recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Skagen44 AS** er et norsk oljeselskap grunnlagt i 2006 med fokus på letevirksomhet på norsk sokkel. Selskapet har sitt kontor i Stavanger. Administrerende direktør er Arne B. Larsen og styreleder er Kåre Tjønneland. I januar 2012 hadde selskapet 15 lisenser hvorav fire ble tildelt i TFO 2011.

Historie
--------

**Skagen44 AS** ble grunnlagt den 27. mai 2006 på basen av konsulentfirmaet **Future Exploration AS** som jobbet innen geologiske og geofysiske tjenester. Bak Skagen44 sto Arne B. Larsen, Børge Rosland og Oskar Fjeld. I 2007 ble selskapet prekvalifisert som rettighetshaver på norsk sokkel og i 2008 som operatør. I 2011 skaffet selskapet ytterligere kapital gjennom en emisjon.

Virksomhet
----------

Selskapets forretningsstrategi er å ha fokus på letefasen fram til innlevering av PUD til myndighetene. Selskapet åpner likevel å involvere seg i produksjonsfasen når mulighetne oppstår. 
I midten av januar 2012 hadde selskapet totalt 15 produksjonslisenser i sin portefølje, hvorav 4 av disse ble tildelt i TFO 2011. Selskapet hadde per januar 2012 boret 2 brønner. PL 482 «Skaugumåsen» ble boret i september 2011. Det ble funnet 1 million standard kubikkmeter oljeekvivalenter, men dette ble ansett som for lite til å være kommersielt interessant. PL 559 «Phoenix» ble boret i september 2011 men ble meldt tørr.

Annet
-----

Selskapets navn refererer til selskapets kontoradresse: Skagen 44 i Stavanger. Det er ingen forbindelse mellom Skagen44 og Skagen Fondene.

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Skagen44 har mottatt tilbud om andeler i fire nye lisenser!». skagen44.no. Besøkt 19. januar 2012. [*død lenke*]
2. ↑  (no) «Skagen 44 AS: Nytt oljeselskap på vei». offshore.no. Besøkt 19. januar 2012.
3. ↑  (no) «Om oss». skagen44.no. Besøkt 19. januar 2012. [*død lenke*]
4. ↑  (no) «Lite funn på Skaugumåsen». oilinfo.no. Besøkt 19. januar 2012. [*død lenke*]
5. ↑  (no) «"Phoenix" plugget og forlatt». oilinfo.no. Besøkt 19. januar 2012. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Skagen44 Arkivert 21. desember 2021 hos Wayback Machine.
Østenstad kirke
**Østenstad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Asker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Østenstad sogn av Asker kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Østenstad kirke.

Østenstad menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Østenstad sokn, underlagt Asker prosti.

Historikk
---------

Fra 1. februar 1975 ble Østenstad i Asker prestegjeld under Asker og Bærum prosti i Oslo bispedømme utskilt ut som eget sognekall.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Østenstad

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------


1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Tobro, Reidar Johan (1979). *På vei mot Østenstad kirke*. [Finanskomitéen, Østenstad menighet]. s. 51.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Vinger kirke
**Vinger prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vinger og Odal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Vinger sogn i Kongsvinger kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Vinger kirke.

Vinger prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kongsvinger kirkelige fellesråd underlagt Vinger og Odal prosti.

Historikk
---------

*Vingr sókn á Sóleyjum* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vinger prestegjeld går antakelig tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Winger sougen*:

* Winger Hoffuidt Kiercke
* Midskog Annex
* Øyesethir Annex

Vinger prestegjeld dannet grunnlaget for Vinger formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 3. oktober 1859 ble Vinger prestegjeld delt i to ved utskillelsen av Eidskog prestegjeld. Vinger skulle etter delingen bestå av Vinger hovedsogn, innbefattet Kongsvinger festning og by, samt distriktet Austmarka av Eidskog sogn. Res.en er meddelt Kristiania biskop 8. oktober 1859.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vinger
* Austmarka

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 205.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 34.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 600.
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**MicroPython** er en programvareimplementasjon av et programmeringsspråk som i stor grad er kompatibelt med Python 3 og er optimalisert for å kjøre på en mikrokontroller. MicroPython er skrevet i C.

MicroPython er en fullverdig Python-kompilator til bytekode, mens kommandotolkingen av denne bytekoden kjøres på mikrokontrollerens maskinvare. Brukeren blir presentert en interaktiv ledetekst (REPL) hvor man kan utføre støttede kommandoer umiddelbart. Mange av kjernebibliotekene i Python er inkludert. MicroPython har også moduler som gir programmøren tilgang til lavnivå maskinvare.

Kildekoden for prosjektet ligger tilgjengelig på GitHub med en MiT-lisens.

Bytekode
--------

MicroPython inkluderer en krysskompilator som genererer MicroPython-bytekode (filutvidelse *.mpy*). Python-koden kan kompileres til bytecode enten direkte på en mikrokontroller eller kan forhåndskompileres andre steder.

MicroPython-fastvare kan bygges uten kompilatoren, slik at man bare står igjen med virtuelle maskiner som kan kjøre forhåndskompilerte *.mpy-*programmer.

Referanser
----------

1. ↑  Venkataramanan, Madhumita (6. desember 2013). «Micro Python: more powerful than Arduino, simpler than the Raspberry Pi». Wired. Besøkt 15. desember 2016.
2. ↑  Yegulalp, Serdar (5. juli 2014). «Micro Python's tiny circuits: Python variant targets microcontrollers». InfoWorld. Besøkt 15. desember 2016.
3. ↑  «MicroPython - Python for microcontrollers». Besøkt 12. august 2017.
4. ↑  «MicroPython on GitHub».
20. februar 2007**Sinober**, er en turisthytte og serveringssted nord i Lillomarka i Nittedal, rett nord for grensen til Oslo. Sinober er mye besøkt av mosjonister og familier på tur både om sommeren og vinteren. Stua fungerer også som friluftsbarnehage. Stua ligger ni og en halv kilometer fra Ammerud og to kilometer fra Movatn.

Navnets opprinnelse
-------------------

Sinober het opprinnelig Fautvangen på grunn av at den var en seter eid av fautgården Skøien i Nittedal frem til 1821. Sinober ble senere husmannsplass. Det er omstridt hva navnet Sinober kommer av, en forklaring er at den kommer av den røde fargen sinober. Mer sannsynlig er det at navnet kommer av at en mann ved navn Zinoberrud kom fra Nannestad til Sinober som husmann på 1800-tallet.

Historie
--------

Sinober turisthytte, Lillomarka, 1936 Foto: Wilse, Anders Beer / Oslo Museum 
I 1951 ville Sigurd Sinober selge det populære serveringsstedet som hadde servert gjester i mange år. Mange store bedrifter var interessert i å kjøpe tomta, noe som ville føre til at området ville bli stengt for turister. Nittedal kommune kjøpte tomta og huset for å hindre dette, de brukte sin forkjøpsrett og betalte 41 000 kroner. Det viste seg imidlertid at Nittedal kommune fikk vanskeligheter med å drive stedet.

Oslo kommune kjøpte Sinober av Nittedal i 1954. Stedet hadde da kun kjerrevei, og kun sommervann, og heller ikke elektrisk strøm, strømmen kom først i 1967, deretter kom innlagt vann og vei. Driften ble overlatt til Skiforeningen. Johan og Marit Myhre drev stedet for Skiforeningen, Skiforeningen trakk seg ut i 1972. De greide ikke å drive Sinober, og Oslo kommune overtok driften igjen i 1972. Johan og Marit Myhre ble samme drivere. Det ble samme år investert rundt en halv million kroner i å pusse opp stua. Johan og Marit Myhre var drivere fra 1954 til 1984, etter det flyttet de ned til Sagtomta i eget hus.
Stua drives av Skogvesenet for Oslo kommune.

I 1998 overtok Ellen Sønsteby som bestyrer. I 2000 startet hun som tillegg opp naturbarnehage på Sinober, som senere har fått en avdeling for småbarn ned mot bygda på Sagtomta.

Litteratur
----------

* Bjarne Jensen (1990). «Nord i Lillomarka». *Stuene i Marka*. Oslo: Schibsted. s. 54-56. ISBN 82-516-1358-2.

Portal: Oslo
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Tilbaketrukkethet** er en tilstand hvor man trekker seg tilbake, som for eksempel å isolere seg fra samfunnet. For eksempel kan en person, et par eller en større gruppe forflytte seg til et tilbaketrukket sted for privatliv, fred og ro. Enslighet kan vise til når ett individ trekker seg tilbake.

Begrensninger på isolert samvær mellom to personer
--------------------------------------------------

I noen tilfeller hvor det fins juridiske, religiøse eller sosiale restriksjoner på fysisk intimetet mellom to personer kan det også finnes restriksjoner på tilbaketrukket samvær mellom disse personene. For eksempel kan det i sharia være forbudt for en mann å være alene sammen med en kvinne som ikke er i familie og som ikke er gift.

Psykologisk behandling
----------------------

Skjerming kan brukes som en kontrollmekanisme i psykologisk behandling. For eksempel kan en opprømt person plasseres i et stillerom, hvilket kan dempe aggresjon. Slik isolasjon kan imidlertid også fungere som en straff, og det ligger begrensninger på slik bruk hos politi, helsevesen og kriminalomsorg i mange land.

Begrensning av smitte
---------------------

Selvisolasjon kan brukes som tiltak innen folkehelsen for å hindre spredning av smittsomme sykdommer, som for eksempel korona.
Tolga kirke
**Tolga prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Østerdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Tolga og Os kommuner i Hedmark fylke, og hovedkirken var Tolga kirke.

Tolga prestegjeld og dets sogn er nå en del av Tolga kirkelige fellesråd underlagt Hamar domprosti.

Historikk
---------

*Vinðgill sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Den første Vingelen kirke ble reist allerede på 1200-tallet og skal ha vært en enskipet stavkirke. Den var svært forfallen da Trefoldighets kirke stod ferdig i 1653, og ble antakelig revet like etter. Vingelen antas å være lagt under Tylldalen i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I 1665 ble Tolga smeltehytte anlagt av Røros Kobberverk ved Toljefossen i Tolga, hvilket gav en endring fra et jordbruksbasert til et tidlig industrisamfunn basert på smelteverksdrift. Før bergverkstiden var det kun én gård på Tolga, og 80 år etter at smeltehytten stod ferdig var befolkningen økt til 418 innbyggere. I 1871 var det imidlertid slutt for Tolga smeltehytte og bygden gikk tilbake til å være et jord- og skogbrukssamfunn. Den første Tolga kirke ble oppført i 1688, og ble lagt som anneks til Tønsæt.

Ved kgl.res. av 30. september 1735 ble det vidløftige Tønset prestegjeld delt i tre:

* Tønset, Lille-Elvedalen og Tylldal sogn utgjorde Tønset prestegjeld.
* Innset og Kvikne sogn utgjorde Kvikne prestegjeld.
* Tolgen, Vingelen og Dalsbygden sogn utgjorde *Tolgen prestegjeld*.

Ved kgl.res. av 9. april 1870 skulle det bygges to kapell i grensetraktene mellom Røraas og Tolgen prestegjeld, et i Øvre Engerdal og det andre i Elgåen. Samtidig, gjeldende fra 1. august 1870, ble det opprettet en hjelpepreststilling for fjelldistrikter av Tryssild, Rendalen, Tolgen og Røraas prestegjeld. Ved kgl.res. av 3. mars 1910, gjeldende fra 1. januar 1911, ble Engerdal prestegjeld opprettet av områder fra Tryssild, Rendalen, Tolgen og Røraas prestegjeld og skulle betjenes av hjelpepresten for "Østerdalens nordlige fjelddistrikter".

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Tolga
* Vingelen
* Holøydalen
* Hodalen

Referanser
----------

1. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 38.
2. ↑  *Bygdebok Vingelen*. no#: Vingelen bygdeboknemnd. 2013. s. 417. ISBN 9788299729321.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Tolga smeltehytte, verdensarvenroros.no
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Bevegelsesmengde fra den hvite biljardkulen overføres til de andre kulene når de kolliderer.
**Bevegelsesmengde** er en fysisk størrelse som i klassisk fysikk er definert som masse multiplisert med hastighet. Bevegelsesmengde er en vektor, dvs. det er en størrelse med retning i rommet. Vanlig symbol er *p* og SI-enheten er newtonsekund (kilogram ganger meter per sekund, dvs. kg·ms-1). Bevegelsesmengde er en svært sentral størrelse i fysikken siden den, i motsetning til hastighet, er en bevart størrelse i kollisjoner og andre gjensidige kraftutvekslinger dersom summen av ytre kraftpåvirkninger er null.

Andre betegnelser for bevegelsesmengde er **massefart**, impuls og **driv**, hvor driv er mest brukt i dagligtale[] og impuls er vanlig i mer abstrakt betydning[].

Hemmers lærebøker på universitetsnivå bruker betegnelsen **impuls**. På side 14 i 5. utgave av *Kvantemekanikk* begrunnes dette med:
«Vi følger standard språkbruk og bruker betegnelsen impuls i stedet for bevegelsesmengde eller driv.»

Definisjon
----------

I newtonsk mekanikk defineres bevegelsesmengde som produktet av masse og hastighet. En vektor i rommet har tre komponenter, og dermed har vi

{\displaystyle \mathbf {p} =(p\_{x},p\_{y},p\_{z})=m(v\_{x},v\_{y},v\_{z})}
For et system sammensatt av flere deler, er den totale bevegelsesmengden summen av bevegelsesmengden til hver enkelt del

{\displaystyle \mathbf {p} \_{\text{tot}}=\sum \_{i}~\mathbf {p} \_{i}}
hvor summen angir en vektoraddisjon.

Newtons lover
-------------

Newtons lover kan formuleres ved
hjelp av begrepene kraft og bevegelsesmengde.

1. Newtons første lov sier at bevegelsesmengden er uendret når ingen krefter virker.
2. Newtons andre lov sier at en kraft **F** som virker over tid endrer bevegelsesmengden, dvs. {\displaystyle \Delta \mathbf {p} =\mathbf {F} \Delta t}.
3. Newtons tredje lov sier at en kraft har en like stor og motsatt rettet motkraft. Dette impliserer at summen av bevegelsesmengde er bevart når kraft og motkraft er i samme system.

Se også
-------

* Power factor, et kallenavn i skytesport brukt om kulens bevegelsesmengde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Fåberg kirke
**Fåberg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sør-Gudbrandsdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Fåberg kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Fåberg kirke.

Fåberg prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lillehammer kirkelige fellesråd underlagt Sør-Gudbrandsdal prosti.

Historikk
---------

*Fágaberg sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

### Prestegjeldet

Fåberg prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Faberrig Sogenn*:

* Faaberrigh Hoffuitt Kiercke
* Lille Hammers Annex
* Blegen Annex

### Nyere tid

Faaberg prestegjeld dannet grunnlaget for Faaberg formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 29. desember 1902 ble kjøpstaden Lillehammer fraskilt Fåberg prestegjeld og opprettet som Lillehammer prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1903. I det gjenværende Fåberg prestegjeld ble Fåberg sogn hovedsogn, og det tidligere Lillehammer landdistrikt ble annekssogn under navn av Mesna sogn.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Fåberg
* Vingrom
* Saksumdal

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 211.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 40.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  (no) «Bleiken kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
***Psarus*** er en slekt av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten bare én art, denne forekom tidligere i Norden mne er nå trolig utdødd. Den er knyttet til åpen skog og havnehager.

Utseende
--------

En liten (5–10 mm), avlang, svart blomsterflue med ganske lange antenner. Bakkroppen er blodrød i midten. Hodet er kort og bredt, fasettøynene nakne. De er skilte i midten hos begge kjønn. Antennene er festet på et ganske langt fremspring i pannen, dette kan overflatisk se ut som et første antenneledd. Selve antennen er omtrent så lang som resten av hodet. Antennebørsten (arista) er hvit. Thorax er lengre enn bred, korthåret, litt matt svart. Bakkroppen er langt oval, det første leddet svart, det andre blodrødt med en svart kile i midten, det tredje blodrødt, det fjerde svart. Beina er slanke og brunlige. Vingene er brunlige med et mørkere brunt vingemerke. Fluen etterligner trolig blodbier (slekten *Sphecodes*). På grunn av fargene ligner den overflatisk på arten rød fotblomsterflue (*Platycheirus granditarsus*).

Levevis
-------

Denne arten er knyttet til åpen skog med rikelig med døde og døende løvtrær. Larven utvikler seg trolig i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten var tidligere utbredt over mye av Europa, fra det midtre Frankrike nordover til Sør-Sverige og østover til Russland. Men den synes å ha gått mye tilbake og ha forsvunnet helt fra Nordvest-Europa. Nyere funn finnes fra Rhindalen og det sentrale Frankrike, men det er sannsynlig at den er i akutt fare for å dø ut.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ familie **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilie Eristalinae
						* gruppe Xylotini
							+ slekten *Psarus* Latreille, 1804
								- *Psarus abdominalis* (Fabricius, 1794)

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
* Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org
* Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera.* 3: 81-139. Science Herald, Budapest.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Psarus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Psarus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Psarus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Psarus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Psarus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* www.syrphidae.com/ – the Syrphidae website Arkivert 11. november 2020 hos Wayback Machine.
**Simonsen Elektro AS** var en norsk elektronikk-produsent som blant annet utviklet og produserte NMT-mobiltelefoner. I 1998 ble bedriften nedlagt og varemerket SIMONSEN overtatt av MTU Telecom.

Bedriften ble grunnlagt i 1970 av Willy Simonsen og produserte først manuelle mobiltelefoner for det såkalte OLT-systemet. Ved innføringen av det automatiske mobiltelefonnettet (NMT 450) i 1981 var Simonsen Elektro blant de første på markedet med sin telefon. Simonsenens første automatiske mobiltelefon (AMT-10) var markedet letteste (ca. 7.7 kg), faktisk bare halve vekten av enkelte av konkurrentenes vekt. Simonsen Elektro hadde hovedkontor og utviklingsavdeling i Oslo, og produserte telefonene ved datterbedriften Simonsen Elektro Løkken i Meldal kommune. Simonsen var dermed den eneste helnorske mobiltelefonprodusent. Utover på 1980-tallet lanserte Simonsen flere nye modeller, for 450-nettet Comrade og Multicom, og for 900-nettet ytterligere et par modeller.

I 1995 lanserte Simonsen den trådløse telefonen Freeway, en telefon som ble godt mottatt. Dette var den minste trådløse telefonen på markedet, og var basert på 900 MHz-teknologi. Men som så mange andre selskaper havnet også Simonsen på utenlandske hender etter hvert. Etter noen år med rederiet I. M. Skaugen på eiersiden ble selskapet en del av kanadiske Novatel og skiftet navn til Simonsen Communications AS i 1989. Novatel ble senere kjøpt opp av Japan Radio Company (JRC). Dette selskapet produserer også mobiltelefoner, men disse har lite til felles med telefonen fra Simonsen.

Etter at Novatel trakk seg ut overtok Hongkong-baserte Horst Pudwill selskapet. Etter noen år overtok så de ansatte og selskapet skiftet navn til Simonsen Telecom AS. Til slutt ble selskapet oppkjøpt av Product Finders International (PFI) i Risør i 1997. Året etter, i 1998, var det definitivt slutt. Bedriften ble nedlagt og merkenavnet «Simonsen» solgt til MTU Telecom.

Willy Simonsen var også mannen bak Sweetheart radioen som ble konstruert for norsk motstandsbevegelse under andre verdenskrig.
Sør-Fron kirke
**Fron prestegjeld** *(Froen Prestegield)* var et prestegjeld tilhørende Gudbrandsdalen prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Fron kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Sør-Fron kirke.

Historikk
---------

*Frón sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Det vidstrakte Fron prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Fronn Sogenn*:

* Fronn Hoffuitt Kiercke
* Sødorp Annex
* Quegne Annex
* Quam Annex

Ved kgl.res. av 6. desember 1737 ble "Breden-Bygden" delt mellom Waage og Froen prestegjeld. Ved kgl.res. av 10. august 1850, med virkning fra samme dag, ble det vidløftige Fron prestegjeld delt i Søndre Fron og Nordre Fron prestegjeld.

Froen prestegjeld dannet grunnlaget for Froen formannskapsdistrikt opprettet i 1837, hvilket ble delt i Nordre og Søndre Fron kommuner med virkning fra 1852.

De to kommunene ble for en periode forent til *nye Fron* kommune 1. januar 1966, men ble igjen delt i de samme to kommuner fra 1. januar 1977.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 120.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 42.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Øvrelid, Ragnar (1987). *Historia om Fron*. no#: Fron historielag. s. 370.
{{Infoboks geografi
| navn = Vällingby
| land = Sverige
| len = Stockholms län
| kommune = Stockholm
| inndelingnavn = Bydelsområde 
rnisme]]. Byplanen ble utviklet i 1947-1950 under ledelse av arkitekt Sven Markelius. Tanken var å bygge en ny type bydel som ikke skulle bli en soveby, men en såkalt ABC-by med ***A**rbetsplatser, **B**ostäder och **C**entrum* i samme område. Som Sveriges første ABC-by fikk Vällingby stor oppmerksomhet, også internasjonalt. Bebyggelsen i Vällingby er kjennetegnet av en omsorgsfull tilpasning til landskapet og en arkitektur med mange fine detaljer. Vällingby centrum ble innviet høsten 1954, og gjennomgår for tiden en kraftig opprustning som ventes ferdigstilt i 2008.

Spesiell oppmerksomhet fikk Vällingbyhöjden, et villa- og rekkehusområde med boliger av høy arkitektonisk kvalitet. Dette er i dag et populært område, spesielt for barnefamilier som flytter ut av det sentrale Stockholm.

Se også
-------

* Vällingby tunnelbanestasjon
* Farsta

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Tingvatn i Hægebostad.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen  
**Tingvatn fornminnepark** er et museum og et kulturmiljø i Hægebostad kommune i Agder. Museet er en del av Vest-Agder-museet IKS. Museets kjerneområde er formidling av kulturminner fra folkevandringstiden.

Langs en akse som følger en gammel sti, "dalevegen", over Monen forbi Galgebakken og til Skeiæda og Vehaugen i retning SSØ - NNV ligger et kulturmiljø med gravhauger og steinsettinger. 

De ulike steinsettingene i området er navngitt: "Nisteinsringen" eller "Domarringen" består av 8 steiner (opprinnelig 9) som danner en tilnærmet sirkel. Nisteinsringen ble restaurert i 2005. "Passasjesteinan" er en rektangelformet steinsamling - to parallelle rekker reiste steiner. "Offerringen" med "Periferisteinen" er en rund steinlegning med en reist stein. Kan være fotkjede i nå fjernet gravhaug. "Sjusteinsringen" eller "Skjelvarspranget" eller "Holmgangsringen" er en rund steinsetning som består av sju langaktige, avrundete, reiste flyttblokker.

Fornminnene er påvist av Olav Øydne fra Tingvatn som i 1986 publiserte flere artikler om stedet og kulturminnene i avisa Fædrelandsvennen. Øydne mente at steinsetningene representerte det hedenske tinget. I middelalderen ble det flyttet til Tinghaugen lenger nord, nærmere vannet.

Referanser
----------

1. ↑  www.vestagdermuseet.no/tingvatn
2. ↑   www.kulturminnesok.no

Eksterne lenker
---------------

* www.vestagdermuseet.no/tingvatn
***Necrodes littoralis*** er en bille som tilhører familien åtselbiller (Silphidae). Denne ganske store, svarte arten er lett å kjenne igjen og er ganske vanlig i Norge, eller var det i alle fall inntil nylig.

Utseende
--------

En ganske stor (15-25 millimeter), avlang, litt flat, kullsvart åtselbille. Arten kan ikke lett forveksles med noen annen norsk bille. Antennene er omtrent så lange som hode og thorax til sammen, uten antydning til kølle i spissen, men de tre ytterste leddene utmerker seg ved å være gulbrune. Hodet er ganske langstrakt, tydelig lengre enn bredt, med store, utstående fasettøyne og en markert, jevnbred "hals" bak disse. Pronotum er ganske flatt, litt bredere enn langt, med helt avrundede bakhjørner og rundede sider, svakt markerte, stumpvinklede forhjørner. Dekkvingene er flate og parallellsidige, litt matte, hver vinge med tre markerte lengderibber. Mellom den andre og den tredje ribben er det en utstående "skulderbule" foran og en markert knekk i den bakre delen. Dekkvingene dekker ikke de to bakerste bakkroppsleddene. Beina er lange og kraftige, leggene tydelig krumme, særlig hos hannen.

Levevis
-------

Denne arten finnes helst på litt større kadavere, for eksempel døde husdyr. Som andre åtselbiller flyr den godt og kan ofte påtreffes flygende. Arten ser ut til å ha gått mye tilbake i mange områder av Europa, der den tidligere var ganske vanlig, men nå er blitt sjelden.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over hele Europa og finnes også i det nordlige Asia. I Nord-Amerika blir den erstattet av den lignende arten *Necrodes surinamensis*.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller (Coleoptera)
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller (Staphylinoidea)
			* Familien **åtselbiller** (Silphidae)
				+ Underfamilien **åtselbiller** (Silphinae)
					- Slekten ***Necrodes*** Leach, 1815
						* *Necrodes littoralis* (Linnaeus, 1758)

Kilder
------

* Tree of Life
* Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.
* Foto av arten:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Necrodes littoralis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Necrodes littoralis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Necrodes littoralis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Necrodes littoralis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Necrodes littoralis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Necrodes littoralis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Necrodes littoralis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Necrodes littoralis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Necrodes littoralis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Storøya biotopvernområde** (cirka 29 daa, hvorav cirka 6 daa landareal) ligger nord for Svangstrand i Holsfjorden (del av Tyrifjorden), rett nord for de to øyene Kavringen og Midtøya, og ble fastsatt ved kgl. res. 22. juni 2018 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 38 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Verneområdet ligger i Lier kommune, Buskerud, og inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA. Det består den ene øya og en sone på cirka 50 m rundt denne.

Biotopvernområdet skal ta vare på et område som har særskilt betydning som økologisk funksjonsområde i form av hekkelokalitet for fiskemåke. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.

Referanser
----------

1. ↑  Klima- og miljødepartementet (2018) Kart over Storøya biotopvernområde. *Klima- og miljødepartementet*, juni 2018
2. 1 2  Klima- og miljødepartementet (2018-06-22) Forskrift om vern av Storøya biotopvernområde, Lier kommune, Buskerud fylke[*død lenke*]. *Klima- og miljødepartementet*, 22. juni 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Naturminnet er tydelig merket
**Garntangen naturminne** (cirka 34 daa) er en viktig geologisk lokalitet for forståelse av Oslofeltets fossilførende bergarter. Naturminnet ble fredet 15. januar 1988 og omfatter veiskjæringene langs E16 ved Steinsfjorden, på strekningen mellom Kroksund og Vik i Hole kommune, Buskerud.

Veiskjæringen viser et snitt gjennom Ringerikes silurlagrekke. Midt i profilet er det en tydelig overgang fra blågrønne marine sedimenter til rødlige sedimenter avsatt i ferskvann. Dette ser en særlig ved Ramberget. Sedimentstrukturer og fossiler viser at denne overgangen markerer tilbaketrekningen av kambrosilur-havet fra Oslofeltet for vel 410 millioner år siden. 

Lokaliteten har stor geologisk verdi, både nasjonalt og internasjonalt. Alle inngrep i grunnen er forbudt, men verneforskriftene er ikke til hinder for å ta med løse steiner til personlig samlerformål, såfremt grunneier eller bruker gir tillatelse til det. Dersom hensynet til verneverdiene gjør det nødvendig, kan departementet innføre forbud mot all innsamling av prøver i området.

Referanser
----------

1. 1 2  Miljøverndepartementet (1988-01-15) Forskrift om fredning for Garntangen naturminne, Hole kommune, Buskerud. *Miljøverndepartementet*, 15. januar 1988
2. ↑  (no) Garntangen naturminne i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Ekeritt** er en bergart som hører til dypbergartene i Oslofeltet. Den finnes spesielt omkring innsjøen Eikeren, og dessuten ulike steder i den nordlige delen av Oslofeltet. Mineralogisk er den en alkalifeltspat-granitt med ægirin og arfvedsonitt. Med avtagende kvartsinnhold får man overganger til nordmarkitt. Et ekerittområde ved Gjerdingselva i Nordmarka er kjent for sitt innhold av sjeldne mineraler (elpiditt, kupletskitt, janhaugitt, dalyitt, en rekke fluorider med mer).

Ekeritt har fått navnet sitt etter innsjøen Eikeren. Den ble dannet i perm for 270–250 millioner år siden samtidig med flere andre bergarter, som nordmarkitt.

Den ble først beskrevet av geologen W. C. Brøgger i 1890, han ga den først navnet soda granitt, men omdøpte den til Ekeritt i 1906. Selv om typelokaliteten til Ekeritt kommer fra området omkring Eikeren, finnes den også noen andre steder lenger nord i Oslo-feltet.

Bergarten er grovkornet og rødlig, men kommer i forholdsvis store lokale fargevariasjoner i ett spekter fra rødlig, via gråfiolett til blekrosa. Ekeritt er tilforlatelig lik en granitt, og forskjellige bergarter kan ofte ligne på hverandre, og det er vanskelig med det blotte øye å se hva slags bergart det er snakk om.

Referanser
----------

1. ↑  yngvek (23. august 2016). «Ekeritt – Solemskogen». *Petrologi*. Besøkt 22. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Skjåk kirke
**Skjåk prestegjeld** *(Skiager Prestegield)* var et prestegjeld tilhørende Nord-Gudbrandsdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Skjåk kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Skjåk kirke.

Historikk
---------

*Skiðakr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

Ved kgl. res. 4.8.1863 med virkning fra 13.12 s.å. ble Skiager annekssogn, utskilt fra Lom prestegjeld og opprettet som eget prestegjeld.

Inndeling pr. 1.1.1992: Skjåk og Nordberg.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Skjåk prestegjeld og dets sogn er nå en del av Skjåk kirkelige fellesråd underlagt Nord-Gudbrandsdal prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 30.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 46.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Taket over helleristningene er satt opp for å beskytte dem mot vær og vind.
**Helleristningene i Skogerveien**, Drammen er et felt med veideristninger fra sen eldre steinalder, ca. 6000 før nåtid.

Feltet består av to bergpaneler rett ved siden av hverandre, vestvendt og ca. 60 meter over havet. Det antas at de har ligget i strandkanten da de ble laget. Tilsammen er det 46 figurer, de fleste av elg, men det er også en 2,3 meter lang hval, en ubestembar fugl og et dyr som har vært tolket som en bever. Det er i tillegg en del ubestemmelige tegninger. Dyrene er utført i ganske stilisert omriss og utstyrt med innvendig geometrisk ornering. Dette er det eneste veideristningsfeltet på Østlandet der det er avbildet både sjø- og landdyr.

Feltet ble funnet i 1930. Da ble det også funnet et tredje felt rett nord for de andre, og som nå ligger under gatelegemet i Skogerveien. På 1990-tallet ble det oppdaget alvorlige tendenser til forvitring i bergflaten, og det ble derfor i 2007 reist et vernebygg som skal holde regnvann og annen klimapåvirkning ute. Ved arbeidene ved dette ble det funnet en bergartsøks av nøstvettype, som muligens kan ha en sammenheng med ristningene.

Bilder
------

* Skilt med beskrivelse av helleristningene.Skilt med beskrivelse av helleristningene.
* Helleristninger: fisk og hval.Helleristninger: fisk og hval.
* Helleristning; hval.Helleristning; hval.
* Helleristning; fisk og andre dyr.Helleristning; fisk og andre dyr.

Litteratur
----------

Egil Mikkelsen: Østnorske veideristninger – kronologi og økokulturelt miljø. Viking XL. Oslo 1977

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Helleristningene i Skogerveien». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Lunner kirke
**Lunner prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hadeland og Land prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Brandbu kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Lunner kirke.

Lunner prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lunner kirkelige fellesråd underlagt Hadeland og Land prosti.

Historikk
---------

*Hlunnr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.Lunner antas å være lagt under Gran i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 29. mars 1906 ble Lunner annekssokn utskilt fra Jevnaker prestegjeld og opprettet som *Lunner prestegjeld*, gjeldende fra 1. juli 1906.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Lunner
* Grua
* Harestua
* Opdalen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 126.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 46.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Stade Geoffroy-Guichard** er et stadion i Saint-Étienne i Frankrike. Det er hjemmebanen til fotballaget AS Saint-Étienne, men har også blitt brukt til kamper i rugby union. Stadionet har blitt oppgradert i forbindelse med EM i fotball 2016 og kapasiteten ble økt fra 35 600 til 42 000. Stadionet var opprinnelig reserve for EM, men ble fikk endret status siden det er 24 lag med i EM og dermed flere kamper.

Historikk
---------

Stadionet ble bygget på et landområde som ble gitt av Geoffroy Guichard som stiftet fotballklubben AS Saint-Étienne. Det ble offisielt åpnet i september 1931. Det var opprinnelig løpebane rundt gressmatta, men denne ble fjernet i 1956 under oppgradering av stadionet. Det var tidligere bare fire seksjoner med åpne hjørner, men det ble bygget tribuner i alle fire hjørnene for å øke kapasiteten for EM i fotball i 2016.

Større idrettsarrangementer
---------------------------

### VM i fotball

Stadionet ble brukt under VM i fotball 1998, da fem gruppespillkamper og én åttendedelsfinale ble spilt her.

### EM i fotball

Under EM i fotball 1984 ble det spilt to kamper i gruppespillet på stadionet.

Ved EM i fotball 2016 ble det spilt tre gruppespillkamper og én åttendedelsfinale her.

### VM i rugby union

I 2007 arrangerte Frankrike VM i rugby union. Tre gruppespillkamper ble spilt på Le Chaudron.

Referanser
----------

1. ↑   arkiv-URL web.archive.org, www.saint-etienne-metropole.fr, besøkt 25. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Euro 2016 venue by venue: France's 10 stadiums for finals bbc.co.uk Lest 9. juni 2016 (engelsk)
3. ↑  Stade Geoffroy Guichard www.uefa.com Lest 9. juni 2016 (engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* Stadionet offisielle hjemmeside (fransk) Arkivert 10. mai 2016 hos Wayback Machine.
* Stadionet på UEFA sin hjemmeside (engelsk)
* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stade Geoffroy-Guichard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**DS «Jernbarden»** var en hjuldampbåt og Norges første jernskip. Den ble bygd av engelskmenn ved Minnesund i 1840, den ble sjøsatt 7. august. Det var Norges første båt bygget i jern. Tyngre gods ble slept på lektere. Den hadde rigg og kunne bruke seil i tillegg til dampmaskin.

«Jernbarden» var 100 fot lang, 16 fot bred og stakk 7 fot ned i vannet. Den var dampdrevet, og ble satt inn i fast rute på Mjøsa med passasjerer og gods fra våren 1841, der den gikk i trafikk frem til 1875 da den ble omgjort til lekter. Båten ble hugget opp i 1936. Da Hovedbanen ble anlagt til Eidsvoll i 1854 fikk Mjøsbyene motorisert forbindelse med Christiania. Båten ble kjøpt av jernbaneselskapet i 1852. Bryggene omkring Mjøsa ble anlagt av jernbaneselskapet som også hadde godskjøring til Ringebu. Ole Amundsen var Jernbardens første kaptein.

«Til Mjøs-Dampbaaden Jernbarden»
--------------------------------

Henrik Wergeland skrev diktet «Til Mjøs-Dampbaaden Jernbarden»:  


> Jernbarden selv kan synge  
> 
> 
> 
> sin egen Poesi,  
> 
> som Bølgens hvide Tunge  
> 
> skal højlydt stemme i.  
> 
> Og alt som stærken Bølge  
> 
> har sjunget ud sit Chor,  
> 
> den i et Æresfølge  
> 
> med Perler strøer hans Spor.
> 
> 
> Held dig, Vidundersnekke  
> 
> paa Mjøsens stolte Fjord!  
> 
> Dig, som maa Minder vække  
> 
> om Dragerne i Nord!  
> 
> Thi staalsat er din Bringe,  
> 
> berømmeligt dit Navn,  
> 
> og, som til Kamp at springe,  
> 
> staaer Løven i din Stavn.  
> 
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Berg, side 70 (gjelder alle opplysninger i infoboks)
2. 1 2 3  Berg, A. J. og Nordsveen, A. M. 1996 *Damp- og motorbåter på Mjøsa.* Mjøssamlingene, Minnesund.
3. ↑  Berg, Arne Julsrud (1996). *Damp- og motorbåter på Mjøsa*. Hamar: Distribusjon: Skibladnerkontoret. ISBN 8299406706.
4. ↑
**DS «Kong Hakon»** er et dampskip bygget i 1849 og montert sammen på stranden i Strømmen (Lillestrøm) for trekking av tømmermengder på sjøen Øyeren som er en del av Glommenvassdraget. Det ble fløtt store mengder med tømmer fra lengre opp i landet ned til området omkring Fredrikstad i 1800-tallet. Der hadde en stor sagbruksindustri oppstått for trelasthandelen.

Som den første dampbåten på Øyeren ble det også tatt i bruk som passasjerbåt og var sendt ut på lystturer om søndagene. Den kunne trekke inntil 300 tylfter (12 stykker) tømmer i ett slep i maksvær, men for å gjør det raskere ble slepene langt mindre. Dampbåten var bygget i England og sendt stykkevis fram til Lillestrøm der den ble først sjøsatt i Nitelva under en stor seremoni vinteren 1849.

Skipet klarte ikke alene å ta unna de økende tømmermengdene, dermed ble det investert i en ny dampbåt med skovlhjul, DS «Øieren» som kom til Fetsund i 1862.

Kilder
------

* Viking.no: Øyerens første dampskip var engelsk Besøkt 12. april 2015
**Stade de la Beaujoire - Louis Fonteneau**, eller bare "Stade de la Beaujoire" et fotballstadion i Nantes i Frankrike. Stadionet er hjemmebanen til fotballaget FC Nantes.

Stadionet ble åpnet 8. mai 1984 for en vennskapskamp mellom FC Nantes og Romania. Stadionet er kalt opp etter Louis Fonteneau som var president i FC Nantes mellom 1969 og 1985. Det ble renovert i 1998 for VM i fotball. Opprinnelig var kapasiteten på 52 923, mens i 1998 ble det bare sitteplasser og kapasiteten ble redusert til 38 128.

Det har blitt spilt flere kamper i rugby union på stadionet; både landskamper og klubbkamper. Frankrike spilte én kamp der under EM i fotball i 1984 hvor de slo Belgia 5-0. Stadionet ble brukt under VM i fotball i 1998, men ble ikke valgt for EM i fotball i 2016.

Stadionet er planlagt revet innen 2022 da det skal bygges et nytt stadion med plass til 40 000 tilskuere. FC Nantes klubbpresident, Waldemar Kita erklærte i september 2017 at stadionet ikke tilfredsstilte sikkerhetskravene for å kunne holde større arrangementer at det ville koste 100 millioner euro å oppgradere eksisterende stadion og 120 millioner euro å bygge nytt.

Større idrettsarrangementer
---------------------------

### VM i fotball

Under VM i fotball 1998 ble det spilt fem gruppekamper og én kvartfinale her.

### EM i fotball

Under EM i fotball 1984 ble det spilt to gruppekamper på stadionet. 

### Rugby union

I 2007 arrangerte Frankrike VM i rugby union. Tre gruppespillkamper ble spilt på Stade de la Beaujoire.

Referanser
----------

1. ↑   Urban Community of Nantes Métropole, «Stade Louis Fonteneau - La Beaujoire», arkiv-URL web.archive.org, besøkt 24. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   gallica.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Le FC Nantes aura son nouveau stade, le YelloPark, en 2022 sport.francetvinfo.fr Besøkt 17. november 2017 (fransk)
4. ↑  Nantes : le YelloPark, le projet de nouveau stade, contesté par une association www.lequipe.fr Besøkt 17. november 2017 (fransk)

Eksterne lenker
---------------

* Side om stadionet på hjemmesiden til byen Nantes (fransk)
* Nettsiden The Stadium Guide om Stade de La Beaujoire – Louis Fonteneau (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Foto av det tidligere St Josef sykehus i Kristiansand.
**St. Josef sykehus** er et tidligere, historisk sykehus i Kristiansand. Det ble innviet i 1895 som katolsk sykehus drevet av St. Josef-søstrene i Kristiansand, som hadde tilhold i et nonnekloster i Møllevannsveien. 

Vest-Agder fylke tok over sykehuset i 1967 og drev byens fødestue der frem til 1990. Legevakten holdt også til der i denne perioden. I 1990 ble sykehuset omgjort til sykehjem.

Etter flytting av majoriteten av beboerne til annet sykehjem i kommunen ble sykehjemmet nedlagt.[][*når?*] Sommeren 2013 ble bygget kjøpt av HSH Entreprenør AS og omgjort til leilighetsbygg med 53 boenheter.

Referanser
----------

1. ↑  Damsgaard, Vegard (11. februar 2016). «Flytter inn i hospitalet der hun fødte datteren». *fvn.no* **(norsk)**. Besøkt 30. mai 2021.
2. ↑  «St. Joseph». *www.st.joseph.no*. Besøkt 30. mai 2021.
3. ↑  Pål Thonstad Sandvig, *Kristiansands historie 1945–1999*, Kristiansand 1999, side 329–330. ISBN 82-995157-2-6
4. ↑  Damsgaard, Vegard (11. februar 2016). «Flytter inn i hospitalet der hun fødte datteren». *fvn.no* **(norsk)**. Besøkt 30. mai 2021.
Nordnorsk Fartøyvernsenter
Nordnorsk Fartøyvernsenter Gratangen
**Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum** NNFA, er en stiftelse som utfører tjenester innen fartøyvern, nybygging og restaurering av klinkbygde småbåter og museumsvirksomhet. Senteret restaurerer av trefartøy og motorer, med spesialitet semidisel, instrumenter og tekniske installasjoner. Senteret ble etablert i 1996 etter stortingsvedtak. og ligger i Hellarbogen i Foldvik, Gratangen kommune. Det er ett av tre nasjonale fartøyvernsenter utpekt av Riksantikvaren. Stiftelsen eier hardangerjakta «Fuglø», under restaurering, småkvalfangeren "Flid 1" fembøringen «Grytir» og kutteren «Brottsjø». I tillegg et stort antall åpne båter, totalt 84, spesielt Nordlandsbåter, en sjark og andre, mindre båter

I 2010 opprettet NNFA også ei bygningsvernavdeling, med spesialkompetanse knyttet til restaurering av bygninger og anlegg ved sjøen, kaier, brygger og nothjeller.

I 2023 sysselsatte NNFA 17 personer. 

Bakgrunnen for valg av Gratangen som senter for det Nordnorske fartøyvernsenter var aktiviteten rundt Gratangen Båtsamling, kommunalt museum fra 1982 med tilsatt båtbygger og mekaniker fra åpninga i 1989.

Eksterne lenker
---------------

* nnfa.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |