**Battle of Highbury** er navnet på en fotballkamp mellom England og Italia, den 14. november 1934, på Arsenal Stadium, Highbury, England. England vant kampen 3-2, en kamp som var veldig aggressiv, og til tider voldelig. Derfor navnet.

Bakgrunn
--------

Kampen var Italias første etter at de vant VM i 1934 den sommeren, men England hadde ikke deltatt i mesterskapet, siden Football Association hadde brutt med FIFA i 1928. England var regnet som ett av de aller beste landslagene i Europa, og kampen skulle spilles i England som den «skikkelige» VM-finalen. Kampen var så viktig for italienerne at Italias statsminister, Benito Mussolini, ville gi de italienske landslagsspillerne en Alfa Romeo og £150 (*noe som ville vært ca. 40 ganger så mye i dag*) hver i bonus, om de vant kampen.

Kampen satte rekord i antall spillere fra samme lag for England. Det var syv spillere fra Arsenal: Frank Moss, Georg Male, Eddie Hapgood, Wilf Copping, Ray Bowden, Ted Drake og Cliff Bastin. De andre spillerne i troppen var: Stanley Matthews, Cliff Britton, Jack Barker og Eric Brook. Laget til England var svært uerfarent, de fleste spillerne hadde mindre enn ti kamper for landslaget.

Første omgang
-------------

Kampen var voldelig fra starten av; Italieneren Luis Monti knakk benet etter to minutter, etter en hard takling av Ted Drake. På den tiden var det ikke lov med innbyttere og Italia måtte spille resten av kampen med en mann mindre.

Italienerne var rasende etter behandlingen Monti fikk av engelskmannen, og svarte med samme behandling: Eddie Hapgood knakk nesen, Bowden skadet ankelen, mens Drake fikk et slag i ansiktet og Brook brakk et ben i armen.

Brook bommet på et straffespark i de første minuttet, etter at Drake ble felt av keeperen Carlo Ceresoli. Men han gikk fra å være syndebukk til å bli helt da han litt senere skåret to mål. Ted Drake skåret det tredje målet for England.

Andre omgang
------------

Italia var ikke verdensmestere for ingenting, og etter pause ga de England kamp. Giuseppe Meazza scoret to mål, og ble bare nektet en utligning av stolpen og en rekke gode redninger av målvakt Frank Moss.

Englands «hardhaus», Wilf Copping, ble tildelt prisen for banens beste spiller etter virkelig hard jobbing og kjemping på midtbanen.

Kampen avgjorde ingenting, men engelskmennene hadde vunnet kampen og kunne kalle seg selv for de uoffisielle «verdensmestrene». Italienerne mente de hadde hatt et handikap hele kampen, siden de hadde spilt med en mann mindre. 

En ting kunne ikke diskuteres: Kampens voldelige atmosfære. FA vurderte å trekke seg fra alle landskampene som et resultat av volden, mens Stanley Matthews senere sa det var den voldeligste kampen han noen gang hadde spilt.

I Italia blir laget, selv om de tapte, fremdeles kalt for «Løvene av Highbury».

Kampfakta
---------

Arsenal Stadium, London, 14. november 1934.

|
|  |
|
| Englands flagg | 3 - 2 | Italias flagg |

Tilskuere
56 044
Dommer
Olson (Sverige) Sveriges flagg
Målscorere
England: 3' Eric Brook 1-0, 10' Eric Brook 2-0, 12' Ted Drake 3-0
Italia: 58' Giuseppe Meazza 3-1, 62' Giuseppe Meazza 3-2
England
(3-4-3) Frank Moss (Arsenal) – George Male (Arsenal), Eddie Hapgood (Arsenal), Cliff Britton (Everton), Jack Barker (Derby County), Wilf Copping (Arsenal), Stanley Matthews (Stoke City), Ray Bowden (Arsenal), Ted Drake (Arsenal) , Cliff Bastin (Arsenal), Eric Brook (Manchester City)

Italia
(2-5-3) Carlo Ceresoli (Ambrosiana-Inter), Eraldo Monzeglio (Bologna), Luigi Allemandi (Ambrosiana-Inter), Attilio Ferraris (AS Roma), Luis Monti (Juventus), Luigi Bertolini (Juventus), Enrique Guaita (AS Roma), Pietro Serantoni (Juventus), Giuseppe Meazza (Ambrosiana-Inter), Giovanni Ferrari (Juventus), Raimundo Orsi (Juventus)

Trener: Vittorio Pozzo