recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kafebordene sto fortsatt på Utsikten i 2012. Stedet bærer navnet med rette, med utsikt rett ned på Bleikøya (til venstre) og Hovedøya.
**Café Utsikten** også kalt **Thalèn**, var en friluftskafé i Ekebergskråningen ovenfor Sjømannsskolen i Kongsveien, Oslo. Det har vært drevet kafé-virksomhet her siden 1920-tallet, stedet het da Thalén. De siste par årene har stedet ikke vært i drift.

Den lille kafe-bygningen stammer ikke fra Jubileumsutstillingen på Frogner i 1914 som har vært hevdet i avisartikler (Aftenposten), men det gjør derimot den opprinnelige Ekebergrestauranten som ble satt opp i 1917.

Gjennom kafeområdet renner Jomfrubråtbekken fra Ekebergsletta ned til fjorden.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt: Oslo byleksikon, Kunnskapsforlaget 2010, side 605, ISBN 978-82-573-1760-7

Referanser
----------

1. ↑  Fra Oslo Elveforums oversikt over Oslos glemte bekker[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Om Utsikten på sidene til Bekkelagshøgda lokalhistoriske forening - historie Arkivert 1. juli 2014 hos Wayback Machine.
* Om Utsikten på sidene til Bekkelagshøgda lokalhistoriske forening - bilder Arkivert 17. juli 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Cafe Superstar Recordings** er et indiepop-label fra Fredrikstad. Labelet er basert på denne bys musikkmiljø, og samtlige artister er fra Fredrikstad. Labelet har et vidt sjangermessig spekter, og beveger seg fra casiopop og elektrosoul til indierock og leken electronica.

Historie
--------

Plateselskapets første utgivelse, Splaxxter Watts' *The Shakeout*, ble nominert til Spellemannprisen 2006, og Cafe Superstar har siden fortsatt å bygge seg opp gjennom kritikerroste utgivelser med artistene Frode Fivel, Safariari, EPA, Remington super 60, samt populære klubbarrangement. 

Cafe Superstar er ikke bare et label, det drives av artistene selv som en stor Fredrikstad-familie der «alle spiller med alle». Musikantene/artistene bidrar også i stor grad på prosjekter utenfor labelet, som bl.a. Tommy Tokyo, Navigators, Tellusalie, Apoptygma Berzerk og mange flere. Cafe Superstar er dermed en betydelig bidragsyter til dagens spennende musikkmiljø i Fredrikstad. Dette blir f.eks tydeliggjort gjennom utgivelser som «A kid is just a kid – remixed and covered», der labelets artister, samt en rekke venner fra Fredrikstad og utland, (som bl.a. Pleasure og Girl from Saskatoon) gjorde hver sine versjoner av låter fra Frode Fivels album «A kid is just a kid» (2008). 

Etter først å ha bygget opp klubbsuksessen «Cafe Superklubb», tok Superstar-familien i 2008 over som hus-dj'er på stamstedet «Dean bar» i Fredrikstad. De to jentene i Elak Bingo har også fått sin faste Klubb Elak Bingo, som startet opp sommeren 08, og ble en umiddelbar suksess.

I 2012 ble labelen tilknyttet bandet Musique Le Pop (med medlemmer fra blant andre Navigators, Remington Super 60 og Safariari). Bandet har gitt ut to singler som har vakt en viss oppsikt i indiemiljøer internasjonalt. Singelen «Turn To Sand» ble listet på internasjonale radiostasjoner og omtalt i en rekke blogger og magasiner, deriblant av «kjendisbloggeren» Perez Hilton.

Artister
--------

* Musique Le Pop
* Frode Fivel
* Splaxxter Watts
* Safariari
* EPA
* Elak Bingo
* Remington super 60

Diskografi
----------

* Splaxxter Watts – The Shakeout (2006)
* EPA – Blomster/Flowers (2006)
* Remington Super 60 – Go system go (2006)
* Remington Super 60 – Merry christmas EP (2007)
* Frode Fivel – A kid is just a kid (2008)
* Cafe Superstar & friends present: A kid is just a kid – covered and remixed (2008)
* Safariari – Igloodisko (2009)
* Musique Le Pop – "Time Changes" singel (2012)
* Musique Le Pop – "Turn To Sand" singel (2013)

Referanser
----------

1. ↑  «Listen To This: Ashes To Ashes And Dust To…». perezhilton.com. Besøkt 15. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Cafe Superstar på myspace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs
 |
**Johannes Belsheim** (født 21. januar 1829 i bygda Thorpegardane i Vang i Valdres, død 15. juli 1909 i Kristiania) var en norsk teolog, skribent og statsstipendiat.

Belsheim var husmannssønn og ble i 1851 lærer i hjembygda. Han tok i 1855 eksamen ved Asker seminar, var lærer i Grue fra 1856, tok artium ved Heltbergs studentfabrikk 1958 og ble cand.theol. i 1861. Han arbeidet deretter som lærer i Porsgrunn 1862, som rektor ved Vefsens lærerskole 1863, som sogneprest i Sør-Varanger fra 1864 og som sogneprest i Bjelland fra 1870 til 1875. Han fikk deretter *vartpenger* (*ventelønn*) og levde i Kristiania som fri skribent.

Belsheim tok i 1879 initiativ til den første landsmålsutgaven av Det nye testamente, men forslaget ble avvist av Stortinget. Belsheim selv fikk statsstipend fra 1880.

Han hadde en skribentvirksomhet innenfor flere emner og tema i samtiden. Hovedvekten av forfatterskapet ligger på norsk kirkehistorie og på utgivelse av ulike bibelhåndskrifter.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 13009480b[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, oppført som J. Belsheim, CERL-ID cnp01481254, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 1. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Andreas Brandrud. «Johannes Belsheim» I: *Norsk biografisk leksikon*, 1. utgave

* sambok 82 bøker/utgaver av Belsheim

Eksterne lenker
---------------

* Johannes Belsheim omtale i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Muleum*** er en roman skrevet av Erlend Loe og utgitt i 2007.

Ordet muleum kommer fra ordet museum som var et av de første ordene som romanens hovedperson Julie sa.

Handling
--------

Julie mister foreldrene og broren sin i en flyulykke i Afrika. Av psykologen sin, «psykogeir», får hun i oppgave å skrive dagbok. Boken Muleum er dagboken hennes hvor hun skriver sine følelser og hva som skjer i livet hennes. Hvordan hun lever i det store huset foreldrene eide før med mange penger slik at hun kan gjøre hva hun vil. Krzysztof er den polske flisleggeren hennes og det eneste andre mennesket som bor i huset.

En dag foreslår psykogeir at Julie skal få seg hund og bestevenninen Constance som elsker dyr, liker denne idéen, men Julie vil ikke ha hund.

Julie bestemmer seg for å ta livet sitt. Hun går til en butikk og kjøper det første og beste tauet hun finner. På et teaterstykke skulle hun på slutten ta løkken av tauet rundt halsen og hoppe fra en bokhylle, men dette går ikke som planlagt.

Constance smugler med seg en valp til sykehuset som Julie gir navnet Finch Hatton, fordi en mann som het det (Denys Finch Hatton) døde i et flykrasj i Afrika.

Når hun kommer hjem får hun Krzysztof til å kjøre henne til Gardermoen. Derfra tar hun flyet til København. Hun føler at hun er nærmere foreldrene når hun flyr. Hun reiser mange steder, bare for å kunne være i fly. Hun kommer til Korea der hun oppsøker og blir gravid med Ahn Hyon-Soon som hun så på TV da han var med i OL. Hun reiser så til land som har fått fugleinfluensa i håp at hun blir smittet og dør. Dette går heller ikke slik hun hadde håpet.

Hun reiser deretter til Playa del Inglés hvor hun møter Constance og psykogeir som har blitt et par. Hun møter også Consuelo som lærer henne å fly.

Julie bestemmer seg for å ta livet sitt ved å styrte med flyet, helst i Afrika slik som foreldrene. Dette går heller ikke som planlagt. Hun overlever og ved hjelp av noen liter vann og kjeks skal hun overleve i ørkenen mens hun går mot kysten. Hun vet hun skal dø av vannmangel, og når hun kommer til kysten hvor ingen mennesker bor bestemmer hun seg for at hun vil bare svømme i havet og forsvinne. Hun vil nå leve men om hun ikke gjør det vil hun og barnet dø en mer langsom død. Hun besvimer på veien og en sjåfør finner henne. Hun overlever denne gangen også.

Hun gir fra seg huset og pengene, tar med seg Krzysztof og Finch Hatton til Gdańsk. Der får hun en datter som heter Astrid. Julie bestemmer seg for aldri å fly igjen.

Boken er dermed skrevet full fra perm til perm.

Det siste som står er at Julie skal lære Astrid at museum heter muleum. Uansett hva de andre sier heter det muleum.

Eksterne lenker
---------------

* Forlagets reklameside med anmeldelser av boka Arkivert 26. august 2013 hos Wayback Machine.



1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
**Mull Head naturreservat** befinner seg helt øst på Mainland, på østkysten av Deerness-halvøya, Orknøyene. Reservatet er en vakker del av Orknøyenes kystlinje med over 200 mål kystnære gressletter, lyng og sjøklipper er det et perfekt sted for fotturer, fugletitting og naturfotografering.

Det er et omfattende sti-nettverk i området, og en populær tur er til **Brough of Deerness** som er en lite ansamling av steinrester fra hus fra en norrøn bosetning og kirke. Adkomsten er på en dramatisk sti og stein trappetrinn, et virkelig spektakulært sted.

Et annet sted i reservatet som ikke ligger så langt fra veien er **Gloup**, et hull i bakken med en tunell ut til havet. Det er skapt ved at det vare en hule inn fra havet, hvor taket innerst har kollapset. Gropa i bakken er ca. 40 m lang og 25 m dyp, landbroa ut mot sjøen er ca. 80 m bred. Navnet kommer fra den gammelnorske "gluppa" - en kløft.

* 
* 
* 
* GloupGloup
* GloupGloup
* 
* Brough of DeernessBrough of Deerness
* Brough of DeernessBrough of Deerness

Referanser
----------

1. ↑  «The Gloup & Mull Head Nature Reserve». *Orkney.com* **(engelsk)**. Besøkt 21. januar 2021.
**Anders Blegeberg** (født 4. desember 1969) er en norsk ishockeytrener og tidligere ishockeyspiller hos Furuset FIF. Blegeberg er nevø til ishockeyspiller Petter Eide som spilte på Vålerenga.

Anders Blegeberg vokste opp på Romsås og spilte juniorhockey i Furuset FIF til han var 15 år. Der spilte han med blant annet med Ole Eskild Dahlstrøm og Tommy Jakobsen.

Anders Blegeberg har jobbet som hockeytrener siden 1985. Han har trent spillere i Grüner Ishockey, Furuset, Lillehammer, Vålerenga, Spektrum Flyers og Manglerud/Star. Han har trent Norge U-16, U-18 og U-20. Han har en Master Trainer, som er den høyeste trenerutdannelsen i Norge. Han trente det norske U-20-landslaget i verdensmesterskapet i 2004. Han var topputviklere i Vålerenga Ishockey fra 2006 til 2008.

Våren 2011 startet han på den høyeste trenerutdannelsen i Sverige. I dag jobber han som sportssjef ved Wang Toppidrett.

Referanser
----------

1. ↑   Elite Prospects, Eliteprospects.com personal-ID 8212, besøkt 20. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Anders Blegeberg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Blegeberg – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata
* Anders Blegeberg på Twitter Rediger på Wikidata
**Neoplan** er en tysk bussprodusent som inngår i Neomankonsernet.

Bussene har meget til felles med MAN-busser og andre tyske merker, for eksempel Mercedes Benz. Motorer og andre komponenter er ofte de samme som i disse merkene.

Bussene er blitt mer lik MANs tilsvarende, ettersom Neoplan ble slått sammen med MAN i Neomankonsernet. Lavgulvsbussene, som Neoplan Centroliner, bygger på MAN Lion's City. Det som skiller dem er først og fremst front og bakparti og noen andre karosseridetaljer.

Neoplan bygger for det meste sine egne karosserier og tidligere også egne chassiser til bussene, i noen tilfeller kunne chassiset være fra en annen produsent og en tid etter sammenslåingen med MAN er det bare MAN-chassis og noen ganger også MAN-karosserier.

Turist- og langdistansebusser er Neoplans spesialitet, men også bybusser ble bygget før sammenslåingen med MAN.

Uppsala er den by der Neoplan lenge var det vanligste bussmerket blant bybussene, men også andre byer i Skandinavia har hatt et fåtall Neoplan som bybusser, blant annet i Borås, Jönköping og Linköping.

Når det gjelder turist- og langdistansebusser har merket vært kjent i Sverige siden 1960-tallet, og har forekommet i mange ulike deler av landet.

Internasjonalt er Neoplan vanlig først og fremst i Sentraleuropa, men forekommer også i f. eks. Nord-Amerika og Asia.

Den polske delen av Neoplan (Neoplan Polska) som fra midten av 1990-tallet bygde Neoplan N40xx-serien på lisens, ble i 2001 en egen uavhengig bussbygger ved navn Solaris.

Galleri
-------

* Neoplan EurolinerNeoplan Euroliner
* Neoplan N4021Neoplan N4021
* Neoplan N4016Neoplan N4016
* Neoplan N4416, også kalt Centroliner.Neoplan N4416, også kalt Centroliner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Neoplan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Neoplan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NEOPLAN "Ett trinn foran fremtiden".

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Home Invest** er et norsk investeringsselskap med kjernevirksomhet tjenesteyting og vekt på hotelldrift, eiendom og kapitalforvaltning. Home Invest består i dag av Nordic Choice Hotels, Home Properties og Home Capital. 

Nordic Choice Hotels (tidligere Choice Hotels Scandinavia) er Skandinavias største hotellkjede, med 170 hoteller i Norge, Sverige, Danmark, Finland og Baltikum og 9200 ansatte. 

Home Invest er 100 % eid av Petter Stordalen.

Historikk
---------

I 2000 blir Home Invest fisjonert ut av Choice Hotels Scandinavia og etablert som et eget børsnotert selskap. Petter Stordalen eide på dette tidspunktet 40 % av selskapet. Året etter utvided Stordalen sin eierandel til 90 %, og selskapet blir samtidig tatt av Oslo Børs. I 2003 kjøpte Choice Hotels Scandinavia seg inn i det svenske eiendomsselskapet Capona. Året etter solgte Home Invest alle sine eiendommer til Capona og fikk oppgjør i aksjer. Transaksjonen medførte at Home Invest-konsernet ble eier av ca 66% av aksjene i Capona og navnet ble endret fra Capona til Home Properties. I 2005 kjøpte Home Invest 100 % av Choice Hotels Scandinavia og selskapet blir tatt av Oslo Børs. I 2007 ble Home Capital skilt ut fra Home Properties og etablert som et eget selskap og listet på First North-listen. Home Invest kjøpte opp 100 % av Home Capital. I 2009 kjøpte Home Invest opp Home Properties, og tok selskapet av børs. Choice Hotels Scandinavia, Home Properties og Home Capital var deretter 100 % eiet av Home Invest.

Se også
-------

* Nordic Choice Hotels
* Home Capital
* Home Properties

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Anders Børresen Hasle** (født 8. februar 1868 i Sandar i Vestfold, død 14. november 1939 i Sandefjord) var næringsdrivende og politiker (Venstre).

Hasle begynte som ung gutt i skomakerlære. Etter endt læretid reiste han i 1886 til sjøs og tok i 1888 styrmannseksamen. Reiste i tiden etter til Amerika, der han blant annet tilegnet seg kunnskap om skofabrikasjon. I begynnelsen av 1890-årene slo han seg ned i Sandefjord, og etablerte i 1893 en trikotasjeforretning kombinert med skomakeri. I 1908 startet han Sandefjord skofabrikk.

Hasle deltok i mange år i det kommunale og politiske liv i Sandefjord. Han var medlem av bystyret i 40 år, fra 1899 til sin død. I rundt 25 år satt han i formannskapet, og han var ordfører 1905–1907. Han hadde ellers mange verv på ulike arenaer: blant annet i styret i Sandefjord Sparebank og Sandefjords Handelsbank og i representantskapet i Privatbanken i Sandefjord. Han var aktiv i avholdsbevegelsen og i religiøst arbeid.

Hasle var vararepresentant til Stortinget for bykretsen Larvik og Sandefjord 1916–1918. Han møtte høstsesjonen 1917 og store deler av 1918 og satt da i tollkomiteen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 297[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 297.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anders Børresen Hasle hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Mulesing** er fjerning av hudstykker rundt sauens haleparti for at huden skal bli rynkefri. Dette for at ikke urin og avføring skal lage rå lommer i valkene som fluene legger egg i. Inngrepet blir foretatt uten bedøvelse og er veldig smertefullt. Mulesing er vanlig praksis i Australia, som en primitiv metode for å bekjempe angrep av sau-flue-parasitten *Lucilia cuprina* som forårsaker den smertefulle sykdommen Myiasis. Metoden brukes hovedsakelig på Merino-sauer.

Mulesing er oppkalt etter John W. H. Mules, som utviklet denne praksisen. Opprinnelig ble praksisen utført på sauer etter at de var avvent fra søya, fordi de mente at det var for tøft for lam. Men siden begynte de å utføre praksisen på lam, fordi deres sår heler fortere, typisk i løpet av noen få uker, slik at de slipper å plages med de grusomme smertene i månedsvis. Gjeldende regler forbyr mulesing på sauer som er 12 måneder eller eldre.

Forkjempere for dyrs rettigheter er sterkt imot mulesing, og blant annet PETA har hatt kampanjer for å stoppe denne praksisen i Australia. Den har allerede blitt stoppet på New Zealand.

Referanser
----------

1. ↑  «What is mulesing and what are the alternatives? - RSPCA Australia knowledgebase». *kb.rspca.org.au* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 21. november 2017. Besøkt 24. november 2017.
2. ↑  Ellis, Sue (20. juli 2005). «Australian wool in animal rights row». *BBC*. Besøkt 1. september 2015.
3. ↑  
Primary Industries Ministerial Council (2006). *The Sheep* (PDF). *Model Code of Practice for the Welfare of Animals*. Primary Industries Report Series (2nd utg.). CSIRO Publishing. s. 17–23. ISBN 0-643-09357-5. Besøkt 1. mars 2008.
**Anders Theodor Braavold** (født 27. september 1994) fra Hamar er en norsk tidligere ishockeyspiller. Han representerte eliteserieklubben Vålerenga, Manglerud Star og Storhamar Dragons, han var back.

Karriere
--------

Anders Theodor Braavold vokste opp på Hamar, og spilte i Storhamar Dragons og senere for Storhamar 2. Braavald kunngjorde 22. oktober 2014 at han sluttet med ishockey med umiddelbar virkning. Han hadde da spilt 60 kamper for A-laget til Storhamar, skåret to mål og hadde åtte assists.

Braavold bestemte seg for og begynne på "nytt" og begynte i MS i sesongen 2015/2016. Han fikk tilbake motivasjonen, og endte med 0 mål, men 7 assists. Han gikk til Vålerenga sesongen 2016/2017 til tross for at Storhamar gjerne ville ha han tilbake. Han la opp i 2018.

Referanser
----------

1. ↑   www.eliteprospects.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kai Kristiansen (22. oktober 2014): - Jeg er lei hockey, og er ikke motivert til å fortsette - See more at: http://www.h-a.no/sport/dragons/anders-braavold-gir-seg-i-dragons Arkivert 24. oktober 2014 hos Wayback Machine.. *Hamar Arbeiderblad*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Braavold – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Johannes Befring** (født 9. mai 1893 i Jølster, død 8. februar 1975 i Oslo) var offiser i Frelsesarmeen. Han ble offiser i 1912. 

Befring var misjonær i Indonesia fra 1914 til 1922. Før han ble frelsesoffiser hadde han arbeidet ved pleieanstalten for spedalske i Bergen, og denne pasientgruppen arbeidet han også med på Java i Indonesia.

I 1921 ble han gift på Java med Jenny Thorsen. Året etter vendte ekteparet tilbake til Norge på grunn av sykdom.[]

Etter å ha vendt tilbake til Norge fikk han litterære oppgaver ved Frelsesarmeens hovedkvarter. Han var sjefredaktør i bladet *Krigsropet* og litteratursekretær fra 1944 til han ble pensjonert i 1958. Befring fikk i 1955 Kongens fortjenstmedalje i gull. Han var sterkt engasjert i Frelsesarmeens sosialarbeid, og skrev flere bøker om dette arbeidet. Han skrev også en rekke bøker med stoff fra Indonesia, både skjønnlitterært og sakprosa.[]

Bøker av Johannes Befring
-------------------------

* *Mennesker i nød* (1930)
* *Smaragdøen under ekvator* (1931)
* *Blant spedalske og tiggere* (1941)
* *Brunt gull* (1949)
* *I skyggen av Boro Boddo og Merapi* (1942)
* *Palmeskygget strand* (1946)
* *Salami. Fortelling fra Sumatra* (1946)
* *Skjebner og skikkelser* (sammen med Ida Mathisen, 1954)
* *Skygger* (1955)
* *Hodejegernes venn* (1960)
* *En maktig kvinne.Fra Ida Mathisens etterlatte papirer* (1966)

Referanser
----------

1. 1 2 3  Johannes Befring Sogn og Fjordane Fylkeskommune, Fylkesbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Veronica Palm** (født 1. februar 1973 i Karlskrona) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2002. Hun ble valgt inn i riksdagen for Stockholms kommuns valkrets på plass 170. Av yrke er hun barnehagearbeider.

Bakgrunn og karriere
--------------------

Veronica Palm vokste opp i Kisa, og fullførte gymnaset i Linköping i 1991, for deretter å arbeide i barnehage i fem år. Hun studerte samtidig samfunnsvitenskap ved en folkehøgskole i Linköping, samt kvinnevitenskap ved Linköpings universitet. I 1996 begynte hun å jobbe hos Finansdepartementet i Stockholm, men flyttet ganske snart tilbake til Linköping, hvor hun jobbet for fagforbundet LO fram til 1998, da hun ble medlem av Europaparlamentet. Hun har sittet i riksdagen siden 2002. Ifølge Palm selv er hennes hjertesaker barns oppvekstvilkår, likestilling på et globalt nivå, og menneskerettigheter.

Palm har siden 26. april 2011 vært leder av sivilkomiteen. Hun er også medlem av Sveriges krigsdelegasjon. Palm har sittet i en rekke ulike komiteer, og har tidligere vært nestleder i skattekomiteen og i sosialsikringskomiteen.

Forfatteren Christer Isaksson har plassert Victoria Palm i Socialdemokraternas venstrefløy. Palm ble nevnt som en kandidat til å ta over partiledervervet etter Mona Sahlin.

Referanser
----------

1. ↑  «Veronica Palm (S)», riksdagen.se. Besøkt 14. oktober 2012 (sv)
2. 1 2  Veronica Palms CV, lastet ned fra socialdemokraterna.se. Besøkt 4. oktober 2012 (sv)
3. ↑  «Veronica Palm - om mig» Arkivert 25. mai 2013 hos Wayback Machine. socialdemokraterna.se. Besøkt 14. oktober 2012 (sv)
4. ↑  Christer Isaksson (2010) - *Den nya vän(s)tern : [åt vilket håll går socialdemokraterna?]*. Stockholm: Ekerlid. ISBN 978-91-7092-146-9
5. ↑  «Stjärnskott het kandidat» av Pea Nilsson, dn.se, 21. november 2010. Besøkt 14. oktober 2012 (sv)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Veronica Palm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Veronica Palm på Twitter Rediger på Wikidata
* (sv) Veronica Palm hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata

* (en) Veronica Palm hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata
* Veronica Palm på Sveriges riksdags nettside
* Socialdemokraterna.se – Veronica Palm Arkivert 25. mai 2013 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
Utsnitt fra installasjon. 
**Trine Wester** (født 1964 i Namsos) er en norsk kunstner. Hun vokste opp i Nord-Trøndelag

Hun har sin utdannelse fra Kunst og Håndverkskolen i Oslo og Kunstakademiet i Oslo.

Trine Westers virksomhet omfatter installasjoner som ofte består av foto, animasjoner og objekter. Hun underviser også ved Kunsthøgskolen i Oslo, innen digital form og digital fabrikasjon.

Wester var en av grunnleggerne av kunstnergruppen kunstcatering ans. sammen med Anneke von der Fehr. Under navnet kunstcatering ans. gjennomførte de en rekke produksjoner, både innen den uetablerte kunstscenen, og på de mere etablerte institusjonene. (Museet for Samtidskunst, Momentum, Astrup Fearnley Museet, Stenersenmuseet, Høstutstillingen, UKS

Utstillingsvirksomheten dekker også Kunstnernes Hus, Galleri Ram, Fylkesgalleriet i Nord-Trøndelag, Vestfold Kunstnersenter, Lyche Pavillonen-Drammen, Riksutstillingene og Moss Kunstforening. Trine Westers arbeider er også innkjøpt og brukt i sammenhenger utenfor billedkunstfeltet; bla. ved Nationaltheatret og Kystmuseet i Nord-Trøndelag.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Anders Brosveet** (født 15. mai 1969 i Levanger) er norsk advokat med møterett for Høyesterett. Han er partner i Elden Advokatfirma AS.

Han påbegynte jusstudiet i 1991 og avla juridisk embetseksamen våren 1996, og begynte da som advokatfullmektig hos advokat John Christian Elden.

Brosveet fikk advokatbevilling i 1998, og ble da partner med John Christian Elden. Han fikk møterett for Høyesterett i 2003, og ble i 2009 utnevnt som fast forsvarer i Høyesterett for perioden 2010–2017. 

I Finansavisens årlige advokatundersøkelse er Brosveet kåret som vinner av kategorien «Økonomiske straffesaker» i årene 2018-2022.

Brosveet er medlem av Straffelovrådet og Advokatforeningens lovutvalg for Strafferett og straffeprosess. Han har hatt styreverv i Domstoladministrasjonen og i Den Norske Advokatforening.

Som medlem av Straffelovrådet har Brosveet deltatt i utarbeidelsen av offentlige utredelser.

Brosveet er også forfatter i Norsk Lovkommentar.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Finansavisen JUS». *Finansavisen*. 15.02.2018.
2. ↑  «Advokatundersøkelsen». *Finansavisen JUS*: s. 49. 14.02.2019.
3. ↑  «Advokatundersøkelsen, Økonomiske straffesaker». *Finansavisen JUS*. 18. februar 2022. s. 35.
4. ↑  Justis- og beredskapsdepartementet (14.06.2019). «Regjereringen reetablerer straffelovrådet og ber dem vurdere nye virkemidler for å bekjempe gjengkriminalitet». Besøkt 15.06.2019.
5. ↑  «Advokatforeningen.no». Besøkt 9. januar 2023.
6. ↑  «Domstoladministrasjonen - Styret». *domstol.no* **(norsk)**. Norges Domstoler. Arkivert fra originalen 29. oktober 2018. Besøkt 15. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Profilintervju i Advokatbladet
*
**Kauhaneva-Pohjankangas nasjonalpark** (finsk Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto) er en nasjonalpark ved Kauhajoki og Karvia på grensen mellom Södra Österbotten og Satakunta i Finland. Nasjonalparken ligger sørvest for åsen Suomenselkä på 160–177 meter over havet. Nasjonalparken ble opprettet i 1982, og dekker et område på 57 kvadratkilometer.

Landskapet domineres av tørre furumoer og av mange åpne myrer. I nasjonalparken ligger *Kauhaneva* som er Södra Österbottens største ombrogene høymyr. Sammen med *Kampinkeidas* mot nordvest, utgjør den et myrområde av internasjonal betydning.

Gjennom nasjonalparken går Kyonkangas vei, som omtales allerede på 1500-tallet. Den er således en del av Finlands eldste veinett, og var lenge en viktig forbindelse mellom Österbotten og det sørlige Finland. Den er nå tilrettelagt som sykkelvei, og klassifisert som museumsvei.

Referanser
----------

1. ↑  «Kauhaneva-Pohjankangas national park». Forststyrelsen. Besøkt 6. november 2017.
2. ↑  «Kauhaneva-Pohjankangas historia». Forststyrelsen. Besøkt 6. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kauhaneva–Pohjankangas National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Ramsar
 |
**Kaudervelsk** (også kalt **labbelensk**) er snakk som høres ut som tale, men som ikke har noen mening for tilhøreren. Kaudervelsk kan også bety meningsløs tekst. Velsk (tysk: *Welsch*) er betegnelse på en historisk språkgruppe og brukt på tysk om de romanske språkene (Italia, Spania og Frankrike ble kalt *Welschland*). Kaudervelsk kommer av tysk *Kauderwelsch* som ble brukt om retoromansk språk. Byen Chur ble kalt Kauer eller Kawer av tirolere. Dialektordet *kaudern* (prate eller drive handel) eller *Kauderer* (kremmer) kan ha medvirket til uttrykket. Uttrykket kaudervelsk ble først brukt sør i det tyskspråklige området trolig om retoromanernes eller nord-italienernes språk. Uttrykket labbelensk kan komme av svensk *lappländsk* (det vil si samisk).

En type språkspill omhandler bruk av kaudervelsk snakk.

Se også
-------

* Skjulespråk

Referanser
----------

1. ↑  *Cappelens leksikon*. [Oslo]: Cappelen. 1983. ISBN 8202049652.
2. ↑  *Gyldendals konversasjonsleksikon*. Oslo: Gyldendal. 1935.
3. ↑  Rosbach, Johan Hammond (1984). *Levende ord: etymologi for alle*. Oslo: Aventura. ISBN 8258811185.
4. ↑  Klouman, Sverre (2000). *Moro med ord: litt om ordenes vandringer, historie, slektskap og hemmeligheter*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203225306.
5. ↑  *Combi: visuelt leksikon*. [Oslo]: Cappelen. 1970.

Eksterne lenker
---------------

* A statistical gibberish generator based on Markov chains
* Translate gibberish into Hebrew
* The Online Dictionary of Language Terminology

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
*Frelser. Ikke laget for hånd.*. 1658
**Simon (Pimen) Fjodorovitsj Usjakov** (russisk: Симон (Пимен) Федорович Ушаков), (født 1626, død 25. juni 1686) var en ledende russisk grafiker i andre halvparten av det 17. århundre. Sammen med Fjodor Zubov og Fjodor Rozjnov ble han knyttet til den omfattende reformeringen av den russisk-ortodokse kirken, ledet av patriarken Nikon.

Man vet svært lite om Usjakovs yngre år. 22 år gammel ble han ansatt som kunstner av Myntkammeret, knyttet til tøyhuset 
(depotet) Prikaz. De lyse, friske fargene og sirlige, buede linjene på hans proto-barokke ikoner vekket Nikons interesse, som på sin side gjorde tsar Aleksej Mikhailovitsj kjent med Usjakov. Han ble en favoritt hos tsar-familien og ble i 1664 knyttet til tøyhuset i Kreml, drevet av den lærde bojaren Bogdan Khitrovo.

Usjakov hadde mange elever og medhjelpere i virksomheten. Han publiserte en kort avhandling om ikonmaling med 
tittelen *Et ord om kjærlig-grundig ikon-maling* (1664). Noen av de mer konservative russiske prestene, som for eksempel 
erkepresten Avvakum, så på ikonene hans som «vellystige verk av en djevel». Fremvisningene av de hellige var for 
vestlige og menneskelige etter deres smak. Avvakum hevdet at Usjakov malte sine «kjødelige helgener» etter sitt eget 
staselige utseende.

Usjakov utførte også oppdrag av verdslig karakter, blant annet laget han graveringer til bokillustrasjoner. På denne 
bakgrunn er han å anse for å være en av de første verdslige kunstnerne i Russland.

Enkelte av ikonene hans ble vist i Vest-Europa. Dette var avgjørende for å vekke interessen for russisk kunstmaling i sin tidlige fase.

Simon Usjakov døde i Moskva.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Simon Ushakov, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Simon-Ushakov, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 132677040, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   MAK, oppført som Simon Fëdorovič Ušakov, PLWABN-ID 9810538346805606[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Simon F’odorovic Usakov, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0068687[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   NUKAT, oppført som Simon Fedorovič Ušakov, NUKAT autoritetspost n2007125824[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC
 |
**Anders Berg Bull** (født 15. august 1813 i Tønsberg, død 17. juni 1877 på Nøtterøy) var en norsk skipsreder og forretningsmann. Han var ordfører på Nøtterøy 1868–1876.

A. B. Bull seilte som skipper, men i 1850 anla han en skipsbedding ved Vallø saltverk. Det første skipet som gikk av stabelen var «Wilhelm Tell», angivelig navngitt til ære for de sveitsiske arbeiderne på saltverket. Etter bare ti år ble verftet nedlagt, men Bull flyttet virksomheten sin til Fagerheim på Nøtterøy, ved siden av det allerede eksisterende verftet på Kaldnes. 
Blant annet så verdens første tankskip dagens lys på «Bulleverven».

Ved siden av skipsverftet drev han også en dampsag og trelastforretning. På sin eiendom på Kaldnes, «Fagerheim», bygde Bull en staselig hovedbygning.

A. B. Bull satt som ordfører i Nøtterøy herredsstyre i tre perioder, fra 1868 til 1876.

Han ble i 1840 gift med Mathea Freland fra Hurum. De hadde ingen barn, men pleiedatteren Thea Bull ble gift med lærer Jonathan Johnson, ordfører på Nøtterøy 1898–1916.

Fagerheim i 1872 med nybygget «Geysir».

Referanser
----------

1. ↑  Nøtterø - en bygdebok
2. ↑  Skipsbyggeri på Vallø - miljolare.no

Litteratur
----------

Kjartan Dale (1997). «...en Gevinst for et Land...». *Njotarøy*: 21–30.  *Årsskrift for Nøtterøy Historielag*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Anders H. Gundersen** | **Ordfører i Nøtterøy kommune**(1868–1876) | Etterfølger:**Peter Michael Bugge** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Kaufunger Wald** er et skogkledd dal- og åslandskap i delstatene Hessen og Niedersachsen i Tyskland. Området ligger mellom byene Kassel, Hannovers Münden, Eschwege og Hessisch Lichetnau. 

Mot vest avgrenses området av Fuldas dalføre; mot øst av Werra. Den vesle elva Losse og Lossedalen avgrenser området mot sør. Kaufunger Wald er verna som naturpark, og danner sammen med de tilgrensende områdene Söhre og Hoher Meissner *Naturpark Meissner-Kaufunger Wald*. 

Den høgeste toppen i Kaufunger Wald det 643 m høge Hirschberg. På den nest høgeste toppen – Bilstein – er det bygd et utsiktstårn som gir den beste utsikten over området. Berggrunnen består av sandstein som enkelte steder er gjennomsatt av basaltganger og steinkullag. Fordi det finnes lag som er ugjennomtrengelige for grunnvatnet, har det mange steder danna seg myrer. Kilder finnes også i området.

Kaufunger Wald har et tett nett av merka stier, og er populært blant turgåere. Skogsvegene brukes mye av terrengsyklister. Bilstein-Bike-Marathon er en årlig foreteelse. Om vinteren blir det kjørt opp løyper langs mange av stiene.

Referanser
----------

1. ↑  «BfN: Landschaftssteckbrief». *www.bfn.de*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 7. mai 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Norsk kritikerlag** er en norsk medlemsorganisasjon for norske kritikere i aviser, kringkasting og lignende, og ivaretar medlemmenes faglige og økonomiske interesser. Laget skal fremme kritikkens kvalitet og uavhengighet. Norsk kritikerlag arrangerer seminarer, åpne debattmøter og skrivekurs, for å markere kritikernes stilling i offentligheten og skape miljøer for refleksjon rundt kritikken. 

Norsk kritikerlag arbeider for å bedre kritikernes arbeidsvilkår og for at det skal innføres arbeidsstipend for kritikere. Laget oppmuntrer sine medlemmer til en etisk reflektert kritikk, bl.a. gjennom Kritikerplakaten, som vektlegger habilitets-, varsomhets- og uavhengighetshensyn.

Anne Schäffer ble valgt til leder av laget i 2009, og gjenvalgt i 2011.

Kritikerlaget deler ut Kritikerprisene og Reidar Mjøens legat hvert år, og Dalgards kritikarpris omtrent årlig.

Seksjoner
---------

* Seksjon for kunst: 80 medlemmer (2005)
* Seksjon for litteratur: 176 medlemmer
* Seksjon for teater, musikk og dans: 69 medlemmer

Historikk
---------

De tidligere selvstendige kritikerlagene slo seg sammen i Norsk kritikerlag i 1998. Det eldste laget ble stiftet i 1927 som *Norsk Teater- og Musikkritikerforening*. Kritikerlagene for litteratur og for kunst ble opprettet i henholdsvis 1946 (Norsk Litteraturkritikerlag) og 1949 (Norsk kunstkritikerlag).

Norsk Filmkritikerlag, som ble stiftet i 1946, er ikke med i Norsk kritikerlag.

I 2013 ble Ida Habbestad valgt som ny leder.

Se også
-------

Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk kritikerlag på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Norsk kritikerlag på Facebook Rediger på Wikidata

Portaler: Litteratur | Kunst
Kart over beliggenheten av og kommunene i Imboden
Flem / Flims. Tilhører språklig sett sursilvan i Surselva.
**Imboden** ( il Plaun på retoromansk ) er et landskap og et forvaltningsdistrikt (tysk *Bezirk Imboden*, retoromansk *dertgira Plaun*) i den sveitsiske kantonen Graubünden. Landskapet ligger ved sammenløpet av Vorderrhein og Hinterrhein, som danner Rhinen i kommunen Tamins. Imboden ligger dermed ved inngangen til disse to kildeelvenes daler, Surselva i vest og Hinterrheindalen (Sutselva) i sør. De resterende nabodistriktene er Plessur og Landquart i øst. Dessuten grenser Imboden til kantonene Glarus og St. Gallen i nord, men på grunn av fjellkjeden Glarner Alpen fins det ingen direkte trafikkforbindelse dit.

Imboden har et areal på 203 km² og en befolkning på 17 700. Området har vært overveiende retoromansktalende (en blanding av sutsilvan- og sursilvan-dialekten) helt opptil siste halvdel av 1900-tallet (46 % i 1980, 29 % i 1990). I praksis kan dialekten i Imboden innordnes under sutsilvan-dialekten, men i det skriftlige har befolkninga her tradisjonelt benytta seg av sursilvan-dialekten. Selv om en stor del av befolkningen fremdeles forstår retoromansk, bruker nå bare 9 % det som førstespråk. Resten har gått over til (eller alltid snakket) tysk (80 %). Fire prosent snakker italiensk.

Distriktene i Graubünden er rent administrative enheter. Imboden består av to kretser (*Kreise*) og sju kommuner (*Gemeinden*), som har stor grad av politisk selvstyre. Disse er:

| Kreis Rhäzüns / Circul da Razén |
| --- |
| Kommunensnavn | Areal(km²) | Innbygger-tall | Språk |
| tysk | ret. | ital. |
| Panaduz / Bonaduz | 14 | 2592 | 88 % | 5 % | 2 % |
| Domat / Ems | 24 | 6896 | 73 % | 11 % | 7 % |
| Razén / Rhäzüns | 13 | 1220 | 79 % | 10 % | 3 % |
| Hele kretsen | **51** | **10708** | **77 %** | **9 %** | **5 %** |

  


| Kreis Trins / Circul da Trin |
| --- |
| Kommunensnavn | Areal(km²) | Innbygger-tall | Språk |
| tysk | ret. | ital. |
| Favugn / Felsberg | 13 | 2051 | 92 % | 3 % | 1 % |
| Flem / Flims | 51 | 2605 | 80 % | 7 % | 2 % |
| Tumein / Tamins | 41 | 1163 | 88 % | 4 % | 3 % |
| Trin | 47 | 1142 | 73 % | 20 % | 3 % |
| Hele kretsen | **152** | **6961** | **84 %** | **7 %** | **2 %** |

Alle befolkningstall og språkandeler bygger på folketellingen fra 2005.

| * v
* d
* r
Graubündens distrikter |
| --- |
|  | 
* Albula
* Bernina
* Hinterrhein
* Imboden
* Inn
* Landquart
* Maloja
* Moesa
* Plessur
* Prättigau/Davos
* Surselva

 | Sveits’ flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | HDS **·** GeoNames
 |
**Karetten** eller **ekte karett** (vitenskapelig navn *Eretmochelys imbricata*) er en art av havskilpadder som er utbredt i varme farvann i Stillehavet, Atlanterhavet og Det indiske hav.

De finnes for det meste på grunnere farvann, og foretrekker revområder der det er rikelig med svamp og sandete hekkeplasser er i nærheten.

Som en av verdens minste havskilpadder er karetten, som er en kritisk truet art, lett å kjenne igjen på ryggskjoldet, som har en kjøl langsetter midten og taggete rand. Skjellene har vakre fargetegninger. 

Karetten er langlivet og migrerer i mindre grad enn andre havskilpadder. Den bruker det smale nebbet til å beite svamper, bløtdyr og andre dyr på havbunnen eller på korallrev. 

Den er den eneste skilpadden som kan spise de giftige svampartene, de blir ikke forgiftet, men kjøttet beholder giftstoffene og det kan overføres til rovdyr som lever av denne arten. En rekke hendelser har skjedd i Kenya der hele familier har dødd på grunn av inntak av giftig Karettkjøtt.

Hunnen kommer på land og kan legge rundt 130 egg i hvert reir, hun vil vanligvis komme opp fire ganger for å hekke i løpet av en sesong.

Denne arten ble nesten utryddet på grunn av den enorme internasjonale handelen med havskilpaddeskall, som kom fra Karetten, for å lage smykker, rammer og ornamenter på 1950-tallet og begynnelsen på 1990-tallet. Mange av disse skjellene ble eksportert til Japan. Nå er skilpadden på listen over truede arter som det er forbudt å handel med.

Utseende
--------

* *Lengde: 60 - 80 cm*
* *Ynglemåte: Egg*
* *Levested: I vann*

Referanser
----------

1. 1 2 3  Conservation, Local Ocean. «Sea Turtles». *Local Ocean Conservation* **(engelsk)**. Besøkt 13. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *karett* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *karett* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *karett* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *karett* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *karett* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *karett* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *karett* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eretmochelys imbricata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Eretmochelys imbricata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eretmochelys imbricata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Nettstedet Anmialdiversity:  (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Imirini** er en gruppe av små, rødlige eller brunlige biller, der mange av artene er knyttet til maur.

Utseende
--------

Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. **Hodet** er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår. Denne gruppen har en litt oval kroppsform og kan overflatisk minne om perlebiller (Scydmaeninae).

Levevis
-------

De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.

Utbredelse
----------

Gruppen har en nokså begrenset utbredelse og finnes bare i Europa (Spania, Frankrike inkludert Korsika, Sardinia).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae)
				+ Underfamilien **køllebiller, Pselaphinae**
					- Overstammen Goniaceritae
						* Gruppen **Imirini** Jeannel, 1949
							+ Slekten *Imirus* Reitter, 1885 (= *Mirus* Saulcy, 1877, ikke Albers, 1850)
								- *Iimirus lavagnei* (Dodero, 1904)
								- *Imirus mirabilis* Poggi, Fancello & Leo, 2008
								- *Imirus outereloi* Besuchet, 1980
								- *Imirus permirus* (Saulcy, 1877)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Imirini* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* *Imirini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
En av Kargopols kirker fra 1600-tallet.
**Kargopol** (russisk: Каргополь) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland. Den ligger på begge sider av elva Onega rundt fem kilometer nord for innsjøen Latsja.

Historie
--------

Det er uklart når Kargopol ble grunnlagt, men den er først nevnt i kildene i 1146. Den var en handelsstasjon for republikken Novgorod og en av de nordligste permanente slaviske bosetningene. Selv om dokumentasjonen av byens tidligste historie er sparsom, så antas det at Kargopol var det viktigste handelssenteret i Bjarmeland gjennom hele 1200- og 1300-tallet. I 1447 var byen stedet hvor Dmitrij Sjemjaka fant ly for Vasilij II av Moskvas vrede.

Byen ligger på den gamle ruten mellom Moskva og Arkhangelsk (på den tid den eneste russiske havnebyen), og Kargopol ble en av Russlands rikeste byer, spesielt etter at det engelske Muscovy Company startet sin virksomhet midt på 1500-tallet. I de urolige tider i Russland motstod byen en beleiring av polske og litauiske brigader. Opprøreren Ivan Bolotnikov ble henrettet i Kargopol i 1608.

Etter at Russland vant tilbake tilgangen til Østersjøen og St. Petersburg ble grunnlagt, mistet Kargopol sin betydning. Folk fra Kargopol var dog fremdeles aktive i utforskningen av det asiatiske Russland. Alexandr Baranov, den første guvernøren i Russisk Amerika (Alaska), ble født i Kargopol.

Demografi
---------

Befolkningsutvikling:

| År | Folketall | Kilde |
| --- | --- | --- |
| 1959 | 8 650 | Folketelling 1959 |
| 1970 | 11 427 | Folketelling 1970 |
| 1979 | 10 749 | Folketelling 1979 |
| 1989 | 12 495 | Folketelling 1989 |
| 2002 | 11 192 | Folketelling 2002 |
| 2010 | 10 214 | Folketelling 2010 |

Landemerker
-----------

I dag er Kargopol en søvnig historisk by ved Kenoozero nasjonalpark. Den er best kjent i Russland for Kargopol-leketøy (*Kargopolskije igrusjki*), som er små, enkle leirfigurer malt i tradisjonell stil.

I byens gullalder på 1600-tallet, ble Kargopol hjemsted for en sterkt lokalisert type russisk middelalderarkitektur. Mange kirker av tre og hvit stein har overlevd i byen og dens nærhet. Den tidligste av disse bygningene er en svartkuplet katedral bygget av dolomitt av folk fra Novgorod og innviet i 1562. Et særmerke ved Kargopols kirker er fine utskjæringer i stein.

Referanser
----------

1. ↑  Folketellingen 2010 for Russland: Volum 1. Befolkning og befolkningsfordeling Arkivert 25. mars 2016 hos Wayback Machine. Del 11: Føderale distrikter i Russland, bydeler, kommunale distrikter, urbane og rurale bosetninger, s. 473. Rosstat, besøkt 29. juni 2018

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kargopol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Arkhangelsk oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Arkhangelsk |
| Flag of Arkhangelsk Oblast | Kargopol **·** Korjazjma **·** Kotlas **·** Mezen **·** Mirnyj **·** Narjan-Mar **·** Njandoma **·** Novodvinsk **·** Onega **·** Severodvinsk **·** Sjenkursk **·** Solvytsjegodsk **·** Velsk | Flag of Russia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Putlocker** er en online indeks av vertsfiler og en nettside brukt for strømming av underholdningsmedia som film og tv-serier. Nettsiden ble i mai 2016 blokkert i Storbritannia på ordre fra landets High Court of Justice. Før nedstenging sent 2016 rangerte Alexa Internet Putlocker som en av de 250 mest besøkte nettsidene i verden. Putlocker har blitt anmeldt av the Motion Picture Association of America som en alvorlig trussel mot opphavsrett.

Putlockers nettadresse har blitt endret flere ganger gjennom sin historie, den nyeste nettadressen som ble beslaglagt var putlocker.ch, som ble suspendert og overført under eierskap av EuroDNS, på orde fra en domstol fra Luxemburg.

Referanser
----------

1. ↑  «Putlocker has been blocked and people are freaking out». *The Independent* **(engelsk)**. 26. mai 2016. Besøkt 16. januar 2018.
2. ↑  «Putlocker New Site Appears After Original Site is Taken Down». *www.techplz.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 17. januar 2018. Besøkt 16. januar 2018.
3. ↑  «Yet Another Video Streaming Service Bites The Dust, Putlocker Shuts Down». *TechWorm* **(engelsk)**. 17. oktober 2016. Besøkt 16. januar 2018.
4. ↑  «'Putlocker' Loses Domain Name Following Court Order (Update) - TorrentFreak». *TorrentFreak* **(engelsk)**. 28. februar 2017. Besøkt 16. januar 2018.