recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emily Lipari** (født 19. november 1992) er en friidrettsutøver fra USA, som konkurrerer i mellomdistanse- og langdistanseløp. 

Hennes beste resultat på nasjonalt nivå er fjerdeplass på 1500 meter under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2019.

Idrettskarriere
---------------

Lipari vant 1 mile under Reebok Indoor Games i 2010. Hun vant 1000 meter under New Balance Collegiate Invitational i 2012. I 2013 fikk hun gull på medleystafetten under NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs, og hun kom på tiendeplass på 1500 meter under NCAA-mesterskapet i friidrett utendørs. Hun kom på åttendeplass på 1 mile under Millrose Games 2014, som var innendørs, og hun vant 1 mile under NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs i 2014. Under NCAA-mesterskapet i friidrett utendørs 2014 kom hun på fjerdeplass på 1500 meter.

Hun deltok i New Balance Indoor Grand Prix 2015, og kom der på åttendeplass på 1000 meter. Under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2015 kom hun på niendeplass på 1000 meter, og under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2016 kom hun på niendeplass på 1500 meter. Hun deltok igjen under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2017, og kom der på sjetteplass på 2 miles. Under Prefontaine Classic 2017 kom hun på tredjeplass på 1500 meter, og under USA-mesterskapet i friidrett 2017 kom hun på ellevteplass på 1500 meter. Hun kom på tredjeplass i gateløpet San José 5 km i 2017.

I 2018 kom hun på niendeplass på 3000 meter under Millrose Games, og hun kom på sjetteplass på 3000 meter under New Balance Indoor Grand Prix. Hun deltok i Jamaica International Invitational 2018, og kom der på femteplass på 1500 meter. Hun vant 1500 meter under KBC Night of Athletics i Belgia, og hun vant San José 5 km i november.

Under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2019 kom hun på fjerdeplass på 1500 meter, hennes fremste resultat i USA-mesterskapet til da. Under USA-mesterskapet i friidrett 2019 kom hun på 20.-plass på 5000 meter.

2020-sesongen ble redusert på grunn av koronaviruspandemien, men hun satte personlig rekord på 1500 meter og 5000 meter innendørs, og på 5000 meter utendørs denne sesongen. Innendørs satte hun personlig rekord på 1500 meter under Last Chance Invitational på Boston University, med 4:06,49, og hun satte personlig rekord på 5000 meter med 15:07,44 under Scarlet and White Invitational samme sted, der hun vant denne distansen. Utendørs satte hun personlig rekord på 5000 meter med 15:17,72 under The Track Meet i California.

Under New Balance Indoor Grand Prix 2021 kom hun på fjerdeplass på 2 miles, med ny personlig rekord på 9:26,87.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 250008[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  World Athletics - *Emily Lipari - Results*, besøkt 14. mars 2021.
3. ↑  USA Track&Field - *USA Indoor Track & Field Championships - 2/22/2019 to 2/24/2019*, besøkt 14. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emily Lipari – World Athletics Rediger på Wikidata
*Medgiften*, sjangermaleri av russiske Wassilij Pukirew, 1873
**Medgift** (etter middelnedertysk *medegift*, tysk *Mitgift*; grunnbetydning «medgave») er et tilskudd, eiendom eller formue som foreldrene eller slekten til en kvinne overlater henne når hun gifter seg.

Medgiften kan sees som en måte å balansere den mannlige arveretten, slik at et hushold skal få økonomisk hjelp fra både mannens og hustruens familie. I et medgiftssamfunn kan denne tradisjonelle utgiften skape store problemer for fattige foreldre, som i verste fall ikke har råd til å gifte døtrene sine.

I tilfeller hvor det er brudgommens foreldre som forventes å forsørge paret materielt, kalles fenomenet brudepris.

Beskrivelse
-----------

Medgift som fenomen forekommer hovedsakelig i europeiske og asiatiske jordbrukssamfunn med monogami.

I antropologien refererer medgift, basert på engelsk *dowry* – kun til gaver fra brudens foreldre til brudeparet.

Medgiften kan sees på som en måte å balansere den mannlige arven, slik at en husholdning vil få økonomisk hjelp fra både mannens og konens familie. Medgift er dekket allerede i Hammurabis lover, som lærer at hvis en mann skiller seg, må han returnere medgiften og hvis kona dør, må barna arve den.

Et annet perspektiv er at en familie med en voksen datter hadde grunn til å gifte bort bruden så raskt som mulig av hensyn til hennes ære. Ved å gjøre det gjør brudgommen familien en tjeneste som kanskje må belønnes.

Referanser
----------

1. ↑  «medgift», *NAOB*
2. ↑  «hemgift», *Nationalencyklopedin*
3. ↑  «dowry (n.)», *Online Etymology Dictionary*
4. ↑  «Hammurabi's Code of Laws circa 1780B.C.», *Hanover.edu*

Litteratur
----------

* Hirsch, Jennifer S.; Wardlow, Holly (2006): *Modern loves: the Anthropology of Romantic Courtship & Companionate Marriage*, Macmillan, ISBN 0-472-09959-0. Kapittel 1 «Love and Jewelry» om kontrasten til medgift og brudepris.
* Kaplan, Marion, red. (1985): *The Marriage Bargain. Women and Dowries in European History*, Harrington Park Press, ISBN 978-0918393166
* Kirshner, Julius (2015): *Marriage, dowry, and citizenship in late medieval and renaissance Italy*, University of Toronto Press, ASIN B00UC996OA

Se også
-------

* Brudepris
* Brudgompris
* Ekteskap
* Bryllup

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dowry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Casper Wilhelm von Koskull** (født 3. september 1960) er en finsk adelsman og forretningsleder som er konsernsjef og administrerende direktør for bankkonsernet Nordea Bank AB siden 1. november 2015. Han var før dette ansatt hos Citibank (lokalisert i Helsingfors, 1984-1987; London, 1987-1990; New York, 1990-1992 og Frankfurt, 1992-1994), UBS AG (lokalisert i London, 1994-1998), Goldman Sachs International Ltd. (lokalisert i London, 1998-2010) og adm. visepresident og ansvarlig sjef for Nordeas storforetaksenhet *Wholesale Banking* (lokalisert i Stockholm, 2010-2015).

von Koskull avla en magistergrad i økonomi ved Helsingfors handelshögskola (idag Aalto-universitetets handelshögskola) og en utdanning innen *management development* ved Harvard Business School.

Den 11. august 2015 meddelte Nordea at deres konsernsjef of adm. dir. Christian Clausen skulle forlate sine poster den 1. november 2015 og at man hadde utsett von Koskull som etterfølgeren.

Casper von Koskull tilhører en gren av den tysk-baltiske adlige og friherrlige ætten von Koskull (Genealogisches Handbuch des Adels, Freiherrliche Häuser Band XIV).

Referanser
----------

1. ↑  I flg Ratsit.se
2. ↑  , besøkt 2016-04-04
3. ↑  Forsberg, Birgitta. «Sandvik hämtar ny vd i Finland». DN.se.
4. 1 2  «Meritförteckningar – Koncernledningen». Nordea.com. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
5. ↑  «Casper von Koskull joins Nordea». Reuters.com. Arkivert fra originalen 26. november 2015.
6. ↑  «Nordea utser ny koncernchef och ny Group COO». Nordea.com. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
**Kvinnelig stormester i sjakk** (WGM) er den høyeste sjakktittelen forbeholdt kvinner bortsett fra verdensmestertittelen.
Verdens sjakkforbund FIDE introduserte tittelen i 1977 som et supplement til den allerede eksisterende kvinnelig internasjonal mester i sjakk WIM.

WGM-tittelen representerer et nivå av sjakkferdighet som er signifikant lavere enn den åpne stormester-tittelen (GM). Faktisk er kravene til WGM-tittelen litt lavere enn kravene for den åpne Internasjonal mester i sjakk-tittelen (IM). 
Vinneren av juniorverdensmesterskapet får automagisk IM-tittelen, og vinneren av jentenes gruppe får dermed også WGM-tittelen. Gjeldende reglement kan finnes i FIDEs håndbok.

Mange sterke kvinnelige spillere holder IM tittelen i tillegg til WGM, og etter 2000 har de ti beste kvinnene stort sett vært GMer.
Vinneren av kvinnenes verdensmesterskap blir automatisk tilkjent hele GM-tittelen hvis hun ikke innehar den allerede. 
På FIDEs oktoberliste for 2008 er det 226 spillere som innehar WGM-tittelen.

Ingen etnisk norske spillere har denne tittelen ennå, men ukrainsk-fødte WGM Olga Dolzhikova spilte for Norge i sjakkolympiaden Tromsø 2014.

### Referanser

1. ↑  1.0. Requirements for the titles designated in 0.31. from the FIDE Handbook, 01. International Title Regulations (Qualification Commission)
2. ↑  FIDE Top 100 Women
3. ↑  FIDE Ratings List downloads

Eksterne lenker
---------------

* FIDE World Chess Federation official site
**Taigu** (kinesisk: 太谷县; pinyin: *Tàigǔ Xiàn*) er et fylke i Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jinzhong.

Befolkningen var på 273 288 innbyggere i 1999.

H.H. Kung, Kinas rikeste mann før kommunistenes maktovertakelse i 1949, ble født i Taigu.

Kulturarv
---------

Et borglignende forretningsanlegg i fylket, *Caos gård*, er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over den nasjonale kulturarv. Dette er en borglignende struktur bygd av en lokale handelsmann på Qing-dynastiets tid, og det gir et innblikk i datidens arkitektur og byggeteknikk.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Mingxing 明星镇, Hucun 胡村镇, Fancun 范村镇,

**Kommuner:**

* Houcheng 侯城乡, Beiwang 北汪乡, Shuixiu 水秀乡, Yangyi 阳邑乡, Xiaobai 小白乡, Rencun 任村乡.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Taigu County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Arve Frøisland** (født 11. desember 1885 i Nordre Land, død 11. april 1983 var en norsk gårdbruker og politiker (Nasjonal Samling). Han var ordfører i Torpa herred i Oppland 1934–1937, og var dermed partiets eneste demokratisk valgte ordfører.

Valget i 1934
-------------

NS fikk 3 av 16 representanter i kommunestyret ved valget i 1934. Det norske Arbeiderparti fikk 6, Bondepartiet 4 og Radikale Folkeparti 3.

I valget fikk Nasjonal Samling en oppslutning på 17,3 % i Torpa i 1934. I landkommunene var det høyest i landet. 173 av totalt 1003 godkjente stemmer gikk til NS.

I første valgrunde i ordførervalget, som foregikk samtidig med konstitueringen av det nye kommunestyret den 11. desember 1934 fikk Arbeiderpartiets ordførerkandidat og Arve Frøisland begge 6 stemmer, mens Bondepartiets kandidat kun fikk 1 stemme og kandidaten fra Radikale Folkeparti 3 stemmer.

I andre valgrunde stemte alle 4 representantene fra Bondepartiet på Frøisland, i tillegg til de tre innvalgte fra Nasjonal Samling. Representantene fra Radikale Folkeparti opprettholdt stemmegivning til egen ordførerkandidat. Arbeiderpartiets kandidat, Ole Eng ble stående med stemmene fra partiets 6 representanter.

Til ordfører valgtes dermed Arve Frøisland fra Nasjonal Samling.

Under krigen var Frøisland fylkesfører i Oppland.

Frøisland ble i 1946 dømt til åtte års tvangsarbeid for landssvik.

Familie
-------

Han var barnebarn av Anne Marie Frøisland.

Referanser
----------

1. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1939-) (1990). *Den norske nasjonalsosialismen: Nasjonal Samling 1933-1945 i tekst og bilder*. Oslo: Pax. s. 133. ISBN 8253014872.
2. ↑  Lunde, Jon Vegard (1939-) (1982). *- Det var ei rar tid: Hjemmefronten i Gudbrandsdalen 1940-45*. Otta: Jon Vegard Lunde presseservice. s. 30. ISBN 8299096618.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Arve Fuglum** (født 18. juni 1964) er en norsk sportsjournalist og kommentator i Discovery Network

Han er oppvokst i Bergen og Drammen, arbeidet frilans i Drammens Tidende, studerte ved NTNU og medielinjen ved Høgskulen i Volda. Fuglum fikk jobb i NRK Hedmark 1989-92, gikk til Her og Nå og Radiosporten i 1993 der han tok over etter Ernst A. Lersveen. Han fikk alt TV-ansvar i 1995 og beholdt det inntil 2006 da han meldte overgang til CANAL+ og overtok etter Øyvind Alsaker med Kenneth Fredheim. Fuglum kommenterte alle OL, EM og VM fra 1996 til 2006. Andre dekningsfelt er skøyter og cricket (i Herreavdelingen) Han satt også fire år som styremedlem i Norsk Amatørteaterforbund.

Premier
-------

* Prix Radio-prisen 2004, årets beste sportskommentator

Utgivelser
----------

* *Magiske Øyeblikk : Høydepunkter fra NRK Radiosporten gjennom 70 år*. Oslo: Damm i samarbeid med NRK aktivum. 2003. ISBN 9788204087003. 143314734.  [Metadata på Oria.no / Se også Bokens innholdsfortegnelse på *content.bibsys.no*.]
* *Byen brenner. En kjuagutts erindringer om krig og evakuering* (Damm, 2008, ISBN 9788202297879). Med sin far Arne Fuglum.
* *Gull til Norge! Lidenskapen for sport. Stemmene vi aldri glemmer*. Oslo: Panta forlag. 2019. ISBN 9788279009832.

Eksterne lenker
---------------

Profilside på cmore.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
| Trefningen den 31. mars 1713 |
| --- |
| Konflikt: Elleveårskrigen som del av den store nordiske krig |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | Den 31. mars 1713 |
| Sted | I Skagerrak |
| Resultat | Dansk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sverige | Danmark-Norge |
| Kommandanter og ledere |
| Ukjent | kapteinløytnant Christian Vosbein |
| Styrker |
| Kaperbåten *Gøta Lejon* med 14 kanoner og 53 mann | Fregatten *Søridderen* med 28 kanoner |
| Tap |
| Kaperbåten tatt | Ukjent |

**Trefningen den 31. mars 1713** var et av de større sammenstøt mellom de dansk-norske fregattene i den nordlige eskadren, kjent som «Nordsjøeskadren» eller «Kattegateskadren», og de svenske kaperbåter som hjemsøkte Kattegat, Skagerrak og Nordsjøen. Dessuten markerte den danske sjøoffiseren Christian Vosbein seg i denne trefningen ved siden av Peter Wessel Tordenskjold.

Bakgrunnen
----------

Kaperplagen fra Göteborg krevde mottiltak og i mars 1713 ble en eskadre som besto av fregattene *Løvendals Galley*, *Postillon*, *Leoparden* og *Søridderen* dannet for å bekjempe de svenske kaperbåter. Ombord var de beste skipsjefene i den dansk-norske orlogsflåten, blant annet Peter Wessel og den noe eldre Christian Vosbein som hadde returnert til dansk-norsk tjeneste i 1709 etter å ha vært i engelsk og nederlandsk tjeneste.

Sjøtrefningen
-------------

Den 31. mars 1713 var fregattene *Postillon* med 20 kanoner og *Søridderen* med 28 kanoner i konvoitjeneste i Skagerrak da utkikkeren oppdaget fremmed seil. Vosbein satte etter det fremmede fartøyet som viste seg å være en svensk kaperbåt med 14 kanoner.

Etter en time med hard kamp strøk svenskene sitt flagg som tegn på overgivelse. En robåt kom over til det overgitte fartøyet der utsenderen kunne redegjøre at kaperbåten var *Gøta Lejon* med 53 mann. Mannskapet ble så redusert til 17 mann og de øvrige ført over til fregatten i fangenskap slik at et prisemannskap kunne føre vekk skipet. Vosbein vil nå til Stavern med prisen, men en fryktelig storm oppsto dagen etter.

Etter å ha trodd at prisen var gått tapt kom Vosbein til Stavern den 1. april om kvelden. Der kunne han slå fast at prisemannskapet hadde klart å føre *Gøta Lejon* dit i forveien.

Etterspillet
------------

Vosbein fortsatte til sjøs i Skagerrak og Kattegat og tok en ny svensk kaperbåt, *Packan* med 6 kanoner, den 16. juni 1713. For begge prisene som ble tatt i løpet av tre måneder ble det utbetalt 2201 riksdaler til Vosbein. Han hadde da vist seg som en kompetent sjøoffiser med tilstrekkelige ferdigheter til sjøkamp.
En ung mann spiller kottabas, attisk rødfigurkylix fra ca. 510 f.Kr.
**Kottabos** (gresk κότταβος) var et ferdighetsspill som var populært under greske symposier og i badehus i antikken, spesielt i 5. og 4. århundre f.Kr.

Spillet består i hovedsak av at man kaster en liten mengde vin fra en kylix mot et mål. Dette krever betydelig fingerferdighet, og det å være flink i kottabos ble regnet som like gjevt som å være god i en idrett som spydkast. Det var et svært populært spill, og på Sicilia, og muligens også andre steder, reiste man spesielle bygninger der deltagerne kunne sitte i sirkel rundt målet. Som med mange andre spill der både dyktighet og en viss porsjon flaks spiller inn, ble den enkeltes resultat i kottabos ofte sett som et tegn på hvordan det ville gå med personen fremover – spesielt i tilknytning til kjærlighetslivet. Det var ikke uvanlig med en premie eller veddemål i forbindelse med spillet.

Det ser ut til at kottabos først ble spilt på Sicilia, men det spredde seg raskt gjennom Hellas fra Thessalia til Rhodos. I Athen var det svært populært og ikke minst moteriktig i klassisk tid. De fleste store greske forfattere fra denne perioden nevner kottabos i sine skuespill, og man finner også mange avbildninger på vaser. I romersk tid hadde spillet dødd ut, og i den latinske litteraturen nevnes det knapt.

Regler
------

Målet er å kaste den siste resten av vin i en kylix på en slik måte at den treffer et mål uten å ha brutt opp underveis. Målet var gjerne et bronsestativ med en liten statuett som holdt en skive, kalt *plastinx*. Midt på stativet var det en større skive, kalt *manes*. Et perfekt kast slo av plastinx slik at den falt ned på manes og lagde en lyd som en gong. Både vinslumpen og lyden ble kalt latax (λάταξ). Den som kastet skulle ligge slik man normalt lå til bords under et symposion, og bare høyre arm kunne brukes.

Det finnes flere variasjoner av spillet, med andre måltavler. De vanligste var en variant hvor man lot små skåler flyte i et basseng; spillerne skulle så kaste vin i skålene så de sank, og en variant hvor man brukte et mer avansert bronsestativ med flere elementer. Dette kunne brukes på flere forskjellige måter, men bruken er noe uklar da varianten hadde gått av moten på det tidspunkt hvor man begynner å få skriftlige kilder.

Litteratur
----------

* Sartoris, C.: *Das Kottabos-Spiel der alten Griechen*. 1893.
* Higgins, A.: "Recent Discoveries of the Apparatus used in playing the Game of Kottabos." *Archaeologia*, li. 1888.
* Daremberg and Saglios: "Kottabos." *Dictionnaire des antiquités*
* de Fouquières, L. Becq: *Les Jeux des anciens*. 1873.
* Helbig, Wolfgang: *Mittheilungen des Deutschen Archäologischen Instituts*. Römische Abtheilung i. 1886.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Fra venstre fangstmann og ishavsskipper Daniel Nøis, fangstmann Johan Nilsen Nøis, fangtsmann Hilmar Nøis og sittende foran kaptein og polarforsker Arve Staxrud. Bildet er tatt i forbindelse med redningsaksjonen på Spitsbergen etter Schrøder-Stranz 1912–13. Brødrene Daniel Nøis og Johan Nilsen Nøis var onkler til Hilmar Nøis, og tok han med på sin første fangstovervintering i 1909–10-sesongen.
**Arve Staxrud** (født 6. september 1881, død 4. april 1933) var en norsk offiser, polarforsker og topograf. Mellom 1906 og 1920 deltok han i en rekke ekspedisjoner til Svalbard. I 1913 ledet han unnsetningsekspedisjonen til Nordaustlandet etter den tyske Schröder–Stranz-ekspedisjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Arve\_Staxrud[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ««Staxruds unnsetningsekspedisjon etter Schrøder-Stranz»». *polarhistorie.no*. Troms fylkeskommune. Besøkt 3. april 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Ragnvald** (død 921) var en norrøn-gælisk høvding av Ivarætten. I irske annaler benevnes han **Ragnall ua hÍmair**. Han var aktiv i Irland, Northumbria og områdene rundt Irskesjøen på begynnelsen av 900-tallet. Det er mulig at han var bror til Sigtrygg Caech.

Ragnvald var en leder innenfor Ivarætten, sannsynligvis den fremste innenfor ætten etter at *Ivar*, konge av Dublin til 902, ble drept i et slag i Strathearn i Skottland i 904. Han kan ha gjort krigstokt i Northumbria så tidlig som 910, og i 914 vant han et større slag mot skotter og engelskmenn ved Corbridge. Samme år var han ifølge Ulsterannalene på Man, hvor han vant et sjøslag mot *Barid sønn av Ottar*.

I 917 kommer Ragnvald og Sigtrygg Caech som ledere for hver sin flåtestyrke til Irland. Ragnvald tar kontroll over Waterford, mens Sigtrygg lander lenger nord i Leinster. De møter motstand fra den irske overkongen Niall Glúndub, men han klarer ikke å forhindre at de etablerer seg. Sigtrygg tar kontroll over Dublin, men Ragnvald forlater Irland i 918. Han plyndrer Dunblane i Perthshire, og slår engelske og skotske styrker under Konstantin II av Skottland ved Tynemouth samme år. Fra 919 er han konge i Jorvik (dagens York), i 920 anerkjenner han Edvard den eldre som overkonge og blir selv anerkjent som konge av Northumbria. Ragnvald dør i 921, og blir etterfulgt som konge i Jorvik av Sigtrygg.

Referanser
----------

1. ↑  Ó Corraín, The Vikings & Ireland, s.26
2. ↑  Ulsterannalene (AU) 914
3. ↑  Ó Corraín, The Vikings & Ireland. s.28

Litteratur
----------

* Donnchadh Ó Corraín, «*Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century*». I: *Peritia* 1998. Årbok for *Medieval Academy of Ireland*. issn 0332-1592 pdf
* **Donnchadh Ó Corraín**, *The Vikings & Ireland* pdf
* Annalene av de fire mesterne
* Inisfallen-annalene
* Ulster-annalene

Eksterne lenker
---------------

* Annalene av de fire mesterne, Ulster-annalene og Inisfallen-annalene i elektronisk utgave (både på gælisk og engelsk) hos CELT

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
**Olaus Wiff** også kalt Olaus Wif, Olluf Wiff, Olav Wiff, Olaf Wiff, og andre varianter (født omkring 1690 i Norge, død 17. september 1730 på Kongsberg) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner. Han virket en tid i Dresden og er særlig kjent for serien av planetmedaljer han laget der. De siste årene av sitt liv arbeidet han ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg.

Wiff gikk i stempelskjærerlære ved den kongelige mynt i København, der han startet i 1708. Etter at læretiden i 1717 var fullført, opplevde han vansekligheter med å få en stilling i Danmark-Norge og han dro utenlands for å utøve sitt fag. Fra omkring 1719 var han i Sachsen, der han gikk i tjeneste hos August II av Polen, konge av Polen og kurfyrste av Sachsen. Som kurfyrstelig stempelskjærer var Wiff virksom i Dresden. 

I anledning av feiringen av bryllupet mellom tronfølger prins Fredrik August og erkehertuginne Maria Josepha av Østerrike, som fant sted 20. august 1719, fikk Wiff i oppdrag å lage medaljer. Serien på sju medaljer kalles planetmedaljene etter motivene på medaljenes revers: himmellegemer avbildet i gudeskikkelse: Solen, Mars, Jupiter, Diana (månen), Merkur, Venus og Saturn. På advers var det motiver av festene som ble holdt. Medaljene ble framstilt i et begrenset antall på 200 sett og er i dag meget verdifulle.

I Dresden laget Wiff i årene 1720 til 1721 også fire andre medaljer for det saksiske hoffet: to medaljer til prins Fredrik Augusts fødsel i 1720, en nyttårsmedalje i 1721 og en medalje i 1723 i anledning prins Fredrik Christians fødsel året før.

Wiff var i 1723 tilbake i København og fikk også der oppdrag for hoffet. Han laget en medalje til kronprins Frederiks fødsel 23. mars 1723. Han laget også en medalje til hundreåret for oppdagelsen av sølv i Sandsvær. Wiff huskes også for firemarkmynten han i 1723 utstyrte med et rytterportrett av Frederik IV av Danmark og Norge, et motiv som senere også ble benyttet på en norsk krone.

I 1723 fikk Wiff embetet som stempelskjærer ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg, et embete han hadde til sin død. Ved Mynten skar Wiff stempler til mynt, i hovedsak skillemyntstempler, og fikk ikke anledning til å videreføre sitt virke som medaljekunstner.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 11331[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Norsk kunstnerleksikon*, bind 4, Oslo: Universitetsforlaget, 1986, s. 488–490
* Kolbjørn Skaare: «Olaus Wiff, stempelskjærer på Kongsberg 1723–1730 i lys av norsk arkivmateriale», *Nordisk numismatisk årsskrift 1961*, Stockholm: Almqvist & Wiksell, 1961, s. 92-105
* Ingrid S. Weber: *Planetenfeste August des Starken. Zur Hochzeit des Kronprinzen 1719. Illustriert durch die Medaillen von Oluf Wif*, München: Battenberg Verlag, 1985
* *Weilbach: Dansk kunstnerleksikon*, bind 9, København: Rosinante, 2000, s. 81–82

Eksterne lenker
---------------

* Wiffs medalje til sølvverkets hundreårsjubileum Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine. Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** GND **·** KulturNav
 |
***En gentleman kommer til byen*** (originaltittel: *Mr. Deeds Goes to Town*) er en amerikansk spillefilm fra 1936, regissert av Frank Capra. Hovedrollene spilles av Gary Cooper og Jean Arthur.

Handling
--------

Historien finner sted under den store depresjonen. Longfellow Deeds (spilt av Gary Cooper) er med-eier av et teglverk, poet på deltid, og tuba-spillende innbygger i Mandrake Falls, Vermont. Han arver 20 millioner dollar etter sin avdøde onkel, Martin Semple. Advokat John Cedar (spilt av Douglass Dumbrille) oppsøker Deeds, og tar ham med til New York City. Cedar gir sin kyniske håndlanger, tidligere avis-mann Cornelius Cobb (spilt av Lionel Stander) oppgaven med å holde alle journalister borte fra Deeds.

Men Cobb blir overveldet av reporteren Louise «Babe» Bennett (spilt av Jean Arthur) som appellerer til Deeds sine romantiske fantasier, om å redde en vakker kvinne i nød. Hun forsøker å forkle seg som en veldig fattig arbeider, under kallenavnet Mary Dawson. Hun later som hun besvimer av utmattelse, og påstår at hun har gått hele dagen for å finne seg en jobb. Bennett fortsetter med å skrive en serie enormt populære artikler om Longfellow. Men det finnes også andre som ønsker å dra nytte av Longfellow, og ønsker å slå kloa i alle pengene hans.

Medvirkende
-----------

* Gary Cooper - Longfellow Deeds
* Jean Arthur - Louise "Babe" Bennett/Mary Dawson
* George Bancroft - MacWade
* Lionel Stander - Cornelius Cobb
* Douglass Dumbrille - John Cedar
* Raymond Walburn - Walter, butleren
* H. B. Warner - Judge May
* Ruth Donnelly - Mabel Dawson
* Walter Catlett - Morrow
* John Wray - farmer

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En gentleman kommer til byen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *En gentleman kommer til byen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *En gentleman kommer til byen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *En gentleman kommer til byen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *En gentleman kommer til byen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *En gentleman kommer til byen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *En gentleman kommer til byen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *En gentleman kommer til byen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *En gentleman kommer til byen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *En gentleman kommer til byen* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Peder Olaus Alvestad** (født 21. januar 1866 på  Hildrestranda i Haram, død 12. oktober 1903 på Voss) var en norsk folkehøgskolelærer, avisredaktør og sangbokredaktør.

Biografi
--------

Alvestad tok lærereksamen ved Asker seminar i 1888. Han var deretter andrelærer på Sagatun folkehøgskole. Deretter ble han lærer på Nordhordland amtsskule som lå i Os fra 1890 til 1892 og ved Ullmanns folkehøgskule i Seljord fra 1892 til 1894. Mens han var lærer i Os, grunnla han Os skyttarlag i 1891. Sammen med Lars Eskeland grunnla han Voss folkehøgskole i 1895 og arbeidet der til 1902. I 1896 kjøpte han avisa Hordaland sammen med Lorentz Nybø og redigerte den til sin død i 1903.

Ettermæle
---------

I 1898 ga han ut *Norsk songbok for ungdomsskular og ungdomslag*. Den kom i mange opplag, og ettersom den var i bruk på de aller fleste frilynte folkehøgskolene i hele hundreåret, ble den en av de mest brukte sangbøkene på 1900-tallet. Den ble trykt i over 130 000 eksemplarer de første tretti årene. Siste utgave kom i 1998, da under navnet *Songbok for folkehøgskolen*, som den hadde hatt siden 1982. På folkemunne ble den bare kalt «Alvestads sangbok», og over halvparten av sangene var på landsmål (som i 1929 fikk merkelappen nynorsk). 

I hagen på hjemstedet hans på Hildrestranda i Haram kommune, er det satt opp en bauta som minne etter ham.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Olaus Alvestad, Norsk biografisk leksikon ID Olaus\_Alvestad, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Olaus Alvestad hos www.aasentunet.no Arkivert 29. oktober 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Jubileumsboka til Hordaland skyttarsamlag[*død lenke*]
4. ↑  Bauta[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Hans Martin Heintz**, også kalt **Hans Martinsen Heins Heintz** (født rundt 1655 i Basel, Sveits, død 1711 i Bergen) ble utdannet i Basel som steinhugger og murer. Han kom til Norge i 1682 og var engasjert som steinhugger og murer i 1680- og 1690-årene ved festningsanleggene i Fredrikstad, Fredriksten i Halden og på Kongsvinger festning. 

Som murmester hadde han spesialkompetanse i bygging i stein og han fikk fra slutten av 1680-årene mer ledende arbeider som byggmester. Heintz bosatte seg på gården Aker i Sem og arbeidet med en rekke kirker i Jarlsberg grevskap i Vestfold. Rundt 1699 utførte han også arbeider på den nye Jarlsberg hovedgård (senere ombygd) og på byggingen til stattholder Gyldenløves nye residens i Larvik (1699–1703, senere revet). Etter den store bybrannen i Bergen 1702 fikk han sammen med dansken Johan Conrad Ernst hovedansvaret for gjenoppbyggingen av flere store bygningsanlegg. I begynnelsen fungerte han som assistent, men etter at Ernst reiste tilbake til Danmark sent i 1703 overtok han ledelsen for arbeidene. 

I Bergen arbeidet han først og fremst med gjenoppbygging av kirkene og de viktige, offentlige steinbygningene. De største arbeidene ble utført på Domkirken, Korskirken og Bispegården. Han fikk også viktige private oppdrag, slik som Hagerupgården, et hovedverk i norsk barokkarkitektur.

Heintz var stadig i konflikt med det bergenske murerlauget som hadde monopol på murarbeider byen. Dette skal også ha ført til at han ble fysisk angrepet i sitt hjem av noen av murmestrene.

Utvalgte verker
---------------

### Festningsarbeider

* Port på Kongsvinger festning, 1686
* Diverse bygninger og murer på Fredriksten festning, Halden, 1690–98
* Tårn på Sponviken skanse, Svalerødkilen ved Halden, 1699

### Sivile arbeider

* Jarlsberg hovedgård (sammen med Johan Hinstsky), 1699
* Gyldenløves residens (ufullført), Larvik, 1699–1703
* Domkirken (etter J. C. Ernsts planer), Bergen, 1703
* Korskirken (etter J. C. Ernsts planer), Bergen, 1703
* Bispegården (etter J. C. Ernsts planer), Bergen, 1703
* Hagerupgården, Bergen 1705
* Bergens latinskole, Bergen, 1705–06

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hans\_Martin\_Heintz[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* SNL

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
***En kammerpikes dagbok*** (*Le Journal d’une femme de chambre*) er en satirisk roman av den franske forfatteren Octave Mirbeau. Den kom ut på Fasquelle i Paris i 1900.

Octave Mirbeau gir ordet til kammerpiken Célestine som tenker tilbake på sitt kaotiske liv som tjener. Hun forteller hvordan hun hele tiden ble utnyttet og ydmyket av sine arbeidsgivere som stort sett var avskyelige og groteske (som Lanlaire). 

Mirbeau var anarkist og romanen er en kraftig kritikk av tjenerhold, som han betrakter som den moderne tids slaveri. Gjennom fortellerens skarpe observasjoner fører forfatteren oss bak fasaden til ‘de kondisjonerte’ eller det øvre borgerskap i la "Belle époque".

Ved å avsløre borgerskapets lite tiltrekkende side tar Célestine hevn over dem som undertrykte og ydmyket henne. Og leseren reagerer med avsky og kvalme. 

Jean Launois, Célestine, 1935

Filmatisering
-------------

Mirbeaus roman er blitt filmatisert tre ganger, *Celestines dagbok* (1946) av Jean Renoir, i 1963 av Luis Buñuel og i 2014 av Benoît Jacquot.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Le Journal d'une femme de chambre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikisource: fr:Le Journal d’une femme de chambre  – originaltekst |

* (fransk) Octave Mirbeau, *Le Journal d'une femme de chambre*, Éditions du Boucher.
* (fransk) Pierre Michel, « *Le Journal d'une femme de chambre*, ou Voyage au bout de la nausée », Forordet.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Annabeth Gish** (født **Anne Elizabeth Gish** 13. mars 1971 i Albuquerque i New Mexico) er en amerikansk skuespillerinne som har medvirket i filmer som *Shag*, *Mystic Pizza* og *Double Jeopardy*.

Gish er gift med tidligere *The X-Files*-stuntmann Wade Allen, og de er foreldre til to sønner: Cash Alexander Allen (født 12. januar 2007) og Enzo Edward Allen (født 25. oktober 2008). Hun hadde stor suksess med sin hovedrolle i ungdomsfilmen *Desert Bloom* fra 1968. I løpet av denne tiden var hun aktiv i det lutherske kirkesamfunnet og lærte seg spansk flytende. Gish gikk på Northern University High School i Cedar Falls i Iowa, hvor hun ble uteksaminert i 1989. Hun gikk senere på Duke University, hvor hun var medlem av Kappa Kappa Gamma Sorority. Hun fikk en bachelorgrad i engelsk i juli 1993. Flere roller i film og på TV fulgte, og flere av dem bygde på hennes tidligere ungdomserfaring med skuespill.

I 1987 spilte Gish i filmen *Hiding Out*, der hun blant annet spilte mot Jon Cryer. Hun spilte søsteren til Julia Roberts sin karakter i *Mystic Pizza* i 1988. I 1989 fikk Gish sin første store rolle i TV-filmen *When he's not a Stranger*, der spilte hun rollen som voldtektsofferet Lyn McKenna. Gish portretterte Anne Hampton, den dødsdømte andre kona til Rhett Butler i 1994 i TV mini-serien *Scarlett*. I 1995 fikk hun en rolle i filmen Nixon, og i 1996 fikk hun en rolle i filmen Beautiful Girls.

Gish er best kjent for sin rolle som spesialagent Monica Reyes i TV-serien *The X-Files* på 1990-tallet, som rollefiguren Elizabeth Bartlet Westin i *The West Wing* og som Eileen Caffee i Showtime-dramaet *Brotherhood*. I 1999 hadde hun en rolle i Mord på kreditt, med blant andre Bruce Greenwood og Tommy Lee Jones i hovedrollene. I 2006 spilte Gish rollen som rollefiguren Julia i den uavhengige filmen *The Celestine Prophecy* og hun var med-stjerne i filmen *Candles on Bay Street*, der hun blant annet spilte mot skuespillerne Eion Bailey og Alicia Silverstone. I 2016 spilte hun i dramafilm Grass Stains. Hun opptrådde også i TV-serien Halt and Catch Fire.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Annabeth Gish på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Annabeth Gish i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Annabeth Gish på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Annabeth Gish på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Annabeth Gish på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Annabeth Gish på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Annabeth Gish hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Annabeth Gish hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Hans Matthiae** (født 22. desember 1884, død ukjent) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Matthiae vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den tyske båten, med mannskap fra roklubben *Berliner Ruderverein von 1876*, som kom på tredjeplass i rokonkurransen for åttere. De tapte semifinalen til den britiske båten med mannskap fra *Leander Club* som siden vant finalen over *New College* en annen britisk åtter.

Totalt deltok elleve båter fra åtte nasjoner og konkurransen ble avholdt i perioden 17 til 19. juli 1912. Deltakerne på *Berlins* åtter var Otto Liebing, Max Bröske, Max Vetter, Willi Bartholomae, Fritz Bartholomae, Werner Dehn, Rudolf Reichelt, Hans Matthiae og Kurt Runge som styrmann.

OL-medaljer
-----------

* OL 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i roing, åtter Keiserriket Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, «Hans Matthiae», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ma/hans-matthiae-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Rowing athlete database, «Hans Mathiae», World Rowing-ID 2782763d-c5bb-4efc-b5da-71d8c78c940e, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Matthiae – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Matthiae – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Matthiae – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Matthiae – FISA Rediger på Wikidata
**Olav Aaraas** (født 10. juli 1950 i Fredrikstad) er en norsk historiker, museumsmann og forfatter. Han er direktør ved Norsk Folkemuseum i Oslo.

Aaraas er utdannet historiker og avla i 1978 hovedfag i historie ved Universitetet i Bergen. Han har arbeidet ved kystmuseet Norveg – senter for kystkultur og kystnæring i Rørvik og ved De Heibergske Samlinger - Sogn Folkemuseum. Etter å ha utformet utstillingen «Langsomt ble landet vårt eget» i forkant av vinter-OL på Lillehammer, ble han i 1993 direktør ved De Sandvigske Samlinger på Maihaugen i Lillehammer. Aaraas ble i 2001 direktør ved Norsk Folkemuseum.

Aaraas har også virket som forfatter og har utgitt bøker for barn og ungdom.

Det kongelige hoff kunngjorde 14. april 2010 at kongen har utnevnt Aaraas til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans betydningsfulle innsats for norske folke- og friluftsmuseer.» Det ble samtidig sagt at det ved beslutning om tildeling er «lagt vesentlig vekt på at Aaraas har initiert en vesentlig fornyelse av de norske friluftsmuseene ved å vise boligskikk i samtid og nær fortid.»

Bøker
-----

* *Påskemysteriet*, Oslo: Aschehoug, 1999
* *Enhjørningen som forsvant*, Oslo: Aschehoug, 1998
* *Å gjemme sølv blant ravner*, Oslo: Solum, 1997
* *Det magiske timeglasset. Karis reise gjennom norgeshistorien*, illustrert av Hans Normann Dahl, Oslo: Schibsted, 1996

Referanser
----------

1. ↑  «Ingen husrøver», *Dagbladet*, 11. september 2002, del 1, s. 20.
2. ↑  Utnevnelser til St. Olavs Orden, kongehuset.no, besøkt 14. april 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olav Aaraas på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***En glad gutt*** er en norsk spillefilm fra 1932 som bygger på Bjørnstjerne Bjørnsons klassiske bondefortelling fra 1860. Den ble laget i anledning 100-årsjubileet for Bjørnsons fødsel, og var med den tids målestokk en storproduksjon og en av de første lydfilmene i Norge. Den ble produsert av Aud Richter for selskapet National Tonefilm A/S med økonomisk støtte fra Norsk Film.

*En glad gutt* hadde premiere 23. oktober 1932 i Norge. Regien var ved John W. Brunius. 23. november 1933 hadde filmen amerikansk premiere.

Blant skuespillerne finner vi kjente skikkelser som Tore Foss, Gøril Havrevold og Hauk Aabel.

Handling
--------

Husmannssønnen Øyvind og bondedatteren Marit er gode venner gjennom hele sin barndom. Når de så blir tenåringer oppdager Øyvind at han er forelsket i Marit, men det blir også veldig tydelig at hun kommer fra en høyere sosial klasse. 

Øyvind forsøker å kompensere dette ved å bli beste elev på skolen, og tar høyere utdanning innen jordbruk. Da han returnerer så gjenopptar han forholdet med Marit, noe hennes bestefar Ola Nordistuen setter seg kraftig i mot. Men Øyvind vet råd.

Skuespillere
------------

* Hauk Aabel som Ola Nordistua.
* Tore Foss som Øyvind husmansgutt
* Eugen Skjønberg som Far til Øyvind
* Harald Stormoen som Bård skolemester
* Ragnhild Hald som Mor til Øyvind.
* Andreas Bjarke som Jon Hatlen
* Hjørdis Bjarke som en bondejente
* Johs. Jensen som en prest

Referanser
----------

1. ↑  «Hva annet skulle jeg gjøre enn å arbeide?», artikkel i seksjon 2, side 24 i *Aftenposten* 26. august 2014
2. ↑  «*En glad gutt*». Internet Movie Database.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En glad gutt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *En glad gutt* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *En glad gutt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *En glad gutt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
Loutfi Goumah som 9-åring
**Muhammad Loutfi Goumah** (født 18. januar 1886 i Alexandria i Egypt, død 15. juni 1953 i Kairo) var en egyptisk patriot, politiker, essayist, forfatter og advokat.

Etter at Goumah var ferdig med å studerte juss ble han en av de mest kjente advokater og offentlige talsmenn fra Egypt. Goumah var medlem av den prestisjetunge arabiske akademiet i Damaskus og han snakket flytende arabisk, engelsk, fransk og italiensk. I tillegg hadde Goumah en grunnleggende kjennskap til hieroglyfer og latin. Goumah har skrevet tusenvis av artikler i et titalls forskjellige egyptiske tidsskrifter og aviser og disse artiklene dekket mange sider ved det egyptiske livet og samfunnet på denne tiden, alt fra økonomi, internasjonal politikk, politisk filosofi, litteratur, litterær kritikk og sufisme.

Goumah drev også en politisk virksomhet ved å danne flere studentgrupper, skrev taler og holdt kontakten med flere anerkjente politiske personer i Europa, som var kjent for deres støtte og sympati for den egyptiske sak mot den britiske okkupasjonen. Goumah deltok under tre konferanser som ble avholdt i Genève, Brussel og Paris, henholdsvis i 1909, 1910, 1911. Goumah døde i Kairo av komplikasjoner etter et omfattende hjerteinfarkt den 15. juni 1953, da han var 67 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   AlKindi, oppført som Muḥammad Luṭfī Ǧumuʿa, General Diamond Catalogue ID 6768[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Muḥammad Luṭfī Ǧumʿah, BNF-ID 17796145w[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
***En gutt som Jan*** er et norsk hørespill i to deler som gikk på NRK Radio i 1975. Hørespillet er av Steffen Johanssen og ble sendt i lørdagsteatret i Barnetimen 8. februar og 15. februar 1975.

Hørespillet var forfattet og ble spilt på Vestfold-dialekt. Forfatteren Steffen Johanssen var oppvokst i Larvik, og de fire barnerollene ble spilt av larviksgutter fra Mesterfjellet skole. De fire var blitt plukket ut blant 60 gutter som meldte seg til uttaksprøvene. Enkelte av dem hadde vært borti amatørteater, men ingen hadde spilt i radio tidligere. Johanssen arbeidet som juridisk konsulent i kringkastingen, og hadde tidligere forfattet grøssere til radioprogrammet *Nattata*, men *En gutt som Jan* var hans første lengre hørespill.

Dette hørespillet var også regidebuten til Yngvil Kiran (dengang Svarva). Hun produserte ellers hørespill for Barne- og ungdomsavdelingen. Den tekniske regien var ved Odd Johan Nilsen.

Handling
--------

Tonen var frisk og realistisk i *En gutt som Jan*. Handlingen var hentet rett ut av hverdagen, og hovedpersonen var 13-åringen Jan. Jan er ikke like tøff som de andre guttene i klassen; han liker ikke fotball, men vil heller lese, gå tur, eller stelle med frimerker. Han synes de andre er sjofle når de plager lærerne eller erter de svakere i klassen. Men det er lettere å holde kjeft enn å si imot, for da slipper man trøbbel. Men en dag gjør Jan et nytt bekjentskap.

Episoder
--------

* 1. episode: *"Det er bare preik med deg"*
* 2. episode: *"Husmorvikar'n"*

Roller
------

| Rollenavn | Skuespiller |
| --- | --- |
| Jan | Thomas Arbo Høeg |
| Moren | Torhild Lindal |
| Faren | Bjørn Jenseg |
| Stein | Anders Hatlo |
| Fru Hermansen | Ragnhild Michelsen |
| Lærer Nilsen | Wilfred Breistrand |
| Henrik | Egil Opperud |
| Ole | Jon Harald Espolin Johnson |
| Petter | Egil Fauske |
| Bjørn | Lars Ueland Anderssen |
| Bestefar | Willie Hoel |
| Sentralborddame | Gøril Havrevold |

Referanser
----------

1. ↑  NRK (30. mars 2001). «1970 - 1980». *NRK*. Besøkt 28. desember 2018.
2. 1 2  «Moss Dagblad». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. 7. februar 1975. Besøkt 27. juli 2020. «Lørdagsteatret: "En gutt som Jan" av Steffen Johansson. Instruktør: Yngvil Svarva. Teknisk regi: Odd Johan Nilsen. 2. episode: "husmorvikar'n".»
3. 1 2  «4 Larviks-elever i Larviksmanns hørespill i "Barnetimen" i radio». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. Østlands-Posten. 30. januar 1975. Besøkt 27. juli 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Voice of America** (**VOA**) er den amerikanske føderale regjerings offisielle, internasjonale radio- og TV-kanal. VOA produserer og distribuerer i dag 1500 timer hver uke på 43 ulike språk. VOA har anslagsvis 134 millioner lyttere og seere rundt om i verden.

Andre verdenskrig
-----------------

Sendingene startet 1. februar 1942 på tysk, under vignetten «Stimmen aus Amerika». Formålet var å forklare verden hvorfor USA deltok i Andre verdenskrig. Deretter ble sendingene utvidet og mot slutten av krigen distribuerte VOA sendinger på 40 språk over 39 ulike sendere. Etter at krigen var over ble nyhetssendinger på 20 språk lagt ned. 

Et amerikansk lovvedtak forbød stasjonen å kringkaste innenlands i USA, av frykt for at enhver regjeringsfinansiert nyhetskilde ville kunne utvikle seg til et propagandaredskap for den til enhver tid sittende administrasjon.

Det var VOA som utviklet sendinger i *Special English*, et forenklet engelsk som ble lest langsommere, nøyde seg med et ordforråd på 1 500 ord, og med korte setninger som i regelen bare skulle uttrykke ett poeng hver. Disse sendingene ble etterhvert et viktig språkopplæringsredskap, men denne effekten var ikke årsaken til at sendingene ble utviklet. Årsaken var derimot den tidvis sterke jammingen av sendingene, og med *Special English* mente man at lytterne likevel kunne ha muligheten til å pusle sammen meningen ut fra de lydbrokker som de likevel kunne høre. 

Kanalen er ikke helt forskjellig fra andre internasjonale kringkastere, som BBC World Service, Deutsche Welle, Radio Nederland Wereldomroep, Radio France Internationale, Russlands stemme og Radio Canada International, selv om disse ikke er fullstendig statskontrollerte. Voice of America er under internasjonalt oppsyn av organet International Broadcasting Bureau som i sin tur forplikter seg til å påse «public diplomacy».

VOA på nordiske språk
---------------------

Etter etableringen i 1942 vokste VOA kraftig og det ble etablert sendinger på flere språk, deriblant de nordiske. I 1942 startet sendinger på norsk, dansk og finsk, mens de svenskspråklige sendingene startet i 1943. I 1944 ble det også sendt på islandsk. Alle språkversjonene ble lagt ned etter andre verdenskrigs slutt i 1945. De finske sendingene ble tatt opp igjen i 1951 og på ny lagt ned i 1953.

Referanser
----------

1. ↑  VOA Fast Facts Sheet (PDF, Besøkt 30. januar 2013)
2. ↑  «Language Services». VOA. 14. desember 2010. Arkivert fra originalen 18. mai 2012. Besøkt 4. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Voice of America – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |