recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«HMS «New Zealand»» har flere betydninger.

**HMS «New Zealand»** var en av tre Indefatigable-klassen slagkryssere. Hun tjenestegjorde i Royal Navy og var bestilt av newzealandske myndigheter som en gave til Storbritannia. Kommando ble heist i 1912. Hun var tiltenkt å tjenestegjøre ved China Station, men newzealandske myndigheter gav tillatelse til å bruke skipet i britiske farvann.

I 1913 dro skipet på et ti måneder langt flåtebesøk i det britiske imperiet med spesielt fokus på New Zealand. Hun var tilbake i britisk farvann ved starten av første verdenskrig og tjenestegjorde som del av Royal Navys Grand Fleet. Under krigen deltok hun i de tre større sjøslagene i Nordsjøen, Helgolandsbukten, Doggerbank og Jylland. Hun var delaktig i senkingen av to kryssere. Hun fikk rykte på seg å være et heldig skip, siden hun bare ble skadet en gang og da uten noen fallene. Dessuten var kapteinen iført en piupiu (krigerskjorte) og tiki (amulett) som var gitt i gave av Māoriene og skulle bringe hell.

Etter krigen var HMS «New Zealand» på en ny verdensomseiling som del av admiral John Jellicoes inspeksjon av sjøforsvaret i det britiske imperiet. Som del av Storbritannias forpliktelser ved Marinetraktaten i Washington ble HMS «New Zealand» solgt til opphugging i 1922.

Portal: Første verdenskrig
**HMS «Howe»** var et britisk slagskip av typen King George V-klassen. «Howe» var det siste av fem slagskip som ble bygget i King George V-klassen. Skipet ble bygget av Fairfield Shipbuilding and Engineering Company og ble sjøsatt den den 9. april 1940. Skipet skulle opprinnelig hatt navnet **Beatty**, men navnet ble senere endret til Howe. Til ære for admiralen Richard Howe.

Under andre verdenskrig ble skipet brukt i Nordsjøen til å eskortere allierte konvoier til Sovjetunionen. I 1943 deltok hun i den allierte invasjonen av Sicilia der hun bombarderte italienske marinebaser ved byene Trapani og Favignana. Sammen med HMS «King George V» eskorterte «Howe» to overgitte italienske krigsskip til byen Alexandria. Hun ble senere i krigen sendt til Stillehavskrigen hvor hun blant annet deltok i bombarderdementet av øya Okinawa under slaget om Okinawa.

Eksterne lenker
---------------

* (en) HMS Howe (32) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Maritimequest HMS Howe Photo Gallery
* Newsreel video of HMS *Anson* and *Howe* in 1942

Portal: Andre verdenskrig
HMS «Pandora» synker. Etsning av Robert Batty publisert i 1831. Bildet er basert på en original av Peter Heywood, en av mytteristene fra «Bounty» som var fange på «Pandora».
George Hamilton var sjefslege ombord på "Pandora"
**HMS «Pandora»** var et orlogsfartøy i britiske Royal Navy sjøsatt i 1779. Den tilhørte Porcupine-klassen av såkalte «post ships» og var bestykket med 20 kanoner, 4 karronader og 12 svingbasser. I 1790 ble skipet sendt til Stillehavet for å lete etter mytteristene på «Bounty». Edward Edwards hadde kommando om bord. 14 av 25 mytterister ble tatt til fange på Tahiti.

Mytteristene ble holdt fanget i et bur på dekk. I jakten på de øvrige mytteristene seilte HMS «Pandora» fra Selskapsøyene til Cookøyene, Tokelau, Samoa og Tonga, og så videre vestover mot Rotuma og Salomonøyene. Ferden endte da HMS «Pandora» havarerte 120 km øst av Kapp York i Australia.

Etter å ha gått på grunn på Det store barriererevet ble skuta brakt flott igjen, for så å synke mer eller mindre intakt. Fire av fangene og 31 fra mannskapet omkom i forliset. 89 fra mannskapet og 10 mytterister overlevde. Da skuta forlot Portsmouth hadde det vært 135 mann om bord. Etter noen dager på ei sandøy satte de overlevende kursen for Timor i fire små båter. De nådde Kupang etter 18 dager til sjøs. 78 av mannskapet fra HMS «Pandora» og 10 mytterister kom seg hjem til Storbritannia i juni–august 1792.

Vraket av HMS «Pandora» ble oppdaget i november 1977. I 1979 ble det fredet. Queensland Museum gjennomførte fra 1983 til 1999 ni ekspedisjoner til vraket for å hente opp gjenstander.

Referanser
----------

1. ↑  Edwards, Edward; Hamilton, George. «Voyage of H.M.S. Pandora
Despatched to Arrest the Mutineers of the 'Bounty' in the South Seas, 1790-1791» **(engelsk)**. Besøkt 22. mars 2023.
2. 1 2 3 4 5  The Pandora Story, Queensland Museum.
3. 1 2  Max Quanchi og John Robson: *Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands*, Lanham, Maryland: Scarecrow Press, 2005, s. 152.
**Slangestjerner** (Ophiuroidea) er en gruppe pigghuder. De omfatter omkring 2 000 arter som gjerne lever på hard bunn i mørkt dypt vann. 

Slangestjernene mangler anus, og munnåpningen har derfor funksjon både som munn og anus. Slangestjerner har skiveformet læraktig kropp med fem tynne lange fleksible armer med ledd som er skarpt avgrenset fra den sentrale skivekroppen. I motsetning til sjøstjerner, hvor kroppen kan sies å være delt inn i flere deler etter armene, er slangestjernenes midtpunkt mere en egen legemsdel.

Slangestjerner har ikke sugeskiver på rørføttene, og rørføttene brukes ikke til bevegelse som hos sjøstjernene, men har sensoriske oppgaver og hjelper med matinnsamling. 
De kryper og klatrer rundt på bunnen mellom steiner, koraller og alger ved hjelp av de sterkt bevegelige armene, som hos noen kan rulles inn mot munnsiden.

De er stort sett særkjønnede. Hos noen arter bærer et hunnindivid et mindre hannindivid rundt omkring. Noen slangestjerner er imidlertid hermarfroditter. I mange tilfelle er det slik at yngelen fødes som en form for larver som flyter rundt omkring.

Omkring 30 arter finnes langs Norges kyst.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *slangestjerner* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *slangestjerner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *slangestjerner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *slangestjerner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *slangestjerner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *slangestjerner* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *slangestjerner* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *slangestjerner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ophiuroidea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Brittle Star* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ophiuroidea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Grete Klempel Starheim** (født 8. mars 1940 i Frederiksberg i København) er cand.philol. med fagene norsk, tysk og allmenn litteraturvitenskap. Sin hovedoppgave skrev hun om Hans E. Kincks lyriske drama *Lisabettas brødre*, og hun har all sin dag vært en ivrig og kunnskapsrik formidler av norsk kultur. I studietida var hun
en aktiv deltaker i Ingeborg Refling Hagens kulturarbeid.

Hennes faste arbeidsplass har vært Universitetet i Oslo, der hun har vært studieveileder, studiekonsulent, seksjonsleder, fakultetssekretær (fra 1970-1990) og fakultetsdirektør ved Det historisk filosofiske fakultet (1990–2000), og endelig, seniorrådgiver ved Informasjonsavdelingen (2000–2009) med ansvar for kulturbyggende og identitetsskapende tiltak, *Lunsj med kultur*, *Klubben for vitenskapelige ansatte*, universitetsgaver og profileringsartikler, arrangementer og seremonier. Hun har sittet i tallrike komiteer. Hun har også virket som foredragsholder. Hun mottok Kongens fortjenstmedalje i sølv 2. oktober 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Fekk Kongens sølv» Uniforum 5. oktober 2009
**Flymedisin** er et bredt fag innen medisinen som befatter seg med menneskets reaksjon, tilpasning, helse og funksjon under unormale eller ekstreme miljøfaktorer man eksponeres for i luftfart. Hovedmålet er å fremme flysikkerhet og menneskelig effektivitet under påvirkning av stressfaktorer som lavt atmosfærisk trykk, stråling, vibrasjon, ekstreme temperaturer, oksygenmangel og akselerasjon/G-krefter. Andre sentrale fagområder innen flymedisin er seleksjonsmedisin, sanseapparatet, baromedisin og trykkfallsyke, forebyggende medisin, reisemedisin og hygiene, fysikk, fysiologi og psykologi. Den internasjonale betegnelsen for flymedisin er *aerospace medicine*, som henviser til at faget også inkluderer romfartsmedisin. I Norge er imidlertid fokuset satt på luftfart begrenset til troposfæren og stratosfæren.  

Flymedisin vil i mange tilfeller involvere et tverrfaglig samarbeid mellom leger, psykologer, ingeniører, fysiologer og flere andre spesialister. Arbeidsområdet kan bestå av forskning i alt fra hypoksi og trykkfallsyke til tretthet og menneskelige faktorer, gjennomføring av kontrollert hypobar eksponering i lavtrykkskammer, flymedisinsk sertifisering eller seleksjon av piloter, transport av pasienter med luftambulanse, fly operativt arbeidsmiljø, rådgivning om marginer i relasjon til menneskelig ytelse og begrensninger, undervisning og trening i egne fysiologiske og psykologiske begrensninger, vurdering og rådgivning om utstyr og fly, samt medisinske problemstillinger som kan strekke seg fra enkle utlikningsproblemer hos en flypassasjer til utvikling av avansert medisinsk støtteutstyr for dem som flyr til ekstreme høyder.

Flymedisin og dykkermedisin omfattes av fellesbetegnelsen baromedisin.

Eksterne lenker
---------------

* Aerospace Medial Association

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Bodens byvåpen
**Boden** (lulesamisk: *Suttes*, finsk: *Puuti*) er en by i Norrbottens län i landskapet Norrbotten i Sverige. Den er administrasjonssenter for Boden kommune. I 2010 hadde tettstedet Boden 18 277 innbyggere.

Boden fikk bystatus i 1919.

Historie
--------

Opprinnelig var Boden ei kirkebygd ("kyrkby") i Överluleå sogn. Første skriftlige benevning på Boden er *Bodebyn* fra 1539, derav navnet. I 1543 hadde bygda sju gårder. Fra tidligere var det samer som var bosatt her.

Överluleå kirke ble bygd fra 1827, og derved ble sentrum flyttet til Bodträsk fra Heden. Nedenfor kirken dannet det seg ei lita kirkebygd. Formålet var at befolkningen skulle ha noen steder å bo når de skulle overvære gudstjenesten.

På 1860-tallet begynte man å legge til rette for frakt av jernmalm langs Luleälven. For å unngå elvens fosser begynte man å grave en kanal sør for elven mellom Heden og nåværende Boden Kraftstasjon. Prosjektet, som ble kalt *Engelske kanalen*, ble avbrutt, men den halvferdige kanalen kan man ennå i dag se restene av enkelte steder i terrenget.

Siden slutten av 1800-tallet har byen vært det viktigste knutepunktet for jernbanen i landets nordligste deler. Jernmalm fra gruvene i Kiruna og Malmberget transporteres gjennom Boden, enten til stålverkene i Luleå eller videre sørover i landet. Også Haparandabanen går ut fra Boden. Stambanen gjennom øvre Norrland forbinder byen med de sørlige landsdelene. Banen ble bygget 1883-1894, og elektrifisert 1939-42. Den har flere svinger og større helning enn det som er tillatt for moderne jernbaner. Gjennomsnittshastigheten er 85 km/t, til tross for en rekke forbedringer. 

Sørlige Boden sett fra Rödbergsfortet

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 23. april 2016.

  


| * v
* d
* r
Boden kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Boden **·** Harads **·** Sävast **·** Unbyn **·** Vittjärv **·** Övre Svartlå |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** MusicBrainz
 |
**Grete Swahn** (født 29. juli 1956) er en norsk billedkunstner, bosatt i Tvedestrand. Hun arbeider i hovedsak med malerier i olje/akryl og tegninger i en figurativ stil, med referanser til naturen, dyr og eventyr, i grenselandet mellom det abstrakte og figurative. En fascinasjon for dyr og fugler er ofte til stede i motivene.

Swahn ble antatt i Unge Kunstneres Samfund (1978-80), er medlem i Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og i Landsforeningen Norske Malere (LNM). Hun har utdannelse fra Einar Granum Kunstfagskole (1974), Kunstskolen i Trondheim (1976), Liverpool Polytechnic of Fine Art B.A. Course (1978) og IFM Westerdahl Reklameskole (1982). Swahn har sittet i representantskapet for Agder Kunstsenter (2012–2014) og vært kunstnerisk konsulent for Regionalt samarbeidsutvalg Agder (RSU Agder).

Hun har en rekke separat- og gruppe/kollektivutstillinger bak seg, både lokalt og i andre fylker. Swahn har blant annet deltatt på Høstutstillingen (1979 og 2010), Stipendutstillingen i Oslo (2008), Agderbiennalen (2009), Norsk kulturråds innkjøpsutstilling (1979) og jubileumsutstillingen «Med kunsten som stemme» i forbindelse med 100-årsjubileet for kvinners stemmerett (2013). Hun har hatt separatutstillinger blant annet på Galleri Lista fyr (2004), Galleri Pingvin, Oslo (2005), Galleri Dreyer, Lillehammer (2009), Søgne gamle prestegård (2010), Kanalstipendutstillingen, Nome (2011), Agder Kunstnersenter (2012) og Pakkhuset galleri, Arendal (2013). Utstillingen på Agder Kunstnersenter i Kristiansand i 2012 hadde tittelen «Rewind» og henspiller til tidsepoken 1960-1970-årene. I forbindelse med åpningen av utstillingen, sa hun følgende til *Tvedestrandsposten*:

> Som maler og tegner arbeider jeg i en figurativ stil, i skjæringspunktet mellom fantasi og virkelighet, og benytter ofte egne og eldre fotografier, gjerne fra 60-70-tallet, som inspirasjonsmateriale.
> 
> 
> Marianne Drivdal: «Spoler tilbake i Kristiansand» i *Tvedestrandsposten* 9. oktober 2012, side 3.
> 
> 

Sammen med kunstkolleger Arve Rønning og Thomas Hestvold fikk Grete Swahn et større utsmykningsoppdrag i forbindelse med et nytt utbyggingsprosjekt i Olav Sverres vei i Tvedestrand kommune høsten 2014. Kunstnerisk konsulent Eyvind Hermansen sier at utsmykningene skal være på plass våren 2015.

Grete Swahn mottok Aust-Agder fylkeskommunes kulturstipend i 2009, og Statens utstillingsstipend i 2010 og 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Grete Swahns hjemmesider Arkivert 17. desember 2014 hos Wayback Machine. (besøkt 22. januar 2015).
2. ↑  His galleri (besøkt 22. januar 2015).
3. ↑  Øystein K. Darbo: «Lokale kunstnere skal smykke ut» i *Tvedestrandsposten,* 2. august 2014.
4. ↑  Grete Swahns hjemmesider Arkivert 17. desember 2014 hos Wayback Machine. (besøkt 22. januar 2015).

Eksterne lenker
---------------

* Grete Swahns hjemmesider
**Smittsom øyesykdom**, **Smittsom øyebetennelse** er en øyesykdom hos sau. På fagspråket brukes benevnelsene **chlamydial/infectious keratoconjunctivitis** men **Sheep Inclusion keratoconjunctivitis** er også foreslått. Sykdommen kan smitte raskt mellom dyr i besetningen.

Forekomst
---------

Svært vanlig på Vest- og Sørvestlandet. Flest tilfeller på beite om høsten, men utbrudd innendørs om vinteren forekommer også. Angriper dyr i alle aldre. Infeksjon gir immunitet i ca. ett år. Dette gjør at lam og unge dyr er de som oftest viser symptomer hvis det har vært utbrudd i flokken de siste 2-3 år.

Symptom
-------

Dyrene blir først lyssky og blunker uvanlig ofte. Øynene blir røde og får tåreflod, senere iblandet puss. Øyelokkene kan hovne opp og horninnen bli blakket. Lidelsen tar til alt fra et par dager til 2-3 uker fra da sauen ble smittet. Sykdommen går over av seg selv etter 1-2 uker. 
Symptomene kan bli mer ondartet når dyrene er ute på beite og utsatt for skiftende vær, med regn, vind og sol. UV-stråler, varme og støv disponerer for sykdommen. Allmenntilstanden er vanligvis upåvirket og noen sauer kan smitte andre uten selv å bli syke.

Årsak
-----

Skyldes en betennelse på øyehinnen. Både mikrobene Mycoplasma conjunctivae og Colesiota conjunctivae blir tillagt ansvaret. Forskjellige bakterier kan gi lignende symptom og noen bakterier kan opptre som senere sekundærinfeksjoner.

Behandling
----------

Sykdommen går i mange tilfeller over uten behandling. Ved tilleggsinfeksjoner bør sauen få antibiotika, da det ellers kan dannes store sår i øynene som kan gjøre sauen blind. Å avgjøre om det foreligger en tilleggsinfeksjon kan være vanskelig og veterinær bør kontaktes. Per 2007 er det ingen registrerte øyesalver i Norge som er tillatt brukt på matproduserende dyr. Veterinær må derfor ta inn øyesalven på såkalt registreringsfritak.

Forebygging
-----------

Ta forholdsregler ved innkjøp av dyr, en ringvær med smittsom øyesykdom bør ikke brukes. Hyppig tilsyn i rammede besetninger er viktig og angrepne dyr må skilles fra resten av besetningen.

Referanser
----------

1. 1 2  A.E. Bogaard Jr, 'Inclusion keratoconjunctivitis ('pink eye') in sheep. A proposal for a new name for chlamydial keratoconjunctivitis in sheep and comment on recent clinical trials.' Vet Q. 1984 Sep ;6 (4):229-35 6093332
2. ↑  J Akerstedt , M Hofshagen, 'Bacteriological investigation of infectious keratoconjunctivitis in Norwegian sheep.', Acta Vet Scand. 2004 ;45 (1-2):19-26 15535083
3. ↑  James R Heffelfinger , Ted H Noon , Paul R Krausman , James C Devos Jr, 'Infectious keratoconjunctivitis in bighorn sheep, silver bell mountains, Arizona, USA.', J Wildl Dis. 2006 Apr ;42 (2):407-11 16870866
4. ↑  Thomas Nymoen, animalia.no «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. oktober 2008. Besøkt 30. desember 2007.

Kilder
------

* Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2

* Thomas Nymoen, publisert i Sau og Geit 01/01 og Animalia.no
**Grete Sofie Haagenrud** (født 26. august 1938 i Vardø) er en norsk lærer og barnebokforfatter.

Hun ble født i Vardø i Finnmark og flyttet sammen med familien til Vadsø som toåring. Familien forlot Finnmark høsten 1944, men flyttet til Kirkenes etter andre verdenskrigs slutt. Haagenrud var videre bosatt i Namsos og Steinkjer, og fra 1996 er hun bosatt på Røros.

Hun debuterte i 1991 med den første av fem erindringsbøker om barndom i Finnmark og på flukt under andre verdenskrig. De fem bøkene om Sofie og Katrine ble svært populære, ikke minst gjennom forfatterens egne opplesninger, som er sendt i *Barnetimen for de minste* i NRK og utgitt av Lydbokforlaget.

Haagenrud har vært politisk aktiv for Høyre. Hun var leder i Namsos Høyrekvinner 1966–1967.

Sofie og Katrine
----------------

Sofie og Kathrine-bøkene følger jentene gjennom krigen i Norge. Fortellingene skildrer krigens hverdag, og at selv ikke en stor krig kan sette en stopper for alle lekene og drømmene de hadde. Sofie, Kathrine og familien blir tvangsflyttet fra hjemmet sitt i Vadsø, og ender etterhvert opp i Lillesand. Her lever de det første fredsåret før de får lov å flytte tilbake igjen til Vadsø, som ikke er den samme som før.

Bibliografi
-----------

* *Sofie og Kathrine 1* (1991)
* *Sofie og Kathrine 2 – Ritsj, ratsj, fillibom-bom-bom* (1992)
* *Sofie og Kathrine 3 – Med humørdrops i bagasjen* (1993)
* *Sofie og Kathrine 4 – Tre ord på snei. Glem meg ei* (1994)
* *Sofie og Kathrine 5 – Det gror i brent jord* (1995)
* *Johanne og Lyder – Det skumle brevet* (2002)
* *Johanne og Lyder – Et forrykende uvær* (2003)
* *Johanne og Lyder går til filmen* (2004)
* *Astrid og krigen*, barnebok, Tell (2012)

Priser
------

* Teskjekjerringprisen 2005
* Nominert til Brageprisen 1995
* Kulturdepartementets debutantpris 1991

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Presentasjon av Grete Haagenrud i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Bodhidharma**, tretrykk av Yoshitoshi, 1887.
**Bodhidharma** (sanskrit: बोधिधर्म , kinesisk: 菩提達摩, pinyin: *Pútídámó* eller bare *Dámó*; japansk: ダルマ, *Daruma*, vietnamesisk: *Bồ-đề-đạt-ma*, fødsels- og dødsår varierer mellom forskjellige kilder) var en buddhistmunk og misjonær som ved slutten av 400-tallet introduserte eller skapte den buddhistiske skole som i Kina kalles chan (og som på norsk er mer kjent under sitt japanske navn, zen). Bodhidharma skal i Kina fremfor alt ha virket ved Shaolintemplet i dagens Henanprovins og han er foruten til chanbuddhismen også knyttet til kung fu og tedrikking.

Hans historisitet er riktignok delvis på det rene, men det er egentlig ikke lett å si noe sikkert om hans liv og virke ettersom legendene om ham oppstod flere århundrer etter hans død og stadig vekk ble utbrodert. Men legendene tilsier at Bhodidharma var en tamilsk prins i Pallavadynastiet i Sør-India, som reiste til Kina for å misjonere bort kunnskap han tok med seg fra India. Denne kunnskapen bestod av blant annet kampsport og ikke minst medisin, som fortsatt blir brukt den dag i dag. Han blir i dag sett på som Kung Fu'ens far, og blir tilbedt over store deler av Øst-Asia.

Kjente tekster som er tilskrevet Bodhidharma, og som er oversatt til norsk er: *Praksisbeskrivelsen: To innganger, Kretsløpstalen, Oppvåkningstalen* og *Gjennombruddstalen*.

Litteratur
----------

Bodhidharma, Ødegaard, Rune (oversetter og introduksjon): *Veien er Zen: Bodhidharmas lære*, krystiania 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Kommandittselskap** (KS) er en selskapsform der én deltaker hefter med ubegrenset ansvar *(komplementaren)*, og en eller flere deltakere hefter med begrenset ansvar *(kommandittister)*. Komplementaren er som regel et aksjeselskap, slik at risikoen blir begrenset. Selskapsformen er derfor en mellomting mellom et aksjeselskap og et ansvarlig selskap. 

Selskapsformen var av skattemessige årsaker svært populær på 1980-tallet, men etter innskjerpelser i lovgivningen forsvant de fleste fordeler. Selskapsformen er imidlertid fortsatt hyppig brukt innen boligeierselskaper.

Stiftelse
---------

Hver kommandittists kapitalinnskudd skal minimum utgjøre 20 000 kr, hvorav 20 prosent må være innbetalt før selskapet registreres i Foretaksregisteret. Det er også et krav om innbetaling av ytterligere 20 prosent innen to år etter stiftelsen. Komplementaren må minimum skyte inn 10 prosent av den samlede kapitalen.

Økonomi
-------

Utbytte av overskudd i et kommandittselskap fordeles i forhold til andelene av selskapskapitalen, med mindre annet er blitt avtalt. Skattlegging av deltakerne i et kommandittselskap følger samme prinsipper som for deltakere i et ansvarlig selskap. Det er en begrenset adgang for kommandittister til å kreve fradrag for andel av underskudd i selskapet. Et kommandittselskap er regnskapspliktig og som hovedregel revisjonspliktig, uavhengig av hvor stor omsetningen i selskapet er.

Ledelse
-------

Organiseringen av et kommandittselskap følger som utgangspunkt de samme regler som i et ansvarlig selskap. Komplementaren har ifølge loven den myndighet som i et ansvarlig selskap tilligger selskapsmøtet. 


| * v
* d
* r
Selskapsformer i Norge |
| --- |
| 
* ADOS
* ANNA
* ANS
* AS
* ASA
* BA
* BBL
* BO
* BRL
* DA
* ENK
* ESEK
* EØFG
* FKF
* FLI
* FYLK
* GFS
* IKJP
* IKS
* KBO
* KF
* KIRK
* KOMM
* KS
* KTRF
* NUF
* OPMV
* ORGL
* PK
* PRE
* SA
* SAM
* SE
* SF
* SPA
* STAT
* STI
* SÆR
* TVAM
* UTLA
* VPFO

 |
**Grete Kristine Nordrå** (født 22. november 1924 i Asker, død 13. mars 2012 i Bergen) var en norsk skuespiller. Hun hadde en lang karriere som teater- og filmskuespiller og var særlig kjent for rollene som Ellings mor i filmen Mors Elling og som Anna Neshov i fjernsynsserien *Berlinerpoplene*.

Nordrå debuterte i 1949 som danser ved Edderkoppen teater i Oslo. Hun var deretter danser på Chat Noir.

Hun debuterte som skuespiller i 1952 på Folketeatret i Oslo. Da Folketeatret i 1959 fusjonerte med Det Nye Teater til Oslo Nye Teater, ble Nordrås nye arbeidsplass Oslo Nye Teater. Hun ble værende ved Oslo Nye til 1961. Hun var deretter ansatt ved Trøndelag Teater fra 1961 til 1968. I 1968 ble hun ansatt ved Det norske teatret i Oslo. Hun hadde en rekke roller der, frem til hun i 1974 begynte som skuespiller ved Teatret Vårt i Møre og Romsdal. I 1976 ble hun skuespiller ved Rogaland Teater i Stavanger, og i 1982 begynte hun ved Den Nationale Scene i Bergen. Hun arbeidet ved DNS i Bergen i tyve år. Hun hadde også roller i *Stiklestadspelet* og *Mostraspelet*.

I 1955 fikk Nordrå sin første rolle i en spillefilm, *Trost i taklampa*. Senere medvirket hun i en rekke filmer og også i produksjoner for fjernsyn, blant annet *Ni liv*, *Douglas*, *Hustruer*, *Medmenneske*, *Lars i porten*, *Bornholms stemme*, *Mors Elling* og *Berlinerpoplene*.

Kongen utnevnte i 2003 Nordrå til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hennes innsats for norsk scenekunst».

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0635195, besøkt 13. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Grete Nordrå er død VG Nett», verkets språk norsk, besøkt 12. august 2012[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Grete Nordrå», Filmfront, besøkt 5. november 2009.
4. ↑  Grete Nordrå er død Bergens Tidende 13. mars 2012
5. 1 2 3 4 5 6 7  «Mor til Elling St. Olavs-ridder», *Bergens Tidende*, 16. desember 2003, s. 22
6. 1 2  *VG*, 5. oktober 2003, s. 30.
7. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», kongehuset.no, besøkt 5. november 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grete Nordrå på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Grete Nordrå hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Grete Nordrå i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Grete Nordrå på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Grete Nordrå på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Grete Nordrå på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) Grete Nordrå på Scope Rediger på Wikidata

* (en) Grete Nordrå hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Strängnäs-Malmby OL (tidligere avdeling i Malmby IF)** (stiftet 14. april 1936) er en svensk orienteringsklubb som har tilholdssted i Strängnäs i Södermanland Sverige.

Historikk
---------

Malmby IF ble opprettet 14. april 1936 og var en idrettsforening med avdelinger for orientering, fotball og skiidrett. På 50-tallet ble fotallavdeligen lagt ned. Malmby IF hadde sin storhetstid på slutten av 80-tallet og vant i 1988 den prestisjetunge stafetten Tiomila. De vant også Smålandskavlen i 1989 og 1990.

### Navneskiftet

I 1993 ble det bestemt at klubben skulle skifte navn til Strängnä-Malmby OL for at klubben skulle assosieres sterkere til tettstedet Strängnäs. Klubbens farger er lilla, gul, hvit og grønn. Strängnäs-Malmby OL har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne-, og mosjonsnivå. 

Orienteringsklubben har tidligere hatt flere løpere i stallen som har hevdet seg internasjonalt, hvorav Jörgen Mårtensson er den største stjernen.

Meritter
--------

Tiomila, herrer *(1)* :

* 1988

Smålandskavlen, herrer *(2)* :

* 1989, 1990

Kjente tidligere løpere
-----------------------

* Sveriges flagg Jörgen Mårtensson
* Tsjekkias flagg Rudolf Ropek

Eksterne lenker
---------------

Offisielt nettsted Arkivert 2. oktober 2015 hos Wayback Machine.
**Grete Marstein** (født 20. oktober 1952 i Oslo) er en norsk billedkunstner. Hun har arbeidet med tegning, maleri og særlig grafikk, blant annet teknikkene tresnitt og koldnål. Motivene er ofte hentet fra naturen og kan også være inspirert av litterære tekster. Marstein har hatt en rekke separatutstillinger i inn- og utland, og vært representert på mange gruppeutstillinger, deriblant tre ganger på Østlandsutstillinga. 

Marstein har kunstutdannelse fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo der hun studerte fra 1972 til 1977. Hun gikk siden på kunsthøyskolen i Bratislava i daværende Tsjekkoslovakia fram til 1981. Hun er også cand. mag. fra Universitetet i Oslo med fagene kunsthistorie og østeuropakunnskap. Hun har hatt flere studiereiser, vært gjestelærer på kunsthøyskoler og også arbeidet med datagrafikk, blant annet i forbindelse med teledata.

Priser (utvalg)
---------------

* 2001 – Ulrik Hendriksens minnestipend

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 146107, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesider med bilder, CV og annet

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Kommandantboligen**, også kalt **Generalboligen**, er en stor murvilla på Singsaker i Trondheim, med adressen Øvre allé 12/14.

Den ble bygget for direktør i Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab Eilert Bull Simonsen og ferdigstilt i 1916. Fra 1922 ble villaen embetsbolig for sjefen for Distriktskommando Trøndelag, det vil si det norske forsvarets øverstkommanderende i Midt-Norge; den er delvis også kalt Generalboligen ettersom beboerne var generaler. Blant beboerne er generalene Oscar Strugstad, Herman Fredrik Zeiner-Gundersen (senere forsvarssjef og formann for NATOs militærkomité) og Ole Paus; sistnevntes sønn, visesangeren Ole Paus, bodde i huset som ungdom. Villaen har «et massivt og solid uttrykk med stort, svunget mansardtak» og «stor vekt på det representative». Boligen ble av Adresseavisen i 2003 fremhevet som en av Trondheims fem flotteste boliger.

I 1990-årene ble Kommandantboligen gjenstand for strid mellom de lokale militære myndighetene i Trondheim og Forsvarsdepartementet, etter at Forsvarsdepartementet bestemte at boligen skulle selges på det private markedet mens distriktskommandoen kjempet for å beholde den. I 1999 ble Kommandantboligen solgt for tre millioner til general Trond Furuhovde, som hadde disponert boligen som sjef for Distriktskommando Trøndelag og som benyttet seg av forkjøpsrett. Han solgte boligen til legen Frode Samdal. Adresseavisen skrev i 1999 at «forgjengeren bodde i en praktvilla i byens fornemste strøk» mens etterfølgeren som DK-sjef måtte bo på hybel.

Referanser
----------

1. ↑  *Arkitektur i 1000 år*. Trondhjems arkitektforening. 2009. s. 141. ISBN 9788299543316.
2. ↑  *Adresseavisen*. 16. august 2003.
3. ↑  *Adresseavisen*. 21. april 1999.
Sankt **Serafim av Sarov** (født **Prokhor Isidorovitsj Mosjnin**, 19. julijul./ 30. juli 1759greg. eller 1754 i Kursk i Russland, død 2. januarjul./ 14. januar 1833greg. i Sarov) var en russisk munk og mystiker. Sankt Serafim bodde i klosteret i Sarov, men virket som åndelig far for det dengang lille nonneklosteret i Divejevo, noen km fra Sarov. St. Serafim er en av de mest elskede av de russiske helgnene, og ble kanonisert den 19. julijul./ 1. august 1903greg. etter personlig påtrykk fra tsar Nikolai II. Hans relikvier ble oppbevart i en gullsarkofag i Sarovklosteret, men under revolusjonen ble relikviene gjemt av nonnene fra Divejevo, som sydde dem inn i lerret. Bolsjevikene var meget oppsatt på å finne relikviene, da det etter tradisjonen ble sagt at St. Serafim hadde forutsett kommunistenes maktovertakelse og fall.

Men i kaoset under revolusjonen og den påfølgende borgerkrigen, forsvant relikviene ut av historien. I 1991, på slutten av Gorbatsjovs reformperiode, ble relikviene gjenfunnet i kjelleren i et ateistisk museum i Leningrad, fortsatt innsydd i lerret, merket med påskriften "gamle malerier". Sommeren 1991 ble relikviene ført til Moskva under stor kirkelig festivitas, med bl.a patriark Aleksij II til stede. Klosteret i Sarov var fortsatt ikke gjenåpnet, men det ble bestemt at relikviene skulle oppbevares i nonneklosteret i Divejevo. Det er i dag et av de store ortodokse pilegrimsmålene i Russland.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Stryvo AS** er en norsk produsent av metallprodukter. Selskapet hadde 30 ansatte i 2008. Hovedkontoret og fabrikken ligger i Stryn i Sogn og Fjordane, med Jostein Bøe som daglig leder.

Historie
--------

Selskapet ble grunnlagt i 1947 av brødrene Mathias, Hans og Rolv Bøe under navnet *Stryn Vognfabrikk*. Bedriften leverte arbeidshjul og hestevogner, og fungerte etter hvert i større grad som en lokal smie. Fabrikken lønnet på det meste syv ansatte, men måtte redusere arbeidsstokken da gummihjulene nådde markedet i 1953. På tross av dette ble lokalene utvidet frem mot 1960, fra 50 til 230m2. Fokuset ble rettet mot stålbransjen, med utvikling og patentering av blant annet snøfangere og plantehakker.

I 1984 ble bygningsmassen erstattet med et nybygg på 200 m2, og arbeidsstokken utvidet med to ansatte. Driften ble dreiet mot byggindustrien og landbruket.

I 2002 flyttet bedriften til nybygde lokaler i Stryn sentrum, denne gang på 1200 m2. Flere ansatte kom til. Bedriften bygde ut egne avdelinger for sveising og dreiing, og fokuserte på større kunder. Lokalene ble utvidet i 2008, og teller i dag totalt 3500m2. Samme år endret bedriften selskapsform til aksjeselskap, og skiftet samtidig navn til Stryvo AS. På denne tiden talte bedriften 30 ansatte.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Stryvos nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Bash, et kommandolinjegrensesnitt under Linux
En **kommandolinje** (også kjent som **CLI**, fra engelsk *Command line interface*) er et brukergrensesnitt hvor brukeren kommuniserer med et dataprogram eller operativsystem ved å skrive kommandoer på et tastatur, og få tilbakemeldinger i form av tekst på en skjerm.

Ved bruk av **kommandolinje** ligger grensesnittet mellom menneske og maskin nærmere maskinen enn ved bruk av grafiske brukergrensesnitt. Dette oppleves ofte som tungvint for uerfarne brukere, men gir større uttrykkskraft enn ved å peke og klikke med musen. Avanserte brukere foretrekker derfor å bruke **kommandolinjen** i sammenhenger hvor grafisk brukergrensesnitt virker hemmende.

Det finnes flere populære kommandolinje-grensesnitt eller skall for Unix som gir muligheter for avansert bruk. Windows kommer med en annen form for kommandolinje, som blant annet kan startes ved å skrive `COMMAND.COM` eller `CMD.EXE` (sistevnte kun for NT) i Kjør-boksen. Mange kjenner også til kommandolinjer i forskjellige typer DOS. De aller fleste operativsystemer har en kommandolinje. Dette gjelder også operativsystemer som har grafiske brukergrensesnitt. Et unntak er blant annet Apples Mac OS 9 og tidligere.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Børsa prestegjeld** var et prestegjeld.

Historikk
---------

I 1589 lå Børsa og Buvik til Byneset prestegjeld og Skaun til Orkdal prestegjeld.

Børsa prestegjeld ble opprettet ved kgl.res. 17.10.1814 ved at Børsa (Viggja) annekssokn ble skilt ut fra Byneset prestegjeld og slått sammen med Skaun (Børseskogn) annekssokn som ble utskilt fra Orkdal prestegjeld. Børsa ble hovedsokn i det nye prestegjeldet. Samtidig ble det bestemt at gården Nervik med husmannsplasser for framtida skulle sokne til Orkdal, mens gårdene Øvre og Nedre Rian, Myren Eggen, Beset og Espås skulle sokne til Skaun. Ved kgl.res. 13.12.1817 ble den siste overflyttingen endret slik at Riangårdene m.fl. på ny ble lagt til Børsa hovedsokn.

Ved kgl.res. 21.1.1856 ble det bestemt at kirken på Viggja skulle rives, og at ny soknekirke for Børsa skulle bygges spå gården Naustan. Samtidig ble det godkjent et vedtak i Børsa kommunestyre av 16.6.1855 om bygging av et kapell for Geitastranda. Geitastranda kapelldistrikt ble eget sokn (og herred) etter kgl.res. 8.7.1903. Ved kgl.res. 13.9.1929 ble det geistlige og sivile inndelingsnavnet Børseskogn endret til Skaun.

I brev fra KUD til stiftsdireksjonen 18.5.1965 ble det bestemt at Buvik sokn i Byneset prestegjeld fra 1.7.1965 skulle overføres til Børsa prestegjeld. Samtidig ble Geitastrand sokn i Børsa prestegjeld overført til Orkdal prestegjeld.

I brev fra KUD til stiftsdireksjonen 10.9.1985 ble det med hjemmel i kgl.res. 22.4.1966 bestemt at Børsa prestegjeld fra 1.11.1985 skulle endre navn til Skaun prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
***Snezjnaja koroleva 3: Ogon i ljod*** (originaltittel: *Снежная королева 3: Огонь и лёд*) er en russisk film fra 2016, regissert av Aleksej Tsitsilin.

Handling
--------

Filmen handler om viktigheten av familie, og å hjelpe andre mennesker. Gerda ønsker å finne foreldrene sine, som en gang ble tatt fra dem av nordavinden, og til slutt gjenforene familien sin. Den utrettelige sjørøveren Alfida, det lattermilde trollet Orm og hans lodne følgesvenn, lille Luta, ønsker å hjelpe henne med å oppnå denne drømmen. Kai og Gerda har nå blitt nasjonale helter, og forteller jevnlig historien om hvordan de beseiret snødronningen.

Sammen reiser de til trollenes land, og Orm introduserer dem for en munter fyr som heter Rollan. Han er en spanjol, som forsker på urbane legender. Gerda og Rollan møter Orm, som informerer dem om et bibliotek med kunnskap om troll-legender. I biblioteket, oppdager de at har blitt rammet av en forbannelse. Ved solnedgang vil de bli fullstendig fortært av deres ånder. For å oppheve denne forbannelsen må de reise tilbake til Ønske-steinen, og frigjøre seg fra åndene.

Når de kommer frem klarer Gerda å kvitte seg med snødronningens ånd. Men Rollan forråder henne. Han avslører at han bevisst utløste denne forbannelsen, for å ha ildkongens makt for seg selv. Han etterlater Gerda og tror hun er død, og vender tilbake til troll-landsbyen - hvorpå han blir fullstendig fortært av Ildkongen.

Skuespillere
------------

* Natalija Bystrova som Gerda
* Nikolaj Bystrov som Kai
* Filipp Lebedev som Rollan
* Diomid Vinogradov som Orm
* Olga Zubkova som Alfida

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2 3 4   Internet Movie Database, www.imdb.com, besøkt 22. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Как продать свой фильм за рубеж: пять вопросов специалисту
4. ↑  Снежная королева 3. Огонь и лед (2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Snezjnaja koroleva 3: Ogon i ljod* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Snezjnaja koroleva 3: Ogon i ljod* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Snezjnaja koroleva 3: Ogon i ljod* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Snezjnaja koroleva 3: Ogon i ljod* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
Långsjöns sørvestbredde
**Långsjön** er en avlang innsjø som danner grensen mellom Skälsätra i Tyresö kommune og Tutviken ved Gudö i Haninge kommune, begge en del av Stockholms län og landskapet Södermanland i Sverige. Innsjøen har et overflateareal på 0,31 km², og ligger 18,9 meter over havet. Gjennomsnittsdybden er fire meter, og innsjøen har et volum på 1,29 miljoner m³. 

Innsjøen, hvis eldre navn er *Tutviken*, inngår i Tyresån-vassdraget. Navnet Tutviken lever videre i et lite tettsted ved innsjøens sørside. Nesten midt i Långsjön ligger Solön. Omkring innsjøen, og da i størst grad på nordsiden og i munningene i øst og vest, ligger flere forsvarsinstallasjoner fra første og andre verdenskrig. Ved innsjøens nordbredde, i Skälsätra, har det vært en egen festplass med egen dansebane, nå omgitt av viullabebyggelse.

Innsjøens vestlige tilløp kommer fra Drevviken via Gudöån, og dreneringen mot øst skjer via Gammelströmmen til Tyresö-Flaten. Vannet fra innsjøen munner til slutt ut i Kalvfjärden, som er en del av Østersjøen.

Stockholms festninger
---------------------

Overfor Gudöåns utløp i Langsjöns nordvestlige del ligger restene etter Måndalsfortet, et u-formet og godt skjult forsvarsanlegg med beliggenhet på en lav klippe under Måndalshöjden. Måndalsfortet inngikk i den Södra Fronten som ble anlagt like før og under første verdenskrig. Södra Fronten og Norra Fronten, også kalt *Korvlinjen*, fungerte som viktig bindeledd innenfor Stockholms festningsforsvar. En av de best bevarte anleggene er Måndalsfortet, som ble påbegynt i 1903. Ytterligere et anlegg, det største av festningene, ligger nord for Gammelströmmen og øverst på Skälsätraberget.

Eksterne lenker
---------------

* Långsjön[*død lenke*] Tyresåns vattenvårdsförbund

Kilder
------

* *Södra Drefviken. Hur gammal bondebygd kring södra Drevviken stöptes om under början av 1900-talet*, av Tord Bolander, Vendelsö Fastighetsägarförening, utg. 2002.
* *Fästningen Stockholm även kallad Korvlinjen*, artikkel av Tord Bolander, Glimtar från Haningebygden nr 4, 2008.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Carl Hagen** (født **Carl Harald Hagen** 25. februar 1816 i København, død 5. juni 1871 samme sted) var en dansk skuespiller.

Liv og virke
------------

Han ble utdannet av Giuseppe Siboni ved Det Kongelige Teaters syngeskole fra konfirmasjonsalder av. Hagen debuterte først i 1836, da han kom til Bergens teater. I 1838 fikk han fast ansettelse på de norske provinsscenene ved teatret i Kristiania imens dette enda var dansk. Han ble en populær karakterskuespiller gjennom å spille roller i et reportoar hovedsakelig hentet fra Det Kongelige Teater. Det hendte at han spilte på norsk (blant annet Mons Østmoe i Fjeldeventyret). Han fikk reisestipend fra den norske stat for å videreutdanne seg i Wien i 1847. Etter hvert ble etterspørselen etter norske skuespillere større, under press fra  Ibsen og  Bjørnson. Så da direktør Erik Bøgh i 1856 tilbød ham et ti års engasjement på vegne av Casino, dro han tilbake til København. Her debuterte han som den gamle skredderen i Skrædderen og Neboen og ble etter hvert en av Københavns mest yndede skuespillere. Rollene han spilte var blant annet kalkunbonden i Fastelavnsgildet, den hyklerske ektemannen i Et Hyre, den dumme-posh adelsmannen i Et Parti Piket og den norske ballettmesteren i En Kaprice. I 1857 fikk han tillatelse av kulturdepartementet til å spille Jeppe ti ganger. Som følge av denne forestillingen, fikk han et tilbud fra den nasjonale scenen som han måtte avslå som følge av sin allerede eksisterende kontrakt. Han spilte imidlertid en mengde roller i Casinos reporoar for eksempel storvesiren i The Caliph in Adventure og suffleren i Kean. I 1867-69 forsøkte han uten økonomisk hell som direktør i provinsene og ble deretter knyttet til Folketeatret, hvor han 12.5.1871 opptrådte siste gang som Bass i Hverdagsfolk.

Referanser
----------

1. ↑  «Carl Hagen». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. 17. juli 2011. Besøkt 19. juli 2023.
2. ↑  «Carl Hagen». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. 17. juli 2011. Besøkt 19. juli 2023.
3. ↑  «Carl Harald Hagen». *Kentes Gravsted* **(dansk)**. Besøkt 19. juli 2023.
4. ↑  «Salmonsens konversationsleksikon/Anden Udgave/Bind X: Gradischa-Hasselgran/646». *Projekt Runeberg* **(dansk)**. Besøkt 19. juli 2023.
**Fløistadsamlingen**, også kjent som *Fotograf Ivar Fløistads samlinger*, er en fotosamling bestående av om lag 40 000–50 000 fotografier tatt av ulike fotografer fra Grimstad i perioden 1886–1987. Selv om samlingen har fått navn etter samlingens siste bidragsyter Ivar Fløistad, inneholder den fotografier fra flere Grimstad-fotografer. Det som gjør samlingen spesiell er at den inneholder fotografier fra en lang rekke kvinnelige fotografer, deriblant Elisabeth Helmer, Gunhild Larsen, Theresie Frivold, Hauken Iversen og Martha Myhrslo.

Omfang
------

Samlingen inneholder om lag 40 000 motiv fordelt på negativer, positiver, dias, glassplater og annet. Den omfatter bl.a. landskaps- og byfotografier, portrettfotografier, familiefotografier og bryllupsbilder.

Samlingen
---------

Samlingen befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal, men tilhører Grimstad kommune. Den ble gitt i gave av Ivar Fløistads arvinger.

Referanser
----------

1. ↑  Fotograf Ivar Fløistads samlinger

Eksterne lenker
---------------

* (no) Fløistadsamlingen på Arkivportalen
Resultatet i presidentvalget i 2016 farget etter den vinnende kandidatens andel av stemmene (blå for demokrat, rød for republikaner). Konsentrasjonen av blått langs de nordøstlige og sydvestlige kystene og rødt i «flyover»-delstatene er representativt for de kulturelle og politiske forskjellene mellom regionene.
**Flyover country** er et amerikansk uttrykk som beskriver deler av USA mellom Øst - og Vestkysten. Uttrykket, som noen ganger brukes nedsettende, men andre ganger brukes defensivt, viser til deler av det amerikanske innlandet som passeres av transkontinentale flyvninger, spesielt flyvninger mellom landets to mest folkerike urbane byområder, på nordøstkysten og i California. Uttrykket er ofte brukt med henvisning til de generelle økonomiske, utviklingsmessige, kulturelle og politiske forskjellene mellom USAs urbane kystområder og landlige innlandsregioner. *Flyover country* refererer dermed til den delen av landet som noen amerikanere, spesielt fra den urbane middel- og overklassen, kun ser fra luften når de reiser med fly og aldri faktisk opplever personlig på bakkenivå.

Selv om uttrykket vanligvis er forbundet med regioner som ligger i det geografiske sentrum av landet, er delstatene som har flest overflyvninger uten å ta av eller lande, faktisk beliggende på østkysten.

Se også
-------

* Bibelbeltet
* Rustbeltet

Referanser
----------

1. ↑  «The Surprising Origin of the Phrase 'Flyover Country'». Besøkt 22. oktober 2016.
2. ↑  Landing in the 'Fly-over' country
3. ↑  Techies reject coasts for 'Silicon Prairie'
4. ↑  Munroe, Randall. «Science Answers Which State Airplanes Are Flying Over The Most». Axel Springer SE. Besøkt 8. desember 2015.
***Mexicaspis*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, bredt oval, blank, gulbrunlig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille med mørke flekker på dekkvingene. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Oversiden er ganske grovt punktert, punktene på dekkvingene danner rader.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Mexico.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Mexicaspis*** Spaeth, 1936
							+ *Mexicaspis azteca* (Champion, 1894)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Mexicaspis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mexicaspis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Mexicaspis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Mexicaspis* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Mexicaspis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons