recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adam Easton** (født i Easton i Norfolk i England, død 15. september 1398 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han hadde antagelig ledsaget erkebiskop Simon Langham til Roma, og da han først var der ble han på grunn av sine evner og kunnskaper engasjert i Den romerske kurie.[]

Han ble kreert til kardinal 21. desember 1381 av pave Urban VI, med *Santa Cecilia* som tittelkirke.

Han konspirerte mot pave Urban sammen med kardinalene Giovanni de Amelia, Ludovico Donato, Gentile de Sangro, Bartolomeo de Coturno og Marino Giudice.[] De ble fengslet på borgen i Nocera Umbria den 12. januar. Kardinal Easton ble satt fri, men de øvrige ble henrettet i Genova i desember 1385. Men han ble fratatt kardinalsverdigheten.

Senere ble han gjeninnsatt som kardinal, av pave Bonifatius IX den 18. desember 1389. Han dro da for en tid til England. Ingen av hans mange verker er blitt bevart.

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jo20211107053, besøkt 28. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810625466705606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   opac.vatlib.it, VcBA-ID 495/51817[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6ns3k2q, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Medias imperium under Kyaxares styre
**Kyaxares** eller **Hvakhshathra** Keyxusru kurdisk (regjerte 625–585 f.Kr.) var den mest handlingsdyktige kongen i Media.
Han reorganiserte og moderniserte den mediske hæren og slo seg så sammen med kong Nabopolassar av Babylon. De allierte overkjørte det assyriske imperiet og ødela Ninive i 612 f.Kr.

Etter denne seieren, erobret mederne det nordlige Mesopotamia, Armenia og noen viktige områder av Lilleasia, særlig Lydia.

Kyaxares var sønn av Fraortes og sønnesønn av Deiokes. Hans sønn Astyages etterfulgte ham som konge.

Kong Kyaxares regnes som en stor helt for dagens kurdere. Ifølge den russiske historikeren Vladimir Minorsky snakket mederene proto-Kurdisk. Graven til Kong Kyaxares ligger i byen Suleimania i Kurdistan (Irak), mens faren hans (Fraortes) er begravd i Mahabad, Iranske Kurdistan.

Referanser
----------

1. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Encyclopaedia Iranica
3. ↑  Herodot bok I, kap. 73

Kilder
------

* Diakonoff, I. M. (1993). «CYAXARES». *Encyclopaedia Iranica, Vol. VI, Fasc. 5*. s. 478-479.
* Herodot (1960). *Herodots Historie*. Oslo: Aschehoug.
* «Livius.org, *Cyaxares*». Besøkt 25.01.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Madius** | **Konge av Media**(625 f.Kr.–585 f.Kr.) | Etterfølger:**Astyages** |

| * v
* d
* r
Meder-dynastiet |
| --- |
| Deiokes **·** Fraortes **·** Madius **·** Kyaxares **·** Astyages |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Aage W. Owe** (født 1894, død 10. januar 1978) var en norsk kjemiker og industrileder. Owe tok eksamen som kjemiingeniør ved Norges tekniske høgskole i 1920, med innstilling til Kongen. Owe har blitt omtalt som den moderne margarinens far. Han er mest kjent som pådriver for opprettelsen av Årdal og Sunndal Verk, hvor han også var generaldirektør fra 1947-1964

32 år gammel fikk Owe Kongens fortjenstmedalje i gull for sin forskning på hermetikkemballasje. Fra 1923-1935 jobbet han ved O. Mustad margarinfabrikk. Fra 1935-1945 var han sjefskjemiker ved AS Margarincentralen. 1945-1946 var han teknisk direktør samme sted. Under og etter krigen arbeidet han også ved Statens Brenselsnevnd og Norsk Brenselimport. 

Owe var administrerande direktør og nestleiar i styret for A/S Årdal Verk frå starten i 1947 til 1952, då han vart generaldirektør i det utvida selskapet Årdal og Sunndal Verk (ÅSV). Owe var generaldirektør i ÅSV til 1964/1965.

Alt som student hadde Owe sentrale lederverv i studentorganisasjonar. Owe var formann i osloavdelingen til Den Norske Ingeniørforening (NIF) fra 1933-1935, og president i NIF i periodene 1937-1941 og 1945-1946. I 1941 ble NIF satt under komissarisk styre, og Owe avsatt som president. Etter det var Owe sentral i å bygge opp en illegal ingeniørorganisasjon, som samarbeidet med motstandsmiljøene i Norge. 

Owe var kjent for en «sentralistisk» leiarstil med stor sans for detaljstyring. Owe satt fra 1935 i en rekke offentlege utvalg. Innen næringsliv og utdanning hadde han mange tillitsverv. Owe tilhørte et miljø av industriledere, som inkluderte Jens Bache-Wiig, Alf Ihlen og Rolv Østbye. Dette miljøet var sentrale aktører i utviklingen av norsk industri etter krigen. Blant annet var de sentrale aktører bak satsningen på teknisk-naturvitenskapelig forskning i Norge, gjennom opprettelsen av Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, Sentralinstitutt for industriell forskning (SI), og NTHs samarbeidskomité. I tiden 1949-1952 var Owe dessuten leder for Studiplankomiteen for NTH. 

Owe var i en periode president i Norsk Kjemisk Selskap, formann i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, og medlem av Statens Energiråd. I 1958 fikk Owe Norsk Hydros pris for fremragende arbeid for industrien. Han var kommandør av St. Olav Orden. Owe har dessuten mottatt den svenske Nordstjerneordenen, Finlands Hvita Ros-orden, æresmedlemskap i NIF.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Aage Willand Owe, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nekrolog for Aage W. Owe, Jean Michelet 11. januar 1978
3. ↑  Bassøe, B.1961. Ingeniørmatrikkelen: Norske Sivilingeniører 1901-55 Med Tillegg. Oslo:Teknisk ukeblad.
4. ↑  Nekrolog, Morgenbladet 14. januar 1978

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
Kong Georg Vs jubileumsmedalje, avers
Kong Georg Vs jubileumsmedalje, revers
**Kong Georg Vs jubileumsmedalje** er en britisk medalje innstiftet i 1935 til minne om Georg V av Storbritannias sølvjubileum som konge. Den ble utdelt som ledd i feiringen av kongens 25 år på tronen.

Utforming
---------

Medaljen er i sølv og bærer på forsiden et venstrevendt dobbeltportrett av kong Georg V og dronning Mary sammen med omskriften «GEORGE • V • AND • QUEEN • MARY • MAY • VI • MCMXXV •». Majestetene portretteres i kroningsskrud, med kroner på hodet og ikledd kroningskåper. Kongen bærer et ordenskjede. Baksiden prydes av Georg Vs kongemonogram flankert av datoene «MAY 6 / 1910» og «MAY 6 / 1935».

Medaljebåndet er rødt med to blå og en hvit stripe langs kantene.

Medaljen ble utformet av William Goscombe John.

Tildeling
---------

Kong Georg Vs jubileumsmedalje ble tildelt i stort antall til kongelige, tjenestegjørende ved det kongelige hoff, ledende politikere, statstjenestemenn, folkevalgte på ulike nivåer, militære og medlemmer av politistyrkene i Storbritannia, i landets oversjøiske besittelser og i samveldeland. Det ble i alt tildelt 85234 eksemplarer av Kong Georg Vs jubileumsmedalje.

Kong Olav ble tildelt *Kong Georg Vs jubileumsmedalje*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Cole, Howard N: *Coronation and Royal Commemorative Medals 1887–1977*, London: J. B. Hayward & Son, 1977, s. 39–41. ISBN 0903754118.
2. 1 2  «Coronation and Jubilee Medals» i James Risk, Henry Pownall, David Stanley, John Tamplin og Stanley Martin: *Royal Service. Volume II*, Lingfield: Third Millennium Publishing/Victorian Publishing, 2001, s. 60–61.
3. ↑  Kong Olavs dekorasjoner, kongehuset.no. Lest 21. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* British Commonwealth Jubilee and Coronation Medals – The Silver Jubilee Medal 1935, New Zealand Defence Force.
* Commemorative Medals - King George V Silver Jubilee Medal - 1935, Veterans Affairs Canada.
Magleås
**Aage Westenholz** (født 18. april 1859 på Mattrup, død 23. desember 1935 på Magleås) var en dansk ingeniør og forretningsmann.

Han var sønn av godseier og finansminister i Danmark Regnar Westenholz, og var onkel til Karen Blixen. Westenholz tjente en formue som forretningsmann i Siam, og fra omkring 1900 til sin død ble han kjent for sitt arbeid for opprettelsen av frivillige korps til Danmarks forsvar, de såkalte rekylkorps. Han var medeier og styreleder i firmaet som eide Karen Blixens kaffefarm, Karen Coffee Company Ltd. Han fikk oppført den herskapelige hovedbygningen på sin eiendom Magleås i 1910.

I 1901 ble han ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Aage\_Westenholz[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Neerbek, Hans: *Ridder uden kors – Aage Westenholz og Danmarks forsvar*, Odense Universitetsforlag, 1996, ISBN 87-7838-183-5.
* Aage Westenholz i *Den store danske*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
En Jærhøne og hane.
**Jærhøns** er den eneste gjenlevende norske landrasen av høns. Rasen stammer fra Jæren, og ble reddet fra utrydding en gang på begynnelsen av 1900-tallet. Jærhøns bevares i dag ved Genbanken for fjørfe ved Hvam videregående skole, og er i tillegg en populær hobbyrase.

Kjennetegn ved Jærhøns
----------------------

Jærhøns tilhører de lette hønserasene. Hanen veier omtrent 2 kg og høna veier omtrent 1,75 kg. Fjærdrakten finnes i to varianter: Mørke Jærhøns (MJ) og Lyse Jærhøns (LJ). Begge variantene har lysebrune fjær rundt hals og hode, med mørk skifergrå stripet eller spraglet fjørdrakt på rygg, bryst, vinger og halefjær. Forskjellen er at MJ er stripet skifergrå og mørkegrå på dunen på bak-/undersiden av kroppen, mens LJ har lysebrun dun på dette stedet. Hanene er hovedsakelig hvite i fjørdrakten i begge varianter, med noe brunt på ryggen hos haner av MJ. 

Skallfargen på eggene er hvit hos LJ, og kremfarget hos MJ. Eggene veier omtrent 55 gram (lavere eggvekt for unge høns; høyere for eldre høns) – altså relativt store egg i forhold til kroppsvekten. Jærhøns har kjønnsvisende kyllinger som dagsgamle og de begynner å verpe ved ca. 5 måneders alder, og verper rundt 160 egg i året.

Adferd og instinkter
--------------------

Jærhøns er en kvikk og årvåken rase. De er ofte nervøse rundt mennesker, og det er vanskelig å få dem håndtamme (i motsetning til dverghøns og mellomtunge raser). Jærhøns er svært ivrig fôrsøkende, og i sommerhalvåret kan de finne mesteparten av sin egen føde selv. De verper imidlertid mye bedre hvis de får tilskudd av helkorn, f eks havre og hvete, evt havre og bygg. I vinterhalvåret bør de få kraftfôr med vitamin- og mineraltilskudd. 

Instinktet for ruging er helt bortfalt i dagens Jærhøns; det ble sannsynlig avlet bort en gang i første halvdel av 1900-tallet.

I likhet med andre lette hønseraser er Jærhøns flinke til å fly. Jærhøns tar seg lett opp på vagler to meter over bakken. En skremt høne kan ta 10 til 20 meters horisontal flukt. Det er med andre ord en kostbar rase å gjerde inn, sammenlignet med f eks dverghøns eller mellomtunge raser.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jægerbakken** i Ytre Sandviken, starter nederst i krysset ved Breiviksveien og strekker seg opp til Helleveien i nord. Midt i Jægerbakken går Mollbakken inn i Jægerbakken og danner et kryss. Øverst i bakken til venstre er det gangsti til NHH og Lehmkuhlhallen. Samme sted til venstre er det gangsti mellom husrekkene som har gjennomgang til Mollbakken. Øverst, er Jægerbakken en blindvei for biler. Adkomst videre langs Helleveien er gang og sykkelsti. Bilkjøring ut fra Jægerbakken, er via Mollbakken eller Breiviksveien. 

Navnet Jægerbakken ble vedtatt i 1917 etter klokker Niels Krag Jæger (1706–1780), som var landbrukskyndig, en foregangsmann for oppdyrking av myrer og treplanting; oppfinner av en radsåmaskin som han demonstrerte i 1773 på dette området som bærer hans navn.

Litteratur
----------

* Kartbok for Bergen - Utgitt av Bergens Tidende, utgave år 2002. ISBN 82-992152-6-9

Eksterne lenker
---------------

* 
* 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Barry Edward Domvile** (født 5. september 1878, død 13. august 1971) var en fremtredende britisk admiral og senere ledende britisk fascist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Barry Domvile var sønn av admiral Compton Domvile og fulgte i farens fotspor så fort han var gammel nok.

### Militær

Før første verdenskrig var han *Assistant Secretary* for Committee of Imperial Defence, og under krigen deltok han som kommandør for destroyere og kryssere. Etter krigen ble han plandirektør og stabssjef hos kommandøren for Middelhavsflåten, og i 1925 ble han kommandør for slagskipet «Royal Souvereign».

Mellom 1927 og 1930 var han direktør for Department of Naval Intelligence, og kommanderte så den tredje krysserskvadronen til 1932, da han ble utnevnt til president for Royal Naval College. Domvile ble pensjonert i 1936.

Domvile var en tilhenger av fascismen og spesielt nasjonalsosialismen, og var aktiv i Anglo-German Fellowship. Han grunnla videre den protyske kulturorganisasjonen The Link.

Han støttet British Peoples Party-kandidaten St. John Philby ved valget i 1939. På grunn av sine protyske holdninger ble han internert mellom 7. juli 1940 og 29. juli 1943. Opplevelsene under interneringen gjorde ham forbitret og styrket ham i hans antisemittiske overbevisninger.

Domvile var en aktiv dagbokskriver, og under interneringen gjemte han bind 56 av sin dagbok i haven, hvor den ikke ble oppdaget av myndighetene. Etter hans død ble dagbøkene overtatt av Royal Naval College. De er en viktig kilde til britiske fascisters aktiviteter mellom krigsutbruddet og masseinterneringen i mai 1940.

Domvile var *Knight Commander* av Order of the British Empire, *Companion* av Order of the Bath og *Companion* av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden.

Publikasjoner
-------------

* *From Admiral to Cabin Boy* (1947; «kabinen» viste til hans celle i Brixton prison under interneringen) ISBN 0-89562-099-5
* *Look to Your Moat* (en britisk marine- og sjøfartshistorie)
* *The Great Taboo: Freemasonry*
* *Straight from the Jew's Mouth*
* *Truth about Anti-Semitism*

Referanser
----------

1. 1 2   Dreadnought Project, oppført som Barry Edward Domvile, Dreadnought Project page Barry\_Edward\_Domvile[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage, oppført som Admiral Sir Barry Edward Domvile, The Peerage person ID p38327.htm#i383266, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p38327.htm#i383266, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Edmond (til v.) og Jules de Goncourt
**Goncourt-brødrene** var Edmond de Goncourt (1822–96) og Jules de Goncourt (1830–70), begge franske forfattere nært forbundet med naturalismen. De utgjorde et partnerskap som «muligens er unikt i litteraturhistorien. Ikke bare skrev de alle bøkene sammen, de tilbrakte ikke mer enn ett døgn fra hverandre i løpet av sine voksne liv, inntil Jules' død endelig skilte dem ad i 1870».

De gav ut bøker som omhandlet kunst og samfunnsliv på 1700-tallet (f.eks. *Portraits intimes du XVIII siecle*), De skrev også den lange *Journal des Goncourt* fra 1851, som gir et interessant innblikk i litteratur og samfunnsliv i deres levetid. 

De publiserte seks romaner, hvorav *Germinie Lacerteux* (1865) var den fjerde. Den er basert på den sanne historien om deres hushjelp, Rose Malingre, som levde et dobbeltliv de ikke hadde noen mistanke om.

Verker
------

### Romaner

* *Germinie Lacerteux* (1865)
* *Madame Gervaisais* (1869)

### Annet

* *Journal des Goncourt* 1851-1896

Referanser
----------

1. ↑  Kirsch (2006)

Kilder
------

* Kirsch, Adam «Masters of indiscretion» i *The New York Sun* 29. august 2006

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Barry Hawkins** (født 23. april 1979 i Kent) er en engelsk profesjonell snookerspiller.

Han nådde topp 32 på verdensrankingen for sesongen 2004/2005 etter at han kom til semifinalen i Welsh Open i 2005 og hadde flere andre gode resultater. I 2005/2006 sesongen kom han til semifinalen i Grand Prix i tillegg til semifinalen i Welsh Open igjen. Dette året slo han også den høyt anerkjente Ding Junhui i kvalifiseringen til verdensmesterskapet. Denne prestasjonen gjorde at han sikret seg enn ranking innen topp 16 i verden. I selve verdensmesterskapet møtte han tidligere verdensmester Ken Doherty i første runde og tapte 1–10.

Sesongen 2006/2007 var skuffende for Hawkins, det eneste bra resultatet kom i China Open hvor han igjen kom til en semifinale. I verdensmesterskapet tapte han 9–10 i første runde mot Fergal O'Brien og falt dermed ut av topp 16 på verdensrankingen.

I begynnelsen av sesongen 2007/2008 vant Hawkins kvalifiseringsturneringen til Masters etter 6–4 seier over Kurt Maflin i finalen.

Referanser
----------

1. ↑   www.love-snooker.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.worldsnooker.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.kentonline.co.uk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Hawkins reaches Wembley Masters» **(engelsk)**. BBC.co.uk. 13. september 2007. Besøkt 5. november 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Barry Hawkins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (cn) Barry Hawkins – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Barry Hawkins – AZBilliards Rediger på Wikidata

* (en) Barry Hawkins – CueTracker Rediger på Wikidata
**Barrimore Matthew St. Leger**, ofte stavet *St. Ledger* (født 1733, død 1789), var en britisk oberst som ledet en invasjonsstyrke under den amerikanske uavhengighetskrigen.

St. Leger ble døpt 1. mai 1733 i County Kildare i Irland. Han var sønnen til sir John St. Leger og Lavina Pennefather, ble utdannet ved Eton College og University of Cambridge.

Han sluttet seg til British Army i april 1756 og tjenestegjorde som fenrik i 28. infanteri. Han kjempet under kommando av general Abercrombie i Canada i 1758 under beleiringen av Louisbourg på Cape Breton Island og under Wolfe i 1759 i beleiringen av Quebec. Han ble oppnevnt til brigadermajor i juli 1760 og tjenestegjorde som stabsoffiser under felttoget mot Montréal som ble ledet av James Murray. 16. september 1762 ble St. Leger forfremmet til major.

Mens han var oberstløytnant i 34. infanteri i 1777, ble han valgt til å lede den vestlige offensiven som dannet en gren i Saratogafelttoget. John Burgoyne gjorde ham til midlertidig brigadegeneral for dette oppdraget slik at han hadde høyere grad enn offiserene i militsen som deltok. Han rykket frem med sine styrker til Fort Stanwix, men fant det godt beskyttet og satte i gang en beleiring. Han slo tilbake den amerikanske militsens forsøk på å bryte beleiringen ved å overfalle Nicholas Herkimers styrke i slaget ved Oriskany i 1777. Da ryktene om en unnsetningsstyrke under Benedict Arnold nådde ham, var han tvunget til å trekke seg tilbake til Canada.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Dictionary of Canadian Biography, Dictionary of Canadian Biography ID st\_leger\_barrimore\_matthew\_4, besøkt 22. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Cambridge Alumni Database, Cambridge Alumni Database ID ST751BM, besøkt 22. februar 2021[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni
 |
**Fossum** er et strøk i Bærum kommune, vest for Lysakerelva ved Bogstadvannet og nord for Eiksmarka. Gården Fossum har navn fra fossene i elva som nå er oppdemmet og avgrenser Bogstadvannet mot sør. Det er gode badeplasser på Fossum.

Fossum Jernverk ble grunnlagt i 1770-årene, og var en del av Bærums Verk. I 1791 ble verket kjøpt av Peder Anker, som anla Ankerveien mellom Fossum og Bærums Verk. Fossum verk ble nedlagt i 1858. Fortsatt står verkets skolebygning og en del arbeiderboliger, og deler av damanlegget.

På Fossum ligger idrettsanlegget til Fossum Idrettsforening og treforedlingsbedriften Fossum Bruk, som eies av Løvenskiold.

| * v
* d
* r
Badeplasser i Bærum |
| --- |
| Berger svømmehall **·** Bogstadvannet **·** Borøya **·** Burudvann **·** Båtstøjordet **·** Fossum **·** Kadettangen **·** Kalvøya **·** Nadderud svømmehall **·** Pelvikodden **·** Rolfstangen **·** Sarbuvollen **·** Smedtangen **·** Snarøya **·** Østernvann |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Christian Frederik Emil Horneman** (født 17. desember 1840 i København, død 8. juni 1906 samme sted) var dansk komponist og dirigent. Han var venn og studiekamerat av Edvard Grieg. Han var sønn av komponisten Emil Horneman (1809–1870).

C.F.E. Hornemann studerte ved konservatoriet i Leipzig i 1857-1860 og komponerte under dette oppholdet sin *1. strykekvartett i g-moll*. Etter hjemkomsten til Danmark stiftet han i Leipzig sammen med blant andre Edvard Grieg musikkforeningen *Euterpe*. Herved fikk de unge komponister et forum for de verker som den meget dominerende Niels W. Gade ikke ville oppføre i *Musikforeningen*. Euterpe fungerte bare noen få år. Til gjengjeld stiftet Horneman allerede i 1874 sammen med Otto Malling *Koncertforeningen*, hvis repertoar kom til å omfatte betydelige utenlandske verker samt verker av en rekke unge danske komponister.

Utover å være konsertarrangør videreførte Horneman sin fars musikkhandel og –forlag og grunnla sitt eget konservatorium i protest mot *Kjøbenhavns Musikkonservatorium* som Gade var leder av. Horneman var tilhenger av en mer internasjonal oppfattelse av musikk, som stod i motsetning til 1800-tallets nasjonalromantikk. Han er begravet på Assistens Kirkegård i København.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gravsted.dk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 17. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   MSR / Gorneman[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Horneman fra Det Kgl.Bibliotek[*død lenke*]

Portal: Danmark

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** MusicBrainz
 |
**Fossum hovedgård** er en tidligere hovedgård i Modum. Den ble 22. mai 1778 kjøpt av Det Kongelige Modumske Blaafarveværk for 30 000 riksdaler, og selve fargeverket ble bygget på arealene til gården ved Haugfossen, som er den fossen på Østlandet med høyest fritt fall. Det ble videre oppført en herskapelig hovedbygning som senere ble brukt som bolig for flere av verkets direktører. I perioden 1821–1836 var Fossum hovedgård bolig for verkets generaldirektør og medeier Benjamin Wegner, som i 1836 kjøpte Frogner Hovedgård i Aker. Senere var hovedgården bolig for andre direktører knyttet til bedriften. I 1826 ble herskapshuset Nyfossum oppført som bolig for hytteinspektør Friedrich Roscher, etter tegninger av Roscher selv. Denne bygningen er i dag kunstmuseum og en del av museumsanlegget på Blaafarveværket. Hovedbygningen på Fossum hovedgård brant ned til grunnen i 1932. Paviljongen med form som et romersk rundtempel som nå står på «Utsikten» i Frognerparken stod opprinnelig på Fossum hovedgård.

Litteratur
----------

* Modums historie I–VII

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Sheng Shicai** (kinesisk: 盛世才, pinyin: *Shèng Shìcái*, Wade-Giles: *Sheng Shih-ts'ai*, født 1895 eller 1897 i Kaiyuan i provinsen Liaoning i Kina, død 13. juni 1970) var en kinesisk krigsherre som hersket over Xinjiang fra 12. april 1933 til 29. august 1944.

Liv og virke
------------

Han begynte sin karriere under Guominjun. Han ble først sendt til Xinjiang for å arbeide for guvernør Jin Shuren i 1930. Han nedkjempet kumul-opprøret (februar 1931 – oktober 1931) med støtte fra Sovjetunionen, men som motytelse inngikk han så mange avtaler med russerne at de i praksis hadde kontrollen i Xinjiang. 

Etter Josef Stalins ønske ble Sheng medlem av det sovjetiske kommunistparti i august 1938. Han mottok partikort nr. 1859118 direkte fra Molotov under et hemmelig besøk i Moskva. Xinjiang under Shengs styre var dermed bare i navnet del av Kina, for enhver vektig avgjørelse måtte klareres med det sovjetiske konsulat Tihwa (迪化］, idag: Ürümqi). Under sine år som guvernør underkuet han uighurene og kasakhene, og var kjent for sin utstrakte bruk av tortur. 

I 1942 fikk han på følelsen at Sovjetunionen ville bryte sammen, og endret da sin holdning. Han ble anti-sovjetisk, utviste sovjetiske rådgivere og henrettet en rekke hankinesiske kommunister som blant annet Mao Zemin, Mao Zedongs bror, i håp om å vinne støtte fra Kuomintang (KMT) for sitt fortsatte styre. Men Sheng undervurderte KMTs mistillit til ham. KMT fjernet ham fra makten i august 1944, delvis for å holde seg inne med Sovjetunionen og få slutt på grensesammenstøtene som fant sted på grensen mellom Xinjiang og Ytre Mongolia i det omstridte og mineralrike fjellområdet Baitik Bogdo.

Han forlot Xinjiang 11. september 1944 for å slutte seg til Kuomintangs regjering som minister for jordbruk og skogbruk. Hans eiendeler, mye av det plyndret gods, trengte han 50 lastebiler for å få med seg – blant annet 1 500 kg gull og 15 000 kg sølv.

Han flyktet til Taiwan med KMT ved slutten av den kinesiske borgerkrig i 1949.

Politisk bok
------------

I 1958 skrev han sammen med Allen S. Whiting boken *Sinkiang: Pawn or Pivot* .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sheng Shicai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
*Erkeengelen Michael*, malt av Guido Reni.
**Santa Maria della Concezione dei Cappuccini**, eller *Vår Frue av kapusinernes stiftelses kirke* i Roma, Italia, var bestilt av pave Urban VIII til broren Antonio Barberini, som var medlem av kapusinerordenen. Den ligger til Via Veneto, nær Piazza Barberini

Interiøret
----------

Kirken er tegnet av arkitektene Antonio Casoni og Michele da Bergamo og bygd mellom 1626 og 1631. Den består av et lite midtskip og flere sideskip brukt som kapeller med egne altere. I et av kapellene finnes levningene etter St. Felix av Cantalice og i et annet graven til den hellige Crispin av Viterbo.

Kunstverkene
------------

Det første kapellet har det dramatiske alterbildet *(ill.)* *Erkeengelen Michael*, malt av Guido Reni ca. 1635. og Gherardo delle Nottis *Kristi bespottelse*, foruten *Paulus får synet igjen* (ca. 1631) av Pietro da Cortona.

Det andre kapellet har *Forvandlingen* av Mario Balassi, og en *Nedkomst* (ca. 1632) av Lanfranco samt *Santa Felice da Catalice* av Alessandro Turchi,.

I det tredje finnes *Sankt Fransiscus mottar sine stigmata* av Domenichino og *Bevitnelsen* av Andrea Camassei.

Det fjerde inneholder *Bønn i Getsemane* (ca. 1632) av Baccio Ciarpi. 

Der er to bilder av maleren Andrea Sacchi i det femte kapellet: *Den hellige Antonius* og *Jomfruens tilsynekomst* (1645, viet til St. Bonaventure. Der er også et skulptert gravmele for *Alexander Sobieski* utført av Camillo Rusconi.

Kapusinerkrypten og ossuariet
-----------------------------

Kirken er mest kjent som ossuarium, som inneholder beinrestene av mere enn 4 000 kapusinermunker, samlet mellom år 1528 og 1870. De er dandert i dekorative mønstre i barokk- og rokokkostil. Som turistattraksjon konkurrerer denne med katakombene. Det tsjekkiske Sedlec-ossuariet (1870) sies å ha blitt inspirert av dette.

Fra krypten
-----------

* Andre kapell Andre kapell
* Andre kapell, detaljAndre kapell, detalj
* Fjerde kapellFjerde kapell

Referanser
----------

1. ↑   vocab.getty.edu[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Sacred Music in the heart of Rome». *Romaoperatickets.com*. Besøkt 24. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Official website

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Shenyang J-6** (歼-6; NATO-kallenavn: *«Farmer»* ) er et kinesisk jagerfly, og i utgangspunktet en kopi av MiG-19. Den første J-6, en MiG-19P satt sammen i Kina, fløy første gang 17. desember 1958, og den første kinesiskbygde J-6 fløy 30. september 1959. Noen få J-6 ble produsert, og disse ble fulgt av noen få MiG-19PM produsert under betegnelsen **J-6B**, men «det store spranget» ødela all kvalitetskontroll i flyindustrien. Ikke en eneste J-6 ble akseptert av det kinesiske flyvåpenet mellom 1958 og 1960, mange fly måtte skrapes, og produksjonen av J-6 kom ikke i gang igjen før i 1961.

Fra 1961 valgte man å produsere en kopi av MiG-19S, fremdeles under betegnelsen J-6, og flyet ble operativt fra 1964. Men fra 1966 ble både produksjon og kvalitetskontroll igjen forstyrret, denne gang av kulturrevolusjonen, og ikke før i 1973 var man i en situasjon hvor man kunne tenke på videre utvikling. En to-seters treningsvariant ble produsert under betegnelsen **JJ-6**, og fra april 1976 begynte man å produsere en rekognoseringsvariant under betegnelsen **JZ-6**.

J-6 ble produsert helt opp på 80-tallet, og omkring 3 000 fly av alle varianter ble bygget. J-6 ble eksportert til en rekke land under betegnelsen **F-6**, inkludert Albania, Bangladesh, Egypt, Iran, Irak, Nord-Korea, Pakistan, Somalia, Tanzania, Vietnam og Zambia.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | J-6 |
| --- | --- |
| Vingespenn | 9,20 m |
| Lengde | 12,60 m |
| Høyde | 3,88 m |
| Vingeareale | 25,00 m² |
| Nettovekt | 5 760 |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 1 700 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 10 000 kg |
| Operativ rekkevidde | 685 km ( med 2× eksterne drivstofftanker på 760 liter hver ) |
| Annet |  |
| Motor | 2× LM Wopen-6 turbojetmotorer ( 25,49 kN hver, 31,87 kN med etterbrennere) |

Eksterne lenker
---------------

* Shenyang (AVIC) J-6 / F-6 (Farmer)
**Afrânio Antônio da Costa** (født 14. mars 1892 i Rio de Janeiro, død 26. juni 1979 i Rio de Janeiro) var en brasiliansk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Da Costa vant to olympiske medaljer i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det brasilianske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen 50 meter militærpistol med 2 264 poeng, bak USA og Sverige. De andre på laget var Dario Barbosa, Sebastião Wolf, Guilherme Paraense og Fernando Soledade. Da Costa skjøt 489 poeng som var det beste resultatet på Brasils lag og det nest beste i den individuelle konkurransen, bak amerikaneren Karl Frederick.

Da Costa var Brasils flaggbærer under åpningsseremonien OL 1920.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv i skyting, 50 meter pistol Brasils flagg Brasil
* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse i skyting, 50 meter militærpistol lagskyting Brasils flagg Brasil

Eksterne lenker
---------------

* (en) Afrânio da Costa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Afrânio da Costa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Afrânio da Costa – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (pt) Afrânio da Costa – Brasils olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Santa Maria dell'Anima
**Santa Maria dell'Anima** er den tyske, katolske nasjonalkirken i Roma. Den tyske paven Hadrian VI er begravet i kirken. Det tyske prestekolleget og pilegrimshospitset, Collegio Teutonico di Santa Maria dell'Anima, har tilhold i tilknytning til kirken.

Historie
--------

Kirkens historie går tilbake til en privat hospitsstiftelse grunnlagt for pilegrimer fra den tyskspråklige delen av det hellige romerske rike (det tysk-romerske rike) på 1300-tallet av et ektepar fra Nederlandene. Til hospitset hørte en gotisk kirke, oppført mellom 1431 og 1433. I 1499 besluttet det tyske broderskapet under lederen, Johannes Burkhard, å oppføre en ny bygning for hospitset med en ny kirke. Grunnstenen ble lagt i 1500. Omkring 1523 var bygningen ferdigstilt.

Kirken er gravmæle for bl.a. prominente tyske pilegrimer og tyskere bosatt i Roma. Også den siste paven fra det tysk-romerske rike, Hadrian VI, er begravet i kirken. Gravmonumentet for kardinal Matthäus Schiner eksisterer derimot ikke lenger, og ble trolig ødelagt under plyndringen av Roma i 1527.

Arkitektur
----------

Dagens kirke er en ren renessansebygning. Det er en hallkirke med tre skip og et langt kor.

Utsmykning
----------

Ved siden av gravmalerier og minnetavler inneholder kirken fresker av Giovanni Francesco Grimaldi, alterbilleder av Carlo Saraceni, Francesco Salviati og Giulio Romano og skulpturer av Francois Duquesnoy. Hadrians VIs gravmonument befinner seg på høyre side i koret. Det ble utformet av Baldassare Peruzzi, de allegoriske figurene for kardinaldydene rettferdighet, vishet, tapperhet og måtehold stammer bl.a. fra Michelangelo Senese.
En freskesyklus fra 1531 med scener fra den hellige Barbaras liv er utført av Michiel Coxie på oppdrag fra kardinal Willem van Enckevoirt.

I koret ovenfor Hadrian VIs gravmonument er æresgraven for arveprins Karl Fredrik av de forente hertugdømmene Jülich-Kleve-Berg. Monumentet ble tegnet av hans oppdrager, Stephanus Winandus Pighius, og utformet av billedhuggerne *Nicolas Mostaert* og *Gillis van den Vliete*.

Referanser
----------

1. ↑   kirkebygning[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Santa Maria dell'Anima (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Santa Maria dell'Anima – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Norges Varehandelshøyskole** var en skole for handelsutdanning, etablert i Bærum i 1967 under navnet *Norsk Kjøpmannsinstitutt*. Instituttet ble opprettet i februar 1965, og startet undervisningen høsten 1967. Skolen ble i 2000 fusjonert inn i Handelshøyskolen BI; BI viderefører skolen som kursavdelingen *BI varehandel*. 

Skolen hadde inntil 1990 lokaler på Rykkinn, med Rykkinn senter som øvingsarena. Skolen tilbød et diplomkurs på høgskolenivå, et deltidsstudium i butikkledelse og et bredt spekter av ulike kurs for bransjen. Skolen utga også lærebøker, arrangerte konferanser, og drev med utredningsoppdrag.

Referanser
----------

1. ↑  «Arbeiderbladet 1965.02.02». Oslo. 1965. s. 14.
2. ↑  *Studiekurs i butikkledelse : butikkorganisasjon*. Rykkinn: Høyskolen. 1990. s. baksiden.
3. ↑  *Varehandelen, forbrukerne og samfunnet*. NOU 1977:9. Oslo: Universitetsforlaget. 1977. s. 169. ISBN 8200703509.
4. ↑  Bjørnstad, Jan Henrik (1985). *Instituttsektoren : katalog over forskningsenhetene*. Oslo: Norges allmennvitenskapelige forskningsråd. s. 113. ISBN 8272181495.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Henry McMahon, 1915
Brev sendt 25. oktober 1915
**Hussein-McMahon-korrespondansen** var en av tre avtaler Storbritannia inngikk under første verdenskrig vedrørende territorium i dagens Midtøsten. Avtalen kom i stand gjennom en brevveksling mellom Hussein Ibn Ali, sharif av Mekka, og Henry McMahon, den britiske høykommissæren i Egypt. Brevvekslingen foregikk fra sommeren 1915 til høsten 1916.

Bakgrunn
--------

Situasjonen i Midtøsten var underordnet det som pågikk i Europa, men både Storbritannia og Frankrike ønsket større kontroll i områdene som da var underlagt Det osmanske riket. Osmanene var allierte med Sentralmaktene under krigen og kjempet dermed mot Storbritannia og Frankrike. 

Forholdet mellom sharif Hussein av Mekka og de osmanske herskerne i Istanbul hadde lenge vært anspent. Hussein, som var overhode for hashemitt-klanen, ønsket å utvide sitt maktgrunnlag i regionen. Han regjerte på dette tidspunktet over Hijaz, området som i dag er den vestlige delen av Saudi-Arabia. Sommeren 1915 sendte han dermed det første brevet i en korrespondanse som i alt skulle bli bestående av 10 brev.

Innhold
-------

I brevet foreslo Hussein et samarbeid med Storbritannia. I bytte mot britisk garanti for opprettelsen av en uavhengig arabisk stat med Hussein som overhode etter krigen, skulle Hussein igangsette et arabisk opprør mot de osmanske herskerne. Områdene Hussein ønsket i den tiltenkte staten innebar de arabiske områdene fra Middelhavet til grensen til Iran, samt Den arabiske halvøya. 

Britene var først skeptiske til Husseins enorme territorielle krav. Deres alliansepartner Frankrike ønsket også innflytelse i regionen, og det var uansett for tidlig i krigen til å definitivt avgjøre grensesettingen i området. Den 24. oktober 1915 fikk derimot Hussein britisk bekreftelse på at de gikk med på avtalen. De allierte trengte hjelp mot de overraskende sterke osmanske styrkene. Britene satte riktignok som betingelse at den hypotetiske staten ikke skulle inkludere områder der befolkningen ikke utelukkende var arabiske. Området kjent som Palestina ble aldri direkte nevnt i korrespondansen, men ble indirekte lovet Hussein..

Resultat
--------

Da krigen tok slutt sto avtalen mellom McMahon og Hussein i konflikt med både Sykes-Picot-avtalen av 1916 og Balfourerklæringen av 1917. Det endte med at Storbritannia og Frankrike i stor grad delte regionen seg i mellom i mandatområder, samt at begge land støttet opp om sionistenes arbeid for sin egen jødiske stat. Husseins forhåpninger om sin egen arabiske stat falt dermed sammen.

Referanser
----------

1. ↑  Waage, 2013, s. 63
2. ↑   Waage, 2013, s. 64-65
3. ↑  Waage, 2013, s. 65
4. ↑  Waage, 2013, s. 65
5. ↑  Waage, 2013, s. 65

Litteratur
----------

* Waage, Hilde Henriksen (2013). *Konflikt og stormaktspolitikk i Midtøsten*. Oslo: Cappelen Damm. s. 63-66. ISBN 9788202408312.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Et **plateselskap** er et selskap som spesialiserer seg på produksjon, distribusjon og promotering av musikk- og videoopptak på forskjellige formater, i all hovedsak formatene CD, LP, DVD, SACD og kassett.

Platemerke
----------

Et plateselskap kan være, eller være del av et internasjonalt underholdningskonsern, og vil da av markedsføringshensyn ofte operere med flere platemerker ( innen norsk musikk-bransje ofte kalt «*label*» eller «labeler», fra det engelske ordet «record label»). Begrepet «*sub-label*», relaterer til dette.

Distribusjonsavtale
-------------------

Et plateselskap kan også være et mindre, uavhengig firma – da ofte med distribusjonsavtale med et av de store selskapene.

De fire store selskapene
------------------------

De fleste større plateselskap er i dag eid av store multinasjonale virksomheter som representerer den største delen av musikk- og filmindustrien, men antallet uavhengige plateselskaper har den siste tiden økt. I 2005 ble 81,87 % av all musikk som ble solgt i USA distribuert av «de fire store» plateselskapene EMI, Universal Music, Sony Music Entertainment og Warner Music Group, mens kun 18,13 % selges av uavhengige plateselskap. I 2004 ble 27,36 % solgt av uavhengige plateselskap. Før desember 1998 var det seks store plateselskap som dominerte musikkmarkedet. Dette ble endret til fire da Sony Music og BMG ble slått sammen og PolyGram ble kjøpt opp av Universal Music. Utenfor USA står de fire store plateselskapene «kun» for 70 % av salget.

Eksterne lenker
---------------

* RIAA Radar – Sjekk hvilke musikkutgivelser som er gitt ut av et plateselskap som samarbeider med RIAA (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Bryggen i Bergen var et av de første norske verdensarvstedene som ble innskrevet på UNESCOs liste (1979) Foto: Michal Gorski 
Et punkt på Struves meridianbue, Harstad. Innskrevet på UNESCOs liste i 2005 Foto: Clemensfranz 
**Norges Verdensarv** er en organisasjon som består av verdensarvstedene i Norge og de fire norske punktene på Struves meridianbue som er innskrevet på UNESCOs verdensarvliste. Denne internasjonale listen omfatter kulturminner, kulturmiljøer eller naturområder som er av fremragende universell verdi (OUV) fra et historisk, kunstnerisk, vitenskapelig eller estetisk synspunkt.

Norges Verdensarv ble stiftet 4. desember 2007, og har som formål, ifølge vedtektene, «å ivareta og fremme de norske verdensarvstedenes fellesinteresser og bidra til bevaring og utvikling i samsvar med UNESCOs verdensarvkonvensjon og beste praksis. Norges Verdensarv skal:

* Skape økt forståelse for det ansvar, de forpliktelser og muligheter som er knyttet til verdensarven.
* Stimulere til faglig utveksling og samarbeid om verdensarvspørsmål, og være en erfaringsarena».

I Norge er det 20 kommuner som har verdensarv innenfor kommunegrensen. Alle disse kommunene er medlemmer av Norges Verdensarv. Dét er også sju fylkeskommuner, rundt 20 museer, frivillige organisasjoner, næringsutviklingsselskap og verneområdestyrer.

I tillegg til et internasjonalt samarbeid mellom de ulike landene, finnes en nordisk forening, *Nordic World Heritage Association*, den nordiske verdensarvforeningen, som ble stiftet i 2016. Før den tid hadde samarbeidet i Norden resultert i at *Nordisk Verdensarvnettverk* ble dannet i 1995 etter initativ fra *Museiverket* i Finland og *Riksantikvarieämbetet* i Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  «Verdensarven i Norge - Norges Verdensarv». *www.norgesverdensarv.no*. Besøkt 29. februar 2020.
2. ↑  «Snuoperasjonen». *Dagbladet*: 24. 5. januar 2008.
3. ↑  «Vedtekter - Norges Verdensarv». *www.norgesverdensarv.no*. Besøkt 29. februar 2020.
4. ↑  Sletten, Olav og John A. Bryde (31. januar 2018). «Innspill til ny stortingsmelding om kulturminnepolitikken» (PDF). regjeringen.no. Besøkt 1. mars 2020.
5. ↑  «Nordisk Verdensarvnettverk - Norges Verdensarv». *www.norgesverdensarv.no*. Besøkt 1. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Plathypodema*** er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.

Utseende
--------

Middelsstore (3 – 10 mm), slanke biller, mer eller mindre sylindrisk kroppsform. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller brunaktige. **Hodet** er ganske stort, gjerne mer eller mindre firkantet, og skilt fra brystskjoldet (pronotum) ved en tydelig, smal "hals". Fasettøynene er vanligvis ganske små og antennene tynne. Antennene er festet under en "hylle" dannet av pannens fremkant. **Brystskjoldet** (pronotum) er gjerne lengre enn bredt, noen ganger smalere enn hodet. **Dekkvingene** er omtrent så lange som brystskjoldet, omtrent parallellsidige. **Bakkroppen** er lang og mer eller mindre sylindrisk, oftest kraftig punktert. **Beina** er vanligvis ganske korte, og, særlig hos den artsrike slekten *Lathrobium*, kraftige, tilpasset graving.

Levevis
-------

Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sør-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien smalkortvinger, Paederinae Fleming, 1821
					- Stammen **Paederini** Fleming, 1821
						* Understammen Dolicaonina Casey, 1905
							+ Slekten ***Plathypodema*** Fagel, 1958
								- *Plathypodema australe* Fagel, 1958
								- *Plathypodema oudeboschense* Fagel, 1959

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
2. ↑  Fagel, G. 1958. Paederini (Coleoptera Polyphaga) Fam. Staphylinidae. I: *Exploration du Parc National de l'Upemba, Mission G. F. de Witte... (1946–1949)* 51: 1–470.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Plathypodema* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Plathypodema* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Kortvinger – Tree of life. (engelskspråklig)
Øverst fra venstre: Kynokefal, panotti, astomi, kyklop, blemmya, abarimon, pygmé, orangutang og homo caudatus. Johann Zahn: *Specula Physico-Mathematico-Historica Notabilium ac Mirabilium Sciendorum*. Nürnberg: Johann Christoph Lochner, 1696.
**Homo caudatus** eller **halemenneske** er den historiske betegnelsen på en mytisk skapning, nemlig et menneske med dyrehale.

Halefolk ble oppfattet som vesener som bodde langt unna, og på de gamle verdenskartene er det gjerne opplyst: *homines caudati hic* (= her bor halemenneskene). Da er de som oftest fremstilt som hjemmehørende på Nikobarene i Bengalbukten, like ved Sumatra.

In en dissertasjon ledet av Carl von Linné beskrives en slags ape under navnet *Lucifer*, «som folkelig kalles halemenneske». En har senere antatt at forestillingene om halefolk skyldes observasjoner av enten mennesker som var iført dyrehuder, eller aper.

Se også
-------

* Abarimon
* Amasoner
* Astomi
* Blemmya
* Kyklop
* Kynokefal
* Panotti
* Skiapod

Referanser
----------

Ulike «Anthropomorpha» («menneskelignende») beskrevet av Linnés student Hoppius: 1. *Troglodyta*, 2. *Lucifer* («folkelig kalt halemenneske»), 3. *Satyrus*, 4. *Pygmaeus*.
1. ↑  Linnaeus & Hoppius (1760, s. 9). I *Systema naturae* skriver Linné i en fotnote at «halemennesket [...] er ukjent for oss[;] om det hører til menneske- eller apeslekten, kan jeg ikke avgjøre» (Linnaeus 1758, s. 24).

Litteratur
----------

* Broberg, Gunnar (1975). *Homo sapiens L. Studier i Carl von Linnés naturuppfattning och människolära*. Uppsala: Almqvist & Wiksell.
* Linnaeus, Carolus (1758). *Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species cum caracteribus, differentiis, synonymis, locis*. 1. bd. (10. utg.). Stockholm: Laurentius Salvius.
* Linnaeus, C. & Hoppius, C.E. (1760). *Anthropomorpha* (PDF). Uppsala. Arkivert fra originalen (PDF) 13. juli 2019. Besøkt 30. januar 2022. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)