recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vakker natur virker positivt på mennesker - samtidig som mennesker setter spor i naturen.
Miljøpsykologi handler om hvordan vi blir påvirket av omgivelser og landskap
**Miljøpsykologi** er et felt i psykologien som handler om hvordan mennesker blir påvirket av de fysiske omgivelsene som omgir dem og om hvordan mennesker påvirker miljøet.

Generelt kan man si at naturomgivelser har en positiv innvirkning på mennesker og kan ha en restituerende effekt, mens travle, urbane miljøer kan virke stressende. I miljøpsykologi er man opptatt av hvordan mennesker reagerer på ulike miljøer (sykehus, arbeidsplass, hjem, kjøpesenter, hytte osv.), hvilke psykologiske prosesser som settes i gang og hvordan dette påvirker oppfattelsen, følelsene og handlingene til mennesker. Kunnskap om restituerende sider ved miljøet vil bidra til en bedre forståelse av hva slags miljøer som er gode for mennesker. Man er også opptatt av å bruke miljøpsykologi til å bidra til en bærekraftig samfunnsutvikling, for eksempel hvordan man kan legge til rette for grønne organisasjonsendringer, kalt «greening organizations» i faglitteraturen.

Utdanning
---------

I Norge finnes det en masterutdanning i miljøpsykologi ved Høgskolen i Innlandet. Det finnes kurs i miljøpsykologi ved flere utdanningsinstitusjoner, blant annet et kurs på mastergradsnivå ved NTNU.

Ved University of Surrey ble det første masterstudium i miljøpsykologi opprettet i 1974.[] Ved Högskolan i Gävle tilbys en mastergrad i miljøpsykologi, den er relativt nystartet og bygger på et sterkt forskningsmiljø. Det finnes masterstudier i andre europeiske land og en rekke universiteter i USA.[]

Teori
-----

Miljøpsykologien tar utgangspunkt i en rekke teorier.

Blant disse er:

Goal Framing Theory

Referanser
----------

1. ↑   Fyhri, A. Hauge, Å. L. & Nordh, H. (2012): *Norsk Miljøpsykologi. Mennesker og omgivelser*. Oslo: SINTEF akademisk forlag.
2. 1 2  Steg, L. Berg, A. DeGroot, J. I. M. (2013): *Environmental Psychology. An Introduction*. Sussex: Wiley.
3. ↑  Huffman, Ann Hergatt; Klein (2013). *Green Organizations. Driving Change with I-O Psychology*. New York: Routledge. ISBN 978-1-84872-974-2.
4. ↑  «Høgskolen i Innlandet - INN». *www.inn.no* **(norsk)**. Besøkt 10. mars 2017.
5. ↑  «Psykologiforbundet | Norwegian Society for Psychological Science». *www.psyfo.no*. Besøkt 10. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk miljøpsykologisk nettverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NDL **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Bilohirsk** (ukrainsk: Білогірськ; russisk: Белогорск /*Belogorsk*, krimtatarisk: *Qarasuvbazar*; armensk: Բելոգորսկ, Կարասու-Բազար /*Belogorsk, Qarasuvbazar*) er en by på Krimhalvøya i Ukraina. Den ligger i snitt på 180 moh. Frem til 1944 het den **Karasubasar**.

Byen ligger omgitt av et bakkelandskap og langs en klippevegg ved elven Biyuk Karasu. I 1880 hadde den 11.877 innbyggere, i 2006 var det 18.400.

Byens blomstringstid var under genoveserne, men på 1400-tallet måtte de vike for tatarene, og slik ble byen del av Det osmanske rike. I 1737 ble byen inntatt av russerne, og plyndret og stukket i brann. Etter den femte russisk-tyrkiske krig ble Karasu-Basar som følge av Freden i Küçük Kaynarca i 1779 Krims hovedstad for fem år. Etter ar Krim ble annektert av Russland i 1783 ble hovedstadfunksjonen flyttet til Simferopol.

De fleste av byens krimtsjaker, en tyrkiskspråklig folkegruppe av jødisk tro, som hadde bodd på Krim siden tidlig middelaolder, ble mot slutten av 1941 drept av tyske SS- og politienheter, og synagogen i Karasu-Basar, bygd i 1516, ble ødelagt.

Det krimtatariske befolkningsflertallet ble den 18. mai 1944 på Stalins ordre deportert til Sentral-Asia for «kollaborasjon med den tyske okkupasjonsmakt». Omtrent halvparten dødei løpet av transporten i krøttervogner.

Byen har en del fruktdyrking.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bilohirsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bilohirsk (Crimea) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Offentlig strand ved Haspra
Utsyn fra fjellet Aj-Petri over Haspra
**Haspra** (ukrainsk: Гаспра/*Haspra*, russisk: Гаспра/*Gaspra*) er en liten badeby på Krimhalvøya. Komponisten Dmitrij Dmitrijevitsj Sjostakovitsj oppholdt seg her i 1937 da han komponerte sin 5. symfoni. Også Leo Tolstoj bodde her, fra 1901 til 1902. 

I den lille byen Gaspra er særlig sanatoriet «Jasnaja Poljana» av betydning. 

Etter dette stedet er asteroiden (951) Gaspra oppkalt.

Slottet Svaleredet ligger i Gaspra. Det lille slottet er en av Krims mest besøkte attraksjoner, og er et slags symbol på halvøyas svartehavskyst.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gaspra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Utsikt over Jalta fra Ai-Petri-fjellet
**Jalta** (russisk: Ялта, ukrainsk: Ялта, krimtatarisk: *Yalta*) er en by på Krim. Den ligger på nordkysten av Svartehavet. Byen har 200 000 innbyggere.

Fra 1783 tilhørte byen Russland, før den ble overgitt til Ukraina. Innbyggerne er i overveiende grad russere.

Nær byen ligger Livadiapalasset som tidligere var tsarfamiliens sommerresidens og hvor Jaltakonferansen fant sted. I Sovjettiden var palasset først barnehjem, senere rekreasjonssted for sovjeteliten. I dag er deler av palasset museum. Byen er et utpreget turistmål, med sitt behagelige klima, vakker natur og mange strender.

Historie
--------

Livadiapalasset i Jalta
Jalta ble grunnlagt på 1300-tallet som en bysantinsk koloni.

Jalta ble det russiske rikes viktigste sjøbadby på 1800-tallet da Tsar Alexander II lot bygge sin sommerresidens i nærliggende Livadija. Aristokrater som Lev Tolstoj og Anton Tsjekhov tilbragte lang tid her.

Byen er mest kjent for Jaltakonferansen mellom Churchill, Roosevelt og Stalin under den annen verdenskrig.

Jalta stod seg senere som en av Sovjetunionens fornemste kurbyer. Den havnet atter i begivenhetenes sentrum i 1991 da Sovjetunionens president Mikhail Gorbatsjov ble holdt som fange i sin egen datsja utenfor Jalta under noen hektiske dager. Det endte med at hele Sovjetunionen ble oppløst, og i Moskva utropte Boris Jeltsin seg selv til president over Russland.

Da Ukraina deretter ble selvstendig fikk Jalta de første årene se en nedgang i antall besøkende turister, mens turistene i større grad foretrakk Sotsji. Senere har Jalta tatt seg opp igjen som reisemål.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (uk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yalta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ялта – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


*Alusjta*
*Bakhtsjysaraj*
*Sevastopol*
*Svartehavet*
  
Alupka
  
Gaspra
  
Gurzuf
Koreiz
Livadija
 Massandra
 Simeiz
Foros
  
Jalta

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

***Tick, Tick... Boom!*** er en musikal av Jonathan Larson. Musikalen begynte som en selvbiografisk rockemonolog med tittelen *30/90*, som senere omdøpt til «Boho Days» og som til slutt fikk tittelen *Tick, Tick... Boom!* Dette stykket, skrevet for bare Larson med et piano- og rockeband, spilte på følelsene av avvisning forårsaket av skuffelsen til Superbia. *Superbia* var en musikal som Larson ikke fikk utgitt. 

Sceneversjonen hadde premiere off-Broadway i 2001. 

En filmatisering av *Tick, Tick... Boom!*, regissert av Lin-Manuel Miranda og med Andrew Garfield som Larson, med et omskrevet manus av Steven Levenson ble utgitt på Netflix 12. november 2021.

Kjente sanger fra musikalen
---------------------------

«30/90», «Boho Days», «Sunday», «Therapy», «No More» og «Come to Your Senses».

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tick, Tick… Boom!* på Internet Broadway Database
* (en) *Tick, Tick... Boom!* på Internet Off-Broadway Database
**Koreiz** (ukrainsk: Кореїз, russisk: Кореиз, krimtatarisk: *Koreiz*) er en småby ti kilometer sørvest for Jalta på Krimhalvøya i Ukraina. Den er et yndet reisemål for turister. Navnet betyr «landsbyer» på gresk. Det nærliggende kurbadet i Miskhor ble innlemmet i Koreiz i 1958.

Koreiz er best kjent for to palasser. Det ene er storfyrst Peter Nikolajevitsj av Russlands palass, kjent som Dulber (*dülber* er krimtatarisk for «vakkert»), og er en asymmetrisk arkitektonisk ekstravagans med krenelerte yttervegger, sølvkupler og mer enn 100 værelser, inspirert av mamelukkenes arkitektur i 1400-tallets Kairo. Dette palasset ble bygd mellom 1895 og 1897. 

Jusupovpalasset ble bygd for prins Felix Jusupov i 1909 av den arkitekt som stod bak det nye keiserlige Livadiapalasset nærmere Jalta. Palasset er i maurisk stil, og er omgitt av en romantisk park med eksotiske planter. Det har en vinkjeller anlagt av prins Lev Galitzine på 1900-tallet. 

Etter den russiske revolusjon i 1917 ble palasset nasjonalisert, og var Josef Stalins favorittdatsja på Krim, der han bodde blant annet under Jaltakonferansen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Koreiz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Herefordshire County Cricket Club** er en av fylkesklubbene som utgjør de minste fylkene i den engelske cricketstrukturen og representerer det historiske Herefordshire Fylke. De spiller i Minor Counties Championship og MCCA Knockout Trophy.

Klubben spiller sine kamper på forskjellige baner i Herefordshire; Brockhampton, Colwall, Eastnor, Kington og Luctonians bane på Kingsland nær Leominster.

De minste fylkene spiller 3-dagerskamper, som er nivået under first class cricket. Herefordshire spiller i Western Division i Minor Counties Championship. Herefordshire har vunnet Minor Counties Championship en gang, da dem delte tittelen med Norfolk i 2002. Klubben ble med i ligaen i 1992, da dem erstattet Durham som fikk first-class status samme år. Klubben har vunnet MCCA Knockout Trophy en gang siden den ble startet i 1983. Det var i 2000.

Eksterne lenker
---------------

* Herefordshire County Cricket Clubs webside
* Minor Counties Cricket Association offisielle webside Arkivert 23. august 2008 hos Wayback Machine.
*Ductus pneumaticus* fra svømmeblæren til svelget hos en sørv.
**Fysostomi** er et anatomisk trekk hos beinfisk der en luftkanal kobler svømmeblæren til svelget. Dette gjør det mulig for fisken å ta opp luft til svømmeblæren via munnen, og å kvitte seg med overflødig luft ad samme vei. Dette tillater ikke bare fisken å etterfylle blæren ved å gulpe luft fra overflaten, men også å stige raskt i vannmassene uten at trykkfallet får blæren til å utvide seg og skade fisken. Fisker uten en slik forbindelse mellom svelg og svømmeblære kalles fysoklister.

De fysostome fiskene omfatter bikirer, pansergjedder, dynnfisk, mange av karpene, laksefisker, maller, åler og lungefisk. Selv om svømmeblæren ført og fremst fungerer som et hydrostatisk likevekttsorgan, kan en del fysostome fisk (men ikke alle) bruke den som en lunge, slik at de kan ta opp oksygen fra luften. Dette tillater en del av disse gruppene å leve under oksygenfattige forhold som ville drepe annen fisk.

Referanser
----------

1. 1 2  Johan B. Steen (1970): The Nervous System, Circulation, and Respiration: The Swim Bladder as a Hydrostatic Organ. Fish Physiology, No 4, side 413-443
2. ↑  Korsøen, Ø.J. (2011). «Biological criteria for submergence of physostome (Atlantic salmon) and physoclist (Atlantic cod) fish in sea-cages» (PDF). Universitetet i Bergen. Arkivert fra originalen (PDF) 12. august 2017. Besøkt 3. november 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Tyske soldater ved en luftvernkanon i Norge eller Finland under andre verdenskrig Foto: Bruno Plenik 
Stormer HVM luftvernvogn
**Luftvern** er tiltak til beskyttelse mot trusler ført frem gjennom luften. Luftvern er ofte en våpenart i en forsvarsgren (som regel hæren eller flyvåpenet) eller en separat forsvarsgren. 

Luftvern hadde sin begynnelse under første verdenskrig i form av kanoner på bakken brukt mot fly. Under andre verdenskrig tok man også i bruk raketter og flaktårn. I dagens luftvern benyttes styrte raketter, altså luftvernmissiler, i større og større utstrekning. I tradisjonell forstand har luftvern beskyttet mot luftangrep i form av flymaskiner eller helikoptere, men i dagens fortolkning og kapasiteter omfatter det et videre spekter trusler, som taktisk ballistiske missiler, kryssermissiler og ubemannede luftfarkoster (droner). Se NASAMS for nærmere forklaring.

I en videre definisjon omfatter også luftvernbegrepet fly og luftovervåkningssystemer (kontroll- og varslingsstasjoner), i tillegg til bakkebasert luftvernartilleri, men da vil begrepet "integrert luftforsvar" være mer dekkende.

Se også
-------

* Holman Projector
* Lett luftvern
* Liste over selvdrevet luftvern
* NASAMS
* NASAMS II
* Robot 70
* Oerlikon 20 mm maskinkanon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anti-aircraft weapons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Luftforsvarets fagutdanning luftvern Arkivert 22. desember 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Gyldenløveshøj** er Sjællands høyeste punkt 125,5 m over havet, medregnet den kunstige haugen som Ulrik Fredrik Gyldenløve anla på slutten av 1600-tallet. Uten denne menneskeskapte forhøyningen er den naturlige høyden 121,3 meter over havet. Dette overgås av Kobanke ved Rønnede, 122,9 moh, som dermed er Sjællands høyeste *naturlige* punkt.

Gyldenløveshøj ligger i Højbjerg Skove omtrent midt på Sjælland, i Jystrup Sogn mellem Ringsted og Hvalsø.

Høyden er oppkalt etter Ulrik Frederik Gyldenløve som var halvbror til Christian V og eier av det nærliggende Skjoldenæsholm.

Høyden er dekket av skog, men om vinteren er det noe utsikt mot vest.

Nedenfor den kunstige delen av høyden står et postament merket *GS* (Generalstaben). Postamentet er brukt som trigonometrisk punkt, og inngår i Danmarks 1. ordens nett.

Minnestein
----------

Minnesteinen over fire falne motstandsfolk
Minnesteinens bakside
Under den andre verdenskrig slapp allierte fly våpen til motstandsbevegelsen ved Gyldenløveshøj.
På høyden er reist en minnestein over fire motstandsfolk som var med og tok imot slippene. To av mennene ble skutt av tyskerne, og to døde i konsentrasjonsleire.

På steinen er følgende inskripsjon:

*ERIK BRIAND CLAUSEN*  

*F. 24.1.1901 SKUDT AF TYSKERNE 29.3.1945*  

*POUL KRISTIANSEN*  

*F. 20.1.1897 DØD I TYSK KONCENTRATIONSLEJR 29.3.1945*  

*GEORG BROCKHOFF QUISTGAARD*  

*F. 19.2.1915 SKUDT AF TYSKERNE 20.5.1944*  

*HOLGER SØNDERUP*  

*F. 4.3.1901 DØD I TYSK KONCENTRATIONSLEJR 27.1.1945*  

*DE GAV DERES LIV I KAMPEN FOR DANMARKS FRIHED*  

Steinens bakside bærer inskripsjonen:

*MODTOG VAABEN NEDKASTET AF ALLIEREDE FLYVERE*  

*VED GYLDENLØVESHØJ*  

  

*KAMMERATER REJSTE DETTE MINDE*

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjællands højeste punkt». Geodatastyrelsen. 5. juni 2007. Besøkt 24. juni 2018.
2. ↑  «SDFE Kortviser». Geodatastyrelsen. Besøkt 24. mars 2019.
3. ↑  «Trigonometriske Stationer og Triangulationsnet». Sammenslutningen av Danske postamentsøgere. Besøkt 24. juni 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Derwentside** var et administrativt distrikt i Durham. Det har navn etter elven Derwent, og ligger vest for Chester-le-Street og nordøst for Wear Valley. Fra 2009 inngår Derwentside i Durham enhetlige myndighet. 

De viktigste byene er Consett og Stanley; førstnevnte var administrasjonsby. Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at de to byene samt Lanchester landdistrikt ble slått sammen. Resten av distriktet er landsbygd, med en rekke landsbyer omkring nedlagte gruver. 

Derwentside var tidligere kjent for stålindustri og kullgruvedrift. Etter å ha mistet begge industrier har distriktet hatt høy arbeidsløshet. I senere år har midler fra EU gitt en del nye arbeidsplasser innen andre næringer. 

| * v
* d
* r
Distrikter i Nordøst-England |
| --- |
| Englands flagg | 
* Castle Morpeth
* Chester-le-Street
* Darlington
* Durham
* City of Durham
* Easington
* Gateshead
* Hartlepool
* Middlesbrough
* Newcastle upon Tyne
* North Tyneside
* Northumberland
* Redcar and Cleveland
* Sedgefield
* South Tyneside
* Stockton-on-Tees
* Sunderland
* Teesdale
* Tynedale
* Wansbeck
* Wear Valley

 | Storbritannias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain
 |
**Kiselsyre** er et generelt navn på en familie av kjemiske forbindelser av silisium, hydrogen og oksygen, med den generelle formelen [SiOx(OH)4-2x]n. Visse enkle kiselsyrer er blitt identifisert i meget fortynnet vandig oppløsning, blant annet *metakiselsyre* (H2SiO3), *ortokiselsyre* (H4SiO4, pKa1=9.84, pKa2=13.2 ved 25 °C), *dikiselsyre* (H2Si2O5) og *pyrokiselsyre* (H6Si2O7); i fast form kondenserer disse imidlertid til komplekse, polymere kiselsyrer.

Kiselsyrer kan dannes ved forsuring av silikatsalter (f.eks. natriumsilikat) i vandig oppløsning. Ved oppvarming fordamper vannet, og tilbake blir kiselgel, en aktiv form for silisiumdioksid.

I havene finnes silisium primært som ortokiselsyre (H4SiO4), og dens biogeokjemiske syklus blir regulert av en gruppe av alger kjent som diatomeer. Disse algene polymeriserer kiselsyren til såkalt *biogen silica*, som de bruker til å danne cellevegger, de såkalte *frustuler*, med. Hos glassvamper brukes kiselsyre fra havvannet til å danne glasspiklene i dyrenes skjeletter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

1. ↑  Nishi, Michika; Kobayashi, Hiroki; Amano, Taro; Sakate, Yuto; Bito, Tomohiro; Arima, Jiro; Shimizu, Katsuhiko (1. desember 2020). «Identification of the Domains Involved in Promotion of Silica Formation in Glassin, a Protein Occluded in Hexactinellid Sponge Biosilica, for Development of a Tag for Purification and Immobilization of Recombinant Proteins». *Marine Biotechnology*. 22 (6): 739–747. PMID 32291549. doi:10.1007/s10126-020-09967-2.
**Angelo Acciaioli** (født 15. april 1340 i Firenze, død 31. mai 1408 i Pisa) var en av Den katolske kirkes kardinaler i det vestlige skismas tid.

Liv og virke
------------

Han ble ordinert til biskop av Rapallo i desember 1375, og i 1383 ble han valgt til erkebiskop av sin hjemby Firenze. Acciaioli støttet den romerske paven i det store skimas tid, og ble belønnet med kardinalpurpur av pave Urban VI på konsistoriet den 17. desember 1384, og fikk San Lorenzo in Damaso som tittelkirke. I 1385 oppgav han sitt embete som erkebiskop av Firenze.

På konklavet i 1389 var han nær til å bli valgt til pave, men for å gjøre slutt på skismaet støttet han valget av Pietro Tomacelli som Bonifatius IX og ble den nye pavens nære rådgiver.[] Acciaioli unngikk konsekvent tilbud om å støtte den avignonske obediensen, og forsvarte legaliteten av Urban VIs valg til pave og valget av dennes etterkommere.[]

I 1390 ble han pavelig legat i Napoli og læremesteren til den 13 år gamle napolitanske kongen Vladislav, som han kronet i Gaeta den 29. mai 1390. 29. august 1397 ble Acciaioli forhøyet til kardinalbiskop av Ostia og Velletri, og ble sendt ut som pavelig legat til Ungarn i 1403, hvor han støttet Vladislavs krav til den ungarske tronen.[] Den 5. august 1403 kronet han Vladislav til konge av Ungarn.

Etter sin tilbakekomst fra legasjonen førte han til forsoningen mellom Bonifatius IX og Orsinislekten[], og reformerte det benediktinske abbediet San Paolo fuori le mura i Roma. Han deltok i konklavet i 1404, og den nye paven Innocent VII utnevnte ham til erkepresbyter av Peterskirken samme år, og til visekansler av Den hellige romerske kirke den 29. august 1405. Etter kardinal Francesco Carbones død i juni 1405 overtok han dekanatet i kardinalkollegiet. Acciaioli ledet konklavet i 1406, og døde i Pisa i en alder av 68 år. Han var frem til sin død trofast mot den romerske paven Gregor XII[], og ble gravlagt i Karteuserklosteret i Firenze.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1013140605, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   katolsk hierarki ID acciaan[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Et **peptid** er en kjede av aminosyrer som er bundet sammen. Peptider produseres av ribosomene i cellene på bakgrunn av RNA som er transkribert fra cellekjernens DNA. Peptidene foldes og bindes sammen og blir proteiner. Når proteiner brytes ned, dannes også peptider. Kort sagt kan man si at forskjellen på peptider og proteiner er at peptidene er kjeder uten noen spesiell struktur, mens proteinene er komplette strukturer med en bestemt funksjon. Noen hormoner (f.eks. insulin) og neurotransmittorer er peptider.

Peptidene deles grovt sett inn i **oligopeptider**, som består av et fåtall aminosyrer, og **polypeptider**, som består av mange aminosyrer. Grensen settes ofte ved ca. 50 aminosyrer, eller en molekylvekt på ca. 5000. Polypeptider med flere enn 100 aminosyrer eller en molekylvekt på ca. 10000 kalles oftest for proteiner. Blant oligopeptidene betegnes noen ganger de med svært få aminosyrer etter det nøyaktige antallet – for eksempel inneholder di-, tri-, tetra- og pentapeptider hhv. 2, 3, 4 og 5 aminosyrer. Denne terminologien brukes sjelden for peptider med flere enn 10-12 aminosyrer.

I fordøyelsessystemet dannes peptider når enzymer spalter proteinene i maten. Hvis man har en enzymdefekt, det vil si at et av fordøyelsesenzymene mangler eller ikke fungerer, kan man bli ute av stand til å bryte ned visse peptider. Disse kan skade tarmen, for eksempel ved cøliaki, eller tas opp i blodet og skape diverse problemer. Slike tilstander kalles matintoleranse, i motsetning til allergi som er et immunologisk fenomen.

Nevropeptid
-----------

**Nevropeptid** er et lite protein som består av et antall aminosyrer knyttet til nervesystemet. Det finnes flere typer, men alle er relatert til blærer (*vesikler*) i nervecellernes endestykker (*axonterminaler*, se nervecelle), der de sammen med nevrotransmittere (signalstoffer) bidrar i signaloverførselen fra én nervecelle til en annen.

Et eksempel på et nevropeptid er kalsitonin gen-relateret protein, som gjerne forkortes CGRP (av eng. *calcitonin gene-related peptide*).

Referanser
----------

1. ↑  Morten Møller: Neuropeptid i *Den Store Danske*, Gyldendal. Hentet 20. september 2018 fra

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peptides – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Farleigh Dickinson University** er et privat, ikke-kommersielt universitet i Teaneck i delstaten New Jersey, USA, med campus også i Madison (Florham), NJ. Universitetet har også en campus i Wroxton Abbey, Storbritannia og tilbyr eksamener i Vancouver, Canada. 

Universitetet ble grunnlagt med utbygging av begge campuser i 1942, og er det største private universitetet i delstaten.

I 2006 var det i alt 12 053 studenter og 929 vitenskapelig ansatte ved *Farleigh*, og skolepengene dette året var på US$ 24 644 i Teaneck og US$ 26 518 i Madison.

Studiene tilbys opp til Mastergradsnivå i Madison og doktorgradsnivå i Teaneck.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fairleigh Dickinson University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |


1. 1 2   *Intergrert IT-system for akademisk utdannelse*, Wikidata Q6042926,
**De nye filosofer** (Les nouveaux philosophes) var en løs gruppe franske intellektuelle som ble populære i Frankrike på 1970-tallet. De var kjent for å utfordre det de oppfattet som venstresidens hegemoni i fransk kulturliv og akademia. De utviklet en kritikk av marxistisk teori og andre former for sosialistisk og kommunistisk ideologi. De nye filosofene og deres idéer ble formidlet til norske lesere av Tore Stubberud. 

Noen kjente ny-filosofer var Bernard-Henri Lévy, André Glucksmann, Jean-Marie Benoist, Jean-Paul Dollé og Christian Jambet. Disse filosofene var påvirket av den politiske situasjonen i sin samtid, inkludert mai-opprøret i 1968 og Sovjetunionens undertrykkelse av oppstanden i Tsjekkoslovakia i 1968. Informasjon om GULag-systemet i Sovjetunionen, og Aleksandr Solzjenitsyn sine refleksjoner i Gulag-arkipelet, var også et bakteppe for de nye filosofenes kritikk.

Eksterne lenker
---------------

* New Philosophers - Engelsk Wikipedia-artikkel
* Nouveaux philosophes - Fransk Wikipedia-artikkel
**Carl Johan Seckman Fleischer** (1903–1981) var en norsk jurist og dommer som i 1951 ble medlem av *Bistillingsutvalget*.

Etter examen artium 1921 og cand.jur. 1926, drev han i fire år privat praksis. Fra 1930 til 1933 jobbet han som dommerfullmektig. Fra 1933 var han sekretær i Justisdepartementet, og i 1935 giftet han seg med Marie Mathisen (1905–). Han var fra 1939 høyesterettsadvokat mens han under den andre verdenskrig jobbet ved Forsvarsdepartementet i London. I 1945 ble han byråsjef i Forsvarsdepartementet. Fra 1946 var han krigsdommer for Østlandet samt dommer i Oslo byrett. Han var i tjeneste ved Tysklandsbrigaden fra 1947. I 1956 ble han byrettsjustitiarius.

Ved kgl. resolusjon 15. november 1963 ble det nedsatt en granskingskommisjon ledet av Fleischer for å granske ansvarsforholdene i Industridepartementet omkring Kings Bay-ulykken på Svalbard i 1963. Den såkalte «Fleischer-kommisjonen» utfylte andre granskinger gjort samme år og rettet kritikk mot byråjef Harry Lindstrøm. 

Carl Johan og Marie var foreldre til jusprofessor Carl August Fleischer (1936–) ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Fleischer, Carl Johan Seckman i *Hvem er Hvem*, 1973.
Maciej Rybiński.
**Maciej Rybiński** (født 24. februar 1784 i Sławuta i Volhynia, død 17. januar 1874 i Paris) var en polsk offiser. Under napoleonskrigene var han en fremgangsrik artillerikommandant i prins Piatkowskis VIII korps i keiser Napoleon Is «Grande Armée» under invasjonen av Russland.

Biografi
--------

Rybiński inntrådte under Józef Antoni Poniatowski i det nydannede hertugdømmet Warszawas armé.

### Napoleonskrigene

Han deltok under napoleonskrigene i felttogene i 1809, 1812 og 1813, i det sistnevnte som regimentssjef. Han ble tatt til fange ved slaget ved Leipzig, og tjente som regimentssjef i den russiske armé, til han i 1830 sluttet seg til den polske revolusjon.

### Novemberoppstanden

Rybiński deltok under novemberoppstanden i slagene ved Grochów og Bialolenka, og ble etter general Franciszek Żymirskis død øverstkommanderende og ledet arméen i slaget ved Warnze den 1. april 1831. Han ble generalløytnant og generalissimus den 9. september, men ble den 5. oktober nødt til å gå over til preussisk område. 

Maciej Rybiński ble anklaget av noen opprørere for å ha forhandlet om overgivelsen av Warszawa i samforstand med general Henryk Dembiński.

### Landflyktighet

Han bosatte seg senere i Paris, hvor han i 1843 grunnla *Parti des anciens militaires polonais*.

Litteratur
----------

* Jerzy Jan Lerski: *Historical dictionary of Poland, 966–1945.* Westport, 1996
* Joseph Straszewicz: *Die Polen und die Polinnen der Revolution vom 30. November 1830.* Stuttgart 1832–1837, s. 261–284

Referanser
----------

1. 1 2   Internetowy Polski Słownik Biograficzny, Internetowy Polski Słownik Biograficzny ID maciej-rybinski[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sejm-Wielki.pl profil-ID psb.27391.1[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (sv) Rybinski, Maciej i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1916)
Ananias gir Paulus (Saulus) synet tilbake. (1632, Pietro De Cortana.)
Ananias' død av Masaccio.
**Ananias** (eller **Hananias**) og hans kone Safira levde i Damaskus og var ifølge Apostlenes gjerninger en del av den tidlige kristne kirke. Han regnes som en av de sytti disipler.

Bibelens historie
-----------------

Apostlenes gjerninger kapittel 4 slutter med utsagnet om at alle de kristne hadde eiendommer, men som de alle delte på: 

*32 «Hele mengden av troende var ett i hjerte og sinn, og ingen regnet det de eide som sitt eget; de hadde alt felles.»*
Barnabas, et medlem av kirken, solgte en åker han eide og ga pengene til apostlene. Det var etter dette at Ananias og Sappfira bestemte seg for å selge en eiendom og gjøre den samme donasjonen, men de skulle holde noen penger for seg selv. De skulle allikevel si at de gav hele pengesummen de fikk for eiendommen. 
I Apostlenes gjerninger kapittel 5, vers 2-6 står det:   

«3*Da sa Peter: «Ananias, hvorfor har Satan fylt ditt hjerte, så du kan lyve for Den hellige ånd og stikke til side noe av det du fikk for jordstykket ditt?* 4 *Kunne du ikke ha beholdt det? Det var jo ditt. Og bestemte du ikke selv over pengene du solgte det for? Hvordan kunne du bestemme deg for dette i ditt hjerte? Det er ikke mennesker, men Gud du har løyet for.* 5 *Da Ananias hørte det, falt han om og døde. Og alle som hørte det, ble grepet av stor frykt.* 6 *Noen unge menn kom og svøpte inn den døde. Så bar de ham bort og gravla ham.»*
Ifølge Bibelen gjenomskuer altså Peter løgnen, og Ananias dør etter konfrontasjonen. Det samme skjer med kona da hun forteller den samme løgnen. Det blir også beskrevet at de andre kristne «blir grepet av frykt».

Tradisjon
---------

Den hellige Ananias' kapell i Damaskus
Dorotheus betegner Hananias som biskop av Damaskus. Han skal så ha misjonert i Eleutheropolis. Her ble han arrestert av guvernør Lucian. Han nektet å frembære ofre for de hedenske guder og ble deretter tortrurert og så steinet ihjel outenfor byen. Hans bein ble senere bragt til Konstantinopel.

I det angivelige Ananias' hus i Damaskus er det nå innredet kirkerom. Den ligger seks meter under gateplan, og går for å være en av kristenhetens eldste sakralbygg.

Ananias' minnedag feires den 25. januar, samme dag som apostelen Paulus' omvendelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 17. februar 2018.
2. ↑  St. Ananias II

Litteratur
----------

* (de) Ekkart Sauser: «ANANIAS von Damaskus» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 22, Nordhausen 2003, ISBN 3-88309-133-2, sp. 25–26.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
***Bulnesia sarmientoi*** er et tre som vokser i området Gran Chaco i Sør-Amerika, omkring grensene mellom Argentina, Bolivia og Paraguay. Arten er også kjent som **palo santo** (spansk, «hellig tre»), ***ibiocaí*** og ***veratre*** (i handel). I tillegg kalles den av og til ***Paraguay lignum vitae***, siden det ligner lignum vitaetrær.

*Bulnesia sarmientoi*s kjerneved er brun, svart og grønn, med streker. Yteveden har for det meste en lys gulfarge. Standard massetetthet til veden er mellom 0,92 og 1,1 g/cm³.

Tretypen brukes i trestikk og for å lage slitesterke trestaurer. Det utvinnes også en olje fra veden kalt guaiacolje, som brukes som parfyme. Harpiks fra treet utvinnes ved å bruke organsike løsemidler, og brukes for å lage lakk og mørke malinger.

*Bulnesia sarmentoi* er ettertraktet som hudhelbreder, på grunn av oljen, som trekull og som tømmer. Veden er, relativt til tettheta, lettantennelig, og danner en luktende røyk. Innfødte i Gran Chaco bruker barkenfor å helbrede mageproblemer.

*Bulnesia sarmentoi* blandes ofte med den mer kjente *Bulnesia arborea* i handel.

Kilder
------

* *Commercial timbers Arkivert 18. april 2005 hos Wayback Machine.*: beskrivelser, illustrasjoner, identifisering og informasjon innhentet av H. G. Richter og M. J. Dallwitz (engelsk)
* *Catálogo Web de especies forestales* - Facultad de Ciencias Agrarias, Universidad Nacional de Asunción (spansk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bulnesia sarmientoi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Bulnesia sarmientoi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Bulnesia sarmientoi* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Bulnesia sarmientoi* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Bulnesia sarmientoi* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bulnesia sarmientoi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Bulnesia sarmientoi* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bulnesia sarmientoi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Bolesław Ignacy Florian Wieniawa-Długoszowski** (født 22. juli 1881 i Maksymówka i polsk del av Tsar-Russland, død 1. juli 1942 i New York City i USA) var en polsk general, politiker, poet og diplomat, samt president i Republikken Polen i én enkelt dag i 1939.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Boleslaw var sønn av den polske adelsmannen Bolesław Długoszowski og hans hustru Josephine Struszkiewicz. Han studerte medisin ved Jan Kazimierz Universitetet i Lwow. Etter studiene flyttet han til Berlin hvor han tilbrakte et år ved Berlin Academy of Arts.[]

Etter å ha blitt uteksaminert fra denne skolen flyttet Długoszowski til Paris, hvor han begynte å arbeide som privat lege, og han ble kjent som en av de beste legene i byen.[]

### Første verdenskrig

I 1914 flyttet Boleslaw til Kraków der han ble medlem av Første kaderkompani, som kjempet på den østerriksk-ungarske side mot Russland under den første verdenskrig.[]

I oktober 1914 ble Długoszowski valgt til sjef for en tropp i Pulk Ułanów Legionów Polskich. Under de mange harde kampene i 1914 og 1915 ble Długoszowski forfremmet til løytnant, og etter krigen ble han tildelt V-Klasse Virtuti Militari.[] I august 1915 flyttet han til Warszawa. 

I 1918, mens han var på et oppdrag i Russland, ble Boleslaw arrestert av det sovjetiske politiet som medlem av en fiendtlig polsk militær organisasjon. Boleslaw ble løslatt etter flere måneder i sovjetisk fangenskap. 

### Mellomkrigstiden

Etter den første verdenskrig var over ble Boleslaw tildelt flere internasjonale medaljer og utmerkelser. Blant disse er Legion d'honneur og Cross of Valor.[]

I november 1921 ble Boleslaw utnevnt til Polens militærattaché og ble i denne posisjonen sendt til București i Romania. Han ble assosiert med å stå bak den polsk-rumenske konvensjonen som ble undertegnet av disse to landene i 1922.[] I 1931 ble han forfremmet av Polens president Ignacy Mościcki til brigadegeneral. I 1932 ble Długoszowski kommandant for en kavaleridivisjon og i 1938 ble han forfremmet til generalmajor. 

Fra 1938 til 13. juni 1940 var Boleslaw Polens ambassadør til Italia. Etter kapitulasjonen til Frankrike under andre verdenskrig emigrerte Boleslaw til Lisboa, og kort tid senere flyttet han til New York i USA. 

Boleslaw døde i juli 1942, da han var 61 år gammel. De nøyaktige detaljer rundt hans dødsfall er fremdeles gjenstand for omfattende debatt og konspirasjonsteorier blant historikere.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Internetowy Polski Słownik Biograficzny, Internetowy Polski Słownik Biograficzny ID boleslaw-ignacy-florian-wieniawa-dlugoszowski-wiesz, oppført som Bolesław Ignacy Florian Długoszowski-Wieniawa[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Wojciech Grochowalski: *Ku chwale Wieniawy*, Łódź 2001.
* Wojciech Grochowalski: *Boleslaw Wieniawa-Dlugoszowski. Wiersze i piosenki*, Łódź 2002.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Krameria*** er en planteslekt og den eneste slekta i familien Krameriaceae.

De er busker eller urter med hele blad som sitter spredt. De har ofte torner. Blomstene er svært spesielle; de er femtallige og zygomorfe og minner litt om erteblomster. Frukten er en tornete nøtt. *Krameria* er halvparasitter som snylter på røttene til andre planter. Slekta er utbredt i Amerika, hovedsakelig i tropiske strøk, men også nordover til sørlige deler av USA.

*Krameria* ble i Cronquist-systemet regnet til en egen familie Krameriaceae, som ble antatt å være beslektet med blåfjærfamilien. Fylogenetiske studier tyder på at *Krameria* er søstergruppen til leddbladfamilien (Zygophyllaceae), og i APG II-systemet kunne *Krameria* valgfritt inkluderes i Zygophyllaceae. *Krameria* har lite til felles med Zygophyllaceae, og i APG III-systemet er den igjen regnet til en egen familie i ordenen Zygophyllales.

Kilder
------

* «Krameriaceae». APWEbsite. Besøkt 27. februar 2016.
* «*Krameria*». *The Plant List*. Besøkt 27. februar 2016.
* «Krameriaceae». The Parasitic Plant Connection. Besøkt 27. februar 2016.

  

* Vekstform Krameria erectaVekstform *Krameria erecta*
* Blomst hos Krameria erectaBlomst hos *Krameria erecta*
* Frukt hos Krameria grayiFrukt hos *Krameria grayi*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Krameria* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Krameria* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Krameria* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Krameria* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Krameria* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Krameria* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Krameria* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Krameria* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
Albert Gleizes, 1912, *Le Dépiquage des Moissons* (Høstetresking), olje på lerret, 269 x 353 cm, Nasjonalmuseet for vestlig kunst, Tokyo
Albert Gleizes, 1911, *La Chasse* («Jakten»), olje på lerret, 123.2 x 99 cm. Utstilt i Salon d'Automne i 1911.
**Section d'Or** («det gylne snitt»), også kalt *Groupe de Puteaux* (Puteaux-gruppen»), var et kubistisk kunstnerkollektiv av malere, skulptører, poeter og kritikere. Basert i de parisiske forstedene holdt gruppen regelmessige møter hjemme hos Duchamp-brødrene i Puteaux og i studioet til Albert Gleizes i Courbevoie. Aktive fra 1911 til rundt 1914 ble medlemmer av kollektivet framtredende i kjølvannet av deres kontroversielle visning på Salon des Indépendants våren 1911. Denne visningen av Albert Gleizes, Jean Metzinger, Robert Delaunay, Henri le Fauconnier, Fernand Léger og Marie Laurencin (på forespørsel fra Apollinaire), skapte en skandale som brakte kubismen til allmennhetens oppmerksomhet for første gang. Gruppen gikk i oppløsning ved utbruddet av den første verdenskrigen. 

Groupe de Puteaux, som var en avlegger til Société Normande de Peinture Moderne, fikk sin begynnelse i en utstilling i Galerie La Boetie i Paris i 1912, der manifestet *Du Cubisme* ble delt ut. Forfattere var Jean Metzinger og Albert Gleizes. Utstillingen hadde arbeider av brødrene Duchamp (Raymond Duchamp-Villon, Jacques Villon og Marcel Duchamp), Archipenko, de La Fresnaye, Gleizes, Gris, Léger, Metzinger og Picabia og andre. Åpningen ble forestått med en tale av Guillaume Apollinaire.

Navnet Section d'Or, som forøvrig betyr *det gylne snitt*, ble foreslått av Jacques Villon, som var blitt fascinert av en nyutkommet oversettelse av Leonardo da Vincis *Trattato della Pittura* av Joséphin Péladan. Peladan la stor mystisk betydning i snittet og lignende geometriske figurasjoner. Villon fant der bekreftelse på sine egne tanker om matematisk sammenheng til mønstre og sammenhenger i naturen.

Notable medlemmer
-----------------

* Guillaume Apollinaire - (1880-1918), italiensk
* Robert Delaunay - (1885-1941), fransk
* Marcel Duchamp - (1887-1968), fransk
* Raymond Duchamp-Villon – (1876–1918), fransk
* Roger de la Fresnaye - (1885-1925), fransk
* Albert Gleizes - (1881-1953), fransk
* Frantisek Kupka - (1871-1957), tsjekkisk
* Henri Le Fauconnier - (1881-1946), fransk
* Fernand Léger - (1881-1955), fransk
* Louis Marcoussis - (1878-1941), polsk
* Jean Metzinger - (1883-1956), fransk
* Francis Picabia - (1879-1953), fransk/spansk
* Georges Ribemont-Dessaignes - (1884-1974), fransk
* Jacques Villon – (1875–1963), fransk
* Alexander Calder -(1898-1976), amerikaner
* Jeanne Rij-Rousseau - (1870-1956), fransk

Referanser
----------

1. ↑  «Section d'or», *Larousse*
2. ↑  «Salon Cubism Movement Overview», *The Art Story*
3. ↑   «Le Salon de la Section d'Or», Octobre 1912, Mediation Centre Pompidou

Eksterne lenker
---------------

* (en) Section d'or – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Bogafjell** er en bydel i Sandnes i Rogaland, med 7 448 innbyggere per 1. januar 2019.

Bogafjell er en avledning av *Bogafjellet* og brukes som navn for bebyggelsen rundt (litla og stora) Bogafjellet og Stokkelandsfjellet i Sandnes. Boligområdet ligger sørvest for Håbafjell i Høyland, og avgrenses i nord av E39. Området har et eget bydelssenter i grunnkretsen *Bogafjell senter*. Navnet brukes ofte om hele bebyggelsen rundt Bogafjell senter, som inkluderer områdene Stokkelandsfjellet, Buggeland og Vagletjern, mens selve Bogafjellet ligger sør for boligområdet. Frem til 2011 var Bogafjell en del av Austrått, men ble fra 2011 skilt ut som egen bydel.

Området er et relativt nytt utbyggingsområde i Sandnes, som en fortsettelse av utbyggingen på Håbet. Området består av flere mindre planlagte nabolag som er bygget ut etappevis, og området vil ha et innbyggertall på rundt 8000 i 2019. Bogafjell er også et rekreasjonsområde med fine muligheter for turgåing, terrengsykling og småviltjakt. Forsvaret og Statsskog har anlagt en del grusveier i området som gjør at det også er egnet for rullestolbrukere og personer med barnevogn.

Bydelen har grunnskolene Bogafjell skole og Buggeland skole. 1. januar 2008 ble Bogafjell sokn opprettet. Bogafjell kirke ble vigslet 4. mars 2012. Bogafjellhallen med kunstgressbane stod åpnet sommeren 2015. Bygging av Bogafjell ungdomsskole begynte i 2019 og sto ferdig for skoleåret 2020-21. 

Bogafjell har også eget idrettslag; Bogafjell idrettslag og egen sykleklubb; Bogafjell Sykleklubb. Idrettslaget ble stiftet i 2001 og har ca 720 medlemmer (2016). 

Sykleklubben ble etablert 6. august 2010 og ved utgangen av 2023 hadde klubben 270 medlemmer. Årlig arrangeres familierittet «Tour de Bogafjell» (september) og «Jæren Gran Fondo» (april) av sykleklubben.

Bydelsutvalget 2015-2019 består av 9 representanter (3 fra AP, 2 fra FRP, 1 fra H, 1 fra KRF og 2 elevrepresentanter fra Lundehaugen ungdomsskole). Bydelsutvalget er siden 2011 ledet av Guttorm Stangeland (H).

Referanser
----------

1. ↑  «Sandnes i Tall». Arkivert fra originalen 27. september 2011. Besøkt 1. november 2011.

| * v
* d
* r
Bydeler i Sandnes |
| --- |
|  | Austrått **·** Bogafjell  **·** Figgjo **·** Ganddal **·** Hana **·** Høle **·** Lura **·** Malmheim **·** Riska **·** Sandved **·** Soma **·** Stangeland **·** Sviland **·** Trones og Sentrum | Norges flagg |
**Stadio Diego Armando Maradona**, tidligere kalt *Stadio San Paolo*, er et flerbruksstadion i Napoli, Italia. San Paolo er Italias tredje største stadion etter San Siro og Stadio Olimpico. 

Det blir mest brukt til fotballkamper av fotballaget SSC Napoli. San Paolo ble bygd i 1959, og ble oppusset i 1989 i forkant av VM i fotball 1990, og igjen i 2018 i forkant av 2019 Summer Universiade; dette inkluderte å bytte ut metallgjerder med glass og utbytting av seter. Som følge av renoveringen, ble kapasiteten redusert fra 60 240 til 54 726.

Navneendring
------------

Etter dødsfallet til den tidligere Napoli-spilleren Diego Maradona 25. november 2020, foreslo byens borgermester Luigi de Magistris og SSC Napolis president Aurelio De Laurentiis å endre navnet til «Stadio Diego Armando Maradona», og 4. desember 2020 ble forslaget vedtatt av bystyret.

Referanser
----------

1. 1 2  «Official: Stadio Diego Armando Maradona». Football Italia. 4. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stadio Diego Armando Maradona (Naples) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stadium Guide
* 1960 Summer Olympics official report (PDF), bind 1. s. 86.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Johannes Gramann** (også: **Poliander**), (født 5. juli 1487 i Neustadt an der Aisch, død 29. april 1541 i Königsberg) var en tysk reformator, rektor på Thomasschule zu Leipzig og salmedikter.

Liv og virke
------------

Gramann begynte å studere i Leipzig i 1503. I 1516 fikk han rang som Magister der, før han i 1520 begynte som rektor på Thomasskolen i Leipzig.

Ved disputasen i Leipzigmellom Johannes Eck og Martin Luther fra 27. juni til 16. juli 1519 var han sekretær for Eck, men ble overbevist av Luthers argumenter og ble en del av reformasjonen. Han virket så fra 1522 til 1524 som dompredikant i Würzburg.

Etter et mellomopphold i Wittenberg ble han i 1526, på Luthers anbefaling, sendt til Königsberg av Albrecht av Preussen. Der jobbet han som prest og tok seg av organiseringen av skolevesenet i byen. Selv grunnla han skolen som Königsberg universitet sprang ut fra i 1544. Sammen med Paul Speratus tilhørte han de viktigsate reformatorene i Preußen.

Som salmedikter er Gramann særlig kjent for salmen *Nun lob, mein Seel, den Herren*. Salmen finnes i flere tyske salmebøker og står også på både bokmål og nynorsk i *Norsk Salmebok og* Norsk salmebok 2013*.*

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 101016603, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Gramann (Poliander), Johann» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 2, Hamm 1990, ISBN 3-88309-032-8, sp. 285.
* Carl Alfred von Hase: Poliander, Johann. i: *Allgemeine Deutsche Biographie (ADB)*. Bd. 9, Duncker & Humblot, Leipzig 1879, S. 576 f.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary **·** Hymnary
 |