recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Og reven lå under birkerot»**, også kalt *«Ingrids vise»* eller *«Ingrids sang»*, er en tekst av Bjørnstjerne Bjørnson fra hans bok Synnøve Solbakken som kom ut i 1857. Den fikk raskt melodi av Halfdan Kjerulf og ble en kjær folkesang som etter hvert ble tatt med i mange sangbøker. Nordraak laget også en versjon for sang og klaver som ble svært populær. Også Ole Olsen skrev en komposisjon han kalte *Humoreske* basert på denne teksten.

Innspillinger
-------------

Som romanse
* Harald Bjørkøy synger Ole Olsens komposisjon akkompagnert av Signe Bakke på albumet Shadow Songs.
* Isa Katharina Gericke, sopran og Christian Ihle Hadland, klaver synger Halfdan Kjerulfs melodi på albumet «Til Eva: selected Norwegian songs: a tribute to Eva Sars Nansen». Romansen kan høres på denne nettadressen:
* Sølvguttene m. sopransolo Dir.: Torstein Grythe. Innspilt i Oslo i april 1947. Utgitt på 78-platen HMV A.L. 2927.

Som vise
* Harald Steen med orgel synger Halfdan Kjerulfs melodi på de akustiske 78-platene Gramophone 282608 og Gramophone X 1362. Innspilt i Kristiania 9. september 1911.
* Wenche Myhre synger Halfdan Kjerulfs melodi på albumet Sanger fra den gang mor var liten fra 1967.
* Lars Lillo-Stenberg synger Halfdan Kjerulfs melodi på albumet Å, var jeg en sangfugl.

Tekst
-----

Og reven lå under birkerot,   

bortved lynget, bortved lynget.   

Og haren hoppet på lette fot   

over lynget, over lynget.   

Der er vel noe til solskinnsdag!  

Det glitrer for og det glitrer bak   

over lynget over lynget.   

Tralalalalala!  

  

Og reven lå under birkerot,   

bortved lynget, bortved lynget.  

Og haren hoppet i ville mot   

over lynget, over lynget.   

Jeg er så glad over alle ting!  

Hu hei, gjør du slike svære spring   

over lynget, over lynget?  

Tralalalalala!  

  

Og reven ventet bak birkerot   

bortved lynget, bortved lynget.   

Og haren tumlet ham midt imot   

over lynget, over lynget.   

Men Gud forbarme deg, er du der!  

- Å, kjære, hvor tør du danse her   

over lynget, over lynget?   

Tralalalalala!

Se også
-------

* Sanger av Bjørnstjerne Bjørnson
Stativ fra Welch Allyn med transformator som strømforsyning med oftalmoskop til venstre og otoskop til høyre.
Et **oftalmoskop** er et medisinsk instrument som ved hjelp av en lyskilde blir brukt til å undersøke øyet. Det ble oppfunnet av Hermann von Helmholtz i 1851 . Det er et helt vesentlig hjelpemiddel for at en skal kunne undersøke øyets netthinne (lat. *retina)*, glasslegemet (lat. *corpus vitreum*) og øyets linse (lat. *lens crystallina*). 

Undersøkelse av øyet med dette instrumentet kalles oftalmoskopi. Instrumentet leveres ofte sammen med et otoskop, et instrument for undersøkelse av ørene, da det samme håndtaket kan benyttes for, og være strømforsyning for begge disse instrumentene. Undersøkeren ser inn i oftalmoskopet og rett inn i pasientens øye på kort hold.

I oftalmoskopet kan lysstyrken, formen og fargen på lysstrålen varieres, og det kan settes inn ulike fargefiltre for at man lettere skal kunne vurdere spesielle tilstander i øyet. Det sitter et prisme som sender lys rett inn i pasientens øye. Det er også valgmulighet mellom mange linser som gir mulighet for å stille skarpt ved å korrigere brytning i linsene i øynene til pasient og undersøker, slik at undersøkeren ser skarpt strukturene på pasientens netthinne.[]

Dersom man hos pasienter finner hevelse (ødem) omkring synsnerven, papilleødem, tyder dette på økt trykk i kraniet. Dette kan skyldes høyt blodtrykk (hypertensjon), hydrocephalus, hjernesvulst, eller en rekke andre tilstander. Ved grønn stær (glaukom) er synsnervens innmunning uthulet (konkav), eller *excavert*, som er den medisinske betegnelsen. Katarakt (Grå stær) viser seg som mørke eller gråaktige flekker (fortettinger) forskjellige steder på øyets linse.[]

For pasienter med diabetes mellitus anbefaler man regelmessig oftalmoskopi (halvårlig, årlig eller annet hvert år) for å se etter tegn til om sykdommen har påvirket netthinnen (diabetisk retinopati). Skader på synet ved denne tilstanden kan forhindres ved behandling med laser dersom den blir oppdaget i tide.[]

Ved høyt blodtrykk som har påvirket blodårer i netthinnen, kan disse synlige forandringene i blodårene i netthinnen være tilsvarende endringene i årene i hjernen, og altså si noe om tilstanden (atheromatose, arteriosklerose, åreforkalkning).

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. april 2014. Besøkt 22. april 2014.
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Otto George Jahn Reimers** (født 27. november 1867 i Bergen, død 11. mars 1962) var en norsk gårdbruker og politiker (B).

Karriere
--------

Otto Georg Jahn Reimers ble født i Bergen og var sønn av bakermester *Bastian Reimers* (1838-1929) og *Maren Møller Jahn* (1844-1924). Reimers var elev ved den Tankske middelskole og var hospiterende elev ved Bergen tekniske skole. På en gård i Sunnhordland fikk han innsyn i praktisk jordbruksarbeid og gikk deretter ved Stend landbruksskole. Deretter ble det praksis på en gård og et par meierier i Danmark, før Reimers ble agronom på Halsnøy kloster. I 1892 kjøpte han din egen gård i Førland i Vikedal. Han var medlem av herredsstyret i Vikedal kommune fra 1897, varaordfører i perioden 1907-1910 og ordfører fra 1910 til 1916. Fra 1919 var han medlem av Høyfjellskommisjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Digitalarkivet, oppført som Otto G J Reimers, besøkt 11. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 598[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Norsk senter for forskningsdata angir, pr 11. juli 2020 feilaktig 1963 som dødsår

Eksterne lenker
---------------

* (no) Otto Georg Jahn Reimers hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Ofstad er ei bygd på vestsida av øya Inner-Vikna i Nærøysund kommune. Bygda ligger 10 km vest for Rørvik (Fv 770).

Ofstad er en grunnkrets i Nærøysund, og bygda har 62 innbyggere (2021). 

Fra Ofstad er det bussforbindelse til Rørvik.

Fra vegdelet på Ofstad går det veier til Hammarsaunvågen, Jektvika, Ofstadsjøen og Kongensvalden.

Sørsia Grendehus på OfstadSørsia Grendehus på Ofstad
Ofstadsjøen er et gammelt handelssted på Ofstad der det var butikk, poståpneri (Ofstad hadde postnummer 7923 til 2009), og kai som var anløpssted for lokalbåten MS Vikna. På Ofstad var det også egen skole, som ble nedlagt i 1960. Butikken, poståpneriet og lokalbåtruta ble nedlagt på 1970-tallet

Ofstad er et aktivt grendesamfunn, og drivkraften er grendalaget Viljen. Grendelaget eier Sørsida Grendehus på Ofstad, som er et av distriktets største forsamlingshus, og mang en ytternamdaling har vært på dansefest her. Grendahuset er fortsatt mye i bruk, både til fester, teateroppsetninger, revyer, bingo og andre arrangement. 

Fv770 fra Rørvik til Ofstad og videre til Løddingkorsen (4 km nord for Ofstad) kalles for *Sørveien*, og den går langs sørsida av Inner-Vikna. På Løddingkorsen møtes *Sørveien* og *Nordveien* (Fv 7088)). *Nordveien* går til Rørvik langs nordsida av Inner-Vikna (10 km). 

Rett vest for Ofstad ligger Hovøya og Vågøya. Vågøya er en av tre bebodde øyer i Vikna uten fastlandsforbindelse. 

På Ofstad ligger Ofstadkeipen, en topp på 123 moh. Ofstadkeipen er et kjent utsiktspunkt, der det er utsikt over Ofstad, Vågøya og øyene videre sørover.

Referanser
----------

1. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2021». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 22. juni 2021. [*død lenke*]
2. ↑  «7923 OFSTAD I NAMDALEN (Poståpneri) - KulturNav». *kulturnav.org*. Besøkt 22. juni 2021.
3. ↑  «skipshistorie». *skipshistorie.net*. Besøkt 22. juni 2021.
4. ↑
5. ↑  «Grendalaget Viljen». *www.facebook.com* **(engelsk)**. Besøkt 22. juni 2021.
6. ↑  «Grendalaget Viljen, Ofstad, Rørvik (2021)». *www.findglocal.com*. Besøkt 22. juni 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Józef Ignacy Przybyła** (født 29. januar 1945 i Bystra Śląska, død 21. mars 2009 i Buszkowice) var en polsk skihopper som representerte LZS Bystra Śląska.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1963 til 1971, og ble tre ganger blant de ti beste sammenlagt. Han ble nummer 5 i 1964/65, nummer 7 i 1963/64 og nummer 9 i 1966/67. I 1963/64 lå han på andreplass etter tre renn, og satte bakkerekord i første omgang i det siste rennet i Bischofshofen. Men han falt i andre omgang, og endte på 7.-plass i sammendraget. Przybyła ble tre ganger nummer 3 i enkeltrenn, i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1964, i Innsbruck 5. januar 1964 og 3. januar 1965.

Józef Przybyła var med i OL i 1964 og 1968, med 9.-plass i storbakken i Innsbruck i 1964 som beste plassering. Han deltok i VM i 1966 og 1970, der 13.-plass i normalbakken i Oslo i 1966 var hans beste resultat.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Józef Przybyła Arkivert 18. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 17. april 2011)
* Skijumping.pl: Intervju med Józef Przybyła (polsk, besøkt 17. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Józef Przybyła – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Józef Przybyła – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Józef Przybyła – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Józef Przybyła – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Martín Redrado** (født 10. september 1961 i Buenos Aires) er en argentinsk økonom. 

Han er tidligere sentralbanksjef i Argentinas sentralbank. Han ble utnevnt til sentralbanksjef i 2004, men ble avsatt i januar 2010 etter en konflikt med president Cristina Fernández de Kirchner. Visesentralbanksjef Miguel Ángel Pesce overtok stillingen midlertidig, og 3. februar ble Mercedes Marcó del Pont innsatt som ny sentralbanksjef.

Karriere og utdanning
---------------------

Før Redrado ble sentralbanksjef har han hatt en rekke ledende stillinger som økonom. Fra 1985 jobbet han i Jeffrey Sachs, med implementering av Bolivias stabiliseringspolitikk. Etter dette jobbet han for Salomon Brothers i USA, der han bl.a. jobbet med rådgivning mot British Airways, British Gas og Compagnie Financière de Suez. Etter dette ble han adm. dir. i Security Pacific Bank. I 1991 ble han utnevnt til *presidente* i Comisión Nacional de Valores – den nasjonale verdipapirkommisjonen, der han bl.a. omorganiserte reguleringen av det argentinske kapitalmarkedet. Samtidig satt han som leder for komiteen for utviklingsland (Comité de Mercados Emergentes) under Den Internasjonale Organisasjonen for Verdipapirtilsyn, IOSCO. 

Fra 1996 satt Redrado som Minister for teknologiutdanning, under Utdanningsdepartementet. Her utviklet han bl.a. et system med skattefradrag for unge som tar teknologiutdanning. Samtidig etablerte han et nettverk (SICET) for flere aktører knyttet til teknologisk utdanning; ett nasjonalt senter, 24 regionale sentre og 120 andre aktører innen teknologisk kultur. Han skaffet også økonomisk støtte fra de største selskapene i landet, som ga muligheten til bl.a. å anskaffe pc-er til utdanningsinstitusjonene. 

De siste to årene før han ble sentralbanksjef, fra 2002 til 2004, hadde han en annen ministerpost; minister for utenrikssaker og internasjonal handel. 

Sin utdanning har han fra Harvard University, John F. Kennedy School of Government, der han har en *Master of Arts* grad innen offentlig forvaltning. Før dette gikk han på Buenos Aires University, der han fikk en Bachelorgrad innen økonomi.

Kritikk av Redrado
------------------

I sin utgave for oktober 2006 ga det innflytelsesrike magasinet *Global Finance* Martín Redrado karakteren D i sin oversikt over verdens sentralbanksjefer. Bakgrunnen var at Redrado «misset muligheten til å dempe inflasjonen da økonomien vokste på sitt raskeste». Inflasjonen hadde da økt fra 4,4% i 2004 til 7,7% i 2005 og hadde en forventet inflasjon for 2006 på 12%. Riktignok fikk han begrenset inflasjonen for 2006 til 9,8%.

Bokutgivelser
-------------

* 1995 – Tiempo de desafíos (Utfordringenes tid)
* 2002 – Cómo Sobrevivir a la Globalización (Hvordan overleve globaliseringen)
* 2003 – Exportar para Crecer (Eksport for vekst)
* El futuro del Mercosur (Mercosurs framtid)

Referanser
----------

1. ↑   Q109712655, side(r) 22[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos Argentinas sentralbank

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Sølfastøya** er en øy og kommunal park i Drammenselva, med to broforbindelser fra Øvre Eikervei.

Øya inneholder lekeplass, badeplasser, toalett, naturområder og store plenarealer for ballspill og annen aktivitet.

Etymologi
---------

Øya har sitt navn fra en tidligere eier av øya, Sølfast (Sylvester) Ingvaldsen, som døde i 1788.

Historikk
---------

Tidligere har det vært et selvstendig gårdsbruk, vannverk og dampsag på øya.

Dampsaga ble opprettet av Andreas Korsbøen, som i 1872 overtok Sølfastøya. Saga ble senere solgt til Emil Tandberg, deretter til Holmens Brug i 1879. I 1882 brant saga ned, men den ble bygget opp igjen. I 1916 fulgte sagbruket med da Holmens Brug ble overdratt til Union Co. I 1922 ble all drift lagt ned.

Referanser
----------

1. ↑  «Sølfastøya». *Drammen kommune* **(norsk)**. Besøkt 29. mars 2023.
2. ↑  «Søl(v)fastøya». *byleksikon.drmk.no*. Drammen Byleksikon. Besøkt 29. mars 2023.
3. ↑  «Sølvfastøens Dampsag». *byleksikon.drmk.no*. Drammen Byleksikon. Besøkt 29. mars 2023.
**Britisk Nord-Amerika** er betegnelsen på områdene Storbritannia kontrollerte i det kontinentale Nord-Amerika etter anerkjennelsen av USA i 1783. Betegnelsen ble først benyttet uformelt i 1783, men den var generelt uvanlig før *Report on the Affairs of British North America* (1839), også kalt for Durham-rapporten. Disse territoriene utgjør i dag Canada og Pacific Northwest (stillehavskysten i nordvest) i USA.

Ved den amerikanske revolusjon i 1775 kontrollerte Storbritannia tyve kolonier nord av Mexico. Ved Parisavtalen fikk de tretten amerikanske koloniene sin selvstendighet og Florida (Østflorida og Vestflorida) ble avgitt til Spania. De gjenværende britiske koloniene sluttet seg etter hvert sammen i staten Canada. Unntaket var Newfoundland som ikke ble en del av Canada før 1949.

Koloniene i Britisk Nord-Amerika
--------------------------------

Koloniene som eksisterte før signeringen av Oregon-traktaten i 1846:

* Provinsen Canada (tidligere Øvre Canada og Nedre Canada)
* Newfoundland
* Nova Scotia
* New Brunswick
* Prince Edward Island
* Rupert's Land
* Columbia-distriktet/Oregon Country (delt med USA)

Referanser
----------

1. ↑   John Lambton, 1. jarl av Durham (1839): «Report on the Affairs of British North America», vedlagt flere appendikser som ikke kommer fram ved denne lenken
2. ↑  Maton, William F (1998): «British Columbia Terms of Union», *The Solon Law Archive*.
3. ↑  Maton, William F. (8. desember 1995): «Prince Edward Island Terms of Union», *Solon.org*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND
 |
Flagget til Britisk Honduras
Lokalisering av Britisk Honduras
**Britisk Honduras** var betegnelsen på et britisk territorium på østkysten av Mellom-Amerika, sørøst for Mexico, etter at det ble en britisk kronkoloni i 1862. Honduras ble først erobret og bosatt av spanske erobrere på 1600-tallet. I 1964 ble det en selvstyrt koloni, og ble omdøpt til Belize i juni 1973, og fikk full selvstendighet i september 1981. Britisk Honduras var Storbritannias siste fastlandsterritorium i Amerika.

Paristraktaten i 1783 mellom Storbritannia og Spania ga britene rettigheter til felle blåtrær i området mellom elvene Rio Hondo og Belizeelva. London-konvensjon i 1786 utvidet denne konsesjonen til også å utgjøre området mellom elvene Belizeelva og Sibun. I 1862 ble bosetningen i Belize i Hondurasbukta erklært som en britisk koloni under navnet Britisk Honduras, og representanten for den britiske kronen ble forfremmet til viseguvernør, underordnet guvernøren av Jamaica.

Referanser
----------

1. ↑  «CARICOM - Member Country Profile - Belize» Arkivert 19. mars 2015 hos Wayback Machine. *Caribbean Community*
2. ↑  Twigg, Alan (2006): *Understanding Belize: A Historical Guide*. Madeira Park, BC: Harbour Publishing, ISBN 1550173251, s. 57–58
3. ↑  Bolland, Nigel (januar 1992): «Belize: Historical Setting» i: Merrill, Tim, red.: *A Country Study: Belize*, Library of Congress Federal Research Division.

Litteratur
----------

* Knight, Charles, red. (1866): «British Honduras» i: *Geography. English Cyclopaedia*. **3**. London: Bradbury, Evans, & Co.

Eksterne lenker
---------------

* Nettstedet til regjeringen i Belize Arkivert 8. februar 2011 hos Wayback Machine.
* Belize, presentasjon fra The Commonwealth
* «A History of Belize», Belizes nettsted for turisme
* British Honduras Paper Money

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Kommunesammenslåingen mellom Biri, Gjøvik, Snertingdal og Varda**l i 1964 var et resultat av en prosess som startet 29. januar 1959. Den dagen var 13 representanter fra de fire kommunene samlet på Strand hotell i Gjøvik. Møtet konkluderte med å nedsette et utvalg til i arbeide videre med saken og samtidig oppsøke statsråd Andreas Cappelen for å drøfte saken.

Felleskomite
------------

En felleskomite for forhandlingene mellom de fire kommunene ble opprettet i februardagene i 1959. 

* Gjøvik formannskap valgte 17. februar 1959 ordfører Niels Ødegaard, varaordfører Nils Frydenlund, overettssakfører Sverre Fari og rådmann Harald Jansen som sine medlemmer i felleskomiteen.
* Biri formannskap valgte 18. februar 1959 ordfører Nils Røstadstuen, varaordfører Paul Lindokken, Nils Sand og Sverre Haslie som sine representanter.
* Kommunestyret i Vardal valgte i sitt møte 23. februar ordfører Harald Børresen, Johan Aalstad, kontorsjef Sigurd Evang og kommuneingeniør O. Nordvik.
* Snertingdal formannskap valgte 25. februar 1959 ordfører A. Tandberg, varaordfører Alf H. Lyshaugen, Konrad Skundberg og kommunekasserer Hans Haug.

Denne felleskomiteen valgte i sitt møte 18. mars 1959 å nedsette et arbeidsutvalg til å utrede saken nærmere. Arbeidsutvalgets medlemmer ble Nils Røstadstuen, Harald Jansen, A. Tandberg og Sigurd Evang. Jansen ble valgt til formann i arbeidsutvalget.

Tall og fakta om kommunene
--------------------------

Innstillingen om Sammenslutning av kommunene Biri, Gjøvik, Snertingdal og Vardal, som ble avgitt 15. mars 1960, inneholder en rekke beskrivelser av hvordan samfunnet så ut på slutten av 1950-tallet. Vi har med noen tall og fakta:

Referanser
----------

1. ↑  Innstilling om Sammenslutning av kommunene Biri, Gjøvik, Snertingdal og Vardal, avgitt 15. mars 1960.
Flagg for Britisk Nord-Borneo
**Britisk Nord-Borneo** var en britisk besittelse fra 1882 til 1946. Området dekket den nordlige delen av øya Borneo. Det ble først styrt av det private selskapet North Borneo Chartered Company, men var britisk kronkoloni fra 1946 til 1963, da området ble en del av Malaysia som delstaten Sabah.

Området ble i 1877–1878 overtatt av North Borneo Chartered Company fra sultanen av Brunei og sultanen av Sulu. I 1888 erklærte Storbritannia Nord-Borneo for et protektorat. Protektoratet besto av flere provinser, bl.a. Cunliffe, Dewhurst, Elphinstone, Martin, Mayne og Myburgh.

I folketellingen i 1931 hadde området en befolkning på 270 223 og et areal på 80 560 km². Langs kysten fantes det bosettinger av muslimer, mens innlandet var dominert av urfolk, der dusuner, bajauer og muruter var de mest tallrike. Viktigste byer var hovedstaden Sandakan og Jesselton som ble hovedstad i 1946. Området var opprinnelig inndelt i fire residentskaper.

North Borneo Chartered Company var et britisk handelskompani, som i 1881 fikk et charter av den britiske regjering. Kompaniet hadde sete i London. Det ble utpekt en guvernør for å ivareta selskapets interesser i Nord-Borneo og forestå administrasjonen av området. Guvernøren var godkjent av Storbritannias regjering.

Eksporten fra Nord-Borneo besto av tømmer, kautsjuk og forskjellige landbruksprodukter. Det ble dyrket sago, tobakk, kaffe, kokosnøtter, ris og krydder. Nord-Borneo hadde ressurser som kull, jern og gull og det fantes oljeforekomster.

Under andre verdenskrig var Britisk Nord-Borneo okkupert av Japan fra 1942 til 1945. Etter verdenskrigen maktet ikke handelskompaniet å gjenoppta administrasjonen og området ble gjort til britisk kronkoloni. I prosessen som ledet fram til dannelsen av Malaysia, gjorde Indonesia krav på området. Dette lykkes ikke og i 1963 ble Britisk Nord-Borneo omdannet til en delstat i Malaysia. Området fikk da navnet Sabah.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Gyldendals konversasjonsleksikon. 2: Bergens–Clairvaux*, Oslo: Gyldendal, 1933, s. 590.
2. ↑  *The Statesman's Year-Book 1947*, London: Macmillan, 1947, s. 189.
3. ↑  Åhman, Tor: *En delt verden. Utenrikspolitisk atlas*, Oslo: Schibsted, 1967, s. 66.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NLA
 |
«Norge» har flere betydninger.
Vikinghallen tidlig på 1900-tallet
Vikinghallen, idag *Norge Community Hall* i 2008
**Norge** er et kommunefritt område i James City County, i delstaten Virginia i USA (37°22′06″N 76°46′16″V). Norge var tidligere lokalisert langs den gamle *Richmond-Williamsburg Stage Road*, som i moderne tid ble til U.S. Route 60 i Virginia. Interstate 64 i Virginia ble bygd gjennom området på 1970-tallet og passerer like i nærheten. Exit 231 er merket «Croaker-Norge», som er navnene på to mindre samfunn i nærheten.

Samfunnet Norge ble formelt etablert i 1904, oppkalt etter gamlelandet Norge, i den vestlige delen av James City County av norskamerikanere og andre fra Skandinavia, av personer som ankom stedet fra andre deler av Nord-Amerika og av nye innvandrere. Landområdene hadde en overkommelig pris og kunne tilby rike jordbruksområder i et mindre tøft klima enn i de nordlige statene og midtvesten, hvor noen av immigrantene opprinnelig hadde slått seg ned da de ankom Amerika.

Referanser
----------

1. ↑  «Interstate 64 Exit 231: Croaker/Norge», Foursquare.com
2. ↑  «Norge - et sted i Virginia», NRK 24. november 1985; reportasje fra NRKs utenrikskorrespondenter i USA

Litteratur
----------

* Bradshaw, Nancy Smith & Hamilton, Frances Huckstep (1989): *Velkommen til Norge: A Pictorial History of Norge, Virginia*, Taylor Publishing Company
* McCartney, Martha W. (1977): *James City County: Keystone of the Commonwealth*; James City County, Virginia; Donning and Company; ISBN 0-89865-999-X
* Traser, Donald R. (1998): *Virginia Railway Depots*. Old Dominion Chapter, National Railway Historical Society. ISBN 0-9669906-0-9

Eksterne lenker
---------------

* James City County, offisielt nettsted
* Williamsburg-James City County Public Schools Arkivert 11. august 2018 hos Wayback Machine. offentlige skoler
* Williamsburg Regional Library system, regionalt biblioteksystem
* Værmelding for Norge, Virginia, Weather Underground

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Britisk Kaffraria** var en koloni/underordnet enhet i dagens Sør-Afrika som bestod av distriktene rundt det nåværende King William’s Town og East London.

Begrepet kaffraria kommer fra det arabiske ordet *qafir* som ble adoptert[*klargjør*] i swahili og som betyr «vantroende». Europeerne i Sør-Afrika knyttet ved en misforståelse begrepet opp mot svarte bantu-talende folk, og Britisk Kaffraria henspiller dermed på landet hvor de svarte bor (se ellers begrepet kaffer som i dag ses på som et nedsettende begrep for svart afrikaner i Sør-Afrika). Kaffraria ble brukt om en videre region som bestod av blant annet Britisk Kaffraria.

De afrikanske innfødte ble styrt av høvdinger fra rarabe–stammen blant xhosaene. Ngqika (Gaika) var høvding fra 1797 til 13. november 1829, da Sandile overtok som høvding frem til 1. juni 1878.

Området ble annektert til den britiske Kappkolonien som **Provinsen Queen Adelaide**, men allerede den 5. desember ble annekteringen annullert av Kappkolonien. 10. desember ble den omdøpt til **Landdistriktet Queen Adelaide**. Mellom 1835 og 1847 var Grahamstown dets hovedstad.

Området ble igjen annektert til Kappkolonien den 17. desember 1847, denne gang som **Britisk Kaffraria–kolonien**, og King William's Town ble dens hovedstad. Britisk Kaffraria ble en separat kronkoloni 7. mars 1860, og den ble til slutt innlemmet i Kappkolonien 17. april 1866.

Administrative ledere
---------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Tidspunkt** | **Tittel på leder** | **Leder** | **Kommentar** |
| 10. mai 1835–5. desember 1835 | Administrator | Harry Smith |  |
| 10. desember 1835–13. september 1836 | Viseguvernør | Harry Smith | Fungerende |
| 13. september 1836–9. august 1838 | Viseguvernør | Andries Stockenstroom |  |
| 9. august 1838–september 1846 | Viseguvernør | John Hare | Fungerende frem til 31. august 1839 |
| 4. november 1847–17. desember 1847 |  |  | Under direkte styre fra Kappkolonien |
| 23. desember 1847–oktober 1852 | Sjefskommissær | George Henry Mackinnon |  |
| Oktober 1852–7. mars 1860 | Sjefskommissær | John Mclean |  |
| 7. mars 1860–24. desember 1864 | Viseguvernør | John Mclean |  |
| 24. desember 1864–17. april 1866 | Viseguvernør | Robert Graham |  |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Leaina hindrer seg selv å snakke, farget tresnitt fra Tyskland, 1473
**Leaina** (gresk: Λέαινα, «Løvinne») var en hetære og elskerinne for Aristogeiton (død 514 f.Kr.), en av tyrannicidene («den som dreper en tyrann»). Sammen med Harmodios drepte de tyrannen Hipparkhos, ble stående som symbol på demokratiet i Athen.

Da Anaxandridas ble konge av Sparta på 500-tallet f.Kr. ble Aristogeiton og Harmodios forpliktet til å fjerne tyranniet til Hippias og hans bror Hipparkhos. Blant de som ble fanget inn som delaktige i mordet på Hipparkhos var Leaina som Aristogeiton var forelsket i. For å få henne til å snakke og avsløre gjerningsmennenes deltagelse ble hun torturert. Leaina viste seg da som en standhaftig kvinne og beit av seg sin egen tunge for at hun ikke skulle være i stand til å gi fra seg avslørende informasjon.

I henhold til Pausanias var athenerne uvillige til offentlig å ære en hetære, og de satte opp en bronsestatue av en løvinne på akropolis til hennes minne. Den var blitt gjort av den athenske skulptøren Amphikrates i henhold til Plinius den eldre, eller gjort av Kalamis og dedikert til den athenske statsmannen Kallias II ifølge Pausanias. Pausanias forteller også at til hennes ære ble det tradisjon at athenske statuer av Afrodite skulle være fulgt av en statue av løvinne.

Referanser
----------

1. ↑   Polyainos: *Stratagems*, 8.45
2. ↑   The Death of Hipparchus Arkivert 28. november 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑   Athenaios: *Deipnosophists*, 13.596.f
4. ↑   Lytton, Edward Bulwer: *Athens: Its Rise and Fall*, Bok I, kapittel 3
5. ↑  Keuls, Eva C. (1993): *The Reign of the Phallus: Sexual Politics in Ancient Athens*, University of California Press, ISBN 0-520-07929-9, s. 194
6. ↑   Pausanias, 1.23.1–2
7. ↑   Pausanias: *Description of Greece*, Paus. 1.23.2
8. ↑  Athenaios, XIII, 70.

Litteratur
----------

* Plinius den eldre: *Naturalis Historia* VII.23.87, 34.19.72
* Eusebius av Cæsarea: *Chronicon* 106.1-7
* Plutark: *Moralia On Talkativeness* 505E

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leaena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Baselmisjonsselskapet** (tysk: *Evangelische Missionsgesellschaft in Basel* [*Basler Mission*]) var den eldste og største protestantiske misjonsorganisasjonen i Europa. Den ble grunnlagt i 1815 og ble etterfulgt i 2001 av den nye organisasjonen Mission 21.

Baselmisjonsselskapet, som var økumenisk på protestantisk grunn, virket over hele verden, fra 1828 i Gullkysten, fra 1834 i India, fra 1836 på Borneo, fra 1847 i Kina og fra 1886 i Kamerun. Et i 1822 innledet arbeide i Kaukasus ble lagt ned i 1835. Første verdenskrig lamslo virksomheten i India, Kamerun og på Gullkysten, men 1924 kunne det gjenopptas i India og i 1925 i Vestafrika.

Under andre verdenskrig kunne arbeidet fortsette i Kina og Sydafrika, mens det ble lammet i det øvrige Afrika.

**Gullkysten:** Den 18. desember 1828 sendte misjonsselskapet i koordinasjon med Det danske misjonsselskap sine første misjonærer, Johannes Phillip Henke, Gottlieb Holzwarth, Carl Friedrich Salbach og Johannes Gottlieb Schmid, for å begynne arbeid i det danske protektorat på Christiansborg på Gullkysten. Den 21. mars 1832 ankom rn neste gruppe misjonærer, Andreas Riis (misjonslegen), Peter Peterson Jäger og Christian Heinze, til Gullkysten, der de oppdaget at Henke hadde dødd fire måneder tidligere. Misjonærene arbeidet for å bygge opp kristne landsbyfellesskap blant bøndene, og brukte de lokale språkene i kirke og skole. Særlig under det første århundret døde mange misjonærer av sykdommer.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1939). *Svensk uppslagsbok. Bd 3*. Malmö: Svensk uppslagsboks förlag AB. s. 215-16.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. august 2015. Besøkt 26. september 2014.
5. ↑  svendHistorie (30. mai 2018). «Ghana – The Gold Coast». *Historie* **(engelsk)**. Besøkt 2. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basler Mission – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Basler Mission
* Basler Mission Deutscher Zweig e. V.
* mission 21
* Photos: Bilder-Datenbank des Kantons Basel-Stadt
* Evangelisches Missionswerk in Südwestdeutschland (EMS)
* Bildarchiv Basler Mission
* mission 21 - Evangelisches Missionswerk (Artikel von INFOREL, Information Religion)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NLA **·** CiNii
 |
**Norfolk terrier** (FCI #272), også kalt **noffe**, er en av de minste terrierne, og den ble anerkjent som en egen hunderase i 1964. Dette er en liten og robust hund, som kjennetegnes ved at den er kvikk, uredd og vennlig.

Historie
--------

Norfolk terrier stammer opprinnelig fra små rødlige og black-and-tan fargede terriere som fantes i sørøst England på 1900-tallet. Fra denne typen ble det blandet inn flere forskjellige andre terriere. Krysninger mellom Dandie terrier, glatthåret Foxterrier, Yorkshire terrier, irsk terrier, Staffordshire bull terrier og Bedlington terrier dannet opphavet til både Norwich terrier og Norfolk terrieren, slik vi kjenner dem i dag. I 1932 ble denne hunden anerkjent som Norwich terrier av The Kennel Club. Selv om Norfolk terrier har samme bakgrunn som Norwich terrier, ble det i 1957 søkt om å opprette et eget register for hunder med henholdsvis hengende og stående ører. Norfolk terrieren er varianten med hengende ører.

Norfolk terrier har blitt en populær hunderase og ventetiden på valper kan av og til bli lang. I 2007, ble det registrert 15 nye Norfolk terriere i NKKs stambokregister.

Bruksområdet
------------

Norfolk terrier har bakgrunn som jakthund, men er i dag mest populær som selskapshund. Den egner seg godt til hundesport som lydighet, agility og spor, men den er også en god turvenn.

Rasestandard
------------

Karakteristikk
Rask, livlig, årvåken, selskapelig, uredd og lojal. Aldri aggressiv.
Hode
Skallen er bred og svakt hvelvet, god bredde mellom ørene. Snutepartiet kileformet og kraftig, snutelengden noe mindre enn halve skallens lengde, stoppen godt markert.
Øyne
Ovale, dyptliggende, mørkebrune eller sorte med et livlig uttrykk.
Ører
Middels store, V-formede med svakt avrundede spisser. De skal bæres hengende fremover og tett inntil kinnene. Det skal være god bredde mellom ørene.
Munn
Små lepper. Sterk kjeve. Sterke og relativt store tenner. Saksebitt.
Nese
Neseparti skal være kileformet og kraftig. Neselengden skal være ca. 2/3 av avstanden fra stop til nakkeparti.
Hals
Middels lang og kraftig.
Kropp
Kompakt med kort rygg, rett overlinje, godt buede ribben.
Ben
Godt skråstilte skuldre, korte og rette forben. Parallelle bakben med muskuløse lår, velvinklet i kne og haseledd, lave haser.
Bevegelser
Parallelle lave bevegelser, med kraftig fraspark.
Poter
Runde med tykke tredeputer.
Hale
Skal ikke bæres ikke altfor høyt.
Pels
Hard, ru, rett og godt tilliggende, litt skjegg og markerte øyenbryn. Den skal være lengre og mer raggete på hals og skuldre, kort og slett på hodet og ørene, med unntak av bart/skjegg og øyenbryn. Overdreven trimming er ikke ønskelig.
Farge
Alle nyanser av rød, hvetefarget, black and-tan og gråmelert. Hvite tegninger og flekker er uønsket.
Skulderhøyde
Idealhøyden er 25 – 30 cm.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Terrier Klub

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**Otto Paul Trieloff** (født 17. november 1885 i Duisburg, død 6. juli 1967 i Essen) var en tysk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Trieloff vant en olympisk sølvmedalje under OL 1908 i London, han var med på det tyske laget som kom på andreplass i den olympiske stafetten. De to første etappene var på 200 meter siden en etappe på 400 meter og siste etappen var 800 meter. Arthur Hoffmann løp første etappe og siden Hans Eicke, Trieloff og Hanns Braun på fjerde og siste etappe. De fikk tiden 3.32,4, tre sekunder svakere tid enn gullvinnerne fra USA. 

Trieloff løp også 400 meter individuelt men klarte ikke å kvalifisere seg for finalen.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i friidrett, olympisk stafett Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Otto Trieloff – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Otto Trieloff – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Otto Trieloff – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Basel-konvensjonen om grensekryssende bevegelser av farlig avfall** er en internasjonal konvensjon. Den hører inn under FNs miljøorganisasjon UNEP.

Hensikten er å beskytte mennesker og miljø mot negative effekter fra generering, håndtering og deponering av farlig avfall, i tillegg til transport av farlig avfall over landegrensene. Avtalen ble til på slutten av åttitallet, da strengere miljøkrav førte til en økning i eksport av farlig avfall til fattigere land i og utenfor Europa. 

Konvensjonen forbyr eksport av farlig avfall fra OECD-land (såkalte «rike land») til ikke-OECD-land. Det er forskjellige syn på i hva slags grad skip blir omfattet av Basel-konvensjonen.

Litteratur
----------

* Einar Bratteng *Avfallsrett Håndtering og behandling av avfall* Universitetsforlaget 2020, ISBN 9788215034348

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus i Norge: Baselkonvensjonen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
«Norge» har flere betydninger.
***Norge*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

Det var arbeiderungdomslaget på Stabekk som sto bak avisen. De stjal duplikator fra Ullern skole. Papir, sverte og stensiler ble tatt fra Aker kommune, da en kvinnelig kommunefunksjonær deltok i gruppa bak avisen. Den ble blant annet mangfoldiggjort i en hytte i Vestmarka i Bærum. Opplaget var 1500 eksemplarer.

Redaktør for *Norge* var Jens Sigvard Ask. Han var formann i det forbudte arbeiderungdomslaget. Medarbeidere var Henry Johansen og Randi Johansen, senere Gunnar Brunvoll. I tillegg til *Norge* laget gruppa også avisen *Norge krigsnytt*, som ble utgitt for å dekke behovet for nyhetsformidling etter at radioapparatene ble beslaglagt.

Første nummer av *Norge* kom i februar 1941. Avisen publiserte blant annet en liste over firmaer som ble eid av nazister. I oktober klarte Statspolitiet å rulle opp hele avisorganisasjonen, og 40 personer ble arrestert.

Navnet «Norge» ble også brukt av andre illegale aviser under krigen.

Referanser
----------

1. ↑  Side 19. Hans Luihn (red): *Illegale aviser 1940 – 1945*. AL Biblioteksentralen (1995) ISBN 82-7022-165-1
2. ↑  Side 47 – 48. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
**Basel** var en sveitsisk kanton som bestod fra 1501 til 1833. Kantonen bestod av byen Basel samt byens *Untertanenland* (omegn uten politisk innflytelse). Byen var opprinnelig underlagt fyrstbiskopen av Basel, men løste seg gradvis, og erklærte 1521 sin uavhengighet av fyrstbiskopen. 1798 og 1803 ble kantonen utvidet med noen mindre områder som tidligere hadde ligget under fyrstbispedømmet Basel. 

Byrepublikken ble styrt av en aristokratilignende gruppe, det såkalte *daig*, også mer generelt kalt patrisiere, som hadde fulle borgerrettigheter i bystaten. *Daig* var i århundrer Basels sosiale, politiske og økonomiske elite, og hadde i høy arvelig karakter. Misnøye med manglende politisk innflytelse i distriktene var årsaken til at kantonens områder på Rhinens venstre (søndre) side løsrev seg i 1832/33 og dannet en egen kanton, Basel-Landschaft. Byen med noen forsteder utgjør siden den gang kantonen Basel-Stadt. Det siste gjenforeningsforslaget ble forkastet av landsbefolkningen i 1969. Frem til 1999 ble Basel-Landschaft og -Stadt omtalt som «halvkantoner», men dette begrepet er nå strøket fra Sveits' grunnlov.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** HDS
 |
Trondheimsveien 163**Sinsenbyen** er et stort boligområde på Sinsen vest for Gjøvikbanen i bydel Grünerløkka i Oslo. Det blei anlagt i 1935–39 og var den største private utbygginga i Oslo til da. Området avgrenses av Trondheimsveien, Siloveien, Sinsenterrassen, Olaf Schous vei og Konghellegata.

Sinsenbyen, som tidligere var jordbrukseiendom, blei bebygd med 45 lamellblokker. De hadde i alt 2562 leiligheter (herav 967 ettroms, 1061 toroms, 500 treroms og 34 større) og 75 næringslokaler. Rundt 10 000 mennesker skal visstnok ha flyttet inn her ved ferdigstillelsen. Blokkene er i all hovedsak i fire eller fem etasjer. Trondheimsveien 163 (bildet) er det viktigste unntaket med åtte etasjer. Her var det blant annet kino, men denne blei nedlagt i 1964. Fasadene er stort sett i rød tegl. 

Blokkene er bygd i parallelle grupper og følger terrenget. Det blei satt ei minimumsgrense for avstand mellom blokkene på 25 meter, og målet var å få sol i alle leiligheter og flest mulig oppholdsrom.

Alle leilighetene hadde kjøkken med elektrisk komfyr, bad og sentralfyring. 

Hovedarkitekter for prosjektet var Kristofer Lange (regulering) og Thorvald Christian Hauff (bygninger). Utbyggere var murmesterfirmaet Brdr. Johnsen, som hadde kjøpt heile Sinsen gård på om lag 170 mål. De oppførte *Sinsenterrassen* i 1934 og *Schouterrassen* i 1935, disse navnene er nå også gatenavn i området. Total kostnad var 32 millioner kroner.

Se også
-------

* Funksjonalisme
* Sinsen hageby (1930-1940)
* Sinsen skole (1938)
* Sinsen videregående skole (1939)
* Sinsen kapell (1939)

Eksterne lenker
---------------

* Åse Flatabø Egeland: Sinsenbyen – Funkisby på bondelandet
**Robert Schurrer** (født 24. mars 1890 i Vesoul i Frankrike, død 27. november 1972) var en fransk friidrettsutøver som deltok under OL 1912 i Stockholm.

Schurrer vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det franske laget som kom på andreplass på 4 x 400 meter 4,1 sekund bak USA som vant med ny verdensrekord 3.16,6. Løperne på det fransk laget i finalen, 15. juli 1912 var, Pierre Failliot, Charles Lelong, Schurrer og Charles Poulenard. Schurrer deltok også på de individuelle distansene 100-, 200- og 400 meter uten å nå finalen i noen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i friidrett, 4 x 400 meter stafett (Frankrike)

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 169560121[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Schurrer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robert Schurrer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Robert Schurrer – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Otto Sundgot** (født 23. februar 1951) er en tidligere norsk fotballspiller og trener. Han hadde lenge klubbrekorden i antall spilte kamper for Hødd (1968-1988, 668 kamper, 183 scoringer), hadde et par sesonger som midtstopper i Viking FK (1975-76, 28 kamper, 1 scoring) der han fikk gull i 1. divisjon fotball for herrer 1975. Sundgot har seks landskamper for G-19 og én for U-21 landslaget (1969–70).[]

Han er far til fotballspillerne Arild Sundgot og Ole Bjørn Sundgot. Karrieren som trener innbefatter Hødd (1989-1990), Hareid Idrettslag, Sunndal IL, Hasundgot og Hauerseter fra Jessheim.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 304740, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arild Sandven (23. mai 1995). «Endelig på A-landslaget». *Aftenposten*. s. 52. «I privatlandskampen mot Ghana på Ullevaal torsdag kan sunnmøringen og sønnen til Hødds (og Vikings) kjempe Otto Sundgot få sin debut.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Otto Sundgot – Transfermarkt Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Silje Heggelund Brandvoll** (født 5. januar 1971 i Fauske i Nordland) er en norsk næringslivsleder.

Hun har bachelorgrad i internasjonal markedsføring fra BI fra 1998 og mastergrad i markedsføring fra University of Surrey fra 2005. Brandvoll var informasjonssjef i Rapp Hydema 2000–2005, daglig leder i Megaphone 2003–2004, markedssjef i Nikita Hair UK Ltd. og Nikita International i London 2004–2009, reiselivssjef i Nordland i 2009, administrerende direktør i Nordnorsk reiseliv 2009–2011 og informasjonssjef i Widerøe 2011–2016. Fra 2016 er hun Direktør for Kommunikasjon og Samfunnskontakt i Widerøe AS.

Brandvoll var 1. nestleder i Unge Høyre 1994–1996 og medlem av Fauske kommunestyre.

Referanser
----------

1. ↑   stortinget.no, oppført som Brandvoll Silje Heggelund[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Silje Brandvoll hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Silje Brandvoll hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Celestin III** (**Giacinto Bobone**) (født ca. 1106 i Roma, død 8. januar 1198 i Roma) var pave fra mars/april 1191 til sin død.

Celestin tilhørte Boboni-Orsini-grenen av Orsinifamilien, en av de viktigste italienske adelsfamilier. Han var god venn av Thomas Becket og hadde studert ved Sorbonne-universitetet i lag med Abelard, som han iherdig forsvarte mot Bernhard av Clairvaux' teologiske angrep.

I 47 år var han diakon ved kirken Santa Maria in Cosmedin. Den 30. mars 1191 ble han valgt til pave, til tross for at han bare var diakon. Han ble presteviet 30. mars 1191 og antagelig bispeviet samme dag.

Dagen etter sin utnevnelse kronet han den tysk-romerske keiseren Henrik VI. Henriks ambisiøse prosjekter voldte pave Celestin mange bekymringer, men han unnlot å gripe til ekskommunikasjon selv da Henrik tok Richard Løvehjerte til fange.

I 1192 bekreftet Celestin statuttene til Den tyske orden. I desember 1196 tok han også «Det tyske Maria-hospital i Jerusalem» under sin beskyttelse.

Hans brev på eselskinn, datert 17. mars 1196, til domkapitlet i Nidaros, er Norges eldste pavebrev bevart i original. Her heter det blant annet: «Vi...forbyr på det mest bestemte at noen lekmann i eders bispedømme utøver kirkelig domsmakt eller hører og dømmer i saker som skal avgjøres av en kirkelig domstol...Gjør han det, skal han falle i den allmektige Guds og hans hellige apostlers Peters og Paulus' vrede...» Vanlige segl var av voks, men pavens segl, hans *bulla*, var av bly.

I juni 1197 hadde kardinal Giovanni av Santa Prisca-kirken alt overtatt pavens plikter, bortsett fra utnevnelsen av biskoper. Celestin var såpass medtatt av sykdom at han kan ha ønsket å abdisere, og skal ha foreslått kardinal Giovanni av San Paolo som sin etterfølger, men de andre kardinalene avviste anmodningen som ville svekket deres hevdvundne rett til å utpeke den neste paven. Så formelt ble Celestin III sittende som pave frem til sin død i januar 1198. Han var da rundt 92 år gammel.

Han er gravlagt i Laterankirken.

Referanser
----------

1. ↑   Enciclopedia dei Papi, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Celestin 3. *Encyclopedia.com*
4. ↑  Celestin 3. *Britannica*
5. ↑
6. ↑  Kåre Lunden: «Norge under Sverreætten», *Norges historie bind* 3 (s. 85), forlaget Cappelen, 1987, ISBN 82-574-0436-5
7. ↑  William Stubbs: *Chronica Magistri Rogeri de Houedene* Vol. IV (s. 32-33), London 1871
8. ↑  Celestin 3. *Encyclopedia.com*

Eksterne lenker
---------------

* The Cardinals of the Holy Roman Church

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Klemens III** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Innocent III** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Svanøy hovedgård** er en stor gård på øya Svanøy som ligg 15 km sørøst for Florø.

Gården tilhørte i middelalderen Bergen bispestol og ble krongods ved reformasjonen, den gang ble gården kalla Bru. I 1662 ble gården solgt til Københavns biskop, erkebiskop Hans Svane, som også fikk seg overdratt seg krongodset i Sunnfjord, som innebar 759 bruk. I 1685 døde Svane. Hans enke fikk 1685 setegårdsrettigheter for Svanøy, som fikk sitt nåværende navn etter hennes mann. Samtidig ble gården eget birk, og dette varte helt frem til 1821.

Svanøy ble i 1719 solgt til stiftamtskriver Severin Seehusen, som 1720 ble adlet med navnet de Svanenhielm. Han kom så i stor økonomisk nød, og godset ble 1724 inndratt av kronen, og mesteparten av leilendingsbrukene ble frasolgt.

Senere eiere var slekten Nagel og hoffagent Herman Dietrich Janson. Gården ble så solgt til Hans Nielsen Hauge. Hauge overlot gården til Ole Torjersen Svanøe, den mistet da sine setegårdsrettigheter. Ole Torjersens etterslekt, familien Svanøe, eier fremdeles Svanøy gård.

Svanøy gård har et areal på 2500 daa, hvorav 250 daa dyrket mark og 2000 daa skog. Selve hovedbygningen er på 50 daa, park ble 1972 overdratt til Svanøy stiftelse. Stiftelsen planla å bruke stedet som et kurs- og konferansesenter, men overdrog 1992 eiendommen til Kværner. Den fredete hovedbygningen, et toetasjes, trefløyet anlegg med valmtak, er oppført omkring 1750 og fikk sitt nåværende utseende omkring 1820.

Eksterne lenker
---------------

* «Svanøy hovedgård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |