recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Blomsterkornell** (*Cornus florida* eller *Benthamia florida*) er et lite løvfellende tre i kornellfamilien. Det vokser vilt i østlige Nord-Amerika, men plantes andre steder på grunn av den rike blomstringen.

Det blir opptil 20 meter høyt og starter å blomstre når det 2 meter høyt. Barken er korkaktig og sprukket opp i rektangulære flak, 0,5–1 cm brede. Bladene er motsatte, ovale, elliptiske eller omvendt eggformede, 5–12 cm lange, 2–7 cm brede og har 5–7 par buete sidenerver. De små blomstene sitter 15–30 sammen i et rundt hode. Det er omgitt av fire hvite, av og til delvis rosa, støtteblader, som er 2–6 cm lange og 1–4,5 cm brede. Blomstringstiden er i mars–juni. Frukten er rød, mer sjelden gul, avlang, 13–18 mm lang og 6–9 mm bred. Den er moden i august–oktober. Fruktene sitter tett sammen, men er ikke vokst sammen som hos slektningen koreakornell.

Blomsterkornell trives på mange typer jord og i ulike klimatyper. Innenfor utbredelsesområdet vokser den sammen med blant annet eik, tulipantre, sassafras, *Diospyros virginiana*, ambratre og furu. Løvet brytes ned raskere enn hos andre treslag og er viktig i omsetningen av mineraler i økosystemene. Frukten er giftig for mennesker, men etes av mange fugler og pattedyr.

Arten vokser nordover til helt sørvest i Maine, New York, helt sør i Ontario, sentrale Michigan, sentrale Illinois og sentrale Missouri. Den finnes vestover til sørøstligste Kansas, østlige Oklahoma og østlige Texas, og sørover til nordlige Florida. Isolerte populasjoner finnes i fjellene i Nuevo León og Veracruz i Mexico. Blomsterkornell er mye dyrket som prydplante i USA og andre steder. I Norge kan den bare dyrkes i de aller mildeste strøkene (herdighetssone 1–2).

Galleri
-------

* Bark og stammeBark og stamme
* BladverkBladverk
* BlomsterstandBlomsterstand
* En rosa kultivar 'Cherokee Brave'En rosa kultivar 'Cherokee Brave'
* FruktFrukt
* Høstfarget blomsterkornell i en vegkant i New JerseyHøstfarget blomsterkornell i en vegkant i New Jersey

Referanser
----------

1. ↑  «*Cornus florida*». Flora of North America. Besøkt 31. juli 2017.
2. 1 2  B.F. McLemore. «Flowering Dogwood». *Silvics of North America*. Besøkt 31. juli 2017.
3. ↑  I. Palmstierna (1999). *Trær & busker i hagen*. Oversatt av N.P. Thuesen, foto B.K. Johanson. Orion. s. 122. ISBN 82-458-0370-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blomsterkornell* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Blomsterkornell* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Blomsterkornell* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Blomsterkornell* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Blomsterkornell* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Blomsterkornell* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cornus florida* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus florida* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cornus florida* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
«Siste sjanse» har flere betydninger.
**BioFokus** er en binæringsdrivende stiftelse og tilbyr naturfaglig kompetanse innen biologisk mangfold, med spesialkompetanse på en rekke områder som skogøkologi, kulturlandskap, karplanter, vedboende sopp, lav, fugl, pattedyr, krypdyr og laverestående fauna.

BioFokus har som formål å tilrettelegge informasjon om biologisk mangfold for beslutningstakere, samt formidle kunnskap innen fagfeltet bevaringsbiologi. 

Fra 2010 og ett par år framover deltar BioFokus i Artsprosjektets arbeid med å kartlegge arter som finnes i norsk natur, samt hvilke miljøer de er knyttet til.

Historikk
---------

BioFokus ble stiftet 1. juli 2000 som en viderføring av **Siste Sjanse**. Dette var en faggruppe opprettet i 1992 og lå under Naturvernforbundet i Oslo og Akershus (NOA). Siste Sjanse bestod i begynnelsen av en liten gruppe personer, hovedsakelig biologistudenter.

Publikasjoner
-------------

BioFokus utgir en rekke publikasjoner, både fagrapporter, artikler og mindre notater. De utfører en rekke ulike tjenester, og har som mål å levere produkter som er basert på den til en hver tid beste, tilgjengelige kunnskap. Alle ansatte har biologisk kompetanse på mastergradsnivå. 

* *BioFokus-rapport* – en digital rapportserie
* *BioFokus-notat* – en digital notatserie
* *Siste Sjanse-notat* – (avsluttet)
* *Siste Sjanse-rapport* – (avsluttet)
* *NOA-rapport* – (avsluttet i 1998)

Eksterne lenker
---------------

* – www.biofokus.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Hotel Hafnia** (*Hafnia* er en forvanskning av Tórshavns færøyske kallenavn, *Havn*) er et hotell i Tórshavn, og er landets andre firestjerners hotell etter Hotel Føroyar.

Hotellet ble bygget i 1950 og åpnet den 1. november 1951. Det har 102 senger. Ved siden av et internasjonalt kjøkken (dansk-fransk) har hotellet også færøysk mat å by på. Fylte lunder er en av spesialitetene. Hotellet ligger i motsetning til det konkurrerende hotellet midt i byen, og det medfører at man kan nå havnen og byens ytterligere attraksjoner lett til fots.

Inntil 2004 var hotellet familieeiet ved Restorffs, men nå bestyres det av to kvinner som tidligere selv har arbeidet på hotellet. Berømte gjester var bl.a. Dirch Passer, Poul Bundgaard, Kim Larsen, Björn Afzelius, Mærsk Mc-Kinney Møller og Anne Linnet.

I romanen *Når engle spiller Mozart* av Lisbeth Nebelong (2003), er hotellet en sentral skueplass, hvor den unge *Lisa* bor i 1967 og kommer tilbake som statsrettsekspert i 2000, og hvor alle barndomsminnene hennes dukker opp igjen.

Litteratur
----------

* Johan M. Restorff og Arnstein Niclasen: *Hotel Hafnia Tórshavn. 1951-1.11.-2001. fimmti ára minningarrit*; Dansk sammenfatning ved Steen A. Cold. - Tórshavn: Hotel Hafnia, 2001. (48 s. bilder) ISBN 99918-3-108-8
* Lisbeth Nebelong: *Når Engle spiller Mozart*. København: Elkjær og Hansen, 2003 (297 s. roman) ISBN 87-91192-52-8

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Hotel Hafnia (på færøysk og engelsk)

Portal: Færøyene
**Lugar** betegner et kombinert oppholds- og soverom for mannskap eller passasjerer ombord på skip.

Passasjerlugarer
----------------

På passasjerskip var det tidligere vanlig med klassedelte lugarer, på store skip opptil 3 klasser. Standard og beliggenhet på lugarer, forpleining, fellessalonger og dekksareal ble avspeilt i klassifisering og billettpris. 

Klassedelingen finnes fortsatt på mange skip, men inndelingen i 1. 2. og 3. klasse er forlatt. I tråd med tidens markedsføringsterminologi finnes det gjerne et stort tilbud av «vanlige» lugarer eller «turistklasse» og dyrere alternativer som «rederlugarer», suiter eller «business class», helt parallelt til det som tilbys på hotell.

Praksis er gjerne slik at jo høyere opp i skipet, og jo større lysflate og areal lugarene har, desto høyere er billettprisen. Utvendige lugarer er dyrere enn innvendige (uten dagslys). Lugarer med utsikt (og eventuelt privat dekksplass) tverrskips er dyrere enn tilsvarende langskips. Lugarer med 4 køyer uten koøye/ventil på dekk under vannflaten er (der de finnes) det rimeligste lugartilbudet.

Mannskapslugarer
----------------

Lugar i et krigsskip
På passasjerskip er mannskapslugarene gjennomgående plassert i mindre attraktive og salgbare deler av skipet som i de fremre seksjonene av selve skroget og i umiddelbar tilknytning til service- eller maskinrom med aktivitet store deler av døgnet og et visst støynivå. 

På laste- og tankskip trenger man ikke ta samme hensyn til disse faktorene, men lugarplasseringen og -størrelsen speiler ofte det enkelte besetningsmedlems plass i hierarkiet ombord på skipet. Det samme gjør antall personer som innkvarteres på hver lugar.

På 1950-tallet hadde tankskip fremdeles to overbygninger, én midtskips og én akterut. På disse var offiserslugarene samlet midtskips, mens mannskapslugarer (og maskinrom) var plassert akter. 

På skoleskip og enkelte marinefartøyer har man gjerne felles sove-, spise- og oppholdsrom for hele mannskapet. Et slikt rom kalles banjer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**«Baby»** er en dansepop/R&B-låt med den kanadiske sangeren Justin Bieber featuring rapperen Ludacris. Sangen ble Justin Biebers store verdensgjennombrudd.

Komposisjon og utgivelse
------------------------

Sangen er originalt arrangert i Ess-dur og er en dansepop-låt med referanser til ung kjærlighet som blir satt på prøve for første gang.
«Baby» er utgitt av Island Records og var med på Justin Biebers album *My World 2.0*.

Justin Bieber i New York, ca. da sangen ble gitt ut

Listeplasseringer
-----------------

Sangen har vært på musikktopplistene i flere nasjoner. Sangen debuterte på 5.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100 og nådde en 3.-plass i Norge på VG-lista. Sangen har vært nominert til flere priser.

Musikkvideo
-----------

Den norske regissøren Reinert «Ray Kay» Olsen hadde regi på musikkvideoen til låten. Innspillingen av videoen var i slutten av januar 2010 og ble filmet i Universal CityWalk i Universal Studios i Los Angeles. Både Ludacris som er med i videoen og MTV uttalte at videoen så ut som en moderne versjon av Michael Jacksons «The way you make me feel».

Det er sangeren/skuespilleren Jasmine Villegas som spiller jenta Bieber er forelsket i.

Billboard publiserte videoen med følgende kommentar: «Those new dance moves he's showing off can only mean one thing: all over the world, tweens' heartsare melting right now.»

Musikkvideoen nådde i juli 2010 rekorden som verdens mest sette YouTube-video, uavhengig av kategori, og det var den frem til 24. november 2012, da rekorden ble slått av PSYs «Gangnam Style». Per mars 2012 har videoen over 718 millioner visninger. Samtidig har ingen andre videoer på nettstedet hatt like mange «dislikes», altså negative vurderinger av nettstedets brukere.

Referanser
----------

1. ↑  Justin Biebers plasseringer på VG-lista, besøkt 27. november 2011
2. ↑  Video: Justin Bieber - Baby ft. Ludacris, YouTube, besøkt 27. november 2011
3. ↑  Justin Bieber Happy To Leave The Rapping To Ludacris, MTV, 3. februar 2010
4. ↑  [Videos of the Week: Vampire Weekend Recruits Lil Jon, Justin Bieber's No 'Baby,' 'Glee' Loves Madonna , Billboard, 19. februar 2012, Monica Herrera

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz
 |
**Ignazio Visco** (født 21. november 1949 i Napoli) er en italiensk økonom, som siden 1. november 2011 har vært sentralbanksjef for Italias bank (Banca d'Italia).

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Visco er utdannet innen samfunnsøkonomi ved La Sapienza-universitetet i Roma, der han gikk ut med Laud (Summa cum laude) i 1971. Han studerte videre ved University of Pennsylvania, der han tok en Master of Arts-grad i 1974, og en doktorgrad(Ph.D) i 1981. 

Han begynte sin karriere ved sentralbanken i 1972, mens han studerte. I 1974 ble han ansatt i avdelingen for økonomisk forskning, der han drev med både empirisk og teoretisk forskning innen bl.a. makroøkonomi, økonometri og økonomisk modellering. Han tok over som leder for forskningsavdelingen i 1990. I denne rollen representerte han også sentralbanken i ulike internasjonale fora, som Den internasjonale oppgjørsbanken, OECD og EU. Han deltok også i beslutninger rundt Italias penge- og valutapolitikk. 

Fra 1997 til 2002 jobbet han for OECD, som sjeføkonom og leder for deres samfunnsøkonomiske avdeling (Economics Department). Han returnerte til sentralbanken i mars 2004, som leder for forskningsavdelingen, og i januar 2007 ble han utnevnt til visesentralbanksjef. Den 24. oktober 2011 ble han utnevnt til sentralbanksjef, og overtok denne stillingen 1. november 2011. Han overtok da etter Mario Draghi. 

Ved siden av dette har han undervist i økonometri og økonomisk politikk ved Universitetet i Roma. Han har skrevet flere artikler og bøker, se oversikt nedenfor. 

Han er gift og har tre barn.

Bibliografi
-----------

* *Price Expectations in Rising Inflation*, North Holland, 1984
* *Le aspettative nell'analisi economica*, Il Mulino, 1985
* *Inflazione, concorrenza e sviluppo* (sammen Stefano Micossi), Il Mulino, 1993
* *Saving and the Accumulation of Wealth* (sammn Albert Ando og Luigi Guiso), Cambridge University Press, 1994
* *L'economia italiana* (sammen Federico L. Signorini), Il Mulino, 2002
* *Ageing and Pension System Reform* (som formann for G10-arbeidsgruppen), 2005 (PDF)
* *Investire in conoscenza*, Il Mulino, 2009

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 5. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1949[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id visco-ignazio, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Banca d'Italia - Ignazio Visco[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP **·** ICCU
 |
Statue av Jehan de Chelles, Parc du souvenir, Chelles
**Jean de Chelles** eller **Jehan de Chelles** (født ca 1200 i Chelles i Frankrike, død 1265 i Paris) var en av arkitektene som arbeidet ved katedralen Notre-Dame de Paris. Han begynte sitt arbeid ved mesterverket i 1258 og virket der til 1265, som også antas å være hans dødsår. Pierre de Montreuil ble hans etterfølger.

På yttermuren av det sørlige tverrskipet kan man se et plakett fra 1258 hvorpå han signerte sitt verk.

Fra ham stammer blant annet tverrskipets nordfasade, klosterportalen og dens rosett, og Saint-Etienne-portalen. Han rakk å begynne på søndre tverrskip; brorparten og ferdisstillelsen var det imislertid ghans etterfølger Pierre de Montreuil som stod for.

Han går også – ved siden av Pierre de Montreuil – for å være arkitekt for Sainte-Chapelle; dessforuten tilregnes han et billedhuggerverk og deltakelse ved byggingen av katedralen Saint-Julien i Le Mans.

En slektning av ham, muligens en sønn eller en nevø, Pierre de Chelles, arbeidet ved Notrre-Dame fra 1300 til 1318, med lektoriet og enkelte kapeller.

Villard de Honnecourt skriver:

*Gotikkens store mestre er Jean de Chelles, Pierre de Montreuil, en av byggerne av Notre-Dame de Paris, Robert de Coucy, Peter Palet, Hugues Libergié, Alexandre og Colin de Berneval. De er kunstnere, lærde og spesialister i tekniske anliggender.*

Litteratur
----------

* André Clément: Deux Architectes de Notre-Dame de Paris : Jean et Pierre de Chelles, in: Chelles, Quelques évocation de son passé, 1959, s 29–31.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** ULAN
 |
Babington's tea room, til venstre for Spansketrappen
**Babington's tea room**, som ble etablert i 1893, er et tradisjonelt engelsk teetablissement ved foten av Spansketrappen ved Piazza di Spagna i Roma.

Historie
--------

Terommet ble åpnet av to unge engelske *ladies* som kom til Roma i 1893, Isabel Cargill, datteren av kaptein Cargill som grunnla Dunedin i New Zealand, og Anna Maria Babington, som nedstammet fra Antony Babington som ble hengt i 1586 for å ha konspirert mot Elizabeth I. De investerte sine 100 pund sparepenger i et terom og et leserom. På den tiden var det ikke vanlig for italienere å drikke te, så det var et risikoforetak. Te fikk man bare på apoteker. Men Babingtons tearoom ble raskt populært; både italienere og dessuten engelskmenn på europarundreise kom, og fordi det ble det av et Roma som feiret jubileum og sølvbryllupet til kongelighetene Umberto I og Margherita.

Først var etablissementet på Via dei Due Macelli, en sidegate ut fra Piazza di Spagna, men fremgangen gjorde at de sikret seg adressen Piazza di Spagna 23. Det er i førsteetasjen i et *palazzo* fra 1700-tallet, tegnet av Francesco de Sanctis, Spansketrappens arkitekt.

Under første verdenskrig klarte det seg godt, og under fascismen og andre verdenskrig kunne de holde på, til tross for Mussolinis ellers anti-engelske politikk.

Referanser
----------

1. ↑  «Babingtons, posto magico per un'atmosfera incantevole». *www.agroalimentarenews.com*.
2. ↑  *L'Espresso*. 1989.
3. ↑  Jonathan Boardman (2000). *Rome: a cultural and literary companion*. Signal Books. ISBN 978-1-902669-15-1.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Babington's tea room (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Hot Saints Jazzband** (etablert 1953 i Ski/Oppegård, nedlagt 1960) var et norsk dixieland-orkester, bestående av Tore Jensen kornett, Lasse Berglund trompet, Karl Yttervik trombone/klarinett, Egil Fjelddahl piano, Christian Wulff-Pedersen bass og Bjørn Hartmann trommer (avløst av Svein Christiansen 1958). 
De turnerte Tyskland (1956-58) og ga ut EP (Polydor, 1957). Ved 50-årsjubileet fremførte de jubileumskonsert på «Bowlers» med Finn-Erik Levin gitar, Tore Jensen kornett, samt hans sønn Kjetil Lønborg Jensen trommer.
Gruppen var også benevnt som **Jazzin' babies** (1954–56), et navn som ble gjentatt på dixieland-gruppen Jazzin' Babies (2003–) der Tore Jensen's sønn forøvrig spiller.

Referanser
----------

1. ↑  Lydprøve av Kid Ory's *Savoy blues*, fra utgivelsen *Cool, kløver & dixie. Jazz in Norway (1950-60)* (Norsk jazzarkiv, 2001).
2. ↑  Tore Jensen biografi fra Norsk jazzarkiv.
3. ↑  The hot saints 50 år etter Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. fra Østlandets Blad (13.10.03)

Portal: Jazz
**Babiker Awadalla** (født 2. mars 1917 i Gitena i White Nile-regionen, død 17. januar 2019) var en sudansk-arabisk nasjonalistisk politiker. Hans navn blir stavet på forskjellige måter, blant annet på **Babikir Awadalla** og **Abu Bakr Awadallah**.

Awadalla ble uteksaminert fra Gordon Memorial College Law School. Han holdt blant annet stillingen som president i parlamentet mellom 1954 og 1957, og fra 1964 var han Chief Justice.

Han hadde forskjellige politiske posisjoner i Gaafar Nimeiry militære kabinett. Han var for eksempel statsminister fra 25. mai 1969 til 27. oktober 1969 og han hadde stillingen som utenriksminister fra 1969 til 1970. Han tjenestegjorde også som nestleder i Nimeiry.[] Han var den eneste sivile medlemmet av Nimeiry styrende råd.[]

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Babikir Awadallah, Munzinger IBA 00000012391, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (iba)
 |
**CC Drammen** er et kjøpesenter i Drammen kommune. Kjøpesenteret ligger på Brakerøya, langs Tomtegata. Sentret har 42 butikker hvorav tre spisesteder og 4 helseaktører, CCHelse, i 3 etg. pr. 2023. Senterbygget er på totalt 19 500 kvadratmeter gulvareal, fordelt på to bygninger og tre etasjer. Senteret ble etablert av selskapet CC Cash & Carry A/S, og åpnet dørene i Tomtegaten 36, på Brakerøya i Drammen i 1968 i fabrikkbygningene etter nedlagte P. Christensens Trikotagefabrikk, flere av de eldste fabrikkbygningene er rehabilitert og fortsatt i bruk. Ved åpningen hadde varehuset 18 forretninger med i alt 12 000 kvadratmeter gulvflate. Den første direktøren for senteret var Frank Kaleb Jansen. Fra 2015 til 2017 ble senteret modernisert og utvidet, da det åpnet igjen i juni 2017, hadde det blitt utvidet med 8 000 kvadratmeter og 7 000 kvadratmeter var blitt rehabilitert. Senteret hadde i 2022 en omsetning på 730 millioner kroner fordelt på 1,6 millioner besøkende. Senteret hadde 800 parkeringsplasser da det åpnet i 1968, og var første kjøpesenter tilpasset bilister i Drammensregionen, nå har det 400 parkeringsplasser.

Referanser
----------

1. ↑   Drammen byleksikon-ID c-c-senteret-cash-carry[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «C.C. Senteret (Cash & Carry)». *Drammen byleksikon*.
**Babik Reinhardt** (født 8. juni 1944 i Paris, død 13. november 2001 i Cannes) var en fransk jazzmusiker (gitar) og komponist, av sinti opphav, kjent for virtuost spill innen sigøynerjazz og for å være sønn til Django Reinhardt.

Hans bror Henri Baumgartner var også jazzmusiker (melodien *Louson* er dedikert ham).
Sønnen David Reinhardt er også jazzgitarist.

Babiks første innspilling var med Georges Arvanitas trio (*Swing 67*, EP),
etterfulgt av *Babik joue Sidney Bechet* (LP, 1968). Etter en periode med utstrakt turnévirksomhet til bl.a. USA utga han *Sinti Oun Brazil* (1973) med Fernando Martins band. Albumet *Sur Le Chemin mon Pere* (1974) var dedikert hans far.

I 1983 spilte han med Stéphane Grappelli i *Anniversary Concert*.
I «Trio Gitan» spilte han med søskenbarnet Boulou Ferré og Christian Escoudé
(*Three of a Kind* 1986), 
etterfulgt av soloplatene
*All Love* og *Live!* (turne i Frankrike, Canada og Jugoslavia, 1989),
*Nuances* (1992), *Vibration* med Emmanuel Bex orgel og Simon Goubert batteri (1995).
Etter USA-turne med gitaristen François Vola ga han ut *A Night in Conover* (1997).
I 1997 spilte han inn platen "Hot Shots" sammen med Hot Club de Norvège, bl a melodien "The Lonely Wolf", komponert til ham av Jon Larsen. 
Han medvirket i «New Quintette du Hot Club de France» med Romane (1998), samt
med Françoise Hardy (*Baccara*, 1999).

Han har også komponert filmmusikk (*Le Prix du Silence*; *Mohamed Bertrand Duval* 1991).
I 1992 var han initiativtaker til Django d'Or, og var deltaker i den første Django Reinhardt Festival i New York (2000).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 374203, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Wikidata Q99181182
5. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Montreux Jazz Festival konsert ID 2304, Wikidata Q99181182

Eksterne lenker
---------------

* (en) Babik Reinhardt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Babik Reinhardt på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Babik Reinhardt på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Alina Egorovna Sjam** (russisk: Алина Егоровна Хам født 16. januar 1959) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Sjam vant en olympisk bronsmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Sjam spilte én kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, oppført som Alina Kham, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID kh/alina-kham-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alina Sjam – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alina Sjam – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Harald Sandberg** (født 22. oktober 1883, død 28. november 1940) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Sandberg vant en olympisk bronsemedalje med den svenske båten «Kerstin» som kom på tredjeplass i 6-metersklassen bak den franske båten «Mac Miche» og «Nurdug II» fra Danmark. Etter to seilaser hadde begge de svenske båtene «Kerstin» og «Sass» et poeng hver. «Kerstin» vant skilleracet som ble avholdt 22. juli. Seks båter fra fem nasjoner deltok i 6-metersklassen og seilasene ble avviklet utenfor kysten til Nynäshamn.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i seiling, 6-metersklassen (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Sandberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harald Sandberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harald Sandberg – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Harald Sandberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Earl «Chinna» Smith** (født 6. august 1955) er en jamaicansk gitarist og låtskriver. Av alle Grammyvinnende reggaelåter har «Chinna» vært involvert i over halvparten.[]

«Chinna» har spilt med alle av Jamaicas mest profilerte artister, blant andre Peter Tosh, Culture, Bob Marley and the Wailers, Jimmy Cliff, Burning Spear, Bunny Wailer, Johnny Clarke, Black Uhuru, The Heptones, Sizzla, Matabaruka, Dennis Brown, Kiddus-I, Ziggy Marley and the Melody Makers, Mighty Diamonds, Lee Perry and the Upsetters, King Tubby, Augustus Pablo, The Abyssinians, Freddie McKay, Gregory Isaacs, I-Roy, Junior Byles,Max Romeo, Dillinger, Wailing Souls. Han har også arbeidet med flere ikke-jamaikanske artister som Amy Winehouse, Lauryn Hill, Erykha Badu, Eve og Joss Stone. «Chinna» har også spilt sammen med det nord-norske reggaebandet Irie Darlings.

Han er bosatt i Kingston, Jamaica, «in his yard». I 1978 dukket «Chinna» opp i den jamaicanske spillefilmen *Rockers* med trommeslageren Leroy «Horsemouth» Wallace i hovedrollen.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, oppført som Earl "Chinna" Smith, Discogs artist-ID 382296, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Earl Smith på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Earl Smith på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Earl Smith på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Earl Smith på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Earl Smith på Songkick Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs **·** Discogs
 |
**Blomsterdekoratør** er et fag innen utdanningsprogrammet design og håndverk. Utdannelsen er to års skolegang og to år i lære. Første skoleår er vg1 design og håndverk og andre skoleåret er vg2 blomsterdekoratør. Alternativt kan man gå opp til eksamen som privatist etter minst 5 års (60 måneders) arbeidserfaring i bransjen. Fagbrevet består av en teoretisk og praktisk eksamen som går over tre (3) dager.

Blomsterbutikk.
Blomsterdekoratørfaget er et håndverksfag med få tekniske hjelpemidler. Faget har rike variasjonsmuligheter, og befatter seg i stor grad med dekorasjonsmaterialer av levende og tørt plantemateriale, blomster og planter av forskjellige slag settes sammen og benyttes til diverse formål for mennesker i ulike livssituasjoner.

Blomsterdekoratører må ha kjennskap til kunst- og stilhistorie for å kunne utføre alle fagets disipliner i riktig stilform og tilpasset de aktuelle omgivelsene. Det er nødvendig med gode kunnskaper om levende og tørt plantemateriale og andre varer som brukes i faget, for å kunne utnytte disse riktig og gi råd og veiledning ved salg. Ved bruk av levende materialer må elevene ha kunnskaper om plantenes livsbetingelser og forutsetninger for god holdbarhet.

Dyktige håndverkere kan utføre tjenester og salgsarbeid på en god måte og som forstår verdien av et godt håndverk, produktivitet og kvalitet i all produksjon.

En kjent, norsk blomsterdekoratør er Finn Schjøll

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av blomsterdekoratør
* Design og håndverk – blomsterdekoratør
***Par-i-bol*** er et norsk underholdningsprogram med Lottelise Folge og Lars-Jacob Krogh som ble sendt direkte på NRK i 1992. Bjørn Sand var prosjektleder, mens Mette Janson var redaktøransvarlig. Faste musikalske innslag var ved Oslo-trioen «Faste Former» (bestående av Line Alsaker, Bente Bogen og Hilde Lundgaard). Programmet ble sendt på fredagkveldene.

Programtittelen henspeilte på den «parabole konkurransevirkelighet» som NRK stod overfor på begynnelsen av 1990-tallet.

Om programmet
-------------

Programmet ble omtalt som et slags utvidet *Kveldsaktuelt* med løs snipp. Hvert program hadde et hovedtema og en hovedgjest med en viss aktualitet over seg. I slutten av hvert program kom en ny gjest som bare den ene av programlederne viste hvem var. Når identiteten ble avslørt, skulle den andre intervjue vedkommende på sparket.

Programmet var et samarbeid mellom NRKs nyhets- og underholdningsavdelinger, og hadde flere likhetstrekk med Dan Børge Akerøs suksess *Senfredag*.

Programmet ble i mediafagkretser omtalt som såkalt «infotainment» (sammensatt av det norske ordet informasjon og det engelske entertainment). Kallenavnet kom på grunn av programmets blanding av nyheter og underholdning.

### Seertall

Premieren ble sett av 1,67 millioner og havnet dermed på syvendeplass over ukens mest sette programmer. Seerne gav det terningkast tre.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  VG - TV-program (28.8.1992)
2. ↑  VG - PAR-I-BOL INNLEDET NRKs SUPER-HELG (28.8.1992)
3. ↑  BT - NETTOPP NÅ TV SOM BLANDINGSPRODUKT, av Søren Kjørup (19.12.1992) «For det første er "Par-i-bol" et typisk eksempel på det medieforskere kalder infotainment. Blandingsordet skal selvfølgelig signalere at programmet blander underholdning ("entertainment") og information, som vi jo også kender det fra talrige andre underholdende programmer med større eller mindre vægt på informationssiden»
4. ↑  VG - TV-toppen (31.08.1992, s.36)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
Regning for salg av et esel
**Papyrologi** er studiet av alt som ble skrevet på papyrus.

Papyrus som skrivemateriale ble anvendt i Egypt, hvor det ble fremstilt, og i hele den gresk-romerske verden. I nyere tid anvendes betegnelsen mest om studiet av greske og latinske papyrer fra Egypt, siden papyrer fra andre del av den antikke verden er gått til grunne, mens de har blitt bevart i Egypts tørre klima.[] Det finnes likevel bevarte eksemplarer av papyrer fra Herculaneum i Italia og noen fra Syria og Israel.

Papyrologi omfatter også studiet av ostraka (beskrevne potteskår), tretavler, linnestrimler med skrift (fra mumier), og i det hele tatt alt skriftlig overlevert på forgjengelig materiale,[] mens innskrifter på stein og metall normalt behandles under epigrafikk.

Papyrustekster er ofte ganske ødelagte og skrevet med en vanskelig håndskrift (kursivskrift) som man må ha særlig trening i å tyde. Papyrologi-faget deles ofte opp i *litterær papyrologi*, som beskjeftiger seg med verker av klassiske greske og latinske forfattere overlevert på papyrus, og *dokumentarisk papyrologi*, som studerer alle dokumenter, brev, kontrakter, regnskaper og selvangivelser fra det gresk-romerske Egypt.

Til forskjell fra andre historiske kilder gir papyrer ofte et innblikk i alminnelige menneskers dagligliv, men de illustrerer også periodens rettshistorie, administrasjon og kronologi.[]

I 1789 ga dansken Niels Iversen Schouw ut den første oversettelsen av et dokument skrevet på papyrus, men først i 1890-årene fikk papyrologien sin nåværende form. Det er til dato[*når?*] utgitt over 50 000 greske og latinske papyrer, men formodentlig finnes det like mange eksemplarer som venter på utgivelse i museer og biblioteker, og det kommer stadig nye til fra utgravninger i Egypt.

Referanser
----------

1. ↑  MS Gr SM2223 Houghton Library, Harvard University

Eksterne lenker
---------------

* Trismegistos: an academic interdisciplinary portal of papyrological resources
* Places and discovery of papyri
* Introduction to Papyrology
* Duke Databank of Documentary Papyri (DDBDP)
* The University of Michigan Papyrus Collection
* John D. Muccigrosso's Papyrology Homepage
* Ancient Egypt papyrus collection and stories behind each scene
* papyri.info
* Oxyrhynchus Papyri Project
* Association Internationale de Papyrologues, Links page
* Arabic Papyrology Database
* Updates of papyrological publications, compiled from Papy-L et al.
* Papyrological Institute Leiden University

  

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC
 |
Papyrella i Thalassa museet, Ayia Napa.
**Papyrella** er en gresk sivbåt på den joniske øya Korfu i nordvestlig Hellas som ikke lenge er ved bruk, sist gang båttypen var dokumentert brukt var i 1987. Deretter var sivbåten benyttet for flere eksperimenter på Egeerhavet for å teste teorien om de første fartøyene som var brukt i oldtidens Hellas antakelig var sivfartøyer.

Papyrella
---------

På den store øya Korfu lå den fruktbare Ropa-sletten mellom en mindre fjellkjede i den nordlige enden som har form som en utbuktning og Korfu by samt høyder mot den sørlige enden som har form av en lang halvøy. Mye av jordbruket på Korfu er konsentrert på Ropa-sletten, men det er mindre myrområder der det vokser siv som ved landsbyen Liapádes i nordvest. Langt mot sør lå den store ferskvannslagunen Korisíon med et rikt dyreliv og vegetasjon. På Ropa-sletten var det fremdeles høstet inn siv betegnet som *«papyri»* (*Ferula communis* L.) selv om det er en gåte om hvordan den lokale betegnelsen på en sivplante som ikke er papyrus fra Egypt, hadde oppstått.

Hver år sent i juni ble sivplantene kuttet ned, og deretter lagt ute for å tørke under solen for en bestemt periode før arbeidet om å lage bunter kunne begynne. Men til forskjell fra andre sivbåtbyggerne rundt i verden tok den greske båtbyggeren fram trevirke som kan være gjenbrukt fra en utrangerte papyrellabåt for å lage et horisontalt «skjelett» med seks til åtte 3 meter lange lister spredt ut i triangulær form festet til tre tverrgående planker. Dette «skjelettet» som var gjenbrukt opptil tjue år av den lokale båteieren, sørget for en større stivhet i konstruksjonen enn normalt. Deretter ble buntene lagt rundt skjelettet for å danne et skrog av stilker som sluttet mot den spisse baugen i båten som var triangulært i form. Deretter ble mindre og lange bunter lagt oppå hverandre langs sidene for å danne en «bordkledning» rundt det flate «dekket» ned til de tverrgående planker som i andre varianter kunne være dekket med sivruller og tverrgående planker ovenpå.

Den typiske papyrellabåten kunne ha en avkuttet akterstevn eller rund akterstevn med to planker som «akterspeil», dermed var opptil 2,5 meter lang og 1,2 til 1,3 meter bredt med en høyde på 65 cm fra bunnen til toppen på den bøyede baugen. Papyrellabåten vanligvis var bare brukt i lukket farvann, men også på ferd til sjøs for å fiske ute på havet. Normalt dro to mann ut med padleårer ute på dypere sjø for å hente opp fangne hummere i teiner. De lokale fiskere ment at deres sivbåtene var usenkelig. Etter hver dag ble båten trukket opp på landet og «hengt» i en galge etter baugen for å tørke ut. Den vanlige levealderen på sivbåten på Korfu skulle være på to til tre år.

Det var en større variant som mer eller mindre var to papyrellabåter som var slått sammen med hverandre akterstevn mot akterstevn med trenagler og tauverk til én stor båt på rundt fem til seks meter lengde med større lasteevne.

Eksterne lenker
---------------

* Papyrella: Etterkommer etter steinalderfartøy?
* Greskspråkelig artikkel om papyrella med bilder[*død lenke*]
**Torpedo Moskva** (russisk: *Торпедо Москва*) er en russisk fotballklubb fra Moskva som ble stiftet i 1924 som **RDPK**.. Sitt nåværende navn fikk klubben i 1936. Torpedo Moskva har spilte i den øverste divisjonen i Sovjetunionen og Russland fra 1938 til 2006. De har også deltatt markant i UEFA-cupen. I 2006 rykket laget ned fra russisk eliteserie, og i mars 2009 mistet det profflisensen sin. I 2011-sesongen skal laget spille i Nasjonal fotballiga (FNL), som er nivå 2 i Russland.

  

Torpedo Moskva vant Moscow Region of Amateur Football League i 2009 Den 22. desember 2009 passerte Torpedo lisensiering og spilte i den russiske andre divisjon i 2010 (sone Center). De slo FC Gubkin 1-0 hjemme 30. oktober 2010 og ble vinnere av Zone Center of Second Division i 2010-sesongen. Dette betydde Torpedo ble forfremmet til Russian First Division etter tre sesonger med å lage to påfølgende kampanjer. I 2013-14 sesongen Torpedo ferdig tredje i den russiske First Division og kvalifisert for å fremme spille av der de ble kjemper om opprykk til den russiske Premier League. De møtte Krylya Sovetov Samara i play offs. Torpedo vant første etappe med mål fra Alexander Salugin og Oleg Vlasov som betydde tok de en 2-0 ledelse å gå inn i bortekampen. Den andre etappen ferdig 0-0 mening Torpedo vant 2-0 sammenlagt og rykket mens Krylya rykket ned til første divisjon.

Hitstoriske lubbnavn
--------------------

* 1924—1930: RDPK (*Rabotsjij Dvorets Proletarskaja Kuznitsa*)
* 1930—1932: AMO (*Avtomobilnoe Moskovoskoe obsjtsjestvo*)
* 1933—1936: ZiS (*Zavod imeni Stalina*)
* 1936 — 1996: Torpedo
* 1996—1998: Torpedo Luzjniki
* 1998—: Torpedo

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) FC Torpedo Moscow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Russisk toppserie i fotball 2022–2023 |
| --- |
|  | 
* Akhmat Groznyj
* CSKA Moskva
* Dinamo Moskva
* Fakel Voronezj
* Khimki
* Krasnodar
* Krylja Sovetov
* Lokomotiv Moskva
* Nizjnij Novgorod
* Orenburg
* Rostov
* Sotsji
* Spartak Moskva
* Torpedo Moskva
* Ural Jekaterinburg
* Zenit

 | Russlands flagg |
Elvene Cellina, Meduna og Tagliamentos (til høyre) brede, forgreinede løp er tydelig på dette satellittbildet over Nordøst-Italia.
**Meduna** er en venstre sideelv til Livenza i regionen Friuli-Venezia Giulia i Italia.

Meduna har sin opprinnelse i de friuliske Dolomittene. En gren kommer fra Cima Burlat (2 125 moh.) og renner i omtrent 8 km under navnet Canal Grande di Meduna. Nær den forlatte landsbyen Selis løper den sammen med Canale Piccolo di Meduna, som i sin tur springer ut fra Monte Caserine Alte (2 306 moh.) og Monte Dosaip (2 062 moh.). Den fortsetter østover gjennom demningen til Lago di Cà Zul til den kommer til Meduna-dalen ved Tramonti di Sopra. Her vender retningen mot sør, gjennom den kunstige innsjøen Lago di Tramonti. Nede på lavlandet har elven dannet et bredt, forgreinet elveløp over en 20–30 kilometers lengde. Nordøst for Pordenone mottar elven fra høyre den like forgreinede Cellina, som springer ut fra samme område som Meduna. Sammen danner de en karakteristisk V-form, som trer tydelig fram på kart og satellittbilder over området. Øst for Pordenone blir elven meandrerende, og fortsetter slik til samløpet med Livenza.

Referanser
----------

1. ↑  «Friuli Venezia Giulia acque interne». *www.fiumi.com*. Besøkt 31. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Meduna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Gwathló** eller **Gråflåma** er en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Denne elva ligger omtrent midt i Eriador.

Det Sindarinske navnet *Gwathló* kommer av navnet **Gwathir**, som var navnet som ble gitt til elva av Númenóreanerne i det andre tidevervet. Navnet er direkte oversatt til engelsk som *Shadowy River* (*Skyggefull elv*), og dette navnet fikk den fordi elvas hele lengde renner gjennom umåtelige skogen som dekket Minhiriath mot nord og også Enedwaith mot sør. Denne elva er også en av de få elvene som også fikk et Adûnaisk navn: **Agathurush**.

Gwathló var bred nok tal at man kunne seile på den hele veien fra der hvor sideelven Glanduin møtte Gwathló. Gwathló oppsto der hvor elva Mitheithel eller Rimila møtte elva Glanduin, i det myrområdet som er kjent som *Nîn-in-Eilph* eller *Svanarenn*.

Da kongene av de Númenóreanske skipene krevde mer og mer skog til å bygge skipene sine satte de opp et havnefort ved Gwathló som fikk navnet Lond Daer eller *Lond Daer Enedh*, Stor (Middel) Havn. Derfra ble landet både mot nord og sør avskoget før det var gått alt for lang tid, og på slutten av det tredje tidevervet var det ikke mer skog igjen i dette området.

I de sener årene av det andre tidevervet og på begynnelsen av det tredje var Gwathló grensen mellom de to kongerikene Arnor og Gondor, og den store Gondorske utposten Tharbad ble bygd på det stedet hvor *den store sørveien* krysset elva på det eneste stedet det var mulig å krysse elva i denne delen i elva. Til tross for dette hadde Gondor trukket seg langt tilbake fra Arnors nordgrense i den senere delen av det tredje tidevervet, og Arnor ble ødelagt. Tharbad og den store broen der hadde blitt forlatt og lagt i ruiner, og elva måtte man krysses på Tharbads ruiner i et farlig vadested.

Portal: Litteratur
**Organdonasjon** er når en organdonor gir ett eller flere organer til andre. Som oftest skjer dette når donor er død, men en levende person kan også avgi en nyre og en del av leveren. 

Organet som doneres opereres inn i den pasienten som trenger nytt organ. Pr. 2015 er det syv organer som kan doneres bort: hjertet, to lunger, to nyrer, leveren og bukspyttkjertelen. Det benyttes imidlertid også vev som hornhinner, hud og blodårer med klaffer.

Organdonasjon reguleres i Norge av Lov om donasjon og transplantasjon av organ, celler og vev (transplantasjonslova). Ved transplantasjon av organer fra avdød donor, er det i praksis familien som avgjør om det kan skje. Avgjørelsen skal være basert på avdødes ønske eller antatte ønske. Forutsetning for donasjon av vitale organer, er at donor er død.

Det finnes ikke noe sentralt register over organdonorer i Norge. Tanken bak dette er at det ville være en utfordring å få mange nok til å melde seg inn i et slikt register, og det er derfor bedre å se på hele befolkningen som potensielle donorer. Dette gjenspeiler seg i statistikk for land med og uten register, for eksempel Spania som ikke har donorregister, men er på førsteplass i Europa. Norge, som ikke har donorregister, nærmer seg toppen i Europa på nyre- og hjertetransplantasjoner. Sverige har et register, men ligger langt bak Norge i antall donasjoner. Tross dette, er det underskudd på organdonorer i Norge.

I Norge er det Stiftelsen Organdonasjon som er pådrivere i forhold til helsevesen og myndigheter for å sikre at nødvendige ressurser stilles til disposisjon for å redde liv.

Hvordan bli organdonor
----------------------

For å bli donor i Norge, må følgende ting gjøres:

* Underrett minst to av de nærmeste pårørende om beslutningen. De skal bekrefte den avdødes vilje hvis donasjon blir aktuelt.
* Hent et gratis donorkort på apotek, legekontor eller sykehus. Fyll ut med eget navn og navn og telefonnummer til to av de nærmeste pårørende som er informert om beslutningen.
* Kortet bæres alltid med i lommebok eller veske.
* Donorkortet får du også som iPhone, Android og Windows Phone mobilapplikasjon.

Referanser
----------

1. 1 2  Lov om donasjon og transplantasjon av organ, celler og vev (transplantasjonslova) , Lovdata.no
2. ↑  «Spørsmål og svar». Stiftelsen Organdonasjon. Besøkt 2. mai 2011.
3. ↑  «Donorkort». Stiftelsen Organdonasjon. Besøkt 6. september 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Organdonasjon sin hjemmeside
* Landsforeningen for Nyrepasienter og Transplanterte sin hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
Medrag av smijern. Avstanden mellom spissene kan reguleres med en skyvbar ring.  Foto: B. Askholm 
**Medrag** eller **meddrag** er et redskap som brukes i tømrerfaget og i båtbygging. I husbygging brukes redskapet til å tilpasse tømmerstokkene til hverandre under bygging av laftehus, mens båtbyggeren bruker medrag under felling – tilpasning – av innved i klinkbygde båter.

Medraget har to klør og en handtak. En tømrer har gjerne flere, med litt ulik avstand mellom klørna.

Stokker i en vegg sammenføyes ved å hogge et V-formet spor (medfar eller mosefar) langs undersiden av overliggende stokk. Presis tilpasning til den runde oversiden av underliggende stokk gjøres ved hjelp av meddraget. Stokken som skal meddras blir løftet opp ca. 1–2 cm på klosser eller kiler så den ligger parallelt med stokken under. Nå blir meddraget dratt langs ryggen av understokken, slik at øvre klo risser konturen av den inn i undersiden av overstokken. Når den er meddratt på begge sider vendes stokken på høykant, og medfaret hugges ut mellom de to rissene.

Medfaret skal ikke føres lenger enn til laftehogget; det regnes for dårlig tømrerhåndverk å lage medfar på laftehodene.

Litteratur
----------

* Strømshaug, Kristian (1997). *Lafting*. [Oslo]: Landbruksforl. ISBN 8252920217.
**Gwangjus undergrunnsbane** er en undergrunnsbane i den sørkoreanske byen Gwangju. Systemet består foreløpig av en linje. Undergrunnsbanen startet driften i 2004 og Gwangju ble dermed den femte byen i Sør-Korea med egen undergrunnsbane. Operatør av undergrunnsbanen er Gwangju Metropolitan Rapid Transit Corporation. Banens ene linje går mellom stasjonene Nokdong og Pyeongdong.

Banen opereres i tidsrommet 5:30 – 24:00 med 12 minutters intervaller, 6 minutters i rushtiden mellom Pyeongdong og Geumnamro 5-ga, mens banen mellom Geumnamro 5-ga og Sotae har trafikkintervallene 15/8 minutter. Nokdong er togdepot med forbindelse til Sotae hvert 90. minutt. Prisen starter på 900 won.

Historie
--------

* 28. august 1996: Anleggsarbeidene startet på linje 1
* 28. april 2004: Første del av linje 1 åpner (mellom Nokdong – Sangmu)
* 11. april 2008: Siste del av linje 1 åpner (mellom Nokdong – Pyeongdong)

Linjene
-------

### Linje 1

Utdypende artikkel: Gwangjus undergrunnsbane linje 1

Utvidelser
----------

### Linje 1

Gwangjus bymyndighet har lansert planer for å utvide linje 1 sørover til Hwasun og nordover til Naju.

### Linje 2, 3, 4 og 5

Den opprinnelige planen for utbygging av byens undergrunnsbanenett fra 2002 baserte seg på fem linjer, hvorav den første etter planen skulle åpne til Fotball-VM 2002, men ble utsatt til 2004. Hovedplanen er at dagens ene linje skal utvides med fem linjer. Linje 2 skulle etter planen åpne i 2008, men er utsatt flere år. Opprinnelig tenkte en denne som en ringbane, men nå virderes også en forbindelse fra sør og nordøstover med et kryssningspunkt med linje 1. Linje 3 blir en ringbane mot nordvest, linje 4 blir ogsaå en ringbane, mens linje 5 vil gå fra sentrum og til de nordvestre forstedene.

Referanser
----------

1. ↑  Generell informasjon Arkivert 27. august 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Seoul Newspaper:Presidential Committee on Balanced National Development accepted Gwangju's new proposal of 5+2 project
3. ↑  Planlagte utvidelser[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gwangju Subway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gwangjus undergrunnsbane på UrbanRail.Net

| * v
* d
* r
Undergrunnsbaner i Sør-Korea |
| --- |
| Seouls undergrunnsbane | Linje 1 **·** Linje 2 **·** Linje 3 **·** Linje 4 **·** Linje 5 **·** Linje 6 **·** Line 7 **·** Linje 8 **·** Linje 9 **·** Bundanglinja **·** Junganglinja **·** AREX **·** Gyeonguilinja |
| Busans undergrunnsbane | Linje 1 **·** Linje 2 **·** Linje 3 **·** *Linje 4 (under utbygging)* **·** *Busan-Gimhae Light Rail Transit (under utbygging)* |
| Incheons undergrunnsbane | Linje 1 **·** *Linje 2 (under utbygging)* **·** *Linje 3 (under utbygging)* **·** *Wolmido monorail (under utbygging)* |
| Daegus undergrunnsbane | Linje 1 **·** Linje 2 **·** *Linje 3 (under utbygging)* |
| Daejeons undergrunnsbane | Linje 1 |
| Gwangjus undergrunnsbane | Linje 1 |
| Kategori:Undergrunnsbane i Sør-Korea |

Portal: Korea