recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rekonstruksjon av Ravningbroen.
**Ravningebroen** (eller Ravningbroen), var en 760 meter lang og 5 meter bred tømmerbro i Ravning Enge ved Vejle i Danmark. Den ble bygget av vikingene under kong Harald Blåtann.

Dendrokronologisk datering viser at den trolig ble oppført rundt år 980 Oppføringen har krevd en betydelig organisatorisk innsats og teknisk kunnskap. Den er tilskrevet Harald Blåtann, som også menes å stå bak oppføringen av Trelleborgene. Først i 1935 ble det bygget en lengre bro i Danmark, med Lillebæltsbroen.

Det første funnet av trestolper ble gjort av en grunneier i 1934. I 1953 dukket stolperekker av eiketre frem i forbindelse med drenering av Ravning Enge. En ordentlig arkeologisk utgravning ble først igangsatt i 1972, etter at en grunneier avleverte en stolpe til C14-datering på Nationalmuseet.

Utgravingen viste at brofundamentet var bevart i myrlandskapet. På nordsiden av broen ble det funnet veirester på samme bredde som broen. I en senere utgravning i 1996 ble broens lengde fastsatt til 760 meter med en usikkerhet på et par meter.

Formålet med broen er omdiskutert blant historikere og arkeologer. Det antas at den har spilt en militær rolle i forbindelse med de indre maktakampene i Danmark på slutten av Harald Blåtanns regjeringstid. Mye tyder på at broen aldri ble fullført.

Referanser
----------

1. ↑  .Kjeld Christensen (2003). «Ravning-broens alder – En af Danmarks sikreste dendrokronologiske dateringer?». Årbog for Jysk Arkæologisk Selskab. Besøkt 17. april 2018.
2. 1 2  Thorkild Ramskou. «Vikingebroen». *Skalk 1977* (1): 3–9.
3. 1 2  Mogens Schou Jørgensen. «Den berømte bro». *Skalk 1998* (5): 5–11.
4. ↑  Poul Skaaning (1992). *Harald Blåtands sidste kamp: Trelleborgene og brydningerne i dansk i Vikingetid 979-983*. Dansk Historisk Håndbogsforlag. s. 10. ISBN 978-87-88742-63-3.
***Numer*** (stilisert som *NUMER*) er et norsk tidsskrift for tegning, illustrasjon og bokkunst, eid av Tegnerforbundet. Kunsttidsskriftet kommer ut fire ganger i året.

Historikk og innhold
--------------------

*Numer* ble grunnlagt i 1917 og kom ut med noen få numre. Det lå nede inntil 1985 da billedkunstnerne Hans Normann Dahl og Oscar Reynert Olsen vekket tidsskriftet til live igjen. De virket som redaktører fram til 2010. Da overtok litteratur- og kunstkritikeren Anne Schäffer som redaktør. I 2016 overtok Sissel Lillebostad stillingen. Siden 2018 er Fredrik Rysjedal redaktør for *Numer*.

*Numer* dekker tegnefeltet i bred forstand gjennom reportasjer, artikler og anmeldelser av ny og eldre kunst og tegnekunst i bred forstand. *Numer* anmelder særlig bildebøker og illustrerte bøker. Tidsskriftet distribueres via Interpress og selges i museer og gallerier i Norge, og i Tegnerforbundets galleri og nettbutikk. *Numer* redigeres etter Redaktørplakaten. Det gis ut med støtte fra Kulturrådet og Norsk Illustrasjonsfond.

I 2013 ble tidsskriftet kåret til «årets komet» av Norsk tidsskriftforening.

I 2018 ble den digitale plattformen numermagasin.no lansert.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. august 2017. Besøkt 4. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Tidsskriftets nettpresentasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
**Tarjei Tvigyva** (født 1853, død 1926) var en spelemann fra Lårdal i Telemark. 

Tarjei var barnebarn av Anne Lillegård som hadde vært en av de to viktigste kildene til Draumkvedet, slik balladen ble skrevet ned av Landstad. Han lærte å spille fele av Olav Bergland og Tarjei Midbø, og ble etterhvert anerkjent som bærer av mange særegne slåtter fra Lårdal. Han opplevde også Myllarguten i tidlige ungdomsår.

Tarjei var en mye brukt spelemann, og livnærte seg ellers som skomaker. Han ble etterhvert oppsøkt av yngre spelemenn fra hele Telemark, og kom til å lære bort til Lars Fykerud, som bodde hos ham og lærte seg spell i tre uker i strekk. Senere ble han oppsøkt av Torkjell Haugerud, som skattet spillestilen til Tarjei svært høyt. Også Jørgen Tjønnstaul og Olav Groven var innom og hentet spell hos Tarjei. Det fortelles at Olav Groven straks la ned fela en gang Tarjei kom innom på en dansefest, og ga fra seg fela til den eldre spelemannen. Olav satte seg deretter ned og lyttet intenst.

Før han døde, rakk Eivind Groven å skrive ned en rekke slåtter etter ham, som nå er best bevart i tradisjon etter Groven. Eivind Groven har også spilt inn flere av dem.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Summer Games*** er et sports-spill for datamaskiner utviklet av Epyx og utgitt av U.S.Gold. Spillet kom for Commodore 64 i 1984, og kom senere på flere plattformer. Spillet er basert på sommer-OL, men hadde ingen offisiell lisens fra IOC, så konkurransen ble kalt "Epyx Games". Spillet fikk en oppfølger *Summer Games II* i 1985, og senere Winter Games og California Games.

I 2004 ble *Summer Games* gjenutgitt for "joystick-konsollen" C64 Direct-to-TV.

Spillet
-------

*Summer Games* for C64 som kom i 1984 har åtte øvelser, stavsprang, stuping, 4 × 400 meter stafett, 100 meter sprint, turn (hopp), svømming stafett, svømming 100 meter fristil og leirdueskyting. Atari-versjonen fra 1987 hadde hekkeløp og roing i stedet for stavsprang og 4x400m stafett.

Stavsprang dreier seg om timing, og man må treffe godt med staven, kommer over på rett tid og så slippe for å hoppe høyt. I stuping må man velge rotasjon og retning slik at man treffer vannet rett, og turn er en blanding der man må statse på rett tid og så gjøre rotasjoner i luften.
4x400 stafett handler om å beregne kreftene til hver løper, mens 100m sprint er en "joystick-knekker" øvelse der man så hurtig som mulig skal dra joysticken frem og tilbake. I svømming må man finne en fin rytme og gjøre gode vendinger, mens leirdueskyting går ut på å flytte siktet med joysticken og trekke av på rett tidspunkt.

Mottageslse
-----------

*Summer Games* ble en suksess, og serien med spill som fulgte ble også svært populær. Da spillet kom var grafikken, og særlig de myke bevegelsene til utøverne ansett som flott.

Referanser
----------

1. ↑  Commodore C64 Manual: Summer Games (1984)(Epyx)
2. ↑  Summer Games
3. ↑  The Evolution of the (Epyx) Games Jimmy Maher, 19. juni 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Summer Games* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Summer Games* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Summer Games* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Summer Games* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Summer Games* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Ravrommet i 1931
Det rekonstruerte Ravrommet
**Ravrommet**, også kalt **Ravkammeret** (russisk: Янтарная комната Yantarnaya komnata; tysk: *Bernsteinzimmer*), er et berømt russisk kunstverk som er forsvunnet siden andre verdenskrig da det ble stjålet av nazistene.

Det var et opprinnelig tysk kunstverk laget under Fredrik I av Preussen til hans slott utenfor Berlin. Sønnen, Fredrik Vilhelm I av Preussen var imidlertid ikke like kunstinteressert og gav kunstverket til tsar Peter den store av Russland som et symbol på det gode forholdet mellom datidens Preussen og Russland.

Etter å ha stått noen år i Vinterpalasset ble Ravrommet i 1755 flyttet til Katarinapalasset i Tsarskoje Selo rett utenfor St. Petersburg. Her ble det stående i 200 år inntil nazistene invaderte Sovjetunionen og tok det med seg til Königsberg (dagens Kaliningrad) hvor tyske kunsteksperter satte det opp i Königsberg slott. Da sovjetiske styrket nærmet seg mot slutten av krigen ble Ravrommet nok en gang pakket sammen og flyttet ned i slottets kjeller. Men da sovjetiske styrker inntok slottet var kunstverket forsvunnet.

Enkelte deler som et skap og en mosaikk er blitt funnet i Tyskland etter krigen.

Rekonstruksjon
--------------

I 1979 begynte en rekonstruksjon av Ravrommet med hjelp av penger som det tyske selskapet Ruhrgas AG donerte. Den offisielle innvigelsen i Katarinapalasset fant sted den 31. mai 2003 i nærvær av Vladimir Putin og Gerhard Schröder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amber room – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Database of the International bibliography of publications about the Amber Room.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
Pave Benedikt XVI opphever med *Summorum Pontificum* restriksjonene på feiringen av den tridentinske messe
***Summorum Pontificum*** er et motu proprio som ble offentliggjort av pave Benedikt XVI den 7. juli 2007 og som trådte i kraft 14. september 2007.

Det pavelige brevet opphever de viktigste restriksjonene på feiringen av den tridentinske messe, dvs. den katolske messe med liturgien som ble brukt fra 1570 (konsilet i Trient) og frem til 1969–1970 (etter Annet Vatikankonsil), i den formen messen ble gitt av Johannes XXIII i 1962. Brevet erklærer og begrunner den tridentinske messe som en «ekstraordinær form» av gudstjenesten innen den romerske ritus. Liturgien som ble utarbeidet på oppdrag fra Annet Vatikankonsil og promulgert av pave Paul VI i 1969, *Missale Romanum*, forblir den «ordinære» formen for messe, men brevet understreker at de to liturgiformene ikke hører til forskjellige riter, men er forskjellige variasjoner innenfor samme ritus.

Det tidligere regelverket krevde spesiell tillatelse for at prester kunne feire gudstjeneste med den gamle, latinske liturgien. Etter at *Summorum Pontificum* trådte i kraft kreves ikke lenger noen spesiell tillatelse, bare at presten har noe kjennskap til den latinske liturgien og språket.

Den eneste vesentlige begrensningen på feiringen av den tridentinske messe som gjenstår gjelder feiringen av *Triduum Sacrum* – på påskedagene, som er kirkeårets høydepunkt, kan ikke «den ekstraordinære form» feires uten menighet tilstede, i motsetning til resten av kirkeåret. Med menighet tilstede kan man velge å feire én av formene, noe som i en vanlig menighet nesten alltid vil tilsi at man feirer «den ordinære form». I såkalte «valgsogn», som noen steder etableres der hvor det er stor etterspørsel for den gamle liturgien, vil man dog kunne feire triduum etter «den ekstraordinære form», og det samme gjelder enkelte ordenskommuniteter. For de steder hvor dette gjøres, endret pave Benedikt XVI i 2007 en bønn i langfredagsliturgien som omhandler jødenes forhold til Kristus, noe som ble møtt med varierende reaksjoner. Denne endringen angikk kun «den ekstraordinære form», og angår derfor ikke det store flertall av sogn som feirer «den ordinære form».

Referanser
----------

1. ↑  Fr. John Zuhlsdorf: Summorum Pontificum: my intro comments and the text
2. ↑  katolsk.no: Jødisk gruppe kritiserer formelt ny langfredagsbønn

Eksterne lenker
---------------

* *Summorum Pontificum* (latin)
* Norsk oversettelse (fra katolsk.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Tallene på et GN-4 nixierør.
Et **nixierør** er en elektronisk innretning for å vise tall eller annen informasjon. Glassrøret inneholder en netting-anode og flere katoder ofte formet som arabiske tall. Ved å sette spenning på en katode vil den lyse opp med en oransje, glødende farge. Røret er fylt med gass under lavt trykk, vanligvis mest neon og litt kvikksølv. Den mest vanlige typen nixierør har ti katoder formet som tallene 0 til 9, og av og til et desimalpunkt eller to.
  

  

Ved å påtrykke en strøm på et par milliampere ved 170V DC mellom anode og katode, vil den respektive katoden lyse opp. Strømbegrenseren er normalt en anode-motstand på et par titalls kiloohm.
  

  

Nixierør kan noen ganger bli utsatt for ionebombardering, noe som gjør at innsiden av glasset vil få en grå overflate. Dette skjer gjerne når et rør nærmer seg slutten av sin levetid. Ionebombardering kan også forekomme hvis en katode har vært lenge på, mens andre har vært av den samme tiden. Ionebombarderingen vil da kunne legge et belegg på de ubrukte katodene. Når så en av de ubrukte katodene tennes, vil den bare delvis gløde, eller den vil ikke gløde like sterkt som før. Dette kan i noen tilfeller fikses ved å påtrykke en større strøm i en periode.

Historie
--------

Nixierøret ble utviklet av en liten vakuumrør-produsent ved navnet Haydu Brothers Laboratories, og ble introdusert i 1954 av Burroughs Corporation som kjøpte Haydu og eide navnet Nixie som et varemerke. Navnet Nixie kommer fra "NIX I", en forkortelse for "Numeric Indicator eXperimental No. 1"

Anvendelser
-----------

Nixierør har blitt brukt i mye elektrisk utstyr som f.eks. voltmetre og frekvenstellere. De er også blitt brukt i kalkulatorer. De kan enten bli drevet ved at alle rørene er tent samtidig eller ved multipleksing.

Renessanse
----------

Nixierør har i de senere år fått sin renessanse. Grunnet enkeltes misnøye angående dagens digitale måter å vise informasjon på, er mange tiltrukket av rørenes glødende varme og sjarm. Etter mange år på lager grunnet liten interesse har rørene steget i pris. Dette gjelder spesielt store rør. Det er nå populært å lage klokker med nixierør som display.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Summetone** er et telefonisignal som brukes til å indikere overfor brukeren at linja er i orden og telefonsentralen er klar til å motta nummer. Sentralen har oppfattet at røret er tatt av og har koblet til en summetonesender og siffermottakere for sifferpulser (fra fingerskive) og tonesignalmottaker (fra tastatur med \* og #).
Tonene avbrytes straks sentralen oppfatter første siffer. Dersom abonnenten ikke gir inn noe siffer, vil sentralen etter ca. 2 minutter koble ned og parkere forbindelsen. Abonnenten får da opptattsignal direkte fra linjekretsen i sentralen og siffermottakere og velgere frigjøres. Parkeringstilstanden oppheves ved at abonnenten legger på.

Summetonen kom som et resultat av automatiseringen av telefonsentralene. Med manuelle sentraler svarte ekspedienten på sentralen. I de første automatsentralene fikk abonnenten ingen indikasjon og ble forvirret – «er alt i orden, har jeg forbindelse?» 

Summetonen har variert over tid og mellom de enkelte land. Enkelte har modulerte toner, andre summetoner ble hentet direkte ved nedtransformering fra lysnettet, noe som i Norge ville ha gitt en frekvens på 50Hz.

I de fleste europeiske land (herunder Norge) er tonen nå 425Hz. 

*Opptatt-tone* er en avbrutt tone på 425Hz og indikerer at anropt abonnenent er opptatt eller at det ikke finnes ledige linjer frem til abonnenten. 

*Ringetonen* en avbrutt tone som indikerer at apparatet hos tilringt abonnent ringer.

Summetonen kan i tillegg ha mange nyanser av avbrudd for å indiker forskjellinge meldinger til abonnenten:

* PABX-summetone (interntsummetone i hussentral)
* melding venter
* sperr i nettet

425Hz ligger nær kammertonen på 440Hz. Det sies at erfarne musikere kan stemme etter summetonen.

I moderne mobiltelefoner brukes ikke summetone. Her er det et display der en normalt kan se om telefonen er i orden og tilknyttet et mobilnett. Abonnenten taster nummeret og «send-tasten». Tonen brukes imidlertid som før til ringetone, opptattone osv.

Eksterne lenker
---------------

* World PSTN Tone Database - Dial tones
**Minamata-sykdom** er en sykdom som ble oppkalt etter en by i Japan som het Minamata. I 1950-årene ble flere personer angrepet av kvikksølv-forgiftning i området langs Yatsushiro-sjøens kyster ved og på begge sider av denne byen. Utslippene av kvikksølv kom fra en kjemisk fabrikk som het Chisso. 

På noen få år døde det nesten 50 mennesker, og mange hundre mennesker fikk alvorlige misdannelser og ble svært syke etter forgiftningen. Utslippene av kjemisk materiale i denne byen førte til enda strengere regler for industriutslipp av farlige kjemiske stoffer.

Litteratur
----------

* Ishimure Michiko: *Paradies im Meer der Qualen: Unsere Minamata-Krankheit.* Insel-Verlag, Frankfurt am Main/ Leipzig 1995, ISBN 3-458-16725-0.
* W. Eugene Smith, Aileen Smith: *Minamata.* Holt, Rinehart and Winston of Canada, New York 1975, ISBN 0-03-013641-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NDL
 |
Jernbanestasjonen i Secunderabad fotografert i 1948
Kachiguda Railway Station i Hyderabad var hovedkvarter for NSGR fra 1916
**Nizam's Guaranteed State Railway** (NGSR) var et jernbaneselskap i den indiske fyrstestaten Hyderabad. Det ble etablert i 1879 og overtok da etter **Nizam's State Railway** (NSR), som ble grunnlagt i 1870. NGSR hadde først hovedstasjon i Secunderabad, deretter i hovedstaden Hyderabad. I 1905 trafikkerte NGSR et jernbanenett på 560 km, forlenget til 1 460 km i 1923 og 1 992 km i 1930. Etter at India innlemmet staten, ble NGSR i 1951 overtatt av Central Railway.

NSR var eid av nizamen av Hyderabad, men drevet under britisk kontroll. Det ble opprettet i forbindelse med at jernbanen mellom Bombay og Madras ble lagt gjennom staten Hyderabad og det var behov for tilknytning av hovedstaden Hyderabad til Great Indian Peninsula Railways linje. NSR åpnet for trafikk i 1874. 

I 1879 ble videre utbygging av jernbanenettet overtatt av Nizam's Guaranteed State Railway, et børsnotert selskap der den hyderabadske stat garanterte for aksjonærenes utbytte. NGSR var lenge en utgiftspost for den hyderabadske stat. Dette ble imidlertid snudd. På 1930-tallet ga jernbanen overskudd for staten. I 1930 kjøpte den hyderabadske stat ut aksjonærene og overtok selskapet helt.

Jernbanenettet ble utbygget, blant annet i forbindelse med at Hyderabad (Deccan) Company startet drift av kullfeltene ved Singareni, senere overtatt av Singareni Collieries Company. Fra knutepunktet i Secunderabad ble det bygget linjer nordøstover til Warangal og videre til Dornakal. Denne linjen ble videreført sørover over grensen til havnebyen Bezawada i Britisk India. En annen viktig utbygging, *Hyderabad-Godavari Valley Railways* gjennom Godavari-dalen, var ferdig i 1900. Linjen gikk vestover via Aurangabad til Manmad i Bombay presidentskap.

Referanser
----------

1. ↑  Barbara N. Ramusack: *The Indian princes and their states*, Cambridge: Cambridge University Press, 2004, s. 192–194.
2. ↑  Lucien D. Benichou: From Autocracy to Integration: Political Developments in Hyderabad State (1938–1948), Hyderabad: Orient Longman, 2000, s. 259–260.
3. ↑  M. A. Nayeem: *The splendour of Hyderabad. The last phase of an oriental culture (1591–1948 A.D.)*, Hyderabad: Hyderabad Publishers, 2011, s. 256.
4. ↑  «Hyderabad State», *Imperial Gazetteer of India*, bd. 13, s. 266.
***The Pine's Revenge*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Joe De Grasse.

Handling
--------

Dick Rance, en skogvokter, pådrar seg det evige hatet til Black Scotty - når han arresterer ham for forsettlig brenning av skogen og drap av vilt utenom jakt-sesongen. Men Scotty lover hevn. Samme ettermiddag redder Rance en ung kvinne, etter at hennes kano har veltet. Men til hans store overraskelse oppdager han at den unge kvinnen er Grace Milton, som han egentlig skulle ha giftet seg med.

Men Rance forlot henne, etter at han oppdaget henne i armene til John Harding. Etter at Grace blir frisk, bestemmer hun seg for å belønne redningsmannen sin - fremdeles helt uvitende om skogsvokterens virkelige identitet.

Rolleliste
----------

* Leo Madison som Grace Milton
* Arthur Shirley som Dick Rance
* Lon Chaney som Black Scotty
* Millard K. Wilson som John Harding

Referanser
----------

1. ↑  The Pine’s Revenge
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Pine's Revenge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Pine's Revenge* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Taktikk** refererer til de handlingsvalgene en idrettsutøver foretar, eller hvilket handlingsmønster et lag følger i den hensikt å overvinne en gitt motstander. I spesielt lagidretter står handlingsvalg tett sammen med teknikk, eller hvor effektivt de ulike handlingene utføres.

Individuelle idretter
---------------------

Taktikk for individuelle idretter kan dreie seg om å vise selvtillit overfor konkurrenter, kle seg på en bestemt måte eller måten utøveren presenterer seg. I idretter med dommere som bedømmer subjektivt (dans, skihopp eller turn) vil det være taktisk å kjenne godt til premissene for dømmingen, og eventuelt en spesiell dommers preferanser. I øvelser med en viss varighet (fra 800 meter til langrenn og sykling) vil en utøver ta en rekke taktiske valg underveis. Selv om det er lagt en plan for løpet bør utøveren være klar for å endre taktikk underveis ved behov. Det kan også være nyttig å kjenne til konkurrenters taktiske mønster i tilfelle egne taktiske disposisjoner må tilpasses disse.

Taktikk for individuelle idretter der utøvere møtes en mot en, vil en utøvers taktikk forsøke å forsterke egne styrker og utnytte motstanderens eventuelle svakheter.

Lagidretter
-----------

Taktikk for lagidretter er noe mer komplisert, siden den skjer på ulike nivåer. Individuell taktikk er den enkelte spillers taktiske disposisjoner under en kamp. En del av et lag vil måtte forholde seg til gruppetaktikk, som for eksempel en forsvarsrekkes taktiske samhandlinger. Et lags kollektive taktikk dreier seg om overordnede taktiske planer og struktur for spillet. 

Taktikk for lagidretter må også ta hensyn til lagets nivå, tabellsituasjon, baneforhold, hjemme-/ bortebane og tidspunkt for kampen.

Litteratur
----------

* Gjerset, Asbjørn et.al (2006): *Treningslære*, Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS
**The Pipkins** var en kortlivet noveltyduo fra England. Den var best kjent for sin hitsingle, «Gimme Dat Ding», skrevet av Albert Hammond og Mike Hazlewood. Den lå på sjetteplassen på den britiske singlelisten samt niendeplassen på den amerikanske singlelisten i 1970,.

The Pipkins bestod av Roger Greenaway, best kjent som medlem av flere låtskriverteam samt Tony Burrows, som frontet flere grupper (ofte samtidig), som Edison Lighthouse, White Plains, The First Class og Brotherhood of Man.

Duoen utgav også to oppfølgersingler, «Yakety Yak» og «Are You Cooking, Goose?», men uten suksess.

Coverversjoner
--------------

«Gimme Dat Ding» har flere ganger blitt covret og brukt i komiske sammenhenger, blant annet av Bjelleklang på platen YppeRu’ dOnK.

Referanser
----------

1. ↑  Roberts, David (2006): *British Hit Singles & Albums* (19th ed.) London: Guinness World Records Limited. Side 427 ISBN 1-904994-10-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Pipkins på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Pipkins på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Foto av ruiner, 2006
**Taku-fortene** (kinesisk: 大沽炮台; pinyin: *Dàgū Pàotái*, ordrett «Takubatteriene»; også kalt **Peiho-fortene**, 白河碉堡; *Báihé Diāobǎo*) er befestninger på begge sider av munningen av elven Hai He (Peiho), i subdistriktet Dagu (Taku) i bydistriktet Binhai nye område i byen Tianjin (*Tientsin*), som ligger ikke langt fra Beijing nord i Kina. Fortene befinner seg ca 60 km sørøst for sentrum for Tianjin.

Forsvarsanleggene ble for det meste avviklet ved begynnelsen av 1900-tallet. Det består i dag (2012) fremdeles to fort, på hver sin side av elvemunningen. Den sørligere av de to ble restaurert fra 1988 og fremover, og ble åpnet for besøkende i 1997.

Historie
--------

Et nordlig Taku-fort etter at det ble stormet under annen opiumskrig i 1860
Gammelt kart, orientert med sør øverst
Det første fortet ble til mellom 1522 og 1527 under Ming-dynastiet under Jiajing-keiserens tid. Det tjente som beskyttelse mot sjøverts invasjonsforsøk. Under opiumskrigene ble befestningene vesentlig utvidet slik at det til slutt var fem store og 20 mindre fort. Under annen opiumskrig ble fortene to ganger erobret av vestlige styrker, den 20. mai 1858 av admiral Michael Seymour og på nytt i august 1860 etter fiendtlighetene blusset opp igjen.

De fleste av fortene ble etter bokseropprøret (1899–1901) og åttenasjonsalliansens invasjon av Kina avviklet. Den 17. juni 1900 inntok de utenlandske styrkene etter heftige kamper.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taku Forts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dagu Fort[*død lenke*]
* Krieg in China: Die Eroberung der Taku-Forts
* TAKU FORTS 1860
* Thomas Hahn, Beitang Forts near Tianjin (Including Dagu)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***The Piano Rolls*** er en samling soloinnspillinger av Jelly Roll Morton som opprinnelig ble gjort 1923–24 på pianoruller. Opptakene ble gjort den 22. og 23. februar 1997 av musikkforskeren Artis Wodehouse i Academy of Arts and Letters i New York for Nonesuch.

For å få en så autentisk innspilling som mulig ble alle tilgjengelige historiske skjellakkplater av Morton analysert ved hjelp av datateknikk for å få informasjoner om hvordan han hadde brukt pedal, anslag, dynamikk og rytmikk. Sammen med informasjonen fra pianorullene ble resultatet brukt til å styre et *Disklavier*, utstyrt med mikrofoner. Innspillinger med George Gershwin ble produsert på liknende måte.

Sporliste
---------

1. «Midnight Mama»
2. «Shreveport Stomp»
3. «Stratford Hunch»
4. «Dead Man Blues»
5. «Grandpa's Spells»
6. «Tin Roof Blues» (Elmer Schoebel / Larry Sheilds / Leon Roppolo)
7. «London Blues»
8. «King Porter Stomp»
9. «Sweet Man» (Maceo Pincard)
10. «Original Jelly Roll Blues»
11. «Mr. Jelly-Lord»
12. «Tom Cat Blues»

Musiker
-------

* Jelly Roll Morton – piano

Eksterne lenker
---------------

* 

* (en) *The Piano Rolls* på Discogs Rediger på Wikidata

Portal: Jazz
Aks.13.000 ble opprettet etter initiativ fra Svein Blindheim.
**Aks.13.000** var aksjonsgruppen til Milorg D-13 (Stor-Oslo), en del av den norske motstandsbevegelsen under andre verdenskrig. Den ble opprettet sent på våren 1944 etter initiativ fra Svein Blindheim, en agent i britiske SOE. Blindheim ble gruppens aksjonsleder, og det var også han som hadde lært opp de fleste av gruppens medlemmer på kurs i 1943. Kontinuerlig operativ leder så lenge aksjonsgruppen besto var ingeniør Per Røed fra Jar. Til sammen ble det gjennomført 102 sabotasjeaksjoner og et ukjent antall likvidasjoner fra mai 1944 og fram til krigens slutt.

Referanser
----------

1. ↑  Røed, Per (1988). *Per Røed, den ukjente sabotør: Per Røeds egen beretning*. [Oslo]: Mortensen. ISBN 8252710034.

Litteratur
----------

* *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. 1995. s. 17. ISBN 8202141389.

| * v
* d
* r
Norsk sabotasje under andre verdenskrig |
| --- |
| 
* Aks.13.000
* Oslogjengen
* Pelle-gruppen
* Wollweber-gruppen
* Osvald-gruppen
* Shetlandsgjengen
* Kompani Linge
* Grebe

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Sium bin Diau** (født 13. oktober 1935) er en friidrettsutøver som representerte Britisk Nord-Borneo (Sabah) under Sommer-OL i Melbourne i 1956. Diau ble nummer 28 i trestegskvalifiseringen, med lengden 14,09 meter, og greide ikke å kvalifisere seg videre i konkurransen. Diau deltok i *Malayan Amateur Athletic Association Championships* i Ipoh i 1955 i øvelsene tresteg og spydkast.

Sium bin Diau og landsmannen Gabuh bin Piging er de eneste idrettsutøverne som har representert Nord-Borneo i et OL. Diau har blitt tildelt datuktittelen, som tilsvarer riddertittelen.

Referanser
----------

1. 1 2  Sports-reference.com, Sium bin Diau Arkivert 25. august 2011 hos Wayback Machine.. Besøkt 12. juni 2014. (en)
2. ↑  The Strait Times 8. august 1955, Entries for Malayan AAA Championships. Besøkt 12. juni 2014. (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sium bin Diau – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sium bin Diau – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Kart over Island der Grímsnes- og Grafningshreppur er markert med rødt.
Akranes
**Akranes** (eller *Skipaskagi*) er en by på vestkysten av Island med 6234 innbyggere (ved utgangen av 2007). Byen oppsto som en fiskerlandsby på 1800-tallet, og fikk formell bystatus i 1942, hvorpå en sterk befolkningsvekst fulgte. Den største sysselsettingen er fortsatt innen fiskeri, men en viss handelsvirksomhet har også vokst fram fordi Akranes er et senter for store omkringliggende områder.
Offisielt navn på kommunen er **Akraneskaupstaður**.

De to store industrivirksomhetene i Akranes i dag er en sementfabrikk som har holdt til i byen siden 1950-tallet og et smelteverk for aluminium som startet nær byen i 1998. Det er forventet at byen vil vokse videre grunnet aktivitet i industrien og bedre utbygd transport til Reykjavík. Hvalfjörður-tunnelen åpnet i 1998, og er med sine 5.57 kilometer en av verdens lengste underskjøiske tunneler.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. juni 2019; utgiver: Islands statistikkbyrå.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Akranes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Island

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Islands flagg | **Kommuner i Vesturland** |  |
| Akraneskaupstaður | Borgarbyggð | Dalabyggð | Eyja- og Miklaholtshreppur | Grundarfjarðarbær | Helgafellssveit | Hvalfjarðarsveit | Skorradalshreppur | Snæfellsbær | Stykkishólmsbær |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Siamang** (*Symphalangus syndactylus*) er en gibbonape som er utbredt i Sørøstasia. Det er den største av gibbonene og eneste art i slekten ***Symphalangus***. Arten har to underarter og er hovedsakelig trelevende, men ifølge IUCNs rødliste *sterkt truet* av utryddelse. Arten står også oppført på CITES Appendix I, som blokkerer handel med verdens mest truede arter.

Biologi
-------

Siamangen har svært lange armer og er godt tilpasset livet som klatreape
Siamangene er utbredt i Malaysia, Thailand, og på Sumatra. Begge kjønn har forstørret strupesekk, som fungerer som resonanskammer for de høylydte ropene. Ropene er de kraftigste blant gibbonene. Et annet særtrekk er at to av tærne på føttene er delvis forbundet av en membran, noe som er opphavet til selve artsnavnet *syndactylus*, som stammer fra gammelgresk *sun* (forent) og *daktulos* (finger) - i betydningen *forente tær*. Siamangen er dekket av svart, buskete pels. Hannen blir noe større (typisk opp mot 90–100 cm høy og 14 kg tung) enn hunnen og har en hårdusk i kjønnsregionen, som på avstand kan se ut som en hale. Arten er imidlertid haleløs.

Siamangene lever med tette familiebånd i grupper. Foreldre og unger beveger seg sjelden mer enn 30 m bort fra hverandre; vanligvis befinner de seg mindre enn 10 m fra hverandre. Omtrent tre femdeler av kosten består av blader, og en tredel består av frukt, supplert med noen få blomster, mark og andre smådyr. Familiene lever på et omtrent 47 ha store områder, men forsvarer bare omkring 60 prosent av det, hovedsakelig med sine kraftfulle rop. Hannens maskuline skrik skal ta motet fra andre hanner, mens hunnens lengre, mer særegne, bjeffende lyder fungerer som et forsvar av territoriet.

### Inndeling

**Treliste**
* Hylobatidae, gibboner
	+ *Symphalangus*, siamanger
		- *S. syndactylus*, siamang
			* *S. s. syndactylus* (nominatformen), sumatrasiamang (utbredt på Sumatra)
			* *S. s. continentis*, malaysiasiamang (utbredt i Malaysia og såvidt i Thailand)

Referanser
----------

1. 1 2  Nijman, V. & Geissman, T. 2008. *Symphalangus syndactylus*. The IUCN Red List of Threatened Species 2008: e.T39779A10266335.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Siamang* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Siamang* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Siamang* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Siamang* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Siamang* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Symphalangus syndactylus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Symphalangus syndactylus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Symphalangus syndactylus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* ARKive

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Akronier** er deler av en prosatekst som mangler tidsreferanse og derfor står atskilt fra de begivenhetene som det fortelles om. Akronier får dermed preg av å være direkte meddelelser om fortellerens livsanskuelse.

Av norske forfattere som benytter akronier i utstrakt grad kan nevnes Ernst Orvil og Aksel Sandemose. I Sandemoses romaner kan akroniene få så stor plass at teksten nærmer seg essayistikk. 

Et utsnitt fra Sandmoses *En flyktning krysser sitt spor* kan tjene som eksempel på akroni (akroniene uthevet):

> Harald Pedersen, en av kameratene mine, blev uvenner med en pike i skolegården og sa en sjofelhet som forresten var vittig. Harald var nokså barokk. Men piken sladret, og aldri skal jeg glemme det opstuss som fulgte! Piken var favoritt, en som smigret lærerinnen, var krypende høflig og kunde leksene sine. Au, au! Møte på lærerværelset, skrikende lærerinner, et barn på fortapelsens vei, Harald blev halt omkring som en kalv, forhørt og halt omkring igjen, til han ikke kjente forskjell på høire og et vognhjul. Til sist fikk han spanskrør til hele klassens dype glede over slagene og ofrets skrik. Læreren med spanskrøret for klassens åsyn, **kollektiv lyst med en lærer som dirigent**. 
> 
> 
> Hvorledes hadde nu lærerne fått den tanke at Harald Pedersen hadde ført synden inn i verden? **Jo, de hadde rett. Barnet fører synden inn i verden i hver generasjon, fordi «synden» helt enkelt er et trin. De blir skrekkslagne, lærerne, når de møter sin døde barndom, og overfaller den med ild og sverd**. For oss fikk overfallet verden til å revne, de små stod overfor de store, de små var mislykkede, for slik som vi hadde aldri de store vært. De store hadde aldri vært små og alltid vært rettferdige.
> 
> 
>
**Catherine Cowley** er en engelsk katolsk nonne og finansanalytiker. Hun er *Assistant Director* ved Heythrop Institute for Religion, Ethics and Public Life i London, and sekretær for *Association of Teachers of Moral Theology*. Hennes fremste forskningsinteresse er socialetikk særlig relatert til økonomni og finanssektoren. 

Før hun ble ordenssøster hos assumpsjonistsøstrene hadde hun arbeidet i private finansinstitusjoner i Londons *City*.

Hun studerte deretter teologi ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma, og tok senere mastergrad i filosofi og religion og så et doktorat ved Heythrop College med et arbeid om «The Application of Catholic Social Teaching to Business Ethics with particular reference to the Finance Sector».

En bok hun publiserte i 2006, *The Value of Money*, analyserte finansmarkedene og forutså og advarte mot den utstrakte handelen med derivater:

*«Derivatives have quantifiable benefits but unquantifiable risks. In part, this is due lack of transparency and complexity, together with the dynamic nature of the risks hich can spill over into many markets. This is compounded by the market structure and the moral hazard of volatility, whereby the financial sector can generate more business and make bigger profits if assets have a volitile price ... Whole economies can be destabilised by speculative crossborder capital flows, often in the form of derivatives ... »*

Verker
------

* «Christian Ethics and the Global Economy», i: *World Christianity: Politics, Theology, Dialogues*, London: Melisande, (2004)
* «A Christian Reflection on Work, Culture and Society» i *Catholic Shi’a Dialogue: Studies in Theology and Spirituality*, London: Melisande, (2004)
* «Money, Finance and Morality in a Global Economy», i *New Blackfriars*, Vol. 86, No. 1002, (mars 2005)
* *The Value of Money: Morality and the World of Finance*, T & T Clark, 2006
Kvinnelig akrobat som gjør artistiske kunststykker i et langt stoffstykke som henger ned fra taket
**Akrobatikk** er kunster som gjøres med kroppen, nærmere bestemt gymnastiske kunststykker, oppsiktsvekkende fysiske øvelser og vågestykker som underholdning. Akrobater opptrer særlig på sirkus eller i varietéshow, for eksempel med et balanse- eller trapesnummer, eller i spesielle danseforestillinger. Akrobatiske ferdigheter kan også anvendes av artister og utøvere innen for eksempel scenekunst og idrett.

Ordet *akrobat* har opprinnelse i det greske ordet *akrobatein*, «gå på tærne», som igjen er dannet av *akros*, «høy», og *bat*, «gange». Ordet brukes i betegnelsen *finansakrobat*, en betegnelse på forretningsfolk som gjør store økonomiske krumspring, gjerne på kanten av hva som er tillatt, for å tjene penger eller unngå konkurs.

Se også
-------

Gammel plansje fra et franske oppslagsverk utgitt av *Éditions Larousse* i 1932 med eksempler på kjente akrobater og numre i samtiden.

* Baduttspringer
* Flammesluker
* Linedanser
* Sjonglør
* Stuntmann
* Turner

Eksterne lenker
---------------

* (en) Acrobatics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Siamesisk algeeter** (ofte forkortet **SAE**) er en karpefisk som holder til i elver og bekker, samt oversvømte skoger i regntiden.

Den har en lysebrun, langstrakt kropp med en litt flat buk. Den har en tydelig, svart, vannrett stripe fra snute til hale. Denne fisken kan bli opp til 16 cm lang.

Akvaristikk
-----------

Denne hardføre arten er ofte å finne i akvariehandelen, og er en av de mest populære og effektive rengjørerne av akvarier. Den går for å være en av de få artene som eter penselalger.
Når man skal kjøpe siamesisk algeeter, bør man imidlertid passe på at man får riktig art. Disse fiskene er ofte feilmerket i butikken, flying fox (*Epalzeorhynchos kalopterus*), falsk flying fox (*Garra cambodgiensis*), kinesisk algeeter (*Gyrinocheilus aymonieri*) og siamesisk algeeter (*Crossocheilus siamensis*) blir ofte forvekslet med hverandre selv om de utseendemessig ikke er så like.

De er aktive og raske svømmere som stimer hvis de holdes i en gruppe, men noen enslige individer viser aggresjon mot sine egne og beslektede fisker. Generelt kan SAE holdes i de fleste selskapskar, det rapporteres sjelden at de er aggressive slik som kinesisk algeeter eller ildhale.

Siden SAE er effektive for å holde algeveksten nede i akvariet, holder mange dem i tett beplantede kar med sterk belysning som øker algeveksten. I motsetning til andre algeetende akvariefisk, verdsettes SAE for sin evne til å ete rødalger. Dette er imidlertid opportunistiske fisker som tar både bunntabletter og annet fôr, en tendens som blir mer tydelig med alderen.

De foretrekker temperaturer fra 24 til 26 °C, en pH mellom 6,5 og 8,0 og en hardhet på 5-20 dH. De er dyktige hoppere, og akvariet bør derfor ha et tettsluttende lokk slik at den siamesiske algeeteren ikke ender opp på gulvet.

Referanser
----------

1. ↑  Iversen, Nicklas (23. juni 2019). «Guide: Bli kvitt penselalger». *Akvaportalen.no*. Besøkt 8. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Siamesisk algeeter* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Siamesisk algeeter* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Siamesisk algeeter* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Siamesisk algeeter* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Siamesisk algeeter* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Siamesisk algeeter* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Crossocheilus oblongus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Crossocheilus oblongus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
En **vare** eller **handelsvare** er byttemiddel i handelsrelasjoner, inklusive de som handles på en råvarebørs. Det kan være et produkt du kjøper, slik som et brød, en liter melk, klær, biler etc. Varen har normalt en pris, som du må betale for å få kjøpt den.

Det er knyttet en lang rekke rettsregler til produksjon, behandling av – samt kjøp og salg av – forskjellige slag varer, bl.a. for matvarer, medisiner og miljøskadelige produkter. Forbrukere har rettsbeskyttelse overfor profesjonelle leverandører av varer, bl.a. i forbrukerkjøpsloven, angrefristloven. Disse lovene har bestemmelser som ikke kan bli fraveket på den måten at forbrukeren stilles dårligere enn etter lovbestemmelsene.

For offentlige anskaffelser av varer er det lovbestemmelser og forskrifter som skal ivareta kravene til bl.a. konkurranse, likebehandling, forutberegnelighet og etterprøvbarhet. 

Mens varer er fysiske gjenstander, så er tjenester normalt ytelser som ikke går ut på å levere en vare. Tjenester kan imidlertid være arbeid på fysiske ting, med konstruksjonstegninger og andre dokumenter og dataprogrammer, på bil, båt, bygg og fast eiendom m.v.

En sekk mel kan byttes mot en annen sekk mel, men handelsvarer som handles på en råvarebørs, må innfri standardiserte krav. Elektronikk og andre varer som ikke er homogene, kan ikke handles på en råvarebørs slik som råvarer som korn, gull, kjøtt, olje og naturgass.

Handel med råvarer gjennomføres hovedsakelig med terminkontrakter på børser der varens kvalitet og kvantitet er standardisert.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Villa Schreiner Foto: Vidar Iversen 
**Villa Schreiner** (ferdig 1963) er en villa i Oslo, tegnet av Sverre Fehn for økonomen Per Schreiner (1932–2005) og kona Berit.

Huset stod ferdig i Langmyrgrenda 79 på Kringsjå i Oslo. Den var Fehns første enebolig i Norge. Han fikk Treprisen 1973 og Houens fonds diplom 1991 for denne.

Boarealet er 120 m2 over en enkelt etasje. Den er bygd i furu, murstein og betong. Gulvet inne er laget i kunstbetong (terrasso). Veggene er ikke bærende, så her kan både vegger og hjørner åpnes. Oppvarming skjer ved et originalt takmontert ESWA-anlegg. Den beboes siden 2005 av arkitekt Stein Halvorsen.

Huset og hagen ble fredet av Riksantikvaren i 2011.

Litteratur
----------

* Mari Hvattum, *Project: Villa Schreiner, architect: Sverre Fehn* (Pax, 2014)

Referanser
----------

1. ↑  Katja C. R. Aarflot, *I mesterens hus og hage* i Aftenposten den 21. oktober 2011.
2. ↑  Fredete boliger og anlegg tegnet av Sverre Fehn hos riksantikvaren.no.

Eksterne lenker
---------------

* Schreiner, billedmontasje av Per Berntsen
* «Villa Schreiner». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Bruk av uekte tre som dekorasjonselement, er et eksempel på bruk av skeoumorfisme innen design
**Skeuomorfisme** (fra gresk: *skeuos* – kar eller verktøy, og *morphe* – form) eller **retroimitasjon** er et fenomen innen moderne design hvor elementer fra tradisjonell produktdesign imiteres uten å beholde dets opprinnelig funksjonelle egenskaper. Skeuomorfisme brukes for å oppnå en dekorativ effekt, gi inntrykk av at gjenstanden er eldre enn hva den faktisk er, eller for å skape en gjenkjennelsesfaktor.

Skeuomorfe elementer brukes ofte for å ikke vike for mye fra den tradisjonelle utformingen av liknende produkter. For eksempel kan man i moderne møbler finne ukonstruktive elementer av tesktilsømmer og nagler tiltenkt å imiterere en tradisjonell utforming. Billige elektriske artikler av plast imiterer ofte elementer av dyrere materialer som skinn, tre og metall. En imitering er likevel kun av skeuomorf art hvis ormamentieringen refererer til elementer med en opprinnelig funksjon. 

Eksempler på skeuomorfisme er mobiltelefoner med ringelyd som gamle analoge telefoner, digitale kamera som spiller av et lydklipp for å gjengi klikket fra et speilreflekskamera, jukselommer på klær, sigaretter med korkimiterende papir rundt filteret, navimiterende hjulkapsler eller imitert tekstilstruktur på syntetiske stoffer.

Skeuomorfisme i programvare
---------------------------

Skeuomorfisme i programvare finnes ved bruk av grafiske elementer som søker å imitere uttykket til fysiske objekter. Virkemiddelet brukes både dekorativt og for å øke brukervennligheten ved gjenkjennelse og affordans. Skeuomorfisme i programvare arter seg ofte ved fremstilling av elementer som tredimensjonale ved bruk av høylys og skyggelegging. 

Eksempler på skeuomorfe elementer i grafiske brukergrensesnitt kan både være interaktive elementer som skruknotter, av/på-brytere, tangenter, arkfaner og skyvebrytere – og rent dekorative lementer som materialteksturer, skruer, ventilasjonshull og båndopptakere.

Bruk av skeuomorfisme i grafiske brukergrensesnitt har blitt kritisert[*av hvem?*] for å være ukonstruktivt, forstyrrende og plasskrevende.

Referanser
----------

1. ↑  George Basalla (1988). *The Evolution of Technology*. Cambridge, UK: Cambridge University Press. s. 107. ISBN 0-521-29681-1.  [An element of design or structure that serves little or no purpose in the artifact fashioned from the new material but was essential to the object made from the original material]
2. ↑  «Skeuomorph». Oxford Dictionary. Arkivert fra originalen 13. august 2016. Besøkt 24. oktober 2012.
3. ↑  Nicholas Gessler. «Skeuomorphs and Cultural Algorithms».
4. ↑   Marcus Foth (2008). *Handbook of Research on Urban Informatics: The Practice and Promise of the Real-Time City*. IGI Global. s. 439. ISBN 978-1-60566-152-0.
**Numeriano Adriano**, **Moises E. Salvador**, **Faustino Villaruel**, **Luis E. Villareal** og **Ramon Padilla** (henrettet 12. januar 1897 i Manila, Filippinene) var fem av 13 filippinere som ble henrettet av spanjolene på Bagumbayan-feltet i Manila under den filippinske revolusjon. 
De var alle medlemmer av Jose Rizals ikkevoldelige reformforening *La Liga Filipina*. Denne foreningen falt sammen da Rizal ble arrestert i juli 1892 og deportert til Mindanao. Da den trådte sammen igjen for å reorganisere seg, ble den i stedet splittet i to grupper. Radikalerne sluttet seg til Andres Bonifacio og Katipunan; de konservative til *Cuerpo de Compromisarios* som ble ledet av Domingo T. Franco. Denne *Cuerpo* er av historikere blitt beskrevet som «langsom og vankelmodig» – «den fortsatte å eksistere bare i sine grunnleggeres tanke». 

De ble like fullt henrettet, selv om det ikke er lett å se at de har spilt noen rolle i forbindelse med revolusjonen. 

De 13 filippinerne som ble henrettet omtales som *Trece Martires de Bagumbayan*, og gruppen bestod av Numeriano Adriano, Geronimo Medina, José Dizon, Domingo T. Franco, Eustacio Mañalak, Benedicto Nijaga, Ramon Padilla, Braulio Rivera, Francisco L. Roxas, Faustino Villaruel, Moises E. Salvador, Luis Enciso Villareal og Antonio Salazar.
**Warren Street undergrunnsstasjon** er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjener Northern-linjen og Victoria-linjen, og ligger i kollektivsone 1.

Historie
--------

Stasjonen ble åpnet 22. juni 1907 som en del av *Charing Cross, Euston & Highgate Railway*. Den het da *Euston Road*, og dette navnet er fortsatt synlig i flisleggingen på Northern-linjens plattform. Navnet ble endret til Warren Street allerede året etter. Den nåværende bygningen er et resultat av ombygging da man installerte rulletrapper. Victoria-linjens plattform åpnet 1. desember 1968. 

Under terrorangrepet i London 21. juli 2005 gikk en av bombene av ved Warren Street stasjon. Ingen ble skadet.

Stasjonen
---------

Komplekset har fire nivåer. På bakkenivå er det to separate inn- og utganger, og billetthall. Tre rulletrapper går ned til neste nivå, hvor man må velge hvilken linje man skal til. Deretter går det to rulletrapper til Nortern-linjen på neste nivå, og to til Victoria-linjen på det nederste. 

Plasseringen av sporene på Victoria-linjen er motsatt av det vanlige; man kjører på høyre side i motsetning til det vanlige engelske systemet. Dette skyldes at det på denne måten er lettere å organisere overgang mellom de to linjene, og at neste stasjon, Euston også har samme ordning. 

Fra stasjonen er det kort gangavstand østover til Euston Square undergrunnsstasjon på Hammersmith & City-, Metropolitan- og Circle-linjene.


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| EustonEdgware/High Barnet |  | Northern-linjen Northern-linjen |  | Goodge StreetMorden |
| EustonWalthamstow Central |  | Victoria-linjen Victoria-linjen |  | Oxford CircusBrixton |

Eksterne lenker
---------------

* Warren Street Underground Station Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |