**Ole Stuevold Hansen** (1834–1919) var en norsk prest, lærer og lokalhistoriker som stod sentralt i den grundtvigianske bevegelsen.

Oppvekst og utdannelse
----------------------

Han vokste opp hos «bondefolk i små kår» på fjellgården Vestre Stugguvollen ved Stuggusjøen i Tydal som sønn av Hans Pedersen Stuevold og Ingeborg Olsdatter Græsli. Han var det femte av elleve søsken. Under forberedelsene til konfirmasjonen ble guttens begavelser oppdaget av sogneprest Hans Henrik Emil Tybring, som hjalp ham inn på Klæbu seminar. Han tok lærereksamen med beste karakter i 1853. Han klarte, selv med sine små økonomiske midler, å ta artium med laud ved Heltbergs studentfabrikk i Kristiania i 1858 og teologisk embedseksamen med samme karakter i 1867.

Det var på Klæbu seminar at Stuevold Hansen ble kjent med presten Fredrik Nannestad Wexelsen, som introduserte ham for de grundvigianske ideene. Han kom til å inngå i en krets rundt Wexelsen og Ole Vig sammen med slike som Anders Reitan, Engebret Hougen, Ole Jullum, Andreas Feragen, Olaus Arvesen og Anthon Bang.

Skolemann og prest
------------------

Mens han studerte, underviste han ved flere skoler, i over tre år ved Hartvig Nissens skole. Etter å ha fullført sine teologiske studier, ble Stuevold Hansen lærer ved Trondhjems borgerlige realskole. Han gjorde seg straks bemerket, og ble tatt opp som medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1869.

Han giftet seg i Vår Frue kirke i 1867 med Ivara Ermegaard Aas, datter av skomaker Lars Aas og Birgitte Ofstad. Hennes brødre Knud og Ernst Aas var kjøpmenn i Trondhjem. Ole og Ivara fikk ti barn, og blant de som vokste opp var Birger Stuevold-Hansen, som ble statsråd, stortingsmann og høyesterettsadvokat.

I 1872 ble han inspektør for allmueskolene i Tromsø. Han ivret for utdannelse og folkeopplysning dit han kom, og var med på å utgi den grundtvigianske tidsskriftet *Den norske folkeskole*. I 1874 gikk han over til prestegjerningen, som sogneprest i Lyngen prestegjeld, som omfattet Lyngen, Ullsfjord, Kåfjord og Storfjord, hvor han også var herredets ordfører 1881–1882 og forlikskommissær. Utover dette deltok Stuevold Hansen aldri i det offentlige politiske ordskiftet, men var en trofast venstremann.

I 1881 ble han sogneprest i Davik, og i 1892 sogneprest på Nes i Hedmark. Han tok avskjed i 1911, og bygget seg et hus like ved prestegården, hvor han ble boende frem til sin død.

Lokalhistoriker
---------------

Stuevold Hansen hadde brevkontakt med venner og slektninger i Tydal. Han publiserte en artikkelserie om Tydal av lokalhistorisk interesse i *Den norske folkeskole*. I 1873 utgav han verket *Bygdefortælling: Optegnelser fra Tydalen, Annex til Sælbu*, hvor han blant annet gav en folkelivsskildring av Thranebevegelsen i Tydal etter revolusjonene i 1848.

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, «Statsarkivet i Trondheim (SAT): Ministerialprotokoller, klokkerbøker og fødselsregistre - Sør-Trøndelag, 698/L1164: Klokkerbok nr. 698C01, 1816–1861», side(r) 94–95, besøkt 9. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet, «Ministerialbok for Nes prestegjeld, Nes sokn 1906–1929 (0411P)», besøkt 9. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ole Stuevold Hansen, født Tydalen, (06.februar 1834 - 16.november 1919).», besøkt 3. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6  «Sogneprest O. Stv. Hansen». *Nidaros*: 3. 18. november 1919.
5. 1 2 3  Tøsse, Sigvart og Aas, Reinert (1994). *Bygdebok for Tydal*. 4. Tydal kommune. s. 242–243. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. 1 2 3  Halvorsen, J.B. (1888). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880*. 2. Kristiania: Den Norske Forlagsforening. s. 528–529.
7. ↑  Eskeland, Lars (1928). *Anders Reitan*. Oslo: Olaf Norlis forlag. s. 62.
8. 1 2  Lange, Albert J. (red.) (1915). *Norges gejstlighet i 1914*. Kristiania: Hanche. s. 83.
9. ↑  Schmidt, Olaus (1960). *Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Matrikkel 1760–1960*. Trondheim. s. 134.
10. ↑  «Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Vår Frue kirke sokn 1860–1872 (1601M5)». Digitalarkivet. Besøkt 21. juli 2019.
11. ↑  Larssen, Emil (1976). *Lyngen bygdebok. Lyngen prestegjelds historie*. Tromsø. s. 416.
12. ↑  Eskeland, Lars (1928). *Anders Reitan*. Oslo: Olaf Norlis forlag. s. 33–34.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |