recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Midtre Bolærne**, også kjent som **Mellom Bolæren**, er den største øya i øygruppa Bolærne øst for Nøtterøy i Færder kommune. Midtre Bolærne har et areal på 1,076 km². Det høyeste punktet på øya er Ravneberget på 39 meter over havet.

Midtre Bolærne eies av Færder kommune. Den er den mest naturprega av øyene i øygruppa, og har blant annet frodig edelløvskog og karrig fjellfuruskog. Men øya har også mange viktige kulturminner, ett av dem er fredet.

Eldste dokumenterte bosetning er fra 1657. Rundt 1840 bygde grev Peder Anker Wedel Jarlsberg Grevestuen, ei av Norges eldste jakthytter. Øya ble ekspropriert av Forsvaret i 1916. Alle sivile måtte flytte. Under den militære perioden ble øya brukt som øvingsområde, blant annet med skytebane. 

På øyas sørøstside lå under andre verdenskrig en fangeleir for sovjetiske krigsfanger som arbeidet med å bygge Bolærne festning. Da arbeidet i 1944 var ferdig ble leiren en dødsleir for syke fanger som ble sendt til Bolærne for å dø.

På Salåsen i øst, på Ravneberget i vest, samt på et sted nord for midten av øya er det gravrøyser fra bronsealderen/jernalderen.

Ved Jensesundet i nordvest har Mellem-Bolærens venner restaurert to skjærgårdssmåbruk. Langs hele øya er det merka kyststi.

Midtre Bolærne ligger i Færder nasjonalpark.

Referanser
----------

1. 1 2  Nøtterøy kommune – Bolærne-øyene Arkivert 21. oktober 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Vestfoldkart
3. ↑  «Mellom Bolærne». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
4. ↑  «Krigsminnelokalitet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
5. ↑  «Salåsen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
6. ↑  «Ravneberget». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
7. ↑  «Bolæren mellom». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* Om Mellom Bolæren på nettsidene til Kulturarv i Vestfold fylkeskommune
* Om krigsfangeleiren på nettsidene til Kulturarv i Vestfold fylkeskommune


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Napier-Railton før prøvekjøring på Brooklandsbanen, Weybridge
**Napier-Railton** er en racerbil med flymotor bygget i 1933, tegnet av Reid Railton etter oppdrag fra John Cobb og bygget av Thomson & Taylor. Den ble kjørt av Cobb, for det meste på Brooklandsbanen hvor den satte rekord med raskeste gjennomsnittsfart på en runde med 143,44 mph (230,84 km/t), som ble satt i 1935. Rekorden vil bli stående til evig tid siden banen ble stengt under andre verdenskrig og er ikke blitt åpnet som hastighetsbane igjen.
Mellom 1933 og 1937 slo Napier-Railton 47 verdensrekorder på baner som Brooklands, Montlhéry og Bonneville Salt Flats i Utah.
Bilen har en høykompresjonsversjon (6.1:1) av Napier Lion-motoren på 23,944 liters sylindervolum som yter 580 hestekrefter ved 2 585 omdreininger per minutt (registrert ved 5 000 fots høyde - ytelse ved havoverflaten kan være annerledes).[] Den 12-sylindrede motoren har tre rekker med fire sylindre, derfor tredobbelt eksossystem, og motoren har det som er standard for flymotorer, slik som dobbelt tenning. Den usynkroniserte «havari»-girkassen (som har fått navnet på grunn dets høye ulyder ved bomgiring) har tre 3 trinn. Drivstofftanken som ligger i den båt-lignende halen bak sjåføren har kapasitet på 65 gallons (om lag 300 liter). Drivstofforbruket er på om lag fem miles per gallon. Selv om den har en topphastighet på 270 km/t har bilen bare bakhjulsbremser.

Etterkrigstiden
---------------

Eiere i etterkrigstiden har vært Patrick Lindsay og Victor Gauntlett, men den ble kjøpt av Brooklands' bil- og flymuseum rundt 1997 med støtte fra *UK's Heritage Lottery* og andre donorer. Den vedlikeholdes i full driftmessig tilstand og er normalt utstilt i museets bygninger som rommer kjøretøyer fra 1930-tallet. Bilen kjøres regelmessig og vanligvis under *Goodwood Revival*, hver september.

* Napier-Railton ved BrooklandsNapier-Railton ved Brooklands
* Napier-Railton ved BrooklandsNapier-Railton ved Brooklands
* Napier-Railton ved BrooklandsNapier-Railton ved Brooklands
* Fra sittebrønnen (cockpit)Fra sittebrønnen (*cockpit*)
* Napier Lion-motorNapier Lion-motor
* Napier-Railton ved BrooklandsNapier-Railton ved Brooklands

Litteratur
----------

* Boddy, William (1966). *The 1933 24-litre Napier-Railton*. No. 28, Profile cars. Profile Publications.

Referanser
----------

1. ↑  Profile publications, Napier-Railton

Eksterne lenker
---------------

* Napier-Railton på Brooklands museum
**Jost Van Dyke** er ei øy i det britiske oversjøiske territoriet De britiske Jomfruøyer i Karibia. Ved folketellingen i 2010 hadde øya 298 innbyggere. Sammen med Tortola, Anegada og Virgin Gorda regnes Jost Van Dyke til de fire store øyene i De britiske Jomfruøyer. I areal er det den minste av disse fire øyene. Jost Van Dyke ligger 6 km vest for Tortola. I øst ligger Little Jost Van Dyke Island.

Øya er berglendt. Høyeste punkt, Majohnny Hill, når 321 moh.

Øyas navn, Jost Van Dyke, forklares tradisjonelt med at en nederlandsk kaperkaptein med dette navnet skal ha bodd på øya. Jost Van Dyke ble oppdaget og folkesatt av nederlendere. Fra 1672 har den tilhørt Storbritannia. Britene brydde seg lite om øya til inn på 1700-tallet.

Turisme er en viktig næringsveg på øya. Viktigste bosetning ligger på sørkysten og heter Great Harbour.

Referanser
----------

1. ↑  *Virgin Islands 2010 Population and Housing Census Report*, s. 6.
2. ↑  «British Virgin Islands», *Encyclopaedia Britannica*. Lest 26. mars 2019.
3. 1 2 3 4  «Our Islands», Government of the Virgin Islands. Lest 26. mars 2019.
4. 1 2 3  «Jost Van Dyke Island», *Encyclopaedia Britannica*. Lest 26. mars 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Owo** er en nigeriansk by som ligger i delstaten Ondo. Den har minst 222 000 innbyggere. Den er hovedstad for en tradisjonell bystat i yorubaenes områder.

Beskrivelse, historie
---------------------

I yorubafolkets muntlige tradisjon henledes Owo tilbake til den eldre by Ile-Ife, yorubakulturens vugge. Muntlig overlevering sier at grunnleggerne var sønner av yorubaguddommen Odudua, som var den første hersker av Ile-Ife. De gamle kunsthistoriske og arkeologiske spor støtter opp om denne sterke tilknytning til ife-kulturen. Owo klarte å opprettholde en faktisk uavhengighet fra nabokongedømmet Benin, skjønt byen til tider måtte yte den tributt. Hoffkulturene i Benin- og Owo-kongedømmene påvirket hverandre gjensidig. Owos elfenbenskunstnere ble også verdsatte ved hoffet i Benin. Under 1600- og 1700-tallene benyttet Benins herskere i økende grad embedsinsignier utskåret av elfenben og andre kunstartefakter fra Owo, og innbød kunstnere derfra til sine egne kongelige kunstnerverksteder. Det var også andre kunsthåndverker som påviselig også kom fra owo-kunsten.

Owo kom under britisk herredømme i 1893. Etter at Nigeria erklærte seg uavhengig i 1960, og ble så del av landets Western Region til 1967 da den ble del av Western State. Owo og dets innvånere spilte viktige roller i Nigerias første republikk. I 1976 ble byen del av den da opprettede Ondo State.

I juni 2022 ble minst 50 gudstjenestebesøkende drept i en massaker i *St. Francis Xavier Catholic Church*.

Olowo av Owo-palasset er et kulturelt landemerke i Nigeria, og er blant de aller største palasser i Afrika.

Litteratur
----------

* Smith, Robert Sydney (1988), *Kingdoms of the Yoruba*, (Madison: University of Wisconsin Press, 3rd ed.).
* Weisser, Gabriele (2008), *Das Königtum der Owo-Yoruba: Zwischen Mythologie und Geschichte*, (Hamburg, Kovac). (*The kingdom of the Owo-Yoruba: Between Mythology and History*).

Referanser
----------

1. 1 2  «Origins and Empire: The Benin, Owo, and Ijebu Kingdoms». metmuseum.org. Besøkt 13. desember 2013.
2. ↑  Smith (1988), *Kingdoms of the Yoruba*, s. 52.
3. ↑  «Exchange of Art and Ideas: The Benin, Owo, and Ijebu Kingdoms». metmuseum.org. Besøkt 13. desember 2013.
4. ↑  Willett, Frank; Picton, John (1967). «On the Identification of Individual Carvers: A Study of Ancestor Shrine Carvings from Owo, Nigeria». *Man*. 2 (1): 62-70. doi:10.2307/2798654 – via JSTOR.
5. ↑  Princewill, Nimi; Cassidy, Amy (6. juni 2022). «Mass shooting at Nigeria church kills dozens, says local lawmaker».
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Jefferson Ave. i Detroit nær Chrysler Freeway (Interstate 375).
Minimetroen Detroit People Movers stasjon ved Renaissance Center på Jefferson Avenue.
**Jefferson Avenue** er en 102,53 km lang vei langs den østlige delen av Detroits storbyområde i den sørøstlige delen av den amerikanske delstaten Michigan. Veien har utsikt langs Eriesjøen, Detroitelven og St. Clairsjøen. Det er også en rekke rekreasjons­fasiliteter i det samme området. Den vestlige delen av Jefferson Avenue er hovedsakelig kommersiell mens den østlige Jefferson Avenue inneholder et historisk boligområde.

Historie
--------

Jefferson Avenue er en av fem betydelige veier (sammen med Woodward, Michigan, Grand River, og Gratiot) som ble planlagt av dommer Augustus B. Woodward i 1805 som strakte seg fra sentrum av Detroit i ulike retninger. Den var først kartlagt i 1807 og da kalt for Main Street, men ble senere omdøpt til Jefferson Avenue etter president Thomas Jefferson som var en venn av Woodward. Det var planlagt at Jefferson Avenue skulle strekke seg lenger øst for sentrum, parallelt med Detroitelven, men senere tillegg til veien gjorde at den strakte seg vest for sentrum hvor den fortsetter å gå seg langs vannkanten nedover langs elven.

Geografi
--------

Veien starter i Detroit og går blant annet igjennom området Grosse Pointe, forstadsbyen St. Clair Shores og Harrison Township. Den fungerer som ryggraden til de rike nabolagene i Grosse Pointeområdet som grenser til de østre delene til Detroit. Jefferson Avenue er også en korridor til broene til Grosse Ile.[]

Veien starter i sør på grensen mellom Wayne County og Monroe County i Brownstown Township og ender i nord like ved grensen mellom Chesterfield Township og New Baltimore.[]

Selv om veien er kontinuerlig med Jefferson Avenue i nord og sør, forandrer navnet seg i Wyandotte til Biddle Avenue i sør. På samme måte forandrer navnet seg til Lake Shore Drive i Grosse Pointe Farms og Grosse Pointe Shores i nord.

Referanser
----------

1. ↑  «Judge Augustus Woodward», *Bonisteel*
2. ↑   Bailey, Mary (17. februar 2000): «Detroit's Street Names Honor Early Leaders». *The Detroit News*.
3. ↑   Cangany, Catherine (2014): *Frontier Seaport: Detroit's Transformation into an Atlantic Entrepôt*, University of Chicago Press, s. 163

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jefferson Avenue (Detroit) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Palais Schwarzenberg** er et palé i bydelen Landstraße i Wien. Det ble bygget fra 1697 for overhoffmarskalk Heinrich Franz greve av Mansfeld og fyrste av Fondi av Johann Lukas von Hildebrandt, og ble opprinnelig kalt *Palais Mansfeld-Fondi*.

Det er et sommerpalé med praktfulle haver, og ligger rett ved siden av Schloss Belvedere, som også ble bygget av Hildebradt, for prins Eugen av Savoia. Palais Mansfeld-Fondi ble ikke ferdigstilt før Mansfeld-Fondi døde, og i 1716 ble det uferdige paléet kjøpt av fyrst Adam Franz Karl von Schwarzenberg. Arkitektene Johann Bernhard Fischer von Erlach og Joseph Emanuel Fischer von Erlach fikk i oppdrag å fullføre paléet. Kuppelfreskene ble lavet av Daniel Gran i 1726, og paléet stod ferdig i 1728.

Paléet ble skadet av bombing under annen verdenskrig, men fullstendig gjenoppbygget etter krigen. Paléet brukes idag til forskjellig arrangementer, og huser bl.a. den sveitsiske ambassaden. Paléet eies fremdeles av familien Schwarzenberg.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 10717, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 18. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Nattbilde
Utsyn fra terrassen i retning Großer Tiergarten
«Skulpturen im Wasserbecken» av den indiske kunstner Nek Chang i bakgrunnen: Carillon (Berlin)
**Haus der Kulturen der Welt** er et museum i Berlin som arrangerer utstillinger om samtidig kunst, musikk, litteratur og annen kultur fra Asia, Afrika, Latin-Amerika og ikke-europeiske deler av verden. 

Museet stiller også sine lokaler til rådighet for eksterne utstillere og samarbeider med universiteter, museer og kulturorganisasjoner.

Haus der Kulturen der Welt ble grunnlagt i 1989, og har sete i Kongreßhalle. Bygningen ble på grunn av sitt futuristiske utseende brukt som kulisse for science-fiction-filmen *Æon Flux*.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kongresshalle Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kongresshalle Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om bygningen Arkivert 22. august 2006 hos Wayback Machine.
* Kulturveranstaltungen des Bundes in Berlin GmbH

Portaler: Kunst | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
Piotrkowska Stree i krysset med Tuwima Street. Juli 2023
**Piotrkowska-gaten** (polsk *Ulica Piotrkowska*) er en gate i Łódź, og med sine 4,9 kilometer samtidig den lengste handelsgaten i Europa. Den går i rett linje fra Frihetsplassen til Uavhengighetsplassen, og regnes for å være en av Łódź’ mest praktfulle gater. 

Piotrkowska-gaten utgjør byens hovedakse, og har opp gjennom historien spontant definert formen til byens sentrum. Navnet ble for første gang brukt i 1821, og gaten var i begynnelsen hovedsakelig en kommunikasjonsvei som forente gamlebyen med den nye bydelen Łódka. Med tiden ble den omdannet til et senter for handel og underholdning, og ble raskt byens varemerke. Gaten gikk i stor grad til grunne etter andre verdenskrig. Først i 1990 begynte en gradvis, men omfattende revitalisering. I dag kan Piotrkowska-gaten sies å inneha samme funksjon som gammeltorgene har i andre byer. 

De vakre bygningene (reist i art nouveau), urbanistikken, institusjonene, restaurantene, klubbene og pubene ved gaten har bidratt til å gi den en nærmest kultisk stemning, hvis spennevidde strekker seg langt utenfor Łódź’ grenser. 

I dag er Piotrkowska-gaten Łódź-agglomerasjonens hovedakse. Det er her eller i nærheten de fleste viktigste statlige institusjoner, banker, butikker, restauranter og puber befinner seg. Gaten er byens kulturelle, politiske, sentimentale, forretnings- og handelssenter. Den nordlige delen av gaten er omdannet til gågate, og er mer tettbygd med mange vakre mursteinshus. Gatens sørlige del er derimot noe mer løstbygd og preget av fabrikkbygninger. Skillet mellom de to delene utgjøres i dag av Adam Mickiewicz’ og Józef Piłsudskis allé.

Fra 1999 er gaten blitt dekorert med utendørsstatuer i bronse av kjente personligheter med tilknytning til Łódź (den såkalte *Galeria Wielkich Łodzian* – «De store łodzianers galleri»). På Piotrkowska-gaten finnes også Łódź’ Walk of Fame – *Aleja Gwiazd*.

Kjente bygninger
----------------

Piotrkowska-gaten 53.
Utsikt over Ludwik Geyers aksjeselskap og Hotel Grand.
Pinsens kirke like ved den nordlige enden av gaten.
### Mursteinshus

* Esplanada
* Ludwik Geyers aksjeselskap
* Szaja Goldblums mursteinshus
* Huset under Gutenberg
* Oskar Kons mursteinshus
* Herman Konstadts mursteinshus
* «Krusche i Ender» mursteinshus
* Wilhelm Landaus bankhus
* Hotel Grand
* Poznański-familiens mursteinshus
* Rådhuset
* Henryk Sachs’ mursteinshus
* Karol Scheiblers mursteinshus
* Schycht-familiens mursteinshus
* Dawid Sendrowicz’ mursteinshus
* Siemens kontorhus
* Skoens hus
* Teodor Steigerts mursteinshus
* Dawid Szmulewicz’ mursteinshus

### Palasser

* Maksymilian Goldfeders palass
* Karol Haertigs palass
* Juliusz Heinzels palass
* Juliusz Kindermanns palass
* Scheibler-familiens palass
* Robert Schweikerts palass
* Steinert-familiens palass

### Kirker

* St. Stanisław Kostkas katedral
* St. Matteus kirke
* Pinsens kirke

### Fabrikker

* Den hvite fabrikk
* Markus Silbersteins fabrikk
**Sainte-Chapelle** er en kirke på Île de la Cité i Paris. Den regnes som et av de fineste eksemplene på fransk gotikk, og er særlig kjent for sine glassmalerier. Kirken er delt i et øvre kapell for adelen og et nedre kapell for tjenerskapet. Kirka ble bygd under Ludvig IX i åra 1242 til 1248 for å huse en samling av dyrebare relikvier; angivelig Kristi tornekrone og en bit av korset. Disse ble tidlig på 1800-tallet flyttet til Notre-Dame.

Historie
--------

Planleggingen begynte i 1241, byggingen i 1242 og kapellet var ferdig 23. april 1248. Kapellet ble oppført av den fromme Ludvig IX i tilslutning til det kongelige palass for å herberge Kristi tornekrone, en del av Kristi kors og andre relikvier. Det kongelige palass er idag borte, tilbake er alene Sainte-Chapelle, helt omgitt av Palais de Justice. 

Kristi tornekrone og noen andre relikvier ble kjøpt i 1239 fra keiseren av Konstantinopel, Balduin II, for den enorme summen 135 000 livre; kapellet kostat bare 40 000 livre å oppføre. 

Det kongelige kapell er dekorert med 15 malte glassvinduer, treskjæringer av de tolv apostler, og har et storslått rosevindu som gjengir åpenbaringsfortellingen i 86 glassfelt. Rosevinduet var en gave fra kong Karl VIII i 1485. Fra palasset kunne kongen gå direkte til kapellet via en overdekt passasje. Under det kongelige kapellet er det ytterligere et kapell som var bygd som menighetskirke for ansatte ved palasset. 

Under den franske revolusjon ble kapellet brukt som kontor og de storslagne vinduer var skjulte av store arkivskap. På dette vis ble de beskyttet mot vandalisme; under revolusjonen ble spiret ødelagt og relikviene flyttet - etter mellomstasjoner gavnet de i Notre-Dame de Paris. Det nåværende 75 meter høye spiret ble tilført av Viollet-le-Duc i 1853. I 1862 ble bygningen erklært til historisk monument.

Sainte-Chapelle er mye brukt til konserter. Adkomsten er gjennom *Palais de justice*.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 7578, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sainte-Chapelle (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sainte-Chapelle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ULAN **·** GeoNames
 |
A/S **Voss-Stalheim-Gudvangen Automobillag** (VSG) var et rutebilselskap som ble etablert i 1911 med hovedsete i Voss.

Tidlig fase
-----------

Selskapet var en sammenslutning av flere lokale rutebilselskaper og rutebileiere. Ved oppstarten hadde selskapet bilruter Voss-Stalheim, Voss-Granvin og Voss-Ulvik. Det var først og fremst turistkjøring i sommersesongen som var grunnlaget for selskapet i tidlig fase. Vinterkjøring tok først til på 1920-tallet. 

Andre verdenskrig kom til å svekke selskapet sterkt. Under krigshandlingene i 1940 ble alle de 25 vognene selskapet hadde ødelagt. Selskapets arkiv ble også ødelagt i brannen i 1940. Trass i dette maktet selskapet å skaffe tre busser til å drive ruter under krigen.

Oppbygging etter krigen
-----------------------

I 1954 hadde selskapet 18 vogner i bruk, og 18 sjåfører i tjeneste. I tillegg var det tre personer i administrasjon og en fast verkstedmedarbeider.   

Det var nå ruter Voss-Stalheim-Gudvangen, Voss-Rong, Voss-Ulvik, Voss-Eimstad og Voss-Myrkdalen.   

I 1950 hadde selskapet fått bygd et sentralanlegg ved Voss sentrum, med plass til administrasjon, verksted, sjåførrom m.m.

Sluttfase og avvikling
----------------------

VSG ble fra 1. januar 1978 slått sammen med Bergen-Hardanger Billag AS og Bergen-Dale-Voss Billag AS. Det nye selskapet fikk navnet Bergen-Hardanger-Voss Billag A/S (BHV).

Litteratur
----------

Sundal, A.G. (1954). Norges rutebileieres forbund, Avdeling Bergen og Hordaland gjennom 25 år. Bergen: NRF.

Referanser
----------

1. ↑  Sundal (1954).
Museets arkitekt Ulrik Plesner utenfor museet
**Skagens Museum** ble stiftet i Brøndums Hotels spisesal i Skagen den 20. oktober 1908. 

Apoteker *Victor Chr. Klæbel*, hotelleier *Degn Brøndum* og malerne Michael Ancher, P.S. Krøyer og Laurits Tuxen ble valgt inn i det første styret. Oppgaven var å samle kunstverker av skagensmalerne og skaffe økonomiske midler til å reise en museumsbygning.

I somrene 1907–1909 stilte skagensmalerne ut i *Teknisk Skole*. Etter P.S. Krøyers død i 1909 ble hans bolig i *Skagen Plantage* tatt i bruk som museum. I 1919 ga Degn Brøndum hotellets gamle hage til Skagens Museum. Bygget ble påbegynt der i 1926 etter tegninger av arkitekt Ulrik Plesner i såkalt *Bedre Byggeskik*-stil. Bygget ble delvis finansiert av fonds (mest fra Ny Carlsbergfondet) og dels ved private gaver. Bygget ble innviet den 22. september 1928. 
Samlingen var da på ca. 325 kunstverker, mange var gaver fra kunstnerne.

I 1981 ble utstillingslokalene utvidet med et tilbygg tegnet av arkitekt og kongelig bygningsinspektør Jacob Blegvad, som også har stått for det seneste tilbygget fra 1990. 

I 1997 flyttet administrasjonen inn i Teknisk Skoles lokaler.

Per 2007 har museet ca. 1700 kunstverker til rådighet.

* P.S. Krøyers første atelier, i dag en del av museetP.S. Krøyers første atelier, i dag en del av museet
* InteriørInteriør
* Interiøret, med Michael Anchers bilderInteriøret, med Michael Anchers bilder
* Interiøret, med  Brøndums Hotels spisesalInteriøret, med Brøndums Hotels spisesal

Referanser
----------

1. ↑   «Ny direktør for Skagens Museum», publisert i Dagbladet Information, utgitt 3. januar 2008[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Skagens Museum, skagens.dk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skagens Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Kunst | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** CiNii
 |
Kongshode støpt i bronse fra Ife, datert til rundt 1100-tallet, i dag i British Museum.
**Ife** (jorubaspråk: *Ifè*, også *Ilé-Ifẹ̀*) er en oldtidsby tilhørende jorubafolket i sørvestlige Nigeria. Det har blitt avdekket bevis for bosetning som er datert tilbake til 600-tallet f.Kr. og i henhold til folkets egne tradisjoner er det et av de eldste organisert samfunn i verden. Stedet er lokalisert i dagens nigerianske delstat Osun. Ife ligger omtrent 218 km nordøst for Lagos.

Ife er yorubafolkets religiøse og kulturelle senter. Området hadde mellom 800-tallet og 1100-tallet en blomstringstid. Fra denne tiden har man bevart mange skulpturer i bronse og terrakotta. Midt i byen ligger et gammelt kongepalass som i dag delvis er museum. Byen har omkring 372 200 innbyggere (2004) og er et viktig handelssenter. Siden 1961 har byen hatt et universitet.

Historie
--------

### Den hellige byens mytiske opprinnelse

Yorubafolket hevdet å ha sin opprinnelse i Ife. I henhold til deres mytologi, beordret den øverste gud Olodumare guden Obatala å skape jorden, men på sin veg fant han palmevin, drakk den og ble beruset. Obatalas yngre bror Oduduwa tok skapelsens tre gjenstander fra ham, krøp ned fra himmelen langs en kjede og kaset en håndfull jord på det opphavelige hav, deretter plasserte en hanekylling på det slik at de ville spre seg utover jorden, således skape det land som Ife kom til å bli bygget på.

Oduduwa plantet en palmenøtt i en grop på det nydannede landet og derfra vokste det opp et stort tre med seksten grener, en symbolsk representasjon på de ulike klanene i den tidlige bystaten Ife. At Oduduwa hadde tilegnet seg skapelsen førte til en evig konflikt mellom ham og hans bror Obatala som fortsatt blir utspilt i dagens moderne tid av kultgrupper i to klaner i løpet av den årlige nyttårsfestivalen Itapa. Ved sin skapelse av verden ble Oduduwa stamfar av det første guddommelige konge av Yoruba, men det er forstått at Obatala skapte de første menneskene ut av leire. Betydningen av ordet «Ife» på yorubaspråket er «utvidelse»; "Ile-Ife" er derfor i referanse til opphavsmyten «Utvidelsens land». På grunn av dette er byen vanligvis ansett som krybben til ikke bare yorubasivilisasjonen, men til hele menneskeheten, i henhold til troende av yorubatroen.

Referanser
----------

1. ↑  «World: Africa Arrests after Nigerian cult killings», *BBC*. 12. juli 1999.
2. ↑  Bascom, William (1969): *The Yoruba of Southwestern Nigeria*, New York, s. 10; Stride, G.T. & C. Ifeka (1971): *Peoples and Empires of West Africa: West Africa in History 1000–1800*, New York, s. 290.
3. ↑  Olupona, Jacob K. (2011): *City of 201 Gods: Ile-Ife in Time, Space and Imagination*, Berkeley, s. 144–173; Lange, Dierk (2004): *Ancient Kingdoms*, s. 347–366; *idem.* "Preservation" (PDF), s. 130–131.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ile-Ife – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Sivana*** er en slekt av biller som tilhører gruppen blomsterbukker i familien trebukker (Cerambycidae). Larvene lever under barken på døde trær.

Utseende
--------

En middelsstor, avlang, matt, brunrød trebukk, hode, antenner og bein er svarte. Hodet og pronotum er mye smalere enn dekkvingene, som har markerte, rettvinklede "skuldre". Antennene er tynne, omtren så lange som kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er middels lange og slanke.

Levevis
-------

De fleste av artene har larver som utvikler seg under barken på nylig døde trær. Fordi utviklingstiden gjerne er forholdsvis kort kan de også gjøre seg nytte av nyfelt tømmer. De voksne billene er livlige dyr som løper raskt og gjerne flyr i solskinn om våren. De besøker av og til blomster. Når billene blir forstyrret, strekker de forkroppen skrått oppover, de kan da virke nesten aggressive, men er helt harmløse for mennesker.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det nordlige Kina og i Korea.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten blir ofte plassert som en underslekt av *Gaurotes*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802 – 120 arter i Europa
						* Stammen Rhagiini Kirby, 1837
							+ Slekten ***Sivana*** Strand, 1942
								- *Sivana bicolor* (Ganglbauer, 1887)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sivana* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sivana* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Sivana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Sivana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Katalog med utbredelsesdata, palearktiske arter Arkivert 3. desember 2018 hos Wayback Machine.
**Arjeplog kirke** er en korskirke fra 1760 i Arjeplog i Sverige. Dagens kirke er den andre på stedet, og tilhører Svenska kyrkan.

Dagens kirke ble reist i 1760 siden den gamle kirken var i forfall. Den ble opprinnelig bygget i korsform, med koret i øst og inngangen i sør, uten et våpenhus. Innvendig var kirken i ubehandlet tømmer, mens den ble malt rød på utsiden. Kyrkoherde (sokneprest) Johannes Öhrling gav to korskranker til kirken. Disse står fremdeles i kirken. Det gjør også altertavlen som ble malt av den 22 år gamle kunstneren Anders Hellberg fra Piteå. Kirken hadde til å begynne med ingen mulighet for oppvarming på vinteren. I 1765 ble det satt et utskåret dragehode med påskriften «Adolf Fredrik Rex Sveciae» på taket av kirken. 15. januar 1768 gav greve Carl Gustaf Löwenhiem beskjed om at kronprinsesse Sofia Magdalena tillot at kirken ble oppkalt etter henne, noe den ble. Imidlertid slo aldri navnet gjennom, og kirken er kjent som Arjeplog kirke.

I 1894 var bygden mer velstående, og det ble besluttet å bygge ut kirken. Det ble bygd et høyt tårn i østenden av kirken, kirkerommet fikk vinduer, koret ble flyttet til vestsiden og inngangen til øst. Det ble også bygget et sakristi og kirkens innside ble utsmykket og malt hvit med blått tak og brune benker. Alter og prekestol ble også gjort mer i tråd med tidens idealer, og kirken fikk to kirkeklokker. Alter og prekestol ble tilbakeført til opprinnelig stil i 1969-70.

Kirken fra 1641
---------------

28. juni 1641 begynte man arbeidet med å bygge den første kirken i Arjeplog etter oppdrag fra dronning Christina, som mente man trengte en kirke i forbindelse med utvinning av sølv i Nasafjäll.

Man bygde en tømmerkirke med jordgulv. Gulvet tjente også om plass for å begrave de døde, noe man måtte slutte med på grunn av dårlig lukt. I 1650 fikk man en klokkestøpul. Dronning Christina gav kirken en forgylt kalk som finnes i dagens kirke, det er også et portrettmaleri av henne fra 1643 i dagens kirke.

Bilder
------

* Kirken i kveldssolKirken i kveldssol
* Gravstein inne i kirkenGravstein inne i kirken
* AlteretAlteret
* Litt mer av alterpartietLitt mer av alterpartiet
* KirkerommetKirkerommet

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Arjeplogs Kyrka*, Informasjonsbrosjyre fra kirken.
Gásadalur, sommeren 2008.  Foto: Stig Nygaard 
All post til Gásadalur måtte fraktes til fots over fjellene. Jákup Andreas Henriksen utførte denne jobben fra 1915 til 1975, og ble hedret med et frimerke da han sluttet i en alder av 80 år
**Gásadalur** (IPA: [ˈgɔaːsaˌdɛaːlʊɹ], dansk: *Gåsedal*) er en bygd på Færøyene. Den ligger vest på øya Vágar, men er adskilt fra havet med høye klipper, dog med utsikt over havet og Mykines. Tre fjell på ca. 700 moh. (deriblant Árnafjall) ligger rundt bygda. Gásadalur lå frem til 2005 i Bíggjar kommuna, da denne ble innlemmet i Sørvágs kommuna. 1. januar 2009 hadde Gásadalur 22 innbyggere, mot 21 i 1985. Bygda er konstant truet av fraflytting grunnet sin avsideliggenhet.

Historie
--------

Gásadalur er første gang nevnt i Hundabrævið fra slutten av 1300-tallet, men kan være eldre. Gásadalur sies å ha navnet sitt fra en kvinne ved navn Gæsa, som ifølge sagnet var den som grunnla bygda. Hun var en rik kvinne som bodde i Kirkjubøur i det 12. århundre. Hun eide halve hovedøya Streymoy, men mistet alle sine eiendommer til kirken da det ble avdekket at hun hadde spist kjøtt i fasten. Etter dette flyttet hun altså til Vágar og Gásadalur. Et mer sannsynlig opphav til navnet er de mange villgjessene som oppholder seg i Gásadalur om sommeren.

Mikkjal á Ryggi bodde i Gásadalur i lengre tid.

Samferdsel
----------

Bygda er en av Færøyenes mest utilgjengelige bygder. I 1940 bygde man en trappekonstruksjon fra vannet og opp til bygda. Den har egen helikopterlandingsplass, dersom noen trenger rask behandling på sykehus. I 2004 ble det åpnet en tunnel gjennom fjellene, slik at bygda nå er tilknyttet det øvrige veinettet på Vágar. Tunnelen har kun én kjørefil, men dette løses ved at motkjørende biler har vikeplikt, og at det er mange møteplasser. Dessuten går det en vandresti til Gásadalur som starter 3 km vest for Bøur.[]

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Hagstova Føroya Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  Heimabeiti Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gásadalur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gásadalur – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gásadalur på *faroeislands.dk*
* Gásadalur hos Postverk Føroya (en)
* Gásadalurs posthistorie[*død lenke*] på *stamps.fo* (fo)

| * v
* d
* r
Vágar syssel |
| --- |
| Bygder | Bøur **·** Gásadalur **·** Miðvágur **·** Mykines **·** Sandavágur **·** Sørvágur **·** Vatnsoyrar |
| Kommuner | Vágar **·** Sørvágur |
| Kirkesogn | Bøur **·** Miðvágur **·** Mykines **·** Sandavágur **·** Sørvágur |

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Vestfasaden
**Alvastra kloster** i Alvastra i Østergøtland ble grunnlagt i 1143 av munker fra Cistercienserordenen i Clairvaux i Frankrike. Disse ble invitert av kong Sverker den eldre og hans norske hustru Ulvhild Håkonsdatter.

Historie
--------

Munkene fra samme orden og samme følge grunnla sannsynligvis parallelt Nydala kloster i Småland. Klosteret i Alvastra kom med tiden til å grunnlegge ytterligere tre klostre i Sverige: Varnhems kloster, Julita kloster og Gudsberga kloster.

I 1312 ble klosterbygningene herjet av brann og det skjedde på nytt på begynnelsen av 1400-tallet. Den hellige Birgitta og hennes ektemann levde en stund i klosteret på midten av 1300-tallet, og det er trolig at Birgitta ble inspirert av cisterciensermunkenes ordensregler da hun senere formulerte sine egne klosterregler.

Ved reformasjonen ble klosterets eiendommer konfiskert av den svenske kronen. Vinteren 1567-68 ble blant andre Alvastra plyndret og brent av lensherren på Varberg slott, Daniel Rantzau. Inntoget i Västergötland var en gjengjeldelse for den svenske invasjonen av Varberg.

I den andre halvdelen av 1500-tallet ble det hentet stein fra klosterbygningene for å oppføre Vadstena slott og Viningsborg på Visingsö. De første arkeologiske undersøkelsene fant sted i 1893, og mellom 1917 og på midten av 1950-tallet ble det foretatt utgravninger.

Bygningene
----------

Selve hjertet i det store klosteranlegget er kirken, hvis vestparti og sydlige tverrskipsgavl med sakristi er vel bevart. Kirken består av kalkstein fra Omberg og arkitekturen er enkel, i tråd med ordenens uvilje mot utsmykninger. Bygningen ble oppført under ledelse av franske mestere og med hjelp av folk fra nærheten. Østgøtene tok til seg de nye teknikkene, særskilt måten man hugget stein på, og brukte dem i sine egne sognekirker.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 14. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Regner, Elisabeth, *Den reformerade världen. Monastisk och materiell kultur i Alvastra kloster från medeltid till modern tid.* Stockholm Studies in Archaeology 35 (diss). 2005.
* Alvastra klosterruin Riksantikvarieämbetet

Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Akademik Vernadskij, Ukrainas forskningsstasjon i Antarktis

**Vernadskij** (ukrainsk: Академік Вернадський – *Akademik Vernadskyj*) er Ukrainas eneste forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på Marina Point på Galindez Island i øygruppen Argentine Islands. Stasjonen ble etablert ved at Ukrainas *National Antarctic Scientific Center* overtok britenes base Faraday Station i februar 1996 for 1 britisk pund.

Fra stasjonen drives det forskning innen meteorologi, den øvre atmosfæren, geomagnetisme, ozon, seismologi, glasiologi, økologi, biologi og fysiologi.

Stasjonen består av ni bygninger, som alle står på fjellgrunn. Den er helårsbemannet og kan innkvartere inntil 24 personer. Stasjonen er oppkalt etter vitenskapsmannen Vladimir Vernadskij (1863–1945).

Referanser
----------

1. ↑  Jeff Rubin (2005). *Antarctica* **(engelsk)**. Lonely Planet. s. 224–225. ISBN 1740590945.
2. ↑  «Forskningsprosjekter under den sjette ukrainske antarktisekspedisjonen 2001–2002». Akademik Vernadsky. Arkivert fra originalen 9. februar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Academic Vernadsky Station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***So You Think You Can Dance*** er et britisk talentprogram innen dans som gikk to sesonger på BBC fra 2010 til 2011. 

Programmet var en britisk variant av et amerikansk program med samme tittel som har gått i USA siden 2005.

Personell
---------

* **Programleder**: Cat Deeley
* **Dommere**:
	+ Nigel Lythgoe
	+ Arlene Phillips
	+ Louise Redknapp
	+ Sisco Gomez

Format
------

De viste kun en auditionepisode fra forskjellige prøveuttak fra London og Manchester. Dansere som gikk videre, kom til Choreography Camp, der de måtte gjennom mange utfordringer. Der bestemte dommerne hvem som skulle bli de topp 14 danserne.

Deretter hadde de livesending 1, der danserne fikk en partner og en stil. Publikum stemte på favorittene, og de 2 parene med færrest stemmer måtte danse solo. Dommerne valgte hvem som måtte gå ut av jentene og guttene. Samme skjedde neste sending.

Livesending 3 og framover trakk danserne alltid en ny partner, og publikum stemte på individer. De 2 guttene og jentene med færrest stemmer måtte danse solo, og den dårligste gutten og jenten gikk ut, valgt av dommerne.

Livesending 4 måtte alle danse solo. Det samme skjedde livesending 5, i tillegg til at de fikk to stiler de måtte danse. Livesending 6 bestemte publikum alt, og alle danset med alle.

Finalene (sesong 1)
-------------------

| Nøkkel |
| --- |
| Kvinnelig | Mannlig | Sikker | Nederste 2 par | Nederste 4 dansere | Utstemt |

| Plass | Dato | 9/1 | 16/1 | 23/1 | 30/1 | 6/2 | 13/2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Deltager | Resultater |
| 1 | Charlie Bruce |  |  |  | Nds 4 |  | Vinner |
| 2 | Tommy Franzén |  |  | Nds 4 |  |  | 2.-plass |
| 3 | Lizzie Gough |  |  |  |  | Nds 4 | 3.-plass |
| 4 | Robbie White |  |  |  | Nds 4 | Nds 4 | Skadet |
| 5 | Alastair Postlethwaite |  | Nds 2 |  |  | **Utstemt** |  |
| Mandy Montanez |  | Nds 2 | Nds 4 |  |  |
| 6 | Drew McOnie | Nds 2 |  |  | **Utstemt** |  |
| Yanet Fuentes |  |  |  |  |
| 7 | Mark Calape |  |  | **Utstemt** |  |
| Hayley Newton | Nds 2 |  |  |
| 8 | Gavin Tsang |  | **Utstemt** |  |
| Chloë Campbell |  |  |
| 9 | Chris Piper | **Utstemt** |  |
| Anabel Kutay |  |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *So You Think You Can Dance* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *So You Think You Can Dance* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* So You Think You Can Dance på BBC
**Mary Howard, hertuginne av Richmond** (født 1519, død 7. desember 1557) var datter av Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk og Elizabeth Stafford, datter av Edward Stafford, 3. hertug av Buckingham.

Mary var ved hoffet som hoffdame for Anne Boleyn og Anna av Kleve. Hun var søster av poeten Henry Howard, jarl av Surrey, som var en barndomsvenn av kong Henrik VIII av Englands sønn utenfor ekteskap med Elizabeth Blount, Henry FitzRoy, 1. hertug av Richmond og Somerset. Det var dronningen selv, Anne Boleyn, som arrangerte ekteskapet mellom Henry Howard og Frances de Vere i 1532, og samtidig mellom Mary Howard og Henry FitzRoy som ble gift den 28. november 1533.

Henry FitzRoy var yndlingssønnen til kongen, spesielt siden han ellers var uten en mannlig arving, og det var snakk om å gjøre ham offisielt til arving av tronen – hvilket ville ha gjort Mary til Englands dronning. Knapt 19 år gammel blir den unge hertugens lovende karriere brått avbrutt i 1536. For en tid hadde han sett meget dårlig ut og mange historikere mener det er sannsynlig at han led av sykdommen tuberkulose. Han dør av sykdommen den 18. juni 1536) ved St. James's Palace. Hans gravkammer er i kirken i Framlingham i Suffolk.

Etter at hennes ektemann var død tok Mary Steward omsorgen for sine nevøer etter hennes brors død. Det synes ikke som om hun giftet seg igjen. Hun døde i 1557, 38 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10501.htm#i105001, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  N.N. «Mary HOWARD (D. Richmond and Somerset)». Tudorplace.com.ar. Besøkt 25. april 2021.

Litteratur
----------

* Hart, Kelly (2009). *The mistresses of Henry VIII*. Stroud: History Press. ISBN 9780752448350.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Sagnet om jernkronen***, (originaltittel: *La corona di ferro*) er en italiansk eventyrfilm fra 1941 regissert av Alessandro Blasetti.

Filmens tittel refererer til jernkronen, et middelaldersk regalia og relikvarium som de langobardiske konger lot seg krone med.

Den vant førstepremien (*Mussolini Coppa*) for beste italienske film under Filmfestivalen i Venezia i 1941.

Handling
--------

Sedemondo tar over etter sin bror Licinio, etter hans død som konge av Kindaor. Deres krone skal etter legenden bli værende hvor urettferdighet og korrupsjon råder. Sedemondo tar med kronen til en kløft hvor den blir svelget av jorden. En klok kvinne gir en profeti for kongen at hans kone kommer til å føde en datter og Licinios enke kommer til å føde en sønn, og de to barna kommer til å bli forelsket, og at sønnen tar kongedømmet fra Sedemondo.

Når kongen deretter kommer hjem, får han beskjed om at hans kone har født en gutt (datteren hans, Elsa, har blitt byttet med Licinio-barnet) og de mener derfor at profetien er ugyldig. Kongen oppdrar gutten, og gir ham navnet Arminio. Men etter en konflikt mellom Sedemondo og Arminio, beordrer kongen at Arminio skal føres til et juv og drepes.

Rolleliste
----------

* Elisa Cegani - Elsa/Elsas mor
* Luisa Ferida - Kavaora, Tundras mor/Tundra
* Rina Morelli - den vise gamle kvinnen
* Gino Cervi - Sedemondo, kongen av Kindaor
* Massimo Girotti - Licinio/Arminio, hans sønn
* Osvaldo Valenti - Eriberto
* Paolo Stoppa - Trifilli
* Primo Carnera - Klasa, Tundras tjener

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 14. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sagnet om jernkronen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Sagnet om jernkronen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Sagnet om jernkronen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Sagnet om jernkronen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Sagnet om jernkronen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Sagnet om jernkronen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Sagnet om jernkronen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Sagnet om jernkronen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
EPA og Tempo-varehus i Umeå, 1960-tallet
**EPA** (forkortelse for **Enhetsprisaktiebolaget**) var en varehuskjede med butikker i hele Sverige og enkelte butikker i Norge og Danmark. EPA stod for lave priser og ofte litt lavere kvalitet. Selskapet var eid av AB Turitz & Co i Göteborg.

EPA ble etablert i 1930 og ble i 1978 slått sammen med Tempovarehusene i daværende NK-Åhléns, og navnet ble endret til Tempo og senere til Åhléns. Ved sammenslåingen av EPA og Tempo hadde EPA et 100-talls varehus med 12 000 ansatte og en omsetning på 3 milliarder svenske kroner. På 1960-tallet ble det åpnet EPA Stormarkeder på flere steder i Skandinavia, spesielt i Sverige. I 1985 ble alle Tempo-varehus gjort om til Åhléns-varehus (eller ble lagt ned).

Norge
-----

EPA etablerte seg i 1967 som største leietaker i Linderud senter i Oslo, Norges første bilbaserte kjøpesenter.

Det ble etablert flere EPA-butikker i løpet av de første årene i Norge og i løpet av de første årene ble over ti varehusbutikker åpnet i blant annet Moss, Porsgrunn, Trondheim, Sarpsborg, Stavanger, Linderud og Tveita senter og Bergen. På midten av syttitallet var det butikker i de største byene i Norge. Det finnes ingen EPA-butikker i Norge i dag. Butikkene ble kjøpt opp av flere mindre investorer og skiftet til andre navn da de ble solgt.

I norsk slang ble epa innført som en forstavelse som betød dårlig, som i epa-skjorte, også i overført betydning ved at «epadag» betød en dårlig dag. I tillegg var epa et adjektiv, «det ser helt epa ut».

Se også
-------

* EPA-traktor
* I løpet av første halvdel av åttitallet ble mange EPA-butikker gjort om til Mekka dagligvare.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 13. august 2010. Besøkt 14. april 2010.
2. ↑  Tone Tryti, Norsk slangordbok, Kunnskapsforlaget 2008, s. 76

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Labrador CMS** er et Content Management System (CMS) for publisering av nettaviser utviklet i Norge. Systemet kjører per 2023 på 240 nettaviser i syv land og er er fullstendig skybasert. Systemet har en visuell tilnærming, kalt lowcode eller nocode. Det ble startet på høytrafikknettavisen Dagbladet.no i 2008 og i 2011 ble Labrador CMS lansert på TV2, som også gikk inn på eiersiden i 2013. De tidligere konkurrentene Aller Media og Egmont er begge fortsatt inne på eiersiden i selskapet. Veksten startet først i 2017 da selskapet lanserte sin nettside.

I 2022 gikk venturekapitalselskapet Skagerak Capital inn med 25 millioner kroner for å satse på internasjonal vekst. 

Selskapet ledes av CEO Jan Thoresen, grunnlegger Jon Reidar Hammerfjeld og CTO Ole Andreas Flaaten Johnsgård.

I 2022 ble selskapet nominert som Gasellebedrift av *Dagens Næringsliv*.

Referanser
----------

1. ↑  «200 sites powered by Labrador». Besøkt 21. november 2022.
2. ↑  «Our latest investment, Publish Lab». Besøkt 21. november 2022.
3. ↑  «Labrador CMS godkjent som Gasellebedrift».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata