recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Veli-Matti Lindström i Holmenkollen 2007.  
Foto: Alexander Nilssen
**Veli-Matti Olavi Lindström** (født 15. november 1983 i Nastola) er en finsk skihopper.

1. januar 1999 debuterte Lindström i verdenscupen i skihopping|verdenscupen under nyttårshopprennet i Garmisch-Partenkirchen. Han tok sine første poeng i Kuopio i november 2000. Totalt oppnådde han fem pallplasser i verdenscupen. I tillegg var han med på å finne fire konkurranser i laghopping med Finlands landslag. Hans beste sammenlagtplassering i verdenscupen var en 15.-plass fra 2004.

Lindström ble finsk mester i sesongen 2000/01, og senere også juniorverdensmester både individuelt og i laghoppingen. Det påfølgende året deltok han i OL 2002 i Salt Lake City, der han var med på laget som tok sølv bak det tyske vinnerlaget. I tillegg kom han på femteplass i normalbakken.

Fra 2000 deltok han regelmessig i hoppuka og oppnådde mange gode plasseringer. Under skiflygingsrennet i Planica i 2003 hoppet han 232,5 meter, lengre enn den gjeldende verdensrekorden, men på grunn av et fall fikk han ikke godkjent hoppet som rekord. Under VM i skiflyging 2004 i Planica tok han sølvmedalje i laghoppingen.

Foran sesongen 2005/06 skadet han seg stygt, og hoppet dette året bare i kontinentalcupen. Sesongen 2006/07 åpnet med en overraskende 4.-plass i Kuusamo, men de gode resultatene uteble senere i sesongen.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 2000/01 | 18. | 277 |
| 2001/02 | 19. | 274 |
| 2002/03 | 22. | 295 |
| 2003/04 | 15. | 476 |
| 2004/05 | 77. | 008 |
| 2006/07 | 34. | 130 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Veli-Matti Lindström – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Veli-Matti Lindström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Veli-Matti Lindström – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Alruk og Erik kjemper med sine hestbisler, illustrasjon av Hugo Hamilton.
**Diarki** eller **dobbeltstyre** (gammelgresk: δι- / δύο = *to*, + ἄρχω = *å herske*) er statsformer der den utøvende makten er fordelt på to likeverdige personer eller to instanser. Regentene kalles i entall for «diark», i motsetning fra en enkelregent «monark».

Da de romerske keisere Diokletian og Maximian Herculius delte keisermakten ble riket et diarki. Likeledes de mytologiske svenske ynglinge-kongepar Erik og Alrik og Yngve og Alf samt de mytologiske langobardiske kongebrødre Ibor og Aio.

Det er tre diarkisk styrte land i dag[]: 

* Andorra har to statsoverhoder; en geistlig fyrste-biskop (biskopen av Urgell i Spania) og den franske presidenten, som i Andorra fungerer som verdslig folkevalgt fyrste.
* San Marino regjeres av to kapteinregenter (italiensk: *Capitani Reggenti*) som velges for seks måneder av landets parlament. De er stats- og regjeringssjefer, og velges vanligvis fra hvert sitt parti.
* Swaziland er et diarki ved det at kongen (ngwenyama) hersker sammen med sin mor, dronningmoren (ndlovukati).

Se også
-------

* Monarki
* Tetrarki
* Polyarki

Kilder
------

Store norske leksikon, diarki - 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Innløpet til Velfjorden
**Velfjorden** er en fjord i Brønnøy og Vevelstad kommune i Nordland. Fjorden har innløp mellom Hornneset i Brønnøy i vest og Sørodden i Vevelstad i øst og strekker seg 31 kilometer sørøstover til Tarmaunbotnet i enden av Langfjorden. Fjorden har en rekke sidefjorder, som Okfjorden, Storfjorden, Lislbørja, Storbørja, Sørfjorden, Heggfjorden og Langfjorden.

Ved Hornneset ligger Horn og fra der går det ferje over fjorden til Anddalsvågen som en del av fylkesvei 17. Ved Okneset går Okfjorden nordøstover, mens Storfjorden går nordøstover et stykke lenger sør ved Røyrvikodden. Et stykke lenger inn i fjorden deler den seg i flere grener. Ei halvøy stikk nordover i fjorden med Sørfjorden på vestsiden og Heggfjorden på østsiden. Innerst i Heggfjorden ligger grendesenteret Hommelstø.

Øst for halvøya ligger Børjeneset og her går Lislbørja østover på nordsiden, mens Storbørja ligger på sørsiden. Mellom innløpet til Storbørja i øst og Heggfjorden i vest fortsetter Velfjorden sørover som Langfjorden. 

Fylkesvei 76 går langs deler av vestsiden av fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Velfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Ordenstegn
Ordensstjerne
**Velgjørenhetens orden** (tyrkisk: *Şefkat Nişanı*) er en osmansk orden innstiftet 27. september 1878 av sultan Abd-ul-Hamid II, men allerede utdelt tidligere samme år. Ordenen ble etablert for å belønne kvinners humanitære innsats. Den regnes som en dameorden. Velgjørenhetens orden kunne tildeles innbyggere i Det osmanske rike, så vel som utenlandske kvinner. Ordenen ble avskaffet ved Det osmanske rikes fall i 1922.

Inndeling
---------

Velgjørenhetens orden er inndelt i tre grader:

* 1. klasse
* 2. klasse
* 3. klasse

Insignier
---------

Ordenstegnet for Velgjørenhetens orden er en femtagget stjerne med sultanens tugra i midten. Ordenstegnenes motiv og utforming var grunnleggende lik for alle klasser, men var ulikt påkostet og hadde ulik størrelse.

1. klasse hadde to ordenstegn: En stjerne til å bære på brystet (eventuelt i kjede om halsen). Denne består av en rødemaljert femtagget gullstjerne med kuler i spissene og med diamantbesatte stråler samt kvister med grønne blader og røde edelstensblomster mellom spissene. Midtmedaljongen er i gull og har sultanens tugra. Medaljongen er omgitt av en grønn bord med ordene «INSANIYYET», «HAMIYYET» og «MU'AVENET» i arabiske bokstaver. Innskriften betyr veldedighet, oppofrelse og bistand. Videre hadde 1. klasse et ordenstegn til å bære i bånd over skulderen. Dette består også av en stjerne, men uten noe i vinklene mellom spissene. Stjernen er opphengt i båndet i et ledd utformet som en rødemaljert halvmåne og stjerne.

Ordenstegnet for 2. klasse er en mindre utgave av bryststjernen. Også denne er besatt med diamanter. Ordenstegnet for 3. klasse er en stjerne uten edelstener. Ordenstegnene for 2. og 3. klasse ble båret i sløyfe på brystet.

Ordensbåndet er hvitt med kantstriper i grønt, rødt og grønt.

Tildeling
---------

Velgjørenhetens orden var ment å belønne kvinners innsats for å hjelpe ofre for ulykker og katastrofer, samt innsats for å hjelpe soldater skadet på slagmarken. 
Den kunne tildeles innbyggere i Det osmanske rike, så vel som utlendinger. Det var ikke satt begrensninger på antall tildelinger av Velgjørenhetens orden.

I praksis ble ordenen også tildelt for andre typer fortjenstfull innsats, i diplomatisk sammenheng og som tegn på sultanens gunst. I 1911 var 23 av 33 prinsesser innehavere av ordenens 1. klasse. Ordenen ble tildelt utenlandske keiserinner, dronninger og prinsesser.

Kilder
------

* Edhem Eldem: *Pride and Privilege. A History of Ottoman Orders, Medals and Decorations*, Istanbul: Ottoman Bank Archives and Research Centre, 2004, s. 258–267 og 270–271. ISBN 9759369281
«**Le Griffon**», (bygget av René-Robert Cavelier, Sieur de La Salle), er regnet som den første store seilskuten på den øvre delen av De store sjøer i Nord-Amerika. Skipet ble sjøsatt i Cayuga Creek som en førtifem tonns bark med fem til sju kanoner. Den var 60 fot lang. Med La Salle på turen var fader Louis Hennepin. På sin jomfruseilas som startet 7. august 1679, seilte den over Eriesjøen, Huronsjøen og Michigansjøen med et mannskap på 34. La Salle gikk på land 18. september 1679, og sendte skipet tilbake mot Niagara. På ferden tilbake fra Green Bay, Wisconsin forliste skipet med mannskapet på 6, og en last med pels.

Flere skipsvrak av gamle seilskuter har blitt antatt å være «Le Griffon», men bortsett fra de som viste seg å være andre skip, har det ikke vært mulig å identifisere skipet. Et mulig vrak ligger ved den vestre delen av Manitoulinøya i Huronsjøen, et annet ligger ved Escanaba, Michigan. «Le Griffon» var det andre av en serie av tusenvis av skip som har forlist på De store sjøer (det første var en annen skute bygd av La Salle kalt «Frontenac», en 10 tonns bark eller brigantin som forliste i Ontariosjøen 8. januar 1679.)

Le Griffon kan ha blitt funnet i senere tid av Great Lakes Exploration Group.

Litteratur
----------

* Kohl, Cris (2004). *Shipwreck Tales of the Great Lakes*. West Chicago: Seawolf Communications, Inc. ISBN 0-9679976-7-4.

Eksterne lenker
---------------

* The Search for the Elusive Griffon Arkivert 19. august 2008 hos Wayback Machine.
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**«Kong Sverre»** var en fregatt i den norske marinen, sjøsatt i 1860 og utstyrt med moderne og svært kraftig skyts. Fregatten var bygget i treverk, som begynte å bli utdatert og sårbart for moderne artilleri.

«Kong Sverre» var svært kraftig bygget, av italiensk eik. Skipet stod ikke ferdig før 3 år etter sjøsettingen, og først 11. april 1864 kunne C.H. Valeur heise kommando på fregatten. Treskipenes tid var imidlertid definitivt forbi. Panser var kommet til, likeledes granater som kunne sette store treskip i brann på et øyeblikk. Et stort treskip som «Kong Sverre» hadde sannsynligvis ikke kommet godt ut av en kamp med et pansret skip. Allerede 13. august 1864, samme år som kommandoen ble heist, ble kommandoen strøket, og fregatten langt i opplag. Den var for det første avleggs, og for det andre svært dyr å holde i drift, med sin 600 mann store besetning.

I 1894 ble riggen tatt ned, maskinen fjernet og hun ble brukt som losjiskip på Hortens indre havn. 13. september 1932 ble det besluttet å hugge opp fregatten, etter et forgjeves forsøk på å skaffe til veie 30 000 kroner som skulle brukes til å bevare skipet for ettertiden. Dette ble ikke oppnådd, og «Kong Sverre» ble 28. juli 1932 solgt til Stavanger Skibs-Ophugnings Co. AS i Stavanger for opphugging.

Noe av eiken fra skipet ble brukt da Norges Rederforbund bygde Redernes hus i Oslo, som sto ferdig i 1934. Hele 7. etasje i Redernes hus består den dag i dag av eik fra «Kong Sverre», med komplett skipsgulv. Også to av messingkanonene fra «Kong Sverre» står utstilt i Redernes hus.

Andre deler av eiken ble brukt for å bygge Sverresalen i Sola Strand Hotel ved Sola.

Se også
-------

* Liste over den Kongelige Norske Marines skip

Litteratur
----------

* Marius Thomassen: 90 år under rent norsk orlogsflagg, Eide Forlag, 1995.

Referanser
----------

1. ↑  «Selskap». *Sola Strand Hotel* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 27. oktober 2021. Besøkt 27. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Forsvarsnett om «Kong Sverre»
**Velferdsøkonomi** er en gren av samfunnsøkonomi som benytter mikroøkonomi til å evaluere graden av velvære eller nytte for samfunnet som helhet, særlig relatert til økonomisk likevekt og samfunnsøkonomisk effektivitet. Analysen baserer seg gjerne på å vurdere ulike likevekter opp mot hverandre gjennom en samfunnsmessig velferdsfunksjon.

Det er to hovedteoremer innen velferdsøkonomi: Velferdsøkonomiens første teorem sier at en generell likevekt under fullkommen konkurranse vil være paretooptimal, mens velferdsøkonomiens andre teorem sier at en paretooptimal allokering kan oppnås i generell likevekt under fullkommen konkurranse.

Innsikt fra velferdsøkonomi er relevant for offentlig økonomi og økonomisk politikk når en skal vurdere hvorvidt og eventuelt hvordan man skal gripe inn i markedet. Nytte-kostnadsanalyse benytter seg også av velferdsøkonomisk teori.

Referanser
----------

1. ↑  Deardoff, Alan V. «Welfare Economics». *Deardorffs' Glossary of International Economics*. Besøkt 30. april 2017.
2. 1 2  Stoltz, Gerhard (2. juni 2014). «Velferdsøkonomi». *Store norske leksikon*. Besøkt 30. april 2017.
3. ↑  Deardoff, Alan V. «First theorem of welfare economics». *Deardorffs' Glossary of International Economics*. Besøkt 30. april 2017.
4. ↑  Deardoff, Alan V. «Second theorem of welfare economics». *Deardorffs' Glossary of International Economics*. Besøkt 30. april 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Svein Longva** (født 20. desember 1943 i Oslo, død 16. april 2009) var en norsk samfunnsøkonom, og var riksmeklingsmann fra 1. januar 2005 til sin død. Han var utdannet cand.oecon. og arbeidet i Statistisk sentralbyrå fra 1968 til 2004, som administrerende direktør fra 1991.

I tillegg var han også blant annet leder av Teknisk beregningsutvalg (TBU), *Levekårsutvalget av 1993*, Barnefamilieutvalget av 1996, og medlem av Sysselsettingsutvalget. Han var også styremedlem i Vestlandsforsking og Transportøkonomisk institutt, og ledet i perioden 1999–2003 samarbeidsorganet for europeiske statistikkbyråer, *The Bureau of the Conference of European Statistician* (CES). Longva var professor II ved Institutt for økonomi ved Universitetet i Bergen fra 1989 til 1992.

Han ble i 2004 utnevnt til ridder av første klasse i Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sitt store samfunnsengasjement. Longva ble gravlagt ved Østre gravlund i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Fra tallsnekrer til riksmegler Samfunnsspeilet nr. 6, 2004
* Svein Longva er død (NRK.no)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Reidar Webster** | **Riksmeglingsmann**(2005–2009) | Etterfølger:**Kari Gjesteby** |

| * v
* d
* r
Direktører for Statistisk sentralbyrå |
| --- |
| 
* Anders Nicolai Kiær (1877–1912)
* Nicolai Rygg (1913–1919)
* Gunnar Jahn (1920–1945)
* Arne Skaug (1946–1948)
* Petter Jakob Bjerve (1949–1980)
* Arne Øien (1980–1990)
* Svein Longva (1991–2004)
* Øystein Olsen (2005–2010)
* Hans Henrik Scheel (2011–2014)
* Christine B. Meyer (2015–2017)
* Bjørnar Gundersen (fung.) (2017)
* Birger Vikøren (2017–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Epping** er en markedsby og et verdslig sogn i Essex i England. Byen er administrasjonssenter for distriktet Epping Forest. Ved folketelling 1991 hadde byen 9 922 innbyggere, noe som hadde minsket til 9 889 i 2001, før det økte igjen de neste ti årene til 10 289 i 2011.

Geografi
--------

Byen ligger omkring 27 km nordøst for Londons sentrum, i den nordlige delen av Epping Forest. Den befinner seg på en rygg mellom elvene Roding og Lee.

De fleste av de omkring 10 000 innbyggerne (folketelling 2011) bor i nærheten av hovedveien B1393 og Epping stasjon. Omkring tusen mennesker bor i landsbyen Coopersale, som er en del av det verdslige sognet. De telles derfor med blant byens innbyggere, selv om det ligger et skogområde mellom selve Epping og Coopersale.

Byen ligger nord for krysset mellom M11 og M25 ved Theydon Gardon, og nær kryss 26 på M25 og kryss 7 på M11.

Sport
-----

Fotballklubben Epping Town FC ble nedlagt i 1984.

Forbindelse til Tyskland
------------------------

Epping er kjent i Tyskland fra flere lærebøker i engelsk, der den er hjembyen til de fiktive personene Peter, David, Betty og Helga. Den er vennskapsby med Eppingen i Baden-Württemberg.

Kjente personer fra Epping
--------------------------

* David Byron (1947–1985), sanger og frontmann i Uriah Heep
* Chris Burn (født 1955), pianist og komponist
* Dave Gahan (født 1962), sanger og frontmann i Depeche Mode
* Philip Hammond (født 1955), britisk konservativ politiker
* Antonio Pappano (født 1959), britisk dirigent og pianist

Se også
-------

* North Weald

Referanser
----------

1. ↑  «Epping (Essex)», *City Population*

Litteratur
----------

* *Epping Town Guide*. Plus Publishing Services (på vegne av Epping Town Council. 2002.
* Jenkins, Roy (2001): *Churchill*, Macmillan, ISBN 0-330-48805-8. s. 391–392

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Epping, Essex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Epping Forest District Council
* Essex County Council Arkivert 23. november 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Svein Mossige** (født 5. desember 1949) er en norsk psykolog. Han er professor i psykologi ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo og forsker I (bistilling) ved Velferdsforskningsinstituttet NOVA. Mossiges forskning fokuserer særlig på vold og overgrep mot barn, herunder psykologisk behandling av barn og unge og omfang og konsekvenser av vold og seksuelle overgrep mot barn og unge.

Karriere
--------

Mossige ble cand.psychol. ved Universitetet i Oslo i 1974, er spesialist i klinisk psykologi med fordypning i barn og ungdom og ble dr. psychol. ved Universitetet i Oslo i 1998. Han arbeidet tidligere som klinisk psykolog. Fra 1996 til 2010 var han seniorforsker, forsker I og forskningsleder ved NOVA. Han ble professor i psykologi ved Universitetet i Oslo i 2011, og har en bistilling som forsker I ved NOVA.

I 2014 ble han leder for Voldsprogrammet ved NOVA, et femårig forskningsprogram etablert av Regjeringen.

Publikasjoner
-------------

* *Har barnet mitt vært utsatt for seksuelle overgrep? En narrativ analyse av mødres fortellinger* (1998, doktoravhandling)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Det akademiske kollegium Arkivert 27. mars 2005 hos Wayback Machine.
3. ↑  Svein Mossige
4. ↑  Forskningsprogram om vold i nære relasjoner, Justis- og beredskapsdepartementet

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Svein Mossige i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Svein Mossige i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Innenfor astronomien er **epoke** et øyeblikk i tid der himmelkoordinatene eller baneelementene er spesifisert.
For himmelkoordinatene er posisjonen ved andre utregnet ved å se på presesjon og egenbevegelse.
For et baneelement er det nødvendig å ta hensyn til avvik og påvirkninger av andre legemer for å regne ut baneelement for en annen tid.

Epokestandarden som blir brukt nå er J2000.0, som betyr 1. januar 2000 klokka 12.00 jordtid (jordtid blir også kalt terrestrisk tid, TT). Bokstaven **«J»** viser at typen epoke er av juliansk epoke. Den forrige epokestandarden var B1950**.**0, der **«B»** står for besseliansk epoke. Etter 1984 er juliansk epoke vært i bruk, hvor det tidligere var besseliansk. Henry Draper-katalogen bruker for øvrig B1900.0.

Epoke for baneelement er vanligvis gitt i jordtid (TT), i flere format, som for eksempel:

* Gregoriansk dato med 24-timersklokke: 1. jan. 2000, 12:00 TT
* Gregoriansk dato med døgnet i tallbrøk: Jan. 1,5 2000 TT
* Juliansk dag med døgn i tallbrøk: JDT 2451545,0
* NASA og NORADs tolinjeelementsformat med døgn i tallbrøk: 00001,50000000

Portal: Astronomi
**Deltakermodellen** er en skjermingsmetode for beskatning av deltakerliknede selskaper (ansvarlig selskap, kommandittselskap, indre selskap, partrederi og stille deltakere) i Norge. Modellen ble innført fra og med 2006 og var et ledd i skattereformen av 2006.

Formålet med deltakermodellen er å skjerme risikofri avkastning av den investerte kapitalen fra beskatning ved uttak.

Ved fastsettelse av alminnelig inntekt settes deltakers overskudd eller underskudd på deltakelsen til en andel av selskapets overskudd eller underskudd. Når personlig deltaker mottar utdeling fra selskapet, skal det beregnes et tillegg i alminnelig inntekt. Tillegget settes til verdien av utdelingen, fratrukket overskuddsandel multiplisert med deltakerens skattesats for alminnelig inntekt og skjermingen. Skjermingsfradraget settes til skjermingsgrunnlaget multiplisert med skjermingsrenten. Skjermingsgrunnlaget er summen av netto kostpris for selskapsandelen, anskaffelseskostnader og deltakerens innskudd i selskapet og tillagt ubenyttet skjerming for tidligere år.

Se også
-------

* Aksjonærmodellen
* Fritaksmetoden
* Foretaksmodellen

Referanser
----------

1. ↑  Skatteloven §§ 10-40 til 10-48

Litteratur
----------

* NOU 2003: 9 Skatteutvalget
* St.meld. nr. 29 (2003-2004) Om skattereform
* NOU 2005: 2 Uttaksutvalget
* Ot.prp. nr. 92 (2004-2005) Om lov om endringer i skatte- og avgiftslovgivingen mv.
Bislett plass  Foto: Trond Strandsberg 
Bislett plass sett fra Thereses gate, med Bislett stadion og Bislett bad. Foto: Helge Høifødt 
**Bislett plass** er en plass i Oslo ved Bislett stadion. Louises gate, Bislettgata, Pilestredet, Josefines gate, Underhaugsveien, og Thereses gate møtes der.

Relasjon til trafikk
--------------------

Gatene som relaterer til plassen, møtes i en rundkjøring (som var blant de to første i Norge) med en gressplen i midten.

Trikken passerer over plassen, gjennom rundkjøringen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bislett plass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bislett plass Oslo kommune
* Fornuften kan få seire i Bislett-saken... Informasjon fra Oslo Byes Vel, Fortidsminneforeningen, Allgrønn og Aksjon Bislett. «Riksantikvaren 28.05.2002 til Oslo kommune, Byantikvaren i konsekvensutredningssaken: "Bislettgata er ett av de sterkeste plangrep som gjøres her i denne perioden, og som nytt bindeledd mellom Bislett plass og Dalsbertgstiens eldre veiløp»
**Buyantu Khan** (også: **Ayurparibhadra**; kinesisk: 元仁宗, **Renzong** ; født 9. april 1285 i Xiangshuiyuan i Yanqing, død 1. mars 1320 i Beijing) var en keiser under Yuan-dynastiet i Kina. Han regjerte 1311–1320.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ayurparibhadra Buyantu Khan var den annen sønn av Darmabala og Dagi (Targi) av khunggiratene, og oldebarn av Kublai Khan (regj. 1260–94). Han ble undervist av den konfucianske høylerde Li Meng, en undervisning som sterkt influerte på hans politiske tenking og hans beslutninger, siden tidlig i trenårene.

Han var yngre bror av Khaishan (Külüq Khan, regj. 1307–1311) og gjaldt som forsvarer for kinesiske interesser og som mild, velgjørende og flittig.

### Keiser

Kort etter sin tronbestigelse avsatte han fem ministre (de viktigste av brorens støttespillere) og henrettet dem for angivelig korrupsjon. 

I 1315 forsøkte Buyantu Khan å gjeninnføre den kinesiske embedsmannseksamen, for å gi konfucianismen et forsterket innpass i landets forvaltning, som var dominert av ikkekinesere. Dette ble ansett som en viktig reform og et fremskritt, selv om kineserne ble holdt sterkt tilbakeunder disse eksamener og på et vis bare var en parodi av tidligere tiders eksaminasjonsdisiplin. 

Buyantu Khan omgav seg med kinesiske lærde som for eksempel maleren Zhao Mengfu og hadde omsorg for rettspleien.

Rundt sønnene til broren hans (Qoshila og Toqa Timur) utkrystalliserte det seg et mongolsk motparti, men fordi dets representanters unge alder hadde det ingen sjanse. Qoshila flyktet i 1316 til Tsjagatai-khanatet. Relasjonene til Tsjagatai var siden 1314 anspente etter at noen mindre stridigheter da hadde ført til krigsutbrudd. Denne krigen vant Yuandynastiet under general Togachi (i samspill med ilkhanen Öljeitu) i 1315/16. 

Under keiserens siste livsmåneder ansporte den forhatte finansminister Temüder († 1322) til maktkamper i hoffet, som hadde sin bakgrunn i den vanskelige finansielle situasjon. Det munnet ut i at Buyantu Khans sønn Suddhipala (Gegen Khan, regj. 1320–1323) ble myrdet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Otto Franke: *Geschichte des chinesischen Reiches*, de Gruyter 1930, s. 580; René Grousset: *The Empire of the Steppes. A History of Central Asia*, Rutgers 1970, ISBN 0-8135-0627-1, S. 340; Walther Heissig: *Erzählstoffe rezenter mongolischer Heldendichtung*, Harassowitz 1988, ISBN 3-447-02675-8, S. 142; tibetansk: ཨ་ཡུ་པར་པ་ཏ་བུ་ཡན་དུ།, se George N. Roerich, *The Blue Annals*, Motilal Barnasidass 1996, ISBN 81-208-0471-6, s. 58.
3. ↑  Yuan shi, 22. s.480

Litteratur
----------

* *Imperial mausoleums of China* **(svenska)**. China National Art Photograph Publishing House. 2006. ISBN 7-80069-732-0.
* *Kinas historia* **(svenska)**. Historiska media. 2012. ISBN 978-91-87031-24-3.
* *Imperial China 900-1800* **(engelsk)**. Harvard University Press. 2003. ISBN 0674012127.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Uitlander** (afrikaans: «utlending») var navnet som ble gitt til fremmedarbeidere under den innledende utforskingen av Witwatersrands gullfelter i Transvaal.

Disse enorme gullfeltene ble oppdaget i 1886, og innen ti år var det antatt at befolkningen av uitlandere i Transvaal var dobbel så stor som de innfødte transvaalerne, 60 000 uitlandere mot 30 000 burghere. Nøyaktige tall er usikre siden den første folketellingen i Transvaal ble foretatt i april 1904. Regjeringen i Transvaal gjorde det til politikk å anta at der var 60 000 uitlandere mot 30 000 burghere (disse tallene henviser kun til voksne menn). Dette var et konservativt anslag, andre hevder at forholdet var 4:1 eller til og med 10:1. Til tross for disse tallene har senere forskere hevdet at der faktisk var et jevnt forhold mellom dem, men med tanke på gruvedriftens form, kan der ha vært flere uitlandermenn. Disse arbeiderne var først og fremst konsentrert rundt Johannesburg–området.

Transvaals regjering, under president Paul Kruger, var bekymret for effekten som denne store folkemengden kunne ha på Transvaals uavhengighet. Uitlanderne var nesten utelukkende briter. Det å gi dem stemmerett på et tidspunkt da Storbritannias regjering var ivrige etter å utvide sin makt i Sør-Afrika, ville nesten helt sikkert føre til at makten i Transvaal gikk over i britiske hender, og Transvaal ville til slutt ende opp som britisk koloni. Resultatet var at regjeringen i Transvaal vedtok en lovgivning som nektet alle uitlandere som ikke hadde bodd i landet i 14 år og ikke var over 40 år, stemmerett eller borgerskap. Dette sperret uitlanderne fra meningsfull politisk innflytelse.

Dette, sammen med høy skattlegging og korrupt og ineffektiv offentlig administrasjon, førte til betydelig misnøye. Behandlingen av dem var bakgrunnen for Jameson-raidet i 1895. Cecil Rhodes planla en invasjon av Transvaal som skulle være samtidig med et opprør blant uitlanderne i Johannesburg. Dr Leander Starr Jamesons styrke invaderte, men det forventede opprøret fant aldri sted. Invasjonsstyrken ble raskt overmannet og arrestert.

Fra 1897 av brukte høykommissæren for det sørlige Afrika, Alfred Milner, og kolonisekretæren, Joseph Chamberlain, brukte de nektede rettighetene til uitlanderne som sitt hovedpunkt for et angrep på Transvaal. De oppmuntret aggitasjon blant uitlanderne og presset uitlandernes krav med trussel om krig på Krugers regjering.

Til slutt førte britenes insistering og Krugers prinsippfaste holdning til utbruddet av andre boerkrig i 1899. Ved nederlaget i 1902, ble Transvaal britisk koloni. Alle innbyggere i Transvaal ble etter dette britiske undersåtter. Dermed falt begrepet uitlander ut av bruk.

Referanser
----------

1. ↑  JS Marias, The Fall of Kruger's Republic, s2

Litteratur
----------

* Marais, JS, *The Fall of Kruger's Republic*, (1961, Clarendon Press)

Eksterne lenker
---------------

* «Imperialism in the dock», boerkrigen
* Uitlandernes stemmerett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Spink & Son** er et britisk firma, grunnlagt i 1657 av John Spink i London. Firmaet er kjent som produsent av ordenstegn og medaljer. Det har også drevet med gullsmedvirksomhet, mynthandel, antikvitets- og kunstforretning og forlagsvirksomhet.

Firmaet har produsert utmerkelsestegn for Storbritannia, så vel som for samveldeland. Under andre verdenskrig framstilte firmaet ordenstegn og medaljer for de nederlandske, norske og polske regjeringer i eksil. Krigskorset, St. Olavsmedaljen med ekegren og Krigsmedaljen er blant norske utmerkelser som har vært produsert hos Spink & Son.

Referanser
----------

1. 1 2  «Spink & Son», i Gerd Scharfenberg og Günter Thiede: *Lexikon der Ordenskunde. Von Adlerschild bis Zwieselskreuz*, Regenstauf: Battenberg, 2010, s. 521.
2. ↑  Hallberg, Harald: *Norske dekorasjoner. Tildelt med bånd til å bæres på uniform eller sivilt antrekk*, Ålgård: Dreyer bok, 2012, s. 258–260, 263–265, 266–268.

Eksterne lenker
---------------

* Spink & Son

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Spinkelt taigafly** (*Xestia laetabilis*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes i de indre delene av Østlandet, Trøndelag og Nord-Norge i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 28 – 40 mm), spinkelt, grått nattfly. **Forvingen** er grå med tydelige, svarte tegninger. Mellomlinjene er svarte og kraftige. Nyre- og ringmerkene er lyse og forbundet med en kraftig, svart strek. Bølgelinjen langs vingens ytterkant er smal og utydelig. **Bakvingen** er lysgrå med et nokså smalt, grått tverrbånd rundt midt i vingen og en utydeleig, grå flekk litt foran midten.

Levevis
-------

Arten lever i barskog, der larvene lever på blåbær (*Vaccinium myrtillus*). De voksne sommerfuglene flyr i juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Fennoskandia og videre østover langs nordkysten av Russland til Stillehavet, dessuten i det nordlige Mongolia. I Norge finnes den på det indre Østlandet, og er funnet spredt i Trøndelag og Nord-Norge nord til Øst-Finnmark. Den er ikke vanlig, men ikke like sjelden som enkelte andre *Xestia-*arter.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* Utbredelsesdata

Eksterne lenker
---------------

* (en) *spinkelt taigafly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt taigafly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *spinkelt taigafly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *spinkelt taigafly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt taigafly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt taigafly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt taigafly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Xestia laetabilis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Xestia laetabilis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Fra venstre, en skiapod eller monopod, en kvinnelig kyklop, siamesiske eller sammenvokste tvillinger, en blemmya og en kynokefal. Sebastian Münster: *Cosmographia: B[e]schreibug̃ aller Lender*. Basel 1544.
**Blemmya** (gr. βλέμμυες) eller **akefal**, **acephali** (gr. ἀκέφαλοι = uten hode) er et sagnvesen, fremstilt som hodeløst menneske, men med øyne, nese og munn plassert på brystet og magen.

Plinius og Isidor
-----------------

Forestillingen om blemmyaerne kan føres tilbake til Plinius den eldre, som omtaler dem som et afrikansk folk som oppholdt seg ved Nilens øvre løp. Han skriver: «Blemmyes traduntur capita abesse, ore et oculis pectore adfixis» (= Det sies at blemmyaerne ikke har noe hode, og at deres munn og øyne er på deres bryst"). Det bodde faktisk en folkestamme der, fryktet for overfall og røverier (se nedenfor), men påstanden om at de ble født uten hals som *blemmyer*, med øynene festet til skuldrene, skyldtes altså Plinius.

Også på Walter Raleighs (1554-1618) Amerika-kart er det tegnet inn en blemmya og en amasone nederst. Kartet ble utgitt av Theodor Bry i 1599.
Også Isidorus nevner en nomadestamme som levde vest for Nilen, som ble kalt blemmyaere. Omtrent midt på 200-tallet blir det påstått at de skapte problemer i den romerske provinsen Aegyptus, og i kongeriket Meroë, ved å røve og plyndre og gjøre handelsveiene usikre.

I dikterkunsten
---------------

Dramatikeren Aischylos (d. 456 f.Kr.) skal ifølge Strabon ha skildret folk med øyne på brystet, såkalte *sternoftalmer*. Ikke lenge etter dette nevnte også Herodot hodeløse folk, dvs. akefaler, som han mente hørte hjemme i Libya.

I Holbergs *Nils Klims reise til den underjordiske verden* (1741) forekommer hodeløse i landet *Cabac*.

I kirkekunsten
--------------

Blemmyaerne forkommer ofte fremstilt som kalkmalerier i middelalderkirker fra katolsk tid, hvor de uttrykk den ene av dødssyndene, fråtseri. Vi ser derfor i blant blemmyer malt med vinglass i hånden og en diger munn med lange tenner, jf. et veggmaleri i Råby kirke nordøst for Randers.

I medisin
---------

Akefali har gitt fagtermen for fostre med manglende utviklet hode. Fostre med slike egenskaper er ikke levedyktige.

Se også
-------

* Abarimon
* Amasoner
* Astomi
* Homo caudatus
* Kyklop
* Kynokefal
* Panotti
* Skiapod

Referanser
----------

1. ↑  Bernström, John (1959). «Fabeldjur och -människor». *Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder. Bind 4*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  Holberg, Ludvig (1991). *Niels Klims reise*. Oslo: Aschehoug. s. 103.
3. ↑  Holbek, Bengt og Iørn Piø 1979: *Fabeldyr og sagnfolk*. København: Politikens Forlag. ISBN 87-567-3236-8. Side 261f.
4. ↑  *Universitetsforlagets store medisinske ordbok*. Oslo: Universitetsforl. 1998. s. 14.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blemmyes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Blekkstråleskrivere** eller **blekkskrivere** er en type dataskriver som lager utskrifter av skjermbilder og datafiler ved å skyte små dråper med flytende blekk på et papir. Disse er de mest brukte skriverne på grunn av lav pris, høy kvalitet, mulighet for å kunne skrive med livaktige farger, og brukervennlighet.

I personmarkedet og småbedrifter er blekkskrivere for tiden dominerende. De er som regel rimelige, stillegående, relativt raske, og mange modeller kan levere høykvalitetsresultater. Som de fleste moderne teknologier er blekkskrivere bygd ved hjelp av fremgang fra tidligere versjoner. Noen vesentlige bidragsytere i utviklingen av den moderne blekkskriveren er produsenter som Epson, Hewlett-Packard og Canon. I forbrukermarkedet i dag er det hovedsakelig fire produsenter som står for majoriteten av blekkskriversalget, nemlig Canon, Hewlett-Packard, Epson og Lexmark.

Se også
-------

* Skriver
* Laserskriver

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Buxheimer Orgelbuch, Cim. 352b, folio 169 recto.
**Buxheimer Orgelbuch** er en kodeks med 256 bearbeidelser og originalkomposisjoner for klaviaturinstrument.

Boka ble skrevet rundt 1460/70 for karteuserklosteret i Buxheim i dagens Landkreis Unterallgäu. De fleste stykkene er anonyme, men enkelte stammer fra tidens betydelige komponister, for eksempel John Dunstaple, Guillaume Dufay, Gilles Binchois, Walter Frye og Conrad Paumann.

Innhold
-------

I tillegg til bearbeidelser av verdslige chansons, dansesatser og sanger, inneholder samlingen omtrent femti stykker med kirkemusikalsk preg og omtrent tretti preludier som veksler mellom rapsodisk-figurative og rent akkordpregede passasjer. Stykkene er to- eller trestemmige, men firestemmighet forekommer også. 

Forskerne er ikke enige om orgelbokas opprinnelse, men den viser ingen spor av å ha vært i bruk og har nok derfor vært en avskrift til lære- eller representasjonsformål. Formodentlig er skriveren fra det sydtyske området, og boka nådde klosteret i Buxheim ved Memmingen over Nürnberg, München og Basel en gang på 1500-tallet. I 1883 la klosteret boka ut på auksjon, og siden da har Bayerische Staatsbibliothek hatt den i sin samling i München. I litteraturen tilskrives den ofte kretsen rundt Conrad Paumann. Om dette er riktig betyr det at håndskriften stammer fra München, siden Paumann arbeidet som bayersk hofforganist i München fra 1450 til sin død i 1473. Orgellæreverket Fundamentum Organisandi stammer fra Paumann; det er fullstendig bevart både i Buxheimer Orgelbuch og i Lochamer-Liederbuch.

Buxheimer Orgelbuch er skrevet i såkalt «eldre» tysk orgeltabulatur, et syvlinjers system med bokstaver.

Utgivelser
----------

* *Das Buxheimer Orgelbuch*, utgitt av Bertha Antonia Wallner, Bärenreiter, Kassel 1958-59, 3 vol. (1-105, 106-230, 231-256 og *Fundamentum organisandi*)

Eksterne lenker
---------------

* Digitalisert faksimile av *Das Buxheimer Orgelbuch* Arkivert 3. april 2010 hos Wayback Machine.*, Handschrift mus. 3725 der Bayerischen Staatsbibliothek, München*, ved Bertha Antonia Wallner, Kassel u. Basel 1955

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
Buxton frå Solomon's Temple mot nord
**Buxton** er en spaby i Derbyshire i England. Byen ligger nær kommunegrensen til Cheshire i vest. Buxton er beskrevet som «the gateway to the Peak District National Park» («porten til Peak District National Park»). Inntil 1974 var det en britisk «municipal borough» hvorpå Buxton ble slått sammen med andre lokalområdet inkludert Glossop, som hovedsakelig ligger nordenfor, for å danne det administrative distriktet High Peak i Derbyshire. Buxton regnes som en del av påvirkningsområdet til Stor-Manchester på grunn av sin nære beliggenhet til det fylket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Buxton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Buxton – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om Buxton
* Buxton Opera House
* Visit Buxton.co.uk
* Buxtons lokalavis
* Buxton Festival Fringe
* Buxton overnattingsinformasjon[*død lenke*]
* 360° panoramabilde tatt fra toppen av tårnet til Trinity Church i Buxton

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Buzz Aldrin, hvor ble det av deg i alt mylderet?*** er en roman av Johan Harstad fra 2005. Harstads første roman tar for seg et menneske som nærmest er besatt av tanken på å være livets evige toer, hans forsøk på å leve et anonymt liv som gartner, langt borte fra all verdens oppmerksomhet og utforskingen av en måte å leve uten å benytte seg av sitt store talent som utvilsomt ville ha kunne gitt ham verdenssuksess (hovedpersonen beskrives som landets beste sanger noensinne). Med andremann på månen, Buzz Aldrin, og det karrige landskapet på Færøyene som landskap, gjør hovedpersonen sitt beste for å få til et liv som et usynlig, men viktig menneske. 

Romanen er utgitt/under utgivelse i Sverige, Danmark, Finland, Nederland, USA, Australia, Tyskland, Tyrkia, Færøyene, Italia, Russland, Sør-Korea og Frankrike.

Filmselskapet Motlys produserte i 2009 en TV-serie av romanen som skulle vises på NRK1 i 2010, men premieren ble flyttet til november 2011 på grunn av Melodi Grand Prix. Geir Henning Hopland har regien, Yngve Sæther er produsent og Pål Sverre Valheim Hagen spiller hovedrollen som Mattias.
***En manns skjebne*** (originaltittel: russisk: *Sudba tsjeloveka, Судьба человека*) er en sovjetrussisk spillefilm fra 1959 regissert av Sergej Bondartsjuk etter Mikhail Sjolokhovs roman av samme tittel.

Dette var Bondartsjuks debut som regissør, og han spilte selv hovedrollen.

Handlingsreferat
----------------

Filmen begynner i Sovjetunionen våren 1946. Lastebil-sjåfør Andrej Sokolov og hans lille sønn, støter på en mann Sokolov anerkjenner som en tidligere lastebil-sjåfør. Sokolov begynner å fortelle historien om sine erfaringer etter at han kom tilbake fra Den russiske borgerkrigen og Hungersnøden i Russland 1921–1922. Et tilbakeblikk viser Andrej bygge et hus, hvor han møter og forelsker seg i sin kommende kone Irina. Snart blir paret gift og får en sønn, Anatoly og to døtre. Andrej lever et lykkelig familie-liv i 17 år, frem til andre verdenskrig.

Andrej blir vervet som lastebil-sjåfør for den røde hær, og etterlater familien sin. Han blir beordret til å kjøre under et bombardement for å frakte viktige forsyninger til det russiske militæret. Tyske stuka oppdager og bomber Andrejs konvoi. Andre lastebiler stopper og personellet løper i dekning. Men Andrej fortsetter å kjøre. En eksplosjon i nærheten velter lastebilen hans, og slår Andrej bevisstløs. To tyske soldater tar Andrej til fange. Andrej og andre sovjetiske krigsfanger blir sendt til en forlatt kirke.

Neste morgen blir alle fangene som tyskerne mistenker for å være blant annet kommunister, høyere kommissærer, offiserer eller jøder henrettet. En doktor som nettopp hadde behandlet Andrej blir også drept. Alle de andre krigsfangene blir deretter sendt videre til en krigsfangeleir. Andrej, desperat og veldig ensom, lengter tilbake til familien sin. Andrej og andre sovjetiske fanger blir brukt som tvangsarbeidere for tyskere. Andrej forsøker å stikke av, men blir snart oppdaget og overført til annen konsentrasjonsleir.

En sen kveld blir Andrej kalt inn på leirkommandørens kontor. Kommandanten sier at Andrej er dømt til henrettelse. Men neste morgen informerer en medfange at de tyske styrkene rundt Stalingrad endelig har blitt beseiret. Stemningen i leiren skifter. Når det tyske militæret trekker seg tilbake, begynner leir-vaktene å behandle deres innsatte mindre hardt. Andrej får i oppdrag å kjøre en tysk major, men når majoren sovner i bilen bestemmer Andrej seg for å forsøke seg på en ny flukt.

Medvirkende
-----------

* Sergej Bondartsjuk - Andrej
* Pavel Boriskin - Vanja
* Zinaida Kirijenko - Irina
* Pavel Volkov - Ivan

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmtilsynet.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En manns skjebne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *En manns skjebne* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *En manns skjebne* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *En manns skjebne* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *En manns skjebne* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *En manns skjebne* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
***Najti i obezvredit*** (originaltittel: *Найти и обезвредить*) er en sovjetisk film fra 1982, regissert av Georgij Kuznetsov.

Handling
--------

Fjodor har ikke vært i hjemlandet sitt på 10 år. Etter å ha reist til Moskva for å skaffe seg en høyere utdannelse, ble han værende i storbyen for å arbeide. Han overtaler deretter sine to kollegaer til å tilbringe ferien deres i sitt moderland, hjemme hos brødrene hans i en liten sibirsk landsby. De planlegger å gå på jakt i taigaen, og fiske. 

Fjodor møter også en ung kvinne som han blir interessert i. Men de får snart nyheten om et væpnet angrep mot en buss, og dette angrepet resulterte i en kvinnes død. Fjodor og kameratene hans bestemmer seg snart for å sette kursen innover taigaen, i håp om å fange de ansvarlige kjeltringene. Men de vet fremdeles ikke at disse kjeltringene snart kommer til å kidnappe kona til Fjodors bror, og en annen kvinne.

Skuespillere
------------

* Boris Nevzorov som Fjodor
* Andrej Gradov som Viktor
* Aleksandr Voevodin som Dima
* Irina Sjmeleva som Julja
* Nina Ruslanova som Njura

Referanser
----------

1. ↑  Найти и обезвредить (1982)
2. ↑  Телекино с Михаилом Ъ-Трофименковым

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Najti i obezvredit* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***En liten gyllen ring*** er en kriminalroman av Kjell Ola Dahl. Romanen kom ut i 2000 og er den andre romanen om politiførstebetjent Gunnarstranda. Dahl mottok Rivertonprisen for romanen dette året.

Romanen kom ut hele sju år etter den første boken i serien om politiførstebetjent Gunnarstranda, *Dødens investeringer* fra 1993. Andre bøker i serien er *Mannen i vinduet*, *Lille tambur*, *Den fjerde raneren*, *Svart engel* og *Kvinnen i plast*.

I *En liten gyllen ring* opererer parhestene Gunnarstranda og Frank Frølich slik de også gjorde i den første romanen. *En liten gyllen ring* er den første boka hvor leseren møter Tove Granaas, kvinnen som Gunnarstranda innleder et forhold til. *En liten gyllen ring* er romanen hvor politimannen Yttergjerde dukker opp første gang. Det er også den første romanen hvor leseren møter Gunnarstrandas kjæledyr, gullfisken Kalfatrus.

Handling
--------

Romanen er komponert i tre deler. I den første delen møter leseren Katrine Bratterud, en tidligere tung rusmiddelavhengig som i lang tid har vært til behandling på avvenningskollektivet «Vinterhagen». Som ledd i arbeidstrening arbeider hun på reisebyrå, og er i den fasen hvor hun blir betraktet som rehabilitert og snart skal flytte for seg selv. I åpningsscenen blir Katrine overfalt på arbeidsplassen av karakteren Raymond Skau, en hendelse som skremmer både henne og hennes foresatte på jobben.

Katrines løsrivelse fra kollektivet skal samme kveld markeres med et selskap, en sommerfest hjemme hos ekteparet Gerhardsen/Ås, som driver kollektivet. Katrine går til selskapet sammen med sin kjæreste, Ole. Selskapet utvikles til en gedigen fyllefest hvor Katrine, selv om hun ikke drikker, blir syk. Det er også tydelig at hun deler en tvilsom fortid med verten Bjørn Gerhardsen. Hun forlater festen på egenhånd. En gruppe andre gjester, deriblant kjæresten Ole, tar drosje til Oslo Sentrum.

Katrine treffer nå karakteren Henning, som er sivilarbeider på kollektivet. De reiser fra festen sammen i hans bil, en tur som ender i et stevnemøte ved Gjersjøen utenfor Oslo. Henning sovner i bilen. Katrine forlater bilen og møter en truende person ved vannet.

I starten på bokas andre del er Katrine blitt funnet drept ved Hvervenbukta badeplass. Denne delen av romanen omhandler etterforskningen. Gunnarstranda og Frank Frølich forsøker å få oversikt over Katrines siste bevegelser. De intervjuer mange aktører om hendelsene i bokas første del, og det blir klart for leseren at flere aktører lyver eller fortier sanheten på annen måte. Dermed kommer flere av festdeltakerne i politiets søkelys. Etterforskningen leder i en retning som tilsier at politiet vil finne løsningen i Katrines fortid. Nøkkelen til hennes fortid blir episoden i åpningsscenen, overfallet på arbeidsplassen hennes.

I bokas tredje del avrundes historien ved at leseren følger gjerningsmannen i hans desperate forsøk på å skjule sin identitet samt unnslippe politiet.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***Dødens investeringer*** | **Bøker om Gunnarstranda**(2000) | Etterfølger:***Mannen i vinduet***

 |
***En kvinnes makt*** (originaltittel: *Der Gang in die Nacht*) er en tysk stumfilm fra 1921 regissert av F. W. Murnau. I hovedrollene finner vi Erna Morena, Conrad Veidt, og de danske skuespillerne Olaf Fønss og Gudrun Bruun Steffensen.

Handling
--------

Dr. Eigil Börne (spilt av Olaf Fønss) har lenge vært forlovet med Hélène (spilt av Erna Morena) og for å feire Hélènes bursdag går paret på kabaret. En danser, Lily (spilt av Gudrun Bruun-Stefenssen) blir fascinert av doktoren, og later som hun forstuer ankelen. Hun forfører Börne, som blir forelsket. Han avbryter forlovelsen med Hélène, og gifter seg med Lily.

De flytter til landsbygda, hvor de møter en blind maler (spilt av Conrad Veidt) hvor Dr. Börne gjenoppretter synet hans. Men Dr. Börne får vite at Hélènes helse svikter, fordi hun fremdeles er knust etter deres brutte forlovelse. Når han kommer hjem, oppdager Dr. Börne at Lily har en affære med maleren - og han forlater henne. Flere år senere har maleren har blitt blind igjen, og hun ber ham om å operere ham en gang til. Men Dr. Börne nekter.

Skuespillere
------------

* Olaf Fønss som Dr. Eigil Börne
* Erna Morena as Hélène
* Conrad Veidt som en blind maler.
* Gudrun Bruun-Stefenssen som Lily

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En kvinnes makt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *En kvinnes makt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *En kvinnes makt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (fr) *En kvinnes makt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *En kvinnes makt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *En kvinnes makt* på filmportal.de Rediger på Wikidata