recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Usbekere** eller **usbeker** (*O'zbek*, pl. *O'zbeklar*) er en tyrkisk etnisk gruppe hovedsakelig i Usbekistan, men store befolkninger lever i Afghanistan, Tadsjikistan, Kirgisistan, Turkmenistan, Kasakhstan og Xinjiang-provinsen i Kina.

Usbekerne følger hovedsakelig islam (først og fremst sunniislam) i en form som ble svekket under styret til Sovjetunionen, men usbekisk uavhengighet førte til en fornyet interesse for islam etter 1991. Folket som bor i området til dagens Usbekistan konverterte til islam i det 8. århundre da arabiske tropper invaderte området og fortrengte zoroastrisme, buddhisme og syrisk-ortodoks kristendom som religioner i områdene. Arabernes seier over kineserne i slaget om Talas (nordøst for det moderne Tasjkent, nå kalt Dzambul i Kasakhstan) i 751 sikret islamsk dominans i tyrkisk Sentral-Asia.

Usbekerne er en av 56 etniske grupper som er offisielt anerkjent av Kina.

Det usbekiske språket er et tyrkisk språk, i slekt med uigurisk, kasakhisk, kirgisisk og turkmensk og mer fjernt med tyrkisk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Moldegaard** er en eiendom i Os utenfor Bergen.

Den tilhørte tidligere statsminister Johan Ludwig Mowinckel. Mowinckel overtok eiendommen fra sin far Johan Anton Wilhem Mohr Mowinckel i 1918. Johan Ludvigs barnebarn, Johan Reksten (1948–2017), overtok gården i 1972. Eiendommen inkludert gårdstunet og parken ble først bygget i 1885 og senere påbygget/ombygget i 1900, 1918, 1927, 1951, 1972, 1975 og 1997.

Eiendommen på ca. 1.200 mål består av elleve bygninger og eies i dag av familien Mowinckel Reksten. Beskjeftigelsene er restaurantdrift (Stallmestergaarden), hestesenter (stall Moldegaard) og kvegdrift. Moldegaard park stod ferdig i 1905, skapt av hagearkitekten Ingolf Eide. Det gamle hovedhuset ble tegnet av arkitekten Peter Blix og senere ombygget i 1925 sammen med resten av gårdsbygningene av arkitekten Ole Landmark.

Under andre verdenskrig ble gården rekvirert av tyskerne og var fra 1943 til 1945 underlagt *Abteilung Lebensborn*.

I perioden 1946–64 var det gamle hovedhuset base for statens læreskole for husstell, som senere flyttet og ble til Bergen lærerskole i nybygget på Landås i Bergen.

Det gamle hovedhuset ble revet i 1965 og et nytt hovedhus oppført ved dammene. I april 1985 kjøpte Tomm Berntsen Moldegaard av Rekstenboet for 2,9 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «Historie». *moldegaard.com*. Besøkt 15. oktober 2017.
2. ↑  Gunnar Stavrum og Kjell Øvre Helland: *Kaldt begjær/VIP Scandinavias korte liv og brå død* (s. 89), J.W. Eides forlag, Bergen 1988, ISBN 82-514-0302-2

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Moldegaard i Store norske leksikon
*For elva med samme navn i Gulen kommune i Sogn og Fjordane, se Moldeelva (Gulen).*
Moldeelva ved Strandgatebrua.  Foto: Peter Fiskerstrand 
**Moldeelva** renner gjennom Molde fra Moldevatnet ved kommunegrensen i nord, gjennom bymarken og sentrum, til Fannefjorden i sør.

På veien nedover krysses elva av bilvei ved Fjellbrua, Kveldrobrua, brua i Moldelivegen, Øvre bru, Fossbrua, Strandgatebrua («Nedre bru») og Solemdalsbrua. Like nedenfor Fjellbrua er vannet demt opp og utgjør reservekilde for byens drikkevann.

På 16- og 1700-tallet fantes tømmersager langs Moldeelva. I 1909 fikk byen elektrisk belysning takket være en kraftstasjon der. En ullvarefabrikk har også nytt godt av elvevannet.

I forbindelse med gjenoppbyggingen etter bybrannen i 1916 ble en holme i elva bortregulert. Moldeelva ble utpekt som flomutsatt område i 1998.

Kilder
------

* Møre og Romsdal fylke. Nærings- og miljøavdelinga. Saksnr. NM–67/98 A: «Kartlegging av flaumutsette område – høyring»[*død lenke*]
* Statens kartverk. *Norgesglasset*
* *Teleforum.* Bedriftsavis for Molde teleområde (1992)
**Tappa Gaura** eller **Tepe Gawra** eller **Tepe Gaura** er en ruinhaug i Irak om lag fire kilometer øst av Khorsabad, som ble oppdaget i 1927 av Ephraim Avigdor Speiser og ble lagt åpen mellom 1930 og 1937 av amerikanske arkeologer. Funnstedet ligger i guvernementet Ninawa.

En kort undersøkelsesgraving ble foretatt av Austen Layard en gang før 1850, uten at han ble klar over noe særlig bemerkelsesverdig.

Fra 1930 og 1932, og fra 1936 til 1937, ble haugen utgravd under ledelse av Speiser, og de mellomliggende år av Charles Bache. Det ble funnet spor av kontinuerlig bosetting fra det sene sjette årtusen før Kristus og til 1300-tallet. Fra det 6. årtusen stammer rester av en tett landsby med enkle adobehus og polykrom keramikk fra den Halaf-tiden (oppkalt etter Tell Halaf). Til de yngre funn hører Stempelsiegel med dyremotiver fra det tredje årtusen f.Kr. og fundamenter til templer fra assyrisk tid.

Mot midten av 5. årtusen reduserte landsbybebyggelsen seg og etter et hiatus (tidsavsnitt uten arkeologiske funn) dukker det opp tre byggverk av midtsalstype. De har en nisjepældekorasjon rypisk for senere templer, men det ble ikke avdekket noe alter som ville ha kunnet bekredte at de var templer. Alle tre bygninger ligger inntil en åpen plass.

Under utgravningene er det blitt avdekket minst 17 assyriske bronseslanger fra tidlig bronsealder.

Litteratur
----------

* Pascal Butterlin (utg.): *A propos de Tepe Gawra, le monde proto-urbain de Mésopotamie - About Tepe Gawra: a proto-urban world in Mesopotamia*, Brepols Publishers, 2009, ISBN 978-2-503-53002-4
* T. E. Davidson and Hugh McKerrell: *The Neutron Activation Analysis of Halaf and 'Ubaid Pottery from Tell Arpachiyah and Tepe Gawra, Iraq*, vol. 42, no. 2, s. 155-167, 1980
* Ernst Heinrich: *Bauwerke in der altsumerischen Bildkunst*. Harrassowitz, Wiesbaden 1957, s. 48 ff.
* Mitchell S. Rothman: *Tepe Gawra: The Evolution of a Small, Prehistoric Center in Northern Iraq*, University Museum Publications, 2001, ISBN 0-924171-89-8
* Ephraim Avigdor Speiser: *Excavations at Tepe Gawra I.* University of Pennsylvania Press, Philadelphia 1935, ISBN 9991553401
* E. A. Speiser: «The Bearing of the Excavations at Tell Billa and at Tepe Gawra upon the Ethnic Problems of Ancient Mesopotamia», i *American Journal of Archaeology*, vol. XXXVI, s. 29-35, 1932
* Arthur J. Tobler: *Excavations at Tepe Gawra II. Joint Expedition of the Baghdad School and the University Museum to Mesopotamia.* 2 bind. University of Pennsylvania Press, Philadelphia 1950

Referanser
----------

1. ↑  A. H. Layard: *Nineveh and Its Remains*, John Murray, 1849
2. ↑  Speiser, E.A.: *Excavations at Tepe Gawra: I. Levels I-VIII*, s. 114ff. noted in Joines 1968:246 and note 9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC
 |
***Taphroscydmus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.

Utseende
--------

Små (1-2 millimeter), mørke, blanke, rødbrune biller, fint hårete. Denen slekten utmerker seg med ganske slank kroppsform. Antennene er lengre enn hode + thorax, slanke, de tre ytterste leddene er litt tykkere og danner en smal klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med ganske små fasettøyne. Det er ikke påfallende innsnevret bak. Pronotum er lengre enn bredt, bredest litt foran midten, med en tydelig midtfure. Et godt kjennetegn på slekten er at pronotum har markerte, rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er noe kølleformede, beina ellers slanke.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Noen lever også i hule trær.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika (California).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae
					- Stammen Glandulariini
						* Slekten ***Taphroscydmus*** Casey, 1897
							+ *Taphroscydmus californicus* (Motschulsky, 1845)

Referanser
----------

1. ↑  Casey, T.L. 1897. Coleopterological notices. VII. *Annals of the New York Academy of Sciences* 9: 286–684.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Taphroscydmus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Taphroscydmus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**UNSCOM**, eller **United Nations Special Commission**, var en spesialkommisjon oppnevnt av FN etter Gulfkrigen for å overvåke at Irak overholdt nedrustningsvilkårene fastsatt av FN. Kommisjonen var i arbeid til 1999. Fra 1991 til 1997 ble UNSCOM ledet av Rolf Ekéus, deretter fra 1997 til 1999 av Richard Butler. 

Spesialkommisjonens mandat ble gitt av Sikkerhetsrådet ved resolusjon 687 av 3. april 1991. Den fikk i oppdrag å påse at Irak ødela sine lagre av kjemiske og biologiske våpen, masseødeleggelsesvåpen og langdistanseraketter. Samarbeidet mellom Irak og UNSCOM var vanskelig, da irakiske myndigheter ikke oppfylte forpliktelsene nedfelt av FN. Nedrustningen tok derfor lengre tid en forutsatt. 

I 1996 ble store mengder kjemiske våpen og installasjoner for produksjon av biologiske våpen ødelagt under oppsyn av UNSCOM. UNSCOM undersøkte også om Irak hadde masseødeleggelsesvåpen. Spesialkommisjonen konkluderte med at så ikke var tilfelle, men at Irak hadde omfattende programmer for både kjernefysiske og kjemiske våpen.

I oktober 1998 brøt Irak samarbeidet med UNSCOM. FN opprettet i desember 1999 en ny kommisjon, United Nations Monitoring, Verification and Inspection Commission (UNMOVIC), for å overta våpeninspeksjonsarbeidet. 

Fra Norge deltok Pål Aas ved Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) som våpeninspektør i UNSCOMs arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  «16.1.1991»[*død lenke*], FN-sambandet.
2. ↑  «Striden om våpeninspektørene» Arkivert 19. februar 2005 hos Wayback Machine. *Aftenposten*, 20. februar 1998.
3. ↑  «Irak: Et ustabilt regime med mye olje» Arkivert 2011-06-11, hos Wayback Machine. forskning.no, 8. februar 2003.
4. ↑  «Irak har ikke masseødeleggelsesvåpen, sier norsk inspektør»[*død lenke*], *Aftenposten, 17. desember 1998.*

Eksterne lenker
---------------

* United Nations Special Commission, arkivert nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nekropolis** er et postpunk-band som ble startet Oslo i mars 1982 av eksilgrekeren Zlat (gitar, synth, vokal, progr) og Math (vokal, synth) fra Oslo. Førstnevnte kom fra rockebandet Medusa og new wave-bandet Lumbago, mens Math hadde sin bakgrunn fra punkband som Squirms og postpunk-duoen LiK, i tillegg til flere fanzine-utgivelser.

Historie
--------

Duen kalte seg først The New Europeans, men endret navnet til Nekropolis etter en linje på The Clash-sporet «Ghetto Defendant» fra *Combat Rock* (1982).

Sommeren og høsten '82 spilte Nekropolis inn det som skulle bli deres debutalbum i Zlats eget Weird Studios. Sounden deres var elektronisk og postmoderne, men inspirasjon fra etnisk musikk skinte også gjennom. Sammen med tekster som pekte på politiske temaer som Tyrkias invasjon av Kypros og andre sosiale tabuer som svarte skandinaver og vanskapte mennesker, skilte Nekropolis seg ut og bandet fikk mye oppmerksomhet og ros fra kritikere da albumet ble utgitt i november 1982.

Som duo gjorde de sin live-debut 17. september, sammen med Holy Toy, ved åpningen av nybygget til Statens kunstakademi. Men etter en håndfull konserter – eller multimedia-forestillinger på grunn av alle videoene og lysshow – for å promotere utgivelsen, flyttet Zlat tilbake til Hellas, hvor han ga ut ytterligere to album under sitt eget navn. Math startet det norrøne postpunkbandet Ym:Stammen som holdt det gående til 1999.

Inspirert av et ønske fra Hommage Records om å gjenutgi debutalbumet på CD i 2009 bestemte Zlat og Math seg for å gjenforenes for en session ved Lollipop Studios i Thessaloniki, Hellas i juli 2009. I løpet av sommeren og høsten produserte de 14 nye spor, som ble utgitt på CD i februar 2010 på Likvidér Records. Vokalisten The Moron (ex-Betong Hysteria) deltok i studio som tredje medlem og medkomponist.

Diskografi
----------

* *Nekropolis* (Lollipop Records LR 2, LP, november 1982)
* *December*, live (Likvidér LIKV 4014, MC-46, august 1984)
* *The New Europeans* (Likvidér LIKV 4032, CD, februar 2010)
* *Nekropolis* (gjenutgitt med 14 bonusspor, Hommage Records HRCD004, CD, Mars 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Nekropolis' nettsted
* UltraPop News
* Rockipedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Vederlax** (finsk: *Virolahti*) er en kommune i landskapet Kymmenedalen i Finland. Kommunen har cirka 3 600 innbyggere og et areal på 376,23 km² hvorav 4,27 km² er vann. Vederlax er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Fredrikshamn og Miehikkälä. I øst grenser kommunen til Russland (Vyborgskij rajon). Nærmeste tettsted på russisk side er Kondratjevo (russisk: Кондратьево), som før 1944 het Säkkijärvi.

Vederlax tapte rundt 20 % av sitt areal i vinterkrigen. Ved krigsavslutningen i 1944 ble over 100 km² av kommunen avstått til Russland. 

På grensen mot Russland ved E18 ligger grensestasjonen Vaalimaa. Antall grensepasseringer lå i 2007 på 2,7 millioner. 

| * v
* d
* r
Kommuner i landskapet Kymmenedalen |
| --- |
| Landskapets våpen | **Fredrikshamn** **·** Itis **·** **Kotka** **·** **Kouvola** **·** Miehikkälä **·** Pyttis **·** Vederlax | Finlands flagg |
| **Tidligere kommuner:** Anjala **·** **Anjalankoski** **·** Aspö **·** Elimä **·** Jaala **·** Karhula **·** **Kuusankoski** **·** Kymmene **·** Sippola **·** Valkeala **·** Veckelax |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Scouts Guide to the Zombie Apocalypse*** er et amerikansk skrekkomedie fra 2015. Filmen er regissert av Christopher Landon, skrevet av Landon, Emi Mochizuki, Lona Williams og Carrie Lee Wilson, og har Tye Sheridan, Logan Miller, Patrick Schwarzenegger, Halston Sage, David Koechner og Cloris Leachman i hovedrollene.

Handling
--------

Tre studenter, Ben, Carter og Augie, forsøker å rekruttere nye medlemmer til en speider-gruppe ledet av deres speider-leder Rogers. De blir invitert til en fest, og Carter får adressen. Når de skal hente alkohol til festen, møter de Denise, som arbeider ved en strippeklubb. Senere sniker de seg inn på strippeklubben, og blir umiddelbart angrepet av en zombie som arbeider der som dørvakt. De blir reddet av Denise. Augie blir angrepet av speider-leder Rogers som også har forvandlet seg til en zombie, men Augie klarer å flykte fra området. De tre speiderne oppdager den sanne meningen bak ordet vennskap, når de må forsøke å redde hele byen deres fra et zombie-angrep.

Ben, Carter og Denise reiser til en politistasjon, men oppdager at hele byen er evakuert. Men en horde av zombier jager etter dem. De kjører til festen for å se om noen fremdeles er der, bare for å oppdage at adressen som ble sendt til Carter var feil. De hører informasjon om at noen planlegger å ødelegge hele området, for å hindre at en zombie kommer seg unna. De reiser videre, hjem til Carter, men de blir fremdeles jagd etter dem. Men de går tom for ammunisjon. Augie avslører at han har bygd en bombe som var gjemt i Bens ryggsekk.

Rolleliste
----------

* Tye Sheridan
* Logan Miller som Carter
* Patrick Schwarzenegger som Jeff
* Halston Sage som Kendall
* David Koechner som Scout Leader Rogers
* Cloris Leachman som Ms. Fielder
* Sara Malakul Lane som Beth Daniels
* Jesica Ahlberg

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Scouts Guide to the Zombie Apocalypse* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Himmeltindan** er et fjell i Vestvågøy kommune i Nordland. Det er det høyeste fjellet i Vestvågøy og består av tre topper. Sekundærfaktoren på vel 40 kilometer er blant de 50 lengste i Skandinavia.

Den høyeste toppen på 962 moh, som er Vestvågøy kommunes høyeste topp, er avstengt på grunn av anlegg av typen Sindre radar. Under dette arbeidet ble toppens høyde senket med ti meter. Den høyeste toppen som er tilgjengelig er på 931 moh. Øst Himmeltinden med oppstigning fra Bjørnsand i Steinfjorden er det mest krevende å bestige, luftig, men tau trenges ikke. Letteste rute er opp mot den høyeste toppen, fra andre siden. Enten fra Hauklandsanden eller Uttakleiv. Dette er en noe krevende familietur på noen timer, men godt trente personer bestiger den på under én time.

Se også
-------

* Liste over fjell i Skandinavia

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Avstand i henhold til WGS 84 fra Himmeltindan til Hermannsdalstinden.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015. Arkivert fra originalen 20. september 2020. Besøkt 8. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 3. juli 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Samband Innlandet**, forkortet SBI, er en gruppe for nødsamband under Norsk Radio Relæ Liga, opprettet i 23. januar 2016 av radioamatører i Hedmark og Oppland i stiftelsesmøte i Beredskapssenteret på Dombås. Siden politikamrene er omorganisert til politidistrikter fra 1/1 2016, og Hedmark og Oppland er blitt ett politidistrikt, ønsket nødsambandsinterreserte radioamatører å organisere seg i tilsvarende geografisk område. 

Samband Innlandet blir sammenslått av nødsambandsgruppene under Gudbrandsdalsgruppen, Lillehammergruppen, Gjøvik og Totengruppen og Kongsvingergruppen av NRRL. På stiftelsesmøtet var det også flere fra et radioamatørmiljø på Elverum som ikke har organisert seg som egen gruppe under NRRL. Det er ønske om å knytte til seg radioamatører med interesse for nødsamband i begge fylkene.

Samband Innlandet ønsker å videreføre beredskap for offentlige myndigheter for kommunikasjon ved bortfall av telenettet. På Dombås, Otta og Vinstra er det montert antenner, antennekabel og radioamatørstasjon i brannstasjoner / rådhus slik at kommunikasjon er sikret ved at en radioamatør møter ved radiostasjonen. Opprettelse av slik radiostasjon er i gang ved fylkesmannens kontorer i Lillehammer.

Siden radioamatørene har mulighet for å sende og ta imot e-post over kortbølge med såkalt Winlink, ønsker de å tilby offentlige myndigheter e-post i områder med ødelagt telenett. Flere radioamatører forskjellige steder i Europa og ellers i verden har opprettet egen node som kan ta imot e-post over kortbølge og sende den videre på internett. En radioamatør med datamaskin, et enkelt modem og kortbølgeradio kan både sende ut og få hentet e-post til seg gjennom alle disse nodene.

Samband Innlandet ønsker også å videreføre arbeide med sporing av letemannskaper under søk etter savnet eller antall død person, samt bidrag med kommunikasjon i områder med dårlig dekning av mobiltelefon- og nødnett.

Det blir opprettet vaktplaner og alarmeringsrutiner, samt utplassert radioutstyr på strategiske steder for å kunne rykke ut rask for å opprette samband eller utstyre letemannskap med APRS-sporingssender og presentere aksjonsledelsen for oversikt over hvor hver patrulje er, og spor over hvor de har vært.

Ved overgang fra de analoge radionettene for politi, brann og helse til det nye TETRA-baserte nødnettet, har radioamatørene fått overta mange analoge basestasjonsradioer. De har bidradd til demontering og rydding, og har fått tilgang, plass og kraftforsyning for å sette opp basestasjonsradioer for radioamatørbånd. Flere slike basestasjoner er koblet sammen i nett med radioforbindelse i de sørlige deler av fylkene og i Valdres. I disse områdene kan et lite håndapparat kommunisere med et annet håndapparat et annet sted i området gjennom det nye radioamatørnettet. Dette nettet er kun avhengig av strøm i basestasjonene, der det allerede er god beredskap med batterier og/eller aggregat. Dette nettet vil driftes og vedlikeholdes som del av Samband Innlandet.
**Hind Husseini** eller **Hind al-Husseini** (arabisk: هند الحسيني; født 25 april 1916 i Jerusalem i Det osmanske rike, død 13. september 1994 i Jerusalem) var en palestinsk kvinne fra den prominente al-Husseini-familien, kjent for å ha reddet 55 foreldreløse, overlevende fra Deir Yassin-massakren. 

Barna ble sluppet ut i Gamlebyen i Jerusalem ved Den hellige gravs kirke for å klare seg selv, etter at deres forldre var blitt myrdet av jødiske militante.  Hind Husseini omgjorde sin sin farfars, Salim al-Husaynis, herregård til barnehjem. Den ble med tid og stunder en skole, Dar el-Tifel, som gir utdannelse til foreldreløse barn og andre barn fra palestinske byer og landsbyer.

Film
----

* Miral, 2010, regi Julian Schnabel

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Hind Ḥusaynī, BNF-ID 16209156d[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 26. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sambandet Norge-Folkedemokratiene** var en norsk politisk organisasjon som drev såkalt vennskapsarbeid for å fremme kontakt med kommuniststatene i Østblokken, og fremme deres interesser i en norsk sammenheng. Organisasjonen ble etablert i 1951, og var en paraplyorganisasjon bestående av vennskapsforeninger for kommunistregimene i Tsjekkoslovakia, DDR, Ungarn, Folkerepublikken Polen og andre land. Pleonasmen «folkedemokrati» var den betegnelse kommunistiske stater og -diktaturer brukte om seg selv.

I 1966 hadde foreningen 600 medlemmer og én ansatt. Den mest aktive foreningen var Vennskapsforeningen Norge-DDR. Ettersom DDR ikke var diplomatisk anerkjent av Norge, så regimet i DDR på Vennskapsforeningen Norge-DDR som en viktig kanal for å fremme sine synspunkter. Den offisielle kontakten i DDR het *Gesellschaft für kulturelle Verbindungen mit dem Ausland*, senere *Liga für Völkerfreundschaft*. Vennskapsforeningen Norge-DDR arbeidet særlig for diplomatisk anerkjennelse av DDR fra norsk side, noe Norges NATO-allierte Vest-Tyskland motsatte seg.

Organisasjonen var sterkt dominert av medlemmer av Norges Kommunistiske Parti og Sosialistisk Folkeparti. Organisasjonen ble senere omdøpt til «Sambandet Norge-Folkedemokratiene/Internasjonalt Kultursamband».

Organisasjonen var en av dem som ble overvåket av Overvåkingspolitiet, som ledd i deres overvåkning av politisk venstreorienterte, og det de regnet som «venstreekstreme» personer og organisasjoner. Sambandet er omtalt i Overvåkingspolitiets halvårsrapporter og årsberetninger til 1975, men var overvåket frem til avslutningen av den kalde krigen. Fra 1958 omfattet overvåkningen også konstant telefonavlytting av organisasjonens kontor, og frem til midten av 1980-tallet var organisasjonen under total overvåkning av norske myndigheter. Å være medlem i denne organisasjonen eller noen av dens medlemsorganisasjoner gav grunnlag for opprettelse av politisak frem til første halvdel av 1980-tallet, det vil si at man ble registrert i Overvåkningspolitiets register. Organisasjonens historie og omfanget av overvåkningen er omtalt i Lund-rapporten.

Litteratur
----------

* Lund-rapporten kapittel 8.4.3.3, s. 358
* Holtsmark, Sven G. *Avmaktens diplomati: DDR i Norge 1949-1973*. Oslo: Den Norske Historiske Forening, 1999.
**Hinchingbrooke School** er en stor engelsk skole som ligger i utkanten av Huntingdon i Cambridgeshire. Opprinnelig utgjorde de omliggende landområdene — inkludert hva som i dag er byen Huntingdon — skolens eiendommer. Det hevdes at byens navn «Huntingdon» har sin årsak i at eierne av skolen var kjent for sine storslåtte jaktselskaper. Det er fortsatt en gate med trær som leder fra begynnelsen av Hinchingbrooke House og ned mot byen. Skolen er i dag en enhetsskole.

Historie
--------

Hinchingbrooke School ble grunnlagt som *Huntingdon Grammar School* i 1565. Blant skolens kjente elever fra dens tidligste historie er Oliver Cromwell og Samuel Pepys.

På begynnelsen av 1900-tallet begynte skolen å tillate at også piker som elever, og ved 1960-tallet ble det tatt imot rundt 90 elever i året.

 Performing Arts Centre, senteret for utøvende kunst
Den 1. september 1939 åpnet skolen en ny bygning ved Brampton Road — den samme dagen som den andre verdenskrigen brøt ut. I 1970 begynte skolen å ta imot elever med alle evner og ble snart en fullstendig enhetsskole. På samme tid endret skolens sitt navn og bygningen over flyttet til nye lokaliteter i Hinchingbrooke Park og det nyrenoverte Hinchingbrooke House.

I 1992 ble de tidligere Grammar School-bygningene stengt og skolen ble forent på et sted i Hinchingbrooke Park. Kort tid etter ble de eldre, «lavere skole»-bygningene hardt ødelagt av en storbrann og ble til sist revet. På dagens skole er det fire hus: Cromwell, Montagu, Pepys og Vesey. Hvert år konkurrer de fire husene for en «hus-cup» i både akademiske som sportslige konkurranser.

I 2006 ble Hinchingbrooke School også en idrettsskole.

Dagens rektor er Keith Nancekievill som kom til skolen fra Gosforth High School i 2003.

Referanser
----------

1. 1 2  Huntington Historic Town Walk[*død lenke*], huntslesure.org,
2. 1 2  Skolens nettsted,
3. ↑  «The History of Hinchingbrooke House». Arkivert fra originalen 18. mai 2021. Besøkt 18. november 2011.
4. ↑  About Hinchingbrooke House Arkivert 9. januar 2012 hos Wayback Machine. hhpac.org

Eksterne lenker
---------------

* Education study of sixth form[*død lenke*] (PDF), Villiers Park Educational Trust, juli 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Løveid skytterlag** er offisielt stiftet i 1894. Laget er en del av Telemark Skyttersamlag som inngår i Det frivillige skyttervesen.

Historie
--------

Laget er første gang nevnt i 1890 under Telefylkets Folkevæpningssamlag. 
Kom tilbake på listene i Det frivillige Skyttervesen (DFS) i 1894 som er det offisielle stiftelsesåret for laget. 
Laget ble borte i perioden 1927 til og med 1939.

Løveid skytterlag er idag ett av Telemark skyttersamlags 29 lag. Løveid er et skytterlag som holder til i Skien kommune. Laget har skytebane som ligger på Skotfoss, i nærhet av Løveid sluser. Løveid har et moderne skytebaneanlegg med 8 elektroniske skiver på 100m og 10 elektroniske skiver på 200m.

Lundedalen skytesenter er lagets innendørsarena, som har 6 skiver for skyting med salonggevær (.22 Long Rifle|.22 lr) på 15 meters avstand. Banen er topp moderne med elektronisk anvisning og automatisk skiveheis. Alle skiver på banene er av typen MegaLink.

Innendørsskytebanen er i brofundamentet for broen over Lundedalen i Hesselbergsgaten i Skien sentrum. Laget samarbeider med Grenland Miniatyrskytterlag som har 9 elektroniske skiver beregnet for luftgeværskyting på 10 meter.

Formenn
-------

* P. Berg 1890
* L. Weberg 1926
* Sverre Hem 1940-1946, 1948-1949
* A. Nordbø 1946-1947
* Alf Pedersen 1950-1951
* A. Slettenes 1952-1953
* Aa. Slettemo 1954-1959
* Hermann Olsen 1960-1961
* Harald Evjen 1963-1966
* Andreas Haave 1967-1972
* Øyvind Brekka 1975-1978
* Jan Sverre Strømodden 1979-1982
* Åge Sivertsen 1983-1985
* Knut Jonskaas 1986-1988
* Hans O. Halvorsen 1989-1992
* Willy Kraft 2008-2011

Medaljer og stjerner Landskytterstevnet
---------------------------------------

### Baneskyting

* Hanne Krafft 2004
* Glenn Anda Pettersen 2004, 2007, 2008, 2009, 2010
* Arild Sivertsen 1995, 2003
* Nils Medås 1982, 1987, 1988, 2004

### Feltskyting

* Nils Medås 2004

### Lagskyting

* Glenn Anda Pettersen 2007 Ese medaljen i gull

Medaljevinnere Landsdelskretsstevnet
------------------------------------

### Baneskyting

* Glenn Anda Pettersen 2010
* Nils Medås 2005
* Jan Sverre Strømodden 1989, 1990

Samlagsmestere
--------------

### Baneskyting

* Arild Sivertsen 2004, 2005
* Per Gunnar Bund 1999, 2000

### Feltskyting

* Tore Nilsen 1994
* Kåre Sivertsen 1980, 1982

### Innendørsskyting

* Glenn Anda Pettersen 2008
* Arild Sivertsen 1998, 2004, 2006
* Vidar Trommedalen 1989
* Øyvind Brekka 1984

Eksterne lenker
---------------

* Løveid Skytterlag
* Telemark Skyttersamlag
* Det frivillige Skyttervesen
**Grain** (symbol: **gr**) er en gammel engelsk måleenhet som er definert som 1/7000 av et skålpund (453,59237 gram/7000 = 0,06479891 gram, dvs. ørlite mer enn et Nürenberggran). Enheten var fra gammelt regnet for vekten av ett byggkorn (engelsk *barley-grain*). Tre grain ble dessuten til en karat vekt (= ett frø fra johannesbrødfrukten).

Vekten på prosjektiler til skytevåpen oppgis ofte i grain av amerikanske produsenter, mens europeiske produsenter vanligvis oppgir i gram.

Omregningsfaktor:

* Grains x 0,0648 = gram (avrundet, omtrenglig omregning)
* Gram x 15,43 = grains (avrundet, omtrenglig omregning)

Enheten brukes idag hovedsakelig i Norge som måleenhet for skyttere som lader sine egne patroner ettersom enheten brukes i amerikansk ladedata og våpenlitteratur. Europeisk ladedata og våpenlitteratur oppgir istedet ofte mål i SI-enheten i gram, og gram og grain brukes derfor til en viss grad om hverandre. Den vanlige forkortelsen for grain er *gr*, og må ikke forveksles med den vanlige forkortelsen for gram *g* (gram forkortes også av og til *gr*, men dette er mindre vanlig). Da bruken av grain er godt innarbeidet til lading (særlig til pistolammunisjon) medfører dette i praksis ikke så mange misforståelser fordi man som regel kan forstå hva som menes ut ifra kontekst. Måleenhetsnavnet brukes dog i andre sammenhenger i Nord-Amerika.

Moderne digitale kruttvekter kan ofte veksle mellom gram og grain.

Se også
-------

* Nürenberggran

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** HDS
 |
**Hinckley** er en markedsby i det sørvestlige Leicestershire, England. Den er administrasjonssenter for distriktet Hinckley and Bosworth. Byen ligger ved motorveiene M69 og M1 og ikke langt fra den større byen Nuneaton i Warwickshire. Hinckley er den nest største byen i det administrative grevskapet Leicestershire etter Loughborough. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 45 249 innbyggere, noe som innebærer en økning fra 1991 da den hadde et befolkningstall på 40 608.

Tradisjonelt har byen vært et sentrum for strømpeproduksjon. Motorsykkelprodusenten Triumph har også etablert seg der. Ashbykanalen renner gjennom byen. Byens fotballag er Hinckley United FC, som ble grunnlagt i 1997 da de to lagene Hinckley Town og Hinckley Athletic slo seg sammen.

Like ved byen ligger stedet hvor slaget ved Bosworth ble utkjempet den 22. august 1485. Det var det siste store slag under rosekrigene. Byen er nevnt i William Shakespeares stykke *Henrik IV* (del 2, akt 5, scene I).

Referanser
----------

1. ↑  «Map indicating the extend of Leicestershire». *Leics.gov.uk*. 19. august 2005
2. ↑  «Hinckley (Leicestershire)», *City Population*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hinckley, Leicestershire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kunstneriske fotografier fra Hinckley
* Hinckley Past & Present, Hinckleys fremste samfunn online
* The Buildings of Hinckley, bygninger
* Hinckley in the Civil War, byen under den engelske borgerkrigen
* Informasjon om Burbage Common fra myndighetene Arkivert 24. september 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
*Se også: Løvekvinnen (film)*
***Løvekvinnen*** er en roman av den norske forfatteren Erik Fosnes Hansen og ble utgitt i 2006. Boka ble tildelt Bokhandlerprisen.

Handling
--------

Boken handler om Eva Arctander, som blir født med sykdommen hypertrikose, en sykdom som medfører unaturlig hårvekst på store deler av kroppen. Romanen beskriver hennes livsløp fra hun blir født og til hun er 13-14 år. Boken skildrer også om oppveksten hennes på togstasjonen hvor hun bor og faren hennes er stasjonmester. Hun blir undersøkt av leger på nedverdigende vis og mobbet på skolen. Hun forelsker seg og opplever respekt og respektløshet. Boken starter med at hun er med i en omreisende teatergruppe sammen med andre med sjeldne sykdommer eller misdannelser. Boken går så tilbake i tid og beskriver hennes opplevelser med hensyn til sin sykdom og de folk hun møter. I boken benyttes vekselsvis førsteperson og tredjeperson.

Se også
-------

* Løvekvinnen (film) fra 2016

Utgaver
-------

* 2007: Cappelen Damm, heftet. ISBN 9788202281977
* 2006: Cappelen Damm, lydbok, lest av Erik Fosnes Hansen. ISBN 9788202265878
* 2006: Cappelen Damm, innbundet. ISBN 9788202241353.

Referanser
----------

1. ↑  «Ida (25) skremte statister som «Løvekvinnen» på film». Besøkt 3. september 2016.
2. ↑  «Erik Fosnes Hansen – Store norske leksikon». Besøkt 3. september 2016.
3. ↑  NRK. ««Løvekvinnen» solgt til 40 land før premieren». Besøkt 3. september 2016.
4. ↑  «Løvekvinnen av Erik Fosnes Hansen (Innbundet) - Romaner | Cappelen Damm forlag». *www.cappelendamm.no*. Besøkt 3. september 2016.
5. ↑  «Fant ikke siden | Tråden til Ellen i veven». Arkivert fra originalen 27. januar 2008. Besøkt 3. september 2016.
6. ↑  «En rørende historie». 3. desember 2006. Besøkt 3. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av boken på Cappelen Damms nettsider.[*død lenke*]
Punta Carena-fyret i 2009
Beliggenheten av Punta Carena-fyret på sydvesttippen av Capri
**Punta Carena-fyret** (italiensk: *Faro di Punta Carena*) er et fyrtårn som ligger på sydvestspissen av Capri omtrent 3 kilometer sydvest av Anacapri. Fyrtårnet har vært i drift siden 1867; byggingen begynte i 1862.

Beskrivelse
-----------

Det består av et oktagonalt tårn av murstein med lykt og galleri over en to-etasjes bygning. Fyrtårnet ble malt i 2010, og er hvitt med røde vertikale striper, samt fyrvokterens hus i rødt.

Fyrtårnet har et roterende lys som blinker hvitt hvert tredje sekund. Lykten er plassert 73 meter over havoverflaten og har en rekkevidde på 25 nautiske mil (omtrent 46 km), og er derfor karaktersiert som et offshore-fyr. Det består av et 28 meter åttekantet mursteinstårn over en to-etasjes bygning.

Referanser
----------

1. ↑  Rowlett, Russ.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Punta Carena Lighthouse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Capri.it Arkivert 3. juni 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MarineTraffic
 |
**Kvalifisering** brukes i flere sammenhenger om framgangsmåter for å vise at noen har visse ferdigheter, erfaringer, kunnskaper eller lignende.

I sport er kvalifisering en metode for å oppnå rett til å delta videre i en konkurranse eller for å tildelt en god startposisjon. I større turneringer må spillere eller lag ofte kvalifisere seg først for å få delta i selve turneringen. I motorsport kjøres det vanligvis kvalifiseringsrunder før selve konkurransen for å avgjøre hvem som skal få de beste startposisjonene.

I sjonglering er en kvalifisering pr. definisjon «antall hender × antall objekter du sjonglerer med» mottak. Det vil si – har du to hender og syv baller; 14 mottak for en kvalifisering. Driver man med passing, det vil si sjonglere/kaste til hverandre, kan man benytte flere objekter, for eksempel 13. 13 baller × 4 hender = 52 mottak for en kvalifisering. En kvalifisering er kriteriet for å «sjonglere» med noe. En flash, like mange mottak som objekter, består av å kaste all objektene opp, for så å ta i mot igjen; for eksempel fem kast og fem mottak med fem baller. Dette er da ikke «en sjonglering».

Kvalifisering og kvalifikasjon brukes også juridisk, blant annet ved søknad om ansvarsrett etter plan- og bygningslovgivningen og ved offentlige anskaffelser. 

Kvalifiseringen kan ved offentlige anskaffelser foregå enten samtidig med tilbud eller i en forutgående prekvalifisering. I konkurransegrunnlag fastsetter oppdragsgiver de kvalifikasjonskravene som gjelder for å delta i konkurransen. Kvalifikasjonene er minstekrav til tilbyderen og må være oppfylt for at tilbudet skal bli vurdert. Ved prekvalifisering kan det imidlertid være konkurranse om hvilke tilbydere som er best kvalifisert.
**Mannebot** er en historisk straffeform i Norden. Mannebøter var bøter man måtte betale til den fornærmede eller fornærmedes slektninger dersom man hadde begått en forbrytelse.

Den har vært kjent siden 1100-tallet, men er trolig av mye eldre opprinnelse. På den tiden var det et strengt hierarkisk system for straffebøter. For en mindre forseelse av samme art og karakter kunne en bot arte seg slik:[]

* Konge = 48 mark
* Jarl = 24 mark
* Biskop = 12-24 mark (avhengig av den status embetet hadde)
* Lendmann = 12 mark
* Baron = 12 mark
* Staller = 6-24 mark (avhengig av sosial posisjon)
* Herse = 6-24 mark (avhengig av sosial posisjon og lokale inntekter)
* Hauld = 6 mark
* Bonde = 3 mark
* Leilending = 2 mark
* Årbåren = 2 mark
* Reksthegn = 1,5 mark
* Løsingssønn = 1 mark
* Løsing = 3/4 mark
* Trell = rettighetsløs (kunne altså ikke kjøpe seg fri med en bot, men måtte tåle (fysisk) straff)

Det er viktig å være klar over at utmyntet mark ikke eksisterte på denne tiden. Angivelsene ovenfor ble derfor gitt i såkalt *tellet mark*. På 1100-tallet utgjorde 1 tellet mark 240 penninger, eller tilsvarende 1/2 mark brent eller veid. Verdien per tellet mark utgjorde derfor ca. 107,16 gram sølv. Senere (på 1300-tallet) tok man også i bruk såkalt *forgylt mark*. Denne tilsvarte 1/3 brent mark, senere også 192 penning. Det er imidlertid ikke kjent om bøtesystemet ovenfor ble endret i samsvar med endringene av markens verdi.

Referanser
----------

1. ↑  Mannebøter. (2015, 30. desember). I Store norske leksikon. Hentet 28. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Saturntempelet på Forum Romanum.
**Saturntempelet** befinner seg på Forum Romanum i Roma. Det er blant de eldste templene i Roma, grunnlagt så tidlig som rundt 497 f.Kr. med navnet *Ara Saturni*. Det vi ser i dag, er ruiner etter en restaurering på 300-tallet e.Kr. Under den romerske republikk rommet tempelet også den romerske statskassen, *aerarium* (av *aes* = bronse) som var plassert under trappetrinnene opp til podiet. Her hang også bronsetavlene med de romerske lovene. En elfenbensstatue av guden Saturn hadde føttene bundet med ullbånd som ble løsnet under den årlige feiringen av saturnalia 17. desember.

Da Julius Cæsar gjennomførte sitt statskupp i 49 f.Kr. la han uten skrupler beslag på en stor del av statskassen som da bestod av rundt 15.000 gullbarrer, 30.000 sølvbarrer og atskillige millioner sestertser. Han begrunnet sitt beslag med at det skulle brukes til å forsvare staten, i tilfelle av en gallisk invasjon - enda han nettopp roste seg av å ha nedkjempet gallerne.

Tempelet er blitt rekonstruert flere ganger. Raden av søyler som nå reiser seg over podiet, ble gjenreist etter en brann omkring 370 e.Kr. med hjelp av tilgjengelig materiale fra ulike hold. Søylene er av to slags egyptisk granitt og har ikke eksakt samme mål. Marmorblokken i arkitraven er tatt fra andre bygninger, men de joniske kapitélene med sine store volutter er typisk for senantikken og sikkert nylagde.

Referanser
----------

1. ↑  Saturns tempel på Forum Romanum
2. ↑  Saturntempelet på Forum
3. ↑  Anthony Pereira: *Rome* (s. 25), forlaget B.T. Batsford Ltd, London 1974, ISBN 0-7134-2813-9

| * v
* d
* r
Forum Romanum |
| --- |
| Antoninus Pius og Faustinas tempel • Augustus’ triumfbue • Basilica Aemilia • Basilica Iulia • Castor og Pollux-templet • Comitium • Concordiatemplet • Curia Iulia • Decennaliebasen • De førti martyrenes oratorium • Dei Consentes portiko  • Fokassøylen • Janustemplet • Julius Cæsars tempel • Jupiter Stators tempel  • Lacus Curtius  • Lacus Juturnae • Lapis Niger • Maxentiusbasilikaen • Milliarium Aureum • Porticus Margaritaria • Puteal Libonis • Regia • Romulustemplet • Rostra • Santa Maria Antiqua • Saturntempelet • Septimius Severus-buen • Titusbuen • Umbilicus Urbis • Venus Cloacinas helligdom • Venus og Romas tempel • Vespasiantempelet • Vestalinnenes hus • Vestatempelet • Via Sacra • Vicus Tuscus • Volcanal |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**RingsakerOperaen** er et amatørbasert operaselskap i Ringsaker i Hedmark. Det ble etablert i 1979, etter at *Ringsaker Operakor* var dannet to år tidligere. RingsakerOperaen hadde sin første oppsetning i 1979: *Elskovsdrikken* av Donizetti. Operaen satt opp flere operaer, om enn ikke hvert år, og har også andre arrangement gjennom året. Oppsetningene skjer i samarbeid mellom profesjonelle og frivillige aktører. 

Foreningen ble omorganisert til en stiftelse i 1998, med tilslutning fra *Ringsaker Operakor*, *RingsakerOperaens Venner*, *RingsakerOperaen Produksjon* og *Hedmarken Symfoniorkester*. Operasjef er (pr. 1. mai 2014) Kari Elisabeth Bekken. Hun etterfulgte Marit E. Selfjord som igjen hadde etterfulgt Durita Brattaberg. 

Hovedoppsetningen i 2011 var en nyskrevet opera av Ragnar Söderlind etter Tryggve Andersens roman *I Cancelliraadens dage*, som har handling fra Ringsaker. 

RingsakerOperaen mottok Hedmark fylkeskommunes kulturpris i 1996.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) RingsakerOperaen på *Operabase* (produksjoner, besetning, kalender)
Statue av Pārśva i jaintempelet i Lodhruva i Rajasthan.
**Parshva**, **Pārśva** (sanskrit पार्श्वनाथ); eller **Paras** (gujarati: પારસ; ca 870-777 f.Kr.) var en religiøs lærer innenfor jainismen. Han er den 23. og nest siste av jainismens *vadestedsmakerne*.

Jainismens opprinnelse knyttes til den omvandrende asketen Vardhamana Mahavira (599–527 f.Kr.), som jainene regner som den 24. og siste av *vadestedsmakerne*. Det er uklart hvorvidt Mahavira er en religionsstifter, eller om han reformerte en munkeorden grunnlagt av Parshva ca 250 år tidligere. Selv om jainene mener at alle de 24 vadestedsmakerne (*Tirthamkara*) er historiske personer, er det vanlig å anta at bare de to siste er historiske personer, mens de 22 eldste er mytiske personer.

Parshva skal ha vært en prins som i en alder av 30 ga avkall på verden, og viet seg til askese og religionen.

Selv om Mahavira framstår som jainismens hovedperson, er det Parshva som har flest templer oppkalt etter seg. Han oppfattes som særlig medfølende, og avbildes alltid med en krone eller hette kalt *nāga*, som har enten 3, 7 eller 11 stråler.

Referanser
----------

1. ↑  Fisher, Mary Pat (1997). *Living Religions: An Encyclopedia of the World's Faiths*. London: I.B.Tauris. ISBN 1860641482.  p. 115
2. 1 2  Per Kværne og Kari Vogt. «Jainismen» I: *Religionsleksikon*. Cappelen akademisk forlag, 2002 ISBN 82-02-19667-1
3. 1 2 3  Jens W. Borglands innledning til *Jainismen* (2011) i serien Verdens hellige skrifter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Marcus Christensen Humble** (født 1601, død 1661) var superintendent i Stavanger fra 1655 til sin død. Han var sønn av sogneprest i Humble på Langeland i Danmark, Christen Pedersen (død 1624) og Maren Gregersdatter. 

Marcus Humble ble uteksaminert i 1624 fra Odense skole. I 1627 ble han ordinert til personelkapellan for Tranekjær og Tullebølle. 1629 ble han utnevnt til sogneprest for Karleby og Horreby på Falster. 1641 ble han magister. Så ble han beskikket til legasjonsprest ved konsulatet i Osnabrück. Da dette var en midlertidig ansettelse, oppga han ikke sitt embede på Falster. I 1650 ble han forflyttet til det store sognekallet Faarevejle i Ods herred.

I 1655 ble han biskop i Stavanger, men døde allerede 8. april 1661. 

Han skal ha vært en dyktig og lærd mann. Vi vet om ett skrift som han var forfatter av. Det var «Den sande levende Tros fuldkomne Vished». Den ble utgitt i 1646, og med nytt opplag i 1754.

Han var gift to ganger. Først med prestedatteren fra Stubbekjøbing Ingeborg Andersdatter Beske. Hun ble mor til seks barn og døde kort tid før han dro til Norge. Andre gang ble han gift med Anna Kristensdatter Trane, som var enke etter den tidligere biskopen Thomas Kortsen Wegner. De hadde med seg sju egne barn inn i ekteskapet. Anna Kristensdatter Trane døde i 1696.

Litteratur
----------

* Andreas Faye, Christianssands Stifts Bispe- og Stiftshistorie, 1867, side 246ff.
* Barfod, Den falsterske Gejstligheds Personalhist. I, 159 ff.
* Dansk biografisk Lexikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Infatuation*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Snub Pollard.

Handling
--------

Phyllis Ladd mistet moren sin når hun var tolv år gammel, og bor sammen med faren sin - en velstående jernbane-magnat, som styrer huset. Som ung voksen blir Phyllis forelsket i skuespilleren Cyril Adair. Hun inviterer ham på te, og han - i håp om å forføre henne - takker ja til dette. Men faren hennes beordrer Phyllis til å avbryte dette forholdet, men Phyllis nekter å gå med på det.

De to gifter seg, men livet deres ser ikke særlig lykkelig ut: Cyril sliter med alkoholisme, får sparken fra jobben sin, og klarer ikke å finne noen andre jobber fordi Ladd overtaler potensielle arbeidsgivere til ikke å ansette ham. Ikke desto mindre står Phyllis fremdeles ved ektemannens side, og forsøker å hjelpe ham ut av alle problemene hans. Når Ladd frister dem med pengene sine for å bryte opp ekteskapet deres, nekter de å gå med på dette.

Rolleliste
----------

* Margarita Fischer som Phyllis Ladd.
* Harry A. Pollard som Cyril Adair.
* Joseph Singleton som John Ladd.
* Lucille Ward som Mrs. Fenshaw.

Referanser
----------

1. ↑  INFATUATION

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Infatuation* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Infatuation* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Infatuation* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Infatuation* på Silent Era Rediger på Wikidata
**María Silvina D'Elía** (født 25. april 1986) er en argentinsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 2012 i London.

D'Elía vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL-2012 i London. Hun var med på det argentinske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen for damer bak Nederland.

Tolv lag deltok, Argentina vant gruppe B foran New Zealand, med tre seiere, en uavgjord og et tap. I semifinalen møtte de Storbritannia, som de beseiret med 2-1. 10. august 2012 spilte de finale mot Nederland, Nederland vant finalen med 2-0.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2012 Storbritannias flagg London - Sølv i landhockey, kvinner - Argentinas flagg Argentina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Silvina D'Elía – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Silvina D'Elía – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Silvina D'Elía – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (ar) Silvina D'Elía – Argentinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Silvina D'Elía – FIH Rediger på Wikidata