«***Mestertyven Peder Springer***» er et skillingstrykk om mannen som i motsetning til Ole Høiland og Gjest Baardsen kanskje er gått litt i glemmeboka. Melodien til denne visa skal være «Hjalmar og Hulda».

Teksten
-------

**1.**I skoven ved Gretland hist ved Fredriksstad  

ble skovbrann en varm julidag,  

og ilden den blusset syv gange på rad  

i skoven med smell og med brak.  

Og lensmann med bønder der ei vare gange,  

forsøkte seg ivrig den brannstifter fange  

og Petter den springer av lensmannen kjent  

man trodde såvisst hadde skogbrannen tent.  

  

**2.**Men Petter på foten var temmeli rapp  

da lensmannen kom var han vekk,  

og unna så ofte fra bønder han slapp  

de modigste skalv rent av skrekk.  

De klaprende mente men hvem er da mannen  

han må have hjelp av den selveste fandden,  

men Petter med kjæresten sin satt og lo,  

nei lensmann og bønder må meg la i ro.  

  

**3.**Men lensmann med hjelp var i sporet så nær  

han mente i klemmen han var,  

nu Petter du Springer min fange du er  

snart endt har du frihetens dar.  

Men Petter var oppe så hurtig som lyset  

en kule herr lensmannen fikk nær i trynet  

og hurtig i skogen fra fellen han stakk  

herr lensmann så sint så nesten han sprakk.  

  

**4.**Men elskovens hygge se den var forbi,  

thi kjæresten lensmannen tok,  

men Petter som fuglen i skogen var fri  

og hastig fra bygden han dro.  

Thi endt var nu livet med moro og hygge  

og farten den gikk gjennom Rade og Rygge  

fra Moss over fjorden tiL Sande det bar  

og hurtig i Skauer Herr Springeren var.  

  

**5.**Til lensmann i Lier kom melding med hast  

at Springeren på farten er nær,  

ja om han tør komme se så skal han fast,  

selm om han er aldri så svær.  

Men Petter så hurtig i skovene trasker  

og hurtig så har de ham inne i Asker  

da lensmannen kom så var springeren vekk  

og bøndene sto så de dånte av skrekk.  

  

**6.**En husmann en kveld i sin ensomhet satt,  

kom springeren dit på besøk,  

om han hadde vovet hin aften så glad  

så hadde han gjort et forsøk.  

Men mannen ei vivt at løfte sin finger  

at fange den farlige Petter Springer,  

og hurtig var gjesten i skogen så vekk  

men husmannen bante: Fy faden så frekk.  

  

**7.**Nu lensmann og øvrighet er på sin vakt  

når mon vi den fyren skal få,  

og rundt om i skovene faller en akt  

den fyr vil de levende flå.  

Men Petter hin springer sig tager i vare  

o nei mine lensmenn den manglede bare,  

jeg vil foretrekke i friheten gå  

enn inne i cellen blant murene stå.  

  

**8.**Så fór det fra Follo et bud over land  

to hundrede kroner vi gir,  

til den som kan gripe den farlige mann  

eller gjøre så fakket han blir,  

og penge det vil jo så mange fortjene  

de spør ei om midlene alltid er rene  

og Petter forfulgtes med hund og gevær  

men hvor de så lette de kom ham ei nær.  

  

**9.**Men snart ble han lei av den grusomme jakt  

og mindre forsiktig han ble,  

en natt i en låve han hadde seg lagt  

så inderlig trett av alt strev,  

han lå der og lyttet så stille og rolig  

han ventet ei fred i sin fattige bolig,  

så merket han skritt og han lyttede blek  

og hørte at lensmannen navnet hans skrek.  

  

**10.**Han fikk ikke tid til at klede seg på,  

men skynder seg ut som han var,  

ni håndfaste bønder der ute ham så  

på akselen geværer de bar.  

Og hurtig som lynet de nu ham omringer  

og griper den farlige Springer,  

han ga seg godvillig og sto ei imot  

mens de lagde lenker om hånd og om fot.  

  

**11.**Og så ble han fengslet og straffen ble hård,  

tolv år han i fengselet skal gå,  

og bøndene rolig kan ta seg en tår  

nu kan ikke Petter dem flå.  

Og lensmannens lønn de to hundrede kroner  

de kan nu bli delt mellom Nannestads koner  

dem bør de benytte i fulleste mål  

og drikke den lettvinte Springerens skål.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983