recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***The Count of Monte Cristo*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Colin Campbell.

Handling
--------

Skipet «Pharaon» seiler fra Marseille, med Edmond Dantes og Danglars, om bord. Men i løpet av reisen dør kapteinen, og Dantes overtar kommandoen for skipet. Han overlater ham også den hemmelige beskjeden til Napoléon Bonaparte, med den keiserlige ringen som kan gi Dantes adgang til en privat audiens med den berømte keiseren. Dantes lykkes i oppdraget sitt med Napoleon, og seiler tilbake til Frankrike med en beskjed fra Napoleon til Noirtier de Villefort. Dantes møter også sin gamle far igjen, og besøker kjæreesten sin: Mercedes. Men Fernand, en ung sjømann, er også veldig interessert i Mercedes - og han blir veldig opprørt over at Dantes plutselig kommer tilbake igjen. Han konspirerer for å ødelegge for Dantes, og denne ondskapsfulle planen lykkes.

Dantes havner dermed i et fangehull i Château d’If, i en havn i Marseille. Han tilbringer flere forferdelige år i fangenskap. Der møter han en annen fange, den gamle Abbe, som blir forfulgt av hans politiske og religiøse fiender. Abbe er en eksentrisk person, som forteller Dantes om store begravde rikdommer. Senere dør Abbe, og Dantes stikker endelig av fra fangenskapet. Han kommer seg til øya Monte Cristo, stedet som blir navngitt på Abbes kart som depot for den skjulte skatten. Han oppdager den nøyaktige hulen, og graver snart frem skatten.

Dantes tar seg deretter til fastlandet igjen, og forelsker seg snart i den vakre unge kvinnen Haidee. Dantes, i forkledning, reiser han senere til Paris sammen med Haidee hvor han nå går under kallenavnet greven av Monte Cristo. Der står han snart ansikt til ansikt med sin tidligere kjæreste, Mercedes, som i mellomtiden hadde giftet seg med en av Dantes største fiender: Fernand. Dantes oppdager også at Mercedes hadde født Dantes sin sønn, etter at Dantes hadde blitt arrestert og fengslet.

Skuespillere
------------

* Hobart Bosworth som Edmond Dantes
* Tom Santschi som Danglars
* Herbert Rawlinson som Caderouse.
* Eugenie Besserer som Mercedes
* William Duncan
* James Robert Chandler som Kaptein LeClerc
* George Hernandez som Napoléon Bonaparte
* Nick Cogley som Morrell
* William Hutchison som M. Dantes
* Roy Watson som Villefort
* Frank Clark som Nortier
* Fred Huntley som Abbe Faria
* Bessie Eyton som Haidee
* Lillian Hayward som Carconte
* Al Ernest Garcia som Fernand
* Alvin Wyckoff

Referanser
----------

1. ↑  The Count of Monte Cristo
2. ↑  Bernard A. Drew. *Motion Picture Series and Sequels: A Reference Guide*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Count of Monte Cristo* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Count of Monte Cristo* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
**Pessimisme** (fra latin *pessimus* »dårligst», superlativ av *malus* «dårlig») er en livsoppfatning med en grunnholdning uten positive forventninger eller håp. Ordet betegner også en negativ forventning overfor fremtiden og en filosofisk oppfatning hvor verden antas å være dårlig uten utsikter til forbedring. Den motsatte oppfatningen kalles optimisme.

Et spørsmål som ofte er stilt for å teste noen for pessimisme: *«Er glasset halvt tomt eller halvfullt?»* I denne situasjonen sies det at en pessimist ser glasset som halvtomt, og en optimist glasset som halvfullt.

Filosofi
--------

Den filosofiske pessimismen ble grunnlagt av Arthur Schopenhauer, som skrev sitt hovedverk *Die Welt als Wille und Vorstellung* («Verden som vilje og forestilling») i 1819. Denne pessimismen er ideen på de som ser verden på en streng anti-optmimstisk måte. Det er ikke en følelsemessig disposisjon, men i stedet en filosofi eller et verdensbilde som utfordrer forestillingen om fremgang og det som kan betraktes som trosbaserte påstander om optimisme. Filosofiske pessimister er ofte ekstensielle nihilister som ikke tror livet har noen verdi. Svarene er imidelrtid varierte og ofte livsbekreftende.

Etymologi
---------

Begrepet pessimisme kommer fra det latinske ordet «pessimus» som betyr 'det verste'. Begrepet ble født brukt av jesuittkritikere i Voltaires roman *Candide, ou l'Optimisme* fra 1759. Voltaire satiriste filosofien til Leibniz. I sitt angrep på Voltaire anklaget jesuittene Voltaire for å være pessimistisk.

Referanser
----------

1. ↑  Bennett, Oliver (2001). Cultural Pessimism: Narratives of Decline in the Postmodern World. Edinburgh: Edinburgh University Press. ISBN 978-0-7486-0936-9.
2. ↑  Dienstag, Joshua Foa (2009). Pessimism: Philosophy, Ethic, Spirit. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. ISBN 978-0-6911-4112-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pessimism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Pessimisme i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Vinterstorm*** er den tiende boken i serien om sagaen om Isfolket som er skrevet av den norske forfatteren Margit Sandemo. Serien ble gitt ut fra 1982 til 1989. Serien er en slektssaga som følger slekten Isfolket gjennom århundrene.

Hovedpersoner
-------------

* Villemo Kalebsdatter Elistrand
* Eldar Svartskogen
* Niklas Lind av Isfolket
* Irmelin Meiden
* Gabriella Paladin
* Kaleb
* Dominic Lind av Isfolket

Handling i *Vinterstorm*
------------------------

Villemo Kalebsdatter Elistrand er fylt sytten år, og er gal som få. Da hun forelsker seg vilt i den erfarne kvinneforføreren Eldar Svartskogen, roter hun seg bort i opprørsbevegelsen, noe hun skal få betale for senere. Når Eldar så blir anklaget for mord og må gjemme seg for fogden, begynner hun letingen etter ham. Det var ikke spesielt vanskelig å høre seg frem, og til slutt finner hun ut hvor han holder seg skjult. Hun oppsøker han med mat og drikke, men Eldar blir rasende over hennes tankeløshet. Når Woller-folket finner henne må hun drepe den ene for å verge seg. Så er jakten i full gang, og Villemo og Eldar må søke seg til et nytt sted. Villemo er knust, hun får ikke komme tilbake til foreldrene sine før til våren igjen. Villemos følelser blir bare sterkere og sterkere, men vil egentlig Eldar gifte seg med henne?
Teorien om **Zionist Occupation Government** (ZOG) eller **Jewish Occupation Government** (JOG) er en antisemittisk konspirasjonsteori som brukes av visse høyreekstreme grupper til å hevde at jødene kontrollerer regjeringen i et gitt land. 

Betegnelsen brukes særlig av høyreekstremister i USA, Russland (f.eks. Pamjat), Polen (se også Żydokomuna) og Sverige. I denne sammenhengen brukes ordet «sionist» som dysfemisme for jøde for å fremstille jøder som konspiratorer som forsøker å kontrollere verden.

Konspirasjonsteoretikene hevder at den internasjonale jødiske okkupasjonsregimet (ZOG), som blant annet ledelsen i FN, USA og Israel er støttespillere av, planlegger totalt verdensherredømme. Målet til ZOG skal være å spre perversjon, ondskap og ødeleggelse. Hovedsetene ligger ifølge teorien i Washington D.C. og Tel Aviv og jødene skal etter denne erobre verden ved å styre dens internasjonale økonomi ut ifra en 2000 år gammel plan. Dermed skal de kunne ta direkte kontroll over hver enkelt betydningsfull nasjon gjennom frimurerordenen, der samtlige medlemmer, uvitende om sine lederes planer, tjener ZOG og frivillig arbeider for å feste ZOGs grep om verdensmakten. Hollywood anses også som del av dette systemet, der det benyttes for at folk skal få mest mulig sympati for jøder og glemme deres angivelige forbrytelser mot menneskeheten og forsøk på verdensherredømme. Filmene skal også fremme forakt og hat mot den hvite rase for dens påståtte forbrytelser mot den øvrige verdensbefolkningen.

Teorien oppsto hos den amerikanske bevegelsen *White Arian Resistance*, og videreførte nasjonalsosialistiske konspirasjonsteorier fra 1930 og 40-tallet. Det er en slags hemmelig lære som kun skal være tilgjengelig for de spesielt innvidde.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Katrine Fangen og Tom Kimmo Eiternes (2002). *Bak nynazismen* (PDF) **(norsk)** (1 utg.). J.W. Cappelen AS. ISBN 9788202220884. [*død lenke*]

Se også
-------

* Sion Vises Protokoller
**Andøy Trafikklag A/S** er et transportselskap som driver gods- og persontrafikk. Selskapet er basert på Andenes i Nordland. Andøy Trafikklag er i dag eid av Saltens Bilruter.

Historie
--------

Busser til Aksel Andreassens Bilruter, fotografert i Trondheim i 1950.  
Foto: Alf Schrøder / Sverresborg Trøndelag Folkemuseum / Digitalt Museum
Aksel Andreassen på Andøya startet opp med biltransport i 1924, og kjøpte sin første buss i 1930. I 1947 stiftet han selskapet Aksel Andreassens Bilruter. Selskapets dominerende rute var strekningen Andenes-Risøyhamn. Aksel Andreassens Bilruter ble det største transportselskapet på Andøya.

Landpostbud Johan Ernestussen startet på 1930-tallet opp med persontrafikk, og etablerte etter hvert selskapet Joh. Ernestussens Bilruter. Dette selskapet drev blant annet transport mellom Nøss og Risøyhamn.

I 1971 ble Andøy Trafikklag stiftet, til dels som en videreføring av Aksel Andreassens Bilruter. Andøy Trafikklag overtok alt materiell fra det gamle selskapet, og Andreassen fikk ca. 30 % av aksjene. Andøy kommune ble nest største aksjonær med ca. 25 %. Også Johan Ernestussen gikk inn i det nye selskapet med sitt materiell.

Selskapets aktivitet kan illustreres med statistikk fra 1978. Da hadde selskapet 49 ansatte, 21 personbusser, 10 lastebiler, 7 tilhengere og en annen vogn.

Avvikling
---------

Det skulle innføres anbud på busstrafikken i Andøy-regionen fra 1. januar 2011. Det var anbudskonkurranse i 2010. Andøy Trafikklag tapte anbudskonkurransen og Cominor AS overtok rutetrafikken på Andøya fra 1. januar 2011. Andøy Trafikklag ble deretter avviklet.

Referanser
----------

1. ↑  Purehelp.no: Andøy Trafikklag A/S[*død lenke*]
2. ↑  50 år for fremgang : beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.
3. ↑  Andøyposten 5. februar 2011

Litteratur
----------

* Erling Svanberg: *Langs vei og lei i Nordland – Samferdsel gjennom 3000 år*. Nordland fylkeskommune, Bodø 1990. ISBN 82-7416-021-5

Eksterne lenker
---------------

* Andøy Trafikklag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Odd Molly** er et varemerke eiet av selskapet Odd Molly International AB, som ble grunnlagt i 2002. Den hovedsakelige produksjonen er klær og accessoarer. 

Odd Molly International AB er siden juni 2010 børsnotert på NASDAQ OMX. Per 2013 har selskapet over 1200 forhandlere i mer enn 30 land verden over, samt et økende antall egne butikker i blant annet Stockholm, Täby, Barkarby, Kungsbacka og København.[1] Selskapet har vekket oppmerksomhet rundt om i verden og mottatt en mengde priser og utmerkelser.

Selskapets grunnleggere er sjefsdesigneren Karin Jimfelt-Ghatan, initiativtakeren Per Holknekt samt finansieren og tidligere styreformannen Christer Andersson. Administrerende direktør er Anna Attemark. Styret har sitt sete i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑  Selskapsfakta

Eksterne lenker
---------------

* Odd Mollys nettsted
* Kvinnliga entreprenörer: "Karin Jimfelt-Ghatan & Per Holknekt, grundare Oddmolly", utførlig historikk om Odd Mollys utviklingsskritt samt pris og utmerkelser
**Postkubisme** var en videreutvikling av kubismen rundt 1912, og ble dannet av blant annet futuristene, kubistfuturistene i Russland, konstruktivistene i Moskva og puristene, orphistene og puteauxgruppen i Paris.

Kubistfuturistene Malevitsj og Gontsarova geometriserte formelementene og tok inn elementer fra russisk kunst, blant annet ikoner og blandet det til et særegent moderne uttrykk. Orphistene Robert og Sonja Delaunay, Duchamp og Villon, i perioden 1911-1914, la vekt på fargen og var blant de første til å arbeide med modernistisk abstraksjon. Puteauxgruppen mente kubismen manglet dynamikk og farge og menneskelige, åndelige motiv. 

Den mest berømte arkitekten i modernismen var Le Corbusier. Sammen med Ozenfant skapte han purismen. De forsterket kubismen med geometriske former og den presise estetikken maskinen har.

Postkubismen i Norge
--------------------

Kubismen fikk ingen utøverer i Norge, men mange tok for seg mange av de kubistiske ideene. Axel Revold og flere Matisse-elever utviklet kunsten sin i kubistisk retning etter 1918. Hos Per Krohg kan vi finne spor av kubistiske trekk. Borghild Lærum malte bilder med kubistiske trekk og Stinius Fredriksen brukte kubistiske virkemidler i flere av skulpturene sine.
**Postludium**, lat. *etterspill*, er et klassisk musikkstykke som brukes i slutten av en gudstjeneste. Postludiet kan være basert på en koral, typisk en salmetone som er blitt brukt tidligere i gudstjenesten, men det kan også være et fritt stykke. Ofte er det en liten fuge, men det kan også ha en annen form. Før var det vanlig at menigheten forlot kirken under postludiet, men i Norge er det nå mest vanlig at man setter seg ned etter at de ni slagene med kirkeklokken er ferdige og hører på postludiet. 

Stykket spilles som regel på kirkens orgel, eventuelt kan et kor eller en solist bidra sammen med orgelet. Svært ofte brukes musikkstykker som ikke kalles postludium på denne plassen i gudstjenesten. Det kan kalles «variasjoner over en salmetone fra Nordland», «partita over salmen... », toccata eller ha andre navn. Det at stykket spilles sist i gudstjenesten gjør det til et postludium.

Noen komponister som har kalt sine komposisjoner for Postludium
---------------------------------------------------------------

* Kjell Habbestad: *Postludium over «Der sola renn i himmelrand»* 2006
* G. W. Körner: *Postludium over «Nu takker alle Gud»* arrangert av V. Aamodt

Se også
-------

* Preludium

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
**Carlos González-Artigas Díaz** (født i 1947 i Quito i Ecuador, død 4. april 2020 i Guayaquil) var en ecuadoriansk forretningsmann.

Liv og virke
------------

González-Artigas begynte kort tid etter skoleårene sitt yrkesliv innen forretningslivet i den agro-industrielle sektor. Hans engasjement var først innen bomullsdyrking og bomullsnearbeidelse i provinsen Manabí, og han bodde i Bahía de Caráquez i mange år. Han fikk som ung mann flere tilbud fra andre næringssektorer, men foretrakk å engasjere seg i matoljeindustrien.

Senere kom González-Artigas til Montecristi, og grunnla der *Grupo Industrial La Fabril*, som ble en av de største i landet innen produksjon av planteolger og rengjøringsprodukter, som fikk rundt 2000 snsatte i Manabí. González-Artigas var hovedeier og administrerende direktør. Blant produktene var oljer og fettstoffer til næring, hjem og matindustri, med eksport til over 20 land.

González-Artigas var direktør for *Federación Ecuatoriana de Exportadores* (Fedexpor). Han investerte i dyrking av kaffe, kakao, guanábana og annet, og på eldre år i syltetøy og likør.

Han døde i en alder av 72 år, av en lungebetennelse som hadde sammenheng med COVID-19, den 4. april 2020, på Kennedy-klinikken i Guayaquil. Denne byen var på denne tid overveldet av virussykdommen og da han døde var det registrert mer enn 2.400 infiserte der.

Hans selskaper ble overført til sønnen Carlos González-Artigas Loor.

Referanser
----------

1. 1 2   www.vistazo.com, besøkt 5. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Empresario quiteño Carlos González Artigas, dueño de La Fabril, falleció en Guayaquil». *Vistazo* **(spansk)**. 4. april 2020. Besøkt 5. april 2020.
3. 1 2  «Carlos González, presidente ejecutivo de La Fabril, falleció en clínica de Guayaquil». *El Universo* **(spansk)**. 4. april 2020. Arkivert fra originalen 5. april 2020. Besøkt 5. april 2020.
4. 1 2  «Memorias vivas». La barra espaciadora. 5. april 2020. Arkivert fra originalen 6. april 2020. Besøkt 6. april 2020.
5. 1 2  S.A, El Diario, Grupo Ediasa (4. april 2020). «Muere Carlos González-Artigas, fundador y presidente de El Grupo Industrial La Fabril». *El Diario Ecuador*. Arkivert fra originalen 5. april 2020. Besøkt 5. april 2020.
6. 1 2 3 4  «Carlos González, presidente ejecutivo de La Fabril, falleció en Guayaquil, con sospecha de covid-19». *El Comercio*. Arkivert fra originalen 5. april 2020. Besøkt 5. april 2020.
7. ↑  S.A, El Diario, Grupo Ediasa (5. april 2020). «La Fabril se pronuncia ante la muerte de su fundador, Carlos González-Artigas». *El Diario Ecuador*. Arkivert fra originalen 5. april 2020. Besøkt 5. april 2020.
8. 1 2  «Adiós a Carlos González-Artigas, dueño de La Fabril». *www.expreso.ec*. Arkivert fra originalen 5. april 2020. Besøkt 5. april 2020.
**Haldor Lægreid** (født 30. mars 1970) er en norsk artist fra Tromsø som vant Melodi Grand Prix 2001 og representerte Norge i Eurovision Song Contest 2001 i København med balladen «On My Own». Han ble sist i konkurransen; balladen fikk bare tre stemmer fra Portugal.

Karriere
--------

Haldor Lægreid bodde flere steder i Nord-Norge under oppveksten. Siden kom han til Trondheim, hvor han gikk musikklinjen ved Trondheim katedralskole. Der spilte han blant annet en hovedrolle i *Kiss Me Kate* i regi av Arne Reitan som skolen satte opp. Han var også med i en dansegruppe i Trondheim, og etter videregående skole søkte han seg inn på Ballettakademiet i Göteborg, hvor han i tre år var med i en rekke produksjoner. Fra Sverige gikk turen til Tyskland, hvor han spilte i Cats, West Side Story, Les Misérables og uroppføringen av Sofies Verden. 

Han hadde også en rolle i Danmark, i musikalen Atlantis før han kom tilbake til Trondheim, hvor han i et år var knyttet til Trøndelag Teater og spilte i Rent, i Shakespeares Hver sin lyst, og siden som Judas oppsetningen av Jesus Christ Superstar våren 2000. Sammen med Stephen Brandt-Hansen og andre musikere arrangerte han konserten Thank You For the Music før han deltok i Hair da den ble spilt i Oslo Spektrum høsten 2000. 

Etter at han hadde vært med i Beat for beat i NRK, ble han invitert til å være med i norsk Melodi Grand Prix. Lægreid har siden hatt en karriere i Tyskland, hvor han har spilt i flere musikaler, blant annet på Apollo Theater i Stuttgart, der han høsten 2006 hadde tre roller i musikalen Elisabeth. Fra desember samme år hadde han en av hovedrollene i en musikalversjon av Roman Polański-filmen *Vampyrenes natt* på Theater des Westens i Berlin.

Referanser
----------

1. ↑   MusicBrainz, MusicBrainz-artist-ID f88977ad-584a-4dbc-bbd2-a23a61635ba2[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Eirik Linaker Berglund: Haldor Lægreid med Tyskland-suksess
* Julia Tomter Midtgård: *Haldor ett år etter* hos teatervenn.no
* Promenadekonserten 2004: Haldor Lægreid

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Charmedmed «My Heart Goes Boom»** | **Norge i Eurovision Song Contest**(2001) | Etterfølger:**Jostein Hasselgårdmed «I'm Not Afraid to Move On»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Odd Reidar Humlegård** (født 9. mai 1961 i Porsgrunn) er en norsk polititjenestemann. Han var politidirektør i Norge fra 2012 til 2018.

Humlegård er utdannet jurist fra UiO (1992) og har gjennomført befalsskolen og Statens Politiskole. Han har vært ansatt i politiet siden 1982 og var politiinspektør 1984-1999, assisterende sysselmann på Svalbard 1999-2001, sjefskonsulent i Det Norske Veritas 2001-2003, sjef for Utrykningspolitiet 2003-2009 og sjef for Kripos 2009-2012. Humlegård har i tillegg en erfaringsbasert mastergrad fra Handelshøyskolen BI og har gjennomført topplederprogrammet til engelsk politi, Strategic Command Course fra Leaderships Academy for Policing.[]

Han har tjenestegjort som politikonstabel og -overkonstabel ved Telemark og Oslo politidistrikt. I årene 1996–1999 var han politiinspektør og leder for retts- og påtaleenheten og fast stedfortreder for politimesteren i Telemark. Humlegård har også vært styreleder i Svalbard Samfunnsdrift AS, styremedlem og første visepresident i den europeiske trafikksikkerhetsorganisasjonen TISPOL og styreleder for Politihøgskolen. 

Humlegård ble utnevnt som fungerende politidirektør av justisminister Grete Faremo 17. august 2012, med tiltredelse 20. august, etter at Øystein Mæland trakk seg fra stillingen. 23. november 2012 ble han utnevnt til polidirektør og gikk av fra stillingen etter endt åremål i november 2018.

Referanser
----------

1. 1 2  «Humlegård beordres til stilling som politidirektør». Justis- og beredskapsdepartementet. 17. august 2012.
2. ↑  Odd Reidar Humlegård går av som politidirektør - Porsgrunns Dagblad 18. september 2018
3. ↑  «Han er ny sjef for Kripos». Nettavisen. 18. desember 2009.
4. ↑  Politiet. "Ny sjef for Kripos." Politiet 2009. Web. 3. Mars 2014.[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Norges politidirektører |
| --- |
| 
* Ingelin Killengreen (2000–2011)
* Øystein Mæland (2011–2012)
* Odd Reidar Humlegård (2012–2018)
* Benedicte Bjørnland (2019–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Carlos Holmes Trujillo García** (født 23. september 1951 i Cartago i Colombia; død 26. januar 2021 i Bogotá) var en kolombiansk politiker som innehadde en rekke ministerverv, og var ambassadør i flere land.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Carlos Trujillo var eldre sønn til den innflytelsesrike Partido Liberal Colombiano-mogul, kongressmann, diplomat og advokat Carlos Holmes Trujillo, sr. og hans hustru Genoveva García. Hans yngre bror José Renán skulle også bli aktiv i politikken, frem til 2008.

Han studerte juss ved Universidad del Cauca og økonomi ved Sophia-universitetet i Tokyo i Japan. Han var fra 2001 - med avbrudd - dosent ved det privale universitet Colegio Mayor de Nuestra Señora del Rosario i Bogotá.

### Politiker, diplomat

Fra januar 1988 til januar 1990 var han borgermester av Cali. Han tilhørte den nasjonale konstituerende forsamlling som utarbeidet den forfatning som etter folkeavstemning trådte i kraft i 1991. Fra februar 1992 til august 1993 var han landets undervisningsminister i César Gavirias kabinett, fra juni 1997 til januar 1998 innenriksminister i Ernesto Sampers regjering. Han var colombiansk ambassadør til OAS (1995–1997), så til Østerrike (1998–1999), til Russland (1999–2001), til Sveits (2004–2006) og til Belgia (2006–2011).

I 2017 forsøkte han forgjeves å bli sitt partis presidentkandidat. Fra august 2018 til november 2019 var han utenriksminister; og deretter og til sin død forsvarsminister i Iván Duques kabinett. Trujillo var først medlem av Partido Liberal Colombiano, men ble så en av de nærmester rådgivere til president Álvaro Uribe Vélez (fra 2002) og så medlem av det høyrekonservative parti som han grunnla i 2013, *Centro Democrático*.

### Død, landesorg

Carlos Trujillo døde 26. januar 2021, etter at han den 11. januar 2021 ble innlagt sykehus for covid-19 i Barranquilla og to dager etter overført til et militærsykehus i Bogotá. Hans død ble bekjentgjort av president Iván Duque som samtidig utropte en tre dagers landesorg for ham og for andre ofre av koronaviruset. Trujillo ble 69 år gammel.

Publikasjoner i utvalg
----------------------

* *Colombia, drama y esperanza*, 1987, ISBN 9581401776
* *Salvemos a Colombia*, 2017, ISBN 978-958-42-6445-9

Referanser
----------

1. ↑   www.elpais.com.co[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.elmundo.es[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.elpais.com.co[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «DETRÁS DE UN GRAN HIJO... HAY UNA GRAN MAMÁ». *El Tiempo*. 2. mars 1993.
5. ↑  «Colombian defense minister dies of Covid-19 complications». France24. AFP. 26. januar 2021.
6. ↑  «#ATENCIÓN Murió el Ministro de Defensa por cuenta del coronavirus». *RCN Radio*. 26. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Carlos Holmes Trujillo: 'Junior', liberal de cuna y uribista a ultranza, elpais.com.co, 26. januar 2021
* Muere el ministro de Defensa de Colombia a causa del coronavirus, elpais.com, 26. januar 2021
* tabellarischer Biografi på funcionpublica.gov.co
* biografische Angaben på presidencia.gov.co

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Skogn Idrettslag** (stiftet 1906) er et idrettslag fra Skogn i Trøndelag. Idrettslaget har i dag tilbud innen alpint, fotball, friidrett, håndball, hopp, langrenn og sykkel.

**Torsbustaden skisenter** Hopp - Bakker: K 10, K 17, K 25, K 45, K 63 

Langrenn

Alpinanlegg

Skogns seniorlag i fotball spiller til daglig i 5. divisjon. Blant naboklubbene er Ekne, Frol, Åsguten, Sverre, Levanger og Nessegutten.

Kvinnehandballaget til Skogn IL var i Norgestoppen mellom ca 1950 og 1980. De vant 6 norgesmesterskap på rad 1958-63. De ble også norgesmestre i 1980 og seriemestre i 1978/79 og 1979/80.

Stafettlagene til Skogn IL vant 3 x 10 km stafett i NM på ski i 2010 og 2011 og lagsprint i 2009.

Kjente utøvere
--------------

* Eldar Rønning, to ganger verdensmester i langrenn, stafett
* Johan Kjølstad, verdensmester i klassisk lagsprint fra 2009
* Marit Breivik, håndballspiller i Skogn IL på 1970-og 80-tallet. Senere norsk landslagstrener i handball (1994–2009)
* Magnhild Skjesol, håndballspiller i Skogn IL på 1950- og 1960-tallet
* Sissel Buchholdt, håndballspiller i Skogn IL på 1970-tallet
* Vigdis Rønning, skiløper på 1970-tallet

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Skogmarihand** (*Dactylorhiza maculata* ssp. *fuchsii*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende
--------

Skogmarihand er blant de fargerike orkidéene i Norge. Den har lyst rosa blomster med mørkerosa tegninger og trefliket underleppe der midtfliken er lenger en sideflikene (viktig skille fra flekkmarihand). Blomstene er ordnet i lange aks. Skogmarihand kan bli opp mot 60 centimeter høy, og den har mørkegrønne blader med massevis av svarte prikker på.

Skogmarihand tilhører marihandslekta *Dactylorhiza*, som er en av de mest rotete planteslektene i norsk flora. Systematikken i slekta er problematisk, og mange arter og underarter krysser seg med hverandre og lager vanskelige mellomformer. Skogmarihand har en dobbeltgjenger som heter flekkmarihand, men denne har ofte færre og lysere blomster og vokser til dels på annerledes habitat.

Systematikk
-----------

Skogmarihand og flekkmarihand har vært regnet som separate arter, men blir nå regnet som underarter av *Datylorhiza maculata*, som har fått artsnavnet blekmarihand, et navn som er lite innarbeidet. Flekkmarihand er nominatunderarten ssp. *maculata*, mens skogmarihand er ssp. *fuchsii*.

Forekomster i Norge
-------------------

Dette er nok en av de orkidéene det er vanligst å se i Norge. Ikke bare fordi den er alminnelig og lett å få øye på, men også fordi den har det med å opptre i vegkanter. Det er et kjennetegn for denne orkidéen som få andre orkidéer tar etter. I tillegg finnes den i næringsrik skog og på myrer og kulturmark.

Skogmarihand finnes helt nord til Øst-Finnmark. Den vokser både i lavlandet og fjellet, men den er sjelden i sørlige og vestlige kyststrøk. I Norsk rødliste for arter (2021) er den vurdert som livskraftig (LC).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 21. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *skogmarihand* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *skogmarihand* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *skogmarihand* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *skogmarihand* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *skogmarihand* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dactylorhiza fuchsii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylorhiza fuchsii* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dactylorhiza fuchsii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Pickersgilløyene** (engelsk: Pickersgill Islands) er en liten øygruppe vest for Sør-Georgia i Sør-Atlanteren. Øyene tilhører det britiske oversjøiske territoriet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Pickersgilløyene ligger 28 km sørøst for Annenkovøya og 17 km vestsørvest for Leon Head.

Bakgrunnen for navnet
---------------------

Annenkovøya ble oppdaget i januar 1775 av en britisk ekspedisjon under ledelse av James Cook, som navnga Annenkovøya *Pickersgills Island* etter løytnant Richard Pickersgill som var med ekspedisjonsskipet «Resolution». I 1819 ble Annenkovøya sett av en russisk ekspedisjon under ledelse av Fabian Gottlieb von Bellingshausen, som trodde de var de første til å oppdage øya og navnga øya etter en av offiserene ombord på skipet, løytnant Mikhail Annenkov.

Pickersgilløyene ble oppdaget av den samme russiske ekspedisjonen, som trodde dette var øyene Cook tidligere hadde oppdaget.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Pickersgill Islands». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 12. februar 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
**William Merrill Eastcott** (født 22. september 1883, død 22. august 1972) var en canadisk skytter som deltok i de olympiske leker, 1908 i London.

Eastcott vant en olympiske bronsemedalje i skyting i Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen med armégevær, bak USA og Storbritannia. Det var åtte lag med seks mann på hvert som deltok i konkurransen som ble gjennomført 10. og 11. juli 1908. Eastcott skjøt 392 poeng som var det nest svakeste resultatet på det canadiske laget. De andre på laget var Charles Crowe, Harry Kerr, Dugald McInnis, William Smith og Bruce Williams.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Bronse Bronse i skyting, armégevær lagskyting Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Eastcott – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) William Eastcott – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Eastcott – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Eastcott – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Eastcott – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Rikets sal på Hønefoss. Den ble bygd på tre dager i 1989 som en dugnad der Jehovas vitner fra mange menigheter i Norge deltok i arbeidet på frivillig og ulønnet basis. Dette blir gjort for å bruke minst mulig tid på byggingen av møtelokalene, slik at man heller kan konsentrere seg om religiøse aktiviteter.
Dette er Jehovas vitners Rikets sal i Larvik. Den er bygget på tre måneder, og sto ferdig 20. juni 2017.
**Rikets sal** (engelsk: *Kingdom Hall*) er betegnelsen på Jehovas vitners forsamlingslokaler. Betegnelsen ble første gang brukt i 1935 om en bygning i Honolulu på Hawaii.

Rikets saler kan ha forskjellig utseende, men de bærer vanligvis preg av at de skal være til praktisk bruk. De er enkle forsamlingslokaler med en større sal. Man unngår omfattende kunstnerisk utsmykning som kunne lede tankene hen på tradisjonelle kirker. Slik sett har Rikets saler mer til felles med bedehus.

Jehovas vitner holder ofte dugnader hvor de bygger Rikets saler selv. Vanligvis ønsker man å holde kostnadene nede, hvilket gjenspeiles i at bygningene skal være enkle.

Eksterne lenker
---------------

* Rikets saler – hvorfor og hvordan bygger vi dem?; Jehovas vitner – Offisiell side
**Rikets sanger** er den alminnelige betegnelsen på de religiøse sangene til Jehovas vitner. 

Bibelstudentene, som utviklet seg til dagens Jehovas vitner, begynte tidlig å trykke og utgi salmer. I tidens løp har Vakttårnets bibel- og traktatselskap utgitt en rekke sangbøker. I den første tiden gjorde de bruk av flere kjente salmer. De laget også noen egne tekster som ble sunget til melodier av kjente komponister. 

I den tidligste tiden utgav de blant annet en sangbok som ble kalt *Songs of the Bride* (1879) og som inneholdt 144 sanger. Senere gav de ut en større samling, *Poems and Hymns of the Millennial Dawn* (1890), som inneholdt 333 sanger og 151 dikt, hvorav de fleste var verk av kjente forfattere. I februar 1896 var et helt nummer av *Vakttårnet* viet offentliggjøringen av 11 sanger. I 1900 kom det ut et hefte med 82 sanger. Det ble kalt *Zion's Glad Songs*. De fleste eller alle tekstene i disse to samlingene var skrevet av Bibelstudenter. I 1925 kom det også ut en sangbok som var spesielt beregnet på barn. Den ble kalt *Kingdom Hymns* og inneholdt 80 sanger. I 1928 gav Bibelstudentene ut en sangbok som het *Songs of Praise to Jehovah*. Den inneholdt 337 sanger. Man forsøkte da i større grad å komme bort fra tekster med innhold som ikke var representativt for læren.

På slutten av 1930-tallet sluttet imidlertid sang å være et fast element i de lokale forsamlingene. I 1944 gjenopptok man sang i menighetene, og fra nå av ble det gjort mer for at samlingen skulle bli særegen for Jehovas vitner. Sangboken *Kingdom Service Song Book* ble utgitt det året, og den inneholdt 62 sanger. Den følgende sangboken var *Songs to Jehovah's Praise* (1950) med 91 sanger. Den inneholdt fremdeles noen sanger som ble sunget til melodier av kjente komponister. Etter den kom *Singing and Accompanying yourselves with Music in your Hearts* (1966) med 119 sanger. Disse sangene omhandlet et vidt spekter av bibelske temaer. 

Deretter kom *Sing Praises to Jehovah* i 1984, som senere kom ut på norsk som *Syng lovsanger for Jehova*. Dette var en samling på 225 sanger som alle var skrevet av personer som selv har vært Jehovas vitner. 

I 2009 ble det kunngjort at en ny sangbok skulle bli tatt i bruk, *Syng for Jehova*. Den ble tatt i bruk fra og med 2010. Den inneholder 135 sanger. Av disse er 33 nye. Flere sanger har gjennomgått endringer når det gjelder teksten. Noen melodier har også gjennomgått visse endringer. Noen sangtekster synges til nye melodier, og noen melodier brukes til nye tekster.

Hver sang har noen skriftsteder knyttet til seg som passer til det emnet sangen tar opp. Sangene tar opp forskjellige temaer, som Guds Ord, hyllest til Gud, beskrivelser av Jesus, og kristen livsførsel.

Kilder
------

* *Vakttårnet* 15. oktober 1986, s. 23-24
* *Vakttårnet* 1. desember 1987, s. 26-27
* *Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike*, s. 240-241
* *Jehovas vitners årbok 2011*, s. 17-21**
* *Jehovas vitners årbok 2013*, s. 24-25**
* *Rikets sanger*
**Rikke Waaler Eckhoff** (født 7. mai 1959 i Sarpsborg) er en norsk journalist. Hun er særlig kjent fra NRK der hun har arbeidet som programleder og reporter i flere radioprogrammer.

Rikke Eckhoff har studert kriminologi, journalistikk og idéhistorie. Hun har også yrkeserfaring med barn og unge, blant annet som leder i fritidsklubb. Hun var dessuten tidlig med som radiomedarbeider i RadiOrakel, en nærradio med kvinneprofil i Oslo.

Rikke Eckhoff begynte i NRK i 1990. Hun jobbet først med barneradioen *AB 8-12*, deretter som programleder og reporter i NRK P2s morgenradio, så i *WOK*. Hun begynte etter dette i redaksjonen i P2s samfunnsmagasin *Sånn er livet*, der hun var fra 2001 til 2011, da hun fortsatte i arvtageren *Ekko*, et daglig aktualitetsprogram om samfunn og vitenskap. 

I 2006 mottok Rikke Eckhoff sammen med Ellen Wesche Guttormsen pris i den norske konkurransen Prix Radio for beste radioprogram for «Fordomsprøven».

Rikke Eckhoff bor i Bærum utenfor Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Redaksjonen i *Sånt er livet* 2005
2. ↑  Presentasjon på nrk.no
3. ↑  [*død lenke*]
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Uruguays flagg Uruguay |
| Basketball |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Bronse | Melbourne 1956 |  Lag |

**Carlos E. González Gallo** (født 1930, død 18. juli 1971) var en uruguayansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.

González vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1956 i Melbourne. Han var med på det uruguayanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen bak USA og Sovjetunionen. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet, femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember 1956. Uruguay tapte semifinalen til USA med 38-101 som siden vant finalen over Sovjetunionen. Uruguay beseiret Frankrike i bronsefinalen med 71-62. González spilte alle åtte kampene og scoret 4 poeng for Uruguay.

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID go/carlos-gonzalez-2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carlos González – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carlos González – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carlos González – FIBA Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Uruguays tropp – Sommer-OL 1956 - bronsemedalje |
| --- |
| 
* Blixen
* Cortés
* Costa
* Chelle
* Demarco
* García
* González
* Matto
* Moglia
* Mera
* Olascoaga
* Scaron
* Landslagstrener: Reboledo

 | Flagget til Uruguay |
«Bergsfjord» har flere betydninger.
Bergsfjorden sommeren 2007.
**Bergsfjorden** er en ca. 15 kilometer lang fjord på ytre Senja i Troms. Hele fjorden ligger Berg kommune. Bergsfjorden har sitt utløp mot Norskehavet i nordvest og går innover i sydøstlig retning mellom landtungen dominert av Husfjellet mot nordøst og de tallrike Bergsøyan mot sydvest. Ved Flatneset dreier hovedfjordarmen mot øst og kalles videre innover Nordfjorden og Bergsbotn. Ved Flatneset fortsetter en fjordarm mot syd, som forgreiner seg i Lavollsfjorden og innløpet til den 6 kilometer lange Straumsbotn.

Fjorden er preget av et mer åpent landskap enn mange av de andre fjordene på yttersida av Senja, og dette gjelder særlig for den ytre delen av fjorden. Bergsfjorden har dessuten en meget tallrik skjærgård, kalt Bergsøyan, og de største øyene er Ertnøya, Store Færøya og Kjøpmannsøya.

Langs nordsiden går fylkesvei 862 og fylkesvei 251 (Troms), og her ligger bygdene Bergsbotn, Skaland (som er kommunesenter i Berg), og Bøvær. Bøvær har en meget fin sandstrand. I sør går fylkesvei 86 gjennom bygdene Straumsnes, Finnsæter og Hamn. Den sørlige delen av Berg, som ligger rundt Bergsfjorden og Straumsbotn, hadde i 2007 totalt 370 innbyggere. Dette utgjør ca. 40 % av kommunens befolkning.

Fram til Skalandtunnelen og riksvei 864 (nå del av fylkesvei 862) åpnet i 1987, var det fergeforbindelse over Bergsfjorden, mellom Straumsnes og Skaland.

Referanser
----------

1. ↑  Bergsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bergslagens vann og tettsteder****Bergslagen** er et ikke presist avgrenset geografisk område i Sverige som omfatter de nordlige og vestlige delene av landskapet Västmanland, inkludert de nordlige delene av Örebro län som inngår i Västmanlands landskap, det sørøstlige Värmland og sørlige Dalarna. En videre definisjon av Bergslagen omfatter også deler av Närke, Östergötland, Uppland og Gästrikland. Bergslagen er mest kjent for gruvedrift og metallindustri.

Siden middelalderen har steinbrudd og smelting av malm hatt stor betydning i området. Videreforedlingen skjedde ofte utenfor Bergslagen. Fra siste del av 1800-tallet, da metallindustrien ble rammet av økt konkurranse, har dette imidlertid forandret seg til Bergslagens fordel. Fremdeles setter metallindustrien sitt tydelige preg på regionen. Synkende jernmalmpriser og utenlandsk konkurranse på 1960- og 70-tallet har imidlertid ført til at samtlige jernmalmgruver i dag er nedlagt. Den siste, i Grängesberg, ble nedlagt i 1989. Det utvinnes imidlertid fremdeles andre metaller og mineraler.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Piccadilly** er en stor gate i London i England som strekker seg fra Hyde Park Corner i vest til Piccadilly Circus i øst. Gaten er del av A4, Londons vestlige hovedtrafikkåre, og løper langs med flere berømte bygninger og steder, deriblant Green Park.

Navnet
------

1600-tallet. Dame til venstre og herren til høyre har typiske *Piccadills*
Piccadilly sett fra Hyde Park Corner i 1810
Navnet Piccadilly stammer fra en skredder ved navn Robert Baker, som eide en forretning på Strand sent på 1500-tallet og tidlig på 1600-tallet. Baker la seg opp en formue ved å lage og selge en spesiell type høy, stiv krave (*piccadil*) som da var på moten blant menn. 

Med sin formue kjøpte Baker et stort område av det som da var åpent landskap vest i London, og rundt 1612 reiste han et stort hus der. Herskapshuset ble etterhvert kjent som Piccadilly Hall.

Forretninger
------------

Luksusforretningen Fortnum & Mason, kunstinstitusjonen Royal Academy og det verdensberømte Ritz Hotel ligger på Piccadilly. Simpson, en gang Storbritannias ledende klesbutikk, åpnet på Piccadilly i 1930-årene. Butikken stengte i 1999 og stedet benyttes nå av bokhandelen Waterstone's.

Andre bygninger
---------------

To ambassader i Storbritannia også har adresse til Piccadilly: Japans i nr. 101-103, og Maltas høykommisjon i nr. 36-38.

Transport
---------

Piccadilly-linjen på Londons undergrunnsbane tar sitt navn fra Piccadilly og deler av linjen beveger seg under Piccadilly. Green Park, Hyde Park Corner og Piccadilly Circus undergrunnsstasjoner har alle inngang på eller i nærheten av Piccadilly.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Piccadilly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Secret London: Picadilly Arkivert 27. februar 2015 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Systemair AS** er en produsent og leverandør av ventilasjonsutstyr. Selskapet er datterselskap av svenske Systemair AB, som består av 65 firmaer i 50 land spredt ut over Europa, Nord-Amerika, Sør-Amerika, Afrika og Asia, med hovedkontor i Skinnskatteberg i Sverige. Antall ansatte i konsernet er over 5800 og årsomsetningen var på 8,5 milliarder SEK i regnskapsåret 2020/2021. Systemair ble grunnlagt i 1974 av Gerald Engström. I dag er Roland Kasper konsernsjef. Systemair har høyeste kredittverdighet (AAA). Systemair AB eier Frico og de har felles lager i Norge.

Produksjon
----------

Produksjonen foregår i 27 fabrikker i Sverige, Norge, Danmark, Tyskland, Canada, Litauen, Slovenia, Slovakia, India, Malaysia og Spania. I Norge foregår produksjonen på Dal i Eidsvoll. Total produksjonsflate er på over 130 000 m². Produktene testes i henhold til internasjonale normer, som AMCA og ISO, i det akkrediterte laboratoriesenteret ved hovedkontoret i Sverige. Produksjonen er kvalitets- og miljøsertifisert etter hhv. ISO 9001 : ISO 2000 og ISO 14000: ISO 1996.

Systemair i Norge
-----------------

Produktene omsettes over ventilasjons- og byggebransjen. Typiske kundegrupper er ventilasjonsentreprenører, boligprodusenter og veientreprenører (sikkerhetsventilasjon av tunneler). Systemair har salgskontorer i Sandnes, Bergen, Oslo og Trondheim samt varelager på Eidsvoll og Sandnes. På Eidsvoll finnes også moderne lager for vifter, kompaktaggregater og luftfordelingsutstyr, og en egen fabrikk for ventilasjonsaggregater til yrkesbygg.

Virksomheten omfatter produktutvikling, logistikk, produksjon og teknisk support. I Sandnes ligger administrasjonen i tillegg til avdeling for boligventilasjon som tidligere markedsførtes under navnet Villavent. Denne virksomheten omfatter BIM-prosjektering av ventilasjonssystemer til boliger, logistikk for levering av komplette anlegg i såkalte pakkeløsninger, produktutvikling, teknisk support og service for ettermarkedet. Et landsomfattende nett av samarbeidspartnere innen salg og service til forbrukermarkedet er tilknyttet Systemairs boligventilasjonsvirksomhet. 

Systemair ble tatt i bruk som firmanavn i Norge i 2001 i forbindelse med sammenslåingen av Villavent og Pyrox. 

Den norske virksomheten ledes av Bjørn-Osvald Skandsen.

Varemerker
----------

Systemair eier blant annet Frico, VEAB og Menerga. I Nord-Amerika markedføres Systemair under merkenavnet Fantech.

Eksterne lenker
---------------

* Systemair sin norske hjemmeside
Vickers Vespa
**Vickers Vespa** var en britisk militær to-dekker konstruert og bygget av Vickers Limited på 1920-tallet. Mns det ennå ikke var tatt i bruk av det britiske Royal Air Force ble et mindre antall kjøpt av såvel den irske fristaten som Bolivia som brukte flyene under Chaho-krigen. En modifisert Vespa ble brukt til å sette høyderekord på 43,976 ft (13,407 m) i september 1932.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Vespa ble konstruert av Vickers som et privat foretak for å møte luftfartministeriets spesifikasjoner.. Den første prototypen, **Vespa I** fløy første gang i september 1925. Vespa, som var en en-motors to-dekker med et slangt skrog som var tett montert mellom vingene Det ble levert til Royal Air Force for evaluering, men crash-landet på grunn av motorsvikt 24. juni 1926 og pådro seg store skader.. Det ble gjenoppbygget med stålspanter, vinger kledd med duk og fremstod som **Vespa II**, men ordres fra RAF uteble.

Det påtrakk seg likevel oppmerkomhet fra Bolivia, som bestilte seks **Vespa III**, en forbedret hel-metall versjon i 1928, og den irske fristat som bestilte fire **Vespa IV** i 1929 og ytterligere fire **Vespa V** i 1930.

Flyene i bruk
-------------

Seks Vespa III ble levert til Bolivia i'1928 hvor de vesentlig ble brukt som skolefly. De blei begreset grad brukt i Chaco-krigen til rekognosering og som bombefly. Disse opererte fra lav høyde, heller enn høyt som Bolivias Vespas var beregnet for. They remained in service until 1935.

De åtte irske Vespa forble i tjeneste i flere år, og opererte fra det irske flyvåpens base i Baldonnel nær Dublin,. Det siste ble avskrevet så sent som 12. juni 1940.

Brukere
-------

Bolivias flagg Bolivia
* Bolivias flyvåpen

Irlands flagg Ireland
* Irands flyvåpen

 United Kingdom
* Royal Air Force

Referanser
----------

1. ↑  Det eneste andre som ble bygget etter disse speiikasjonene var Short S.3b Chamois,
2. ↑  Mason 1994, p.173.
3. 1 2  Andrews and Morgan 1988, p.200.
4. 1 2  Andrews and Morgan 1988, p.203.
5. ↑  Andrews and Morgan 1988, pp.200-203.
6. ↑  *Aeroflight World Air Forces - Bolivian Air Force*.
7. ↑  *Irish Air Corps Aircraft 1922-1997*.

Eksterne lenker
---------------

* Vickers Vespa
Portal: Alternativ behandling

**Primalterapi** baserer seg på teorier om at nevroser har utspring i fortrengt sorg og traumatiske hendelser helt fra fødselsøyeblikket. Primalterapeuter hevder at anstrengelser med å dempe sorg og unngå ubehag og smerte, fører til psykiske plager og kroniske spenninger. For å frigjøre seg fra barndommens traumer mener primalterapeuter at klientene må gi følelsesmessige uttrykk for sin smerte ved hjelp av å skrike. Utøvere av metoden mener primalskriket bearbeider smerte og løser opp nevrotiske spenninger.

Det finnes foreløpig lite dokumentasjon på at terapiformen har virkning. Primalterapi ble utviklet på 1970-tallet av psykiateren Arthur Janov, inspirert av Wilhelm Reich (som også har utviklet Reichiansk terapi).

Kilder
------

* Primalterapi – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (NIFAB)
* Om primalterapi i NOU 1998: 21

Andre referanser
----------------

* Bruset S. og Poleszynski D. (1995): Alternativ medisinsk leksikon. Det Beste, Oslo.
* Janov, Arthur(1975): Primalskriket: primalterapi: behandlingen av neurose. Cappelen, Oslo.
* Henriksbø, Leiv: Primalterapi – Berre skrik eller seriøs psykoterapi?

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |