recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gullesfjordbotn** er ei grend innerst i Gullesfjorden i Kvæfjord kommune. Det er også betegnelsen på fjordbotnen i Gullesfjorden.

Stedet ble et trafikknutepunkt fra 1. desember 2007, da Lofast åpnet. I Gullesfjordbotn ligger rundkjøringa som binder europavei 10 fra Lødingen mot Lofoten sammen med riksvei 85 fra Lødingen mot Vesterålen. Fylkesvei 103 går fra rundkjøringa og langs østsida av fjorden, til Gullholm.

Det ligger en campingplass her, og det forventes ytterligere næringsutvikling i forbindelse med den nye veien.

Naturvern
---------

En del av området er vernet som Gullesfjordbotn naturreservat, på grunn av at det er et av de best utviklede strandengkompleksene i Sør-Troms, og for å verne stedets fugleliv. Verneområdet har et areal på ca. 315 dekar, hvorav ca. 135 dekar er landareal og ca. 180 dekar er ferskvann/sjøareal. Verneforskriften ble vedtatt i 1995.

Eksterne lenker
---------------

* FOR 1995-12-08 nr 1008: Forskrift om fredning av Gullesfjordbotn naturreservat, Kvæfjord kommune, Troms. (Lovdata)
* Naturtyper i Kvæfjord – Gullesfjordbotn naturreservat[*død lenke*]
* Gullesfjordbotn Camping

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Tranøy kirke
**Tranøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Senja prosti. Det omfattet sogn i Tranøy kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Tranøy kirke. 

Tranøys kirkesogn er nå en del av Senja kirkelige fellesråd, og underlagt Senja prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Traneyjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Tranøy antas å være lagt under Trondenes i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 omfattet det vidløftige *Trundenes Præstegjeld* hele Søndre og Midtre Troms, med fjorten kirker og kapeller, som ble betjent av ni prester. Astafjord, Traneøen, Diurøen og Lendvig skulle betjenes av to prester.

Ved kgl.res. av 28. desember 1731 *blev af Throndenæs' forskjellige sogne oprettet syv frie Sognekald, nemlig Hillesø, Ibbestad, herunder Dyrø, Lenvig og Tranø Sogne hørte, Midfjord, Qvedfjord, Sand, Throndenæs og Thorsken.* Ved et kallsbrev av 5. januar 1759 ble Tranøy og Dyrøy skilt ut fra Ibestad som eget sognekall.

Tranøy prestegjeld dannet grunnlaget for Tranøy formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 24. februar 1824 fikk innbyggerne i Sørreisa tillatelse til for egen regning å oppføre kirke, og Sørreisa kirke ble vigslet 20. oktober 1844. Ved kgl.res. av 24. februar 1933 ble det besluttet å flytte kirken fra Tømmervik til Nordstraum, og denne kirken brant ned 4. november 1987. Kgl.res. av 27. januar 1896 gav tillatelse til å bygge et kapell på Stonglandseidet og kapelldistriktet ble eget sogn ved kgl.res. av 11. juli 1913. Ved kgl.res. av 6. november 1969 ble Sørreisa hovedsogn med Dyrøy annekssogn utskilt som eget Sørreisa prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Tranøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 67.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 124.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 159.
6. 1 2  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Tømmervik kirke i Sørreisa
**Sørreisa prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Senja prosti. Det omfattet sogn i Sørreisa kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Sørreisa kirke. 

Sørreisas kirkesogn er nå en del av Sørreisa kirkelige fellesråd, og underlagt Senja prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Dýreyjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Dyrøy antas å være lagt under Trondenes i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 omfattet det vidløftige *Trundenes Præstegjeld* hele Søndre og Midtre Troms, med fjorten kirker og kapeller, som ble betjent av ni prester. *Astefiord, Traneøen, Diurøyen, och Lengeuijg [..] betienes aff tvende prester.*

Ved kgl.res. av 28. desember 1731 *blev af Throndenæs' forskjellige sogne oprettet [fritt] Sognekald [..] Ibbestad, herunder Dyrø, Lenvig og Tranø Sogne hørte [..].* Ved et kallsbrev av 5. januar 1759 ble Tranøy med Dyrøy skilt ut fra Ibestad som eget sognekall.

---

"Fra gammelt av" sognet Sørreisa og Dyrøy til Tranøy kirke og sognekall, og Dyrøy hadde kirke siden middelalderen. Ved kgl.res. av 24. februar 1824 fikk innbyggerne i Sørreisa tillatelse til for egen regning å oppføre kirke, og Sørreisa kirke ble vigslet 20. oktober 1844. Ved kgl.res. av 24. februar 1933 ble det besluttet å flytte kirken fra Tømmervik til Nordstraum, og denne kirken brant ned 4. november 1987. Ved kgl.res. av 6. november 1969 ble Sørreisa hovedsogn med Dyrøy annekssogn utskilt som eget sognekall i Senja prosti. Kallskapelanstillingen i Tranøy ble dermed nedlagt fra den tid prestegjeldsgjerningen trådte i kraft.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Sørreisa
* Dyrøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1911). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 57.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 124.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 159.
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
7. ↑  Sørreisa prestegjeld, lovdata.no
8. ↑  *Dyrøy kirke 100 år*. Toms trykk. 1980. s. 33.
9. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
10. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Gravgangsmann (eller **gravgangsmenn**) er en norsk betegnelse fra middelalderen på en eller flere personer som ble sultet ihjel av sosiale hensyn under lovbestemmelsen om gravgangsmenn. 

Ordningen gjaldt fattige, frigitte treller som verken kunne livnære seg selv eller hadde andre til å ta vare seg. Ifølge loven skulle gruppen med gravgangsmennene (ofte en tidligere trellefamilie) føres til en kirkegård. Gruppen ble deretter plassert levende i en fellesgrav hvor de ble sultet helt til det bare var én gjenlevende person i graven. Den overlevende ble deretter tatt opp av graven mens en annen fikk ansvaret for å brødfø den overlevende resten av livet. Oftest var det den tidligere trelleieren som fikk omsorgsansvaret. 

Ordningen med gravgangsmenn hadde bakgrunn fra den eldre Gulatingsloven (1200-tallet) og ble først avløst av Magnus Lagabøtes landslov i 1274. Utbredelsen av ordningen er omdiskutert ettersom bestemmelsen om "gravgangsmenn" kun finnes i den eldre Gulatingsloven og ikke de øvrige landskapslovene. Det er imidlertid usannsynlig at de ulike landsdelene hadde en annen praksis for behandling av fattige enn den som kom til uttrykk i Gulatingsloven. Bestemmelsen gir trolig et representativt uttrykk for holdningen til fattige på tiden.

Kilder
------

* Anna Catharina Horn, Karen Arup Seip, *Lov og lovgivning i middelalderen - Nye studier av Magnus Lagabøtes landslov*, side 86-87 (publisert digitalt av Nasjonalbiblioteket) (digital utgave).
* Knut Helle, *Gulatinget og gulatingslova* (utdrag)
**Klokkerelva** (også skrevet *Klokkarelva*, nordsamisk: *Veadjejohka*, kvensk: *Lukkarijoki*) er ei 39,8 kilometer lang elv i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den drenerer fjell-, skog- og myrområdene mellom Bugøyfjord og Neiden, og munner ut innerst i Bugøyfjorden.

Europavei 6 følger østsida av hoveddalen og krysser elva en kilometer før munningen. Langs den nedre del av elva ligger en del jordbruk og bebyggelse, men de fleste brukene er nå nedlagt. Langs fjellområdene øst for dalen går flere kraftlinjer. De vestlige delene av nedbørfeltet er uten tekniske inngrep av betydning.

Elvas løp
---------

Elva har utspring fra et lite vatn sørøst for Reinbogfjellet. Den renner først mot sørøst og passerer gjennom innsjøene Namahisjávri, Moalkegálšajávri og Galšaluoppal. Den renner så ut på den vidstrakte Ferdesmyra, hvor den snur mot nord og fortsetter gjennom den vide hoveddalen. Dalbunnen domineres av marine silt- og leiravsetninger som vekselvis er dekket av store myrer og flate terrasser dekt av bjørkeskog. De fattige myrene har partier med palsmyr. Myrvegetasjonen preges av finnmarkspors, og langs elva vokser tett bjørke- og vierskog. Både hovedelva og sideelva Markibekken har sterkt meanderende løp, som sammen med de vidstrakte myrene er et særtrekk ved vassdraget. Elva munner ut i Bugøyfjorden to kilometer øst for bygda Bugøyfjord.

Vern
----

Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. Vernegrunnlaget var vassdragets forgreinete elvesystem, som med sine mange små innsjøer og store myrområder utgjør en sentral del av et lavtliggende landskap sør for Varangerfjorden. I nedre del finnes markerte terrasser, og elveløpsformer og store klassiske myrområder med arktisk vegetasjon og utforming er viktige deler av naturmangfoldet i området.

Den øverste og største av myrene, Ferdesmyra, er fredet som Færdesmyra naturreservat.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juli 2020
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 20. juli 2017
3. ↑  «Klokkerelva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 20. juli 2017.
4. 1 2  «243/1 Klokkerelva (Veadjejohka)». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 14. oktober 2021.
5. ↑  (no) Færdesmyra naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For artikkelen om bygda Ramfjord, se Ramfjord.*
Mot Sørbotn fra Fagernes.  Foto: Peter Kaino Jensen 
Innløpet til Ramfjorden.
**Ramfjorden** (nordsamisk: *Gáranasvuotna*) er en fjord i Tromsø kommune i Troms og Finnmark fylke. Den er en østlig sidearm til Balsfjorden, og er rundt 15 kilometer lang. 

Fjorden har innløp fra Balsfjorden ved Ramfjordnes, og går herfra først mot nordøst, deretter øst. Ved Fagernes deler fjorden seg i to; den korte og grunne Nordbotn som går rundt én kilometer mot nordvest, og den betydelig lengre og dypere Sørbotn, som fortsetter rundt seks kilometer inn til fjordbotnen.

Innerst i Sørbotn munner to elver ut i fjorden, Saltdalelva fra øst og Sørbotnelva fra sør. På grunn av at Ramfjorden er en terskelfjord og på grunn av ferskvannstilførselen fra elvene er de indre delene av fjorden islagt om vinteren, og er et populært sted for isfiske.

Europavei 8 går langs den østlige og nordlige sida av fjorden, og her ligger også bygda Ramfjord med stort sett sammenhengende eneboligbebyggelse. Langs vest- og sørsida av fjorden går Fv294, og her er det mere spredt bebyggelse, hovedsakelig jordbruk. Ved Ramfjordnes ytterst i fjorden ligger Olavsvern base.

Referanser
----------

1. ↑  «Ramfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 2. mars 2019.
2. ↑  Ramfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Storelva**, også kalt **Skulsfjordelva**, er ei elv på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den er rundt 3,94 km lang (5,7 km regnet fra de øverste kildene ved Småvatna sør for Eidtuva), og har et nedbørfelt på 16 km².

Elva har utløp fra Skulsfjordvatnet (87 moh.), og renner mot sør gjennom Skulsfjorddalen. Den største sideelva er Gamelva, som kommer inn fra øst og som ved samløpet er lengre enn hovedelva. Andre sideelver er Kvanndalselva fra vest, og Saudalselva, som kommer inn fra øst like før munningen i fjorden. Elva renner for det meste rolig gjennom myr- og skoglandskap, avbrutt av mindre strykpartier. Den munner ut innerst i Skulsfjorden, hvor fylkesvei 58 krysser elva. Vest for elvemunningen ligger bygda Skulsfjord.

Sjøvandrende fisk kan gå rundt 1,7 kilometer opp i elva, og også et kort stykke i sideelvene. Elva har en del bra gyte- og oppvekstområder, men er for grunn til at større fisk kan overvintre der.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. april 2014
2. 1 2  Lisbeth Jørgensen, Morten Halvorsen, Christoffer Aalerud (2008). *Kartlegging av fiskebestander med usikker bestandsstatus (med hensyn på sjøvandring) i Troms* (PDF). Nordnorske Ferskvannsbiologer. s. 42. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Rapport 2008-06. Oppdragsgiver: Fylkesmannen i Troms, miljøvernavdelinga]
3. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 10. april 2014.
**Thomas Finstad** (født 10. januar 1978 på Skui i Bærum) er en norsk fotballeder og tidlugere fotballspiller som er sportslig leder for Stabæk.

Han har tidligere spilt for Strømsgodset, Stabæk og Bærum. Den 31. mars 2008 gikk han fra Strømsgodset til Bærum, da han signerte en 2-årskontrakt for en ny periode i moderklubben, selv om han fikk et økonomisk bedre tilbud fra Nybergsund. I oktober 2009 forlenget han med to år, ut 2011-sesongen.

Karriere
--------

Finstad debuterte i A-lagssammenheng for Bærum i 1994 i 1.divisjon, etter å ha blitt hentet fra Jutul IL. Han spilte i Bærum ut 1997-sesongen. Det resulterte i 29 kamper og 5 scorede mål i klubben. Hans far, Bjørn Finstad, hadde vært en av de store profilene på 1970- og 80-tallet. Deretter spilte han i Stabæk fra 1998 til 2005, og scoret 41 mål, før han ble solgt til Strømsgodset, hvor han spilte i to sesonger.

Den 191 centimeter høye angriperens hittil største øyeblikk karrieremessig er hans 2-1 scoring mot Rosenborg i ekstraomgangene i cupfinalen 1998, men det han kanskje huskes best for er hans magiske øyeblikk da han senket Deportivo La Coruña på hjemmebane i UEFA-cupen i 1999, og fikk kallenavnene *Nordens Maradona* og *Diego Armando Finstad* i spanske aviser. Finstads fysikk og hurtighet, gjorde at han i norske medier gikk under tilnavnet "Godstoget".

Den største nedturen var da Stabæk i 2004 rykket ned i førstedivisjon, en sesong der han selv ikke scoret mer enn tre mål.

I juli 2006 var han innblandet i en uheldig episode på trening i Strømsgodset, hvor han ble påført tre brudd i kinnbenet av en medspiller, som satte ham utenfor seriespill i seks uker. Han var også tidligere plaget av lyske- og ryggproblemer på grunn av harde kunstgressbaner, men har senere ikke merket noe til dette grunnet de nye typene av kunstgress som er blitt utviklet.

I sin comeback-sesong for Bærum scoret han 10 seriemål, mens det i 2009 ble 14 fulltreffere på 26 seriekamper, i tillegg til ett cupmål.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID c4ba1f58[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  PM: Ny julegave – sportslig leder og sportslig koordinator på plass
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Thomas Finstad – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Finstad – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Elle Sofe Company** er et samisk scenekunstkompani etablert i 2022. Kompaniet ble etablert som en fortsettelse av arbeidet til koreograf, regissør og filmskaper Elle Sofe Sara. Kompaniet mottok kunstnerskapsstøtte fra Kulturrådet for årene 2023-26 som ett av seks nasjonale scenekunstkompanier. Per 2024 har kompaniet to fast ansatte og har administrativ base i Kautokeino og Hammerfest. 

Kompaniet kombinerer dans, musikk og joik i nyskapende forestillinger. Kompaniets base er samisk kultur, men det kunstneriske arbeidet berører globale temaer og menneskelige aspekter som tilhørighet, samhold, natur og forfedres kunnskap**.** Forestillingene omhandler mindre ritualer til større sosiale konfrontasjoner. 

I 2021 hadde kompaniet premiere på forestillingen *Vástádus eana – The answer is land* under Festspillene i Nord-Norge. Forestillingen kombinerer dans, joik og musikk og har spesialkomponert musikk av Frode Fjellheim. I det originale castet til forestillingen var Kajsa Balto, Julie Moviken, Olga-Lise Holmen, Sara Marielle Gaup Beaska, Emilie Marie Karlsen, Nora Svenning og Grete Daling. 

Forestillingen *Vástádus eana – The answer is land* mottok Kritikerprisen i 2022. Per januar 2024 har forestillingen spilt 76 ganger, i 8 ulike land og blant annet vært en del av turnénettverket Dansenett Norge. Utenlands har den spilt på Festival TransAmériques (Canada), Julidans (Nederland), Paris l´été (Frankrike), Fabbrica Europa (Italia) Tanz im August og Tanzhaus NRW (Tyskland), Norrlandsoperan, Dansens Hus og Kungsbacka Teater (Sverige) og Ice Hot Nordic Dance Platform (Finland).

Referanser
----------

1. ↑  «Seks scenekunstkompanier får kunstnerskapsstøtte fra Kulturrådet». Besøkt 2. januar 2024.
2. ↑  «ANMELDELSE Joikens rikdom møter samtidskunstens kraft Åpningsforestillingen under Festspillene i Nord-Norge er kraftfull på et stillferdig og storslagent vis.». Besøkt 2. januar 2024.
3. ↑  «anmeldelse Scenekunst.no "Vellykket og bevegende om tilknytning mellom mennesker, steder og natur."». Besøkt 2. januar 2024.
4. ↑  «Vástádus eana · The answer is land Elle Sofe Sara HØST 2022». Besøkt 2. januar 2024.
5. ↑  «Vástádus eana – The answer is land ELLE SOFE SARA Born in the Arctic tundra, this polyphonic story of resistance, healing, and love pays tribute to all those who fight injustice.». Besøkt 2. januar 2024.
6. ↑  «Julidans Main program. ELLE SOFE SARA (NO) VÁSTÁDUS EANA - THE ANSWER IS LAND». Besøkt 2. januar 2023.
7. ↑  «DANCE NORVEGE VÁSTÁDUS EANA / THE ANSWER IS LAND ELLE SOFE SARA». Besøkt 2. januar 2023.
8. ↑  «ELLE SOFE SARA VÁSTÁDUS EANA - THE ANSWER IS LAND September 14, 2023 20:00». Besøkt 2. januar 2023.
9. ↑  «Vástádus eana – The answer is land – Elle Sofe Sara». Besøkt 2. januar 2023.
10. ↑  «ELLE SOFE SARA Kraften som uppstår när vi står tillsammans.». Besøkt 2. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------
**Filmfront** er et norsk nettsted med fokus på film og TV-serier.

Filmfront er en norsk filmdatabase som også dekker filmnyheter fra både inn- og utland, og anmeldelser av filmer som går på kino og ellers omtaler av eldre DVD- og Blu-Rayfilmer. Man kan også sjekke terningkast på nye og eldre filmer slik at en bedre kan danne seg et bilde av anmeldernes inntrykk av en film.

Nettstedet er bygget opp rundt et brukersystem hvor brukerne kan gi andre adgang til en oversikt over blant annet hvilke filmer som man har sett, og hva man synes om dem. Medlemskap er gratis.

Historie og eierskap
--------------------

Filmfront AS er eid av Pål Frostad, og selskapet ble stiftet 10. juni 2007. Nettsidene til filmfront ble lansert 11. september 2007.

Den 20. november 2023 annonserte Filmfront at nettstedet heretter ikke blir oppdatert fordi det skal legges ned i løpet av 2024. De informerte om at anmeldelsene videreføres på nytt nettsted filmkikk.no. Det nye nettstedet vil ikke ha filmdatabase og brukerinvolvering, slik Filmfront har hatt.

Filmdatabasen
-------------

Filmdatabasen som filmfront bruker ble påbegynt i år 2000 og har økt en del i omfang og størrelse siden den gangen. I dag[*når?*] har filmfront informasjon om godt over ca 40 000 spillefilmer, 10 000 TV-serier, 5 000 kortfilmer, i overkant av 180 000 ratinger fra diverse mediaanmeldelser av film og over 7 000 filmanmeldelser. Filmfront har også registret godt over 270 000 forskjellige aktører og skuespillere innen film og TV.

Referanser
----------

1. ↑  Tore André Øyås (20. november 2023). «Filmfront legger ned iløpet av 2024 og Filmkikk.no oppstår fra asken». Filmfront. Besøkt 21. november 2023. «Filmfront legger ned driften i løpet av 2024 og Filmkikk.no oppstår fra asken som et privat engasjement hos noen av anmdelderne [sic].»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Filmfront på Facebook Rediger på Wikidata
**Tromsdalselva** er ei elv i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den er 9,92 km lang, og har et nedbørfelt på 31,19 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,75 m³/s.

Elva starter som en liten bekk på vestsida av Tromsdalstinden. Den renner ned til Tromsdalsvatnet (311 moh), som vanligvis regnes som Tromsdalselvas utspring. Fra vatnet renner den mot nordvest gjennom Tromsdalen. Elva er relativt stri ned til Dalheim, hvor den løper sammen med Olaelva, som har utspring på nordsida av Tromsdalstinden. Nedenfor Dalheim blir elveløpet gradvis roligere. Elva munner ut i Tromsøysundet ved Tromsdalen.

Den øvre delen av nedbørfeltet er relativt lite berørt av menneskelige inngrep og er et meget populært friluftsområde. Langs de nedre delene av elva ligger en campingplass og en rekke idrettanlegg, som kunstisbane, fotballbaner og skytebane, og en betydelig del av boligbebyggelsen i Tromsdalen ligger innenfor elvas nedbørfelt. Utenfor elvemunningen ligger et estuarområde som nå for en stor del er utfylt flere hundre meter ut i Tromsøysundet, og hvor det blant annet er bygget en småbåthavn. Europavei 8 krysser også over det utfylte området.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. april 2014
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 10. april 2014.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Turrelva** (eller *Turelva*) er ei elv i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den har utspring fra Gjømmerdalsbreen og renner gjennom Turrelvdalen, som er en U-dal med bratte fjellsider. Elva går i flere fosser og stryk før den munner ut på nordsiden av Sjøvassbotn, innerst i Sørfjorden. Elva er 5,2 km lang, og har et nedbørfelt på 10,88 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,69 m³/s.

Planer for kraftutbygging
-------------------------

Det ble i 2010 sendt inn konsesjonssøknad til NVE fra Småkraft AS om å regulere Turrelva og bygge Turrelva kraftverk I og II, samt tilhørende kraftlinjer.

Turrelva I kraftverk er planlagt med inntak fra en 50 meter lang betongdam over Turrelva på kote 286 og utløp nede ved fjorden. Kraftverket er planlagt med en ytelse på 5,0 MW og en estimert årlig middelproduksjon på 13,3 GWh. Den berørte elvestrekningen vil bli på 900 meter. Det planlegges en anleggsveg fra fjorden og opp til kraftverket. Kraftverket vil ligge i utkanten av et større inngrepsfritt naturområde, med flere automatisk fredede samiske kulturminner. Det er ventet at prosjektet vil få middels til stor negativ konsekvens for kulturminner, og middels negativ konsekvens for landskap og biologisk mangfold.

Turrelva kraftverk II planlegges med inntak fra en 30 meter lang og 5 meter høy betongdam nedenfor samløpet av hovedelva fra Gjømmerdalsbreen og sidebekk fra sør. Utløp vil bli ved kote 330 et stykke lenger ned i elva. Det planlagte kraftverket skal ha en ytelse på 4,5 MW og en det er estimert en middelproduksjon på 12,0 MWh per år. Den berørte elvestrekningen vil bli på 900 meter. Landskapet i området er av stor til middels verdi, og det er tre rødlistede fuglearter i området. Området er derfor vurdert til å ha stor verdi for biologisk mangfold, middels verdi for flora og fauna, stor verdi for kulturminner og kulturmiljø og middels verdi for reindrift. For terrestrisk biologisk mangfold vil konsekvensen bli stor til middels negativ. For landskap, flora og fauna blir konsekvensen middels negativ.

Av positive effekter beskriver søkeren blant annet miljøvennlig energiproduksjon og lokal verdiskapning, samt skatter til det offentlige. Imidlertid er det flere prosjekter for småkraftverk i Ullsfjorden, og av Naturvernforbundet er disse vurdert til å være noen av de mest kontroversielle i Norge. Det er også flere lokale interessenter som har vært negative til planene.

### Innstilling fra NVE

NVE har i sin søknadsbehandling sett denne utbyggingen i sammenheng med søknadene om regulering av Stordalselva, Skogneselva og Ritaelva i samme område. NVE har gjort sin innstilling til Olje- og energidepartementet i januar 2013, og anbefaler ikke at Turrelva kraftverk II blir bygget. Derimot anbefales Turrelva kraftverk I.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 14. april 2014
2. ↑   Aftenposten 15.01.2014: *Klimatiltak truer vassdragene*

Eksterne lenker
---------------

* NVE - Planer for vannkraft i Ullsfjorden.
* NVE - Turrelva I kraftverk.
* NVE - Turrelva II kraftverk.
**Tønsvikelva** er ei elv i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Elva er 17,0 km lang, og har et nedbørfelt på 73,07 km². Middelvannføringen ved munningen er 3,91 m³/s.

Elva dannes ved samløpet av to tilløpselver øverst i Tønsvikdalen. Den lengste har utspring like ved Troms Turlags hytte Skarvassbu, øst for Skarsfjellet, og renner først gjennom Storskarvatnan før den faller bratt ned i dalen. Den andre tilløpselva, som er litt kortere, men med større vannføring, kommer fra Vikvatnan litt lengre øst. Fra samløpet renner Tønsvikelva mot nordvest gjennom Tønsvikdalen, og opptar underveis en rekke mindre sideelver. Ved skoggrensa ligger Blåkollkoia, en annen av Troms Turlags hytter. Øst for Blåkollen snur elva mot nord-nordøst, deretter gradvis igjen mot nordvest. Den munner ut i Grøtsundet ved Tønsvik gjennom et delta. Den største sideelva er Tverrelva, som den løper sammen med like før munningen i Tønsvika.

Ved elvemunningen ligger bygda Tønsvik, med både bolig- og næringsbebyggelse, samt et grustak, i nær tilknytning til elva. Fv53 krysser elva her, og en kommunal vei går parallelt med elva de nederste tre kilometrene på nordsida. Tønsvikelvas nedbørfelt er et mye brukt frilufts- og utfartsområde for Tromsøs innbyggere både sommer og vinter.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. april 2014

Portal: Tromsø
**Kongsbergregionen** interkommunale politiske råd er et samarbeids- og interesseorgan for de åtte samarbeidende kommunene Hjartdal, Tinn og Notodden i østre Telemark og Nore og Uvdal, Rollag, Sigdal, Flesberg og Kongsberg i Buskerud.

Kongsbergregionen ble stiftet 8. februar 2005 som et interkommunalt samarbeidsorgan i henhold til kommunelovens § 27. 

Det øverste organet i samarbeidet er representantskapet. Dette er de åtte kommunenes formannskap. 
Styret for samarbeidet omtales som Regionrådet - og består av de 8 ordførerne. Styreledervervet går på rundgang mellom de deltagende kommuners ordførere, og vedkommende som innehar dette verv omtales som Regionrådsleder.

Kongsbergregionen har et fast sekretariat, som holder til i Kongsberg. Det daglige arbeidet ledes av en sekretariatsleder, som har tittel «Daglig leder» og også «Regional koordinator».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
 - www.kongsbergregionen.no
* Kongsbergregionen på Facebook
* Kongsbergregionen på Twitter


| * v
* d
* r
Distrikter og regionråd i Viken |
| --- |
| Distrikter | 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Akershus | 

|  |
| --- |
| 
* Asker og Bærum
* Follo
* Hadeland

 |
| Romerike | 
* Øvre Romerike
* Nedre Romerike

 |

 |
| Østfold | 
* Indre Østfold
* Ytre Østfold

 |
| Buskerud | 

|  |
| --- |
| 
* Nedre Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Hallingdal

 |
| Ringerike | 
* Ringerike
* Midt-Buskerud

 |

 |

 | Viken (fylke) |
| Regionråd: | 

|  |  |
| --- | --- |
| Akershus | 
* Nedre Romerike
* Gardermoregionen
* Follorådet
* Asker-Bærum
* Hadeland

 |
| Østfold | 
* Mosseregionen
* Nedre Glomma
* Haldensregionen
* Indre Østfold

 |
| Buskerud | 
* Drammensregionen
* Ringerike
* Kongsbergregionen
* Hallingdal
* Midt-Buskerud

 |

 |
| 
* **Kilder:** Rapport: Kommuneregioner og regionråd i Viken
* Regionrådene i Osloregionen

 |
Randesund kirke
**Randesund prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Kristiansand domprosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Randesund, nå Kristiansand kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Randesund kirke.

Randesund prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kristiansand kirkelige fellesråd, som er underlagt Kristiansand domprosti.

Historikk
---------

Kirkelyden i Randesund sognet fra gammelt av til Oddernes prestegjeld. Ved kgl.res. av 31. august 1861 ble Randesund eget kirkesogn, og Randesund kirke ble innviet i 1864. Ved kgl.res. av 1. februar 1985 ble Oddernes delt slik at Randesund sogn ble utskilt som eget Randesund prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Randesund
* Hånes

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no
2. ↑  Opprettelse av Randesund prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
***Cantharis annularis*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.

Utbredelse
----------

*Cantharis annularis* finnes i Mellom-Europa, østover i Asia. Finnes ikke i Norge, den er registrert fra Danmark, men er ikke regnet for å være vanlig.

Utseende
--------

*Cantharis annularis* er 11-18 mm lang. Bakhodet er svart farget. Pannen har en forhøyning mellom antennefestene. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennenes tredje ledd vanligvis lengre enn det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) er rødt med to svart midtflekker som hverken når framkanten eller bakkanten av brystskjoldet. Flekkene kan en sjelden gang mangle. Brystskjoldet har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflaten som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men ikke tydelig utstående. Leggene på bakbeina er vanligvis krummet inn mot kroppen. Frambeina er normalt helt røde, mens mellom- og bakbeina er svarte. Leggene og føttene kan være lysere ved roten. Føttene er rødlige. Dekkvingene har spredt nedliggende hårbekledning. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har en svart eller brunsvart grunnfarge. Ligner både *Cantharis fusca* og *Cantharis rustica*, men er generelt en del større.

Levevis
-------

*Cantharis annularis* finnes på blomster, særlig skjermplanter i juni.
Larvene lever som predatore (rovdyr).

*Cantharis annularis* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Hansen, Victor. 1973.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. (344 sider) Side 28. ISBN 8712166936
* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cantharis annularis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cantharis annularis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cantharis annularis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata
* *Cantharis annularis* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Nichiren** (japansk: 日蓮, født 16. februar 1222 i landsbyen Kominato i Nagasedistriktet i Awaprovinsen, død 14. november 1282) var en japansk religiøs reformator og mahayanabuddhist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Nichirens far, en fisker, het Mikuni-no-Tayu Shigetada, også kjent som Nukina Shigetada Jiro (død 1258), og hans mor var Umegiku-nyo (død 1267). Ved fødselen gav foreldrene ham navnet *Zennichimaro* (善日麿 - strålende sol).

Som elleveåring kom han i lære som munk i Seicho-ji (Seicho-templet) nær fjellet Kiyosumi ved Awa. Den gang var der ingen egentlige skoler, og templene fungerte som utdannelsessentre.

I begynnelsen var Seicho-ji tilknyttet Tendaiskolen som videregav Lotussutraens høyeste lære. Senere ble den påvirket av først Shingonskolen (Sanne Ord) med dens mystiske ritualer, og senere Rene Land-skolen som videregav troen på Amida Buddha. Under Zennichimaros studier på Seicho-ji hersket der derfor meget forvirring innenfor buddhismen om hvilke lærer som var sanne og korrekte i forhold til tiden og folks kapasitet.

### Lære

Han forkynte at Lotussutraen var den høyeste og ultimate lære, som Buddha forkynte mot slutten av sitt liv. Den var ifølge Nichiren essensen av Buddhas lære om karma og det eneste middel til å oppnå opplysning og nirvana i *Lovens siste dager* eller *Mappo*.

Nichiren betraktet seg selv som inkarnasjonen av bodhisattva *Viśiṣṭacāritra*, som omtales i tre kapitler av denne teksten. Den sentrale loven i Lotussutraen var ifølge Nichiren messingen av *Daimoku* eller mantraene *Nam(u) Myōhō Renge Kyō*, som inneholder tittelen på teksten.

Nichiren var kontroversiell hele sitt liv. Han begynte som munk ved skolen Tendai-shū, men brøt med denne i 1253 og skapte sin egen retning. To ganger ble han sendt i eksil eller landsforvisning av Kamakura-shōgunatet, og i 1274 forlot han frivillig byen og vandret opp til fjellet Minobu. I juli 1260 leverte han en kortfattet traktet til shōgunatet med tittelen *Risshō Ankokuron* – «Etableringen av den sanne lære for å gjøre landet fredfylt.» Traktaten er idag en del av Japans nasjonalskatter.

Nichirens lære ble opphav til Nichirenbuddhismen. Den er en av to store retninger innen japansk buddhisme som oppstod under Kamakuraperioden. Den andre store retningen er Jōdo-shū, eller den japanske avleggeren av det rene land, som ble etablert av Hōnen i 1175.

Referanser
----------

1. 1 2   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Robert S. Ellwood, Introducing Japanese religion,Routledge, ISBN 0415774268

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Marika Domanski Lyfors** (født 17. mai 1960 i Göteborg) er en svensk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Hun er best kjent som trener for Sveriges kvinnelandslag i perioden 1996–2005. Hun overtok etter dette treneransvaret for Sveriges U21-landslag i fotball kvinner. I mars 2007 ble hun trener for det kinesiske landslaget i fotball for kvinner. Allerede i oktober samme år returnerte hun til Sverige for å bli leder for fotballavdelingen i det svenske fotballforbundet. Hun er i dag ansvarlig for all trener- og spillerutvikling i Sverige, både for kvinner og menn.

Karriere
--------

### Spiller

I løpet av sin 17 år lange spillerkarriere spilte hun for Nödinge SK, Surte IS, Jitex BK og GAIS. Hun ble svensk mester i 1981 og 1984 samt vinner av den svenske cupen tre ganger (1981,1982 og 1983).

### Trener

Lyfors startet trenerkarrieren i Tyresö FF. Siden 1992 har hun trent ulike landslag på kvinnesiden i svensk fotball. Høydepunktet var VM-sølv med Sverige i 2003.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marika Domanski Lyfors – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marika Domanski Lyfors – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Marika Domanski Lyfors – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
**Poveglia** er en liten øy mellom Venezia og Lido i Venezialagunen i Italia. 

I den rådende internett alder har ryktene om denne øyen fått løpe løpsk, og mange ser ut til å tro at øyen er blant de mest hjemsøkte i verden som følge av tusenvis av gjenferd fra perioder der infiserte av svartedauden ble isolert og døde på øyen. I virkeligheten er det kun anslagsvis rundt 20 personer man har historisk belegg for å anta at døde på øyen som følge av pestutbrudd, og det er to tilfeller av skip satt i karantene ved øyen i henholdsvis 1793 og 1799. 

Internett historien (som altså er mer eller mindre oppspinn) går som følger:

> Den har hatt en uheldig historie og enkelte mener at det spøker her. I antikken ble den benyttet til å isolere tusenvis av offer for pest og de tre gangene svartedauden spredde seg gjennom Europa ble øya effektiv benyttet som et sted der de rammede ble plassert for å dø. Dette ble regnet som en effektiv måte å holde infiserte mennesker borte fra de friske. En regner med at 160 000 mennesker døde på øya gjennom historien.
> 
> 
> Øya hadde en liten bosetning som ble forlatt rundt 1380 under Chioggiakrigen mellom Venezia og Genova.
> 
> 
> 
> I 1922 ble det bygd et psykiatrisk sykehus på øya. Ifølge rykter skal mange av pasientene ha sett de pinte åndene til pestofrene kort tid etter de kom her. Legen der undersøkte dette med å utføre brutale lobotomeringer og medisinske eksperimenter. Han skal visstnok ha sett et gjenferd selv og hoppet utfor tårnet på sykehuset. Etter dette ble sykehuset forlatt. 
> 
> 

Per dags dato er det restriksjoner på å gå i land på Poveglia som følge av bekymring for at publikum kan komme til skade, men mest for å bevare historiske bygninger på øyen. En organisasjon ved navn Poveglia per tutti association jobber for at øyen skal bli en urban park øy til glede for Venezia's befolkning og de har slått seg sammen med flere veldedige organisasjoner for å kunne finansiere et slikt prosjekt. Så kanskje det blir anledning til å besøke denne øyen i fremtiden.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om de mest skremmende stedane i verden fra Forbes.com
* Satellittbilde fra Google Maps


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**E6-prosjektet Østfold** var et arkeologisk forvaltningsprosjekt ved Kulturhistorisk museum, Universitetet i Oslo, som hadde som mål å undersøke automatisk fredete kulturminner som kom i konflikt med utvidelsen av veitraseen for E6 gjennom Østfold. Undersøkelsene fant sted mellom 2003 og 2006, innenfor kommunene Råde, Sarpsborg, Fredrikstad og Halden. Statens vegvesen bygget i forbindelse med denne utvidelsen sammenhengende firefelts motorvei fra Akershus til grensen mot Sverige. 38 lokaliteter med kulturminner ble berørt. Disse besto hovedsakelig av bosetningsspor og dyrkningsaktivitet. Kulturminnene var fra yngre steinalder, bronsealder og jernalder. Det ble også undersøkt helleristninger fra yngre steinalder og bronsealder.

Under undersøkelsene ble det blant annet avdekket flere til nå ukjente helleristningsfelt, samt en rekke bosetningsspor i form av langhus. Det største av disse ble funnet på Missingen i Råde. Huset, som er datert til romersk jernalder, var ca. 61 m langt, og er det lengste fra denne perioden i Norden.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturhistorisk museums nettside om E-6 prosjektet
**Under arbeid:** Denne artikkelen inngår i et prosjekt om bruk av Wikipedia i skolen. Den er under arbeid, og det kan derfor forekomme store og/eller hyppige endringer.

**Storgata 5a** ligger på høyre side av Storgata, like ved jernbaneovergangen. Bygget har en imponerende historie som strekker seg tilbake til 1800-tallet. Opprinnelig ble det oppført som et menighetshus. Etter en lang historie med flere eiere, har det nå funnet sin rolle som kontorlokaler. Storgata har lenge vært en viktig gate i Moss' byliv og er hjemstedet til mange ulike forretninger og minneverdige historiske bygninger. De fleste bygningene i denne gaten har blitt bevart og verdsatt for sin historiske betydning, inkludert Storgata 5a. Husets adresse har endret seg over tid. Det ble først registrert som Storgaden 3b i 1841, men ble senere kjent som Storgaden 5 fra 1884. Det er først etter 1933 at adressen ble endret til 5a, som er den nåværende.

*Historie*
----------

Storgata 5a har en rik historie som speiler Moss' utvikling gjennom tidene. Opprinnelig bygget som et menighetshus, tjente det samfunnet på forskjellige måter i årenes løp. Gjennom perioder med endrede eiere og funksjoner, har det bevart sin karakter og historiske verdi.

*Byggestil*
-----------

Bygget er enestående i sin arkitektur og tilhører den empiriske stilen. Pusset murverk er et karakteristisk trekk ved denne stilen. Den elegante og tidløse designen gir bygget en unik karakter som skiller seg ut i omgivelsene.

*Kulturminnevern (PBL)*
-----------------------

Storgata 5a har fått status som et kommunalt verneverdig kulturminne i samsvar med Plan- og bygningsloven (PBL). Dette betyr at bygget er anerkjent for sin historiske og kulturelle betydning og er beskyttet mot uønskede endringer som kan påvirke dets autentisitet.

*Register søk og Historisk kart*
--------------------------------

### *Register søk*

| EIER | GATENAVN | Nr. | GÅRD/BRUK | MATRIKKEL | ÅRSTALL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aslak Mikkelsen | Storgaden | 3b | Bosted | X | 1841 |
| Johannes Pedersen | 1868 |
| 1884 |
| 3b gammel/ 5a ny | 1889 |
| Sigfried Berg | 5a | 5 | 1897 |
| Jenny Eskelund | Storgaten | 1920 |
| Sigfried Berg | 1923 |
| 1933 |

### Historisk kart

* Kart over Storgaden 5a, Moss 1885Kart over Storgaden 5a, Moss 1885
* Kart over Storgaden 5a, Moss 1904Kart over Storgaden 5a, Moss 1904

Galleri
-------

* Bilde av storgata 5a fra en høyre under vinkel
* bilde av storgata 5a liten dør

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Kart - Kulturminnesøk». Besøkt 13. oktober 2023.
2. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1841. s. 208.
3. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1868.
4. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1884.
5. ↑  *matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1889.
6. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1897. s. 3.
7. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1920. s. 18.
8. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1923. s. 19.
9. ↑  *Matrikulerte eiendomme i Moss*. Moss kommune. 1933. s. 21.
10. ↑  «FINN kart - en ledende norsk karttjeneste». *FINN.no*. Besøkt 9. oktober 2023.
Lakselv kirke
**Porsanger prestegjeld**, inntil 1. januar 1965 benevnt **Kistrand prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Indre Finnmark prosti. Det omfattet sogn i Porsanger kommune i Finnmark fylke, og hovedkirken var Lakselv kirke. 

Porsangers kirkesogn er nå en del av Porsanger kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Finnmark prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I 1719 ble den første Kistrand kirke oppført, og ble lagt som annekskirke til Kjelvik prestegjeld. Ved kgl.res. av 19. juli 1793 ble fastsatt at Kistrand skulle være hovedsognet og Kjelvik annekssogn i *Kistrand prestegjeld*. Sognepresten i Kistrand ble samtidig pålagt ansvaret for finnene i Porsangerfjorden. Finnene i Laksefjorden utgjorde en anneksmenighet under dette prestegjeldet. Ved kgl.res. av 19. mars 1813, ble Kautokeino prestegjeld med Kautokeino og Afjuvarre lagt under *Kistrand og Karasjok* prestegjeld.

Kistrand og Karasjok prestegjeld dannet grunnlaget for Kistrand og Karasjok formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 30. januar 1851 ble Kautokeino igjen skilt fra Kistrand som eget sognekall, mens Karasjok fortsatt skulle være annekssogn under Kistrand. Ved kgl.res. av 18. mars 1861 ble Kjelvik annekssogn overført til Måsøy prestegjeld, og ved kgl.res. av 8. oktober 1872 ble Karasjok utskilt som eget Karasjok prestegjeld, gjeldende fra 1. mai 1873. Kgl.res. av 17. juni 1907 gav tillatelse til å bygge Børselv kapell. Ved kronprinsregt.s res. av 15. januar 1965 ble det fastslått at navnet skulle endres fra Kistrand til *Porsanger sognekall*, regnet fra 1. januar samme år, i samsvar med kommunenavnet som hadde blitt endret året før.

Porsanger prestegjeld ble overført fra Hammerfest til Indre Finnmark prosti, gjeldende fra 1. januar 1999.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Porsanger

Referanser
----------

1. ↑  *Kistrand kirke*. [Menighetsrådet]. 1981. s. 4-7.
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Finnmark, arkivverket.no
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. 1 2  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Rumsfelddoktrinen**, - oppkalt etter tidligere USAs forsvarsminister Donald Rumsfeld, er en neologisme skapt av journalister opptatt med det som oppfattes som transformasjon av det militære i USA. Den er vurdert som Rumsfelds eget bidrag til RMA (Revolution in Military Affairs). Doktrinen søker å øke styrke og beredskap og samtidig redusere støtten som kreves for å opprettholde militære styrker ved å redusere antall styrker i et krigsteater og bedre kvaliteten. Dette gjøres i hovedsak ved hjelp av LAVs (lette, pansrede kjøretøy) som skal speide etter fiender som så skal ødelegges via luftangrep..
De grunnleggende prinsippene i denne militære strategi er:

* Høy-teknologiske kombattante systemer;
* Stor satsing på luftstyrker;
* Små, men ekstra mobile bakkestyrker.

De tidligste faser i Afghanistan og Irak-krigen er vurdert som de to nærmeste implementeringer av denne doktrine.

Se også
-------

* Powelldoktrinen

Referanser
----------

1. ↑  Friedman, Thomas (3. oktober 2004). «Iraq: Politics or Policy?». *The New York Times*. Besøkt 28. september 2009.
2. ↑  Cordesman, Anthony (2004). *Iraq War: Strategy, Tactics and Military Lessons*. New York, NY. ISBN 0892064323.
3. ↑  «Off Target: The Conduct of the War and Civilian Casualties in Iraq (Human Rights Watch Report, December 2003)». *www.hrw.org*.
**Wilson-doktrinen** er en regel i Storbritannia som forbyr politiet og etterretningstjenestene å avlytte telefonene til medlemmer av House of Commons og House of Lords. Den ble innført i 1966 og er navngitt etter Harold Wilson, statsministeren fra Arbeiderpartiet som etablerte regelen. Siden den ble innført har utvikling av nye former for kommunikasjon, slik som mobiltelefon og e-post, og valg av medlemmer til Europaparlamentet og de nye delegerte nasjonalforsamlingene ført til utvidelser av doktrinen.

I juli 2015 kom det frem at doktrinens anvendelse på medlemmer av Europaparlamentet og delegerte nasjonalforsamlinger var blitt opphevet og i oktober 2015 avgjorde Investigatory Powers Tribunal at doktrinen ikke hadde rettskraft.

Referanser
----------

1. ↑  «First Minister demands urgent assurances». Scottish Legal News. 24. juli 2015. Arkivert fra originalen 24. juli 2015. Besøkt 27. juli 2015.
2. ↑  Thomas Tamblyn (14. oktober 2015). «GCHQ Can Monitor Communications Of MPs And Peers Rules Tribunal». *Huffington Post*.