recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ferrari 360** (1999–2004) var en to-seters sportsbil fra italienske Ferrari. Den etterfulgte Ferrari F355 og ble fabrikkens mestselgende med over 17 000. Modellen ble erstattet i 2004 av Ferrari F430.

Navnet *360* kom av V8-motorens sylindervolum som var 3.6 liter. Hver sylinder hadde fem ventiler og fikk bensin fra et innsprøytningssystem levert av tyske Bosch. Den ble den første Ferrari som i sin helhet var laget av aluminium, og hadde to radiatorer. Både manuell og automatisk gir kunne leveres.

**360 Modena** fra 1999 hadde 400 hk og 0––100 km/t på 4,2 sekunder, samt en liste med tilbehør utferdiget av Carrozzeria Scaglietti. Bilen ble anskaffet av blant andre målvakt Thomas Myhre, rockesanger Espen Lind, John Carew, John Arne Riise, og kaptein Ronny Johnsen. Pr. 2003 var det registrert femten i Norge. **360 Spider** fra 2000 var fabrikkens tyvende kabriolet-modell, eid av Tom Egeland. Bortsett fra det manglende taket var den lik 360 Modena.

**360 Challenge** fra 2000 var en rasermodell for fabrikkens eget mesterskap *Ferrari Challenge*. Den hadde samme motor, men var ellers endret for å kjøre ekstra fort. **360 GT** fra 2002 var laget i 30 eksemplarer for bruk i FIE og A.C.O. sine raserløp. **Challenge Stradale** var en 110 kg lettere 360 Modena med 425 hk. Det ble ellers laget diverse spesialutgaver. **360 Barchetta** fra 2000 med lav frontrute var Gianni Agnelli (1924–2003) sin bryllupsgave da fabrikkens president Luca Cordero di Montezemolo (født 1947) giftet seg for tredje gang, med den 29-årige gullsmeden Ludovica Andreoni.

* 360 Modena 360 Modena
* 360 Spider 360 Spider
* manuelt gir manuelt gir
* automatgir automatgir
* 360 Barchetta 360 Barchetta

Referanser
----------

1. ↑  "All-Aluminum Ferrari F430 To Replace 360 Modena" Arkivert 15. februar 2006 hos Wayback Machine. *Aluminium Now*, Vol. 6, no.6, nov/des. 2004 «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. februar 2006. Besøkt 28. mars 2007.
2. ↑  Kjell Magne Aalbergsjø, *Ferrari 360 Modena i bilnorge.no den 3. juni 1999.*
3. ↑  360 Modena fra auto.ferrari.com.
4. ↑  *Myhre får hjelp* i Dagbladet den 23. august 2000.
5. ↑  Magnus S. Rønningen, *Lek & luksus* i Dagbladet den 14. august 2000.
6. ↑  Magnus S. Rønningen, *Kjendiser på fire hjul* i Dagbladet den 18. juli 2003.
7. ↑  Ingvild Gjerstad, *Bilen viser hvor du bor* i Aftenpostens aftenutgave den 4. november 2005.
8. ↑  Kristian Sarastuen, *Ronny shoppet Ferrari* i Dagbladet den 3. august 2000.
9. ↑  *Stjålet Ferrari funnet* fra NTB teksttjeneste den 8. april 2003.
10. ↑  360 Spider fra auto.ferrari.com.
11. ↑  *Snobber kjører ikke Ferrari* i Dagbladet den 30. juli 2010.
12. ↑  360 Challenge fra auto.ferrari.com.
13. ↑  360 GT fra auto.ferrari.com.
14. ↑  Challenge Stradale fra auto.ferrari.com.
15. ↑  Erik C. Nielsen, *It's good to be king* i Veloce Today.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferrari 360 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Domus Juridica** er den største bygningen til Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Den har adressen Kristian Augusts gate 17 og omfatter begge de to tidligere gatenumrene 17 og 19. Den ligger nord for Tullinløkka med Universitetsbygningene ved Karl Johans gate på motsatt side av Tullinløkka. Bygningen stod ferdig januar 2020. Den er i ti etasjer og omfatter 17 000 kvadratmeter.  Fasaden er i rød teglstein og henspiller på gammelt håndverk. Bygget har rik kunstnerisk utsmykning, blant annet Steinar Haga Kristensens freske *Et samfunnsornament* i vestibylen.

Historie
--------

Domus Juridica anno 2022
Kristian Augusts gate 17–19 i midten, sett fra Nasjonalgalleriets tak, 1883
På adressen Kristian Augusts gate 17–19, der Domus Juridica står, stod det opprinnelig en bygård fra 1800-tallet som var barndomshjemmet til blant andre kvinnesaksforkjemperen Gina Krog; i folketellingen for 1865 bodde Gina Krog der sammen med sin mor og sin bror, jusstudent Fredrik Arentz Krog (senere høyesterettsadvokat og gift med Cecilie Thoresen); andre som bodde på adressen var godseier, trelasthandler og tidligere medeier i Berenberg Bank Henriette Wegner med barna Anna Henriette Wegner (senere førstelærerinne ved Nissens Pikeskole) og jusstudent George Wegner (senere høyesterettsadvokat), og hoffmarskalk Frederik (Fritz) Joachim Wedel Jarlsberg, overhoffmesterinne Juliane Cathrine Wilhelmine Wedel Jarlsberg og sønnen Fritz Wedel Jarlsberg (senere jurist og diplomat). Den opprinnelige bygården ble senere revet og det ble oppført en forretningsgård i 1939; bokhandelen Tronsmo bokhandel holdt til på gateplan fra 1973 til 2015. Bygården fra 1939 ble deretter revet for å gi plass for Domus Juridica.

* Kjente beboere
* Gina Krog, kvinnesaksforkjemperGina Krog, kvinnesaksforkjemper
* Henriette Wegner, forretningskvinne (tidligere medeier i Berenberg Bank)Henriette Wegner, forretningskvinne (tidligere medeier i Berenberg Bank)
* Anna Henriette Wegner, lærerAnna Henriette Wegner, lærer
* George Wegner, høyesterettsadvokatGeorge Wegner, høyesterettsadvokat
* Juliane Wedel Jarlsberg, overhoffmesterinneJuliane Wedel Jarlsberg, overhoffmesterinne
* Fritz Wedel Jarlsberg, jurist og diplomatFritz Wedel Jarlsberg, jurist og diplomat

Referanser
----------

1. ↑  Domus Juridica
2. ↑  *Domus Juridica*. UiOs nettsted. Besøkt 26.1.2020.
3. ↑  *-Dette kan bli startskuddet for en ny bydel.* Aftenposten 16.1.2020, side 50−51.
4. ↑  Folketelling 1865 (Scannet original)

Portal: Oslo
**Giorg Hesler** eller **Kesler**, på moderne tysk kjent som *Georg Hessler*, *Georg Heßler*, *Georg von Hessler*, *Georg von Heßler* og *Georg von Hasler* (født ca. 1427 i Bamberg i Bayern, druknet den 21. september 1482 i Donau ved Melk) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var rådgiver til keiser Fredrik III.

Han studerte fra rundt 1446 ved universitetene i Wien, Leipzig, Köln, Heidelberg og Pavia. I Pavia ble han i 1454 gjort til doctor iuris utriusque. Han ble presteviet ca. 1456.

Fra 1458 til 1460 var Hesler domprost i Worms og senest 1460 ble han *Priesterherr* i Köln. I 1466 ble han domherre i Speyer. Hesler virket i en rekke verdslige og geistlige fyrsters tjeneste.

Han ble kreert til kardinal 10. desember 1477 av pave Sixtus IV, med Santa Lucia in Orphea som tittelkirke.

Fra 1480 var han fyrstebiskop av bispedømmet Passau.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
* Pave Sixtus IV (1414-1484) \*bispeviet 1471
* Kardinal *Giorg Hesler* (1427-1482) \*1480

Referanser
----------

1. ↑  hebler, lest 11. oktober 2021

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Torbjørn Mork** (født 17. november 1928 i Odda, død 16. oktober 1992 i Oslo) var en norsk lege, politiker (Arbeiderpartiet) og embetsmann.

Mork vokste opp i Odda og tok medisinsk embetseksamen i Bergen i 1954. Han var turnuskandidat ved sykehuset i Arendal (senere Aust-Agder sentralsykehus) og gjennomførte turnustjeneste i Herdla og Arendal distrikt før han ble assistentlege ved Haukeland sykehus i 1956 og ved Gades Institutt i 1958. Mork tok doktorgrad i medisinsk statistikk og epidemiologi ved London School of Hygiene and Tropical Medicine ved University of London 1958–1960. Han var avdelingslege ved Kreftregisteret fra 1960 til 1971, fra 1966 som nestleder og assisterende overlege.

I kommunestyreperiodene 1968–1971 og 1972–1975 var Mork medlem av Asker kommunestyre og formannskap for Arbeiderpartiet. Fra 1971 til 1973 var han nestformann i Akershus Arbeiderparti.

Han var statssekretær i Sosialdepartementet 1971–1972.

I 1972 ble han utnevnt til helsedirektør og etterfulgte Karl Evang som sjef for Helsedirektoratet. Helsedirektoratet var inntil 1983 et såkalt blandet direktorat, det vil si både fagdirektorat som tar selvstendige avgjørelser og departementsavdeling som forbereder saker for statsråden. En omorganisering i 1983 der Helsedirektoratet ble utskilt fra Sosialdepartementet gjorde helsedirektørembetet mindre mektig enn tidligere. I 1991 foreslo regjeringen å nedlegge Helsedirektoratet. Stortinget fulgte ikke forslaget, og vedtok i juni 1992 å omorganisere helseforvaltningen og videreføre Helsedirektoratet som Statens helsetilsyn (i kraft fra 1. januar 1994).

Mork hadde mange offentlige verv. Han var viseformann i styret for Verdens helseorganisasjon fra 1979 til 1982, og var medlem av FNs narkotikakommisjon 1980-82. Han hadde en høy stjerne i internasjonalt helsearbeid, og var en viktig formidler av medisinsk informasjon inn og ut av Norge.

Han gjorde en aktiv innsats for å bedre svake gruppers stilling i samfunnet. Han arbeidet blant annet for å øke pasienters rettssikkerhet. Han var engasjert i etiske spørsmål, både innenfor forskning og i forbindelse med prioritering av helsetjenestenes ressurser.

Mork var også kjent som en storrøyker, noe som førte til kritikk mot ham, men også vennligsinnet harselas fra komikeren Trond Kirkvaag.

Fra 1978 var Mork samboer med journalisten og programsekretæren Wenche Margrethe Myhre.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Torbjørn\_Mork[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kampklar mot tobakksindustrien i april».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Torbjørn Mork hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Karl Evang** | **Medisinaldirektør / Helsedirektør**(1972–1992) | Etterfølger:**Anne Alvik** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Ferrari 125, 159, 166, 195, 212, 225 og 250** var de første sportsbilene fra italienske Ferrari som brukte fabrikkens egen 12-sylindrete V12-motor. Den var utviklet av Gioacchino Colombo (1903–1988) som jobbet for Ferrari fra 1937 til 1950.

Modellnavnet anga volumet i en enkelt sylinder (125 hadde 125 cm³).

**125 S** fra 1947 ble den første bil med denne første Ferrari-utviklede motoren, og den første som bar Ferrarinavnet, ettersom fabrikkens første bil Tipo 815 hadde motor fra Fiat og bar navnet *Auto Avio Costruzioni 815*. V12-motoren var da på 12 x 125 cm³ = omtrent 1,5 liter og 118 hk. Bilen vant mange løp. Det fantes også en **125 F1** for Formel 1, som ved hjelp av kompressor utviklet 230 hk, i 1949 forhøyet til 280 hk med doble overliggende kamaksler.

**159 S** fra 1947 (1 eks.) var som 125 S, men med 1,9-liters V12 og 125 hk. Vant ett løp og ble bygget om til 166 SC og er pr. 2012 den eldste Ferrari som finnes.

**166 S** fra 1948 (39 eks.) hadde 2-liters V12 på 140 hk, og var ment som sportsbil for vanlig bruk. Den kom uten tak (*barchetta*) og hadde to seter, tegnet av Carrozzeria Touring. **166 Inter** fra 1949 (37 eks.) var gateutgaven med samme motor fra 110 til 140 hk, tenkt som en Grand tourer med plass til bagasje. Navnet *Inter* kom av *Scuderia Inter*, et lag som vant flere løp med 166 i 1948. **166 Inter Sport** med 130 hk var en løpsutgave. **166 MM** fra 1949 hadde navnet etter billøpet Mille Miglia der disse 140-hesters biler med 3 Weber forgassere, vant flere ganger.
**166 F2** fra 1948 var en løpsbil for Formel 2, som ble startet i nettopp 1948.

**195 S** fra 1950 (2-3 eks.) hadde 2,3-liters V12 og deltok i løp. **195 Inter** (24 eks.) var en gatebil med samme motor og 130 hk.

**212 Export** fra 1951 (28 eks.) hadde 2,6-liters V12 på 150 hk og vant flere løp. **212 Inter** fra 1951 (82 eks.) fikk diverse karosseri for gatebruk. 

**225 S** fra 1952 var to-seters barchetta og coupé, hvorav syv tok del i Mille Miglia som ble vunnet av en **250 S** med 3-liters V12 som ble brukt i mange år til ut på 1960-tallet.

*Se Ferrari 250*
* 125 S og 159 S (så likens ut)
* 1,5-liters V12 i 125 S
* 166 Inter av Stabilimenti Farina
* 166 SC
* 166 F2


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori):***Ferrari 125 S***  eller  ***Ferrari 166***  eller  ***Ferrari 195***  eller  ***Ferrari 212***  eller  ***Ferrari 250***
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Anthony Bond, *World's oldest Ferrari is unveiled following restoration... and it's now worth a cool $8M in Daily Mail on August 20, 2012.*
2. ↑  166 Spyder Corsa 002C from www.barchetta.cc on April 1, 2016.
3. ↑  166 Inter fra auto.ferrari.com.
4. ↑  166 Inter Sport fra auto.ferrari.com.
5. ↑  166 MM fra auto.ferrari.com.
**Torbjørn Orskaug** (født 18. juli 1966 i Oslo) en tidligere norsk ishockeyspiller og -trener. Han var førstekeeper på eliteserielaget Furuset Ishockey på 1980- og 1990-tallet. Orskaug har trent Furuset Ishockey og Storhamar Dragons. Orskaug arbeider på Wang Toppidretsgymnas i Hamar, han har tidligere jobbet i Norges Ishockeyforbund.

Karriere
--------

### Furuset

Orskaug ble valgt ut som førstekeeper på eliteserielaget Furuset Ishockey på 1980- og 1990-tallet spilte han i toppen av Norsk Ishockey. I 1990 var han med og bidro til Furusets sjuende NM-gull. Orskaug har også trent Furuset Ishockey.

### Storhamar

Orskaug kom til Storhamar som leder for TUK-utdanningen. Har var også keepertrener i Storhamar mens han var i klubben. Han var en del av flere trenerteam i løpet av denne tiden. Først sammen med Petter Salsten og Tommy Larsen i to perioder fra 2002 til 2005, senere i spann med Alexander Smirnov i 2007-09, hvor han blant annet var med på å lede laget til NM-gull 08. Han fungerte som sportssjef i samme periode og var hovedtrener i sesongen 08-09 fram til han trakk seg tilbake for å prøve noe nytt.

Referanser
----------

1. ↑   Elite Prospects, Eliteprospects.com personal-ID 4250, besøkt 28. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Torbjørn Orskaug – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata
Pyrocumulus
**Pyrocumulus** er en tett cumulusformet sky som oppstår i forbindelse med store branner, vulkansk aktivitet eller industriell aktivitet (f.eks. varmekraftverk). Skyene oppstår på grunn av intens oppvarming av luften nær overflaten som fører til konveksjon, det vil si at luft strømmer oppover, vanligvis i forbindelse med mye fuktig luft. Fukt fra den omkringliggende luften, og fukt som har fordampet fra brent vegetasjon eller vulkanske gasser, kan lett kondensere på askepartikler. Skyene er ofte grå eller brune, særlig i lavere lag, pga. røyk og aske fra brannen.

Pyrocumulus varierer kraftig i størrelse, fra cumulus humilis til cumulonimbus (Pyro-cumulonimbus). Av og til kan skyene produsere regnbyger som demper eller til og med slukker brannen. Også hagl kan forekomme. Men pyrocumulusskyer inneholder kraftig turbulens som kan føre til kraftige vindkast ved bakken, og dermed også forverre en skogbrann. Store pyrocumulusskyer, særlig de som er dannet i forbindelse med vulkanutbrudd, kan produsere tordenvær. Vi er ikke sikre på hva som forårsaker lyn i disse skyene, men det har trolig sammenheng med den kraftige turbulensen og askepartiklene i skyen. Store pyrocumulusskyer kan strekke seg langt over frysepunktet, og de elektrostatiske egenskapene til is kan også spille en rolle. En pyrocumulussky som kan produsere tordenvær har sannsynligvis utviklet seg til en cumulonimbussky. Dette kan igjen føre til flere lynnedslag som forverrer brannen.

Pyrocumulus er på mange måter dynamisk lik en ildstorm, og ildstormer gir ofte slike skyer. Men hvis luften er svært tørr, forekommer ildstormer uten at det dannes pyrocumulus, og skytypen oppstår ikke bare ved ildstormer.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av pyrocumulus
* Pyrocumulusbilder fra USA Arkivert 29. november 2006 hos Wayback Machine.
* Pyrocumulusbilder
* Pyrocumulusbilder fra Australia

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |
**Abyssiner** tilhører de eldste rasekattene vi kjenner til, men nøyaktig når og hvor den oppsto har man ingen kunnskap om i dag. Navnet indikerer et etiopiisk opphav, men forskerne tror med bakgrunn i den spesielle pelsen at den egentlig kommer fra Sørøst-Asia (Pakistan).

Opprinnelse
-----------

Opphavet til dagens abyssinerkatter var en katt som ble innført fra Etiopia til Storbritannia av *Sir Robert Napier* i 1868. Den het *Zula*, og ble vist på en utstilling i The Crystal Palace i London i 1871. En herre ved navn *G. Stables* bestemte seg i 1874 for å gjøre en inngående vitenskapelig studie av denne katten. Det førte blant annet til at rasen ble anerkjent i England i 1882, der den raskt etablerte seg. I de nærmeste årene krysset man inn britisk korthår for å styrke linjene. Den først rasestandarden ble publisert i 1889. De første kattene ble eksportert til USA omkring 1910, der Cat Fanciers' Association anerkjente den i 1917.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Abyssineren gir et majestetisk inntrykk. Den er smidig og elegant og har en velproporsjonert og muskuløs langstrakt kropp og et middels langt hode. I størrelse blir den ca. 4–7,5 kg. Pelsen er kort, tett og glatt, lys i grunnfargen, men mørkere utover mot hårtuppene. Flere farger er tillatt. Somali er en langhåret variant av katterasen.

Karaktertrekk
-------------

Abyssineren er en livlig, aktiv og leken katt, som har en god porsjon nysgjerrighet. Temperamentet er balansert, men den har en sterk personlighet og trenger mye oppmerksomhet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abyssinian cats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Abyssinian – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
***Carpathobyrrhulus*** er en slekt av pillebiller.

Utseende
--------

Små til middelsstore (3,8-6,3 millimeter), ovale pillebiller, kroppen er nokså sterkt hvelvet. De er mørke, svært blanke med metallisk glans, oversiden tett og jevnt punktert. **Hodet** er kort, nedbøyd og knapt synlig ovenfra. Antennene er middels lange, de fem ytterste leddene danner en avlang klubbe. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, nokså hvelvet, med tydelig avsatte sidekanter. **Dekkvingene** er nokså korte og brede, hvelvede, med eller uten punktstriper. **Beina** er korte, føttene kan felles inn i en fure på leggen og hele beina kan felles inn i furer på undersiden, slik at kroppsformen blir helt glatt. **Larvene** er C-formede, halvmåneformede eller sylindriske.

Levevis
-------

Både voksne og larver lever av stort sett av mose, selv om enkelte arter også kan finnes på lav og urter. De voksne beiter på overflaten av moseteppet, mens larvene stort sett lager tunneler nede i mosen. De fleste er nattaktive. Pillebillene finnes ganske høyt til fjells og er en av de tallrikeste bilegruppene i høyfjellet.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i fjellområder i det østlig-sentrale Europa (Tatrafjellene, Karpatene).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien pillebiller, Byrrhoidea
			* Familien pillebiller, Byrrhidae
				+ Underfamilien hårpillebiller, Byrrhinae
					- Stammen Pedilophorini
						* Slekten ***Carpathobyrrhulus*** Ganglbauer, 1902
							+ *Carpathobyrrhulus tatricus* Mroczkowski, 1957
							+ *Carpathobyrrhulus transsylvanicus* (Suffrian, 1848)

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Carpathobyrrhulus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Carpathobyrrhulus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Enterprise Estonia** (Entreprenørskapsutviklingsfondet i Estland) er et statlig estisk særlovselskap stiftet i 2000 med formål å øke innovasjon i næringslivet over hele landet, bidra til å utvikle distriktene, og profilere estisk næringsliv og Estland som reisemål.
Bevilgningene fra Riigikogu (Riksforsamlingen) og Estlands økonomi- og kommunikasjonsdepartement ga i 2019 et samlet budsjett på 81.3 million euro i regi av Entreprenørskapsutviklingsfondet. Estiske bedrifter mottok med dette risikoavlastning i form av tilskudd, garantier samt rådgivnings-, nettverk- og profileringstjenester.

Fondet
------

Formål og interne retningslinjer
Organisasjonens formål er å fremme bedrifts- og samfunnsøkonomisk lønnsom næringsutvikling i hele landet, og stimulere distrikters og regioners næringsmessige muligheter gjennom å bidra til innovasjon, internasjonalisering og profilering. Hovedføringene til Entreprenørskapsutviklingsfondet i Estland er i nærings- og regionalpolitikken.

Entreprenørskapsutviklingsfondet i Estland virkemidler og tjenester har som mål å skape flere gode gründere, flere vekstkraftige bedrifter og flere innovative næringsmiljøer.

Referanser
----------

1. ↑  «Estonia» **(engelsk)**. eeagrants.org. 12. juli 2020. Besøkt 12. juli 2020.
2. ↑  «Enterprise Estonia launches €19 million Estonia-Norway cooperation program» **(engelsk)**. news.err.ee. 1. februar 2020. Besøkt 1. februar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** EU mva-nr.
 |
**Torbjørn Sikkeland** (1923–2014) fra Varteig var en norsk fysiker og professor.

Han ble cand.real. i kjemi med Odd Hassel som veileder i 1952, dr.philos i kjernefysikk ved Universitetet i Oslo i 1966  med avhandlingen «Fission of nuclei at high exitation and spin».

Fra 1953 var han forsker ved Institutt for atomenergi, til han i 1956 fikk stipend for å dra til Berkeley, hvor han ble med i gruppen til Glenn T. Seaborg. Denne gruppen arbeidet med transuraner, og Sikkeland regnes som en av oppdagerne av 102 nobelium og 103 lawrencium.

Sikkeland var professor i eksperimentalfysikk ved NTH fra 1969 til 1993.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Torbjørn\_Sikkeland[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  
Thormod Henriksen (2014). «Torbjørn Sikkeland (1923-2014)» (PDF). *Fra Fysikkens Verden*.
3. ↑  
*Fission of nuclei at high exitation and spin* (avhandling). 1966.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** SUDOC
 |
***Pyrophanes*** er en slekt av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Små til middelsstore (ca. 5 millimeter), avlange, gjerne matt brungule lysbiller med lysorganer på bakkroppen. Hos hannene er hodet mer eller mindre dekket av pronotum, fasettøynene er store, antennene trådformede. Pronotum og dekkvingene har rundede sider.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Filippinene) og det nordøstlige Australia (Queensland).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Luciolinae** Lacordaire, 1857
					- stamme **Luciolini** Lacordaire, 1857
						* slekten ***Pyrophanes*** E.Olivier, 1885
							+ *Pyrophanes appendiculata* E.Olivier, 1885
							+ *Pyrophanes beccarii* E.Olivier, 1885
							+ *Pyrophanes elgonata* Ballantyne, 2015
							+ *Pyrophanes quadrimaculata* E.Olivier, 1886
							+ *Pyrophanes semilimbata* (E.Olivier, 1883)
							+ *Pyrophanes similis* E.Olivier, 1885
							+ *Pyrophanes similisima* Ballantyne, 2015

Referanser
----------

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pyrophanes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pyrophanes* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Else Berit «Pia» Kristiansen** (født 27. desember 1960) er en norsk forfatter. Hun er født og oppvokst i på Hamar.

Kristiansen er mest kjent som forfatteren av romanserien *I krig og kjærlighet …*, som henter sin handling fra andre verdenskrig. Kristiansens mormor har en spesiell krigshistorie, og det var det som inspirerte forfatteren til å skrive serien. Gjennom å ta opp alle elementer som har med tysk okkupasjon i Norge å gjøre, håper hun å bidra til en dypere forståelse, samtidig som hun gir leserne en god historie.

Kristiansen har bred yrkeserfaring, blant annet som manusforfatter for teater, med monologene *Emma* og *Zombie*. *Emma* ble brukt i en årrekke i undervisning rettet mot forebygging av seksualisert vold mot barn. *Zombie* var en av vinnerne ved Det Åpne teaterets monologkonkurranse i 2001.[]

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810815457705606[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Forlagets forfatterside[*død lenke*]
* Forlagets side om romanserien *I krig og kjærlighet …*[*død lenke*]
* 

* (no) Publikasjoner av Else Berit Kristiansen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Pseudacroleptus*** er en slekt av rødvinger.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore (ca. 5 millimeter), slanke, oransje eller brune rødvinger. Hudpanseret er nokså tynt og mykt. Antennene er noe over halvparten så lange som kroppen, med lange, bladformede vedheng ytterst på hvert antenneledd. Hodet er forholdsvis lite, med små, utstående fasettøyne. Pronotum er trapesformet, ganske kort, mye bredere enn langt, litt smalere enn dekkvingene. Disse er nokså jevnbrede. Beina er brune, ganske korte. Hunnene er ukjente, men er trolig larvelignende (neoteniske).

Levevis
-------

De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Fransk Guyana, Ecuador, Peru).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
					- slekten ***Pseudacroleptus*** Pic, 1911
						* *Pseudacroleptus aleksandri* Kazantsev, 2017
						* *Pseudacroleptus crocea* (Kleine, 1941)
						* *Pseudacroleptus gorgonus* Kazantsev, 2013
						* *Pseudacroleptus lamellifer* Kazantsev, 2008
						* *Pseudacroleptus obscuricolor* Pic, 1911
						* *Pseudacroleptus orellanus* Kazantsev, 2017
						* *Pseudacroleptus sinuatus* Pic, 1911

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pseudacroleptus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Pseudacroleptus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Carpaccio slik den blir laget på Harry's Bar
*Pilegrimene møter paven*, cirka 1492. I Gallerie dell'Accademia, Venezia
**Carpaccio** er en rett med tynne skiver av rått oksekjøtt og en lys saus, skapt på Harry's Bar i Venezia i 1950. Senere er carpaccio blitt et videre begrep for matretter med tynne skiver av rått kjøtt eller rå fisk.

Carpaccio skapes på Harry's Bar
-------------------------------

I 1950 fortalte grevinne Amalia Nani Mocenigo, som var stamgjest på Harry's Bar, til bareieren Giuseppe Cipriani at hennes lege hadde nektet henne å spise kokt eller stekt kjøtt. Cipriani serverte henne en Bellini, barens signaturcocktail, og gikk på kjøkkenet. Femten minutter senere serverte han henne en rett av papirtynne skiver av rå biff (filet mignon) med en saus laget av majones, melk, sitronsaft, Worcestershiresaus, sennep, salt og hvit pepper. Sausen la han på kjøttet i rutenett. Han ga retten navnet Carpaccio etter renessansemaleren Vittore Carpaccio fra Venezia, som var kjent for bruk av hvitt og rødt i bildene sine. Tidligere på året hadde Carpaccios bilder vært vist i en stor utstilling i Dogepalasset, og i byen hang plakater dominert av hvitt og rødt. Carpaccio ble barens mest populære rett.

Carpaccios senere popularitet
-----------------------------

Carpaccio er siden blitt en betegnelse som brukes om retter av skiver av rått kjøtt eller rå fisk. På Harry's Bar fryses ikke kjøttet før det skjæres, men nedfrysing gjør det langt lettere å oppnå tynne skiver, og uten fryseteknikk ville trolig ikke tynne skiver av rått kjøtt kunne bli så populært som det har blitt. 

Da interessen for italiensk mat økte fra 1970-årene og oppnådde en høy status og stor utbredelse i Europa og Nord-Amerika fra midt i 1980-årene, var carpaccio selve legemliggjøringen (eng. *the epitome*) av det lette, nord-italienske kjøkken, skriver Mariani. Fra denne tiden ble olivenolje, havsalt, parmesan, lime og rucola vanlig å ha på carpaccio av oksekjøtt. Carpaccio ble etter hvert brukt også om retter med skiver av rå fisk eller grønnsaker. I 2018 fantes 29 oppskrifter kalt carpaccio på det norske matnettstedet aperitif.no, blant dem med hval, sel, elg, fenalår, klippfisk og grillet kjøtt.

Referanser
----------

1. ↑  Cipriani 2011, side 85-86 og Cipriani 1991, side 216 og 241
2. ↑  Mariani, side 145 og 188 og treffliste for søk på "carpaccio". www.aperitif.no, 5. mars 2018

Litteratur
----------

* John F. Mariani: *How italian food conquered the world.* New York, Palgrave Macmillan, 2011. ISBN 978-0-230-10439-6
* Arrigo Cipriani: *Harry’s Bar. The life and times of the legendary Venice landmark.* New York, Arcade, 1. utgave 1996, 2. utgave 2011. ISBN 978-161145-320-1. Tilgjengelig på Google books
* Arrigo Cipriani: *The Harry’s Bar cookbook.* New York, Bantam, 1991. ISBN 0-553-07030-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carpaccio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas
 |
**Stanislav Osjtsjepkov** (russisk: *Станислав Ощепков*) (født 21. mars 1989 i Perm) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 2006-2012.

I junior-VM i Štrbské Pleso i 2009 ble han nummer 30 i det individuelle rennet og var på Russlands lag som kom på 15. plass av 18 lag i lagkonkurransen. I VM i skiflyging i Planica i 2010 greide han ikke å kvalifisere seg til den individuelle konkurransen; i lagkonkurransen ble hans russiske lag nummer 9 og nest sist. Osjtsjepkov konkurrerte hovedsakelig i kontinentalcupen, der hans beste sammenlagtplassering var 67. plass i sommer-kontinentalcupen 2010. Beste individuelle resultat i kontinentalcupen var 7. plass i storbakken i Almaty 25. september 2010. Hans eneste tellende resultat i individuelle renn i verdenscupen var 43. plass i Willingen 6. februar 2010.

Referanser
----------

1. ↑  FIS: Stanislav Oshepkov (hoppresultater, besøkt 27. juni 2017)
2. ↑  Adam Kwieciński: Stanislav Oshepkov[*død lenke*] (hoppresultater, besøkt 27. juni 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stanislav Osjtsjepkov – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Kvesthus** var opprinnelig et hospital for sårede marinesoldater; senere ble det også brukt som *lemmestiftelse*, det vil si et hjem for gamle, syke og fattige.

Det er dokumentert at det i 1618 ble opprettet et båtsmennenes sykehus, rimeligvis ved den nåværende Holmens Kirke, at det i 1628 ble flyttet til Gothersgade og derfra i 1658 til *Sejlhuset* på Bremerholm (ved det Kongelige Teater), hvoretter det ble kalt *Kvæsthuset*, som senere ble delt i et sjøkvesthus og et landkvesthus eller *Krigshospitalets Ladegård*, fordi det ble innrettet på Københavns Ladegård.

Opprinnelig skulle Kvæsthuset kun anvendes som sykehus, mens de invalide ble anbrakt i de alminnelige lemmestiftelsene, men etter krigene ble det stiftelser med enkelte sykestuer, og slike ble oprettet også i det 18. århundre ved andre lemmestiftelser, for eksempel Vartov. I Norge ble det opprettet et kvesthus i 1679, men dets historie er så godt som ukjent.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  snl.no

Kilder
------

* (da) Artikkelen bygger på det danske Salmonsens konversationsleksikon 2. utgave (1915–1930).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Pyrrharctia isabella***  er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

…

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Larve.

Levevis
-------

…

*Pyrrharctia isabella* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Utbredelse
----------

*Pyrrharctia isabella* finnes i nord Amerika, finnes ikke i Norden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Pyrrharctia isabella* (Smith, 1797)**

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pyrrharctia isabella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pyrrharctia isabella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pyrrharctia isabella* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Pyrrharctia isabella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pyrrharctia isabella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pyrrharctia isabella* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pyrrharctia isabella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Psephenops*** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.

Utseende
--------

De voksne billene er nokså små, avlange, matt brunlige biller. I motsetning til en del andre Psephenidae er de ikke påfallende flate. Antennene er perlekjede-formede, litt lengre enn hode + thorax. Palpene er forholdsvis kraftige, hodet lite med ganske store fasettøyne. Pronotum er trapesformet, kraftig innsmalnet forover. Dekkvingene er litt rundede. Beina er middels lange, lårene litt fortykkede. Larvene, såkalte "water pennies", er flate og ovale og ligger tett presset mot steinene i den strie strømmen.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Psepheninae
					- Slekten ***Psephenops*** Grouvelle, 1898
						* *Psephenops argentinensis* Delève, 1967
						* *Psephenops grouvellei* Champion, 1913
						* *Psephenops haitianus* Darlington, 1936
						* *Psephenops maculicollis* Darlington, 1936
						* *Psephenops mexicanus* Arce-Pérez & Novelo-Gutiérrez, 2000
						* *Psephenops panamaensis* Arce-Pérez & Novelo-Gutiérrez, 2015
						* *Psephenops prestonae* Spangler, 1990
						* *Psephenops shepardi* Arce-Pérez & Novelo-Gutiérrez, 2013
						* *Psephenops smithi* Grouvelle, 1898
						* *Psephenops spiniparameri* Arce-Pérez & Novelo-Gutiérrez, 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Psephenops* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Psephenops* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Psephenops* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Psephenops* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Spinnesteinens løfte*** er en romanserie på åtte bøker, utgitt i 2013–2014, skrevet av Torill Karina Børnes som er født og oppvokst på øya Sotra og Sekkingstad utenfor Bergen.

Historien i *Spinnesteinens løfte* følger hovedpersonen Maria Rendall og hennes ferd fra Orknøyene, Bergen og Tofterøy. 
Den bygger på et sagn om tre skottejenter som kom bort i tåkehavet etter å ha melket kyrne, og som etter å ha drevet over havet i 
uant tid endelig fant land i Sund på Sotra. 

Historien om den syttenårige Maria starter i år 1612. Hennes verden dreier seg ikke bare om flørten med odelsgutten 
til en storgård på Mainland, eller forelskelsen i den skotske Ranald Sinclair, en musketer i jarlen av Orknøyenes garde, 
men også om familien hennes, den livlige søsteren Caithrin, søskenbarnet Leeona, brødrene hennes, og dyrene på gården. 
Forholdet til foreldrene og morens skjebne, og at Marias egentlige far er jarl Patrick Stewart, jarl av Orknøyene 
og søskenbarn av den skotske konge, spiller etter hvert en stor rolle da Maria i fortvilelse må forlate alt hun holder kjært. 

*Spinnesteinens løfte* gir et innblikk i den norske og den orknøyske historie på denne tiden, den nære forbindelsen 
til Norge og handelsstedet Bergen, skottenes utstrakte tømmerhandel i Vest-Norge og den beryktede skotske hæren 
som marsjerte gjennom Gudbrandsdalen og fikk sin ubønnhørlige skjebne der. 
Men først og fremst er den en kjærlighetshistorie der en amulett og en ed om evig troskap, avlagt 
ved Odinsteinen, spiller en stor symbolsk rolle. 

Serien er utgitt av Aller Forlag, og illustratør på bokomslag er Eline Myklebust Madsen.

Bokliste
--------

1. *Jarlens datter*
2. *Ravnen*
3. *Håpets land*
4. *Blodspill*
5. *Ulykkesfugl*
6. *Kjærlighetens strid*
7. *Fortapt*
8. *Sluttsteinen*

Eksterne lenker
---------------

* Aller Media hjemmeside for Spinnesteinens Løfte
* Eline Myklebust Madsen hjemmeside ( illustratør Spinnsteinens løfte)

Portal: Litteratur
**Bernt Stilluf Karlsen** (født 25. april 1950) er en norsk næringslivsleder og politiker for Venstre, bosatt i Lommedalen i Bærum. Han har vært styreleder i Oslo Havn KF siden år 2000 til oktober 2016, styreleder i Ruter og har hatt en rekke folkevalgte tillitsverv i Oslo kommune og ulike komiteverv i Venstre. Karlsen er hovedeier i, og driver konsulentvirksomhet for energisektoren gjennom selskapet ProCorp ASA. I tillegg er han styremedlem i LNG-anlegget i Risavika tilhørende Skangass AS.

Karlsen har som styreleder hatt en aktiv rolle i Oslo Havns avhendig av havneeiendommer i indre havn, Tjuvholmen og Bjørvika. Han var en sentral aktør bak det såkalte Fjordbyvedtaket 19. januar 2000, hvor Oslo kommune og havnestyret slutter seg til utflytting av Oslo havn til ytre terminalområder i «Sydhavna» ved Sjursøya gjennom Fjordbyplanen av 27. februar 2008. Han har også som styreleder forsvart Oslo havns tilrådning om lagring av miljøgifter fra havnebunnen i det såkalte Dypvannsdeponiet i Oslo. Han har også som styreleder opplevd at det i 2007 ble tatt ut tiltale mot Oslo havn for ulovlig giftdumping. Oslo Havn KF er frikjent i tre rettsinstanser for tiltalen som relaterer seg til de tilfellene av ureglementert dumping av masser i fjorden som Oslo Havn redegjorde for 19. desember 2007.

Karlsen er blitt kritisert av havnearbeiderne og deres støttespillere for ikke å følge spillereglene i arbeidskonflikten ved Oslo Havn. 

Under Bondevik I-regjeringen ble Karlsen i 1997 utnevnt til leder for Regjeringens forsvarspolitiske utvalg, men fikk ikke fornyet tillit i dette vervet da Stoltenberg I-regjeringen tiltrådte i 2000. Karlsen hadde også oppdrag som tilrettelegger for det russiske selskapet Yukos ved dets forsøk på å sikre majoritetseierskap i Aker.

Referanser
----------

1. ↑  Kystnytt[*død lenke*] – 23. mai 2008.
2. ↑  Bellona[*død lenke*] – «Heftig diskusjon om dypvannsdeponi i Oslo», 5. september 2005.
3. ↑  Ren oslofjord – «Tiltale tatt ut mot Oslo havn KF», 27. april 2007.
4. ↑  Ditt Oslo – Oslo Havn renvasket *Nordstrands Blad*, 15. desember 2010
5. ↑  «Oslo By: - Stilluf Karlsen leder Oslo Havn som en diktator». Arkivert fra originalen 11. mars 2016. Besøkt 10. mars 2016.
6. ↑  Dagsavisen: Buet styreformannen vekk
***Drepanocassis*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, oval, blank, rødbrunlig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Oversiden er middels grovt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Den lever på planter i leppeblomstfamilien.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Drepanocassis*** Spaeth, 1936
							+ *Drepanocassis profana* (Boheman, 1855)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Fornicocassis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Drepanocassis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Drepanocassis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Drepanocassis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Junior Chamber International** (**JCI**) er en verdensomspennende organisasjon for unge ledere og gründere i alderen unge mennesker i alderen 18 år – 40 år. Organisasjonen har ca. 200 000 medlemmer i ca. 80 land Et av de viktigste prinsippene i JCI er «One year to lead» – ethvert verv i JCI gjelder for ett år – dvs. at du har kun ett år å vise at du er god nok.

Internasjonale medlemmer er blant annet Kofi Annan og tidligere president i USA, John F. Kennedy.

JCI har utspring i St. Louis, USA, og ble etablert i Norge med JCI Norway i 1956 (JCI Oslo, assosiert med Oslo Handelsstands Forening).

Referanser
----------

1. 1 2  «Welcome to JCI - Young Active Citizens Creating Positive Change». Junior Chamber International. Arkivert fra originalen 21. august 2010. Besøkt 15. august 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. august 2010. Besøkt 17. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Junior Chamber International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Junior Chamber International – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |