recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vallée de Mai naturreservat** ligger inne i *Praslin nasjonalpark* på øya Praslin, Seychellene. Reservatet utgjør 0,2 km² av parkens totalt 3,2 km².

Reservatet omfatter 6 endemiske palmearter, hvorav den mest kjente er *coco de mer* (*Lodoicea maldivica*). Coco de mer-frøene er verdens største plantefrø, og palmebladene kan bli opptil 6 m brede og 14 m lange. 

Parken er også eneste tilholdssted for den sterkt truede seychellpapegøye (*Coracopsis barklyi*), og andre endemiske fuglearter. 

Naturreservatet ble etablert i 1955, og ble en del av nasjonalparken da den ble etablert i 1979.

  


> So remarkable that it was once believed to be the original site of the Garden of Eden, this hauntingly beautiful primeval forest is home to some 6000 Coco-de-mer trees, considered to be among the botanical wonders of the world
> 
> 
> 
> Seychelles Tourist Board
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Faktaark Vallée de Mai Nature Reserve unep-wcmc.org
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vallée de Mai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
***Squamispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Små (ca. 5 millimeter), lange og smale, brunlige bladbiller. Oversiden er halvmatt og tett og kraftig punktert. Antennene er rundt en tredjedel av kroppslengden og består av 11 ledd. Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt. Dekkvingenes er lange og smale, med punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artenes vertsplanter er ukjente.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i India.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Eurispini** Chapuis, 1875
						* slekten ***Squamispa*** Maulik, 1928
							+ *Squamispa ballapurana* Maulik, 1928
							+ *Squamispa fasciata* Maulik, 1928

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the world - *Squamispa*
* *Squamispa* på ITIS
* (en) *Squamispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Squamispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Squamispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Mount Kenya nasjonalpark** ble etablert i 1949, og beskytter områdene rundt Mount Kenya, Afrikas nest høyeste fjell (5 199 moh). Parken har vært verdensarvområde siden 1997. I tillegg til nasjonalparkens 715 km² består verdensarvområdet av en stor andel av *Mount Kenya Forest Reserve*; i alt 1110 km² av 1420 km². Dette omfatter all urørt naturskog i reservatet. Til sammen omfatter de to områdene landskapet fra 2000/2500 moh og høyere.

Parken ble etablert av fire ulike grunner. For å stimulere til økt turisme; for å beskytte et vakkert landskap; for å beskytte og bevare det biologiske mangfoldet i området, og for å beskytte tilsiget og nedbørsfeltet til elvene i området, som utgjør vannreservoar for 7 millioner mennesker. 

Fjellet er av vulkansk opprinnelse, med en hovedtopp og fire andre topper; skilt av u-formede bredaler. I alt er det 12 isbreer i fjellene. Ved siden av å være et av de mest slående landskapene i Afrika, er området også kilde til unik innsikt i den evolusjonære utviklingen av en *afro-alpin flora*. Dette afroalpine økosystemet er også vert for flere endemiske arter av planter og dyr.

Dyrelivet omfatter blant annet colobus og andre aper, kafferbøffel og elefanter.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mount Kenya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* unesco.org: videofilm
* UN Environment Programme / World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*
* kilimanjaro.com: *informasjon for klatrere*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Cantucci og vinsanto
**Vin santo** eller **vinsanto** er en søt dessertvin fra Toscana i Italia. 
Den er vanligvis laget på trebbiano- og malvasiadruer. Vinen lages på tørkede druer og den oksiderer noe under fremstillingen. Ulike vinsanto kan fremvise store variasjoner seg imellom. I noen tilfeller tilføres vinen sprit og endres til sterkvin. Graden av sødme og oksidasjon kan variere mye mellom de ulike produsenter.

Vin santo drikkes ofte til mandelkavring (cantucci).

En tradisjonell meningsoversettelse av begrepet vinsanto er «hellig vin», men det finnes også andre forklaringer. En annen forklaring er at patriark John Bessarion under et kirkemøte i 1349 drakk Vin Pretto (ren vin) og mente at vinen kom fra Xanthos. Andre hørte ham bruke ordet Xantho, gresk for gul. Noen mente han hadde sagt «Santo», hellig, og likte det bedre enn «ren». Ytterligere en versjon er at vinlagringen tradisjonelt startet allehelgensdag og at vinen ble helt på flasker i påsken.

Referanser
----------

1. ↑  Massholder, Frank. «Vin Santo: Süsswein: Definition, Warenkunde, Lebensmittelkunde». *www.lebensmittellexikon.de* **(tysk)**. Besøkt 18. november 2017.
2. ↑  «Vin Santo: A Truly Great Dessert Wine from Tuscany, Fit for Saints». *IntoWine* **(engelsk)**. 7. januar 2008. Besøkt 14. juli 2019.
**Vina** (tamil வீணை *vīṇai*) er et sør-indisk klimpreinstrument med fire spillestrenger av messing og tre resonansstrenger. Gripebrettet har 24 metalltverrbånd som er festet til selve gripebrettet med voks. Vinaen har vanligvis to resonanskasser — hovederesonanskassen er av tre med halvkuleform, og en resonans-kalebass finnes ved overgangen mellom halsen og hodet på vinaen. Vinaen blir holdt vannrett på fanget til den som spiller. Dette instrumentet blir særlig brukt i karnatisk musikk.

Navnet *vina*
-------------

Vina var tidligere et begrep som dekket alle karnatiske strengeinstrumenter, og blir fremdeles brukt om andre instrument enn *vinaen* som er omtalt her. For eksempel kjenner vi til *dhanurvina*, et rundaktig strykeinstrument fra tidligere tider, *rudravina*, et plukkeinstrument med to resonnanskasser laget av graskar som fremdeles er i bruk, og det nyskapte instrument som *hamsavina* med 22 strenger (5 hovedstrenger, 13 tilleggstrenger og 4 resonnansestrenger) eller den gitaraktige *mohanvinaen.*

Gudinna Sarasvati med vina. Foto: Christina Kundu   

Foto: Christina Kundu
For å skille vinaen fra andre vinatyper blir denne derfor stundom kalt «sarasvativina». Instrumentet er nemlig et symbol for, og svært nært forbundet med Sarasvati, som er hindugudinne for blant annet musikk.

Annet
-----

Heltinnen i en av bøkene til Salman Rushdie, *The Ground Beneath her Feet*, tar artistnavnet «Vina Apsara».

Velkjente vinaspillere
----------------------

* Emani Sankara Shastri
* S. Balachander
* Doraiswamy Iyengar
* Chittibabu
* R. Vishweshwaran
* E. Gayathri
Murray 1 vannkraftverk.
Talbingo-demningen i Tumut-elva er 162 meter høy, og gir vann til Tumut-kraftverkene.
**Murray 1 vannkraftverk** er en vannkraftstasjon i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 demninger ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.

Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva. 

Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:

* Guthega vannkraftverk (1954) – 2 turbiner, effekt 60 MW
* Tumut 1 vannkraftverk (1958) – 4 turbiner, effekt 330 MW
* Tumut 2 vannkraftverk (1961) – 4 turbiner, effekt 286 MW
* Blowering vannkraftverk (1967) – 1 generator, effekt 80 MW
* Murray 1 vannkraftverk (1967) – 10 turbiner, effekt 950 MW
* Murray 2 vannkraftverk (1969) – 4 turbiner, effekt 550 MW
* Tumut 3 vannkraftverk (1974) – 6 turbiner, effekt 1 500 MW

Utbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.

Eksterne lenker
---------------

* Snowy Hydro - hjemmeside.
* Suatralian Bureau of Statistics – *The Snowy Mountains Hydro-Electric Scheme , 1986*.
**Walter Held** (født 1910, død 1942) eller **Heinz Epe**, som var hans egentlige navn, var en tysk kommunist og journalist som kom til Norge som tysk politisk flyktning i 1934. Han var sentral i den internasjonale venstreopposisjonen (trotskistene) innenfor den kommunistiske bevegelsen, og han spilte en avgjørende rolle når det gjaldt å gjenreise den revolusjonære tradisjonen i Norge i 1930-årene. Sammen med NKP-veteranen Jeanette Olsen var han drivkraften bak tidsskriftet *Oktober* og den såkalte Oktobergruppa, som blant annet inkluderte forfatterne Helge Krog, Arnulf Øverland og Sigurd Hoel. Internasjonalt samarbeidet han nært med Trotski.

Da Trotski kom til Norge som politisk flyktning i 1935, gjorde Held store anstrengelser for å skaffe en bostedstillatelse fra den nye Arbeiderpartiregjeringen. I desember 1936 bad Trotski justisminister Trygve Lie om tillatelse for å ta med seg Held til Mexico, men regjeringen nektet.

I den påfølgende perioden brukte Held sin energi på å snu AUF mot Den fjerde internasjonale. Men Held var fremdeles et innflytelsesrikt medlem av den tyske venstreopposisjonen, og han arbeidet for publikasjonene Unser Weg og Den Eisen Weg. Han skrev jevnlig for New International – teoretiske, historiske og aktuelle artikler. Han spilte en viktig rolle i granskningen av de stalinistiske Moskvaprosessene.

Da Tyskland invaderte Norge i 1940, måtte Walter Held, som hadde en dødsdom over seg fra en nazistisk domstol, rømme til Sverige sammen med sin norske kone, Synnøve Rosendahl, og deres felles barn, Ivar Roland. I Stockholm fikk Walter Held norsk statsborgerskap. I 1941 fikk han endelig visum til USA, der venstreopposjonen etter krigsutbruddet hadde sin base. Han tok en skjebnesvanger avgjørelse da han bestemte seg for å reise gjennom Stalins Russland for å rekke til USA før visumet gikk ut. I Moskva ble han arrestert, fengslet og året etter myrdet. Han var ennå ikke fylt 32 år. Kjæresten og sønnen på to år døde under ukjente omstendigheter samme år.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Tekster av Walter Held
* Om mordet på Walter Held

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**John Chief Meyers** (født 29. juli 1880, død 25. juli 1971) var en amerikansk svømmer og vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Meyers vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske vannpololaget *Missouri Athletic Club* som kom på tredjeplass i vannpoloturnering. De tapte «semifinalen» til *New York Athletic Club* med 0-5. Det var kun tre lag, alle amerikanske som deltok i vannpoloturnering. *New York Athletic Club* vant finalen mot *Chicago Athletic Association* med 6-0. Det ble kun spilt to kamper i turneringen.

Meyers deltok også i svømmekonkurransen.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i vannpolo, (USA)

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Meyers – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Meyers – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Meyers – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**John William «Jack» McCartan** (født 5. august 1935 i Saint Paul i Minnesota), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

McCartan ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var målvakt på det amerikanske ishockeylaget som vant turneringen foran Canada og Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

McCartan ble også verdensmester i ishockey 1960, OL-turnering i Squaw Valley var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) John McCartan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John McCartan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John McCartan – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) John McCartan – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) John McCartan – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) John McCartan – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Philip R. Zimmermann** (født 12. februar 1954) er opphavsmannen til Pretty Good Privacy (PGP), en programvare laget for kryptering og digital signering av e-post. 

Zimmermann publiserte programmet som freeware i 1991, i kjølvannet av kraftig vekst på Internett, og ga dermed vanlige folk et verktøy for å sende virkelig privat e-post. Dessverre for Zimmermann er det ulovlig i USA å eksportere avansert krypteringsteknologi og han ble satt under etterforskning. Den urimelige rettsforfølgelsen tålte ikke medienes lys da tilhengere av programvaren hans valgte å publisere programvarekoden i bokform for å illustrere forsvarets poeng; krypteringsalgoritmer må logisk sett være skjermet av allmenn ytringsfrihet. Tiltalen ble frafalt i 1996 og Zimmermann grunnla sitt eget selskap. 

I 2006 lanserte Zimmermann et nytt program, Zfone, for kryptering av taleforbindelsen over internett som vil sørge for at uvedkommende ikke kan overhøre samtaler på ip-telefoni.

Zimmermann har mottatt en rekke priser. I 1995 oppga Newsweek at Zimmermann var blant de 50 mest innflytelsesrike menneskene på Internett, og i 2001 ble han tatt opp i CRN Industry Hall of Fame.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Phil Zimmermann, SNAC Ark-ID w6m16k8n, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phil Zimmermann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Phil Zimmermann – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Offisielle sider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC
 |
**Philip Weilbach** (født 5. august 1834 i Usserød på Sjælland i Danmark, død 22. november 1900) var akademisekretær og kunsthistoriker. Han skrev første- og andreutgaven av Danmarks største biografiske kunstnerleksikon, kjent som Weilbachs Kunstnerleksikon.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Philip Weilbach var søn av justitsråd Johan Philip Weilbach (1786 – 1856) og Martha Chrestence f. Muus (1794 – 1866). 

Etter å ha tatt studentereksamen og filosofikum drev han estetiske og kunsthistoriske studier og skrev en del artikler i blader og tidsskrifter. Ved siden av dyrket han diktekunsten og ga blant annet ut en samling frie oversettelser av dikt.

### Kunsthistorie

Etter hvert viet han seg mer og mer til studiet av kunsthistorien og sluttet seg til Niels Laurits Høyen. Han ble også sterkt påvirket som medlem av en estetiserende krets hvis hovedmenn var Bjørnstjerne Bjørnson og Clemens Petersen.

Fra februar 1860 til juli 1862 bodde han i Roma som sekretær hos de nordiske lands konsul, Bravo, og var sekretær i den skandinaviske forening. Under et opphold i Firenze gjorde han studiene til sitt lille skrift om *Ghibertis Bronzedøre paa Baptisteriet i Florents* (1862). 

Etter sin hjemkomst utgav han i 1872 *Maleren Eckersberg*, i 1898 et minneskrift over H. V. Bissen (for *Udvalget for Folkeoplysningens Fremme*), og deltok 1871-79 sammen med professor Edvard Holm i oversettelsen av Cesare Cantùs *Verdenshistorie*.

Hans hovedverk er *Dansk Konstnerlexikon* 1877–78 og *Nyt dansk Kunstnerlexikon* 1896–97, kjent som senere Weilbachs Kunstnerleksikon. 

Ved siden av disse leverte Weilbach en mengde artikler til *Nordisk Konversationslexikon*, *Dansk biografisk leksikon*, *Illustreret Tidende*, *Den danske Arkitektforenings Meddelelser* osv.

Fra 1883 til sin død var han Kunstakademiets sekretær. 

I 1892 ble han Ridder av Dannebrog.

Kilder
------

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Utsikt fra Helverschous løkke sett mot Akershus festning. Olje på lerret av Ferdinand Jonas Gjøs fra 1840. Skydeselskabet hadde konkurransene sine her frem til 1869.
**Skydeselskabet Christian Augusts Venner** var et skyteselskap i Kristiania.
Det ble etablert i 1810 med begrenset adgang, aller helst for byens skyttere, og hadde ukentlig skytetrening og sammenkomst på restauratør Helverschous løkke. Den årlige «fuglekongen» var foreningens utmerkelse. Krav om høy årlig kontingent og enstemmig godkjenning av nye medlemmer, gjorde at dette i praksis ble en venneklubb for byens rike, der Henrik Wergeland aldri ble godkjent, tross utallige søknader og hyldningsdikt til klubben. Kjøpmann Thor Olsen var klubbens doyen, og etter dennes bortgang i 1868, avled også klubben ganske snart. 
Klubben er omtalt i Lars Kalvig, *Skydeselskabet Christian Augusts venner*, Arkivmagasinet, 1:1994

Sang for Skydeselskabet «Kristian Augusts venner»
-------------------------------------------------

Av Henrik Wergeland, fra hans Digte, 2de bind (1833–1841).
Melodi: Svøm trygt paa Codans Bølge.
O Fædreland, Du ejer / hver Normands Arm og Blod!  

Tvivl ei da om din Sejer / saalidt som om hans Mod.  

Han slumrer ei i Freden: / Paa Fienders Overmagt  

saa vak som ørn i Reden / Han vaager paa sin Vagt.

Om Sværdet ved sin Hofte / Han end ei drager ud,  

trofaste Rifle ofte / maa ned til Prøveskud.  

Det Bly, som Maalet rammer, / vel rammede sin Mand,  

om Krigens vilde Flammer / slog om vort Fædreland.

Selv Byens stille Borger / ei dæmpe kan den Lyst:  

Han vælter Dagens Sorger / en Aften fra sit Bryst.  

Han i det Grønne æve / vil Ungdomsdont igjen:  

sin Rifle vil han prøve, / Den er hans ældste Ven.

Flyv sikkert da, vor Kugle! / Tør hænde, Du engang  

kan træffe andre Fugle / end Glædens paa vor Stang.  

Om Ørnesværmen bryder / engang fra mørken øst,  

paany blandt Normænd lyder / Kolbjørnsenernes Røst.

Et Hurra, Skytter gjæve, / da for vor Kappedyst!  

Et freidigt Hjerte leve / i hver en Skyttes Bryst!  

Vort høie Hurra hvifter / fra Skjoldet Tidens Rust --   

et Minni for vor Stifter, / for Kristian August!

Referanser
----------

1. ↑  Knut Are Tvedt (red): *Oslo byleksikon*, Kunnskapsforlaget 2010, side 242, ISBN 978-82-573-1760-7

Portal: Oslo
**Tisquantum** (bedre kjent som **Squanto**) (død november 1622) var en av de to innfødte amerikanske indianerne (Samoset var den andre) som hjalp pilegrimene under deres første vinter i den nye verdenen. Han var medlem av *Pawtuxet*-stammen, en understamme av Wampanoag-konføderasjonen.

Det var ikke ukjent for tidlige utforskere av Amerika å ta indianere tilbake til Europa. Squanto ble kidnappet og tatt til England av George Weymouth i 1605. Han arbeidet i England i ni år før han reiste tilbake til den nye verdenen på John Smiths reise i 1613.

Ikke før hadde Squanto returnert til sin stamme før han igjen ble kidnappet av en annen engelskmann, Thomas Hunt. Han ble tatt som slave til Málaga, Spania, hvor Hunt forsøkte å selge Squanto og et antall andre indianere til slaveri. Noen lokale munker oppdaget hva Hunt forsøkte og tok de gjenværende indianerne, inkludert Squanto, for å lære dem opp i kristen tro. Tisquantum levde i klosteret til 1618 før han arbeidet en stund i London, England.

En annen gjenfortelling er at han flyktet til London og så reiste til Cupers Cove, Newfoundland. Han returnerte til England i 1618.

Han reiste tilbake til sitt hjemland igjen i 1619 hvor han sluttet seg til en utforskningsekspedisjon langs kysten av New England. Han oppdaget snart at stammen hans hadde blitt desimert året før av en forferdelig epidemi, muligens kopper.

Squanto bosatte seg til slutt med pilegrimene og hjalp dem gjennom deres første vanskelige vinter. Hans motiver for å hjelpe dem var rent egoistiske og innen slutten av 1621 brukte han sin posisjon hos pilegrimene for egen vinning og truet med å slippe løs «den forferdelige epidemien» på amerikanske indianerstammer som ikke gjorde som han sa.

Han arbeidet som lærer og tolk for pilegrimene det neste året før han plutselig fikk feber. Han døde få dager senere.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, Find a Grave 6873048, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Encyclopedia of North American Indians*
* *The History of Tisquantum*, Caleb Johnson, 1997, with references
* Biography at the *Dictionary of Canadian Biography Online*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Borgen Spøttrup sett fra vest  Foto: Martin8381 
**Spøttrup** er en av Danmarks få bevarte borger fra middelalderen. Den ligger på halvøya Salling i Limfjorden, nord for Skive i Jylland, og fungerer som museum og turistattraksjon. Borgen ble fredet i 1918.

Spøttrups land ble skjenket av adelsmannen Johan Skarpenberg i 1404 til biskopene i Viborg, som i sin tur oppførte borgen på begynnelsen av 1500-tallet, som vern mot den omseggripende protestantismen. Selve vannborgen ligger omgitt av to vollgraver med en opp til ni meter høy jordvoll som nesten skjuler borgens murer. Det er adgang via en vindebro i vestvollen. Borgen består av tre fløyer omkring en firkantet gård, samt et porttårn i vest. 

I årene 1579–1606, bygget lensmannen Henrik Below borgen om til herregård.

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Spøttrup, Borgen 6 A, Skive fra Kulturstyrelsen (besøkt 15. august 2014)
2. ↑  *Spøttrup borg får nyt ankomstcenter*, historie-online.dk. Besøkt 16. jan. 2014 Arkivert 11. mars 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Spøttrup Borg*, kulturarv.dk. Besøkt 16. jan. 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spøttrup Borg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
Kardinal Decio Azzolini d.y.
 **Squadrone Volante** (norsk: «flyvende skvadron») var en løs sammenslutning av kardinaler på 1600-tallet.

Under ledelse av kardinal Decio Azzolini (1623–1689) dannet de en stemmegruppe ved konklavene i 1655, 1667 og 1669/70, som så seg selv som uavhengig av de store monarkene (keiseren, Spania, Frankrike og Napoli). I to av disse tre konklavene, takket være Azzolinis diplomatiske ferdigheter, lyktes de med å få sine kandidater stemt frem til gjennombrudd: I 1655 kardinal Fabio Chigi, som ble pave Alexander VII, og i 1667 Giulio Rospigliosi, som tok navnet pave Klemens IX.

 *Squadrone Volante* nøt støtte fra Christina av Sverige, takket være dronningens personlige forhold til kardinal Decio Azzolini.

Av kardinalene som var medlemmer av «Squadrone Volante» kan også nevnes Ottavio Acquaviva, Giberto Borromeo, Lorenzo Imperiali, Pietro Vito Ottoboni, Francesco Albizzi, Luigi Omodei og Carlo Gualterio.

Referanser
----------

1. ↑  Maria Antonietta Visceglia. *Morte e elezione del papa. Norme, riti e conflitti. L’Età moderna*. Roma: Viella. s. 368.
2. ↑  Church Politics in Seventeenth-Century Rome: Cardinal Decio Azzolino, Queen Christina of Sweden, and the Squadrone Volante - Acta Universitatis Stockholmiensis: Stockholm Studies in History by Marie-Louise Rodén, 2000, ISBN 91-22-01838-7
3. ↑  Gianvittorio Signorotti (red.), Maria Antonietta Visceglia (red.): *Court and Politics in Papal Rome, 1492-1700*, Cambridge University Press, 2004, ISBN 0-511-03636-1, s. 184, 201
Piñata

En **piñata** er en figur sammensatt av flere lag med papir og leire. I katolsk kristendom representerer denne de syv dødssynder. En stav til å ødelegge disse med skal representere Guds styrke. Når man ødelegger en *piñata*, så vil det falle ut frukt og godterier som den er fylt med.

Man regner med at opprinnelsen til piñata kommer fra Kina. Ved den kinesiske nyttårsfeiringen ble det laget en papirfigur som var fylt med fem forskjellige typer frø. Marco Polo førte denne skikken til Europa. I Italia fikk den navnet *pignatta* og der fikk den en religiøs betydning i forbindelse med fastetiden. Den religiøse skikken ble videreført i Spania og kom til Amerika allerede på 1500-tallet. En tradisjonell piñata har en stjerneform med sju spisser. Hver av spissene representerer en dødssynd. I dag har imidlertid piñataer ofte form som helt andre ting.

En del steder er det vanlig å ødelegge en piñata rundt juletider og feiringen av *Las Posadas* i tillegg til fødselsdagsfeiring for barn. Dette er særlig utbredt i Latin-Amerika.

Et er barn i gang med å ødelegge en piñata
Når man ødelegger en piñata, er det vanlig å synge følgende:

*Dale, dale, dale,*
*No pierdas el tino*
*Porque si lo pierdes*
*pierdes el camino.*
*Dale, dale, dale*
*Dale y no le dio*
*Quítenle la venda*
*¡Porque sigo yo!*
*¡Se Acabó!*
*¡Sigo yo!*
En piñata henger i taket av en bygning i sentrum av Mexico by
En spesiell grunn til at piñata knyttes spesielt til Mexico kommer fra prekolumbianske aztekiske ritualer med leirepotter. En versjon er representert med regnguden Tlaloc. Leirpottene ble dekorert og fylt opp med vann. Lyden av treff når man slo potten representerte torden og vannet som rant ut representerte regnbyger. En annen versjon var representert med krigsguden Huitzilopochtli og den aztekiske kalenderens syklus. Ved slutten av året og for å komme det nye året i møte, ble en leirpotte dekorert med fjær og fylt med smykker, hengt opp på en stav for å bli slått med en trepinne.

«Å slå katten av tønnen»
------------------------

Den katolske tradisjonen med pinata lever videre i moderne dansk tradisjon: I Danmark er «å slå katten av tønnen» en viktig del av fastelavnsfeiringen. «Tønnen» er i vår tid fylt med godteri, ikke en katt som skikken var tidligere, og den som slår tønnen så godteriet tømmes ut, kåres til «kattekonge» eller «kattedronning».

Verdens største piñata i en reklame for barnespillet *Viva piñata* (fra Six Flags i Mexico by)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Stammheim** er den nordligste bydelen i Stuttgart. Bydelen er boligområde preget av gamle villakvartaler såvel som moderne områder med omkring 12 000 innbyggere. Den tidligere selvstendige kommunen Stammheim ble innlemmet i Stuttgart 1. april 1942, og fikk status som egen bydel i 1956. Ved nyinndelingen i 2001 ble distriktet Stammheim delt i to forvaltningsområder: Stammheim-Mitte og Stammheim-Süd.

Kultur og severdigheter
-----------------------

* Schloss Stammheim ble bygget omkring 1579 av Heinrich Schickhardt
* Schloss-Scheuer Stammheim
* Heimatmuseum Stammheim

Stammheim-fengselet (Justizvollzugsanstalt)
-------------------------------------------

Stammheim er særlig blitt kjent for Stammheim-fengselet, eller *Justizvollzugsanstalt Stuttgart-Stammheim*. Det ble bygget i 1963 med datidens mest moderne sikkerhetsteknologi. En rekke RAF-terrorister satt i dette høysikkerhetsfengselet, hvor de gjennomførte et spektakulært masseselvmord.

Eksterne lenker
---------------

* Städtische Website mit Sehenswürdigkeiten
* Bürgerverein Stuttgart-Stammheim
* KJG Stammheim Kath. Junge Gemeinde Stuttgart-Stammheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Nonneseter kloster i Oslo** var et kloster i Oslo i middelalderen. Klosteret var et benediktinerkloster for nonner og var viet til den hellige Maria. Det ble antakelig anlagt en gang før 1150. Klosterlevningene finnes i grunnen under eiendommene Schweigaards gate 55 og Grønlandsleiret 73.

Levninger
---------

Det er i dag ingen synlige ruiner etter klosteret, men da Schweigaards gate ble opparbeidet i 1879, kom det frem et hjørne av en steinbygning som kan ha vært klosterkirken. Store deler av kirken kan ha blitt fjernet da Schweigaards gate 50 ble bygget i 1887. Murfunn, sammen med skjelettfunn som er gjort i området, antyder hvor klosteret kan ha ligget og hvor det fremdeles vil være mulig å påvise bygningsrester.

Historie
--------

Klosteret er omtalt for første gang i 1161, hos Snorre. I *Håkon Herdebreis saga* i *Heimskringla* refererer Snorre til klosteret når han beskriver oppstillingen til fylkingene under slaget ved Ekeberg, der kong Inge Krokrygg ble drept av mennene til motstanderen og nevøen Håkon Herdebrei.

Klosteret var en stor landeier, og eide hele 272 gårder på Østlandet, blant annet storgården Aker med Akershagen. Aker gård ble gitt til klosteret av Oslobiskopen Helge i 1182. 
Selve klosteret kan ha eksistert en tid etter reformasjonen, men klostergodset ble konfiskert i 1547 og forlent til Akershus festning. Etterhvert forfalt anlegget. I 1616 ble klosterkirken revet. Kirkemuren ble brukt som steinbrudd for byens nye rådhus.

Kulturminne
-----------

Nonneseter kloster er et kulturminne og har nummer 32214 i Riksantikvarens kulturminnebase.

I fiksjon
---------

Klosteret er kjent fra litteraturen som stedet der Sigrid Undset plasserte den unge Kristin Lavransdatter i det første bindet *Kransen* i trilogien om Kristin, og fra filmatiseringen av boken fra 1995.

Referanser
----------

1. ↑  Norske kirkebygg.
2. ↑  Snorre: *Håkon Herdebreis saga*, kap. 17
3. ↑  Nonneseter Kloster I Oslo. (2016, 6. juni). I Store norske leksikon. Hentet 16. september 2016 fra .

Eksterne lenker
---------------

* Nonneseter kloster i Oslo hos Store norske leksikon
* Norske kirkebygg - Nonneseter kloster
* Nonneseter kloster i Oslo, Katolsk.no

  

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
***Nonispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En lten (ca. 4 millimeter), avlang, blankt svart bladbille med litt grønnlig, metallisk glans. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er avrundet rektangulært, fint punktert. Antennene består av 9 ledd og er noe klubbeformede. Dekkvingene er jevnbrede og har 8 punktstriper, rundede i spissen.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Arten lever på gress.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Bolivia og Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Nonispa*** Maulik, 1933
							+ *Nonispa carlosbruchi* Maulik, 1933

Litteratur
----------

* *Nonispa* på ITIS
* Hispines of the World - *Nonispa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nonispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nonispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Nonispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ove Lind** (født 29. juni 1926, død 16. april 1991) var en svensk jazzmusiker (klarinett), arrangør, komponist og orkesterleder. 
Lind spilte i orkestre ledet av Simon Brehm, Charlie Norman, Thore Swanerud, før han startet eget orkester med Gunnar Almstedt (1954), der norske Bjarne Nerem medvirket. Hans stil var preget av swing, spesielt Artie Shaw og Benny Goodman.

Hans egen «O. L. kvartett» (1963–) var meget kjent, med Lars Erstrand vibrafon, tilsatt Ulf Johansson-Werre/Björn Sjödin, tidvis Rolf Larsson/Sven Sjöberg. Etter Linds bortgang (1991) ble den videreført som «Swedish Swing Society» med Antti Sarpila på klarinett.

Lind ga ut flere plater med svenske jazzmusikere såvel som internasjonale, herunder Bob Wilber og de norske Egil Johansen og Nerem (1970). Han arrangerte for plateselskapet Metronome, samt skrev filmmusikk (*Nattens ljus*, 1957). En minneutgivelse *Moments like this* (1991) med opptak fra Kungliga Musikhögskolan utkom posthumt. Lars Erstrand forestod utgivelsen *Melodians – Swing In All Keys* (Phonastic, 2001) som også æret Lind.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 140713080[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 1449813, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Ove Harold Fedde** (født 8. oktober 1916 i Grimstad, død 24. april 1991) var en norsk populærforfatter. Han skrev under psevdonymene **Omar H. Franck**, **Stian Staal**, **Laurenx Olver**, **Osman Fishbach**, **Oliwar F. Hank**, **Hermann Holzbein**, **Randi El Vira**, **Pierre Pirre**, 
**John O'Hary** og **Walter Gun**. 

Etter en ikke fullført skolegang både i Norge og i USA startet han som journalist i 1934, og jobbet «til og fra» i flere aviser de neste 25 årene.

Ifølge eget utsagn hadde han «skrevet alt det behøves bokstaver til»: «Alt mulig – julefortellinger, solskinn til *Krigsropet* og daværende *Kristen Ungdom*, barnefortellinger i *Alle Barns Blad* og *Magne* (også på nynorsk), humoresker i *Magasinet for alle* – og har visst hatt noe i alle de ukeblad du kan regne opp. Videre artikler, petiter, jubileumsskrifter, leilighetssanger, lokalrevyer, russetaler, taler av et hvert slag ellers».

Han skrev sammenlagt 175 fortellinger til *Detektiv-Magasinet* og fire romaner til Knut Gribb-serien.

Referanser
----------

1. ↑  Sitat i Finn Arnesens bok «Fra Rudolf Muus til Margit Sandemo» side 79
**Pedro Antonio Toro** (født 29. juni 1967) er en norsk musiker og studiomusiker. Han er fra Coroico i Bolivia, men har bodd i Norge siden 1993, og er bosatt i Oslo.

Han spiller charango, en liten ti-strengers gitar som opprinnelig er laget av beltedyrskall. Toro begynte sin musikalske karriere på slutten av 80-tallet i La Paz i Bolivia, hvor han spilte med ulike anerkjente musikkgrupper.

I 1998 spilte han charango og timbales på Terje Tyslands album *Ein runde te*. Han har samarbeidet med kjente musikere som Paolo Vinaccia, Mari Boine, Sondre Bratland og grupper som Inti og Kalenda Maya. 

Har vært hovedmedvirker i første plata til trio-en Asi es Bolivia som er bosatt i Norge. Musikken i denne plata avspeiler og beskriver livet i «Coroico», et lite sted i det tropiske området i La Paz fylket i Bolivia. Toro er opprinnelig fra dette stedet og han har svært god kjenneskap til den type musikken og rytmene som brukes i denne plata. 

Han har til nå medvirket på en rekke LP/CD-er, og turnert for Rikskonsertene med programmet El quirquinchito og Pedro gikk til skolen.

Ved siden av musikken har han pedagogisk utdanning på masternivå fra HiO.

Referanser
----------

1. ↑  Setersprell 2009 Festspillene på Helgeseter 20. mai - 3. juni. Helgeseter

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pedro Toro på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
**Ladislav Dluhoš** (født 6. oktober 1965 i Čeladná) er en tsjekkisk tidligere skihopper som konkurrerte for Tsjekkoslovakia og senere det uavhengige Tsjekkia.

Han deltok i verdenscupen og mesterskap fra sesongen 1983/84. Hans beste sammenlagtplassering i verdenscupen var 10.-plass i 1985/86; han ble også nummer 12 i 1988/89. I enkeltrenn var hans beste plassering 2.-plass 9. februar 1985 og 25. januar 1986, begge i normalbakken i Sapporo. I den tysk-østerrikske hoppuka var 18.-plass i 1988/89 hans beste sammenlagtplassering.

Ladislav Dluhoš var med i VM i 1984 (lag), 1985, 1987, 1989 og 1991. Han var på det tsjekkoslovakiske laget som tok bronsemedaljer i lag-VM i Engelberg i 1984 og i lagkonkurransen i Lahtis i 1989. Individuelt i VM var 6.-plass i storbakken i Lahtis i 1989 hans beste plassering. Han deltok i OL i 1984, 1988 og 1994, med 12.-plass i storbakken i Sarajevo i 1984 som beste individuelle resultat. Han var på det tsjekkoslovakiske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i Calgary i 1988.

Han deltok i VM i skiflyging i 1985, 1986, 1988 og 1990, og ble nummer 4 i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1986 og nummer 5 i Planica i 1985.

Hans siste verdenscuprenn var i normalbakken i Planica i desember 1994. Han deltok i kontinentalcupen til og med 1995/96-sesongen.

Referanser
----------

1. ↑   www.olympijskytym.cz[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ladislav Dluhoš – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ladislav Dluhoš – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Ladislav Dluhoš – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ladislav Dluhoš – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Kai Ekanger** (født 18. juli 1929, død 23. mai 2018) var en norsk jurist og politiker (Ap).

Ekanger begynte sin yrkeskarriere som sekretær i Statens vegvesen i Akershus og arbeidet deretter som advokat ved LOs juridiske kontor fra 1971. I 1985 gikk han over i en stilling som kontorsjef i Vegdirektoratet. Han var også kommunalråd i Oslo og formann i bygningsrådet.

Fra 1973 til 1979 var Ekanger statssekretær i Justisdepartementet under justisminister Inger Louise Valle. Han var medlem av Oslo bystyre i tre perioder, og ledet også bydelsutvalget i Bydel Bøler fra 1975–1979 og to år fra 1987. Han hadde også en rekke verv i ulike organisasjoner i lokalsamfunnet på Bøler og i Østmarka, og var i alle år ansvarlig for minnemarkeringene på Sarabråten over lokale mostandsfolk som falt under krigen.

Kai Ekanger ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2004.

Referanser
----------

1. ↑  «Kai Eikanger (1929-2018): Ved veis ende». *Klassekampen*, 1. juni 2018.
2. ↑  Minneord etter Kai Ekanger Arkivert 5. august 2020 hos Wayback Machine. - Østmarkas Venner 29. mai 2018

Kilder
------

* «80 år 18. juli: Advokat og kontorsjef Kai Ekanger». *NTB-tekst* (30. juni 2009)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kai Ekanger hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kai Ekanger hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Jesper Skibby** (født 21. mars 1964 i Silkeborg) er en tidligere dansk profesjonell landeveissyklist. Han deltok i Tour de France 11 ganger, fullførte 8 ganger, og vant 5. etappe mellom Avranches og Évreux i 1993. Han er en av relativt få ryttere som har vunnet etapper i de tre hovedrittene (Tour de France, Giro d'Italia og Vuelta a España), og den eneste fra Danmark. 

I Flandern rundt 1987 opplevde han å få sykkelen overkjørt av en bil, noe som resulterte i et deformert dekk. Som en konsekvens av dette ble Koppenberg tatt ut av Flandern rundt, helt til 2004.

I november 2006 lanserte han en biografi, hvor han tilstod å ha brukt doping i mer enn 10 år, veksthormon, testosteron, og EPO.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jesper Skibby – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Skibby – TheSports.org Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Skybase** er høyden fra bakken til bunnen av en sky. Den er vanligvis uttrykt i meter over jordoverflata, eller det tilsvarande trykknivået i hPa.

Målinger
--------

Høyden på skybasen kan estimeres ut fra målinger av lufttemperaturen og fukten på overflaten. I dag har vi i tillegg moderne automatiserte instrumenter som kan måle høyden til skybasen med et lasersystem kalt skyhøydemåler.

Vær og klima
------------

De fleste skyer har mer eller mindre samme skybase innenfor samme luftmasse, fordi de termodynamiske forholdene som avgjør høyden til skybasen stort sett er homogene over store områder. Dette er ikke tilfelle for skytopper, som kan variere stort fra sky til sky siden høyden på skyen er avhengig av den lokale konveksjonen. 

Skyer påvirker strålingsforholdene i atmosfæren. I det termale spektralområdet er vann et godt absorpsjonsmiddel (og kan dermed også stråle mye ifølge Kircchoffs lov om varmestråling). Dermed utveksler skyer varmestråling mellom basen og jordoverflaten under skyen ved å absorbere og tilbakestråle infrarød stråling. 

Skybasen er en viktig meteorologisk faktor for luftfartssikkerhet, siden de avgjør om piloter må bruke visuelle flygeregler (Visual Flight Rules, VFR) eller må følge instrumentflygeregler (IFR) når de skal ta av eller lande.

Litteratur
----------

* Huschke, Ralph E. (1959) *Glossary of Meteorology*, American Meteorological Society, Boston, Second printing-1970.
* McIntosh, D. H. (1972) *Meteorological Glossary*, Her Majesty's Stationery Office, Met. O. 842, A.P. 897, 319 p.

Eksterne lenker
---------------

* Minimumkrav for VFR-flyging.
Slekten Friis fra Haraldskærs våpen tegnet 1886 av Anders Thiset
**Jørgen Friis** (fødselsår ukjent, død 1616 i Skørping) var en dansk adelsmann og norsk riksstattholder. 

Han tilhørte en gammel dansk høyadelsslekt. Ettersom hans første (av tre) ekteskap ble inngått i 1573 kan man anta at han var født ca. 1550-1553. Hans karriere begynte i 1576 da han ledsaget kongen ved felttoget i Mecklenburg. Fra 1578 var han hoffjunker, deretter hadde han ulike len i Danmark før han i 1595 ble landsdommer i Nord-Jylland. Fra 1596 var han medlem av riksrådet. 

Han ble i 1601 stattholder i Norge og lensherre til Akershus. Hans viktigste innsats som stattholder var arbeidet med å samle og redigere Christian IVs Norske Lov, som ble trykt i 1604 og trådte i kraft i 1605.

Etter tiden i Norge vendte Friis hjem til Danmark, og til embetet som lensherre over det mer overkommelige Seilstrup len. Hans sønn Christian Friis (1581–1639) var dansk kansler 1616-1939 og lensherre over Munkeliv klosters len fra 1626.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jørgen\_Friis[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje. «Jørgen Friis» I: *Norsk biografisk leksikon*; Bd 3. 2. utg. 2001

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Axel Gyldenstjerne** | **Stattholder i Norge**(1601–1608) | Etterfølger:**Enevold Kruse** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |

Portal: Danmark
**Jørgen Buckhøj** (født 10. januar 1935 i Århus, Danmark, død 13. april 1994) var en dansk skuespiller.

Jørgen Buckhøj var elev ved Aalborg Teater i årene 1952–1953, hvor han debuterte i rollen som Nicolai i *Nøddebo Præstegaard*. Etter turneer begynte han igjen ved Aalborg Teater i 1962 og var deretter tilknyttet flere forskjellige teatre, bl.a. Aarhus Teater, Det ny Teater, Aveny-Teatret, Scala, Boldhus Teatret og Hvidovre Teater. 

Jørgen Buckhøj giftet seg 14. april 1962 med skuespillerkollegaen Christa Rasmusen. Han er far til journalisten Morten Buckhøj.

Teater
------

Han medvirket bl.a. i *Den kaukasiske kridtcirkel*, *Frk. Julie*, *Hr. Puntila*, *Automobilkirkegården*, *Bal i den borgerlige*, *The boys in the band* og *Nonnerne*. Kort før sin død medvirket han i musikalen *Cyrano* på Gladsaxe Ny Teater.

Film
----

Han filmdebuterte i filmen *Kriminalsagen Tove Andersen*, hvor han spilte blikkenslager og medvirket også bl.a. i *Oktober 43*, *Gudrun* og *Jetpiloter*. I 1977 spilte han i sin siste film; *Pas på ryggen professor*.

Revy
----

Jørgen Buckhøj medvirket i en rekke revyer bl.a. *Hva skal vi lave*, *Jeppe på Bjerget* samt Dragør-revyen 1971. I 1971 skapte Jørgen Buckhøj de berømte tomannsrevyer sammen med sangeren Henning Hansen.

TV
--

Han hadde roller i TV-teateret fra 1963 og kunne i 1967 sees i TV-serien *Ka' De li' østers?*. I 1978 nådde hans skuespillerkarriere sitt høydepunkt, da han fikk rollen som Mads Skjern i TV-serien Matador. 

I årene 1982–1989 var han direktør for Amager Scenen etter Volmer-Sørensens død.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jørgen Buckhøj på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jørgen Buckhøj i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jørgen Buckhøj på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Jørgen Buckhøj på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Jørgen Buckhøj på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (fr) Jørgen Buckhøj på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jørgen Buckhøj hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Jørgen Buckhøj hos danskefilmstemmer.dk Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |

Portaler: Danmark | Film
**Jørgen Flood Sandberg Barth** (født 23. februar 1869, død januar 1925) var en norsk ingeniør og forretningsmann.

I 1890, etter endte studier ved Trondhjems tekniske skole, begynte Barth i Norges Statsbaner.

Barth ble i 1898 ansatt som bestyrer i Kristiania elektriske Sporvei, før han i 1913 ble driftsbestyrer i Kristiania Sporveisselskap. Ved sammenslåingen av de to selskapene, ble han generaldirektør i det nye selskapet. 

Barth var flyinteressert, og startet et flyselskap. I mai 1912 ble AS Norsk Flyveselskab konstituert, med Barth som leder av styret. Selskapet hadde per da ingen fly, og kun en flyger uten lisens, Jul Hansen. Hansen reiste i juli til Frankrike for å skaffe fly til selskapet og lisens til seg selv, og kom tilbake i september med et Deperdussin monoplan som han satte sammen i sporveisgarasjen på Majorstua.

Direktør Barth vant i 1918 en konkurranse om Kristiania og Akers kommunikasjoner med sitt bidrag «Kristianiadalens pulsaarer».

Kilder
------

* Nekrolog Aftenposten 25. januar 1925
* Artikkel i Aftenposten 14. mai 1912
* Folketellingen 1910