recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**George V. Bonhag** (født 31. januar 1882, død 30. oktober 1960) var en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i både løp og kappgang.

Han representerte USA under jubileumslekene 1906 i Athen, der han vant gull på 1500 m kappgang. To år senere var han med i USAs tropp under OL 1908 i London han deltok på 3200 meter hinder og var med på USAs lag på 3 miles, som tok sølvmedalje. Han løp sammen med John Eisele og Herbert Trube.
I sitt tredje OL, 1912 i Stockholm, vant han sin andre gullmedalje ved å gå til topps i 3000 meter for lag, sammen med Norman Taber og Tell Berna. Han var USAs flaggbærer under åpningsseremonien under OL 1912 i Stockholm.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i friidrett, lagkonkurranse 3000 meter USAs flagg USA
* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i friidrett, lagløp 3 miles USAs flagg USA
* (1906 Hellas’ flagg Athen - Gull **Gull** i friidrett, 1 500 meter kappgang)

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Bonhag – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) George Bonhag – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) George Bonhag – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Bonhag – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) George Bonhag – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**George Cadle Price** (født 15. januar 1919 i Belize City i da Britisk Honduras, død 19. september 2011 i Belize City i Belize) var den første statsministeren for Belize. Han anses som en av de viktigste arkitektene for landets uavhengighet.

Liv og virke
------------

Price gikk inn i politikken i 1947 ved å bli valgt inn til kommunestyret i hovedstaden.[] Tre år senere, den 29. september 1950, var Price medgrunnlegger av Folkets forente partiet, som var viet til politisk og økonomisk uavhengighet fra den britiske kolonimakten. Price ledet partiet i over fire tiår. Partiet hans ble valgt inn i koloniens lovgivende forsamling i 1954, og han fungerte som ordfører i Belize City fra 1956 til 1962. I 1981, da Belize fikk sin uavhengighet, ble Price landets første statsminister og utenriksminister frem til 1984. I oktober 1996 annonserte Price sin avgang som partileder, og den 10. november 1996 ble han formelt etterfulgt av Said Musa. 

I september 2000 ble Price den første personen til å motta Belize sin høyeste orden, for den prominente rollen han spilte i å lede sitt land til uavhengighet fra Storbritannia.[] Han har også mottatt lignende æresbevisninger i andre karibiske og mellomamerikanske land.[]

Price døde den 19. september 2011, 92 år gammel, i en medisinsk indusert koma mens han var innlagt ved Belize Healthcare Partners Hospital etter en operasjon for å fjerne en blodpropp.[] En statsbegravelse ble avholdt mandag 26. september 2011.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som George Price, Munzinger IBA 00000013646, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 69523[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6hg27ng, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog i *The Telegraph* (London)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**George Byng, 1. vicomte Torrington** var en britisk marineoffiser og statsmann sent på 1600- og tidlig på 1700-tallet. I karrieren sin tjente han blant annet som marineminister i regjeringstiden til kong Georg II. Han var far til Pattee Byng, 2. viscount Torrington, George Byng, 3. vicomte Torrington og admiral John Byng.

Byng kom i en alder av 15 i marinetjeneste, men først etter 1688, da han var medvirkende til å vinne flåten for Vilhelm III, begynte han å spille en viktig rolle, og gjorde ved flere anledninger tjeneste som stabssjef.[] Han ble i 1703 kontreadmiral, 1705 viseadmiral og 1708 admiral. Byng deltok aktivt i kampene under den spanske arvefølgekrigen. I 1708 drev han tilbake den franske flåten som skulle overføre tronpretendenten til Skottland, og 1715-1716 ledet han den godt utførte blokaden av kysten slik at tronpretendenten mislyktes i forsøket sitt på å overta tronen.[]

I 1717 fikk Byng kommandoen over den britiske flåten, som etter Karl XIIs forbindelser med Jakob Edward Stuart ble sendt til Østersjøen med klart svenskfiendtlige instruksjoner. Det kom derimot aldri til åpen strid. I 1718 ble Byng, som nå var storadmiral og øverstkommanderende for den britiske flåten som ble sendt til Middelhavet for å ødelegge den gryende nye spanske sjømakten og tvinge Filip V til å vedta vilkårene i kvadrupelalliansen. Han vant en lett seier over den nesten like store spanske flåten i slaget ved Kapp Passaro og deltok senere i fredsforhandlingene. Som lønn for dette ble Byng medlem av Privy Council i 1721 og ble utnevnt til baron og Vicomviscount. Fra 1727 til ham døde Byng marineminister.

Referanser
----------

1. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som George Byng, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id byng-george, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som George Byng, 1st Viscount Torrington, SNAC Ark-ID w6ff6kmq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   ЭСБЕ/Бинг, Джордж[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Bodart, Gaston (1908). *Militär-historisches Kriegs-Lexikon, (1618-1905)*. Vienna.
* Sobel, Dava (1998). *Longitude (book)*. ISBN 1-85702-571-7.
* John Knox: *George Byng*. Utgiver: Laughton

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BPN
 |
**Leonora Sophie Ulfeldt** (født ca. 1647 i Haag, død 1698 i Stockholm) var en dansk adelsdame. Hennes foreldre var rikshovmester Corfitz Ulfeldt og Christin IVs datter Leonora Christina Ulfeldt.

Liv
---

Leonora Sophie og søsteren Ellen Christine bodde, grunnet farens økonimiske underslag, under anholdelse i Brugge i storesøsteren Anna Kathrines hus. I 1666 reiste de to søstre til Skåne hvor de tok opphold hos deres moster Hedevig på Raabelev. Etter at moren var sluppet ut af fengslet i Blåtårn, besøkte Leonore Sophie henne på Maribo kloster – som regel for å be om penger.

Familie
-------

Leonore Sophie ble gift med den skånske adelsmann Lave Beck til Gladsakse og Andrarum (død under pesten i Stockholm 1710), hvis far Jokum Beck, hadde vært en av Danmarks rikeste menn, men som hadde formøblet store deler av formuen ved satsningen på utvinning av alun ved Andrarum. Paret var i konstant pengemangel, ikke minst fordi Jokum måtte selge eller pantsette sine gods – deriblant Bosø kloster og Torup – til stor skade for sønnen og svigerdatteren. 

Leonore Sophie ble mor til flere barn, deriblant:

* Elisabeth Lavesdatter Beck (1682– ca. 1755)
* Joachim Beck-Friis (1684–1741)
* Corfitz Ludvig Beck-Friis (1685–1761)

Fra Leonora Sophie og hennes mann nedstammer den svenske grevelige familie Beck-Friis.

Referanser
----------

1. ↑  *Leonora Sophie grevinde Ulfeldt*, finnholbek.dk. Besøkt 5. mai 2013
2. ↑  Hartmann, Godfred: *Kongens børn*, Gyldendal, 1981
3. ↑  «*Jammers-Minde*, Kbh. 1900. Besøkt 5. mai 2013». Arkivert fra originalen 1. november 2013. Besøkt 5. mai 2013.

Portal: Danmark
**Kristen Nikolai Valkner** (født 2. juni 1903 i Bergen, død 1972) var en norsk teolog, kirkehistoriker og professor ved Universitetet i Oslo. Hovedfeltet hans var norsk kirkehistorie på 1600-tallet.

Liv
---

Valkner var sønn av en maskinist. Han ble student i 1923 og *cand. theol.* fra Universitetet i Oslo i 1927. Fra 1928 var han sogneprest i Skånevik, hvor han i flere år utga et menighetsblad for hele Sunnhordland (*Helg og yrke*). Her utga han også sin første bok, om Skånevik prestegjeld. I 1932 fikk han Kongens gullmedalje for en avhandling om «Landstads og Hauges salmebøker».

I 1946 ble Valkner dosent i kirkehistorie ved Universitetet i Oslo. Fra 1964 var han professor. Hovedfeltet hans var norsk kirkehistorie på 1600-tallet. Han ga ut Dorothea Engelbretsdatters skrifter, og en samling religiøse dikt av den såkalte «Mesteren fra Møre». Fra nyere tid utga han Lyder Bruns brev til F. C. Krarup. Forelesningene hans over norsk kirkehistorie ble utgitt i stensil som *Norges kirkehistorie ca. 1500–1800* (1952).

Litteratur
----------

* Reidar Bolling: *Norges prester og teologiske kandidater*. Oslo: Hanche, 1958.
* Einar Molland: «Valkner, Kristen Nikolai», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 17. Oslo: Aschehoug, 1975.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Kristen Valkner i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***The Hollywood Reporter***, også kalt ***THR***, er en multimedialt amerikansk selskap som ble lansert i 1930. I begynnelsen var det fokus på film, fjernsyn og underholdning i Hollywood, samt mote, finans, jus, teknologi, livsstil og politikk. *THR* har hovedkontoret sitt i Los Angeles og er nå en del av Guggenheim Digital Media, et selskap som også eier *Billboard*, *Adweek*, *Back Stage*, Sonicbids, Clio Awards og Film Expo Group. Under ledelse av Janice Min ble *THR* relansert som et ukentlig storformatmagasin, med en fornyet og kontinuerlig oppdatert nettside, samt som mobil- og nettbrettutgaver.

*The Hollywood Reporter* er en av de to største publikasjonene (basert på markedsstørrelse) fokusert på Hollywood, hvorav den andre er *Variety*. Begge publikasjonene har utvidet til å dekke det som i videre forstand kalles underholdningsindustrien.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The Hollywood Reporter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
**Kristen Kyrre Bremer** (født 12. juli 1925 i Tana, død 16. mai 2013 i Rygge) var en norsk teolog og biskop.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Kristen Kyrre Bremer var sønn av Magnus Schanke Bremer (1893–1963) fra Bergen og hans andre kone Randi Bjerkeng Lund (1900). Faren var styrer ved Øst-Finnmark fylkesskole i Tana fra 1920 til midt i 1930-årene da den ble flyttet til Pasvik under navnet Svanvik folkehøgskole. 

Bremer ble cand.theol. ved Det teologiske fakultet, Universitetet i Oslo, i 1953 og ble ordinert til prest i 1953. Han var feltprest ved Brigaden i Nord-Norge 1953–1956, hjelpeprest i Nord-Fron 1956–1960, feltprest i Gaza fra 1960 og sokneprest i Bardu fra 1965. Han var prost i Senja 1970–1972.

I 1972 etterfulgte han sin fars nære venn «ishavspresten» Monrad Norderval (1902–1976), tidligere prest i Tana, som biskop i Nord-Hålogaland bispedømme. Dette var første bispeutnevnelse av Trygve Brattelis regjering, og fant sted til tross for at Bremer bare var innstilt på tredjeplass etter Andreas Aarflot og Thor With.[] Fra 1979 til 1991 var han biskop i Nidaros bispedømme.

### Utnevnelse til Nidaros bispedømme

Det knyttet seg spenning til utnevnelsen av Bremer til biskop i Nidaros i 1979, da Per Lønning (1928–2016) hadde fått størst oppslutning ved den kirkelige avstemning.[] Det var imidlertid ikke aktuelt for arbeiderparti-regjeringen å gjenoppnevne Lønning som tre år tidligere hadde trukket seg som biskop i Borg i protest mot abortloven.[]

### Biskop Tutu og pave Johnnes Paul

Med stiftskapellan Tor Singsaas som nærmeste medarbeider møtte han Desmond Tutu som besøkte Nidarosdomen etter tildelingen av Nobels fredspris i desember 1984. 

Den 2. juni 1989 tok biskop Bremer imot pave Johannes Paul II til felles økumenisk gudstjeneste i Nidarosdomen. Dette var det første pavebesøk til en luthersk domkirke i Norden og fant sted under pave Johannes Pauls besøk til Norge, Island, Finland, Danmark og Sverige 1.–10. juni 1989.

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2002.

### Familie

Kristen Kyrre ble i 1952 gift med Hanna Guren (1925–2008) som var fra Rygge i Østfold der ekteparet bosatte seg etter at Bremer ble pensjonist i 1991. Deres sønn Leif Olav Bremer (født 1958) ble også prest.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Studentene fra 1914: utgitt til fem-og tyveårsjubileet*. Oslo: Grøndahl. 1939.
3. ↑  Norderval, Monrad (1959). *På bølge 2,4*. [S.l.]: Misjonsselskapet.
4. ↑  Tildelinger – Kristen Kyrre Bremer – kongehuset.no
5. ↑  Minneord Arkivert 9. oktober 2014 hos Wayback Machine. fra Den Norske Kirke.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Monrad Norderval** | **Luthersk biskop av Nord-Hålogaland**(1972–1979) | Etterfølger:**Arvid Nergård** |
| Forgjenger:**Tord Godal** | **Luthersk biskop av Nidaros**(1979–1991) | Etterfølger:**Finn Wagle** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** VIAF
 |
Lucas Graham på Loppen i 2011  Foto: Politikeren 
**Loppen** er et hus på Christiania i København, som især benyttes som spillested for musikk.

Historie
--------

Før Fristaden Christiania oppstod i 1971, lå her Bådmansstrædes Kasterne, hvor bygningen som Loppen befinner seg i fungerte som artillerimagasin. Den 17. mai 1973 ble spillestedet innviet og gikk dengang under navnet *Christianias Viking Jazz Club*. Senere skiftet spillestedet navn og ble således oppkalt etter det loppermarked som lå under de nåværende lokaer. Loppen var fra 2000 til 2016 utnevnt til regionalt spillested og mottok støtte fra Statens Kunstfond og Københavns kommune.

Over spillestedet ligger restauranten *Spiseloppen*. 

I 2008 ble bygningen fredet.

Referanser
----------

1. ↑  «Gammel kærlighed Nu sker det: Christianias Loppen fredes». *Politiken* **(dansk)**. 12. desember 2008. Besøkt 25. mai 2019.
2. ↑  Journalist, Torben Benner (3. mai 2016). «Loppen og Culture Box mister millioner». *Politiken* **(dansk)**. Besøkt 25. mai 2019.
3. ↑  «FBB - sag». *www.kulturarv.dk*. Besøkt 25. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Loppens hjemmeside
* Spiseloppens hjemmeside
**Herman Trulsson** (død 1503) var en norsk biskop i Hamar bispedømme fra 1483 til 1503.

Han ble ifølge historiker Ludvig Daae opptatt og immatrikulert som **Hermannus Trugilli** de Assloenis dioc. da han begynte ved Universitetet i Rostock i 1473. Med «de Assloensis» forstås at han kom «fra Oslo».

Han var kannik, kapellan og sogneprest ved Oslo bispesete da han i 1488 ble utnevnt til biskop i Hamar bispedømme efter avdøde Karl Sigurdsson. Dette ifølge den katolske kirke sine nedtegnelser.

Det var i hans periode at man i 1493 fikk satt opp *De fem vunders alter*, ett av antakelig elleve alter i den gamle domkirken (se Domkirkeruinene). De «fem vunder» er de «fem sår» som Kristus fikk i korsfestelsen.

Omkring 1502 ble han fanget av Knut Alvsson og hans hær, de holdt opprør mot kong Hans av Danmark, Norge og Sverige som var konge 1481–1513. Herman mistet gård og det han eide, og ble ille behandlet.

Biskop Herman ble etterfulgt av Karl Jensson.

Arnesen sier at Hermans likstein har påskriften 

> Hic jacet venerabilis Dnus, Dominus Hermannus Episcopus qvondam Hammerensis qui obiit Ann. Dni. M. D. Ora pro anima ejus
> 
> 
> 

som betyr "her ligger den ærverdige herre, herr herman, engang biskop i hamar, som døde herrens år 1500. bed for ham, amaenuensis".
Den ble funnet ikke langt unna, ved Wangs kirke til St. Clemens, muligens flyttet fra Hamar etter ødeleggelsene i 1567 under Den nordiske syvårskrig.

Se også
-------

* Liste over biskoper i Hamar i katolsk tid

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID truls, besøkt 24. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ludvig Daae, *Matrikler over nordiske studerende ved fremmede universiteter*.
3. 1 2 3  Arne Arnesen (1937). *Hamar-Krøniken: med andre kilder til kunnskap om det gamle bispesæte ved Mjøsen*. Oslo: Cammermeyers boghandel. s. 57.
4. ↑  Henrik Mathiesen, Ruinerne på Hamar med 20 tegninger, ei bok fra 1908.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Carbotriplurida** er en utdødd insektgruppe, som er kjent fra bare én fossil art. Det har blitt foreslått at denne er søstergruppen til de vingede insektene (Pterygota) og danner et evolusjonært mellomledd mellom primært vingeløse og vingede insekter.

Utseende
--------

*Carbotriplura kukalovae* var et meget stort insekt, kroppen på typeeksemplaret er over 10 centimeter lang haletrådene ikke medregnet. Hodet var bredere enn langt med store fasettøyne. Av antennene er bare de tre innerste leddene bevart, men de var etter alt å dømme lange og trådformede. Palpene (munnfølerne) var tynne og fem-leddete. Insektet hadde velutviklede kjever (mandibler). På torax hadde hver av de tre segmentene korte sidelober (vingelignende vedheng), slike fantest også på alle unntatt det bakerste av de 10 bakkroppsleddene. Beina var lange og middels kraftige. Føttene (tarsene) er slanke, det er uklart hvor mange ledd de var bygd opp av - det kan ha vært fem ledd som vanlig hos insekter, men det kan også ha vært så mye som åtte. Det synes å ha vært korte, beinlignende ekstremiteter også på bakkroppen. Kjønnsorganene er ikke bevart på typeeksemplaret (kanskje fordi det ikke var et fullvoksent eksemplar?). Bakerst er det tre, nær 4 centimeter lange haletråder.

Levevis
-------

Ingenting er kjent om leveviset til dette dyret. Den ble først tolket som en vannlevende nymfe, men det er usikkert om den har levd i vann eller på land.

Fossiler
--------

Arten er beskrevet fra Karbon-tiden, ca. 310 millioner år før nåtid.
Fossilet ble først tolket som en nymfe av et døgnflue-lignende insekt, senere som en børstehale, før det ble foreslått at det representerer en gruppe helt for seg selv.
Vedhengene (*paranota*) på sidene av thorax blir tolket som et forstadium til det som senere utviklet seg til vinger. Det er ikke spor av noe ledd mellom paranota og thorax, så det er lite sannsynlig at disse er vingeknopper under utvikling slik man finner det den dag i dag hos insekter med ufullstendig forvandling.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Insekter, Hexapoda
	+ Egentlige insekter, Insecta
		- Gruppe Dicondylia
			* Ordenen **Carbotriplurida** Staniczek, Sroka & Bechly, 2014
				+ *Carbotriplura kukalovae* Kluge, 1996

Litteratur
----------

* Staniczek, A.H. Sroka, P. og Bechly, G. 2014. Neither silverfish nor fowl: the enigmatic Carboniferous *Carbotriplura kukalovae* Kluge, 1996 (Insecta: Carbotriplurida) is the putative fossil sister group of winged insects Insecta: Pterygota). *Systematic Entomology* 39: 619-632 .

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Carbotriplurida* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* *Carbotriplurida* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
253 Mathilde, en C-type asteroide
**C-type-asteroider** er karbonrike asteroider. De er den mest vanlige asteroidetypen og utgjør rundt 75% av alle kjente asteroider. Andelen av C-type-asteroider kan faktisk være høyere enn dette, ettersom C-typer er mye mørkere enn de fleste andre asteroidetyper (unntatt D-typer og andre asteroidetyper som bare er vanlige i den aller ytterste delen av hovedbeltet).

Karakteristika
--------------

Denne asteroidetypen har spektra som er svært like karbonrike kondritter (meteoritter av type CI og CM). C-type-asteroider er svært mørke, med albedoer som typisk ligger i området 0,03 til 0,10. Som en følge av dette kreves et lite teleskop for å kunne se selv de største C-type-asteroidene, i motsetning til S-typene som vanligvis kan ses med kikkert ved opposisjon. Den potensielt lyseste C-type-asteroiden er 324 Bamberga, men dette objektets svært eksentriske bane betyr at det svært sjelden oppnår sin maksimale lysstyrke.

C-typenes spektra inneholder moderat sterke ultrafiolett absorpsjon ved bølgelengder under 0,4 μm til 0,5 μm, mens de ved lengre stort sett er uten særtrekk, men svakt rødlige. De såkalte «vann-absorpsjonstrekkene» rundt 3 μm, som kan være en indikasjon på vanninnhold i mineralene, er også til stede.

Den største utvetydige C-type-asteroiden er 10 Hygiea. Dog plasserer SMASS-klassifiseringen den største asteroiden, 1 Ceres, her, fordi denne klassifiseringen ikke inneholder G-typer.

C-gruppe-asteroider
-------------------

Se også asteroidespektralklasser.

### Tholen-klassifisering

I Tholen-klassifiseringen blir *C-typen* gruppert sammen med tre mindre vanlige typer i en bredere C-gruppe av karbonrike asteroider som omfatter:

* B-type
* C-type
* F-type
* G-type

### SMASS-klassifisering

I SMASS-klassifiseringen omfatter den bredere C-gruppen typene:

* B-type som tilsvarer Tholens B-type og F-type.
* Kjernetypen C-type for asteroider med de mest «typiske» spektra i denne gruppen.
* Cg- og Cgh-typer tilsvarer Tholens G-type
* Ch-type med et absorpsjonstrekk rundt 0,7μm.
* Cb-type som tilsvarer overgangsobjekter mellom SMASS C- og B-typer.

Kilder
------

* S. J. Bus and R. P. Binzel *Phase II of the Small Main-belt Asteroid Spectroscopy Survey: A feature-based taxonomy*, Icarus, Vol. 158, pp. 146 (2002).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Elvene Cellina, Meduna og Tagliamentos (til høyre) brede, forgreinede løp er tydelig på dette satellittbildet over Nordøst-Italia.
**Tagliamento** er en elv nordøst i Italia som renner fra Alpene til Adriaterhavet mellom Trieste og Venezia. Den har sitt utspring ved Mauriapasset på grensen mellom Veneto og Friuli-Venezia Giulia. I den øvre delen renner elven gjennom det historiske Carnia-området, nord i provinsen Udine. I de midtre og nedre delene danner den grensen mellom provinsene Udine og Pordenone og seinere mellom førstnevnte og provinsen Venezia. Til slutt munner den ut i Veneziabukta mellom Lignano Sabbiadoro og Bibione. Elva er forgreinet over store deler av løpet.

Tagliamento har et nedbørfelt på 2 700 km² og om lag 165 000 innbyggere bor innenfor dette området. 

De største byene langs elven er Latisana og San Michele al Tagliamento. I nærheten finner en òg Tolmezzo, Gemona del Friuli, San Daniele del Friuli, Spilimbergo, Casarsa della Delizia, Codroipo og San Vito al Tagliamento.

Referanser
----------

1. 1 2  Tagliamento *treccani.it*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tagliamento – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Hawker Typhoon** var et britisk en-motors jagerfly fra andre verdenskrig. Flyet ble produsert fra 1941 av Hawker Aircraft og det var meningen at flytypen skulle erstatte Hawker Hurricane som avskjæringsfly. Typhoonen hadde imidlertid store problemer i denne rollen, og ble istedenfor omgjort til en av den andre verdenskrigens mest vellykkede jagerbombere. Flyet ble senere videreutviklet til Hawker Tempest, som i begynnelsen gikk under navnet *Typhoon II*.

På grunn av likheten med det tyske Focke-Wulf Fw 190, ble flere Typhoon-fly skutt ned av de alliertes fly og luftvernartilleri. Blant annet ble Erik Haabjørn 30. juli 1942 skutt ned av en sveit Spitfire, og ikke lenge etter var Svein Heglunds sveit involvert i en Typhoon-nedskyting i forbindelse med Diepperaidet. Derfor begynte man fra 1942 å eksperimentere med forskjellige typer merking. Fra desember 1942 til februar 1944 ble flyene merket med svarte og hvite striper på undersiden vingene. Disse må ikke forveksles med de såkalte D-dagstripene, som ikke ble påmalt før mai 1944 og som i motsetning til Typhoon-stripene også dekket oversiden av vingen.

Spesifikasjoner
---------------

Hawker Typhoon

| Dimensjoner | Typhoon Mk Ib |
| --- | --- |
| Vingespenn | 12,67 m |
| Lengde | 9,73 m |
| Høyde | 4,66 m |
| Vingeareale | 23,13 m² |
| Nettovekt | 4 445 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 652 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 6 341 kg |
| Rekkevidde | 982 km |
| Annet |  |
| Motor | 1× Napier Sabre IIa ( 2 180 hk ) |
| Bestykning | 4× Hispano 20 mm maskinkanoner |

Litteratur
----------

* Air Ministry. Pilot's Notes for Typhoon Marks IA and IB; Sabre II or IIA engine (2nd edition). London: Crecy Publications, 2004. ISBN 0-85979-033-9.

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Hawker Siddeley** var en gruppe av britiske industriselskaper involvert i flyproduksjon. Hawker Siddeley hadde lange tradisjoner innen britisk flyproduksjon og oppstod som et resultat av en rekke oppkjøp og sammenslåinger. Selskapet var også på et tidspunkt en del av FTSE 100 Indexen.

Historie
--------

**Hawker Siddeley Aircraft** ble dannet i 1934 som et resultat av at et oppkjøp Hawker Aircraft gjorde av selskapene til J. D. Siddeley: bil- og motorprodusenten Armstrong Siddeley og flyprodusenten Armstrong Whitworth Aircraft. Siden kom det ytterligere mange flere oppkjøp og sammenslåinger av også andre selskaper, noe som førte til at Hawker Siddeley var et av bare to slike store britiske selskaper på 1960-tallet. I 1977 ble Hawker Siddeley en av de grunnleggende delene av det nylige nasjonaliserte British Aerospace (BAe). Hawker Siddeley opererte også innen andre industrielle markeder som lokomotiv-bygging (gjennom sitt eierskap i Brush Traction) og dieselmotorer (gjennom sitt eierskap i Lister Petter).

Underavdelinger
---------------

* Hawker Aircraft
* Gloster Aircraft Company
* A. V. Roe and Company
* Armstrong Whitworth Aircraft
* A.V. Roe Canada/Hawker Siddeley Canada (fra 1945)
* Folland Aircraft (fra 1959)
* de Havilland (fra 1960)
* Blackburn Aircraft (fra 1960)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Rolf Sæther** (født 20. mai 1937) er en norsk jurist og næringslivsmann. Han er tidligere administrerende direktør i Norges Rederiforbund.

Sæther ble i 1964 cand.jur. Han arbeidet deretter i Samferdselsdepartementet og som dommerfullmektig.

I 1968 ble Sæther ansatt i Norges Rederiforbund, der han arbeidet med næringspolitikk internasjonale skipsfartsspørsmål. Fra 1992 til 2002 var han administrerende direktør i organisasjonen. Mellom 2002 og 2006 var Sæther styreleder i Folketrygdfondet.

Kongen utnevnte i 2002 Sæther til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats i og for norsk skipsfart.»

Den 12. oktober 2009 utga Sæther boken *Tusen dager - Norge og den spanske borgerkrigen 1936-1939* om Norge og den spanske borgerkrigen, sammen med Jo Stein Moen. Boken ble høsten 2009 kjøpt inn av staten gjennom Kulturrådets innkjøpsordning for ny, norsk sakprosa, og er omtalt som «et standardverk» av professor Bernt Hagtvet i Ny Tid 22. januar 2010. Anmelder Stian Bromark i Dagbladet omtalte boka som «en innsats som avtvinger respekt», og mente at «kildetilfanget, inkludert det enestående billedmaterialet, bør en forsker misunne dem.»

Referanser
----------

1. 1 2  «70 år», *Nationen*, 19. mai 2007, s. 31.
2. 1 2 3  «Jubilanter», *Aftenposten*, 20. mai 2007, del 2, s. 21
3. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», kongehuset.no, besøkt 4. november 2009.
4. ↑  «Tusen dager : Norge og den spanske borgerkrigen». Gyldendal. Besøkt 11. oktober 2009. [*død lenke*]
5. ↑  Bokanmeldelse av Bernt Hagtvet Arkivert 3. februar 2010 hos Wayback Machine..
6. ↑  Bokanmeldelse av Stian Bromark.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sigrid Maria Josefina Ingeborg Richissa Eufemia Ulfhild Sparre** (født 1. september 1825, død 17. november 1910 i Stockholm) var en svensk friherrinne og hoffdame.

Biografi
--------

Hun var datter av generalmajoren Sixten David Sparre og hans hustru grevinnen Sofia Amalia Eleonora Lewenhaupt samt kusine til landshövdingen Knut Sparre.

Sigrid Sparre, av adelsslekten Sparre, var hoffrøken hos dronning Josefina 1844-1850 og ble beryktet for sin langvarige romanse med kronprins Karl, den senere Karl XV[]. Forholdet fikk sin slutt da dronning Josefina tvang bort henne fra hoffet, trass i kronprinsens protester:[] Josefina gav i 1850 sin katolske skriftefar Laurentius J. Studach i oppdrag å ta paret på fersken og få bevis, noe presten også gjorde på Tullgarns slott, hvorpå Sparre ble avskjediget.[] Dette forårsaket en alvorlig belastning i relasjonen mellom Karl og hans mor.[]

Sparre ble i 1852 gift med kommandør Fredrik Thure Cederström. Hos Karl XV etterlot Sigrid imidlertid et uutslettelig spor.[] Ved sin død bekjente han at hun «har varit min enda kärlek – hade hon blivit min, hade jag varit en annan människa».[]

Karl XV var konge i Sverige og Norge 1859-1872 og hadde også forhold med Laura Bergnéhr og deretter med Sigrid Sparres fjerne slektning Josephine Sparre.[]

Litteratur
----------

* Lars Elgklou: *Bernadotte. Historien - eller historier - om en familj*, Askild & Kärnekull Förlag AB, Stockholm 1978. ISBN 91-7008-882-9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Sigrid Nitter Baalsrud** (født Rugesæter 27. april 1921 i Fana, død 26. juli 2013) var en norsk motstandskvinne og universitetsadministrator. Hun var en av få kvinner som ble Milorg-jeger under andre verdenskrig i Norge.

Motstandsarbeid under andre verdenskrig
---------------------------------------

Hun avla examen artium og etter å ha tatt regnskapskurs begynte hun i 1942 å arbeide for skatteinspektøren i Leikanger.

Gjennom broren Olav kom hun med i motstandsvirksomhet i Indre Sogn. Hun var kurer og i 1944 tok hun del i arbeidet for å hjelpe Kompani Linge med å bygge opp styrker i området, Operasjon Siskin under ledelse av Ragnar Ulstein.

I januar 1945 flyktet hun til fjells for å unngå å bli tatt av tyskerne og sluttet seg til en Milorg-gruppe i Sogndalsfjellene. Der fikk hun våpentrening og ble en av få kvinner som ble Milorg-jeger.

Etter krigen
------------

Etter krigen utdannet hun seg til jurist ved Universitetet i Oslo. Før hun begynte i universitetsadministrasjonen arbeidet som sekretær i Norsk studentsamband og i studentsamskipnaden. Hun ble den første fakultetssekretæren, tilsvarende fakultetsdirektør, ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Baalsrud ledet fakultetsadministrasjonen til 1987.

I flere år satt hun i Utenriksdepartementets stipendkomite, der hun var både nestleder og leder.

Referanser
----------

1. ↑  Jens Andreas Wold og Mari Jonassen: Minneord, *Bergens Tidende*, 13. august 2013, seksjon kultur og folk, s. 18.
2. ↑  Elisabeth Sveri: *Vindu til fortiden*, Kvinners frivillige beredskap, 1998, s. 223–225.
3. ↑  «Motstandskvinne uten uniform»[*død lenke*], Bergens Tidende, 28. januar 2015.
4. ↑  Britt Rogstad: «Kvinner i strid», *Vårt Land*, 8. oktober 2010, s. 26.
5. ↑  Kristin Hatledal: *Kvinnekamp. Historia om norske motstandskvinner*, Oslo: Samlaget, 2011, s. 120.
6. ↑  Guro Aardal Hagen og Stian Green: «35-årig jypling i verdensklasse» Arkivert 3. mai 2006 hos Wayback Machine. *Universitas*, 1998. Lest 26. juni 2019.
7. ↑  Sigrid Nitter Baalsrud Arkivert 26. juni 2019 hos Wayback Machine. Forvaltningsdatabasen.

Eksterne lenker
---------------

* Mari Jonassen: «Også kvinnene kjempet under krigen», *Aftenposten*, 25. april 2015
* Guri Hjeltnes: «Norske kvinner i krig: "Jeg tenkte bare: skyt, skyt"», *Dagbladet*, 18. mars 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Terje Nygaard** (født 7. april 1956, død 22. mai 2017 i Horten) var generalsekretær i Fondet for dansk-norsk samarbeid, Lysebu og Schæffergården fra 2015.

Nygaard tok juridisk embetseksamen fra Universitetet i Oslo og var Master of Business and Marketing fra Oslo Handelshøyskole. I tillegg hadde han tatt en rekke kurs på INSEAD. 

Før han tiltrådte som generalsekretær, var han direktør og advokat i NHO Service i syv år og før det igjen, konsernsjef i Manpower Norge, samt over tjue år innen finans, blant annet som administrerende direktør i Unibank Norge og som banksjef i Nordea (den gang Kreditkassen). Nygaard hadde ellers en rekke styreverv innen finans og industri.

Nygaard var økonomisk rådgiver for Fondet for dansk-norsk samarbeid fra 1991 til han tiltrådte som generalsekretær. Terje Nygaard var den fjerde generalsekretæren i Fondet siden opprettelsen i 1946. Den første var Borghild Hammerich, som sto i brodden for Danskehjelpen under den andre verdenskrig. Nygaard erstattet Per Ivar Vaagland, som var fondets generalsekretær fra 1992.

Referanser
----------

1. ↑   horten.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Minneside for Terje Nygaard». *horten.vareminnesider.no*. Besøkt 24. mai 2017. [*død lenke*]
3. ↑  Terje Nygaard, nekrolog i aftenposten.no den 30. juni 2017, på vegne av fondet for dansk-norsk samarbeid: Pia Gjellerup, dansk styreleder, Ola Mestad, norsk styreleder, Aja Bugge, konstituert. generalsekretær.
*For bedriftslederen og stortingsrepresentanten med samme navn se Terje Anderssøn Mørland (1854–1937)*

**Terje Mørland** (født 13. november 1971) er avdelingsdirektør for utdanningstjenester i Unit – Direktoratet for IKT og fellestjenester i høyere utdanning og forskning fra juni 2020.

Mørland er utdannet sivilingeniør fra NTNU (da NTH) fra 1990 til 1995. Tidligere har han jobbet i Norges forskningsråd, hvor han i perioden 1997–2004 var rådgiver og spesialrådgiver i området for miljø og utvikling. Han har også jobbet ved SINTEF. Fra 2005 har han vært forskningsdirektør med ansvar for stabsfunksjoner innen forsknings- og universitetspolitikk og forskningsadministrative tjenester ved Universitetet i Oslo. Han var direktør i NOKUT fra desember 2008 til juni 2020.

Referanser
----------

1. ↑   www.nokut.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Unit (1. april 2020). «Terje Mørland ny avdelingsdirektør for utdanningstjenester i Unit» **(norsk)**. Besøkt 17. august 2020.
3. ↑  Universitetet i Agder Mørland ny NOKUT-sjef[*død lenke*] 30.09.2008

Litteratur
----------

* 

* (no) Publikasjoner av Terje Mørland i BIBSYS
**Rico Parpan** (født 14. april 1979 i St. Moritz) er en sveitsisk tidligere skihopper som representerte Skiclub Alpina St. Moritz. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1993-2001.

Parpan deltok i junior-VM 1995, 1996 og 1997, med 31. plass i Gällivare i 1995 som beste individuelle resultat. I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1998 ble han sist av 45 deltakere. Bare to ganger tok han poeng i verdenscupen - 23.-plassen i storbakken i Sapporo 23. januar 1999 og 27.-plassen i storbakken i Oberhof 12. desember 1998 ga 74. plass sammenlagt sesongen 1998/99. Det meste av tida konkurrerte han i kontinentalcupen, der 92. plass i 1998/99 var hans beste sammenlagtplassering. Hans beste rennresultat i kontinentalcupen var 5. plass i storbakken i Courchevel 10. mars 1999.

Plasseringer i junior-VM:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| År | 1995 | 1996 | 1997 |
| Sted | Gällivare | Asiago(Gallio) | Calgary |
| Individuelt | 31 | 38 | 37 |
| Lagkonkurranse | 9 | 6 | 7 |

Referanser
----------

1. ↑  FIS: Rico Parpan (hoppresultater, ikke fullstendig, besøkt 27. juni 2017)
2. 1 2  Adam Kwieciński: Rico Parpan Arkivert 26. juni 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 27. juni 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rico Parpan – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Skattesanksjon** er økte skatteinntekter ved at ulike skattytere eller ulike typer aktiviteter skattlegges hardere enn det som følger av det generelle regelverket. Skattesanksjoner utgjør differansen mellom skatt etter den avvikende regelen og skatt etter referansesystemet. Hva som defineres som en skatteutgift er således avhengig av hva som anses å være sammenlikningsgrunnlaget.

Hvorvidt det er snakk om en skattesanksjon eller en skatteutgift avhenger også av hvordan referansesystemet er utformet. Skatteutgifter medfører redusert skatt i forhold til et gitt referansesystem. En skattesanksjon innebærer derimot at enkelte skattytere eller enkelte typer aktiviteter får høyere skatt enn det som er vanlig.

Begrepet «skatteutgift» ble offisielt brukt første gang i 1968, da USA la fram sitt første skatteutgiftsbudsjett. I 1984 la OECD første gang fram en rapport om 11 av medlemslandenes erfaringer med beregning av skatteutgifter. Mange land publiserer jevnlig oversikter over skatteutgifter. I Nasjonalbudsjettet 1999 ble en slik oversikt publisert for første gang for Norge.[1] Etter dette har Finansdepartementet årlig presentert en oversikt over skatteutgifter og -sanksjoner i nasjonalbudsjettene.

Eksempel på skattesanksjon
--------------------------

I Norge er CO2-avgiften er en miljøavgift, og satsen pr. utslippsenhet burde være lik for alle anvendelser. Det er imidlertid ulike satser for ulike produkter og anvendelser. Bensin er ilagt en høyere CO2-avgift enn den generelle CO2-avgiften på mineralolje. Hvis den den generelle CO2-avgiften på mineralolje utgjør referansesystemet, vil den høye CO2-avgiften på bensin være en skattesanksjon.

Referanser
----------

1. ↑  St.meld. nr. 1 (1998-1999) Nasjonalbudsjettet 1999, avsnitt 4.6
**Skatval Skilag** er et skiidrettslag på Skatval i Trøndelag, stiftet i 1934.

Fram skiløperforening ble stiftet i 1892 og gjenoppstod som Idrettslaget Fram i 1910, men skiidretten fikk med tiden en mindre fremtredende rolle i laget. Etter uoverensstemmelser i Idrettslaget Fram ble Skatval Skilag stiftet i 1934. Hovedmannen bak etableringen var Johan P. Sandvik, som også ble lagets første styreformann. Laget ble tilsluttet i Norges Skiforbund i 1935.

Skatval Skilag innviet sitt første anlegg på Forbord i 1947/1948. Den første lysløypen i Klempen ble anlagt i 1967/1968. Klempen skianlegg har siden blitt utvidet med hoppanlegg (K10, K20 og K35, alle med plastdekke) og halfpipe. Ved ankomsten til anlegget har laget også en skihytte.

Skilaget befatter seg med idrettsgrener som langrenn, skiskyting, skihopp og kombinert, og ellers samarbeider laget med Idrettslaget Fram om allsidige fritidstilbud. Skilaget har ca. 600 medlemmer, og styreleder er Els Lie.

Mest kjente løper i moderne tid er Lotte Lie. Hun har så langt som junior tatt 10 NM-gull (både vinter og sommer) i skiskyting og seier i Norgescupen 2012/2013 og 2013/2014. Hun ble nummer 4 på normaldistansen i JR-VM i østerrikske Obertilliach (skiskyting). Skatval Skilag har også fått sin første vinner av Hovedlandsrennet noen sinne da Kasper Lie tok gull under normaldistansen på Hummelfjell skiarena i Os i Nord-Østerdal (2012). Sverre Dahlen Aspenes har også gull i junior-NM på Os i 2014.

Referanser
----------

1. 1 2  *Norske skiløpere. Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Bind 4: Møre og Romsdal og Trøndelag*. Oslo: Skiforlaget–Erling Ranheim. 1958. s. 813–815.
2. ↑  Vinge, Olav, red. (2001). *Skatval. Gårds- og slektshistorie*. 2. Skatval Historielag. s. 59.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Skatval Sparebank** var en sparebank på Skatval i Nord-Trøndelag.

Med delingen av Nedre Stjørdal og opprettelsen av Skatval kommune i 1902 fulgte eierandeler i Stjørdalens Sparebank, men i 1919 fant man denne ordningen utilfredsstillende. Ordfører Karl Eidsvik kalte inn til et møte om saken den 21. februar 1919, og den 17. oktober samme år ble Skatval Sparebank gitt konsesjon ved kongelig resolusjon. Den 7. februar 1920 ble banken åpnet med agronom Johan H. Auran som banksjef og ordfører Karl Eidsvik som styreformann.

Banken drev først sin virksomhet i et lokale tilhørende Skatval Handelslag. Banken fikk senere en egen bygning i 1934, beliggende der Skatval bosenter ligger i dag, som også fungerte som rådhus for daværende Skatval kommune. Bygningen var i bruk som sykehus av den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig, og fra krigens slutt og frem til 1995 var det igjen bankvirksomhet på stedet.

Skatval Sparebank ble i 1983 sammensluttet med Stjørdal Sparebank, som ble en del av Sparebanken Midt-Norge i 1991. I noen år fra 1995 opprettholdt Sparebanken Midt-Norge en egen filial i bygden. I dag er banktjenestene sentralisert på Stjørdalshalsen.

Referanser
----------

1. 1 2  Arnstad, Per Magnar (2010). *Skatval. Vår historiske arv*. 6. Skatval Historielag. s. 112.
2. ↑  Arnstad, Per Magnar (2010). *Skatval. Vår historiske arv*. 6. Skatval Historielag. s. 119.
3. 1 2  Vinge, Olav, red. (2001). *Skatval. Gårds- og slektshistorie*. 2. Skatval Historielag. s. 14–15.

Litteratur
----------

* Forbord, Arne (1970). *Skatval Sparebank 1920–1970 : 50 år*. Skatval.
Må ikke forveksles med Rolf Andreas Vestvik.

**Rolf Vestvik** (født 25. januar 1940) er en norsk kulturbyråkrat som var fylkeskultursjef i Nord-Trøndelag fra 1987 til 1997. 

Han har utdannelse fra Universitetet i Oslo og fra Universitetet i Tromsø. Da han sluttet som fylkeskultursjef gikk han over i stilling som spesialrådgiver. Da var han også prosjektleder for Bernadotteseminarene. Før han kom til Nord-Trøndelag fylkeskommune var han prosjektleder for EU-prosjektet *Festivals on the Top of Europe*. Der deltok 19 musikkfestivaler fra de nordlige områder av Skottland, Norge, Sverige og Finland. Da han i 1976 fikk Petter Dass-medaljen, var han leder av Festspillene i Nord-Norge, en stilling han hadde fra 1969 til 1977. 

Han er far til den tidligere diplomaten Rolf Andreas Vestvik. De to ga i 2019 ut boken *Internasjonale relasjoner - Slik lykkes du i utlandet*.

Heder
-----

* Finlands hvite roses orden – 2006
* KS-medaljen – 2006
* Petter Dass-medaljen – 1976

Referanser
----------

1. ↑  70-års omtale i Aftenposten Kultur 25. januar 2010 side 11
2. ↑  Internasjonale relasjoner Arkivert 3. april 2019 hos Wayback Machine. - Hegnar Media, 2019. ISBN 9788271463618.

Eksterne lenker
---------------

* Finsk orden til spesialrådgiver Rolf Vestvik 19.10.2006
* Hederstegn til Rolf Vestvik[*død lenke*]
* Liste over mottakere av Petter Dass-medaljen Arkivert 9. oktober 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Claude Jacquemin**, kinesisk: **Peng Jiade** (født 3. september 1669 i Verdun i Lorraine i Frankrike, død 17. august 1734 i Macao, Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.

Han trådte inn i Jesu Selskap i 1685 i Nancy, og ble plukket ut til å bli misjonær i Kina. Den 2. februar 1703 dro han av gårde til Kina. Han ankom Macao den 11. juli 1703. Kildene gir ikke en fullstendig oversikt over hvor han virket. Fra 1711 til 1729 virket han hovedsakelig på øya Chongming i Yangtzeflodens munning. Der hadde det eksistert en katolsk menighet siden Xu Guangqis tid; Xu Guangqi var Matteo Riccis skriftkyndige venn og var blitt omvendt til katolisismen. Jacquemin befant seg i denne regionen (nærmere bestemt i Jiangnan) da han i 1729 ble forvist til Kanton.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  O'Neill, Charles E. (2001). *Diccionario histórico de la Compañía de Jesús: Infante de Santiago-Piatkiewicz* **(spansk)**. Univ Pontifica Comillas. s. 2119-2120. ISBN 9788484680390.

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
**Rolf Waaler** (født 15. februar 1898 på Hamar, død 10. juli 2000 i Oslo) var en norsk sivilingeniør og organisasjonspsykolog. Han var Norges første professor i arbeidspsykologi og personalforvaltning. Waaler ble professor ved NHH i 1950 etter at Stortinget bevilget midler til stillingen. Han var rektor samme sted 1958–1962 og broren Erik Waaler var samtidig (1954–1959) rektor ved Universitetet i Bergen. NHH hadde på den tiden lokaler på Nygårdshøyden i samme strøk som universitetet. Waaler var en sentral person i utviklingen av organisasjon og ledelse som fagfelt i Norge. Han var blant annet initiativtaker til opprettelse av Administrativt forskningsfond (AFF) i 1952. Han var nestformann i lærerrådet ved NHH 1953–1957.

Han var sønn av Fredrikke Waaler, og bror av Erik Waaler og Georg Waaler (begge brødrene var professorer i medisin), og far til Bjarne A. Waaler. Sønnen Bjarne var professor i medisin og rektor ved Universitetet i Oslo.

I studietiden i Trondheim ble han slått til ridder av Polyhymnia (orden) i 1920.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01036393002487, besøkt 18. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Rolf Waaler – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 2. februar 2016.
3. ↑  Nylehn, Børre: *Organisasjonsfaget i Norge. Analyser av et segmentert fagfelt.* Bergen: Fagbokforlaget, 2008.
4. ↑  Jensen, Olav Harald (1917–1991) (1986). *Norges handelshøyskole femti år*. Bergen: Norges handelshøyskole. ISBN 8271290576.
5. ↑  Larsen, Øivind (25. februar 2020). «Bjarne A Waaler». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 22. oktober 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
Gloster Gladiator
**Rolf Thorbjørn Tradin** (født 28. april 1913 i Kragerø, død 30. mai 1943 i Frankrike) var en norsk løytnant i det norske Forsvaret før angrepet på Norge i 1940.

Bakgrunn
--------

Han var sønn av maleren Anna Marie Svendsen (1880–1935) og Rolf Svendsen fra Kragerø. Han var gift med Anna Elise «Tulla» Jensen (1915–2007) fra Tromsø. Hun giftet seg på nytt i 1950 med generalmajor Colin Gubbins (1896–1976).

Ulykke
------

Rolf T. Tradin ledet jagerflyavdelingen og var nestkommanderende på Fornebu i 1940. 15. mars dette året øvde han på akrobatikkflyvning, da et av skiene som var festet under flyet løsnet og traff og ødela vingen. Tradin klarte å komme seg ut, fikk åpnet fallskjermen og overlevde.

Andre verdenskrig
-----------------

Supermarine Spitfire IX
9. april 1940, da tyske styrker angrep flyplassen på Fornebu, skjøt han med sitt Gloster Gladiator 429 ned et tysk Junkers Ju 52. Han fortsatte angrepet på et annet fly, som klarte å unnslippe. Han kjempet helt til alle fire maskingeværene ombord sluttet å fungere. Han landet på Steinsfjorden, som var islagt, og insisterte på å fortsette kampen etter å ha fått fylt drivstoff. Da flyet var truffet flere ganger, blant annet i motoren, var det nytteløst å igjen gå i kamp. Han ble isteden sendt til Rjukan-avsnittet, hvor han deltok videre i forsvaret av landet som kompanisjef i Infanteribataljonen i Telemark infanteriregiment nr.3 (IR 3).

Da Norge var okkupert, gikk han først inn i politiet, men senere rømte han til Little Norway i Canada, via Sverige og Sovjet. Han ankom i mars 1941, og han ble leder for den viderekomne avdelingen. I oktober 1942 ble han overført til 611 skvadron i Storbritannia, som løytnant.

30. mai 1943 fløy han et Supermarine Spitfire XI med nummer EB 562 FY-B over Frankrike. Han kom i kamp med den tyske fienden, og han skjøt ned et tysk Focke-Wulf Fw 190 jagerfly. På returen ble han selv skutt ned, krasjet i havet ved Pont-l’Évêque og døde. Flyet som skjøt han ned, klarte ikke å rette opp og styrtet også.

Utmerkelser
-----------

Tradin ble i statsråd 24. januar 1947 tildelt Krigskorset med sverd post mortem «for å ha ydet fedrelandet store tjenester ved uforferdet innsats som jagerflyger mot fienden 9.4.1940 og under krigen i Norge 1940, samt senere under krigen utenfor Norge ved en rekke operasjoner som jagerflyger mot fienden.» Han var den eneste norske flyger som ble hedret for innsats under angrepet på Norge.

|  |  |
| --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Krigskorset med sverd |

 |

Referanser
----------

1. ↑  WikipediaJohnsen, John (1956). *Operasjonene ved Telemark infanteriregiment nr. 3 og Kongsberg luftvern ; Operasjonene i Telemark ; Operasjonene i Røldal*. Oslo: Gyldendal. s. 310.
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, s. 163.

Litteratur
----------

* Thomas, Andrew: *Gloster Gladiator Aces*, 2002 ISBN 9781841762890

Eksterne lenker
---------------

* Utdypende artikkel om jagerflyverne (med Tradin i spissen) som møtte den tyske invasjonen om morgenen 9. april 1940

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig