recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Khan Afzal Hadawal** er en afghansk økonom, som er første visesentralbanksjef for Afghanistans bank (Da Afghanistan Bank). Fra januar til juli 2015 var han fungerende sentralbanksjef, etter at Noorullah Delawari trakk seg fra stillingen som sentralbanksjef.

Han er utdannet *Master in Finance and Financial Law*, Bachelor of Laws og Bachelor of Arts fra International Islamic University i Islamabad. 

Før han begynte i sentralbanken har han jobbet i direktoratet for bekjempelse av narkotika (Counter Narcotic Directorate) ved National Security Council, og han begynte i sentralbanken i 2002 som leder for lisensierings- og reguleringsavdelingen i et prosjekt i samarbeid med U.S. Agency for International Development og BearingPoint. I 2003 ble han leder for sentralbankens lovgivende og regulerende avdeling, og fra 2005 til 2009 var han rådgiver for sentralbanksjefen og styret. 

Han ble direktør for banken Bank-e Milli Afghan i 2011, og han ble også utpekt som første visesentralbanksjef samme år. Da Delawari trakk seg som sentralbanksjef i januar 2015 overtok Hadawal som fungerende sentralbanksjef, og i juli ble Khalilullah Sediq utpekt som ny sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  Central Banking - *Afghanistan governor Delawari resigns*, besøkt 5. mai 2015.
2. ↑  Pajhwok Afghan News - *WJ approves Sediq as central bank governor* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 7. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Afghan Biographies - Hadawal, Khan Afzal


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Noorullah Delawari** | **Sentralbanksjef for Afghanistans bank**(2015–2015) | Etterfølger:**Khalilullah Sediq** |
Et **hybridlån** er et evigvarende lån som regnes som egenkapital og som under visse vilkår kan byttes til aksjer. 

En institusjon/ virksomhet kan utstede hybridlån (samme tekniske måte som obligasjonslån), men som investor hefter egenkapitalrisiko på lånet- dvs ved utsteders konkurs etc, kommer fullt oppgjør for hybridlån etter andre obligasjoner. Låneopptaket vil for utsteder av lånet telle regnskapsmessig som egenkapital, og klassifiseres som det. 

Den som utsteder lånet sidestilles med aksjonærene i selskapet som låner.  Renteutgifter gir i noen land skattefradrag, og hybridlån kan utnyttes for å oppnå skattefordeler. Hybridlån påvirker kredittvurderingen til selskapet.

I januar 2021 tilbød næringsminister Iselin Nybø et hybridlån til Norwegian i et forsøk på å redde selskapet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Næringsministeren vil bidra med «en mindre del» av Norwegian-pakken: – De er i en annen situasjon enn de andre». *e24.no*. Besøkt 22. januar 2021.
2. ↑  «Hybridlån - Finansleksikonet». *www.finansleksikon.no*. Besøkt 22. januar 2021.
3. ↑  Alexander Bello (Våren 2015). «Hybridfinansiering Eget kapital eller skuld?» (PDF). Linköpings universitet. Arkivert fra originalen (PDF) 28. januar 2021. Besøkt 22.01.2021. «Det som särskiljer hybridfinansiering från ordinarie skuldfinansiering är att kreditinvesterare tar en position som går att likställa med en aktieägares.»
***Environment*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av James Kirkwood.

Handling
--------

Liz og hennes alkoholiserte far blir avvist av de unge i den rolige lille landsbyen i New England hvor de bor. En dag kommer Henry Penfield, den nye presten, til byen og blir snart tiltrukket av Liz. På samme tog som Henry sitter Arnold Brice, en ung kunstner som blir interessert i Mildred Holcombe, den vakreste jenta i byen og datteren til en diakon ved kirken.[]

Mildred forelsker seg i Arnold, men broren Arthur truer med å drepe artisten hvis han noensinne får øye på dem sammen. Men Mildred ignorerer Arthurs trusler, og går til kunstnerens studio. Men Liz oppdager at Arthur har fulgt etter henne, og løper til studioet for å advare dem. Når Arthur kommer, ofrer Liz seg for å redde Mildred - og innrømmer at hun hadde en affære med Arnold.[]

Skuespillere
------------

* Mary Miles Minter som Liz Simpkins
* George Fisher som Henry Pennfield
* Harvey Clark som John Simppkins
* George Periolat som David Holcombe
* Emma Kluge som Mrs. Holcombe
* Margaret Shelby som Mildred Holcombe
* Arthur Howard som Arthur Holcombe
* Gayne Whitman som Arnold Brice
* Lucille Ward som Mrs. Bloom
* John Vosper som Reuben

Referanser
----------

1. ↑  ENVIRONMENT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Environment* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Environment* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Christian Torberg Hegge Grüner** (født 4. mai 1797 i Maridalen, død 12. februar 1862 i Fredrikshald) var en norsk jurist og stortingsrepresentant.

Han var sønn av fullmektig Petter Grüner og Jensine Kjørboe. Han tok juridisk eksamen i 1820, og arbeidet først i revisjonsdepartementet. Han ble fogd i Helgelands fogderi i 1831, og i Idde og Marker fra 1840.

Grüner var valgt som representant fra Nordlands amt til Stortinget i perioden 1836–1838. Han var første suppleant for Nordlands amt for 1839–1841, og møtte for Ole Iver Evjenth etter dennes død i 1839.

Christian Torberg Hegge Grüner var gift med Elisabeth Albertha Møller, datter av sokneprest Tobias Møller og Anne Cathrine Kiørboe. Odd Grüner-Hegge var hans oldebarn.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 304[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  vara, møtte for Evjenth etter dennes død
3. 1 2 3  Tallak Olsen Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christian Torberg Hegge Grüner hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**George Mark Paul Stroumboulopoulos** (født 16. august 1972 i Ontario, Canada) er en canadisk TV-og radio personlighet, og mest kjent som vert for CBC Television sitt program *George Stroumboulopoulos Tonight* (tidligere kalt The Hour). Dette er et talkshow som omhandler aktuelle hendelser fra hele verden.

Han ble født i Malton, Ontario, Canada, til en gresk far fra Egypt og en ukrainsk mor. Han vokste opp i Toronto, hovedsakelig sammen med sin mor, i en tett sammensveiset familie. Våren 1993 arbeidet han ved en radiostasjon som nesten utelukkende sendte rock i Kelowna. Fra 2000-2004, jobbet Stroumboulopoulos på MuchMusic som produsent og vert for The Punk Show. Deretter var han vert for The NewMusic, MuchLOUD og MuchNews. Før han begynte med programmet The Hour.

Showet hans ble flyttet til CBC Radio 2, den 8. november 2009. Den 17. januar 2005 gikk den første episoden av The Hour på lufta. I 2010 er den inne i sin sjette sesong, og har millioner av lyttere over hele Canada. Programmet er en hybrid av både nyheter, populær musikk og kjendis-sladder og den dekker alt fra politikk, pop-kultur, miljø, menneskerettigheter, underholdning, sport og mye mer. Programmet har vunnet til sammen åtte Gemini Awards. Stroumboulopoulos og The Hour har vært vertskap for en lang rekke gjester fra verdens ledere til kjendiser og politikere.

Stroumboulopoulos har også vært involvert i en rekke veldedige initiativer, som vertskap for «HipHop4Africa», Mandelas barnefond i Canada og CapAid i februar 2006 Toronto. Han har reist til Arktis for å sette søkelys på inuittenes tap av kulturarv og identitet. Han har også reist til Sudan for å støtte organisasjoner som arbeider for å minske fattigdom. Han var i Zambia på World AIDS Day som har blitt lagt til 1. desember hvert år. Han støtter også Make Poverty History. 

Han var med-vert sammen med Cheryl Hickey og Ben Mulroney for å hjelpe den humanitære krisen i Haiti etter det ødeleggende jordskjelvet den 12. januar 2010.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) George Stroumboulopoulos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) George Stroumboulopoulos på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) George Stroumboulopoulos på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) George Stroumboulopoulos på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) George Stroumboulopoulos hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) George Stroumboulopoulos på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) George Stroumboulopoulos på Facebook Rediger på Wikidata

* (en) George Stroumboulopoulos på Instagram Rediger på Wikidata

* (en) George Stroumboulopoulos på TikTok Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Hans Sundrønning** (født 22. februar 1908 i Folldal, død 21. november 1986) var en norsk gruvearbeider, fagforeningsmann og politiker (Ap).

Sundrønning var sønn av en gruvearbeider ved Folldal Verk, og begynte selv som dette som 14-åring. Han flyttet til Oslo på midten av 1930-tallet, der han fikk flere sentrale verv i arbeiderbevegelsen. Han ble landssekretær i Framfylkingen i 1935, og senere også landsleder. Sommeren 1945 ble han ansatt som sekretær ved Arbeiderpartiets partikontor, med spesielt ansvar for kontakten med Framfylkingen og Ungdomsfylkingen. Han var i alle år også knyttet til fagorganisasjonen, gjennom deltagelse i Arbeidsmandsforbundet, Jern og Metall, Bygningarbeiderforbundet, og Handel og Kontor.

Han var formann i Oslo Arbeiderparti fra 1953 til 1957. Sundrønning satt 24 år i Oslo bystyre fra 1951, før han ikke tok gjenvalg i 1975. Samme år mottok han St. Hallvard-medaljen, «for langvarig og fortjenstfull virksomhet i byens politiske ledelse».

Etter å ha drevet noen år som selger av sportsutstyr ble Sundrønning i 1965 formann i Oslo Arbeidstilsyn, og for arbeidet der fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull i 1974.

Referanser
----------

1. ↑  «Folkets hus – bevaring eller riving?». *Dagningen*, 28. september 1977.
2. ↑  Engstad, Paul (1984). *Fram i freidig, munter skare*. [Oslo]: Tiden. s. 41. ISBN 8210025783.
3. ↑  Bergh, Trond (1987). *Storhetstid (1945-1965)*. Tiden. s. 79. ISBN 8210027506.
4. 1 2  «60 år». *Dagbladet*, 22. februar 1968.
5. ↑  «De hyldes for sin innsats i bystyret». *Arbeiderbladet*, 13. desember 1975.
6. ↑  «Oslo hyller fire med medaljedryss». *Arbeiderbladet*, 20. mai 1975.
7. ↑  «Gull til Sundrønning». *Arbeiderbladet*, 27. august 1974.
8. ↑  «Hans Sundrønning ble ny formann i arbeidstilsynet». *Arbeiderbladet*, 18. juni 1965.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Weeks' første hjemmebygde fly, Der Jager D-IX
Weeks' egenkonstruerte fly, Weeks Special
**Kermit Weeks** (født 14. juli 1953 i Salt Lake City i Utah) er en amerikansk flyentusiast, pilot og samler av fly. Han har drevet luftakrobatikk, konstruert fly og vært foregangsmann i å bevare veteranfly og museale gjenstander. Hans formue stammer fra arvede midler som har skaffet Weeks kapital og ressurser til sin hobby, og til å bevare historiske fly.

Flysamlingene
-------------

Weeks har en av de største private samlinger av bevaringsverdige historiske fly i verden, de fleste er samlet i hans fornøyelsespark/flymuseum Fantasy of Flight i Polk City i Florida. Samlingene omfatter mer enn 140 sivile og militære fly, inkludert sjeldne originaler, såvel som replika av historiske fly, slike som *Spirit of St. Louis*. Han lagt stor vekt på nøyaktige replika og reproduksjoner. Samlingens *Spirit of St. Louis*-replika ble utstyrt med en av de få gjenværende operative Wright J-5-motorer. En annen berømt replika i Weeks' samlinger er den ikoniske *Gee Bee «Z»*, et fly for hastighetsrekorder, opprinnelig bygget i 1931 og ødelagt samme år under i et forsøk på å sette verdensrekord i hastighet.

Referanser
----------

1. ↑  Fantasy of Flight website; Kermit Weeks Biography page Arkivert 5. mars 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Fantasy of Flight website; press release» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 11. mai 2020. Besøkt 5. mai 2015.
3. ↑  Thomas J. Finneran. *Mr. Kermit A. Weeks: Epitome of Enduring Leadership Characteristics - Passion, Vision and Perseverance*. ISBN 1249595282.
4. ↑  «Mad For Airplanes». *Forbes*. Besøkt 2. desember 2010.
5. ↑  «Kermit Weeks Creator and Owner». Fantasy of Flight. Arkivert fra originalen 7. juni 2010. Besøkt 23. september 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. juni 2010. Besøkt 5. mai 2015.
6. ↑  Weeks, Kermit (23. juli 2009). «Travelair 4000 takes to the Air Again!». Kermit's Blog. Arkivert fra originalen 28. september 2009. Besøkt 23. september 2009.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 28. september 2009. Besøkt 5. mai 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
7. ↑  «Private Collections». *Modern Marvels*. June 19, 2005. Nr. 28, sesong 1.
**Lena Merete Roer** (født 28. april 1969) er en norsk skjønnlitterær forfatter og indieforfatter.

Roer er utdannet tekstforfatter fra Westerdals Reklameskole i 1993. Hun har vært frilans siden 2007.

i 2014 debuterte hun med den skjønnlitterære romanen *Ringrosen. Jakten på en sannhet* på Juritzen Forlag, som er basert på hennes egen bestemor, Randis, oppveksthistorie i Kragerø på begynnelsen av 1900-tallet. I desember 2016 utkom oppfølgeren *Tideverv*. Romanen ble utgitt på Roers eget forlag, Calendula forlag og formidling. Valget om å bli indieforfatter springer ut fra et ønske om skape seg et større formidlingsrom, da hun også er en aktiv foredragsholder. Calendula forlag og formidling har også overtatt rettighetene for *Ringrosen*. *Calendula* er det latinske navnet for ringblom, ringrose.

I *Tideverv* følger leseren ungjenta Randi videre gjennom tro, tvil og tøffe valg, i en historie om kvinnekamp og hverdagsmot i den svært omskiftende tiden etter første verdenskrig. I disse årene skjedde et tidsskifte, et *tideverv*. Omstendighetene fører Randi i kontakt med en rekke sterke medsøstre, blant dem Elise Ottesen-Jensen, den norske kvinneforkjemperen som har gitt opphavet til «Ottar»-navnet, og som i sin tid også grunnla RFSU i Sverige.

Bibliografi
-----------

* *Ringrosen. Jakten på en sannhet –* Roman (2014) Juritzen
* *Tideverv* – Roman (2016) Calendula

**Annet**

* Roer er en av forfatterne som er intervjuet i boken *Slik gjør de det: Forfattere,* der 20 forfattere deler sine beste skrivetips (2015) Raw Forlag
* Som foredragsholder er Lena Roer tilknyttet *WomenTalk*, en ressurs for kvinnelige foredragsholdere, inspiratorer og gründere. Konseptet har blitt til gjennom en idé og et initiativ fra John John Bruseth, i samarbeid med Norsk foredragsformidling.

Priser
------

* 2014 – «Litteraturprisen 2014» av Fredrik Halvorsens legat og Fredrikstad Næringsforening for *Ringrosen*

Referanser
----------

1. ↑  «Elise Ottesen-Jensen – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterpresentasjon på Juritzen forlags nettsider
* Lena Roers hjemmeside
* Bloggen *Da Siam sank*, om jakten på historien i *Ringrosen*
* Intervju i *Kragerø Blad Vestmar*
* Artikkel i *Moss Avis* om «Litteraturprisen 2014»
* Artikkel i *Fredriksstad Blad* i forbindelse med lansering
* Radiointervju, NRK Østfold om familiehemmeligheter og *Hvem tror du at du er*
* Salonghistorie i radioprogrammet Salongen på NRK P2, om bestemorens sorg og hemmeligheten i Riksarkivet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Stortorvets Gjæstgiveri** er et norsk, tradisjonsrikt spise- og bevertningssted i Grensen 1 i Oslo. 

Grensen 1 sett fra Stortorvet på 1890-tallet. Sykkelforretning i 1. etasje, Stortorvets Café og restaurant i underetasjen.
Det ble åpnet etter omfattende restaurering av bygningen i 1903. Den ligger med det ene hjørnet ut mot Stortorvet øst i sentrum av hovedstaden, vis-à-vis Christiania Glasmagasin. 
Bygningen er i utmuret bindingsverk i to etasjer, har saltak tekket med tegl og er fra tidlig på 1700-tallet. Den sto ferdig omtrent samtidig med Vår Frelsers kirke på den motsatte siden av torvet. Det har vært drevet restaurantvirksomhet i bygningen siden 1800-tallet. 

Bygningen rommer både gjestgiveriet (restaurant), festlokale i 2. etasje, og utestedet *Gamle Christiania («Gamla»)* i 1. etasje, samt strippeklubben *Blaze Go-Go Bar* i kjelleren.

Stortorvets Gjæstgiveri er blant annet knyttet til Torgslaget, og konfrontasjonen mellom blitzere og politi ved demonstrasjoner på 1980-tallet.

Stortorvets Gjæstgiveri er et fredet kulturminne.

Referanser
----------

1. ↑  Stortorvets Gjæstgiveri i Riksantikvarens kulturminnebase

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt (red): *OSLO byleksikon*, Kunnskapsforlaget 2010, side 542–543, ISBN 978-82-573-1760-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stortorvets Gjæstgiveri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stortorvets Gjæstgiveris offisielle nettsted
* «Stortorvets Gjæstgiveri». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* «Stortorvets Gjæstgiveri», fra Lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**«Paloma Blanca»** er en sang skrevet av George Baker og spilt inn av det nederlandske bandet George Baker Selection i 1975 på albumet med samme navn.

Bakgrunn
--------

Sangen ble komponert av George Baker, og inneholdt temmelig særegent innhold for å være en poplåt, en melodilinje som ble spilt på blokkfløyte. Baker har sagt at sangen handler om «en fattig søramerikansk bonde som jobber hardt hele dagen og deretter setter seg ved et tre og drømmer om å være en hvit due med dennes frihet». Det har vært hevdet at sangen refererte til oppløsningen av fascismen i Portugal, men en mer moderat tolkning er at sangen handler om nytelsen av ens personlige frihet. Tittelen er spansk og betyr «hvit due»

Norsk versjon
-------------

Hans Petter Hansen innspilte en norsk versjon med samme tittel i 1975. Samme år fikk Patricia Lavila en hit med en franskspråklig versjon med tekst av Michel Jourdan.

Referanser
----------

1. ↑  *TimesDaily* (February 6, 1976): p. 35.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp); Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Love Hurts» med Nazareth» | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 39–46 1975) | Neste mottaker:«Sailing» med Rod Stewart» |
**Claus Jensen,** født 1815 i Schleswig-Holstein og død 25. januar 1892, var en danskfødt instrumentmaker som hører til blant Norges dyktigste og mest betydelige orgelbyggere.

Han kom til Norge rundt 1837, og bygde sitt første orgel for Korskirken i Bergen. Senere bygde han orgler til et stort antall norske kirker, hvorav mange fortsatt er i bruk, for eksempel i Brønnøy kirke i Brønnøysund, Trefoldighetskirken i Oslo (i dårlig forfatning pr. 2021), Ilen kirke i Trondheim (1889), Bjorbekk kirke i Arendal (1876), Tromsø domkirke, og Veum kirke i Fyresdal. Flere av instrumentene er fremdeles fullt spillbare i original og pietetsfullt restaurert stand, men de som står i Trefoldighetskirken, Tromsø domkirke og Bjorbekk kirke er til dels sterkt endret ved restaurering.

Orgelet som ble bygd for Korskirken i Bergen ble demontert i 1892, og bygd opp igjen som flere ulike orgler. Én del kom til Stord, formodentlig med 13 stemmer, ett manual og pedal. Dette ble i 1917 restaurert og utvidet til 15 eller 16 stemmer, fordelt på to manualer og pedal. I 1957 kom orgelet til Austevoll kirke, og ble restaurert på nytt. Orgelet som nå står i Veum kirke ble opprinnelig bygd for Gjerpen kirke i 1874, og flyttet til Moland kirke i 1908. Til slutt ble det i 1978 flyttet til Veum kirke og pietetsfullt restaurert.

Jensen bygde pipeorgler i den «symfoniske» tradisjonen, en type orgel som er knyttet til romantikken.

Claus Jensen produserte også noen trøorgler.

Referanser og noter
-------------------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1891, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Adresseavisen, urn.nb.no, utgitt 27. januar 1892[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Visitasforedrag i Sentrum og St. Hanshaugen sokn 1. februar 2015
4. ↑  *The Jensen-organ in Ilen church* Arkivert 20. november 2015 hos Wayback Machine.
5. ↑  Tromsø domkirke
6. ↑  Anne Marta Hoff, Ola Storsletten: *Austevoll kyrkje*, norgeskirker.no
7. ↑  *Orgla i Moland kyrkje og Veum kyrkje i Fyresdal* Arkivert 20. november 2015 hos Wayback Machine. fyresdal.kommune.no.
8. ↑  Harmonium i Norge: produsenter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Eduard Sperling** (1902 – 1985) var en tysk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin. 

Sperling vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i den tredje letteste vektklassen lettvekt opp til 67,5 kg i gresk-romersk stil, bak Lajos Keresztes fra Ungarn. Det var seks vektklasser i den gresk-romerske og sju i fri stil. 

Fire år senere, under Sommer-OL 1932 i Los Angeles kom han på tredjeplass i bryting gresk-romersk stil i lettvekt bak svenske Erik Malmberg og Abraham Kurland fra Danmark.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i bryting, gresk-romersk stil lettvekt
* 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse Bronse i bryting, gresk-romersk stil lettvekt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eduard Sperling – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eduard Sperling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Eduard Sperling – FILA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Se også Humber (andre betydninger).*

Tidevannsbryter ved sideelven Hull hvor den møter Humber.
Humber sett fra Den internasjonale romstasjonen, 2013.
**Humber** er stor tidevannspåvirket elvemunning, eller estuarium, nordøst i England. Den starter ved Trent Falls, der elvene Ouse og Trent møtes. Rett før utløpet av Nordsjøen renner elven Hull inn i Humber. Den danner deler av grensen mellom East Riding of Yorkshire på nordbredden og North Lincolnshire og North East Lincolnshire på sørbredden. Selv om Humber er et utløp fra det punktet hvor det er formet, er det mange kart som viser det som *elven* Humber. Også i angelsaksisk tid var Humber betraktet som en viktig grenseelv, som skilte Northumbria («nord for Humber») fra de sørlige kongedømmene. Mellom 1974 og 1996 var området på begge sider av fjorden del av distriktet Humberside. Fjorden har gitt sitt navn til regionen Yorkshire og Humber, som den renner gjennom.

Nedenfor Trent Falls går Humber gjennom forbindelsespunktet med Market Weighton Canal på den nordlige bredden, samløpet med elven Ancholme på den sørlige bredden; mellom landsbyene North Ferriby og South Ferriby og under Humberbroen (den sjuende største hengebro i verden); mellom byene Barton-upon-Humber på den sørlige bredden og Kingston upon Hull på den nordlige bredden (hvor elven Hull løper sammen), deretter strømmer den ut i Nordsjøen mellom Cleethorpes på siden til Lincolnshire og den lange og tynne (men raskt endrende) odden Spurn Head på nordsiden.

Havneanlegg i Humber er havnene i Kingston upon Hull, Grimsby, Immingham og de mindre havnene i New Holland og North Killingholme Haven. Utløpet er seilbar for selv dyptgående skip. Forbindelser til innlandet for mindre skip er omfattende, men håndterer kun en fjerdedel av godstrafikken inn til Themsen.

Ved Humbers utløp ble det i 1914 bygget to festninger, Humberfortene. En tredje festning, Fort Paull ligger lenger opp langs fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Get-a-map online» Arkivert 29. november 2013 hos Wayback Machine.. Ordnance Survey.
3. ↑  «The Humber Bridge»
4. ↑  «Department of transport figures for 2009. See table 2-1». *Department of Transport*. Arkivert fra originalen (XLS) den 4. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Humber estuary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* River Humber Ferries, privat nettsted om fergene fra dampskiptiden
* Humber.com Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine. *Associated British Ports*, Humber-gruppen. Inkludert daglige detaljer om større skipstrafikk
* Humberpacketboats.co.uk, omfattende privat nettsted om historien til handel langs elven og dens sideelver

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** Ramsar **·** BBC Things
 |
**Claus Ursin Schøning** (født 1730, død 1768) var en norsk embetsmann og sorenskriver i Salten. Han utga en latinsk avhandling om Norges jordbruksforhold, *Tractatus oeconomico-physicus de habitu Norvegiæ ad agriculturam* (1754).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Claus Ursin Schøning var sønn av handelsmann Anders Schøning på Skotnes i Lofoten og Martha Mikkelsdatter Ursin, den yngste av syv søsken, og bror av historikeren Gerhard Schøning. Morbroren Bjørn Ursin var sorenskriver i Vesterålen. I 1758 giftet han seg med den omkring 12 år eldre Else Sophia Aagom, datter av hans formann i sorenskriverstillingen. De hadde en datter, Else Sophie Schøning, som ble gift med en fransk *emigré* (flyktning etter revolusjonen), Isak Andreas de Wahl.

### Virke

Mens han studerte ved Københavns universitet hjalp han som Erik Johan Jessens assistent til med å utarbeidet en topografisk beskrivelse over Norge. Etter å ha tatt juridisk eksamen ble han i 1755 utnevnt til sorenskriver i Salten, hvor han kjøpte gården Bertnes av biskop Friis og bosatte seg der. Han eide også gården Mjønes, som han kjøpte av Hans Hvid.

Schøning utga i 1754 den latinske avhandlingen *Tractatus oeconomico-physicus de habitu Norvegiæ ad agriculturam* («Økonomisk-fysisk avhandling om Norges jordbruksforhold»). Her forsøker han å vise at Norge er et mer fruktbart land enn man i alminnelighet tror, og at jordbruket kan forbedres ved å innføre bedre lover og bestemmelser. Ifølge Jessen skaffet denne avhandlingen Schøning stillingen som sorenskriver i Salten.

Francis Bull sammenligner verket med tilsvarende avhandlinger fra midten av 1750-tallet, for eksempel i Erik Pontoppidans tidsskrift *Danmarks og Norges oeconomiske Magazin*, og finner at de viser en «stigende tro paa det norske jordbruks muligheter, og et begyndende romantisk sværmeri for den norske bonde». Bull mener også at broren Gerhard har vært kilden for mange av de historiske opplpysningene i avhandlingen. Gerhard Schøning tok for øvrig det samme emnet opp i et anonymt skrift *Velmeente Tanker om Agerdørkningens muelige Forbedring i Norge* fra 1758.

I 1768 døde han bare 38 år gammel og ble året etter etterfulgt som sorenskriver av Jens Grønbech Wessel, som også kjøpte sorenskrivergården Bertnes.

Referanser
----------

1. ↑  Sitat i Ludvig Daae: *Gerhard Schøning*. Christiania, 1880, s. 32, noten.
2. ↑  Bull (1916), s. 161–162.

Litteratur
----------

* Haakon H. Vatne: *Sorenskrivere i Salten*. *Nordlandsposten*. 4. august 1962.
* Bull, Francis (1916). *Fra Holberg til Nordal Brun : studier til norsk aandshistorie*. Aschehoug.
* Schøning, Jakob (1928). *Nordlands-slegten Schøning i 360 aar*. Det Malingske bogtrykkeri.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Humbert Lundén** (født 7. januar 1882, død 5. februar 1961) var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm.

Lundén ble olympisk mester med den svenske båten *Kitty* som vant 10-metersklassen. Mannskapet besto av Lundén, Harald Wallin, Filip Ericsson, Harry Rosenswärd, Carl Hellström, Herman Nyberg, Paul Isberg og Erik Wallerius. Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. *Kitty* vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Sammenlagt kom den finske båten *Nina* på andreplass og den russiske *Gallia II* tok bronse.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1912 Sveriges flagg Stockholm - **Gull** i seiling, klasse 10 meter Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok 1860–2017, oppført som Lundén, Anders Pontus Humbert, besøkt 26. september 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Humbert Lundén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Humbert Lundén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Humbert Lundén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Humbert Lundén – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Den moderne katolske katedral i Nanning.
**Paulin-Joseph-Justin Albouy** (født 9. juni 1880 i Camboulazet i kommunen Carcenac-Peyralès i Aveyron i Frankrike, død 7. februar 1954 i Rodez) var katolsk erkebiskop av Nanning i Guangxi i Kina.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Albouy kom fra stedet Tavernes ved Camboulazet og var tredje barn i en bondefamilie med tretten barn. En av hans søstre ble nonne, en av hans brødre misjonær i Arizona. 

### Prest, misjonær

Han var medlem av det parisiske ytremisjonsselskap og ble presteviet 21. juni 1903. Han ble 11. november samme år sendt til misjonene i Kina.

### Biskop

Han ble den 27. mars 1930 utnevnt av pave Pius XI til titulærbiskop og til apostolisk vikar av Nanning. Bispevielsen fant sted 24. august 1930 med biskop Gustave-Joseph Deswazières (Beihai) som hovedkonsekrator. De to medkonsekratorer var biskop Enrico Pascal Valtorta og biskop James Edward Walsh. Bispevielsen fant sted i Hongkong.

Under annen verdenskrig okkuperte japanernes militære styrker to ganger deler av hans bispedømme. I november 1944 måtte biskopen flykte unna japanerne til *de titusen toppers fjell* nær grensen til Vietnam, og da han i september neste år kunne vende tilbake, fant han at hans bispegård var blant de mange nedbrente bygninger i Nanning.

Den 11. april 1946 ble han promovert til erkebiskop av samme sted. 

Den 4. desember 1951 rykket kommunistiske styrker inn i Nanning. Flere av hans utenlandske prester ble utvist umiddelbart, selv fikk han til å begynne med forbli. Men den 10. september 1952 ble han arrestert. Han ble dømt og utvist noen få dager etter; en eskorte på seks vakter ledsaget ham til grensen mot Hongkong, der han ankom 20. september. 

Han reiste så hjem til Frankrike, der han døde etter kort tid. Begravelsesmessen fant sted i katedralen i Rodez og han ble gravlagt i sin hjemlandsby, Camboulazet.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop François de Bovet (1745–1838)
* Biskop Jacques-Léonard Pérocheau (1787–1861) \*bispeviet 1818
* Biskop Annet-Théophile Pinchon (1814-1891) \*1859
* Biskop Félix Biet (1838-1901) \*1878
* Biskop Célestin-Félix-Joseph Chouvellon (1540-1611) \*1891
* Erkebiskop Jean-Baptiste-Marie Budes de Guébriant (1849-1924) \*1910
* Biskop Gustave-Joseph Deswazières (1882-1959) \*1929
* Biskop *Paulin-Joseph-Justin Albouy*

Referanser
----------

1. ↑  www.catholic-hierarchy.org balbo, lest 8. januar 2021

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Maurice-François Ducoeur** | **Apostolisk vikar, så første erkebiskop (1946), av Nanning**(1930–1957 - *men **utvist** 1952*) | Etterfølger: |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Humberto Mariles Cortés** (født 13. juni 1913 i Corral i Chihuahua i Mexico, død 7. desember 1972) var en meksikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Mariles ble olympisk mester i hestesport to ganger under Sommer-OL 1948 i London. Med hesten «Arete» vant han den individuelle konkurransen i sprangridning foran sin landsmann Rubén Uriza Castro på «Hatvey». Mariles var også med på det meksikanske laget som vant lagkonkurransen i sparangridning. De andre på laget var Rubén Uriza Castro på «Hatvey» og Alberto Valdez Ramos på «Chihuchoc». Han vant også en bronsemedalje i lagkonkurransen i feltritt med hesten «Parral» sammen med Raúl Campero på «Tarahumara» og Joaquín Solano Chagoya på «Malinche».

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i hestesport, sprangridning
* 1948 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i hestesport, sprangridning, lag Mexicos flagg Mexico
* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i hestesport, feltritt, lag Mexicos flagg Mexico

Eksterne lenker
---------------

* (en) Humberto Mariles – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Humberto Mariles – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Humberto Mariles – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Milan Horáček** (født 30. oktober 1946 i Velké Losiny, Tsjekkoslovakia) er en tysk politiker og en av grunnleggerne av partiet De grønne. Han er medlem av Europaparlamentet.

Horáček vokste opp i det kommunistiske Tsjekkoslovakia, der han utdannet seg til elektromontør. Mellom 1965 og 1967 ble han klassifisert som «politisk upålitelig» av regimet, innkalt til en straffebataljon og flere ganger fengslet. Han emigrerte til Vest-Tyskland etter Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia i 1968 og ble ti år senere fratatt sitt tsjekkoslovakiske statsborgerskap. I Tyskland arbeidet han i industrien og senere som journalist i en fagforeningsavis. Fra 1976 til 1981 studerte han statsvitenskap ved Goethe-universitetet i Frankfurt og deltok i 1979 i grunnleggelsen av De grønne. Han var på 1980-tallet politisk aktiv for De grønne i Hessen, bl.a. som bystyremedlem i Frankfurt fra 1981 til 1983, og ble i 1983 innvalgt i Forbundsdagen, der han særlig arbeidet med utenriks- og sikkerhetspolitikk, Øst-Europa og menneskerettigheter. Han satt i Forbundsdagen til 1985, og arbeidet deretter som rådgiver med ansvar for utenriks- og sikkerhetspolitikk for De grønnes fraksjon frem til 1990. Han engasjerte seg også i eksiltsjekkoslovakisk politikk og kulturarbeid, bl.a. som utgiver av det tsjekkiskspråklige eksiltidsskriftet *Listy*.

I 1990 gav Václav Havel Horáček statsborgerskapet tilbake og ansatte ham som rådgiver. Horáček var fra 1991 til 2004 leder for Heinrich-Böll-Stiftungs avdeling i Praha, og har siden vært engasjert i tysk-tsjekkisk dialog.

I juni 2004 ble han innvalgt i Europaparlamentet som kandidat for De grønne i Sachsen, Sachsen-Anhalt og Thüringen. Han er medlem av underutvalget for menneskerettigheter og varamedlem av utenriksutvalget og landbruksutvalget. Han er videre medlem av delegasjonen for forhandlinger med Kroatia, og varamedlem av delegasjonene for forhandlinger med Ukraina og Bulgaria.

Han er medlem av juryen for Franz-Werfel-Menschenrechtspreis.

Referanser
----------

1. ↑   Grunnleggende data om medlemmene av Forbundsdagen, katalogkode 11000956, besøkt 13. april 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Ministry of Defence, «Seznam vydaných osvědčení účastníků odboje a odporu proti komunismu», besøkt 29. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Memory of Nations, Paměť národa ID horacek-milan-1946, besøkt 4. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   volby.cz, besøkt 11. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.ustrcr.cz[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Milan Horáček – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Milan Horáček hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

* (en) Milan Horáček hos Europarådets parlamentarikerforsamling Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
PaK 36 på militærmuseet i Helsingfors.
**PaK 36** (*Panzerabwehrkanone 36*) var en tysk panservernkanon som avfyrte 37mm granater. Den ble utviklet i 1936 av Rheinmetall og ble kamptestet under den spanske borgerkrigen. Den var grunnstammen i flere lands panservåpen under de første årene av andre verdenskrig. **KwK 36 L45** er identisk, men ble brukt som kanon på flere stridsvogner. Blant annet tidlige varianter av Panzer III.

PaK 36, med sitt lave kaliber var allerede utdatert under slaget om Frankrike i mai 1940. Den var ubrukelig mot tyngre allierte stridsvogner, slik som den britiske Mk.II Matilda og de franske Char B1 og Somua S-35.

PaK 36 begynte å bli erstattet av den nye 5 cm PaK 38 i midten av 1940. Nye wolframkjerne granater forbedret pansergjennomslagskraften for PaK 36. I bruk mot sovjetiske T-34 stridsvogner under operasjon Barbarossa ble det klart virkelig hvor fullstendig utdatert PaK 36 var. På tross av dette forble den standard panservern i mange tyske enheter frem til 1942. 

Mens PaK 36 ble gradvis byttet ut, ble mange av kanonene installert på halvbeltevogner og brukt som lett panservern. En del PaK 36 ble også gitt til tyske allierte, slik som Finland, Ungarn, Romania og Slovakia. Da *Stielgranate 41* kom i 1943 betydde det at PaK 36 igjen kunne trenge igjennom tungt panser, men kun på nært hold (under 300 meter). PaK 36, med de nye granatene, ble gitt til tyske fallskjermjegerstyrker og andre lette infanteriavdelinger.

Portal: Tyskland
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
| Alpint |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Bronse | Lillehammer 1994 | Utfor |

**Edward Charles Podivinsky** (født 8. mars 1970 i Toronto) er en tidligere, kanadisk alpinist.

Han tok gull i utfor i junior-VM i alpint 1989.

I løpet av karrieren vant han ett renn i verdenscupen, et utforrenn i Saalbach-Hinterglemm 6. januar 1994. I tillegg oppnådde han flere topplasseringer i Super-G og alpin kombinasjon.

Karrierens høydepunkt var nok bronsemedaljen i utforrennet under OL 1994 på Lillehammer. Det skilte bare 12 hundredels sekunder opp til vinneren, Tommy Moe. Fire år senere, under OL 1998 i Nagano oppnådde han også en sterk plassering, han kom på femteplass og vare bare åtte hundredels sekunder for sent til å ta en ny bronsemedalje.

Han la opp som alpinist etter OL 2002 i Salt Lake City.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ed Podivinsky – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ed Podivinsky – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ed Podivinsky – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Ed Podivinsky – ski-db.com Rediger på Wikidata
**ISO 15919** er en internasjonal ISO-standard for transkripsjon av indiske alfabeter til det latinske alfabetet. Standarden ble utgitt i 2001. Den bruker diakritiske tegn, fordi indiske alfabeter har mange flere konsonanter og vokaler enn det vanlige latinske alfabetet har. Devanagari-delen av standarden er nesten identisk med den akademiske standarden IAST (*International Alphabet of Sanskrit Transliteration*).

Sammenligning med IAST
----------------------

Følgende tegn i devanagari transkriberes annerledes i ISO 15919 på grunn av tilpassing til andre alfabeter.

| Devanagari | IAST | ISO 15919 | Merknader |
| --- | --- | --- | --- |
| ए /  े | e | ē | For å skille mellom lang og kort «e» i dravidiske språk. «E» representerer nå ऎ /  ॆ. |
| ओ /  ो | o | ō | For å skille mellom lang og kort «o» i dravidiske språk. «O» representerer nå ऎ /  ॆ. |
|  ं | ṃ | ṁ | I ISO 15919 brukes ṃ for å representere  ੰ fra gurmukhi. |
| ऋ /  ृ | ṛ | r̥ | I ISO 15919 brukes ṛ for å representere ड़. |
| ॠ /  ॄ | ṝ | r̥̄ | For passe overens med r̥. |

Eksterne lenker
---------------

* Transliteration of Indic scripts: How to use ISO 15919 (engelsk)
* Transliteration of Hindi, Marathi & Nepali (engelsk)
English Electric Canberra fra No. 2 Squadron RAAF under Vietnamkrigen i 1970
**2 Squadron RAAF** er Royal Australian Air Force-skvadron som flyr Boeing 737 AEW&C overvåkningsfly. Skvadronen ble dannet som del av Australian Flying Corps (AFC) i september 1916 og har flydd både jagerfly og bombefly siden da.

Første verdenskrig
------------------

Skvadronen ble opprettet ved Heliopolis i Egypt og fløy opprinnelig Airco DH.5 jagerfly. Skvadronen tok del i slaget ved Cambrai med bakkeangrepsoppdrag. I desember 1917 ble DH.5 jagerflyene byttet ut med Royal Aircraft Factory S.E.5 og skvadronen ble en ren jagerskvadron. Under første verdenskrig produserte skvadronen 17 flyveress.

Etter første verdenskrig
------------------------

Under andre verdenskrig fløy skvadronen bombefly i stillehavsområdet. Skvadronen deltok under Malayakrisen og Vietnamkrigen. Etter Vietnamkrigen var skvadronen utstasjonert ved RAAF Base Amberley som ligger vest for Brisbane i Queensland frem til den ble oppløst i 1982. Skvadronen ble gjennopprettet i 2000 for å fly overvåkningsfly som del av Project Wedgetail.

Kilder
------

* RAAF Museum: No 2 Squadron, Royal Australian Air Force Besøkt 18. oktober 2018

| * v
* d
* r
Skvadroner i Royal Australian Air Force |
| --- |
| 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* 15
* 18 (NEI)
* 20
* 21
* 22
* 23
* 24
* 25
* 26
* 27
* 28
* 29
* 30
* 31
* 32
* 33
* 34
* 35
* 36
* 37
* 38
* 40
* 41
* 42
* 43
* 60
* 66
* 67
* 71
* 73
* 75
* 76
* 77
* 78
* 79
* 80
* 82
* 83
* 84
* 85
* 86
* 87
* 92
* 93
* 94
* 99
* 100
* 102
* 107
* 119 (NEI)
* 120 (NEI)
* 292
* 451
* 452
* 453
* 454
* 455
* 456
* 457
* 458
* 459
* 460
* 461
* 462
* 463
* 464
* 466
* 467
* Fighter
* Rescue and Communication
* Seaplane
* Berlin Air Lift

 |  |
**Johnny Albino** (født 19. desember 1919 i Guayama, Puerto Rico, død 7. mai 2011) var en puertoricansk sanger.

Albino sluttet seg til United States Army under den andre verdenskrig, hvor han dannet en kvartett og fikk lov til å synge for sine medsoldater. Albino sluttet seg til sanggruppen Los Panchos i 1958 og turnerte samen med denne gruppen frem til 1968. Gruppen ble berømt over hele verden, og Albino turnerte både i USA, Europa og i Japan sammen med denne gruppen. Albino opptrådte blant annet sammen med Johnny Carson, Frank Sinatra, Sammy Davis jr. og flere andre. Hans karriere strakte seg over 300 album og CD-er. Albino døde den 7. mai 2011 av hjertesvikt på et sykehus i Long Island, da han var 92 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   cb.pr[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* AllMusic: Johnny Albino Besøkt 13. april 2015
* Music of Puerto Rico: Albino, Johnny Arkivert 17. august 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 13. april 2015
* CD Universe: Johnny Albino Discography of CDs Besøkt 13. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johnny Albino på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Johnny Albino på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Johnny Albino på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Johnny Clarke** (født 12. januar 1955 i slumområdet Whitfield Town i Kingston på Jamaica) er en jamaicansk roots reggaeartist, musiker og låtskriver. 

Clarke var en stor reggaepersonlighet på 1970-tallet, spesielt på Jamaica.[] Han er rastafarianer, noe som kommer tydelig frem i musikken hans, med tema som nestekjærlighet, ikke-vold, legalisering av marihuana og revolusjonære tekster mot det etablerte overklassesamfunnet.[]

Clarke startet sin musikkarriere tidlig og vant en talentkonkurranse i Kingston i 1971.[] Dette endte med at Clarke fikk spilt inn noen av sine selvskrevne singler, men singlene solgte dårlig og Clarke fikk ikke det gjennombruddet han hadde håpet på.[] På starten av 1970-tallet jobbet Clarke med mange forskjellige produsenter på Jamaica, som for eksempel Bunny Lee og Clancy Eccles.

I 1973 kom han med singelen «Everyday Wondering» som ble en stor hit på Jamaica. Han ble kåret til «årets artist» på Jamaica både i 1974 og i 1975. Etter dette gikk Clarke internasjonalt og ble han den første jamaicanske artisten som signerte med Virgin Records.[] I 1976 kom Clarke med albumet «Rockers Time Now» som ble en suksess. 

Utover 1980-tallet dalte populariteten til Clarkes musikk og han flyttet til London i 1983.[] I England fortsatte Clarke å spille inn plater, særlig for jamaicanske produsenter i Storbritannia.

Diskografi
----------

* *None Shall Escape* (1974) Total Sounds
* *Moving Out* (1975) Total Sounds
* *I'm Gonna Put It On* (1975) Vulcan
* *No Woman No Cry* (1976) Total Sounds
* *Authorised Version* (1976) Frontline
* *Rocker's Time Now* (1976) Frontline
* *Don't Stay Out Late* (1976) Paradise
* *Up Park Camp* (1977) Justice
* *Girl I Love You* (1977) Justice
* *Sweet Conversation* (1978) Third World
* *King of the Arena* (1978) Third World
* *Satisfaction* (1979) Third World
* *Down In a Babylon* (1980) Cha Cha
* *I Man Come Again* (1982) Black Music
* *Yard Style* (1983) Ariwa
* *Sly & Robbie Present the Best of Johnny Clarke* (1985) Vista Sounds
* *Give Thanks* (1985) Ariwa
* *Rasta Nuh Fear* (1992) Sonic Sounds
* *Rock With Me* (1997)
* *Reggae Heights* (2003) Mafia & Fluxy

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johnnie Clarke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Johnny Clarke på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Johnny Clarke på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Johnny Clarke på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Johnny Clarke på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***Mot lykkens land*** (originaltittel: *The Big Trail*) er en amerikansk westernfilm fra 1930 regissert av Raoul Walsh med John Wayne i sin første hovedrolle.

Handling
--------

Filmen er satt et sted mellom 1837 og 1845. En stor karavane av nybyggere forsøker å krysse Oregon Trail. Breck Coleman (spilt av John Wayne) kom nettopp tilbake til Missouri fra hans reiser i nærheten av Santa Fe Trail, og ønsket å hevne dødsfallet til en gammel venn som ble drept vinteren før langs Santa Fe Trail av Red Flack (spilt av Tyrone Power, Sr.) og hans håndlanger Lopez. Ved et stort handelssted eid av en mann som heter Wellmore, legger Coleman merke til Flack og mistenker ham med en gang som en av drapsmennene. 

Coleman blir bedt av en stor gruppe nybyggere om å passe på karavanen deres videre vestover. Coleman går med på dette, samtidig som han forsøker å holde øye med skurkene og drepe dem så snart han får muligheten. Coleman finner kjærlighet sammen med den unge Ruth Cameron (spilt av Marguerite Churchill) som han hadde kysset ved et uhell, etter å ha forvekslet henne med noen andre. Uvillig til å akseptere hennes tiltrekningskraft mot ham, kommer Ruth ganske nær en bekjent av Flacks, en gambler kalt Thorpe (spilt av Ian Keith) som ble med på reisen etter å ha blitt tatt for å jukse. 

Coleman og Flack fortsetter å lede alle bosetterne vestover. Men Flack gjør alt han kan for å få Coleman drept før han finner bevis for hva Flack har holdt på med tidligere. Flere skurker forsøker å reise vestover for å unngå å bli hengt for alle deres tidligere forbrytelser. Bosetterens vei ender til slutt ved en ikke-navngitt dal, hvor Coleman og Flack omsider konfronterer hverandre.

Skuespillere
------------

* John Wayne som Breck Coleman
* Marguerite Churchill som Ruth Cameron
* El Brendel som Gus.
* Tully Marshall som Zeke, Coleman's sidekick
* Tyrone Power, Sr. som Red Flack. Karavane-sjef.
* Frederick Burton som Pa Bascom
* Ian Keith som Bill Thorpe. Em gambler fra Louisiana.
* Charles Stevens som Lopez. Flack's håndlanger.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mot lykkens land* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Mot lykkens land* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Mot lykkens land* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mot lykkens land* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Mot lykkens land* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Mot lykkens land* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mot lykkens land* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Mot lykkens land* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Mot lykkens land* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |