recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zeals** er en landsby og et verdslig sogn sørvest i grevskapet Wiltshire i England. Den ligger ved veien A303 mot Wincanton, og tilstøtende til landsbyene Bourton i Dorset og Penselwood i Somerset. Navnet Zeals er avledet fra angelsaksiske sealh i betydningen seljetre. Sognet består også av grendene Long Cross, White Cross, Lower Zeals og Wolverton. I henhold til folketellingen i 2011 bor det 658 innbyggere i landsbyen og sognet.

Historie
--------

Zeals Knoll og Nor Wood
Det er arkeologiske spor av menneskelig aktivitet i Zeals tilbake til neolittisk tid (bondesteinalderen). Grensene til landsbyen er ved den vestlige enden av Salisbury-sletten, og ligger 37 km fra Stonehenge. Det er gravhauger av en type som på engelsk kalles «bowl barrows» (skålgraver) på Mappledine Hill i det sørøstlige hjørnet av sognet. Det er også tidlige forhistoriske aktivitet ved Pen Pits i nord hvor det har vært drevet gruvedrift siden romersk tid etter grønnsandstein som ble benyttet som kvernstein for å male korn.

I 1086 nedtegnet *Domesday Book* at området Zeals besto av to eiendommer: Nedre Zeals (senere herregården Zeals, eller Clevedon) og Høyere Zeals (senere Zeals Aylesbury). Beregningene antyder at det var en befolkning på rundt 40–50 bodde i Nedre Zeals og 85–95 innbyggere ved Høyere Zeals på denne tiden.

Flyplass
--------

Nord for landsbyen ligger den nedlagte Zeals flybase, også kjent som HMS Hummingbird og RNAS Zeals. Den ble åpnet i mai 1942, og ble nedlagt i juni 1946. I løpet av denne korte perioden ble den drevet av først det britiske flyvåpen, deretter det amerikanske flyvåpen og til slutt den britiske marinen.

Referanser
----------

1. ↑  «Wiltshire Community History: Zeals Census Information», *Wiltshire Council*.
2. 1 2 3  «Wiltshire Community History: Zeals», *Wiltshire Council*. 19. september 2005.
3. ↑  «Grønnsand» Arkivert 5. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Klart vann*
4. ↑  Currie, C.R.J.; Dunning, R.W.; Baggs, A.P.; Siraut, M.C. (1999): «Bruton, Horethorne and Norton Ferris Hundreds» i: *Victoria County History, A History of the County of Somerset*, **7**, s. 184–192.

Eksterne lenker
---------------

(en) Zeals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Zeals Airfield, *Controltowers.co.uk*
* Biografi av en marineoffiser basert ved Zeals Arkivert 14. mars 2007 hos Wayback Machine. BBC

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
Topografien til Zealandia. Ryggene som går fra nord mot sørvest er ikke en del av kontinentet, heller ikke Australia, Fiji eller Vanuatu
**Zealandia** (også kalt **Tasmantis**) er et nesten undersjøisk kontinent som sank i havet etter det løsrev seg fra Australia for 60-85 millioner år siden, og fra Antarktis for mellom 130 og 85 millioner år siden. Det kan ha blitt fullstendige dekket av havet for om lag 23 millioner år siden. Det meste av kontinentet, 93 %, er fremdeles under Stillehavet. I dag er det bare New Zealand og noen øyer som stikker opp av havet. 

Zealandia er nesten halvparten så stort som Australia. Som kontinent er det uvanlig langt og tynt. Det rekker fra 19° sørlig til 56° sørlig breddegrad. To parallelle rygger som går fra nord til sør utgjør store deler av kontinentet. Den vestlige ryggen er hovedsakelig undersjøisk med noen platå. På den østlige ligger Ny-Caledonia og New Zealand.

Eksterne lenker
---------------

* Zealandia the New Zealand (drowned) Continent, from *Te Ara*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
***Sálbmagirji*** (nordsamisk for *Salmebok*) er navn på flere utgaver av en samisk salmebok med tilfang av salmer fra den gamle salmeboken til M.B. Landstad. 

Den første utgaven kom i 1870 under tittelen *Salbmagirje : Ibmeli gudnen ja same-særvvegoddidi bajas-rakadussan* (*Salmebok til Guds ære og de samiske menighetene til oppbyggelse*). Boken inneholdt 226 salmer, og de som stod for utarbeidelsen av boken var J.A. Friis med hjelp av Lars Hætta. Salmene var hentet fra Friis' *Muttom Salmak* ('Noen salmer') med tillegg av oversatte salmer fra *Landstads kirkesalmebog*, som kom ut det samme året.

### *Salbmagirje* (1897)

I 1897 gav biskop J.N. Skaar i samarbeid med Just Qvigstad ut ei større og omarbeidet utgave av *Salbmagirje*. Denne boken hadde i alt 360 salmer. De fleste nye salmene var oversatt fra *Landstads salmebok*, men det var òg noen nyskrevne salmer, blant dem seks skrevet av J.N. Skaar. Salmene har tilvising til de tilsvarende salmene i *Landstads salmebok*.

### *Gir'ko-sál'bmagir'ji* (1957/1996)

I 1957 ble salmeboken avløst av en ny salmebok, *Gir'ko-sál'bmagir'ji*, men i de samiske menighetene var det mange som ønsket å holde på den gamle *Sálbmagirje*. Denne boken har derfor kommet i nye opplag. I 1996 gav Samisk kirkeråd ut en ny utgave, i ny transkripsjon: *Salbmagirji : Ipmelii gudnin ja Sámi searvegottiide bajásráhkadussan*. Salmeutvalget er det samme som i 1928-utgaven.

### *Sálbmagirji II* (2005)

I 2005 gav Samisk kirkeråd ut en tilleggssalmebok med nye salmer, både oversatte og nyskrevne. Denne boken er ment som et foreløpig tillegg til *Salbmagir'ji*, og nummereringen i tillegget holder fram der den første boka slutter, slik at salmene i *Salbmagir'ji II* er nummererte fra 361 til 771. Salmene har tilvising til tilsvarende salmer i *Landstads reviderte salmebok* og *Norsk salmebok*. Et eget nordsamisk salmebokutvalg med Arild Hellesøy som leder har stått for salmebokarbeidet.

Kilder
------

* *Kristen sang og musikk* Runa forlag 1962
* *Sál'bmagirji* Verbum Forlag 1996, ISBN 82-543-0644-3
* *Sál'bmagirji II* Verbum Forlag 2005, ISBN 82-543-1002-5

Eksterne lenker
---------------

* Samisk gudstjenesteliv

| * v
* d
* r
**Den norske kirkes Salmebøker**, et utvalg |
| --- |
| Kingos salmebok (Kingo; 1699) **·** Guldbergs salmebok (Harboe og Guldberg; 1778) **·** Landstads kirkesalmebog (Landstad; 1869) **·** Hauges salmebok (Hauge; 1873) **·** Nokre salmar (Blix; 1892) **·** Landstads reviderte (Jensen; 1924) **·** Nynorsk salmebok (Støylen, Hognestad og Hovden; 1925)  **·** Gir’ko-sál’bmagir’ji (1957) **·** Salmer 1973 (1973) **·** Norsk Salmebok (1985) **·** Salmer 1997 (1997)  **·** Norsk salmebok 2013 (2013)  |
| Se også Liste over forfattere i Norsk Salmebok og Salmer 1997 **·** Liste over forfattere i Norsk Salmebok 2013 |
***Svensktoppen*** er et svensk musikalsk radioprogram og hitliste som har gått ukentlig på Sveriges Radio siden 1962. Programmet er en presentasjon av ukens mest spilte popmusikk i Sverige. Alle artistene må være svenske. Det har igjennom årene skjedd en liberalisering av kriteriene for å kunne komme på lista: Fra 1974 trengte ikke lenger låtskriverne å være svenske og fra 2003 trengte ikke sangene å fremføres på svensk. Programmet har vært sendt av Sveriges Radio siden 1962 bortsett fra åra 1982 til 1985.

Melodiene ble opprinnelig bedømt av en egen jury. Lytteravstemning ble innført i 1985, først via postkort, siden via telefon. Fra da av ble lista mer statisk, og dansebandene dominerte nesten fullstendig. Fra 2003 ble nye regler for språk innført og ordninga med en statistisk utvalgt jury ble gjeninnført. Musikken ble dermed igjen mer variert.

Svensktoppen har tidvis vært et svært populært radioprogram med stor betydning for salget og spredninga av svensk populærmusikk, særlig av og med nye artister fra de store plateselskapene. Også norsk musikk- og kulturliv har vært påvirket av de musikalske strømningene formidlet gjennom Svensktoppen, spesielt på 1960- og 1970-tallet i områder på Østlandet der en kunne motta de svenske radiosendingene.

Programmet hadde ca 2,8 millioner lyttere ukentlig i 1968.

Referanser
----------

1. 1 2  Radio, Sveriges (22. august 2007). «Svensktoppen genom tiderna - Svensktoppen». *sverigesradio.se* **(svensk)**. Besøkt 3. januar 2019.
2. ↑  Björnberg, Alf; Bossius, Thomas (8. desember 2016). *Made in Sweden: Studies in Popular Music* **(engelsk)**. Routledge. ISBN 9781134858576.

Eksterne lenker
---------------

* Sveriges Radios presentasjon av Svensktoppen
Fyret på Akraberg
**Akraberg** er det sydligste punktet på Suðuroy og Færøyenes nest sydligste punkt. Ved plassen finnes et fyr og en radiosender. Fem kilometer syd for kysten av Akraberg finnes Færøyenes sydligste punkt Munkurin. Sundet mellom Munkurin og Suðuroy er beryktet for dets voldsomme strømmer. I 1884 styrtet også Munkurin delvis sammen.

Fyrtårnet ble bygget i 1909. Samtidig ble fyrmester og personale ansatt. Da avstanden til nærmeste bebyggelse, Sumba, var lang, ble det nødvendig å også bygge bolighus der til personalet. Fyret er i dag automatisert. To av husene er bevart og blir i dag anvendt som fritidshus og opphollsrom for servicepersonale.

Nord for fyret finnes en navigasjons- og radiosenderstation. Radiosenderen er med 200 kW landets sterkeste. Den sender på 531 kHz mellombølge.

Historie
--------

Det er blitt funnet arkeologiske spor på østsiden av Akraberg, som trolig kommer fra munkene, som kom via Shetlandsøyene omkring år 625 i båter til Suðuroy og bosatte seg.

Under Adam av Bremens tid strandet cirka år 1040 en frisisk båt på vei til Island ved hard strøm på en strand ved Akraberg, og besetningen bosatte seg der. Berettelsen kan være den historiske sannheten om friserne ved Akraberg. Landets siste hedninger bodde ved Akraberg inntil svartedauden i 1350 som gjorde tolv av de tretten husstandene øde. Den eneste overlevende, en bonde og hans to sønner, flyttet til Sumba og giftet seg med tre overlevende kvinner. Et annet sagn sier at friserne bedrev sjørøveri.

Engelskmennene hadde under andre verdenskrig et viktigt radioanlegg ved Akraberg, og en del av de engelske ingeniørsoldatene ble tatt hånd om av familiene som bodde der da.
Den 3. april 1942 ble fyret på Akraberg angrepet av et tysk bombefly som skjøt med maskingevær. Ingen mennesker kom til skade i angrepet.

Galleri
-------

* Akraberg og SumbiarsteinurAkraberg og Sumbiarsteinur
* Akraberg FyrtårnAkraberg Fyrtårn
* AkrabergAkraberg
* Blæing nord for AkrabergBlæing nord for Akraberg
* Rettartangi nord for AkrabergRettartangi nord for Akraberg
* Nord for AkrabergNord for Akraberg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Akraberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Akraberg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Faroestamps.fo - Akraberg (engelsk, tysk, dansk, færøysk og fransk)
* www.flickr photo set Akraberg

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Akram Al-Ashqar** (født 1982) er en palestinsk kortfilmregissør og IT-arbeider. Han har blitt tildelt flere Internasjonale utmerkelser innen kortfilm.

Al-Ashqar begynte allerede som barn å lage kortfilmer med sitt videokamera. I 2006 lagde han dokumentarfilmen *First Picture* (produsert av the Arab Institute of Film). Historien skildrer livet til et palestinsk barn i flyktingeleiren Tulkarm som har begge foreldrene i israelsk fengsel. Han har også lagd kortfilmene *Red, Dead and Mediterranean* (2006) og *Paper War*  (2007), samt vært produsent for kortfilmen *Five Boys and A Wheel* (2016). Han har lagd 12 filmer i perioden 2006–2014, halvparten dokumentarer. Filmene er lite kjent i utenfor Vest-Asia.

Han var ansatt som Virtual Film Festival Organizer ved Istanbul Independent Film Festival fra 2011 til 2015, assistant professor ved Al-Quds University fra 2010 til 2015, deretter project manager ved Royal Film Commission i Jordan frem til 2018. Han har jobbe frilans som filmskaper siden 2002.

Internasjonale utmerkelser
--------------------------

* Egypt-prisen i 2004.
* Mexico Award, 2017.
* Algeria Award, 2017.
* Sultanate of Oman Award i 2018.

Filmene hans
------------

* Red, Dead & Med, 2006.
* Palestine, Summer, 2006.
* Paper War, 2007.
* First Picture, 2007.
* Five Boys and A Wheel, 2016.

Referanser
----------

1. ↑  People from Tulkarm, Books Llc, General Books LLC, ISBN 1158586744, 9781158586745, 2010
2. ↑  «Akram Al-Ashqar». *IMDb*. Besøkt 23. september 2021.
3. 1 2  «alashqar». Linkedin. Besøkt 23. september 2021.
4. ↑  Curriculum Vita e
5. 1 2  alwatanvoice
6. ↑  albiladpress
7. ↑  Roy Armes, Arab Filmmakers of the Middle East: A Dictionary, p42
8. ↑  Roy Armes, Arab Filmmakers of the Middle East: A Dictionary, p110
9. ↑  maannews
10. 1 2  Akram Al-Ashqar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Svenssonstiftelsen** ble opprettet i 2014 av fagforbundet Industri Energi. Formålet var å arbeide for å fremme verdien av fagorganisering og respekt for faglige rettigheter, arbeide for å gjennomføre prosjekter som har som mål å øke fagorganisering, fellesskap og solidaritetsarbeid både nasjonalt og internasjonalt. Stiftelsen skulle i særlig grad arbeide for å utvikle aktiviteter i tilknytning til Arthur Svenssons internasjonale pris for faglige rettigheter, informere om prisen og følge opp prisvinnerne og deres arbeid. I 2021 ble stiftelsen lagt ned, og virksomheten videreføres av Industri Energi.

Daglig leder siden 1. januar 2019 var Espen Løken, som etter nedleggelsen av stiftelsen har fortsatt dette arbeidet i Industri Energi.

Referanser
----------

1. ↑  Tormod Ytrehus (2. januar 2019). «Espen Løken er ny sjef i Svenssonstiftelsen». Fri Fagbevegelse. Besøkt 14. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Ulrich Salchow i sommer-OL 1908.
**Salchow-hoppet** er et kunstløpelement oppkalt etter den svenske kunstløperen Ulrich Salchow, som introduserte hoppet i 1909. Hoppet satses fra bakover innerskjær, og landes (i likhet med alle andre hopp) på bakover ytterskjær. For løpere som roterer mot klokken er satsen fra venstre ben, og for løpere som roterer med klokken er den fra høyre ben. Enkel salchow har én rotasjon i luften, dobbel har to, trippel tre, og kvadrupel fire.

Hoppet i konkurranser
---------------------

### Poengverdi

| Hopp (antall rotasjoner) | Forkortelse | Basisverdi |
| --- | --- | --- |
| enkel salchow | 1S | 0.4 |
| dobbel salchow | 2S | 1.3 |
| trippel salchow | 3S | 4.4 |
| kvadrupel salchow | 4S | 10.5 |

### Sammenlikning med trippelhopp

| Hopp | Forkortelse | Basisverdi |
| --- | --- | --- |
| trippel axel | 3A | 8.5 |
| trippel lutz | 3Lz | 6.0 |
| trippel flip | 3F | 5.3 |
| trippel slynge | 3Lo | 5.1 |
| trippel salchow | 3S | 4.4 |
| trippel toeloop | 3T | 4.3 |

Kilder
------

* Scale of values hos Norges Skøyteforbund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Akkreditiver for ambassadør Juraj Nemeš utferdiget av Den tsjekkiske og slovakiske føderale republikks president Václav Havel og stilet til Litauens fungerende statssjef Vytautas Landsbergis. Dokumentet er skrevet på fransk
Et **akkreditiv** (brukes oftest i flertallsformen *akkreditiver*) er et fullmaktsskriv for en diplomatisk utsending. Ved innsettelse som ambassadør eller generalkonsul må den som er utnevnt overlevere sine akkreditiver til rette myndighet. Dette utløser den formelle, gjensidige anerkjennelsen av at personen representerer sitt land i et fremmed land. Verbalformen *accredere*, eller *akkreditere* brukes om prosessen, men sees sjelden i bruk.

Ordet kan også brukes om andre fullmakter, som en fullmakt til å heve penger fra en annen persons konto.

Norge
-----

Norges ambassadør Knut Hauge i Moskva overleverte sine akkreditiver til Russlands president Dmitrij Medvedev under en seremoni 27. februar 2009
I Norge leveres akkreditivene til Kongen. Dette følges gjerne av en presentasjon i Utenriksdepartementet, som har det faktiske ansvar for oppfølging av de diplomatiske forbindelser.

Se også
-------

* Akkreditering
* Agrément
* Legitimasjon

| * v
* d
* r
Diplomati |
| --- |
| Myndigheter | 
* Ambassade
* Delegasjon
* Generalkonsulat
* Gesandtskap
* Konsulat
* Legasjon
* Protokoll
* Utenriksdepartement
* Utenriksstasjon
* Visekonsulat

 |
| Stillinger | 
* Ambassaderåd
* Ambassadesekretær
* Ambassadør
* Attaché
* Chargé d’affaires
* Diplomat
* Doyen
* Generalkonsul
* Gesandt
* Høykommissær
* Konsul
* Kurer
* Legat
* Minister
* Ministerresident
* Ministerråd
* Nuntius
* Protokollsjef
* Sendemann (Envoyé)
* Utenriksråd

 |
| Uttrykk | 
* Agrement
* Aide-mémoire
* Akkreditiver
* Corps consulaire
* Corps diplomatique
* Démarche
* Depeche
* Depositar
* Diplomati
* Diplomatisk immunitet
* Diplomatisk note
* Diplomatisk rang
* Diplomatpass
* Eksekvatur
* Ekstraterritoriell status
* Kanselli
* Paradiplomati
* Persona non grata
* Promemoria
* Rappellbrev
* Sideakkreditering
* Signatarmakt
* Statsbesøk
* Wien-konvensjonen

 |
| Se også Kategori:Diplomati |
Svenskehus i Ulsrud hageby i Oslo.
**Svenskehus** var ferdighus importert fra Sverige til Norge i tiden under og like etter andre verdenskrig.

Svenskehusene kom først til Norge under krigen, som gaver fra Sverige til norske byer og småsteder som var spesielt rammet av krigens ødeleggelser. For eksempel ble det satt opp 60 svenskehus i Kristiansund allerede i 1940, og til Åndalsnes donerte Den svenske Rikskomite og svenske Røde Kors ca. 30 hus til i 1941. Verdien av disse var på ca. 5000 kroner stykket. Også i Narvik og Bodø, begge bomberammede byer i Nord-Norge, ble det satt opp svenskehus allerede under krigen.

Bolig- og materialmangelen etter krigen gjorde at man satset på bygging av svenskehus flere steder i Oslo og Aker. For eksempel til Kalbakken/Flaen-området i Groruddalen importerte man tomannsboliger på tre rom og ca. 75 kvadratmeter. Disse var prefabrikerte, og fire mann kunne montere et slikt hus på to til tre uker. Svenskehus ble også brukt i Troms og Finnmark til gjenoppbyggingen etter tvangsevakueringen og nedbrenningen i 1944-1945.

Referanser
----------

1. ↑  *Byen vår: Kristiansund i bilder*. Kristiansund: K.O.M.s forlag. 1990. s. 55. ISBN 8290823061.
2. ↑  Lundin, Sølvi Heggem, Veblungsnes/Grytten historielag (25. april 2016). «Svenskehusene 75 år». Åndalsnes Avis. Besøkt 28. juli 2017. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  *Gjenreising eller nyreising?*. Tromsø: Universitetet i Tromsø. 1986. s. 52.
4. ↑  «Svenskehus». Oppdag Groruddalen. Besøkt 28. juli 2017.
5. ↑  Hage, Ingebjørg (1996). *Som fugl føniks av asken?: gjenreisingshus i Nord-Troms og Finnmark*. Tromsø: Universitetet i Tromsø, Institutt for samfunnsvitenskap. s. 16.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Margrethe Jensen** (også *Margaretha Jensen*, født 29. februar 1876 i Christiania, død 5. april 1926 i Oslo) var en norsk maler, som var mest kjent for sine blomstermotiver.

Margrethe Jensen var datter av Engel Marie Svendsen og trelasthandler Ingvald Peter Jensen, og dermed niese av presten Gustav Jensen.

Margrethe Jensen studerte i Paris, og var elev av Harriet Backer. I 1886 stilte hun på Høstutstillingen i Kristiania, samt en tilsvarende begivenhet i Bergen. I perioden 1912-25 var hennes arbeider å se på Høstutstillingen i Kristiania/Oslo ved en rekke anledninger. Hun var også representert ved *Grosse Kunstausstellung* i Berlin i 1899 og ved Jubileumsutstillingen på Frogner 1914.

Referanser
----------

1. ↑   nkl.snl.no, besøkt 1. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID f4207f7b-238a-45a5-91c3-27f1923a2118, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kvindelige studenters jubilæumsskrift*. Kristiania: Brydes bogtrykkeri. 1907.
4. ↑ . UIT. Arkivert fra originalen 19. november 2018. Besøkt 19. november 2018.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Kilder
------

* «Margrethe Jensen». Norsk kunstnerleksikon. Besøkt 19. november 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
Tankfly fra McDill etterfyller jagerfly
MacDill i bakgrunnen av bildet
**MacDill Air Force Base** er en av det amerikanske flyvåpens flystasjoner, og ligger i Hillsborough County i Florida, ca 4 km sør-sørvest for Tampa. Den er base for 6th Air Mobility Wing. På MacDill er hovedkvarterene for United States Central Command (CENTCOM) og United States Special Operations Command (SOCOM).

Flystasjonen er oppkalt etter oberst Leslie MacDill (1889-1938), en av amerikansk luftfarts pionerer, og som døde etter et flystyrt.

Historie
--------

MacDill ble bygd i 1939 og het da noen måneder *Southeast Air Base, Tampa*. Under Cubakrisen i oktober 1962 ble det stasjonert en rekke flystyrker der som om nødvendig skulle gå til aksjon mot Cuba. Planene for den innledende fase omfattet kraftige angrep herfra mot missilbatterier i Mariel, Sagua La Grande, San Diego de los Vegas og Pinar del Rio, og flybaser ved Santa Clara, Los Baños og San Julián. Cubakrisen endte uten noe generelt angrep.

MacDill Air Force Base var en mulig nødlandingsplass for Space Shuttle i tilfelle vanskeligheter.

Referanser
----------

1. ↑  url=«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. september 2012. Besøkt 17. september 2014.  |sprache=englisch |titel=DOD Support to manned space operations for STS-127, 9. juli 2009-07-09, lest 7. oktober 2011

Eksterne lenker
---------------

* MacDill AFB Home Page - official site. (en)
* GlobalSecurity.org: MacDill AFB (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Svenska kyrkan** i Narvik ble innviet i 1950. Den var tidligere den svenske sjømannskirken i byen. Arkitekt for kirka var Bo Grefberg.[]

Svenska kyrkan er i dag eid av Narvik kommune, og vedtatt vernet.

Den svenske *Sjömansvårdsstyrelsen* begynte sin virksomhet i Narvik i 1947, og den svenske sjømannskirken sto ferdig tre år senere. I sammenheng med malmeksporten fra Kiruna var det på den tida mange svenske sjøfolk i Narvik. På 1970-tallet begynte andelen svenske sjøfolk å minke, på grunn av at malmskipene ble flagget ut og bemannet med utenlandske sjøfolk. De neste to tiårene fortsatte denne utviklingen. Et økende antall besøk av turister i sjømannskirka sommerstid oppveide ikke for nedgangen i besøk av svenske sjøfolk. Til slutt fungerte sjømannskirka det meste av tida nærmest som ei lokal norsk kirke. *Svenska kyrkan i utlandet* bestemte seg for å legge ned virksomheten i Narvik, og kirka ble solgt til Narvik kommune i 1997. Etter dette har kirka blitt brukt som konsertlokale og møtelokale, i tillegg til at Den norske kirke i Narvik bruker kirkerommet til enkelte gudstjenester.

Eksterne lenker
---------------

* «Svenska kyrkan i Narvik». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Tommerup (svensk Tomarp), hvor Margrethe satt innemuret til sin død Foto: jorchr 
**Margrethe Clausdatter Ulfeldt** (født omkring 1517 på Kragerup, Ørslev, Holbæk, død 22. mars 1600 i Tommerup, Skåne) var en dansk adelsdame, bestemor til admiral og riksråd Ove Gjedde.

Hun var datter av Claus Eggertsen Ulfeldt (1520–1566) og hustru Dorthe Ovesdatter Lunge (ca. 1504–1554). Hun giftet seg med lensmannen på Børringekloster Knud Knudsen Gjedde (ca. 1522–1578), som også hadde anskaffet seg Tommerup kongsgård (svensk Tomarp) i Skåne. Hennes livsappetitt var dog rettet andre steder enn mot ektemannen.

Hun skal ha vært ham utro, noe som samtiden slo hårdt ned på – i hvert fall hvis kvinnen var den utro part. Selv en arrestasjon endret ikke hennes livsmønster eller fikk henne på bedre tanker. Etter mannens død, fortsatte hun sitt utsvevende og livsbejaende liv inntil kongen beordret hennes sønn, Brostrup Knudsen Gjedde (ca. 1544–1614) om å sperre moren inne. Hun ble deretter muret inne på Tommerup, og døde der i fangenskap den 22. mars 1600.

Referanser
----------

1. ↑  *Margrethe Clausdatter Ulfeldt*, geni.com
2. ↑  Åkesson, Sylve: *Tomarp (Tomarps kungsgård)*

Litteratur
----------

* Asmussen, Jesper: *På historisk rundrejse i Skåne. Den dansk-svenske historie*, Forlaget Globe, 2012

Portal: Danmark
**Svenskt biografiskt lexikon** (SBL) er en svensk nasjonalbiografi over *«betydelsefulla personer och deras gärningar under olika skeden av det svenska samhällets utveckling.»*

I årene 1962–2008 ble SBL gitt ut av en statlig instans med samme navn som verket, men publiseres nå av det svenske Riksarkivet og finansieres av Kulturdepartementet. SBL gis ut i bind som kommer ut omtrent annethvert år, og i hefter fram til det foreligger et nytt fullstendig bind. 

Siden 1917 er det gitt ut 33 bind med 9 000 artikler over 25 000 sider. I de første ti bindene (Abelin til De la Gardie, 1931) kunne levende personer få en artikkel, senere er inklusjonskriteriene avdøde svensker eller andre som hadde sitt virke i Sverige eller i svensk tjeneste. Mange av artiklene inneholder fullstendige fortegnelser over biografiobjektets produksjon av trykte arbeider, med kilde- og litteraturhenvisninger.

Referanser
----------

1. 1 2  *Om SBL*, riksarkivet.se/SBL
2. ↑  «*Förordning (2007:1201) med instruktion för Svenskt biografiskt lexikon*». Arkivert fra originalen 19. juli 2012. Besøkt 8. juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Svenskt biografiskt lexikon, riksarkivet.se
* Indeks over samtlige artikler

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
Kongegården i Halden midt på tegningen. Wiel fikk bygget huset som bolig i 1820. Fra *Norges Land og Folk* i 1885
**Mads Truelsen Wiel** (født 18. mars 1791 i Fredrikshald, død 25. november 1835) var en norsk handelsmann og industrigründer.

Mads Wiels far var en velstående kjøpmann, skogeier, trelasthandler, sagbrukeier og skipsreder, og sønnen arvet en omfattende forretningvirksomhet bare 16 år gammel: en stor bygård, løkker, sjøbu, arbeiderbrakker og mindre husværer, lastetomter, sagbruk, møller, gårder og to skip, samt et repslageri og et tobakkspinneri.

I 1812 dro Mads Wiel til København. Der fikk han høre at det gjeldende importforbudet på bomull skulle oppheves. Straks etter kontaktet han mekanikeren og industrispionen Charles Axel Nordberg og bestilte et komplett bomullspinneri og noen vevemaskiner. I 1814 forsøkte Wiel å frakte maskineriet til Norge med sitt eget skip, men skipet og lasten ble konfiskert av svenskene. Først i 1815 kom produksjonen ved bomullsspinneriet i Tistedal/Tistedalen i gang, men da også med kongelig privilegium fra den nye unionskongen i Sverige. Spinneriet blir regnet som den første mekaniske industrivirksomheten i Norge. De første årene ble maskinen drevet med mekanisk kraftoverføring fra Tistafossen. Senere ble det elektrifisert. Spinneriet ble lagt ned i 1971.

Wiel tjente aldri mye penger på industriproduksjonen. Markedet var ennå ikke modent for industriprodukter, og driften lå ofte nede i de første årene. 

Wiel var en av de 41 ledende norske borgere som bidro til å gjøre opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) mulig gjennom donasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Mads\_Wiel\_-\_norsk\_trelasthandler[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Mads Truelsen Wiel, Norsk biografisk leksikon ID Mads\_Wiel\_-\_2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Mads Wiel fra Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
Hovedhallen i Bygudens tempel
**Bygudens tempel** eller **Chenghuang Miao** (forenklet kinesisk: 城隍庙, pinyin: *Chénghuángmiào*) er et tempel innenfor Shanghais gamle bymur. Ordet brukes ikke bare om selve tempelet, men også om nabolaget rundt. Det er over hundre forretninger i området, i bygninger som for det meste er fra før eller rundt år 1900.. Tempelet ligger inntil Yuyuanhagen, et annet landemerke i gamlebyen i Shanghai.

Tempelet kalles gjerne «Det gamle bygudtempelet» fordi det senere tilkom et nyere – som nå ikke lenger eksisterer. 

Området rundt tempelet.

Historie
--------

En paifang rett overfor tempelet
Et av altrene i tempelet
Paviljonger og tehus i Chenghuang Miao-området
Gater i Chenghuang Miao

De fleste gamle kinesiske byer, store som små, hadde templer dedisert til en eller flere guder eller udødelige helter som tjente som byens ånder eller beskyttere.

Bygudtempelet i Shanghai begynte som Jinshan-tempelet, dedisert til Jinshanøyas ånd («Gullfjellet»), en øy utenfor Shanghai. Det ble omgjort til bygudtempel i 1403, under Yongle-keiserens tid under Ming-dynastiet.

Tempelet ble mer populært i løpet av Qing-dynastiet, og det voklste seg til sitt største omfang under Daoguang-æraen. Dets popularitet tiltrakk også en betydelig forretningsvirksomhet. 

I 1951 ble tempelstyret oppløst av kommunistene og tempelet ble omgjort til et taoistisk senter. Mange statuer ble fjernet, som de knyttet til Yama, de avdødes dommer. 

Under kulturrevolusjonen ble tempelet stengt, og bygningene bentyttet blant annet som smykkeforretning. I 1994 ble det igjen omgjort tuil tempel. En omfattende restaurering ble gjennomført fra 2005 til 2006. I oktober 2006 ble det gjenåpnet og velsignet av taoistiske geistlige.

Bygudene
--------

Tempelet er dedisert til tre byguder:

* **Huo Guang** (? – 68 f.Kr.), en kansler under Handynastiet. Han ble æret som den første lokalguden i Shanghai fylke fra Yuandynastiet av.
* **Qin Yubo** (1295–1373) bodde i Shanghai og var embedsmann under Yuandynastiets siste år. Han lot seg etter først å ha nektet to ganger å tjenestegjøre også for Hongwu-keiseren som grunnla Mingdynastiet, og innehadde en rekke viktige embdeder. Etter hans død utropte Huangwu-keiseren ham til bygud.
* **Chen Huacheng** (1776–1842), som var general under Qing-dynastiet og døde i kamp idet han forsøkte å forsvare Shanghai under Første opiumskrig.

Referanser
----------

1. ↑  City God Temple (15th century onward). Asian Historical Architecture
2. ↑  City God's Temple in Shanghai reopens to public Arkivert 1. november 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Shanghai Local History Office. 老城隍庙 (Old City God Temple). Shanghai Tong. Accessed 2007-05-13.
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) City God Temple of Shanghai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* City God Temple (Chenghuangmiao)
* City God Temple
* Shanghai City God Temple, the Most Famous One of China – Seeraa International
**Arnold Koppel Selikowitz** (født 11. mars 1912 i Oslo, død juni 2003) var en norsk tannlege.

Hans far innvandret fra Litauen til Norge omkring 1900. Hans mor var svensk jøde. Selikowitz utdannet seg til tannlege i Tyskland før krigen, der lærte han også krigskirurgi. Han åpnet egen praksis i 1939 og rømte til Sverige etter den tyske invasjonen. Han var under krigen tannlege for politistyrkene i Sverige. Han tjenestegjorde som marinetannlege og sanitetsoffiser i Sjøforsvarets sanitet på utefronten. Han var en periode tannlege for politistyrkene i Sverige. Etter at okkupasjonsmakten evakuerte Finnmark høsten 1944 reiste han med Murmansk-konvoiene og åpnet tannlegekontor i Kirkenes' ruiner.

Han var aktiv i Det mosaiske trossamfunn (hvor han satt i styret til 1976) og Marinens krigsveteranforening. Han ble tildelt den norske deltagermedaljen og flere utenlandske utmerkelser.

Rachel og Arnold Selikowitz' fond for synagogen ble opprettet i 1982 ved hans 70-årsdag.

Referanser
----------

1. ↑  «Spørreskjema for jøder (scannet)». Arkivverket. udatert. Besøkt 16. januar 2016.
2. ↑  *Aftenposten* (dødsfall), 2.7.2003.
3. ↑  «Kommunal folketelling 1.2.1915 for Kristiania, 1915, s. 11422». Besøkt 11. august 2021.
4. ↑  *Aftenposten* 11.03.2002
5. ↑  Jahn Otto Johansen: Arnold Selikowitz. Nekrolog i *Aftenposten* 30.06.2003.
6. 1 2  Mendelsohn, Oscar: *Jødenes historie i Norge gjennom 300 år.* Bind 2. Universitetsforlaget, 1987.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Mads Wighus** (født 12. mars 1979 i Trondheim) er en norsk klassisk sanger (tenor).

Liv og virke
------------

Wighus begynte å studere klassisk sang ved Barratt Due musikkinstitutt med Tove-Alice Rossow som hovedlærer i to år. Deretter tok han timer hos Anne Nyborg parallelt med at han fullførte sin mastergrad i utøvende klassisk sang. I 2006–2009 tok han mastergrad i opera ved Kunsthøgskolen i Oslo med Carsten Stabell som hovedlærer. I sesongen 2009/2010 var Wighus solistpraktikant ved Den Norske Opera & Ballett, som første mannlige sanger i denne ordningen. 

Som solist har han markert seg i musikklivet siden 2005, da han gjorde sin operadebut ved Musikkteatret i Trondheim, i rollen som Papageno i *Tryllefløyten*. Etter at han hadde fullført studiene har han spilt roller ved de fleste distriktsoperascenene i Norge og Den norske Opera og Ballett. Han har i årene 2005–2018 sunget primært som baryton, men la om til tenor i 2019.

I 2021 var han med på TV2-programmet *The Voice – Norges beste stemme.*

I årene 2014–2016 var Wighus ansatt som fylkesmusiker i Møre og Romsdal og sang en mengde konserter i fylket. både i kirker, på skoler og barnehager og på konsert- og operascener.

I studieårene var Wighus også aktiv i Det Norske Solistkor og i koret ved Den Norske Opera & Ballett.

I 2008 og 2009 mottok Wighus Ruud Wallenberg-stipendiet. Han har også mottatt stipend fra Tom Wilhelmsens stiftelse hele syv ganger. Han har dessuten mottatt støtte fra Saksaugs fond, Hejes fond, Fond for utøvende kunstnere og Statens kunstnerstipend.

Referanser
----------

1. ↑  Mads Wighus. «Hjem». *Mads Wighus* **(norsk)**. Besøkt 23. februar 2021. «Over en lang periode med barytonrepertoar har Mads jobbet med en omlegging til tenorfaget. Repertoaret er av den romantiske lyriske karakter, med en retning mot det mer dramatiske. Roller som Rodolfo, Pinkerton, Cavaradossi, Greven(Rigoletto), Faust og Don Jose er blant de aktuelle parti.»
2. ↑  Gustavsen, Tom (10. februar 2021). «(+) – Jeg var ganske fornøyd med hva jeg presterte og det var herlig at de snudde seg». *Romerikes Blad* **(norsk)**. Besøkt 23. februar 2021. «– Dette er maktdemonstrasjon, sa Ina Wroldsen om opptredenen til Mads Wighus fra Nannestad i "The Voice".»
3. ↑  Grann, Annemona (14. september 2016). «- Læreren på Katta lurte meg til å synge opera». *adressa.no*. Besøkt 23. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Mads Wighus' hjemmeside Besøkt 23. februar 2021.
**Arnold Luhaäär** (født 20. oktober 1905 i Mõisaküla, død 19. januar 1965 i Tallinn) var en estisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin.

Luhaäär vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i den tyngste klassen, tungvekt over 82,5 kg som ble avviklet 29. juli 1928. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de to foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen og Paris. Luhaäär løftet sammenlagt 360,0 kilo, det var 12,5 kilo mindre enn gullvinneren Josef Straßberger fra Tyskland. Det var 17 utøvere fra 11 nasjoner som konkurrerte i tungvektklassen. Åtte år senere, under OL 1936 i Los Angeles kom han på tredjeplass i vektløfting tungvekt, han løftet sammenlagt 400 kg.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i vektløfting, tungvekt Estlands flagg Estland
* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i vektløfting, tungvekt Estlands flagg Estland

Referanser
----------

1. ↑   Eesti spordi biograafiline leksikon, ESBL athlete ID Arnold\_Luha%E4%E4r, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arnold Luhaäär – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Arnold Luhaäär – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arnold Luhaäär – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
1902 Lambert "Union" bil
**Union bil** var basert på Lambert's «hesteløse vogn», en bensin buggy. Det hadde fire hjul i stedet for hans versjon fra1891 med tre hjul. Bilen ble laget av Union Automobile Company fra 1902 til 1905. Det ble bygget om lag tre hundre Union biler l dette tidsrom

Beskrivelse
-----------

Union bil hadde en 8 Hk to-sylindret, fire-takts bokser bensinmotor. Motoren kunne leveres enten som luftkjølt versjon eller en væskekjølt versjon. Overføringen var en type friksjonskobling med dobbel kjede til bakakslen. Karosseriet var et to-seters med et nedleggbart passasjersete foran for to eller flere passasjerer, som gjorde at den kunne bli omgjort til en fire seters bil.

Union bygget en eksperimentell modell i 1898 og 1901. Den ble produsert i Union City, Indiana av deler laget i Anderson, Indiana. Denne første bil med friksjons-chlutch og girløse overføring og bakmontert motor var konstruert av Lambert og var i full produksjon i 1902. Motoren til bilen hadde to sylindre montert foran på tvers med kjeder til bakhjhulene
Denne ble snart etterfulgt av en annen friksjonsdrevet modell, samme motor montert på tvers helt bakerst på bilen.

Union hadde bensintanken på baksiden av setet. Den har en kapasitet nok til å kjøre om lag. 200 Km. Motor var vannkjølt med en sirkulasjonspumpe drevet av et tannhjul fra kamakselen. Den hadde en stor radiator. Den elektriske strømmen til tenning og start kom fra tørrbatterier. En generator ble brukt under normal drift. Bilen var utstyrt med 860 mm pneumatiske dekk. Parafinlamper var montert på en emaljert stålplate, beskyttet mot sølesprut.

Union bil hadde en spesiell håndbrems styrt av venstre hånd. Friksjonesdisken i girkassen hadde en nødbrems som virket ved å snu rotasjonen operert ved å dreie en hendel. Sjåføren kontrollerte rattet med sin høyre hånd og hastigheten ble endret med en hendel, operert med venstre hånd. Hastigheten på motoren kunne variere fra 150 omdreininger per minutt til over 1 500 omdreininger i minuttet. Denne variasjon av hastigheten på motoren, i tillegg til variabel hastighet på overføringen, tillot et bredt spekter av hastighet. Ovérføringen var omsluttet av en støvtett hette og gikk i olje. En spak kontrollerte to gir fremover og revers. toppfarten var 32 Km/t

Litteratur
----------

* Forkner, John L. *History of Madison County, Indiana*, New York og Chicago, Lewis Forlag, 1914
* *The Horseless Age*: Trade Magazine 1902

Eksterne lenker
---------------

* Tidlig amerikanske biler, en billedserie  Arkivert 30. desember 2016 hos Wayback Machine.
**Leslie Charles Hammond** (født 1905 i Madras, død 1955) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932.

Hammond ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere. Hammond spilte tre kamper. Fire år senere, under OL 1932 i Los Angeles var han med på det indisk laget som vant olympisk gull i landhockey, Hammond spilte en kamp.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India
* Gull 1932 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leslie Hammond – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leslie Hammond – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leslie Hammond – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Det gule toget** (fransk: *le Train Jaune* , katalansk: *Tren Groc*), også kalt **Ligne de Cerdagne**, er navnet på toget på jernbanestrekningen sør i Frankrike som går fra Villefranche-de-Conflent til Latour-de-Carol. Det offisielle navnet på banen er *Ligne de Villefranche - Vernet-les-Bains à Latour-de-Carol*, som henspiller på endestasjones navn. Navnet «Det gule toget» kommer av fargen på toget: gult og rødt, som igjen kommer fra det katalanske flagget.

Den 62,5 kilometer lange strekningen har sitt høyeste punkt 1593 meter over havet på stasjonen Bolquère-Eyne, som er den høystliggende jernbanestasjonen i Frankrike

Toget drives av ei strømskinne som drives av et vannkraftverk på elva Têt.

Bygginga av bana
----------------

Bygginga av jernbanen startet i 1903, og delen fra Villefranche til Mont-Louis var ferdig i 1910. Deretter på-fulgte strekningen fra Mont-Louis til Bourg-Madame, som var ferdig 29. juni 1911, og banen helt fram til Latour-de-Carol sto ferdig i 1927. Den 6. august kjørte det første toget inn på jernbanestasjonen på Latour-de-Carol.

Hovedbyggverk
-------------

Det gule toget kjører over Pont Séjourné
Pont Cassagne
Blant de forskjellige byggverkene langs linja er to viadukter klassifisert som historiske monumenter på grunn av sin arkitektoniske og tekniske viktighet. Begge muliggjør krysning av elva Têt. 18 kilometer fra Villefranche er Pont Séjourné, som er ei 236,7 meter lang bru i stein. Ytterligere sju kilometer bort er den 253 meter lange Pont Cassagne (også kjent som Pont Gisclard). Denne brua er den eneste hengebrua som fortsatt er i drift i det franske jernbanenettet.

Tognettverk
-----------

Ligne de Cerdagne er koblet sammen til jernbanenettet på begge endestasjonene sine. På jernbanestasjonen i Villefranche i øst er det direktekorrespondanse til Perpignan. I vest, på jernbanestasjonen i Latour-de-Carol - Enveitg, møtes tre forskjellige sporbredder: ligne de Cerdagne, som har meterspor; det franske jernbanenettet (ligne de Portet-Saint-Simon à Puigcerda, *linja fra Portet-Saint-Simon til Puigcerda*) hvis sporbredde er 1435 mm; samt det iberiske jernbanenettet (ligne de Ripoll à Latour-de-Carol, *linja fra Ripoll til Latour-de-Carol*), som har en sporbredde på 1668 mm.

Referanser
----------

1. ↑  J.L. Blanchon, M. Bonneau & P. Campmajo, S et al. (ukjent år) "Carte train jaune" Arkivert 10. august 2017 hos Wayback Machine.. www.tourisme-pyreneesorientales.com
2. 1 2  *Mémoires de l'Académie de Nîmes, IXe série, Tome LXXXVII*, 2014, s. 124

Litteratur
----------

* *Mémoires de l'Académie de Nîmes, IXe série, Tome LXXXVII* (2014). Académie de Nîmes. *s. 115-130.*
**Oslo Market Solutions AS**, tidligere **Manamind AS**, er et aksjeselskap i Oslo, som er et heleid datterselskap av Oslo Børs VPS Holding ASA. Selskapets forretningsidé er å utvikle løsninger som fremmer handel med verdipapirer. Selskapet tilbyr løsninger for å samle inn, bearbeide, distribuere og presentere informasjon om de finansielle markedene. Målsetningen er å gi markedsaktørene enkel tilgang til informasjon som gir innsikt i markedet, herunder de enkelte instrumenter.

Historikk
---------

Miljøet har sin opprinnelse i internettselskapet InfoStream, som i 1997 lanserte første versjon av mellomvaren Manamind Collect. Manamind Collect er en serverplattform for markedsdatadistribusjon og verdipapirhandel som har drevet virksomhetskritiske løsninger hos nordiske finansaktører siden 1997. Manamind Collect er nå grunnstenen i selskapets løsninger.

Selskapet ble stiftet i 2001 som Manamind AS, og i 2004 ble det kjøpt av VPS Holding ASA. I 2007 fusjonerte VPS og Oslo Børs, og i den forbindelse skiftet Manamind navn til Oslo Market Solutions fra 23. juni 2008.

Selskapet ble ledet av Hugo Sundkjer i perioden 2003-2014. Nåværende leder er Tine Charlotte Holm.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no, besøkt 24. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; besøksdato: 23. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Det gule pass*** (originaltittel: *Земля в плену*) er en sovjetisk stumfilm fra 1927, regissert av Fjodor Otsep.

Handling
--------

Jacob, en fattig bonde, vender tilbake fra krigen til sin kone Marie. Han trygler gods-eierens baron om å få en tomt som han kan leie. Baronen innvilger denne forespørselen, men bare for et karrig og steinete areal som er ubrukelig til noe annet. Jacob og Marie sliter med overleve på dette området, men så krever baronen at Maria forlater ektemannen sin for å tre inn som sykepleier for hans gifte datter Anyas nye baby - med trussel om utkastelse for hele familien hennes hvis hun ikke følger hans formodning.

Men der opplever Maria snart uvelkommen oppmerksomhet fra Anyas ektemann, og en skandale bryter løs som ødelegger Maria i ektemannens øyne. Når hun forsøker å stikke av fra arbeidsgiveren sin for å reise hjem, anklager politiet henne for å være en prostituert - noe som nedverdiger henne ytterligere. Hun nærmer seg snart hjemmet sitt, usikker på hva slags mottakelse som venter på henne.

Skuespillere
------------

* Anna Sten som Maria
* Ivan Koval-Samborskij som Jacob
* Mikhail Narokov som Belskij
* Vladimir Fogel
* Anel Sudakevitsj som Anja

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 11. april 2016.
2. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.
3. ↑  Directed by…: 7 советских и постсоветских режиссеров, снимавших кино на Западе
4. ↑  ЗЕМЛЯ В ПЛЕНУ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Det gule pass* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Det gule pass* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Det gule pass* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Oslo Roller Derby Klubb** (**ORD**) er en av Norges største roller derby-klubber. Klubben ble stiftet i 2011. Hjemmearena er Apalløkka idrettshall.

I 2013 ble ORD offisielle norgesmestere i roller derby etter å ha vunnet Norges første og foreløpig eneste roller derby cup i Trondheim. Oslo Roller Derby har deltatt i flere internasjonale turneringer, blant annet WFTDA European Tournament som er en av de høyest rangerte klubbturneringene i Europa.

Oslo var i april 2019 rangert som det 115. beste laget i verden og 20. beste laget i Europa på WFTDA sin ranking.

I februar 2014 ble B-laget, eller rekrutteringslaget, Oslo Tiger City Beasts etablert.

ORDs supportklubb heter Suicide Chapter.

Meritter
--------

Oslo Roller Derby Klubb spiller demonstrasjonkamp på Storo Senter sommeren 2014 i hjemmedrakter (sort) mot bortedrakter (oransje).
* 7. juli 2012 spilte ORD mot Nidaros Roller Derbyklubb i Norges første «bout» (kamp). Den ble holdt i Husebyhallen i Trondheim, og resultatet ble 196-55 til Nidaros. Bouten var godt besøkt, med anslagsvis 400-500 publikummere.
* 5.-6. oktober 2013 ble ORD norgesmestere da de vant Norges første roller derby-cup i Trondheim. De spilte mot Nidaros Roller Derbyklubb i finalen og vant 125-142.

Medlem av
---------

ORD har siden november 2011 vært medlem av Norges Idrettsforbund under Norges Skøyteforbund. I desember 2013 ble de fullverdige medlemmer i Women's Flat Track Derby Association..

Referanser
----------

1. ↑  «Rankings: April 30, 2019». *WFTDA* **(engelsk)**. 7. mai 2019. Besøkt 25. mai 2019.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. februar 2013. Besøkt 3. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 for Oslo Roller Derby Klubb
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 for Women's Flat Track Derby Association
**Unik 4** var en musikkgruppe fra Bø i Telemark som besto av Audun Rørmark, Simen Bakkåker, Annika Sveinsson Momrak og Eline Nesje. Alle medlemmene er født i 1999. Gruppen ble landskjente da de vant konkurransen MGPjr 2013 med sangen «Så sur da». Gruppen spilte sammen et par år også etter seieren, og i 2017 hadde de et comeback på Treungenfestivalen. Siden har medlemmene gått hver sine veier.

Bandnavnet ble valgt rett før de skulle levere inn skjemaene til MGPjr. Gruppen kom på navnet da Audun Rørmark så en pakke servietter hvor det sto «Unik». I tillegg la de til antallet bandmedlemmer, slik at navnet ble Unik 4.

Referanser
----------

1. ↑  Køhn, Maria (31. august 2013). «Disse fire er Telemarks håp». *Varden* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 8. januar 2019. Besøkt 8. januar 2019.
2. 1 2  Unik 4 vant Melodi Grand Prix junior - aftenposten.no. Lest 10. september 2014
3. ↑  «Unik 4: - Vi klarer nesten ikke å puste!». *www.vg.no* **(norsk)**. 31. august 2013. Besøkt 8. januar 2019.
4. ↑  «UNIK4». *www.facebook.com* **(engelsk)**. Besøkt 8. januar 2019.
5. ↑  «Audun fekk Drømmestipendet». *Bø blad*. 8. juni 2018. Besøkt 8. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos NRK Super