recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nils Morten Udgaard** (1940–2023) var en norsk journalist, utenrikskorrespondent, utenriksredaktør og politiker (H). Han var statssekretær for utenrikssaker for statsminister Kåre Willoch fra 1984 til 1986.

Liv og virke
------------

Udgaard tok artium i Porsgrunn i 1958 og gjennomførte Forsvarets russiskkurs 1960–1961 og tok deretter cand.mag.-graden ved Universitetet i Oslo. Han tok doktorgrad i internasjonal politikk ved London School of Economics and Political Science (LSE) i 1971. Doktorgradsavhandlingen, om stormaktspolitikk og norsk utenrikspolitikk mellom 1940 og 1948, ble utgitt på Universitetsforlaget i 1973.

Udgaard startet sin journalistgjerning i *Nationen* i 1959. Han gikk i 1961 til *Aftenposten*, hvor han var lederskribent, redaksjonssekretær (nyhetsleder) i utenriksavdelingen og utenrikskorrespondent, blant annet i Moskva, Bonn og London. Fra 1995 til 2007 var Udgaard utenriksredaktør i *Aftenposten*

Udgaard var statssekretær for utenrikssaker ved Statsministerens kontor fra desember 1984 til Willoch-regjeringen gikk av i mai 1986.

Udgaard var professor II i russisk-sovjetiske studier ved Universitetet i Bergen fra 1991 til 1996.

Udgaard hadde et omfattende utenrikspolitisk og historisk forfatterskap. Han bidrog med en rekke skrifter om aktuelle utenriks- og sikkerhetspolitiske emner til Den norske atlanterhavskomité.

Udgaard ble tildelt Europabevegelsens pressepris og den tysk-norske Willy Brandt-prisen (2003).

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *Europas stille revolusjon*, Oslo: Civita, 2004
* med Håkan Nilsson: *Norge og Norden i fremtidens Europa*, Oslo: Schibsted
* *Great power politics and Norwegian foreign policy. A study of Norway's foreign relations November 1940-February 1948*, Oslo: Universitetsforlaget, 1973
* *Sovjet-Unionen – den rådville kjempe : Samfunn, kultur, opposisjon*. Aschehoug. 1977. ISBN 8203089046.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, Halvor Hegtun, «Få forsto Europa bedre enn Nils Morten Udgaard. Men Putin måtte han gi opp», type referanse nekrolog, utgitt 27. februar 2023, besøkt 27. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Øy, Nils E. (red.) (1998). *Pressefolk 1997*. Oslo: Norsk Presseforbund. s. 382. ISBN 82-7147-175-9.
3. 1 2  Hegtun, Halvor (27. februar 2023). «Få forsto Europa bedre enn Nils Morten Udgaard. Men Putin måtte han gi opp». *Aftenposten*. Besøkt 28. februar 2023.
4. ↑  Ulf Andenæs:  *Nils Morten Udgaard var en faglig autoritet* - Minnneord i Aftenposten 12. mars 2023
5. ↑  Hegtun, Halvor (28. april 2007). «Verden er mer ordentlig enn mange tror». *Aftenposten*. Besøkt 1. mars 2023.
6. ↑  80 års omtale i Aftenposten 16. april 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nils Morten Udgaard på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Nils Morten Udgaard hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Dr. **Marion V. Williams** er en barbadisk økonom, som var sentralbanksjef i Barbados' sentralbank fra 1999 til 2009, da DeLisle Worrell overtok stillingen.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Williams har en mastergrad i økonomi fra University of the West Indies, og en doktorgrad fra University of Surrey. 

Hun jobbet i sentralbanken fra 1973, og har vært rådgiver, seniorrådgiver og visesentralbanksjef før hun ble sentralbanksjef. Før hun begynte i sentralbanken har hun ledet hun Det østkaribiske valutarådet, forgjengeren til Den østkaribiske sentralbanken. 

Hun er medlem av flere bransjeorganisasjoner. Hun er *Fellow of the Institute of Bankers* (FCIB), medlem av *Barbados Economics Society* og *Association of Caribbean Economists*. I tillegg er hun leder av *Barbados Institute of Banking and Finance*.

Bøker
-----

* 1996 – Liberalising a Regulated Banking System, the Caribbean Case (ISBN 9781859724323)
* 2001 – Managing Public Finances in a Small Developing Economy: The Case of Barbados (ISBN 9780275970314)
* 2005 – Strategic repositioning : a Caribbean perspective on economic policy making

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside
**Nils Martinsson Kverneland** (født 19. oktober 1878 i Time, død 2. desember 1963 samme sted) var en norsk gårdbruker, skolebestyrer og politiker. Han representerte Bondepartiet på Stortinget 1925–1945.

Kverneland var sønnen til en gårdbruker. Etter å ha gjort ferdig amtsskolen i Jæren og Dalane i 1896, var han de neste to årene elev ved landbruksskolen på Tveit i Ryfylke. Deretter gikk Kverneland 1899-1901 på jordbrukslinjen og 1902 på hagebrukslinjen ved Norges Landbrukshøyskole på Ås i Akershus. Senere fikk han stipend til å studere småbruksdrift i Danmark og Sverige.

1902–1911 underviste Kverneland på Jønsberg landbruksskole. I 1911 overtok han farsgården og drev denne i om lag 20 år. Samtidig begynte Kverneland som andrelærer ved en vinterlandbruksskole på Jæren. I 1919 ble han bestyrer ved vinterlandbruksskolen, en stilling han hadde fram til 1942. Kverneland var ellers styreformann for Jærens Potetmelfabrikker, i Rogalands Meierilag 1918-1924 og Rogalands landbruksselskap 1923-1934.

Kverneland var ordfører i Time i seks år, 1919-24. Ved stortingsvalget i 1924 ble han valgt til å representere Rogaland og Bondepartiet på Stortinget. Med fire gjenvalg forble Kverneland stortingsrepresentant fram til 1945. Han var 1925-1927 medlem i Tollkomiteen, 1928-1930 i Næringskomiteen, 1931-1933 sekretær i Sjøfarts- og fiskerikomiteen og fra 1934 medlem av Vei- og jernbanekomitéen. Kverneland var i 1945 lagtingspresident.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 426[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Stortingsbiografi Arkivert 11. august 2016 hos Wayback Machine.
**Nils Marstein** (født 4. februar 1950) er en norsk arkitekt. Han var riksantikvar i perioden 1995 til 2009.

Nils Marstein ble utdannet ved NTH i 1974. Var vitenskapelig assistent her 1974–1976 og universitetsstipendiat samme sted 1976–1978, og ansatt hos Norsk kulturråd som konsulent 1978–1979. Dette året ble han ansatt hos Riksantikvaren som antikvar, deretter som førsteantikvar, og så som avdelingsdirektør for Teknisk avdeling, fra 1. januar 1991. Den 13. september 1995 ble han konstituert som Riksantikvar, og avløste da Øivind Lunde for den gjenværende del av Lundes seks års åremålsperiode, til 1997. Da ble Marstein utnevnt til Riksantikvar for en seks års periode, fram til 2003, og dette året ble han beskikket som Riksantikvar for en ny seks års periode, til 2009. Hans etterfølger fra oktober s.å. var jurist Jørn Holme.

Marstein er den andre arkitekten som har innehatt stillingen som Riksantikvar. Den første, og den første Riksantikvar, var Herman Major Schirmer (1912–1913). 

I 2011 utnevnte kongen ham til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for hans «innsats for norsk kulturvern.»

Heder
-----

* ICCROM-prisen 2009 «for sin innsats innen bevaringsarbeid, særlig for den unike norske trearkitekturen».
* Urnesmedaljen

Referanser
----------

1. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», kongehuset.no, publisert 15. juni 2011. Besøkt 15. juni 2011.

Kilder
------

* Olav Ødegården: *Arkitekt blir riksantikvar*, «Arkitektnytt» 1995 s. 247

Eksterne lenker
---------------

* Laudatio for Nils Marstein on being given the ICCROM Award XXVI General Assembly Rome, Italy 25-27 November 2009[*død lenke*]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Øivind Lunde** | **Riksantikvar**(1997–2009) | Etterfølger:**Jørn Holme** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Nils Magnus Nilsen Tvedten** (født 13. oktober 1869 i Tjølling, død 24. desember 1938 samme sted) var en norsk gårdbruker og politiker for Venstre.

Tvedten hadde utdanning fra Oddmund Viks folkehøgskole i Vestfold og en del kortere landbruks- og hagebrukskurs. Han arbeidde først på farsgården, men overtok i 1895 drifta på odelsgården til kona, Østby. I tillegg til bondegjerningen var han takstmann i Hypotekbanken i rundt 28 år.

Fra 1899 til 1901 var Tvedten medlem av herredsstyret i Tjølling, valgt på Avholdsfolkets liste. Fra 1905 til 1938 var han atter medlem, nå for Venstre. Han var ordfører fra 1908 til 1910 og i 1938. Han var varaordfører i seks år og hadde ellers ei rekke andre verv i kommunale organ og i den lokale sparebanken. Fra 1933 var han bestyrer av Norges Banks avdeling i Larvik.

Tvedten var innvalgt på Stortinget fra Vestfold i 1931–1933 og 1934–1936 og var da medlem av landbrukskomiteen. Før det hadde han i tre valgperioder vært vararepresentant: 1916–1918 og 1919–1921 for Brunla krets i Jarlsberg og Larviks amt og 1922–1924 for Vestfold fylke. Han møtte i en lang periode fra 1917 til 1920 og fra 1921 til 1923, da representanten Martin Olsen Nalum var statsråd. I denne tida var han dels medlem av vegkomiteen, dels av sosialkomiteen.

Under første verdenskrig var Tvedten medlem i Statens prisråd og Statens brenselsråd. Han var ellers nestformann i Komiteen for ombygging av Vestfoldbanen og medlem i Den sivile forsvarskommisjon av 1920. Han hadde tallrike verv i landbruksorganisasjoner og -bedrifter. Fra 1914 var han medlem av representantskapet i Selskabet for Norges Vel, og fra 1925 medlem av direksjonen. Han var selskapets preses fra 1934 til sin død.

Broren Richard Nilsen Tvedten var også stortingsrepresentant, men representerte Bondepartiet.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 730[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 730–731.
3. ↑  Jan W. Krohn-Holm: *Tjølling bygdebok*, Tjølling 1974, side 456.
4. ↑  *1. mai* 27. desember 1938, side 7.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nils Magnus Nilsen Tvedten hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Creality** er en kinesisk produsent av 3D-skrivere som produserer filament- og harpiksskrivere. De har både modeller ment for hobbybruk samt modeller beregnet for industriell bruk.

Ender 3
-------

Creality fikk særlig anerkjennelse av Ender 3-skriveren som ble lansert i mars 2018, som da satte en ny standard for de rimeligste 3D-skrivere til hobbybruk. I juli 2018 ble mye av oppbygningen til Ender 3 frigitt, inkludert åpen kildekode, deling av de fleste maskinvarespesifikasjonene, CAD- filer, koblingsskjemaer og fastvarefiler. Siden har det kommet flere kloner og konkurrenter i samme prissegment.

Sammenlignet med dyrere skrivere har Ender 3 rykte på seg for å kreve en del regelmessig vedlikehold og finjustering ved vanlig bruk.[] Det er dessuten vanlig å utføre flere oppgraderinger for å legge til funksjonaliteter som ikke kommer fra fabrikk.

Creality Ender 3 har blitt oppgradert med Ender 3 Pro som kom senere i 2018, og Ender 3 v2 som kom i 2020, men mangler fortsatt flere typer funksjonalitet som finnes blant annet på Prusa sine i3- og Mini-modeller.[*bør utdypes*]

Se også
-------

* Prusa i3
* Prusa Mini
* Sammenligning av 3D-skrivere

Referanser
----------

1. ↑  2020 Creality Ender 3 Review - Howchoo
2. ↑  Creality 3D Ender 3 Pro Review | GearLab
3. ↑  Creality Ender 3 review | TechRadar
4. ↑  Creality Ender 3 Review: Best 3D Printer Under $200 | All3DP
5. ↑  Creality’s Ender 3 3D Printer is Now Fully Open Source | All3DP
Amerikanske demonstranter som protesterer mot Vietnamkrigen i 1967 ved å framstille det daværende proamerikanske regimet i Saigon som en marionettregjering kontrollert av USAs imperialisme. Marionettdokker blir styrt ved hjelp av tråder. I overført betydning brukes *marionett* om en myndighet eller person som bli styrt av andre.
En **marionettregjering**, et **marionettregime** eller **lydregjering** er en myndighet eller regjering som i praksis er styrt av en annen stat. Et land som styres av en marionettregjering, kalles en marionettstat eller et lydrike. Navnet kommer av marionett, en type figurteaterdokker som styres ved hjelp av tråder.

Det er en mange eksempler på marionettregjeringer gjennom historien, for eksempel Vidkun Quislings NS-regjering i Norge under 2. verdenskrig som var styrt av den tyske okkupasjonsmakten i en lang rekke viktige saker. Det er også flere marionettregimer i dag.

Andre ord for viljeløse marionetter som dirigeres av andre, er sprellemenn eller nikkedukker.

Eksterne lenker
---------------

* Søk etter *marionettregjering* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
**Nils Muus** (født 1844 i Snåsa, død 1921 i Snåsa) var kommunekasserer, gårdbruker og ordfører i Snåsa i tre valgperioder 1888–1893 og én periode 1899–1901.

Han satt i alt 28 år i kommunestyret, fra 1874 til 1901. Lokalhistorikeren Hans Skar skriver at Muus «var en stø personlighet.», I hans tid som ordfører var «jernbanestriden» et hovedtema. Det vil si valget av trasé for Nordlandsbanen, med alternativene «Snåsalinjen» eller «Beitstadlinjen»; Muus engasjerte seg lite i denne diskusjonen.

Han hadde flere andre verv i bygdesamfunnet: formann i Snåsa dampskipssamlag 1898–1900, styreformann i Snåsa sparebank 1889 og 1907–13, styreformann i Snåsa handelsforening 1887–1913, forlikskomissær i 30 år, styreformann for Snåsa meieri 1890–1894 og styremedlem i Snåsa arbeidersamfunn. Muus var også herredskasserer fra 1876 til 1887.

Han var valgmann for Snåsa prestegjeld ved alle seks stortingsvalg mellom 1888 og 1903, valgt som venstremann.

Han overtok gården Støvra etter faren Peter i 1873 og gav den videre til sønnen Peter i 1907. Nils Muus tilhørte slekten Muus, med flere kjente slektninger. Nils' far Peter Muus var også herredskasserer og ordfører, og Nils' søster Karen var gift med lærer og ordfører Lorentz Nicolai Bøgset.

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Sandnes, Jørn (1960). *Snåsaboka. 2. Bygdehistorien etter år 1800*. Kommunen. s. 308f.
4. 1 2 3 4  Skar, Hans (1907). *Det gamle Snaasen ; Snaasens kulturhistorie til aaret 1907*. Mallingske bogtrykkeri. s. 81.
5. ↑  *Beretning om Snåsen handelsforenings virksomhet i 50-årene 1878–1928*. 1928.
6. ↑  Gjerstad, Joralf (1990). *Fra krambu til varehus*. [Snåsa handelslag]. s. 88. ISBN 8299212804.
7. ↑  Sandnes, Jørn (1986). *Bank i bygda : Snåsa sparebank 100 år*. Sparebanken Inn-Trøndelag. s. 150.
8. ↑  Skavlan, Gunnar (1962). *Snåsaboka. 4. Brukarhistoria*. Kommunen. s. 93.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Christopher Cradock** (født 2. juli 1862 i Hartforth, Richmond, North Yorkshire, død 1. november 1914) var en britisk admiral. Han hadde et rykte for stor tapperhet i den britiske marinen.[]

Biografi
--------

Cradock begynte i den britiske Royal Navy som kadett i 1875 da han var tretten år gammel. Hans første tjenesteoppdrag i den britiske marinen var ved Mediterranean Fleet i Middelhavet. I 1900 reiste Cradock til Kina under bokseropprøret der han kommanderte han en blanding av britiske, tyske og japanske sjøfolk under erobringen av Takufortene og Cradock mottok den prøyssiske Kroneordenen med sverd som resultat.[]

Cradock ble forfremmet til kontreadmiral i den britiske marinen i 1910.[] Cradock var involvert i redning av passasjerene og mannskapet ombord på SS Delhi i desember 1911.[] Han ble tildelt den britiske Royal Victorian Order i 1912.[] Cradock var også forfatter av tre bøker, *Sporting Notes i the Far East* (1889), *Wrinkles in Seamanship* (1894), og Whispers from the Fleet (1907) som inneholdt råd for britiske sjøoffiserer. Cradock giftet seg aldri, men hadde en hund som fulgte med ham på nesten alle hans reiser til havs.

Ved utbruddet av den første verdenskrig, i august 1914 ble Cradock beordret til å forfølge og ødelegge hele admiral Maximilian von Spee sin flåte av tyske kryssere.[] Cradock sin flåte var vesentlig svakere enn Spee sin flåte, og besto hovedsakelig av eldre fartøy bemannet med nesten utelukkende uerfarent mannskap. Cradock oppdaget Spee sine styrker like utenfor Chile og han bestemte seg for å gå til angrep. I den resulterende slaget ved Coronel, ble Cradock sine skip HMS «Good Hope» og HMS «Monmouth» senket med hele mannskapet, inkludert Cradock.

Referanser
----------

1. 1 2   Dreadnought Project, oppført som Christopher George Francis Maurice Cradock, Dreadnought Project page Christopher\_George\_Francis\_Maurice\_Cradock[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Commonwealth War Graves Commission database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Good Hope Sunk». *The Times* (40689). 7. november 1914. s. 9.
* «The late Admiral Cradock». *The Times* (40696). 14. november 1914. s. 11.
* Robert Massie (2004). *Castles of steel: Britain, Germany and the winning of the Great War at sea*. London: Jonathan Cape. ISBN 0-224-04092-8.
* Arthur Marder (1961–1970). *From the Dreadnought to Scapa Flow (5 Vols)*. London: Oxford University Press.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |

Portal: Første verdenskrig
***Kjør meg til OL*** er et norsk humoristisk reiseprogram som gikk på TVNorge og Discovery+ mellom 2017 og 2021. Programmet handler om programleder Magnus Devolds forsøk på å reise med bil fra Norge til byen som skulle arrangere olympiske leker det året. Den store hindringen for Devold var at han ikke hadde førerkort og derfor måtte få tilfeldige mennesker han møtte på veien til å kjøre bilen videre mot målet. Enkelte sjåfører var også tidligere OL-deltagere, som Vladimir Smirnov, Vebjørn Rodal, Wilson Kipketer og Vanderlei de Lima.

Programmet fikk gode kritikker, blant annet terningkast 5 i VG. Serien vant Gullruten 2022 i klassen beste klipp underholdning (Stig Lunde) og var i tillegg nominert i klassene beste humorprogram og beste regi enkamera – underholdning (Morten Skogdal). Under Humorprisen 2020/2021 vant programmet klassen beste underholdningsprogram.

Sesong 1 - Pyeongchang 2018
---------------------------

Den første sesongen hadde premiere i desember 2017, og handlet om å komme seg fra Norge til vinter-OL 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea.

Reiseruten gikk sørøstover gjennom Europa, via Sentral-Asia og Sibir til Øst-Asia og var på ca. 20 000 km, gjennomført på 94 dager.

Bilen var gjennom totalt 18 land: Norge, Sverige, Tyskland, Polen, Slovakia, Ungarn, Romania, Bulgaria, Tyrkia, Georgia, Aserbajdsjan, Kasakhstan, Usbekistan, Kirgisistan, Russland, Japan og Sør-Korea.

Sesong 2 - Tokyo 2020
---------------------

Seriens andre sesong fikk utsatt premieren med ett år grunnet selve OL ble utsatt covid-19-pandemien. Den ble derfor vist våren 2021. Reisen ble gjennomført i 2019, før restriksjonene for utenlandsreiser kom i 2020. Målet var sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan. Turen gikk vestover gjennom Europa, Sør-Amerika, Oseania og Australia. Bilen ble fraktet med cargoskip over de store verdenshavene, mens selve kjøreturen var på 23 000 km og tok 122 dager å gjennomføre.

25 land ble besøkt på veien til Tokyo: Norge, Danmark, Nederland, Belgia, Frankrike, England, Uruguay, Brasil, Paraguay, Argentina, Chile, Vanuatu, Ny-Caledonia, Australia, Indonesia, Singapore, Malaysia, Thailand, Laos, Kina, Sør-Korea og Japan.

Referanser
----------

1. ↑  «Kjør meg til OL». Concorde TV. 5. desember 2017. Besøkt 6. april 2022.
2. ↑  «TV-anmeldelse «Kjør meg til OL»: Ler hele veien til Pyeongchang». *www.vg.no*. Besøkt 6. april 2022.
3. ↑  «Gullruten: Vinnerne av fagprisene». *rushprint.no*. 28. april 2022. Besøkt 29. april 2022.
4. ↑  «De nominerte til Gullrutens fagpriser». *rushprint.no*. 9. april 2022. Besøkt 28. april 2022.
5. ↑  «Trippelnominasjon til Steenstrup: – Det er fantastisk». *nrk.no*. 27. april 2022. Besøkt 28. april 2022.
6. ↑  «Martha Leivestad er «Årets morsomste på TV»». *tv2.no*. 27. mai 2022. Besøkt 27. mai 2022.
7. ↑  «Haikerens guide til Sør-Korea». *Magasinet Reiselyst*. 14. desember 2017. Besøkt 6. april 2022.
***Slagerparaden*** er et norsk musikk- og underholdningsprogram med Erik Diesen som gikk på radio og TV på NRK. TV-versjonen ble sendt fra 1960 til 1961 og var en del av Nordvisjonen. Radioversjonen hadde gått siden 1952.

Eksempelvis hadde TV-programmet innslag med de yndige små mus hvor sangerne Kurt Foss og Reidar Bø hadde hovedrollene, og gruppen The Monn Keys var gjengangere i programserien, ofte forsterket av Oslo Ungdomskor. Kringkastingsorkestret med dirigent Øivind Bergh var også med. Hver episode tok for seg en periode på 5, 10 eller 20 år. Publikum ble satt inn i den riktige tidsstemningen ved hjelp av stills, dekorasjoner og filmklipp fra akkurat denne perioden.

Popularitet
-----------

*Slagerparaden* har blitt beskrevet som norsk TV-underholdnings ildprøve, som den bestod med glans. Den startet høsten 1960 som en del av en felles nordisk underholdningsserie, der hvert land sendt sitt månedlige bidrag. Den norske slo best an i hele Norden.

Referanser
----------

1. ↑  «Slagerparaden». NRK TV. 18. januar 2019.
2. ↑  Aftenposten Radio&TV – Slagerparaden 1960-80 (15.2.1980, s.16)

Eksterne lenker
---------------

* Slagerparaden på NRK TV
| Slaget i Kaukaba |
| --- |
| Konflikt: Den libanesiske borgerkrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 9. mai,1978 |
| Sted | Kaukaba, Libanon |
| Resultat | Norsk seier |

 |
| Stridende parter |
| Norges flagg Norge | Palestinas flagg PLO |
| Tap |
| 1 såret | 8 døde (norske kilder)1 død, 1 såret (palestinske kilder) |

**Slaget i Kaukaba** var en trefning som fant sted 9. mai 1978, da PLO-soldater angrep norske FN-soldater. Slaget fant sted bare få dager etter at de første norske FN-soldatene ankom Libanon. 

Trefningen er regnet som en av de hardeste for norske soldater i UNIFIL og PLO-soldatene skal ha kommet så nærme som 30 meter. Gjennom trefningen skal nordmennene ha avfyrt rundt 200 maskingeværskudd, 50 skudd fra automatvåpen og to Carl Gustav-granater. Det ble anslått at PLOs skudd var ti ganger så mange fra håndvåpen og åtte geværgranater. PLO-soldatene ga til slutt opp og skal ha gitt forsikring om at de ikke skulle skyte på nordmennene igjen. En norsk fenrik blir lettere såret i angrepet. Det offisielle tapstallet fra PLO var det oppgitt en drept og en såret. De norske soldatene anslo nærmere 8 drepte.

Kilder
------

* 
* 
*
| Bataille d'Alger |
| --- |
| Konflikt: Algeriekrigen |
| Summam-kongressen, 20. august 1956 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 7. januar-8. oktober 1957 |
| Sted | Alger, Algerie36°46'34"N 3°3'36"Ø |
| Resultat | Militær fransk seier.  Politisk seier til FLN |

 |
| Stridende parter |
| Algeries flagg FLN | Frankrikes flagg Frankrike |
| Kommandanter og ledere |
| Algeries flagg Larbi BenM'hidi † Algeries flagg Saâdi Yacef # Algeries flagg Ali Ammar † | Frankrikes flagg Jacques Massu  Frankrikes flagg Yves Godard |
| Styrker |
| 1400 | 4600 soldater 1500 politimenn |

**Slaget om Alger** (fransk: *Bataille d'Alger*) var geriljakrigskampanje Den algeriske nasjonale frigjøringsfronten (FLN: *Front de Libération Nationale*) førte mot det franske styret i Algerie. Konflikten begynte som en rekke *hit-and'run*-angrep, utført av FLN mot det franske politiet i Alger. Volden spredte seg da Frankrikes regjering bestemte seg for å sette inn den franske hæren for å slå ned FLN. De sivile myndighetene lot general Jacques Massu overta alt ansvaret. Massu arbeidet utenfor lovelige grenser, og klarte mellom januar og mars å fjerne FLN fra Alger. Bruken av tortur førte til et tilbakeslag for Frankrikes tilstedeværelse i landet, og skapte strid i hjemlandet, mens den stimulerte til internasjonal støtte til FLN.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Sharon Small** (født 1. januar 1967 i Glasgow, Skottland) er en skotsk skuespiller kjent for sine mange dramatiske arbeider på film, radio, teater og fjernsyn.

Hennes mest kjente rolle på TV er som detektiven Barbara Havers i en fjernsynstilpasning på BBC av kriminalserien om Thomas Lynley av Elizabeth George. Small gikk på Kinghorn Primary School og Balwearie High School i Kirkcaldy, selv om hun ikke deltok i noen av skolens musikaler fordi hun var for sjenert. Etter å ha flyttet til London, studerte Small drama ved Mountview Academy of Theatre Arts, hvor hun ble uteksaminert i 1989.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0806527, besøkt 11. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Mountview notable alumni»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sharon Small på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Sharon Small på Scope Rediger på Wikidata

* (en) Sharon Small på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sharon Small hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
Gandalfs personlige våpen eller buetegn
**Gandalv** er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens Midgard, og er en av hovedpersonene i Ringenes herre. Gandalv er en istar, hjelpere for valaene, og vandrer rundt i Midgard som en gammel mann, med langt grått (siden hvitt) hår og skjegg. Han røyker ofte pipe med urter. De enkle menneskene kaller ham *trollmann*. Han bærer et legendarisk sverd som heter Glamdring og en magisk trollstav. 

Hos folkene og i landene rundt i Midgard har han mange forskjellige navn:

* *Grå Pilgrim*, *Mithrandir* (hos alvene), eller rett og slett *Vandreren*.
* *Tharkûn* (hos dvergene), *Incánus* (i sør).
* *Gandalv Stormkråke* (av Théoden, konge i Rohan, mens han fortsatt var under trolldommen til Sarumann).
* *Láthspell* (*Svart nytt* på Rohirim, tungemålet i Rohan) av Gríma Ormtunge.
* *Olórin* var navnet hans i Aman, før han kom til Midgard som en av de fem istarene.

**Gandalv** var den av de fem istarene, og var Manwës personlige valg. *Gandalv den Grå* styrter Balroggen i Morias Miner ned i avgrunnen under broen i Khazad-dûm på slutten av den første boka i Ringenes herre-trilogien. Gandalv beseirer balrogen til slutt, men for det må han betale med livet, men valaene sendte ham tilbake i den andre boka, To tårn, som *Gandalv den Hvite*.
Som *Gandalv den Hvite* tar han plassen til Sarumann i Det Hvite Råd. Etter dette inntar han en langt større rolle i kampen mot den mørke herren Sauron, og kjemper som den *Hvite rytter* i Rohan og Minas Tirith.
På slutten av den tredje boka, Atter en konge, drar han med alvene og hobbitene Frodo og Bilbo til Gråhavnene, og drar så over havet til Valinor. Da bærer han Narya. Narya er en av de tre alveringene som er omtalt i verset. De andre to ringene er båret av Galadriel og Elrond.

I filmtrilogien Ringenes herre blir Gandalv spilt av Sir Ian McKellen.

Navnet *Gandalf* stammer egentlig fra det norrøne diktet *Voluspå*, og er en sammensetning av ordene "Gandr" og "Alfr". Ordet "Gandr" kan etymologisk spores tilbake til betydningen "magi", men kan også ha betydningen "stav". "Alfr" betyr logisk nok "Alv", til tross for at Gandalv i Ringenes Herre ikke er av alveætt. 

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
| Slaget om Basra |
| --- |
| Konflikt: Krigen i Irak |
| Kart over Irak med Basra markert med rødt |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 21. mars - 6. april 2003 |
| Sted | Iraks flagg Basra Irak30°30'N 47°48'Ø |
| Resultat | Britisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Iraks flagg Irakiske hær | Storbritannias flagg Britiske styrker |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | 11 |

**Slaget om Basra** ( i mars-april 2003) var et av de første større slagene under Invasjonen av Irak. Kampene stod mellom britiske og irakiske styrker.

Den britiske 7. panserbrigade (de berømte *Desert Rats*) kjempet seg inn i Iraks nest-største by 6. april og kom under konstante angrep fra regulære irakiske soldater, samt Fedayeen. De britiske *Red Devils* renset det gamle kvarteret i byen, som var utilgjengelig for kjøretøyer. De britiske styrkene skaffet seg adkomst til Basra etter det største slaget mellom stridsvogner siden 2. verdenskrig da Royal Scots Dragoon Guards ødela 14 irakiske stridsvogner 27. mars.

Referanser
----------

1. ↑  (eng) icasualties.org Arkivert 9. april 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Britains Small Wars: The Battle for Basra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
***Kjørekarlen*** er en svensk film fra 1921, med regi av Victor Sjöström. Manuskriptet var skrevet av Sjöström. Som litterært forelegg hadde han Selma Lagerlöfs roman *Körkarlen*, som ble utgitt i 1912. Hovedrollene spilles av Victor Sjöström, Hilda Borgström, Astrid Holm og Tore Svennberg.

Handling
--------

På nyttårsaften har den døende Frelsesarmeen-ansatte Edit et siste ønske: å snakke med David Holm. Men David er nå en alkoholiker, som sitter ved en kirkegård og forteller to venner om sin gamle venn Georges, som tidligere hadde fortalt ham om en legende som går ut på at den siste personen som dør hvert år blir nødt til å kjøre Dødens vogn og samle inn sjelene til alle som dør i løpet av det neste året. Georges selv døde på selve nyttårsaften ett år tidligere. Gustafsson, en kollega av Edit, finner igjen David. Men han klarer ikke å overtale David til å besøke henne. Når vennene hans forsøker å dra ham dit, bryter det ut en slåsskamp, og David blir slått i hodet med en flaske like før klokken slår midnatt på nyttårsaften. Davids sjel kommer ut av kroppen hans samtidig som Dødens vogn dukker opp, og sjåføren av vognen viser seg å være Georges.

Georges minner David om hvordan han en gang levde et lykkelig liv sammen med sin kone Anna, deres to barn og broren sin. Men David ble fengslet for drukkenskap. Før han ble løslatt fra fengselet, ble Georges dømt for å ha drept en mann. Når David endelig ble løslatt og vendte hjem, fant han leiligheten sin tom. Rasende var han fast bestemt på å spore opp Anna, og ta hevn. Men det viser seg at Anna, som også sliter med alkohol-problemer, er redd for å forlate barna sine alene etter at hun selv kommer til å dø. Hun planlegger derfor å forgifte både barna sine, og seg selv. David ber Georges om å gjøre noe, men Georges har ingen makt over de levende. Plutselig kommer David til bevissthet igjen ved kirkegården. Han skynder seg til Anna, før hun rekker å gjennomføre planen sin. Med store vanskeligheter overbeviser han henne om at han oppriktig ønsker å reformere seg, og bli en langt bedre mann.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Victor Sjöström - David Holm
* Hilda Borgström - Anna Holm
* Tore Svennberg - Georges, kjørekarl
* Astrid Holm - søster Edit
* Concordia Selander - Edits mor
* Lisa Lundholm - søster Maria
* Einar Axelsson - Davids bror
* Nils Arehn - fengselspredikant
* Olof Ås - kjørekarl
* Tor Weijden - Gustafsson

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kjørekarlen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Kjørekarlen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Kjørekarlen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Kjørekarlen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Kjørekarlen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Kjørekarlen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Kjørekarlen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Kjørekarlen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Kjørekarlen* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Kjørekarlen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portaler: Film | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Lokalhistorisk senter på Karljohansvern
**Lokalhistorisk senter** holder til på Karljohansvern, ned mot kanalen, i Kommandørkaptein Klincks vei 2. Lokalene er den gamle sykestua, eid av Horten kommune. Senteret er organisert som en privat, selveiende stiftelse, etablert i februar 2004, og har leieavtale med kommunen i 30 år fra 2005. Lokalhistorisk Senter åpnet bymuseet og samlingene for publikum i mars 2007.

Utstilling og kafé
------------------

Senteret har laget et bymuseum, og driver egen kafé, kafé Breda, kalt opp etter en av ildsjelene innen lokalhistorie i byen, Alf Breda. Senteret åpnet dørene for publikum i mars 2007.

Samlingen
---------

Senteret samler inn, systematiserer og arkiverer dokumenter, protokoller, tegninger osv. og samler inn og digitaliserer lokalhistoriske fotografier. Den største digitaliserte enkeltsamlingen er arkivet etter Horten Verft. Ca. 16.000 fotografier er digitalisert og tekstet. Lokalhistorisk Senter har også bildearkivene etter fotografene Olaf Olaff og Wittusen. Disse samlingene består av flere hundre tusen bilder, og arbeidet med å pakke om og systematisere samlingene er igangsatt. 

Totalt er stiftelsen i besittelse av mer enn 200 000 dokumenter, protokoller osv. Videre 4 500 kart, plakater og tegninger, og flere hundre tusen fotografier.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Lokalhistorisk senter
Oppkast på fortau
Illustrasjon fra en 1300-tallsversjon av helsehåndboka Tacuinum Sanitatis viser en mann som kaster opp.
**Oppkast** (på latin kalt *vomitus*, på gresk *emesis*) er en lidelse (prosess) der mageinnholdet blir tømt ut gjennom munnhulen. Oppkast er egentlig et fysiologisk uttrykk for en komplisert refleks, som gjerne begynner med uvelhet som, kvalme og brekninger (uten oppkast), blekhet, spyttflod, svetting og svak puls.

Fysiologi
---------

Oppkast innledes med at pusten stopper i innåndingsfasen og at brystkassen fikseres slik at trykket i bukhulen kan økes mest mulig ved en sammentrekning av bukmusklene. Stemmespalten lukkes og hindrer at oppkastet trenger ned i luftveiene. Muskulaturen i spiserøret og omkring mageåpningen slapper av, mens muskulaturen ved mageporten mot tolvfingertarmen trekker seg sammen og stenger for utløp til tarmen. Deretter tømmer magen seg i en såkalt *omvendt peristaltikk*, som er bølger av muskelsammentrekninger som presser innholdet i magesekken opp gjennom spiserøret, svelget og ut gjennom munnhulen.

Årsaker
-------

Oppkastrefleksen styres av et nervesentrum som kalles *brekningssenteret*. Det sitter i hjernen, på et sted som kalles *medulla oblongata* i bunnen av fjerde ventrikkel. Brekninger kan utløses av mange forskjellige årsaker, noe som skyldes at brekningssenteret aktiviseres fra et annet nervesenter i den samme delen av hjernen. I hovedsak er det fire steder impulsene kommer fra: Via nervus vagus/nervus sympatikus (fordøyelsessystemet, hjertet, genitalia, urinveiene, bukhinnen) m.m.; Kjemoreseptortriggersonen (CTZ) (sensor for endogene og eksogene substanser fra cerebrospinal væske og blod); Vestibularisapparatet (reisesyke); Hjernebarken (visuelle inntrykk, lukt, likevektsorganene i det indre øret, psykogene påvirkninger).

Oppkast kan framkalles av stoffer og objekter som irriterer slimhinnene i magesekken og svelget (en finger i halsen framtvinger brekningsrefleksen).

Søke hjelp
----------

Kvalme, brekninger og oppkast er som oftest en forbigående lidelse. Vedvarende hendelser kan imidlertid også være et symptom på en alvorlig lidelse og vedvarende oppkast vil føre til alvorlig dehydrering. Hos barn og svært ungt avkom av dyr vil dehydrering skje raskere og være langt mer alvorlig enn hos voksne. Man bør derfor oppsøke lege eller veterinær dersom oppkast vedvarer særlig lenge, og helst innen 24 timer. Voksne individer bør søke hjelp om oppkastfasen vedvarer utover tre døgn..

Se også
-------

* Sykliske brekninger (CVS)
* Brekningssenteret
* Kvalme og brekninger

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vomiting – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE
 |
Et **oppholdsrom** er et rom i en bolig hvor det er naturlig å sette seg ned eller oppholde seg. Den spesifikke definisjonen av et oppholdsrom kan variere og være avhengig av kontekst. Oppholdsrom kan stå i kontrast til rom som brukes primært til lagring eller oppbevaring (f.eks. boder) og tekniske rom (f.eks. fyrrom).

Temperatur og fuktighet
-----------------------

Romtemperatur i vanlige oppholdsrom er ofte rundt 18 °C til 25 °C.

Oppholdsrom bør ha tilfredsstillende luftfuktighet og ventilasjon til at man får god inneluft og unngår mugg og hussopp.

Krav i forskrift
----------------

Et soverom kan være et oppholdsrom, avhengig av bruk og definisjon. For eksempel fungerer ofte soverommet til barn som deres oppholdsrom, samt at i mindre boliger, leiligheter og hybler sover beboerne som regel i oppholdsrommet. I byggteknisk forskrift må et soverom tilfredsstille krav til rom for varig opphold (oppholdsrom), som hovedsakelig stiller krav til takhøyde og rømningsveier.

Oppholdsrom må være godkjent for varig opphold. Oppholdsrom er ofte primærrom. Oppholdsrom er alltid hoveddel, i motsetning til rom som er tilleggsdel (bod og lignende).

Eksempler på oppholdsrom
------------------------

Eksempler på oppholdsrom kan være stue, salong, kjellerstue, loftsstue eller arbeidsrom.

* Alkove
* Foajé
* Furtebu
* Gemakk
* Kabin
* Kahytt
* Lugar
* Messe
* Ruff
* Sakristi

Se også
-------

* Kjøkken
* Bad
* Soverom
* Seksjon

Referanser
----------

1. ↑  Vanlige spørsmål om Folke- og boligtellingen
2. ↑  oppholdsrom - Det Norske Akademis ordbok
**Opphavet til huldrefolket** er et vandresagn kjent over store deler av Norge, men det har ikke fått typenummer i Reidar Th. Christiansens vandresagnkatalog. Grunnen er trolig at det i de fleste utforminger er mer eventyrlig enn sagnaktig.

Sagnet forteller at da Vårherre vandret rundt på jorda, kom han en gang til ei kone. Han ville gjerne se barna hennes, men hun viste bare fram de som var pene i tøyet eller de som hun hadde rukket å vaske. Da sa Vårherre at de som hun hadde skjult for ham skulle forbli skjult, og de ble opphavet til de underjordiske.

Eventyret
---------

I Tyskland har dette sagnet fått eventyrform, *Evas ulike barn*. og handler mer om sosiale forskjeller enn om de underjordiske. I eventyret blir det fortalt at noen av Evas barn var vakre og noen var stygge. En gang varslet en engel at Herren ville komme og se på barna hennes. Hun vasket og stelte de vakre, men gjemte unna de stygge. Vårherre sa at de vakre skulle bli fyrster, grever, kjøpmann og borger, men da Eva så at han var nådig og mild, hentet hun fram de stygge også. Til dem sa herren at de skulle bli bonde, fisker, smed osv. 

Hvorfor velsigner du så ulikt? spurte Eva.
Alle kan ikke bli keisere og konger, sa Herren, hvem skulle da dyrke korn og bake brød.

Lilith og hennes barn
---------------------

De to første kapitlene av Første Mosebok i Bibelen forteller skapelsesberetningen på litt ulik måte. I første kapittel står det at Gud skapte mennesket i sitt bilde, til mann og kvinne skapte han dem. Men i andre kapittel får vi vite at Gud tok eit ribbein frå Adam mens han sov og skapte kvinna av det. Slik det står, ser det ut som om Gud skapte kvinna to ganger og dette har både bibellærde munker og vanlige folk spekulert over gjennom tidene. Ei forklaring har vært at den første kvinna ikke var Eva, men Lilith. Hun var jevnbyrdig med Adam og Gud forsto snart at det ikke kunne gå. Dermed ble Lilith og barna hennes gjort usynlige og de ble opphav til de underjordiske. Og deretter skapte Gud Eva av Adams ribbein og dermed var rangordingen klar. 

Denne myten forteller at Lilith og barna hennes vart forstøtt før syndefallet. En konsekvens av det burde være at de overnaturlege skapningene, huldra, nissen og nøkken, var syndefrie liksom englene. I enkelte sagn virker det som om folk faktisk har tenkt seg at det var slik. Men dette synet står i skarp kontrast til luthersk teologi. På 1600-tallet var det vanlig å forklare alle overnaturlige skapninger: daudinger, hulder, nøkk og havfrue, som djevler. Når segnene fortalte at huldra og nissen kunne være hjelpsom, mente prestene at dette bare betydde at djevelen var slu. Han kunne godt finne på å hjelpe folk for lettere å få dem i sin makt.

Litteratur
----------

Olav Bø, Ronald Grambo, et al. *Norske segner*. Oslo 1981 gjengir sagnet s. 97 og kommenterer det s. 268

Se også
-------

* Frelsesvon
* Huldrepresten

Referanser
----------

1. ↑  Die Märchen der Brüder Grimm. Kinder- und Hausmärchen. Nr. 180 *Die Ungleichen Kinder Evas*.
**Barahirs ring** var opprinnelig ringen til Finrod Felagund i forfatteren J.R.R. Tolkiens fiktive, litterære verden. Ringen ble gitt til Barahir etter Dagor Bragollah som takk for at Barahir hadde reddet Felagunds liv.

Ringen hadde form som to slanger som kveilet seg om seg, den ene spiste den andre, som hadde krone på hodet. Øynene var grønne edelstener fra Valinor, og merket var Finarfins etterkommere.

Beren brukte denne ring som bevis på hvem han var da han kom til Menegroth for å spørre om Lutiens hånd. Han brukte den og til å bevise hvem han var for Finrod Felagund da han besøkte Nargothrond for å be om hjelp til å få tak i en av Feanors silmariller som Morgoth hadde stjåle.

Ringen ble senere gitt til hans sønn Dior, og han gav den til datterenElving. Elving gav den til sin sønn Elros, Elronds bror. Ringen ble så tatt med til Numenor som arvestykke, og senere til herrene av Andunie. Elendil bragte den med seg til Midgard da Numenor gikk under, og den var et arvestykke i Arnor helt frem til Aragorns tid, som man vet bar den, og vi vet at Aragorn fikk den med sin far Arathorn på dødsleie.
**Poul Heltzen** (født 25. mars 1711 i Christiania, død 10. mai 1772 på Lilliendal i Vordingborg kommune i Danmark) var en dansk-norsk embetsmann.

Han var embedsmann i Rentekammeret i København fra 1740 til 1771. Ble i 1761 konferensråd og direktør med ansvaret for begge Nordenfjelske stifter (Norge), Island og Færøyene, samt ansvaret for Berg- og Forstindustrien i Rentekammeret. Han fikk senere utvidet sitt virkefelt til også å inkludere ansvaret og styret for Københavns Civiletats og Sjællands Stifts kontorer m.m. samt Den kongelige Enkekasse.

Heltzen var sønn av kjøpmann og rådmann i Christiania Helle Mikkelsen og Sophie Cathrine Poulsdatter Vogt. På både fars- og morssiden tilhørte Heltzen rike og anerkjente eldre slekter. Poul Heltzen var gift med Karen Collett og fikk flere barn, men hvorav kun 2 vokste opp; Christian Ernst Heltzen og Sophia Charlotte Heltzen, gift med kommandør kammerherre Hans Gustav Lillienskjold til Lilliendal. Poul Heltzen oppførte i 1755-1757 paleet i Amaliegade 7, København.

Sammen med sin yngre bror Michael Heltzen ble Poul i 1729 immatrikulert ved universitetet i København. I 1733 mottok brødrene et kongelig reisestipendium for å studere berg- og forstvitenskap i Tyskland, en reise som varte i 7 år. En sterk pådriver for brødrenes studieretning antas å være deres tante Anna Krefting, født Vogt, som eide og drev Bærums Verk. I utstedelse av et kongelig reisepass og i kongelig anbefaling til flere tyske fyrster var deres navn endret til Heltzen. Dette ble siden antatt som familienavn, også av deres søstre Anne-Cathrine g.m. Peder Leuch og Cathrine g.m. Niels Leuch til Bogstad. Både den danske og norske slekt Heltzen nedstammer fra Poul Heltzens sønn berghauptmann Christian Ernst Heltzen, og dennes 3 sønner; sorenskriver Paul Frederik Michael Heltzen, sogneprest Iver Ancher Heltzen og oberst kammerherre Christian Ludvig Gustav von Heltzen.

Referanser
----------

1. 1 2   WikiTree-ID Heltzen-3[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Collett, Alf (1915). *Familien Collett og Christianialiv i gamle dage*. Cappelen. s. 89.
3. ↑  Collett, Alf (1872). *Familien Collett*. Christiania: [A. Collett]. s. 28.
4. ↑  Steen, Sverre (1932). *Det norske folks liv og historie : Tidsrummet 1720 til omkring 1770*. Aschehoug. s. 241.
5. ↑  Fryjordet, Torgeir (1992). *Skogforhold, skogbruk og skogadministrasjon fram til 1850*. Oslo: Landbruksdepartementet. s. 380. ISBN 8299262402.
**Darko Nestorović** (serbisk: Дарко Несторовић, født 4. april 1965 i Kakanj) er en bosnisk tidligere fotballspiller og nåværende fotballtrener for Sutjeska Foča. Han har tidligere spilt for klubbene Čelik Zenica, FK Rad, NK Rijeka, Panserraikos, Hamarkameratene og Umeå.

Klubbkarriere
-------------

Nestorović startet sin fotballkarriere hos Čelik Zenica i 1985, hvor han spilte 79 seriekamper og scoret 21 mål frem til 1989. Han meldte deretter overgang til FK Rad, hvor han spilte 15 seriekamper på én sesong. Hos FK Rad spilte han også to kamper under UEFA-cupen 1989/90, hvor han scoret et av klubbens to mål mot Olympiakos i første runde (2–3 sammenlagt). Han dro deretter til Kroatia, hvor han skrev under for NK Rijeka i 1990. Her spilte han over 20 seriekamper i 1990/1991-sesongen, før han dro videre til den greske klubben Panserraikos for 1991/1992-sesongen og fikk med seg 19 seriekamper.

Etter Bosnia-krigen signerte han for Hamarkameratene på sommeren 1995. Han debuterte for klubben i Tippeligaen den 16. juli 1995 i en hjemmekamp mot Hødd, hvor Nestorović scoret ett av målene (2–1). Totalt spilte han ti seriekamper og scoret fire mål i høstsesongen, noe som gjorde han til klubbens toppscorer, men som ikke klarte å berge klubben fra nedrykk. I 2000 gjorde han comeback som spiller på toppnivå, hvor han fikk tre kamper for den svenske klubben Umeå FC.

Trenerkarriere
--------------

I 2010 tok han over som trener for Sloboda Mrkonjić Grad. Han dro videre til Radnik Bijeljina for 2011/2012-sesongen, før han ble ansatt som trener for Sutjeska Foča i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com – 1989/90 UEFA Cup, Rad-Olympiacos (Besøkt 22. desember 2013)
2. ↑  RSSSF.com – Greece 1991/92 (Av Alexander Mastrogiannopoulos. Publisert 19. juni 2003, besøkt 22. desember 2013.
3. ↑  Fotball.no – Kampfakta, HamKam-Hødd søndag 16. juli 1995 (Besøkt 22. desember 2013)
4. ↑  HamKam.no – Spillerprofil, Darko Nestorovic Arkivert 24. desember 2013 hos Wayback Machine. (Besøkt 22. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Darko Nestorović – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Darko Nestorović – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
* Spillerprofil hos Worldfootball.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Christopher Collings** (født 11. september 1977) er en norsk gründer og manager. Har de siste årene brukt navnet Chris Collings. Han stiftet i 1998 Tribe Records som ifølge VG-listas målinger for året 2002 holdt en andel på 28.9 % av det norske hit-markedet. Selskapet gikk senere konkurs med krav mot seg på 2,9 millioner kroner, og Collings ble ilagt konkurskarantene. I 2006 ble Collings også dømt til 60 dagers betinget fengsel for regnskapsovertredelser.

Collings Collings står også bak Oslo Music Week, et samarbeid med det britiske festivalen Liverpool Music Week. Han startet også nettsiden russ.no.

I februar 2008 ble Christopher Collings ansatt i Sony BMG som prosjektleder.

I desember 2009 startet Christopher Collings for seg selv i Collings Entertainment AS. Selskapet stod blant annet bak We Love The 90's som var Norges største partyturné med 28 000 solgte billetter i 2011. Selskapet gikk imidlertid konkurs i 2012 etter stor satsing i Sverige og Danmark med 4,6 millioner kroner i krav fra 80 kreditorer.

Året etter startet han på nytt, og We Love The 90s er nå en årlig begivenhet i Oslo (Telenor Arena), Bergen og Stavanger.

Arrangementene driftes av hans firma Nordic Beats AS, som også booker flere artister til festivaler.

Collings stod også som frivillig bak roseseremonien på Rådhusplassen i Oslo med 250 000 mennesker, og utgivelsen av minne-CD-en «Mitt Lille Land» som ble gitt ut etter 22. juli og solgte til trippel platina-trofe. Alle inntekter gikk uavkortet til Utøyafondet, Amnesty International og Norsk Folkehjelp.

I 2014 startet han et selskap med David Hasselhoff, som turnerte i ni europeiske land.

I dag[*når?*] er Collings også manager for artisten Vidar Villa.[]

Under sin tid i Tribe Records fikk Collings mye omtale i media for sine markedføringsstrategier. Han planla blant annet å markedsføre barnegruppen *splash* i norske barnehager, men planene ble skrinlagt etter kritikk fra media, barneombudet og Norsk Lærerlag. 10. januar 2003 omtalte Dagbladet Collings og resten av Tribe Records som musikk-Norges siste cowboyer, fordi de utelukkende ga ut musikk på bakgrunn av markedet og ikke hva pressen vil like.

Referanser
----------

1. ↑  Gjør hits av skitt[*død lenke*]
2. ↑  Bakrus etter festkonkurs
3. ↑  Bakrus etter festkonkurs
4. ↑
5. ↑
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. oktober 2017. Besøkt 20. oktober 2017.
7. ↑  De siste Cowboyene[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Christopher Collings offisielle hjemmeside