recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Navnet Jesus blekner aldri»** er en salme av David Welander. Teksten ble skrevet i 1923 til en melodi fra Zululand.

Tekst
-----

Teksten ble skrevet i januar 1923 etter at Welander hadde blitt inspirert av en tale daværende oberst Joachim Myklebust holdt i Calmeyergatens Misjonshus i Oslo. Teksten han talte over var Salme 72, hvor det i vers 17 heter «La hans navn bestå til evig tid, la det skyte friske skudd så lenge solen skinner». Welander skrev salmen på toget hjem til Lørenskog, og fullførte den ut over natten. Den sto på trykk i *Krigsropet* kort tid etter.

Melodien
--------

Melodien er fra Zululand og ble kjent i Norge da to ektepar, som hadde vært misjonærer i Sør-Afrika, sang den sammen med en britisk misjonær ved et møte i Frelsesarmeens årskongress i 1922. De to ekteparene var Anna og Lars Jarnes og Olga og August Gundersen. De sang på «afrikansk» vis, med improvisasjoner og rytme. Melodien ble senere skrevet ned og harmonisert av Klaus Østby.

I den første tiden var det flere tekster som ble sunget på «zulu-melodien», blant annet Hvilken venn vi har i Jesus. Men etter at Welanders tekst var publisert, tok det ikke lang tid før hans tekst og den afrikanske melodien ble oppfattet som noe som hørte uløselig til hverandre.

Utbredelse
----------

Etter å ha blitt brukt mye i en rekke kristne forsamlinger i 50 år, kom den inn i kirkesalmeboken ved revisjonen i 1984. Den er oversatt til en rekke språk, blant annet svensk, amharisk og japansk.

I 1995 ble den stemt fram som «alle tiders salme» i TV 2. På bedehussangfestivalen i Ørje i 1999 ble den kåret som «århundrets bedehussang». I 2005 kåret NRK P1s lyttere den som «århundrets salme».

Innspillinger
-------------

Salmen er spilt inn på plate flere ganger:

* Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Utgitt på singlen Odeon ND 7377 i 1960.

Den finnes også på en rekke album, innbefattet:

* Det er makt i de foldede hender (album) av Sigvart Dagsland

Referanser
----------

1. 1 2  «David Welander», *Norsk biografisk leksikon*. Lest 10. januar 2016.
2. ↑  Stoveland, Bjarne: *Alle tiders sanger*, Oslo: Lunde, 2000, s. 16. ISBN 8252033008. Digitalisert utgave fra Nasjonalbiblioteket.
3. ↑  Stoveland 2000, s. 17.
4. ↑  Stoveland 2000, s. 11.
5. ↑  «Århundrets salme kåret», *Stavanger Aftenblad*, 8. juni 2005, seksjon kultur, s. 47.

Eksterne lenker
---------------

* Salmeteksten
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**«Crawling»** er den andre singelen fra Linkin Parks debutalbum *Hybrid Theory*. Sangen ble en hit i 2000, og Linkin Park vant en Grammy for «Best Hard Rock Performance». «Crawling» er en av de få sangene på *Hybrid Theory* som inneholder lite rapping fra Mike Shinoda. Sangen er også kjent for sitt anslag av elektronika.

Dette er den første musikkvideoen der Dave Farrell er med. Damen i musikkvideoen er Katelyn Rosaasen. Musikkvideoen ble vist på Cartoon Network. Det tyske bandet Angelzoom har laget en versjon av denne sangen.

Sporliste
---------

1. «Crawling» (Albumversjon)
2. «Papercut» (Live fra BBC)

Bonus
-----

1. «Behind The Scenes Bonus Footage» (CD-ROM video)

| * v
* d
* r
Hybrid Theory |
| --- |
| Sporliste | Papercut **·** One Step Closer **·** With You **·** Points Of Authority **·** Crawling **·** Runaway **·** By Myself **·** In the End **·** A Place for My Head **·** Forgotten **·** A Cure for the Itch **·** Pushing Me Away **·** My December **·** High Voltage |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**«Møte seg sjøl i døra»** er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde, og utgitt mars 2005 på Sundes musikkalbum *Sånn er'e bare*.

Sangen het opprinnelig «Vel møtt i døra» da den ble spilt første gang i forestillingen *Øystein Sunde ...og vel så det* som gikk på Dizzie Showteater høsten 2002.

Teksten handler om hvordan det er å passere cirka 50 år og oppdage at det man man misliker med den yngre generasjon, er nettopp tilsvarende det man selv gjorde i sin egen unge alder. Med andre ord har man ikke så mye å slå i bordet med.

Teksten til «Møte seg sjøl i døra» fulgte med i CD-heftet til *Sånn er'e bare*. Både tekst, noter og en tilhørende tegning, ble publisert i noteboka *Sånn er'e bare* i 2006.

Melodimessig sett har «Møte seg sjøl i døra» en del fellestrekk med Elvis Presleys «Trouble» fra 1958 (komponert av Jerry Leiber og Mike Stoller), men allikevel ikke nok til at den går inn under begrepet coverlåt.

Musikere og instrumenter
------------------------

* Øystein Sunde: vokal, elektrisk gitar
* Tom Salisbury: piano, orgel
* Stein Bull-Hansen: sologitar
* Jørun Bøgeberg: bass
* Knut Hem: trommer
* Kari Iveland: kor
* Anita Skorgan: kor

«Møte seg sjøl i døra» ble fremført av Sunde i programmet *Øystein Sunde... og vel så det* som ble kringkastet 25. desember 2004 på NRK1. Musikerne var Sunde (vokal, elektrisk gitar), Stein Bull-Hansen (elektrisk gitar), Knut Hem (trommer), Olga Konkova (elektrisk piano) og Olaf Kamfjord (kontrabass, kor). Versjonen på dette programmet ble spilt i E-dur, mens studioversjonen er i A-dur. Ellers var teksten på siste verset mer dristig på konsert-utgaven enn hva Sunde valgte å synge på varianten fra studio.

Referanser
----------

1. 1 2  *Sånn er'e bare*– informasjon i CD-heftet
2. ↑  TV2 programmet *Absolutt Underholdning* 30. mars 2005
3. ↑  Spinner Records – Medium: *Sånn er'e bare* – Øystein Sunde (2005)
4. ↑  *Øystein Sunde ...og vel så det* – programmet som ble solgt mens forestillingen pågikk.
5. ↑  *Senkveld* – TV2, 8. april 2005
6. ↑  Sunde, Øystein (2006) *Sånn er'e bare*. Blåmann Musikkforlag Norge AS; Oslo. ISBN 82-462-0051-4 s. 12/13
7. ↑  *Øystein Sunde ...og vel så det* – NRKs rulletekster
**9,3 × 62 mm** er en patron for rifle som passer til jakt på større dyrearter i Afrika, Europa og Nord-Amerika. Den ble utviklet av børsemakeren Otto Bock i Berlin i 1905.

Fra venstre: 9,3 × 62 mm, .30-06 Springfield, 8 × 57 IS, 6,5 × 55 mm, .308 Winchester.

Bakgrunn
--------

9,3 × 62 ble utviklet for å passe i Gewehr 98-mekanismen, derfor blir den ofte feilaktig omtalt som 9,3 × 62 «Mauser». Den korrekte betegnelsen er kun 9,3 × 62. Afrikanske jegere og nybyggere valgte ofte militære våpen pga. driftssikkerhet og lav pris, men myndighetene forbød ofte sivile å bruke militære kalibre. 9,3 × 62 har aldri vært noe militært kaliber og hadde derfor ikke dette problemet. I dag leveres mange forskjellige rifler i 9,3 × 62.

Ammunisjon
----------

Standardladningen i 9,3 × 62 var en 18,5 g (286 grains) kule med en utgangshastighet rundt 655 m/s (2 150 fps). Etter første verdenskrig ble ladningene økt, slik at hastigheten ble rundt 730 m/s (2 400 fps), og det kom også lettere kuler. Fabrikkammunisjon er nå tilgjengelig fra Norma, Lapua og RWS.

Bruk
----

9,3 × 62 er populær i Europa, og særlig i Skandinavia. Den blir ansett som en ideell patron for elg og bjørn. Det samme gjelder for dyr av tilsvarende størrelser på andre kontinenter.

Se også
-------

* Liste over patrontyper
* 9 mm-kaliber

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik; Solli, Svein (1998). *Ladeboken* (4 utg.). Asker: Våpenlitteratur AS. s. 449-450. ISBN 82-91361-04-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The 9,3 × 62 mm Mauser is making a strong come back! hos reloadersnest.com (Arkivert)
* (en) The 9.3 × 62 Mauser hos african-hunter.com (Arkivert)
**Sør–nord-vannoverføringsprosjektet** (南水北调; pinyin: *Nanshui beidiao* eller 南水北调工程, *Nanshui beidiao gongcheng*; engelsk: *South-North Water Transfer Project*) er et prosjekt i Folkerepublikken Kina påbegynt i 1990-årene og som har til hensikt å føre vann fra Yangtze sør i landet per kanaler av en samlet lengde på ca. 1200 kilometer til den nordkinesiske slette og med en særlig viktig utløper til Beijing, der vannknappheten er tiltagende. Det dreier seg om tre skilte vannveier; en vestlig, en midtre og en østlig rute. Prosjektet ligger an til å bli verdens mest omfattende vannomdirigeringsprosjekt. 

Innen 2050 skal en mengde på årlig 44,8 milliarder kubikkmeter vann overføres – 14,8 mrd. kubikkmeter over den østlige, 13 mrd. kubikkmeter over den midtre og 17 mrd. kubikkmeter over den vestlige ruten.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. november 2007. Besøkt 27. september 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) South–North Water Transfer Project – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Zhu Ruixiang: China's South-North Water Transfer Project and Its Impacts on Economic and Social Development[*død lenke*] – (mwr.gov; PDF; 307 kB)
* China investiert in den Ausbau seiner Wasserinfrastruktur[*død lenke*] (PDF; 80 kB)
* Introduction to China’s South to North Water Transfer Project – (tudelft.nl, med kart)
* South-North Water Transfer Project – Englisch/Chinesisch
* Projekt: Wasserversorgung Peking[*død lenke*]
* Nanshui beidiao Baidu Baike
* Nanshui beidiao dongxian gongcheng
* Nanshui beidiao xixian gongcheng[*død lenke*]
* Nanshui beidiao zhongxian gongcheng[*død lenke*]
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Tverrfaglighet** vil si at man utnytter fagkunnskap (metoder, terminologi og ekspertise) fra flere akademiske områder for løse et problem. Tverrfaglighet handler om problembeskrivelse og -løsning på tvers av grenser. For eksempel kan et tverrfaglig forskningsprosjekt hente kunnskap fra flere felter som sosiologi, antropologi, matematikk, psykologi, økonomi, og så videre. 

Store ingeniørlag er vanligvis tverrfaglige, eksempelvis for drift av en kraftstasjon eller konstruksjon av en mobiltelefon, eller andre prosjekter som krever kompetanse innen flere spesialiteter. Koronapandemien og global oppvarming er eksempler på komplekse problemer som kan kreve forståelse fra ulike disipliner for å kunne løses. Et annet eksempel er bestemmelse av arealbruk, som kan ulikt dersom det undersøkes av personer fra forskjellige fagområder som for eksempel biologo, kjemi, økonomi, geografi og politikk.

Tverrfaglige felt
-----------------

Tverrfaglighet er relatert til **tverrfaglige felt**, som kan betegne en organisasjonsenhet som krysser tradisjonelle grenser mellom akademiske disipliner eller tankeskoler, etterhvert som nye behov og yrker dukker opp.

Videre lesning
--------------

* Klein, Julie Thompson. 2017. Typologies of Interdisciplinarity: The Boundary Work of Definition. I *The Oxford Handbook of Interdisciplinarity*, Utg. Robert Frodeman, Julie Thompson Klein og Roberto Carlos dos Santos Pacheco, 21–34. Oxford: Oxford University Press.
* Philipp, Thorsten; Thompson Klein, Julie. 2023. Interdisciplinarity. I *Handbook Transdisciplinary Learning*, Utg. Thorsten Philipp og Tobias Schmohl, 195-204. Bielefeld: transcript.
* Schüll, Elmar. 2022. Interdisciplinarity. I *Standards of futures research: Guidelines for practice and evaluation*, *Research*, Utg. Lars Gerhold et al. 41-48. Wiesbaden: Springer.

Se også
-------

* Alternativ trening
* Holisme
* Metodologi
* Systemteori
* Tverrfaglig lag
* Universalgeni eller allviter
* Vitenskaps- og teknologistudier
**«Flyver’n»** er en norsk instrumental som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt 22. november 2018 på bonusalbumet *Sanger som ikke rakk toget* som var inkludert i Sundes samleboks *Øystein Sundes samlede riller*. Boksen ble det trykket opp i et begrenset opplag på 500 eksemplarer i vinyl.

Tittelen på instrumentalen er hentet fra barneleken hoppe paradis der flyveren er en av variantene.

«Flyver’n» var med i forestillingen i forestillingen *Øystein Sunde og vel så det* som hadde premiere høsten 2002. Det var meningen den skulle være med på albumet *Sånn er’e bare* fra 2005. Selve innspillingen ble gjort i Fagerborg Studio ca 2004.

Musikere og instrumenter
------------------------

* Øystein Sunde: akustisk gitar, banjo
* Stein Bull-Hansen: mandolin
* Olga Konkova: piano
* Olaf Kamfjord: bass
* Knut Hem: dobro, perkusjon

Når Konkova foretar sin pianosolo, sneier hun innom jazz sangen «Sweet Georgia Brown».

«Flyver’n» ble også fremført i NRK programmet *Øystein Sunde… og vel så det* som ble sendt 25. desember 2004. Samme musikere var med der slik som i studio innspillingen. Det som skiller disse to versjonene, er at Sunde spiller elektrisk gitar i NRK programmet, og ikke akustisk gitar.

Instrumentalen ble spilt inn på nytt i 2008 til albumet *Meget i sløyd* og fikk da tittelen «Flyver’n 2008», men kom ikke med. I stedet ble den publisert på Øystein Sundes Myspace konto, og lot seg avspilles der i en periode. Per april 2024 er den fortsatt listet opp på nevnte Myspace konto, men lar seg ikke avspille. På den innspillingen deltok:

* Øystein Sunde: akustisk gitar
* Stein Bull-Hansen: akustisk gitar
* Øystein Fosshagen: fele
* Olaf Kamfjord: bass
* Knut Hem: dobro
* Terje Kinn: banjo

En mandolin er også med på 2008 varianten, og den kan ha vært innspilt av enten Sunde, Bull-Hansen, Fosshagen eller Kinn.

Annet
-----

* Sunde og Meget i sløyd fremførte også «Flyver’n» på Chat Noir i august 2021 i forestillingen *Karusellskapssyk*.

* I åpningspartiet har «Flyver’n» klare likhetstrekk med Jerry Reeds «Swingin’ 69» som Reed ga ut i 1969 på albumet *Better Things in Life*.

Referanser
----------

1. ↑  «Skvis – Medium *Øystein Sundes samlede riller*». Arkivert fra originalen 25. november 2018. Besøkt 25. november 2018.
2. ↑  Platekompaniet – Medium *Øystein Sundes samlede riller*
3. ↑  Medium: Beskrivelse av Paradis flygeren på Digitalt Museum
4. ↑  *Øystein Sundes samlede riller* – heftet som fulgte med samleboksen.
5. ↑  Medium: NRK TV – Øystein Sunde… og vel så det
6. ↑  Medium: Øystein Sunde på myspace.com
7. ↑  Medium: Dagsavisen 19. august 2021 – Øystein Sunde 50 års suksess og like blid
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Tibetansk buddhisme følger klosterdisiplinen (vinaya) til Mūlasarvāstivāda.
**Sarvāstivāda** (devanagari: सर्वास्तिवाद, tradisjonell kinesisk: 說一切有部, pinyin: *shuōyīqièyǒu-bù*, koreansk/hangul: 설일체유부, McCune-Reischauer: Seol ilche yu bu, revidert romanisering av koreansk Sŏl ilch'e yu bu, japansk:/katakana: セツイッサイウブ, hepburn: Setsu issai u bu, vietnamesisk: Thuyết nhất thiết hữu bộ) var en av de tidlige buddhistiske skolene. Navnet er sanskrit og kan oversettes med «teorien om at alt eksisterer». På pāli heter den *sabbatthivāda*.

Det finnes ulike tolkninger av navnet. Den generelle konsensus er at det består av de tre delene *sarva* «alt» + *asti* «eksisterer» + *vāda* «vei», «tale», «lære» eller «teori». Dette stemmer overens med *Abhidharmakośabhāṣya* 25c-d av den indiske buddhistmunken Vasubandhu fra det 4. århundre, hvor det heter at *«den som hevder eksistensen til dharmaene i de tre tidsperiodene [fortid, nåtid og fremtid] blir ansett å være en Sarvāstivādin.»*. Dette stemmer også overens med kinesisk *shuōyīqièyǒu-bù*, «sekten som hevder at alle ting eksisterer», en benevnelse som ble benyttet av Xuánzàng (602–664) og andre kinesiske oversettere.

Det finnes ulike forklaringer på hvordan skolen oppstod. Den blir i noen tradisjoner beskrevet som kjettere som ble utvist fra det opprinnelige buddhistiske klosterfellesskapet under det tredje buddhistiske konsil i år 250 f.Kr. under ledelse av Aśoka den store. Det er også blitt argumentert for at den var et resultat av Aśokas misjonering i Gandhara; dette stemmer mer overens skolens egen tradisjon om at den ble grunnlagt av Kātyāyanīputra, etter at munken Madhyantika omvendte bystaten Kāśmīra, som hadde nære bånd med Gandhara. 

Store deler av skolens kanon er bevart på tibetansk og kinesisk. Skolen ble etterhvert delt i mange mindre skoler; av disse, mūlasarvāstivādin – som bar røde kapper, fikk stor innflytelse på tibetansk buddhisme hvor rødhattsekten bærer røde kapper den dag idag.

Klosterdisiplinen
-----------------

**Sarvāstivādavinaya** (sanskrit; devanagari: षर्व्स्तिव्दविनय,) er navnet på de regler og lover (vinaya) som eksisterte innenfor klosterfellesskapet (sangha) til den sarvāstivāda. Det er også navnet på en tekstsamling som tilsvarer vinaya pitaka i pālikanonen til Theravādaskolen. Denne tekstsamlingen er bare blitt bevart i den kinesiske buddhistiske kanon i form av en oversettelse som ble påbegynt av Kumārajīva i årene 404–405 e.Kr. og som avsluttet av Vimalākşa like etter år 409. e.Kr. Den kinesiske oversettelsen bærer tittelen 十誦律 (shí sòng lǜ) og består av 61 bokruller.

Sarvāstivāda var en av de tidlige buddhistiske skolene, og den hadde sin utbredelse i det nordlige India, i det nordvestlige India og i Sentral-Asia. Klosterreglene til denne skolen ble også praktisert i området omkring Yangtze i Kina, og lenger sør.

Referanser
----------

1. ↑  Taishō Shinshū Daizokyō, bind 23, tekt nr 1435

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Nordvi i 1947. Foto: Helge Skappel.
**Nordvi** er en storgård i Stange kommune på Innlandet. Den har et dyrket areal på ca 940 dekar, 95 dekar beite, 584 dekar skog, 100 dekar annet areal og 30 dekar tun, hage og veier.

Hovedbygningen i empirestil ble bygget i 1810 og festsalen har takmalerier og dekorasjoner fra byggeåret. Sidebygningen er også i empire, bygget opp på en eldre hvelvet kjeller ca 1820.

Stabburet er i sveitserstil og oppført rundt 1910, da det ble flyttet fra det militære området på Nordvi-plassen hvor det var eksersérplass fra 1798 og frem til 1902. Gården har seter på Himmeldalen i Åmot,denne ble anskaffet i 1840.

Gården het i gamle dager **vidir,** som er avledet fra *vidr* (=skog). Her er flere gravhauger fra jernalderen og man fant i 1852 en spydspiss. Det sies i en saga at Astrid Eiriksdatter på flukt til Svitjod, fikk lov av eieren «Torstein» til å gjemme seg her med sin nye sønn Olav Tryggvason (963–1000), altså på 960-tallet.

Omkring 1358 ble gården eiet av Halstein Ottarson. Hans datter Elin var gift med Bergsvein, og de solgte Nordvi (omtalt som **Vidum**) i 1358 til en viss Jone Krok.

«Vestre Nordvi» ble før reformasjonen tidlig på 1500-tallet eiet av Hamar bispedømme, mens «Østre Nordvi» tilhørte Bjørn Olsen. Mogens Trulsen (c.1490–1546) av slekten Handingmann kjøpte «Østre» i 1521 og «Vestre» i 1526, og muligens fantes det også «Mellomvie» og »Sørvie».

Presten Thorbjørn Olufsen Skaktavl (–1577) hadde i 1551 giftet seg med Mogens' datter Rønnaug. Dermed ble Nordvi i slekten Skaktavls eie. Neste eiere var sønnen Torbern (–f.1594) og sønnesønnen Torbern Torbernssøn Skaktavl (1590–1635). I sistnevntes eie mistet gården betegnelsen «adelig setegård».

Omkring 1780–85 ble den kjøpt:s.3 og 29 av Anders Larsen Nordvi (1747–1809), far til Michael Andersen Saxlund, og familien hadde eiendommen frem til 1902, da et selskap eiet av familiene Furuseth og Landet kjøpte gården og benyttet den til produksjon av havre til skogshestene sine i Østerdalen. Hans Kleven var bestyrer av gården og ble etterhvert eier av det meste av eiendommen.

Aase og Kristoffer Olstad kjøpte eiendommen i 1956 og den har siden vært i familiens eie. I Aase og Kristoffer Olstads brukertid var det utstrakt forsøksvirksomhet med svin og storfe på eiendommen. Det er vanningsanlegg over hele eiendommen, og i dag variert produksjon av korn, grønnsaker og rotvekster.

Referanser
----------

1. ↑  Terje Bratberg, *Nordvi* i Store Norske Leksikon.
2. 1 2 3  M. Veflingstad (1951). *Stange bygdebok*. [Stange]: Historielaget. s. 122–129. . Denne bygdeboka har også en online utgave (sist lest 18. desember 2017)
3. ↑  Denne transaksjonen er beskrevet i 345. 10 Novbr. 1358, en online artikkel (sist lest 18. desember 2017) i Diplomatarium Norvegicum, en samling av gamle brev.
4. ↑  Terje Bratberg, *Skaktavl* i Store Norske Leksikon.
5. ↑  Per-Øivind Sandberg,
 Torbern Torbernssøn Skaktavl D.Y. i Store Norske Leksikon.
6. ↑  E. Saxlund og Erling Fyhn (1908). *Familien Saxlund (oprindelig fra Bjørge i Vang) med sidelinjer*. Grøndahl & søns bogtr.
Semule
**Semule** (også **semulegryn** eller **semolina**) den den innerste og hardeste delen av hvetekjernen. Den er brukt for å lage grøter, puddinger, pasta, pepperkaker og couscous. 
Semulegryn er en del av det tradisjonelle norske kostholdet, og en får kjøpt det i de fleste dagligvareforretninger i Norge.

Semolina (semulegryn) kommer fra italiensk, og betyr semi-malt, dvs. at kjernen i hvetekornet males til store partikler, og ikke til mel. Semolina, som brukes til å lage den tradisjonelle pastaen, blir malt fra durumhvete. I Norge og andre deler i verden har semulegryn fra hvete tradisjonelt sett blitt brukt til å lage grøter, puddinger og kaker. Semule blir for eksempel også brukt for å lage «knödel» i det sentraleuropeiske kjøkken.

Næringsinnhold
--------------

100 gram semulegryn gir 338 kcal (1416 KJ) og inneholder om lag 12 gram protein, 66 gram karbohydrat og 2 gram fett.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Disse animasjonene viser isbevegelsen i Antarktis.
Hastighetskart av Antarktis. Man kan se at isstrømmer flyter med økende fart (blått-gult-hvitt) når de nærmer seg kysten.
Radarsatbilde av isstrømmer inn i Filchner-Ronne isbrem.
En **isstrøm** eller **iselv** er et område av en innlandsis som beveger seg betydelig raskere enn den omliggende isen. Isstrømmer er en type isbre. Det er mange isstrømmer i Antarktis der de utgjør rundt 10 % av det samlede isvolumet. De er opp til 50 km brede, 2 km tykke og kan strekke seg over hundrevis av kilometer, og det meste av isen som forsvinner fra innlandsisen går gjennom isstrømmene.

Farten til en isstrøm kan være over 1000 meter i året, omtrent 10 ganger raskere enn isen rundt. spenningskreftene langs kantene av isstrømmene skaper deformasjon og ny krystallisering av isen, gjør den mykere og konsentrerer deformasjonen i smale bånd. Det blir dannet bresprekker, spesielt langs kantene.

De fleste isstrømmene har noe vann under seg, som smører strømmen. Hva slags grunnfjell har også stor betydning. Myke sedimenter fører til en raskere strøm enn hard stein.

Antarktis
---------

*Se også: Liste over isstrømmer i Antarktis*
Den antarktiske innlandsisen blir drenert mot sjøen av flere isstrømmer. Den største i Øst-Antarktis er Lambertbreen. I Vest-Antarktis er den store Pine Island-breen og Thwaitesbreen i dag mest ute av balanse, med et netto massetap på i alt 85 gigatonn i året målt i 2006.

Det har blitt indikert at innlandsisen i Antarktis mister masse. At isstrømmene i dag går stadig raskere blir regnet som en viktig, om ikke den dominerende årsaken til denne nylige ubalansen.

Grønland
--------

Av isstrømmer som drenerer Den grønlandske innlandsisen til havet finnes blant annet Helheimbreen, Jakobshavn Isbræ og Kangerlussuaqbreen.

Referanser
----------

1. ↑  
Bamber J.L.; Vaughan D.G.; Joughin I. (2000). «Widespread complex flow in the interior of the Antarctic Ice Sheet». *Science*. 287 (5456): 1248–1250. Bibcode:2000Sci...287.1248B. PMID 10678828. doi:10.1126/science.287.5456.1248.
2. ↑  «What types of glaciers are there?». National Snow & Ice Data Center. Arkivert fra originalen 29. desember 2016. Besøkt 30. desember 2016.
3. 1 2  «Ice - Ice Streams». British Antarctic Survey. Besøkt 30. desember 2016.
4. 1 2  
Rignot, E.; Bamber, J. L.; Van Den Broeke, M. R.; Davis, C.; Li, Y.; Van De Berg, W. J.; Van Meijgaard, E. (2008). «Recent Antarctic ice mass loss from radar interferometry and regional climate modelling». *Nature Geoscience*. 1 (2): 106. Bibcode:2008NatGe...1..106R. doi:10.1038/ngeo102.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Veronica Danielsen**, også kjent som **ViteVero**, (født 1995) er en norsk fysiker og forfatter. Hun jobber som vitenskapsformidler ved ViteMeir, Vitensenteret i Sogn og Fjordane. Danielsen er også fagansvarlig for fysikk i Lille norske leksikon.

Danielsen gav ut den populærvitenskapelige boka *Nordlyset – Aurora Borealis, menneskene, mytene og vitenskapen* i 2023.

Danielsen bidrar som nordlysekspert i mediesaker som omhandler nordlys og andre romværfenomener. Hun har blant annet vært gjest i TV-programmet Lindmo. og har deltatt i podkaster innen vitenskap og undervisning*.*

Bakgrunn
--------

Veronica Danielsen ble født i Tønsberg og vokste opp i Re. Danielsen har bachelorgrad i fysikk, astronomi og meteorologi fra Universitetet i Oslo og mastergrad i fysikkdidaktikk fra Universitetet i Oslo. Under studiet tok Danielsen også en rekke emner innen astronomi og romfysikk. I tillegg tok hun et emne innen vitenskapsjournalistikk.

Danielsen har skrevet populærvitenskapelige artikler for tidsskriftet *Titan*, *Nysgjerrigper* og *Astronomi*.

Bibliografi
-----------

* *Nordlyset – Aurora Borealis, menneskene, mytene og vitenskapen* Cappelen Damm 2023

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Kippernes, Mari Aandahl (6. november 2023). «Derfor er nordlyset rosa akkurat nå». *NRK*. Besøkt 22. november 2023.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  «Nordlys på andre planeter med Veronica Danielsen – Astronomipodden». 11. oktober 2022. Besøkt 22. november 2023.
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑  «Hvorfor havner de største nøttene øverst?». *www.nysgjerrigper.no* **(norsk)**. Besøkt 22. november 2023.
15. ↑
Denne seksjonen **kan ha blitt kopiert og limt inn fra , *muligens* i strid med Wikipedias opphavsrettspolicy**. Vennligst fjern opphavsrettslig beskyttet innhold som ikke kan brukes fritt fra artikkelen, og gi kreditering for innhold som kan brukes fritt. Om du selv har opphavsretten til dette stoffet, ber vi deg ta kontakt med  info-no@wikimedia.org. *(april 2024)*
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Sceneweb** er et nasjonalt historisk arkiv over profesjonell scenekunst i Norge. Databasen er et oppslagsverk og et kvantitativt forskningsverktøy som inneholder kulturhistoriske data fra 1635 frem til i dag. Den inneholder informasjon om kunstnere, frie scenekunstkompanier og private og offentlige, nasjonale og regionale scenekunstinstitusjoner.

Sceneweb eies og driftes av Danse- og teatersentrum. Arbeidet med innsamling, registrering, digitalisering, tilgjengeliggjøring og bevaring av arkivmateriale gjennomføres i samarbeid med Nasjonalbiblioteket, Teaterfigurer på norske scener 1945–2023, Universitetsbiblioteket i Bergen og andre samarbeidspartnere.

Arbeidet med Sceneweb ble startet i 2008 og databasen ble tilgjengelig på internett i oktober 2011.

Databasen
---------

Scenewebdatabasen er objektorientert og spesialutviklet for scenekunstens hybridarkiver. Databasen har åtte hovedkategorier:

* produksjoner
* personer
* organisasjoner
* spillesteder
* utmerkelser
* originalverk
* teaterfigurer
* multimediafiler (bl.a. fotografier, programmer, videoer, anmeldelser og plakater)

Databasen og nettsiden er utviklet av Copyleft Solutions v/Orgdot.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Mads Wiel Nygaard** (1898–1952) var en norsk forlegger og ledet Aschehoug 1940–1952.

Familie
-------

Mads Wiel Nygaard var oppkalt etter sin oldefar på morssiden Mads Wiel, som var grunnlegger av Norges første egentlige industribedrift, *Haldens Bomuldsspinderi & Væveri*. Han vokste opp på Frogner på Oslos beste vestkant, i familiens residenslignende eiendom i Drammensveien 99. Han var sønn av William Nygaard (1865–1952) og Constance Nygaard, født Wiel (1866–1931). Familien tilhørte et intellektuelt borgerlig miljø. Mads var barn nummer fem i en søskenflokk på sju, men han var den eldste av sønnene i familien. Hans eldste søster var forfatteren og oversetteren Constance Wiel Schram.

Utdannelse
----------

Mads Wiel Nygaard gikk på Vestheim skole og tok latinartium i 1917. Han gikk i lære hos Albert Bonniers forlag i Stockholm fra 1918 til 1919, og studerte fransk ved Sorbonne i 1920. Påvirket av radikale strømninger i Europa var han en periode i kontakt med studenter knyttet til den kommunistiske studentgruppen «Mot Dag». Men bare et par år senere skulle han ta avstand fra denne ideologien. I 1922 reiste Mads Wiel Nygaard til München for å studere litteratur og kunsthistorie. Samme år var han tilbake i Kristiania for å fortsette studiene ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han tok sin magistergrad i 1925 på forfatteren Hans E. Kinck, og ble i sin samtid stort sett bare omtalt som ***«magisteren»***.

Forlagsarbeidet
---------------

Mads Wiel Nygaard var administrerende direktør i Aschehoug 1940–1952, men allerede i 1921 ble han første gang satt inn i arbeidet som forlagssjef da faren ble innvalgt på Stortinget. Denne første perioden ble kortvarig og ikke så vellykket, og endte med et opphold på Vensmoen Sanatorium i Saltdal. Den depresjonen dette hadde påført ham, skulle bli ved ham i mange år framover. Mads Nygaard ble ofte sammenliknet med Gyldendals dynamiske forlagssjef Harald Grieg, en sammenlikning som ofte fikk ham til å framstå noe sjenert, ihvertfall tilbakeholden. Mads Wiel Nygaard har blitt beskrevet som en person som mer enn noen kom til å karakterisere mellomkrigstidens liberal-konservative kulturborgerskap.

Verv
----

* Saugbrugsforeningen, styremedlem

Referanser
----------

1. ↑  Rudeng side 31
2. ↑  Nygaard, Mads Wiel «Fra kommunisme til nationalisme» **I**: *Mot Dag*, 20. oktober 1923. *I artikkelen går Nygaard kraftig i rette med den «vanhellige» alliansen mellom totalitære marxister og totalitære målfolk ved valget til styret i Stundersamfundet.*
3. ↑  Rudeng side 14
4. ↑  «*tydelig motvilje mot alle forsøk på å spille en rolle eller tre i forgrunnen*» ifølge en Dagblad-journalist i 1936. Rudeng, side 7
5. ↑  Rudeng side 10

Litteratur
----------

* Rudeng, Erik, *Magisteren. Mads Wiel Nygaard. Et hundreårsminne* Oslo, Aschehoug (1998) ISBN 82-03-22352-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree **·** Fangeregisteret

 |
**Geir Schau** (født 1960) er en norsk programleder fra Manglerud i Oslo. Han jobber i Radio Norges morgenshow *Morgenklubben med Loven & Co*. Han har også en podkasten *Langkjøring med Geir Schau*, sammen med Bo-André Hagen.

Geir Schau vokste opp på Manglerud i Oslo. Schau er utdannet biloppretter, og gikk i lære hos  Møller på Lørenskog. Etter det jobbet Schau på bilverksted i Sagveien. Utover 1990-tallet ble Schau kjent som bileksperten "Glenn Rodney Skog", og jobbet da i NRK der han spilte diverse roller i *Søsterens verden* og *Direkte lykke*. Han spilte også den håpløse kjæresten til Anne-Kat. Hærland i *Bla, bla, bla*. Han har tidligere vært med i *Herreavdelingen* med figuren Glenn Rodney Skog, og *Palme ved reisens slutt* i NRK. Han var skuespiller i filmene *Fridtjofs jul*, *Børning 2 og Børning 3*.  

Schau er også forfatter av humorbøkene *Geirs juleevangelium*, *Geirs groviser*, *Geir hyttegroviser* og *Geirs folkeeventyr*.

Referanser
----------

1. ↑  «Langkjøring med Geir Schau». *www.aftenposten.no*. 21. oktober 2021. Besøkt 3. februar 2023.
2. ↑  Hvidsteen, Veslemøy (29. januar 2008). «Flyttet hjem til mor». *NRK*. Besøkt 12. november 2022.
3. ↑  «Bor på barnerommet». *www.aftenposten.no*. 7. september 2007. Besøkt 12. november 2022.
4. ↑  «Geir Schau – bøker | ARK Bokhandel». *www.ark.no*. Besøkt 12. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geir Schau på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Høybråten damekor**.

**Høybråten damekor** er et damekor, stiftet i 1945 på Høybråten i Oslo. Korets størrelse har variert, men per 2024 har koret 25 medlemmer og er aktive i og rundt Oslo.

Koret utga i 1963 en EP med verker av blant annet Niels W. Gade og Orlando di Lasso, akkompagnert av Kaare Ørnung. I forbindelse med 60-års jubileet i 2005 hadde koret nær 50 medlemmer.

Dirigent
--------

Dirigenter for Høybråten damekor:

* Knut Heimdal (fra stiftelsen i 1945 til 1950)
* Else Berntzen Aas (1950 til 1952)
* Jan Elgarøy (1952 til 1954)
* Knut Raude (1954 til 1966)
* Andrè Bongard (1966 til 1973)
* William Halke (1973 til 1990)
* Rolf Nykmark (1990 til 1998)
* Ketil J. B. Belsaas (1998 til 2009)
* Kjetil Aamann (fra 2009 til 2011)
* Anne Mette Johannesen (2011–)

Referanser
----------

1. ↑   www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   hbdamekor.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Sangerliv : et verk om korsang. 2
4. ↑
5. ↑  Norske diskografier. Nr. 17 : Norsk grammofonkompani 1949-
6. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Standardstrømmene for innmating, utmating og feilemldinger
En **strøm** er innenfor informasjonsteknologien en sekvens av dataelementer som gjøres tilgjengelig over tid. En strøm kan sammenlignes med elementer på et transportbånd som blir prosessert stykkvis, et av gangen, i stedet for i store partier.

Strømmer prosesseres annerledes enn batchdata – normale funksjoner kan ikke operere på strømmer som en helhet, ettersom de har potensielt ubegrensede data, mens strømmer formelt er *kodata*, og ikke data (som er begrenset). Funksjoner som opererer på en strøm, og som produserer en ny strøm, er kjent som programvarefiltre, og kan kobles sammen i pipelines, analogt med funksjonkomposisjon. Filtre kan operere på et element i strømmen av gangen, eller kan bygge på et utmatningselement som er basert på mange innmatningselementer,, slik som en glidende middelverdi.

Se også
-------

* Strømming

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Folkerepublikken Kinas liste over nasjonale historiske minnesmerker og kulturgoder** (kinesisk: 全国重点文物保护单位, pinyin: *Quánguó zhòngdiǎn wénwù bǎohù dānwèi*, = «Nasjonale historiske minnesmerker og kulturgoder under statlig vern») er en liste oppstilt av den kinesiske regjering ved Statsrådet som skal favne verneverdige landets historiske og kulturelle minner. 

En første liste med 180 minnesmerker ble oppsatt den 3. april 1961. En komplettering med ytterligere 62 minnesmerker fulgte i 1982. Senere er den blitt utvidet en rekke ganger. Det dreier seg om viktige steder for landets historie, kunst og vitenskap: Bygninger, kulturgods, graver, gammel arkitektur, huleklostre, steininnskrifter og meget annet.

Vedtak av Det kinesiske Statsråd
--------------------------------

| Nr. | Dato | År | Antallet nyoppføringer |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 3. april | 1961 | 180 |
| 1a | 26. oktober | 1964 | 1 |
| 1b |  | 1981 | 1 |
| 2 | 23. februar | 1982 | 62 |
| 3 | 13. januar | 1988 | 258 |
| 4 | 20. november | 1996 | 250 |
| 5 | 25. juni | 2001 | 526 (518) |
| 5a | 22. november | 2002 | 1 |
| 5b | 2. mars | 2003 | 1 |
| 5c | 4. mars | 2003 | 1 |
| 6 | 25. mai | 2006 | 1080 |
| 6a |  | 2009 | 1 |

Litteratur
----------

* *Quanguo zhongdian wenwu baohu danwei (di-yi pi zhi di-yu pi)* (全国重点文物保护单位（第一批至第五批）), Beijing: Wenwu chubanshe 2004, 3 bind, ISBN 9787501015252
* *Quanguo zhongdian wenwu baohu danwei (di 6 pi)* (全国重点文物保护单位(第6批), Beijing: Wenwu chubanshe 2008, 3 bind, ISBN 9787501024469
* *Zhongguo wenhua yichan cidian*, Wenwu chubanshe 2009, ISBN 9787501024216
**Harald Thorbjørn Sund** (født 16. februar 1876 i Gildeskål i Nordland, død 9. april 1940 i Oslo) var en norsk arkitekt som etablerte seg som arkitekt i Kristiania i 1914 etter utdannelse i Trondheim og 16 års studie- og arbeidsopphold i England. I samarbeid med arkitekt og reguleringssjef i Aker, August Nielsen, tegnet han en rekke kirker og andre bygninger over hele Norge de første årene av 1900-tallet. Blant annet ble de bedt om å tegne plantegninger for distriktslegeboliger og de vant konkurransen om bibliotek i Fredrikstad i konkurranse med over 70 deltakere. 

Harald Sund er omtalt som Nord-Norges fremste kirke- og kirkerestaureringsarkitekt i 1920- og 1930-årene. I sin innberetning til Kirkedepartementet om innvielsen av Rotsund kapell i 1932 skrev biskop Eivind Berggrav begeistret: «Arkitekt Sund har her igjen skapt et kirkehus som gjør ham megen ære og kirken stor glede.»

Noen av Sunds bygninger
-----------------------

Svolvær kirke
* Fredrikstad bibliotek (1922, fredet)
* Kroer kirke (1925)
* Majorstuen kirke (1926/1933)
* Melbu kirke (1938)
* Rotsund kapell (1932)
* Sigerfjord kirke (1933)
* Skiptvet kirke (1937)
* St. Dominikus kirke og kloster (1927)
* Svanvik kapell (1934)
* Svolvær kirke (1934)

Referanser
----------

1. ↑  Norsk kunstnerleksikon, b. 4 : Sp-Å, side 112-113, digital utgave
2. ↑  Tidsskrift for Den norske legeforening, se figur 1
3. ↑  Rotsund kirke

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Sund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard. Rotsund kirke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Geni **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Momentum** er en norsk organisasjon for amputerte, dysmelister og ortosebrukere, deres pårørende og de som er interesserte i rehabilitering av amputerte, dysmelister og ortosebrukere. Organisasjonen ble etablert i 1996, er tilknyttet Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og har over 800 medlemmer. Momentum er landsdekkende, med syv fylkeslag. Interesseforeningen driver med likemannsarbeid for å hjelpe medlemmene, og jobber for at protesebrukere, amputerte, dysmelister og ortosebrukere, på tross av sitt tap, skal finne livsglede og evne å se framover. Kontakter utfører besøk blant annet på sykehus og rehabiliteringsinstitusjoner og i hjemmene.

I 2001 lanserte Momentum en livsgledekampanje med bilder av amputerte tatt av fotografen Dag Thorenfeldt. Kampanjen ble åpnet på Rikshospitalet av prinsesse Märtha Louise.

Referanser
----------

1. 1 2  Regjeringen ved Kulturdepartementet. Høring - fordeling av Norsk Tippings overskudd til samfunnsnyttige og humanitære organisasjoner. Høringssvar fra Momentum.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Momentum – foreningen for arm- og benprotesebrukere på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Momentum – foreningen for arm- og benprotesebrukere på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Momentum – foreningen for arm- og benprotesebrukere på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Flytting:** Det er foreslått at denne siden blir flyttet til artikkelnavnet **Tapp**.*Begrunnelse*: Tapp virker som en god oversettelse på "boss" (Diskusjon).
To utstikkende sylindre på en mekanisk del. Sylinderen til høyre er avrundet nær basen.
Innen ingeniørvitenskap er en **tapp** en utstikkende del av et arbeidsstykke. De er ofte helt eller delvis maskinerte (for eksempel fra en støp) og kan fungere som et festepunkt eller en bærende overflate.

Et vanlig brukseksempel for en tapp er for å passe sammen med et tilsvarende hull eller en lomme på et annet objekt, for eksempel for lokalisering eller sammenkobling. For eksempel har noen motorer presist maskinerte tapper på overflaten for lokalisering mot en passende negativt formet del.

I dataassistert konstruksjon brukes «tapp» av og til for å beskrive en type operasjon med ekstrudering.

Etymologi
---------

Det engelske ordet *boss* kommer fra det mellomfranske ordet *embocer*, som betyr utstikk eller fremspring.[]

Se også
-------

* Avfasing, flat overgangskant mellom to flater på en gjenstand
* Avrunding (maskinering), konkav eller konveks overgang mellom to flater på en gjenstand
* Slippvinkel, hvor konisk en del er
* Tappsammenføyning, tradisjonell metode hvor tapp og tapphull brukes for å koble sammen to trestykker

Referanser
----------

1. ↑  «tapp». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 11. juli 2019. Besøkt 7. april 2024.
2. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 7. april 2024.
3. ↑  «Boss siemens NX». Cad cam Engineering WorldWide. Arkivert fra originalen 23. desember 2021. Besøkt 6. februar 2021.
4. ↑  «Fastening & Assembly Solutions for Plastic Applications». *STANLEY Engineered Fastening*. Stanley Black & Decker. Besøkt 6. februar 2021.
**Ullebroten naturreservat** består av to holmer nord for Ulløyna i Øygarden kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Det ble ikke registrert noen hekkende arter i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 1. april 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Ullebroten naturreservat, Øygarden kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 1. april 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 189. Besøkt 1. april 2024.
'*Biržai* er en by nord i Litauen. Den ligger ved elven Apaščia, en av kildeelvene til Lielupe, og ved innsjøen Širvėna.

Historie=
---------

Biržai var en del av Storhertugdømmet Litauen i lang tid og deretter i Det polsk-litauiske samvelde.

Slottet i Biržai, bygget på slutten av 1500-tallet, som da tilhørte prins Radziwiłł, ble erobret 26. august 1625 etter en fem dager lang beleiring av svenskene under Gustav II Adolf («»"uten et eneste skudd av stykker, bare med spader og spader«»") og da falt 70 store og små kanoner og annet bytte i hendene på seierherren. Som en viktig høyborg for Livonia ble Biržai deretter ytterligere styrket, men i våpenhvilen som ble inngått i 1627 ble den avstått til Radziwiłł. I 1655 ble den iggjen inntatt av svenskene.

På et møte i Biržai mellom tsar Peter den store og kong August den sterke, ble det inngått en traktat 26. februar 1701, der tsaren forpliktet seg til å la 15.000–20.000 godt trent infanteri slutte seg til sakserne ved Düna og **fremme kongen. 200.000 riksdaler på to år.** Han ga fra seg alle krav til Livland og Estland, selv ville han føre krigen i Ingermanland. Tsaren ville også søke, gjennom generøse vennskapsgaver, å vinne over de mest innflytelsesrike menn i det polske parlament og overtale det til å erklære krig mot Sverige. I juli 1701 ble Biržai inntatt av svenskene under J. A. Meijerfeldt, men gikk tapt i 1703 for russerne. Den 15. september (gammel stil) 1704 ble den inntatt igjen av svenskene under Adam Ludwig Lewenhaupt, som deretter sprengte slottet.

Ved Polens deling falt byen til det russiske jeiserdømme, hvor den tilhørte guvernementet Kovno og til grev Tyszkiewicz.

Referanser
----------
**Morten Stokstad** (født 1975) er en norsk tidligere sportsjournalist. Fra november 2017 er han kommunikasjonssjef i Lillestrøm Sportsklubb.

Morten Stokstad er fra Rælingen og er bror av TV-journalistene Marte Stokstad og Anne Rimmen. Han har blant annet arbeidet i *Romerikes Blad*, *VG*, NRK og TV 2.

Han dekket fotball, og privat er han tilhenger av Lillestrøm Sportsklubb. Han havnet i en liten kontrovers da han ledet allsangen for Kanarifansen før cupfinalen 2007 mellom Haugesund og Lillestrøm. Det ble stilt spørsmål om hvordan en fotballreporter bør oppføre seg for å bevare sin integritet, uavhengighet og troverdighet. Stokstad uttalte at hendelsen var ment som et morsomt stunt, og beklaget i ettertid.

I 2017 sluttet han som journalist og startet som kommunikasjon- og samfunnsansvarlig i LSK.

Referanser
----------

1. ↑  Johansen, Glenn Slydal (27. september 2017). «Morten Stokstad håper noen stopper ham om han begynner å selge inn LSK-saker overfor gamle kolleger». *journalisten.no* **(norsk)**. Besøkt 20. april 2021.
2. ↑  NRK-reporter ledet allsang på LSK-fest
3. ↑  «Lillestrøm Sportsklubb styrker stallen». *Lillestrøm*. Besøkt 20. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morten Stokstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Verifiable Legal Entity Identifier (vLEI) er en del av det bredere Legal Entity Identifier-systemet, utformet for automatisk validering. Systemet muliggjør en verifiserbar digital identitet for organisasjoner globalt og administreres av Global Legal Entity Identifier Foundation (GLEIF). vLEI er en kryptografisk sikret motpart til en tradisjonell LEI.

Bakgrunn
--------

LEI-systemet ble opprinnelig innført som et svar på den globale finanskrisen i 2008 for å identifisere juridiske enheter som deltar i finansielle transaksjoner.

### Hovedkomponenter

I tillegg til å identifisere organisasjoner, kobler vLEI-systemet individer til organisasjoner gjennom spesifikke referanser:

* Official Organisation Role (OOR)-referanse: Denne referansen knytter elektronisk individer til organisasjoner basert på offisielle stillinger, som administrerende direktør, styremedlem eller andre autoritative roller.
* Engagement Context Role (ECR)-referanse: I motsetning til OOR, som fokuserer på offisielle roller, tilbyr ECR en mer fleksibel metode, som gjør det mulig for organisasjoner å definere tilpassede roller basert på spesifikke sammenhenger eller engasjementer.

Betydning
---------

vLEI-referanser spiller en sentral rolle i å forbedre sikkerheten i digitale interaksjoner, redusere risikoen for bedrageri og effektivisere ulike forretningsprosesser ved å tilby en klar og verifiserbar forbindelse mellom individer og organisasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «vLEI - verifiable legal entity identifier». 17. september 2023. Besøkt 4. desember 2023.
2. ↑  «vLEI Credentials - vLEI». 4. desember 2023. Besøkt 4. desember 2023.
3. ↑  GLEIF. «Introducing the verifiable LEI (vLEI) - vLEI – GLEIF». *Introducing the verifiable LEI (vLEI) - vLEI – GLEIF* **(engelsk)**. Besøkt 4. desember 2023.
**Berjozov kullkraftverk** *(Berëzovskaja GRES)* er et kullkraftverk med en installert produksjonskapasitet på opprinnelig 1 600 MW fordelt på to enheter, senere 2 420 MW via totalt tre enheter. Anlegget ligger i Sjarypovo-distriktet i provinsen Krasnojarsk, Russland. Brenselskildene er lignitt. Byggingen startet i 1976, første enhet stod ferdig i 1987 og hele og anlegget stod ferdig i 1991.

Årsproduksjonen av elektrisk kraft etter 2010 har variert mellom 9 TWh og 11 TWh, og det leveres også noe fjernvarme med inntil 807 Gcal/t effekt (ca. 140 MW). Operatør er det tyske energiselskapet E.ON sitt datterselskap i Russland.

Dette er det eneste kullfyrte kraftverket i Russland med generatorer på 800 MW hver, andre kraftverk med tilsvarende store enheter er gassfyrte. Planen var opprinnelig åtte enheter, dvs 6 400 MW ytelseskapasitet, men finansieringen ble ikke fulgt opp til et slikt nivå. Kraftverket har blitt oppgradert med tyske E.ON som partner siden 2009. Det er fra 2016 installert en tredje 800 MW-enhet.

Skorstenen på 370 meter er den høyeste frittstående konstruksjon i Russland utenfor Moskva.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Berezovskaja GRES - *E.ON* informasjon om anlegget.
* Berezovskaja GRES - *Global Energy Observatory*.
* OGK-4 - kraftverkets hjemmeside.