**Radikalisme**, i engelsk språkbruk også kalt **klassisk radikalisme** (*classical radicalism*), var en bred politisk bevegelse som historisk utgjorde den venstre fløyen av liberalismen på slutten av 1700-tallet og gjennom deler av 1800-tallet, og begrepet ble til dels fortsatt brukt i denne betydningen gjennom deler av 1900-tallet. Det var en forløper til sosialliberalisme og progressivisme, og hadde samme betydning som progressiv-liberal i mer moderne språkbruk.

På 1800-tallet ble «radikal» i mange land i Europa og i Latin-Amerika en betegnelse på en progressiv liberal ideologi inspirert av idealene fra den franske revolusjon. Retningen fikk innflytelse i mange europeiske land i etterkant av revolusjonene i 1848, og stod i motsetning til en mer sosialkonservativ orientering innenfor liberalismen. Den radikale retningen gikk inn for reform av stemmeretten for å gi stemmerett til flere grupper og på likere vilkår. Retningen var også knyttet til generell fremskrittsvennlighet, sekularisme, pressefrihet og ulike andre progressive saker. Det radikale partiet ble det statsbærende partiet i den tredje franske republikk fra 1899. Også i andre land organiserte radikalere seg i formelle liberale politiske partier, som Venstre i Norge, Venstre i Danmark, Liberalerna i Sverige og Deutsche Demokratische Partei i Tyskland. I Norge ble bl.a. avisen *Dagbladet* regnet som radikal, forstått som progressiv-liberal. I Norge var mye av venstrebevegelsen – det vil si partiet Venstre og partiets omland – radikale i denne fremskrittsvennlige eller progressive betydningen. Det samme var kvinnesaksbevegelsen. 

Før fremveksten av sosialismen var radikalismen politikkens venstre fløy. Fra slutten av 1800-tallet ble radikalismen i sterkere grad en del av det politiske etablissementet og kom til å stå til høyre for arbeiderbevegelsen. Etterhvert som den moderate og reformistiske grenen av sosialismen utviklet seg til sosialdemokrati var radikale delt mellom å samarbeide med den høyreliberale eller konservativ-liberale tradisjonen og sosialdemokratiet. I mange europeiske land ble de eldste liberale partiene delt, f.eks. i Danmark der Venstre orienterte seg i høyreliberal retning, mens Radikale Venstre ble grunnlagt for å videreføre en radikal liberal tradisjon. De liberale partiene som historisk hørte til radikalismen eller hadde radikale innslag regnes idag til politikkens sentrum, eventuelt sentrum-høyre eller sentrum-venstre. Den historiske radikalismens etterfølgere står dermed et godt stykke til høyre for det som omtales som venstreradikalt i moderne tid.

Referanser
----------

1. ↑  Nails Grene, red. (1986). *Spinoza and the Sciences*. Springer Science & Business Media. s. 162. ISBN 9789027719768.
2. ↑  Paul McLaughlin, P. McLaughlin, red. (2012). *Radicalism: A Philosophical Study*. Palgrave Macmillan.
3. ↑  Jacob Kramer, red. (2017). *The New Freedom and the Radicals: Woodrow Wilson, Progressive Views of Radicalism, and the Origins of Repressive Tolerance*. Temple University Press.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |