3. 1 2 3 4 5 6  Widén, Gustaf m.fl. «Hufvudstadsbladet». *Uppslagsverket Finland* **(svensk)** (digital utg.). Svenska folkskolans vänner. Besøkt 3. november 2021.
4. 1 2 3  «Hufvudstadsbladet» (PDF) **(engelsk)**. European Association of Daily Newspapers in Minority and Regional Languages. Arkivert fra originalen (PDF) 20. desember 2014.
5. ↑  *Amos Andersons konstmuseum*, Amos Anderson
6. ↑  Konstsamfundet

Eksterne lenker
---------------

* Hufvudstadsbladet på nettet
* Historiska tidningsbiblioteket: *Hufvudstadsbladet* (1864–1909)
* KSF Media

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** ISSN **·** ISSN **·** ISSN
 |
**William Wescott Boddington** (født 22. november 1910 i Jersey City i New Jersey, død 15. november 1996 i Colorado Springs i Colorado) var en amerikansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.

Boddington vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredje og siste i plass i landhockeyturneringen bak India og Japan. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt en enkeltserie i perioden 4. til 11. august. USA tapte begge kampene, 2-9 mot Japan og 1-24 til India. Boddington spilte begge kampene i OL-turneringen.

Fire år senere, under sommer-OL 1936 i Berlin spilte han tre landhockeykamper.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse Bronse i landhockey (USA)

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Boddington – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Boddington – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Boddington – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**William Hardling Anderson** (født 1. april 1901, død 23. februar 1983) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.

McCarthy vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det britiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og USA. Storbritannias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var 0-11 mot USA, 2-19 mot Canada og seier over Sverige med 4-3. OL-turneringen i ishockey 1924 var også det andre verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Storbritannias OL- og VM-lag 1924 var; William Anderson, Lorne Carr-Harris, Colin Carruthers, Eric Carruthers, Guy Clarkson, Ross Cuthbert, Geoffrey Holmes, Hamilton Jukes, Edward Pitblado og Blaine Sexton.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)
* VM 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Anderson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Anderson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Anderson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Anderson – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) William Anderson – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Victoria Noelia Bustos** (født 7. januar 1989 i Rosario) er en argentinsk proffbokser med kallenavnet «La Leona», som er tidligere IBF-mester i lettvekt fra 2013 til 2018 og IBF-mester i super lettvekt fra januar til april 2019.

Karriere
--------

Hun debuterte som proffbokser 8. juli 2011 mot landskvinnen Maria Ruiz.

Bustos sitt første tap kom i hennes syvende kamp, for WBC-beltet i lettvekt, mot landskvinnen Érica Farías den 17. november 2012.

21. september 2013 vant hun det ledige IBF-beltet i lettvekt på poeng mot landskvinnen Ana Esteche.

Hun gikk omkamp mot Érica Farías i annen vektklasse 30. juli 2016, denne gang for WBC-beltet i super lettvekt, men tapte på nytt med enstemmig poengavgjørelse.

Bustos forsvarte IBF-beltet i lettvekt fem ganger, før hun 28. april 2018 tapte det mot den irske WBA-mesteren Katie Taylor.

Hun forsøkte på nytt opp å gå opp én vektklasse 1. desember 2018 mot colombianske Enis Pacheco, og vant IBFs ledige interimsbelte i super lettvekt.

30. november 2019 møtte hun den norske WBA-, WBC-, WBO-, IBO- og IBF-mesteren Cecilia Brækhus til kamp om de fem beltene i weltervekt, men tapte enstemmig på poeng.

Referanser
----------

1. ↑  «Brækhus forsvarte VM-titlene for 25. gang – herjet med Bustos». VG. 1. desember 2019. Besøkt 10. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Victoria Bustos – BoxRec Rediger på Wikidata
**Tom Pus** (originaltittel *Tom Poes*) er en nederlandsk tegneserie skapt av Marten Toonder. Det angis gjerne at serien debuterte den 16. mars 1941, ettersom den da begynte i den nederlandske avisen *De Telegraaf*. Faktum er imidlertid at serien begynte i Argentina allerede i 1938. Først da *De Telegraaf* måtte skrinlegge publiseringen av den amerikanske stripeserien *Mikke Mus*, som følge av andre verdenskrig, fattet den interesse for Tom Pus.

Handling
--------

*Tom Pus* utspiller seg hovedsakelig i byen Bumblestone (etter engelsk oversettelse), som er befolket av flere antropomorfiske dyr i klassisk fabel-stil. Tom Pus er en hvit katt, liten av vekst, som tross sin unge alder er kjapptenkt og intelligent. Tom Pus er venn med bjørnen Oliver B. Bumble, som iblant regnes for å være seriens egentlige hovedperson. Bumble kommer fra en velstående familie, og er i utgangspunktet godhjertet og velmenende, men samtidig håpløst naiv og lettpåvirkelig. Det er som regel Tom Pus som til slutt må redde Bumble fra katastrofene som jevnlig påføres bestevennen.

Popularitet og anerkjennelse
----------------------------

Da Tom Pus debuterte rettet den seg mot et barnepublikum, men ble utover 1950-årene en mer avansert serie med svært gjennomtenkte intriger, som ofte inneholdt innslag av satire. Toonder anvendte seg ikke av snakkebobler, men satte på tradisjonelt vis tekst under bilderutene. Seriens litterære kvaliteter gjorde at den ble svært anerkjent blant intellektuelle kretser i Nederland, samtidig som den barnevennlige tegnestilen gjorde Tom Pus uhyre populær i kommersielle sammenhenger. Tom Pus ble i økende grad et studioprodukt, hvilket Toonder ikke likte, og i 1965 bosatte han seg derfor i Irland, for helt og holdent å kunne konsentrere seg om tegneserien. Følgelig er det gjerne 1960- og 70-tallet som kreativt sett regnes for å være seriens gullalder. Toonder la ned serien i 1986, etter å ha skrevet og tegnet serien i nesten femti år.

Tom Pus i Norge
---------------

Tom Pus ble publisert i *Norsk Ukeblad*, med to avisstriper per uke, i årene 1949-61 (samt 1964), der serien gikk under tittelen *Tom og Teddy*. Et årlig *Tom Pus*-julehefte ble dessuten utgitt 1949-1953. Et langt større publikum hadde serien imidlertid i Sverige; den gikk daglig i avisen *Dagens Nyheter* fra februar 1946 helt fram til 2001, og ble utgitt i albumformat i flere omganger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Tom Puss 1* (1979). Alvglans förlag. Artikkel av Ingvar Jensen, s. 2.
2. ↑  Hegerfors, Sture (1978). *Pratbubblan! En bok om serier*. Bra Böcker.
Den klassiske *Parker Duofold* fyllepenn fra 1920-årene.
En **fyllepenn** er et skriveredskap som skriver med blekk som fylles inn i et kammer i pennen. Derav kommer ordet fyllepenn. I dag er fyllepennens plass som skriveredskap overtatt av moderne kulepenner, spesielt engangskulepenner.
De første fyllepennene ble produsert av L. E. Waterman i USA i 1884.

Fyllepennen gjorde det mulig å skrive med blekk en lengre tid uten å frakte med seg blekkhus som vanlige penner måtte dyppes i, og ble utformet slik at den kunne hektes inn i en lomme på en skjorte eller jakke.

Måten å fylle opp blekkbeholderen varierte etter fabrikant og patent. Noen hadde en gummiblære som kunne klemmes sammen for så å suge opp blekk. Andre brukte et stempel som ble skrudd opp og ned, mens atter andre måtte skrus fra hverandre slik at en kunne dryppe blekk eller tusj i en beholder.

Utviklingen av engangsblekkpatroner gjorde slutt på det uunngåelige sølet som fulgte med fyllingen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fountain pens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
Gigantmonumentet av Jesus Kristus, bygd etter den spanske borgerkrigen.
**Cerro de los Ángeles** («Englenes ås») er en høyde i Getafe i Spania, omtrent 10 km sør for Madrid. Stedet er det geografiske sentrum av Den iberiske halvøy.

På toppen av høyden er det kloster fra 1300-tallet, Nuestra Señora de los Ángeles («Vår frue av englene»), foruten også et monument Monumento al Sagrado Corazón («Monumentet for Jesu hellige hjerte»), bygget i 1919 til ære for området og innvielse av kong Alfonso XIII. Det var flere slag under den spanske borgerkrig på denne høyden, noe som førte til at det opprinnelige monumentet ble ødelagt. Merker etter kuler datert til innbyrdeskrigen kan fortsatt bli sett på monumentet og klosterets murer.

Stedet sett fra luften (klikk for større utgave).
Klosterbygningen.
Etter innbyrdeskrigen fjernet Franco-regjeringen levningene av monumentet og bygget et nytt og større anlegg sammen med en kirke under bakken. Monumentet består av en høy og gigantisk statue av Jesus Kristus. I monumentet oppholder seg jomfruen av Getafe seg, stedets hellige beskytter, slik spanske byer ofte har deres egen hellige byjomfru, og stedet er således godt besøkt av fromme innbyggere i Getafe.

Skråningen på høyden er dekket av strandfuru, foruten også parkanlegg med kilder, stier, en bar og fotballbane. Av den grunn er det i tillegg til å være et religiøst senter, også yndet som sted for fotgjengere og andre som vil bevege seg i naturen. Fra en geologisk synsvinkel har åsen en høyde på 670 moh, og med en grunnlinje (foten av åsen) på 610 moh. Området som omgir åsen er flatt i alle retninger, og høyden har således et godt utsyn over Madrid, Getafe og det omliggende landet.

Et radiotårn står på toppen av åsen ved siden av klosteret. Presteseminar for bispedømmet Getafe er lokalisert ved klosteret.

Referanser
----------

1. ↑   «Cerro de los Ángeles», offisielt nettsted
2. ↑   Jesu hellige hjerte betegner en kristen andakt hvor Jesu hjerte representerer den guddommelige kjærligheten. Liturgisk feires Jesu hellige hjerte den tredje fredagen etter pinse.
3. ↑  El Monumento al Sagrado Corazón Arkivert 9. august 2016 hos Wayback Machine.
4. ↑   «Talan 40 pinos en el Cerro de Los Ángeles», *Getafe Radio* 29. februar 2016

Eksterne lenker
---------------

* «Cerro de los Ángeles», offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Xi Chuan** (kinesisk: 西川, pinyin: *Xī Chuān*, psevdonym for  **Liu Jun**, 刘军, *Liú Jūn*, født i 1963 i Xuzhou i provinsen Jiangsu i Kina) ) er en kinesisk internasjonalt orientert forfatter (poet) som har hyppige gjesteprofessorater i utlandet og medvirkning på poesifestivaler over hele jorden.

Han startet med å skrive dikt som student ved Pekinguniversitetet i begynnelsen av 1980-årene.

Diktene til Xi Chuan er blitt utgitt i engelsk og tysk oversettelse. Selv har han stått for gjendiktning av forfattere som Ezra Pound, Jorge Louis Borges samt Czeslaw Milosz til kinesisk.

I samarbeid med den norske sinologen Harald Bøckman har Xi Chuan gjendiktet verkene til den norske dikteren Olav H. Hauge. 

Xi Chuan er en del av den såkalte tredje generasjonen av kinesiske poeter. De er etterkommerne etter tåkepoetene, som Bei Dao var en fremtredende foretreder for. Det var en litterær bevegelse som ble dannet etter kulturrevolusjonen som en reaksjon på sosialrealismen. Tåkepoetene førte den vestlige modernismen inn i den kinesiske poesien.

Xi Chuan underviser kinesisk litteratur ved Det sentrale kunstakademiet i Beijing.

Verker i utvalg
---------------

* *Zhijing*, 1992
* *Xugou de jiapu*, 1997
* *Dayi ru ci*, 1997
* *Ying de Huayu*, 1999
* *Geren Haowu*, 2008

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 128917970, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, oppført som Chuan Xi, PLWABN-ID 9810559198505606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Korean Authority File, oppført som 시촨, National Library of Korea ID KAC201422625[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   LIBRIS, oppført som Chuan Xi, SELIBR 329861, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Xi Guizi** eller **Chi Zhuze** (også romanisert *K´i-Tchou-Tzeu*; født i 1882 i landsbyen Dezhao [Tei-cha'o] i distriktet Shen i provinsen Hebei i Kina, død muligens 20. juni 1900 samme sted) ) var en kinesisk katekumen som ble drept for sin katolske tros skyld under bokseropprøret.

Bakgrunn
--------

Han kom fra en enkel bondefamilie. Han bestemte seg for å konvertere til Kirken i en alder av 17 år i 1899. Selv om han var analfabet, gjorde han store anstrengelser for å lære den katolske lære og var til stede ved messen hver søndag. Høsten 1899, da forfølgelsene nærmet seg, protesterte hans foreldre og sa: «Hvis du ønsker å forbli et medlem av denne familien, må du slutte å gå i kirken og vente til situasjonen er mer fordelaktig». Men Xi Guizi forble fast i sin tro til tross for familiens motstand. På nyttårsaften nektet han å tilbe familiens gudebilder, måtte sulte som konekvens og ble utstøtt av familien.

Bokseropprøret
--------------

I 1900 utbrøt det såkalte bokseropprøret. Det startet i provinsen Shandong. I juni presset bokserne hardere og hardere mot katolikkene, som begynte å grave grøfter og bevæpne seg for selvforsvar. Fremmede ble sluppet inn i landsbyen først etter grundige undersøkelser. 

Siden Xi Guizi ennå ikke var døpt, var han ikke kjent i katolske kretser og ble avvist da han søkte ly der. Til slutt fant han en katolikk som kjente ham, tok ham inn og ga ham en jobb som tjener i sitt hus.

Ikke lenge etter oppdaget foreldrene hans skjulested og beordret ham til å vende hjem. Ettersom lydighet mot foreldrene er et av De ti bud, dro Guizi hjem. Men på veien møtte han noen boksere som først beordret ham til å tilbe noen gudebilder i et nærliggende tempel. Han nektet å gjøre det og fortalte dem modig at han var katolikk. De begynte da å torturere ham ved først å hogge av ham armene. Han forble fast og lemlestelsen fortsatte. Noen av landsbyens beboere dro for å varsle hans foreldre, men de gjorde ikke noe for å redde ham. Han ble grusomt drept på denne måten på en ukjent dato sommeren 1900, 18 år gammel. Han var ikke døpt i vann, men ble døpt i sitt eget blod. Etter hans død ble hans foreldre katolikker.

Saligkåring
-----------

Xi Guizi ble saligkåret den 17. april 1955 av pave Pius XII (1939-58) sammen med fire jesuittpatere og 51 andre kinesiske katolikker som var utvalgt blant det store antallet martyrer under Bokseropprøret. De ble alle helligkåret den 1. oktober 2000 på Petersplassen i Roma av pave Johannes Paul II blant de 120 martyrene fra Kina (den hellige Augustin Zhao Rong og hans 119 ledsagere).

Hans minnedag sammen med de andre martyrene fra Kina er 28. september.

Referanser
----------

1. ↑  "120 Martyrs of China", Catholic News Service, 9. juli 2018
2. 1 2 3 4  Per Einar Odden: , katolsk.no, 28. november 2015, lest 14. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Vatican website – MARTYRS IN CHINA
Skisse av parkeringshus hvor båsene nås vha bilheis
En bilheis.
En **bilheis** er en heis laget for vertikal transport av kjøretøy. De brukes vanligvis inni bygninger på steder med høye kvadratmeterpriser, og kan gjøre det mulig å parkere flere biler på et mindre areal.

Avhengig av bygningens utforming kan en bilheis også gjøre det mulig å parkere nærmere leiligheten. For eksempel har boligblokken Porsche Design Tower i Florida til sammen tre bilheiser som gjør det mulig for eierne å parkere bilen *i* leiligheten sin.

Annen bruk
----------

En **parkeringsheis** er en utendørs bilheis på gateplan. Slike brukes gjerne på steder hvor det er stort behov for parkeringsplasser.

En **løftebukk** er en motorisert innretning som brukes på verksted for å løfte opp biler for inspeksjon og vedlikehold. En bilrampe kan i noen tilfeller være et ikke-motorisert alternativ til en løftebukk.

Se også
-------

* Motorsykkelløfter
* Bilrampe

Referanser
----------

1. ↑  Graham, David A. «A Guide for the 99%: What Is a Car Elevator and Why Does Mitt Need One?».
2. ↑  Mastine-Frost, Justin (25. april 2017). «What it's Really Like to Ride the World's Most Advanced Car Elevator». *Robb Report*.
3. ↑  Caposele, John (28. september 2017). «Penthouse for your Porsche: This luxe Miami high-rise comes with a car elevator so you can drive right into your living room». *CNBC*.
4. ↑  Duffy, James E.; Scharff, Robert. *Auto Body Repair Technology*. ISBN 9780766862722.
5. ↑  AS, TV 2. «Løftebukk: Dette er det mange som drømmer om». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 17. august 2021.
**William Antonio Daniels** (født 25. juli 1995 i New York City i USA, død 5. mai 2020 i samme by), kjent under kunstnernavnet ***Kiing Shooter***, var en amerikansk rapper. Han skrev sine egne tekster.

Kiing Shooter ble først kjent for sine verker med rapperen Dave East, etter å ha sluppet en rekke *freestyles* i 2017.[] Kiing Shooter kom så med singelen «They Say» (29. juli 2018). Hans debut-EP «Fucc The Doubters» kom 24. august 2018, med bidrag fra Dave East, Don Q og Mac; den nådde opp til nr. 148 på US Billboard 200.[]

Kiing Shooter ble innlagt på sykehus 23. april i New York City og døde 5. mai 2020 av covid-19 i en alder av 24 år. En sørgevake i nabolaget han bodde i, Queensbridge Houses i Queens, døgnet etter dødsfallet, overskred byens antallsbegrensninger betraktelig, og førte til at tre personer ble arrestert.

Referanser
----------

1. ↑   www.okayplayer.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nas & Jungle's Artist Kiing Shooter Dies From COVID-19

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kiing Shooter på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Kongedømmet Livland** var en stat som formelt ble erklært av Ivan IV av Russland under Livlandskrigen. 10. juni 1570 kom den danske hertugen, Magnus av Holstein, til Moskva der han ble kronet til konge av Livland. Magnus avgav først en ed om å akseptere Ivan som sin overherre og fikk i bytte vasallkongedømmet Livland. Området i det nye kongedømmet måtte imidlertid erobres først. Den nye kong Magnus av Livland dro fra Moskva med 20 000 russiske soldater for å erobre det svenskkontrollerte Reval. Ivan håpet på støtte fra Frederik II, den eldre broren til Magnus, men fikk det ikke. Mot slutten av mars 1571 ga Magnus opp kampen om Reval og dro fra beleiringen.

Borgen Cesis i Wenden, hovedstaden i kongedømmet Livland
I 1577, da Magnus hadde mistet støtten fra både sin bror og Ivan, kalte han på støtte hos den liviske adelen for å drive ut utlendingene. Han ble så angrepet av Ivan sine styrker og tatt til fange. Da han slapp fri, tok han tilbake den kongelige tittelen. Magnus var de siste seks årene av livet sitt i slottet i Pilten i Kurland der han døde.

Referanser
----------

1. ↑  Ivan den grusomme av Isabel De Madariaga ISBN 0300119739
2. ↑  Krig og fred i Baltikum, 1560-1790 av Stewart Philip Oakley ISBN 0415024722
3. ↑  Frederik II and the Protestant Cause: Denmark's Role in the Wars of Religion av Paul Douglas Lockhart side 38-39

Portal: Estland
**Kongedømmet Napoli** var på det sørlige området av Appenninerhalvøya og besto av områder som hadde ligget under kongedømmet Sicilia da dette ble delt mellom en fastlandsdel og øya Sicilia som følge av den sicilianske vesper i 1282.

I sin samtid ble det omtalt som *kongedømmet Sicilia* da kongehuset her var en videreføring av kongehuset på Sicilia etter at troppene til Peter III av Aragón hadde jaget Karl av Anjou fra øya, men han klarte å beholde sine landområder på fastlandet. Men dette ble etter hvert også kalt kongedømmet Napoli etter hovedstaden for skille det fra Det aragonske Sicilia på øya under huset Barcelona.

Karl og hans etterfølgere fra Anjou opprettholdt fram til 1373 kravet på øya mot de aragonesiske makthaverne og brukte av den grunn ikke navnet Napoli på sitt kongedømme fram til dette. Dette året sa dronning Johanna I av Napoli formelt fra seg kravet på Sicilia.

Gjennom hele kongedømmet Napolis eksistens var dette et omstridt område mellom Frankrike og Aragon/Spania. I 1494 ble Appenninerhalvøya invadert av Karl VIII av Frankrike under de italienske kriger og han gjorde også krav på Napoli gjennom huset Anjou. Året etter ble også kongedømmet Napoli invadert av Karl VIII som avsatte Alfonso II av Napoli som konge. De franske styrkene ble drevet ut da Ferdinand II av Aragón sendte støtte og innsatte Alfonso IIs sønn Ferdinand II av Napoli, senere kjent som *Ferrandino*. Den fransk/spanske rivaliseringen over området fortsatte i de følgende tiårene, og Frankrike frafalt ikke sine krav før i 1559.

Som følge av den spanske arvefølgekrigen ble imidlertid kongedømmet i 1714 overført til Karl VI av Det tysk-romerske rike som også tok kontroll over Sicilia. Men allerede under den polske tronfølgekrig ble det østerrikske styret avløst av et nytt spansk styre i 1734 under Carlo I, en yngre sønn av Filip V av Spania.

I 1806 ble kongedømmet Napoli et napoleonsk lydrike. Napoleon innsatte sin bror Joseph Bonaparte som nominell konge, og to år senere, i 1808, sin svoger, bondesønnen Joachim Murat. Murat ble styrtet i 1815 og flyktet.

I 1816 ble det igjen slått sammen med kongeriket på øya Sicilia under navnet kongedømmet de to sicilier.

Se også
-------

Liste over Napolis monarker

Referanser
----------

1. ↑  Fremont-Barnes, Gregory (2007). *Encyclopedia of the Age of Political Revolutions and New Ideologies, 1760-1815: Volume 1*. Greenwood. s. 495. ISBN 978-0313334467.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Et nærbilde av biljardballer
En **biljardkule** eller en biljardball er en ganske liten, hard kule som brukes til å spille ulike typer av biljard. Til ulike disipliner anvendes kuler med forskjellige egenskaper.

Ballene ble opprinnelig fremstilt av elfenben, men disse ble slitt etter en tids bruk. I 1865 patenterte John Wesley Hyatt et komposittmateriale som lignet elfenben (celluloid) for en biljardkule. I dag anvendes resin (kunstharpiks), som gir en formstabil ball. Polyester kan også brukes, men er et mindre slitesterkt materiale.

Snooker
-------

Et sett snookerballer
I snooker anvendes i alt 22 baller med en standarddiameter på 52,5 mm. Ballene har en udefinert vekt, men skal være like tunge. Settet består av 15 røde baller, 6 fargede baller og 1 hvit støtball. Verdiene av ballene er:

* Rød: 1
* Gul: 2
* Grøn: 3
* Brun: 4
* Blå: 5
* Lyserød: 6
* Sort: 7

Pool
----

Et sett poolballer
Pool dekker over en rekke disipliner, hvorav den nok mest utbredte i Norge er 8-ball. I dette spillet bruker man 15 fargede baller, nummerert fra 1 til 15, samt en hvit støtball. Standarddimensjonene på ballene er 5,715 cm i diameter med en vekt på 156-170 g.

1. gul
2. blå
3. rød
4. lilla
5. orange
6. grønn
7. brun
8. sort
9. gul og hvit
10. blå og hvit
11. rød og hvit
12. lilla og hvit
13. orange og hvit
14. grønn og hvit
15. brun og hvit

* Køball hvit

Merk at ballene 1-7 ofte blir referert til som «hele» baller, og 9-15 som «halve» baller.

Referanser
----------

1. ↑  https://snl.no/biljard
2. ↑  Om biljardkulers historie, Liveabout
Må ikke forveksles med Italiensk-amerikansk mafia.

Initiasjon i Cosa nostra involverer *omertà*.
**Cosa nostra**, som bokstavelig oversatt til norsk betyr **«vår sak»** er et begrep som henviser til mafiaen på Sicilia.

Kart fra 1900 som viser mafiaens utbredelse på Sicilia. Landsbyer med mafiaaktivitet er merket som røde prikker. Mafiaen opererte hovedsakelig i vest, i områder med stor jordbruksproduktivitet.
Den sicilianske mafiaen ble dannet på midten av 1800-tallet i et forsøk på å forene sicilianske bønder mot deres fiender. En *mafioso* anser seg selv som «en mann av ære». Selve organisasjonen er dog kjent som Cosa nostra -- vår sak. På 1950-tallet opplevde Sicilia en betydelig bygge-boom. Den sicilianske mafiaen utnyttet denne situasjonen og tok kontroll over byggeindustrien og tjente millioner av dollar. I dag har den sicilianske mafia utviklet seg til internasjonal gruppe av organisert kriminalitet. Enkelte eksperter anslår at den sicilianske mafiaen er den nest største italienske organisasjonen etter selskapet Fiat. Den sicilianske mafiaen har spesialisert seg i omsetning av heroin, politisk korrupsjon og omsetning av militære våpen, og er den sterkeste og mest aktive italienske organiserte kriminelle gruppe i USA med anslått mer enn 2500 medlemmer tilknyttet der. Den sicilianske mafiaen er også kjent for å være forbundet med væpnede ran, bedragerier, forfalskning og annen kriminell aktivitet.

  

Den sicilianske mafiaen er beryktet for sine aggressive anslag mot medlemmer av den italienske påtalemyndigheten. Dette ble kjent som Capaci-massakren. Mindre enn to måneder senere, 19. juli 1992, slo mafiaen an mot Falcones etterfølger, dommer Paolo Borsellino i Palermo, Sicilia. Borsellino hadde nettopp blitt utnevnt til å etterfølge Falcone. 

Borsellino og fem livvakter ble drept utenfor Palermo da flere tønner fylt med eksplosiver ble detonert ved hjelp av en fjernkontroll da dommeren var på vei fra flyplassen.

Struktur
--------

1. *Capofamiglia* – (familiens overhode)
2. *Consigliere* – (rådgiver)
3. *Sotto Capo* – (nestkommanderende)
4. *Capodecina* – (bandeleder)
5. *Uomini D'onore* – («menn av ære»)

Litteratur
----------

* John Dickie: *Cosa Nostra; historien om den sicilianske mafiaen*, ISBN 9788243003545

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** BBC Things
 |
***Coryleus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae). Den eneste kjente arten har et ganske karakteristisk utseende.

Utseende
--------

En stor (ca. 60 millimeter), bred, svart smeller, dekkvingene kan være rødlige. Kroppen er kledt med gråaktige skjell. Arten har korte, kamformede antenner. Pannen er noe innskåret foran. Pronotum er rundet, litt bredere enn langt, fint og tett punktert, bakhjørnene kort, skrått tilbaketrukne med en skarp lengdekjøl, bakkanten rett. Scutellum er nesten sirkelrundt. Dekkvingene har fine punktstriper. Beina er tynne og forholdsvis korte.

Levevis
-------

Ingenting er kjent om biologien til denne slekten, og larver og pupper er ukjente.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Komorene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857
					- Stammen Hemirhipini Candéze, 1857
						* Slekten ***Coryleus*** Fleutiaux, 1942
							+ *Coryleus desruisseauxi* Fleutiaux, 1942
							+ *Coryleus pectinatus* (Fairmaire, 1897)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coryleus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Coryleus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata