recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ingo Kunzi** (født 7. november 1966), bedre kjent under artistnavnet **Ayla**, er en tysk DJ og trance-musiker.

Karriere
--------

Ingo Kunzi startet sin DJ-karrieren under navnet DJ Tandu, men i 1995 startet han et parallelt prosjekt under kvinnenavnet Ayla. Året etter ga han ut singelen «Ayla» som ble en hit i klubbmiljøene og kom inn på UK Singles Chart som nummer 22 i september 1999. Etter suksessen med «Ayla» ga Kunzi ut singlene «Atlantis» (1996), «Ayla Part II» (1998) med attende plass på VG-lista og «Liebe» (1998) som er et cover av en Cosmic Baby låt, den kom på syttende plass på VG-lista. I 1998 kom også en EP med tre forskjellige mixer av «Liebe» og et spor med «Sunday».

I 1999 ga han ut to singler «Angelfalls» som nådde trdjeplass på den tyske dance-listen og «Into the Light» som nådde en trettede plass på VG-lista, og senere samme år kom hans første album *Nirwana* som ble populært, fikk god kritikk og kom på fjerdeplass på VG-lista, solgte til gull i Norge og Singapore.

Etter dette tok han pause i mange år, først i 2010 ga Kunzi ut en digital singel «Ayla 2010» og en EP med «Ayla 2010» og tre andre forskjellige remixer av den. I 2011 kom Ayla sitt andre album *Unreleased Secrets* med seks nye spor og remixer av «Angelfalls», «Sunrice», «Velvet» og «Vergessen».

Sammen med venner og kolleger Torsten Stenzel (York) og Ralph-Armand Beck (DJ Taucher), ga Kunzi - som Ayla - ut to singler i 2015 «Kings & Queens» og «Free Yourself».

Parallelt med Ayla karrieren har Ingo Kunzi også hatt en karriere som DJ Tandu. Under dette navnet ga han ut sin første EP *Acido* (1994). Senere har han fortsatt å gi ut musikk også under dette navnet. Blant DJ Tandu sine mest populære utgivelser er Kunzi sin remiks av Stuart Langelaan (Lange) «I Believe» (1999). Albumet *Faces* ga han ut i 2018 sammen med Ralph-Armand Beck (Taucher).

Diskografi Ayla
---------------

### Album

* 1999 - *Nirwana*
* 2011 - *Unreleased Secrets*

### EP

* 1998 - *Liebe*
* 2010 - *Ayla 2010*

### Singler

* 1996 - Ayla
* 1996 - Atlantis
* 1998 - Ayla Part II
* 1998 - Liebe
* 1999 - Angelfalls
* 1999 - Into the Light
* 2000 - Singularity
* 2002 - Sun is Coming Out
* 2017 - Ayla

### Singler med med York og Taucher

* 2015 - Kings & Queens
* 2015 - Free Yourself

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Ayla Biography, Songs, & Albums». *AllMusic* **(engelsk)**. Besøkt 15. november 2022.
2. 1 2  «Ayla music download - Beatport». *www.beatport.com*. Besøkt 15. november 2022.
3. ↑  «Ayla - Nirwana» **(engelsk)**. Besøkt 15. november 2022.
4. ↑  «Ayla & Taucher & York Feat. Juno Im Park - Free Yourself» **(engelsk)**. Besøkt 15. november 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Ycuá Bolaños under rehabilitering i 2005
**Brannen i Ycuá Bolaños** var en brann i kjøpesenteret *Ycuá Bolaños* i Asunción i Paraguay som inntraff 1. august 2004.

Brannen ble muligens forårsaket av en gasslekkasje på et kjøkken, og brannen spredte seg raskt i bygningen. Det tok brannmannskapene syv timer å slukke brannen. Minst 385 mennesker omkom i brannen og ytterligere 500 ble skadet.

Det fremkom raskt påstander om at handlesenteret manglet både rømningsveier og slukkeutstyr, og i tillegg til dette hadde senterets sikkerhetsvakt blitt beordret om å låse utgangsdørene for å forhindre at noen skulle utnytte kaoset til å stjele varer i butikkene. Det endte med at eier Juan Pio Paiva dømt til tolv års fengsel for å ha gitt ordre om å låse senterets dører. Hans sønn ble også idømt ti års fengsel, mens sikkerhetsvakten som hadde låst dørene fikk fem år.

Referanser
----------

1. ↑  «Minst 430 omkomne etter brannen i Paraguay». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 5. august 2004. Besøkt 1. august 2018.
2. ↑  Seks drapssiktet etter brann i Paraguay Dagbladet
3. ↑  – Stengte dørene i brennende supermarked[*død lenke*] Nettavisen
4. ↑  Paraguay supermarket owners jailed after deadly fire Australian Broadcasting Corporation
BMW iX ser ganske lik ut denne BMW iNext som ble vist i Paris i 2018.
Slik ble den til slutt
iX M60 slik vist på Villa d'Este i Italia, mai 2022.
**BMW iX** (2021–) er en elbil fra tyske BMW, som refererer til den som et *Sports Activity Vehicle* laget for sportslige aktiviteter.

I likhet med BMW iX3 er iX bygd på *Gen5*, en driftslinje med drift på alle fire hjul, drevet av to elektriske motorer som ifølge den norske importøren fra juli 2021 vil bli bygd i Dingolfing. Begge har batterier. De er basert på NMC 811-miksen LiNi0.8Mn0.1Co0.1O2 med 80 % nikkel, 10 % mangan og 10 % kobolt, som sikrer lavere forbruk av den truede blå kobolt som er grillfargen på iX.

Utgaven **iX 40** har 400 kilometer rekkevidde og 300 hestekrefter til en startpris på rundt 660 000 kroner. Utgaven **iX 50** skilter over 500 hestekrefter og 600 kilometer rekkevidde. Men den koster mere. Begge har frihjul for å spare strøm. Den lave vekten kommer blant annet av ekstremt smale framlykter av LED, rammeløse dører, og et forenklet vedlikehold, der påfylling av vesker skjer uten å åpne panseret, slik at den samlede luftmotstand er målt til en Cd på 0,25.

På forsommeren 2022 utkom **iX M60** med M-logo, rundt 620 hestekrefter, 150 flere kilo, 270 000 kroner høyere pris og 80 kilometer lavere rekkevidde.

Referanser
----------

1. 1 2  BMW iX fra bavaria.no sist lest den 3. mars 2021.
2. 1 2  Her er BMWs sprell nye elbil i elbil24.no, sist lest den 3. mars 2021.
3. ↑  Yuan-Li Ding, Zachary P. Cano, Aiping Yu, Jun Lu, Zhongwei Chen, Automotive Li-Ion Batteries: Current Status and Future Perspectives, publiser ti Electrochemical Energy Reviews, bind 2, side 1–28 (2019)
4. ↑  Her kommer BMWs egentlig e-tron konkurrent i motor.no den 17. mars 2021.
5. ↑  Elbil til en kvart million ekstra fra elbil.no den 25. mai 2022.
Nick Heidfeld i en BMW Sauber F1.06 under Brasils Grand Prix 2006.
Robert Kubica i sin BMW Sauber F1.06 under USAs Grand Prix 2006.
**BMW Sauber F1.06** (eller bare **BMW F1.06**) var bilen som BMW Sauber-teamet konkurrerte med i Formel 1-sesongen 2006. Dette var første sesong etter at Sauber-teamet ble kjøpt opp av BMW-konsernet, og første gang at BMW deltok som et fullt team, og ikke bare som motorleverandør. 

Bilen ble designet av teknisk direktør Willy Rampf. Chassiset var en karbonfiber-monocoque. Hjulopphenget var doble A-armer med innvendige fjærer og dempere, drevet av støtstenger (pushrods). Motoren var en BMW P86 2,4-liters V8-motor med en 7-trinns langsgående girkasse. Det ble brukt dekk fra Michelin og drivstoff og olje fra Petronas.

Bilene til det nydannede teamet fikk et utseende som ble beholdt hele tiden de var i Formel 1 (2006-2009), og besto av BMWs tradisjonelle blått og hvitt med et hint av rødt. Frontpartiet var også lik det som ble brukt av BMW Williams fra 2001 til 2005, men gråfargen var byttet ut med rødt. BMW Sauber gikk inn i 2006-sesongen eksisterende større sponsorer som Credit Suisse og Petronas, og fikk nye sponsoravtaler med Intel og dataselskapet O2, og også Dell fra og med Europas Grand Prix 2006. 

Bilen ble kjørt av Nick Heidfeld, som kom fra BMW Williams, og Jacques Villeneuve, som hadde vært en sesong i teamet før de ble kjøpt opp av BMW. Før sesongslutt ble imidlertid canadieren erstattet av tredjeføreren Robert Kubica. 2006-sesongen ble av teamet stort sett ansett som et overgangsår, så bilens konkurransedyktighet kom som en hyggelig overraskelse. F1.06 kjempet om poeng gjennom hele sesongen, med to pallplasseringer som beste resultat: en for Heidfeld på Hungaroring, og den andre for Kubica på Monza.

BMW Sauber videreutviklet bilen gjennom sesongen, og ikke uten kontroverser: En «fleksibel» bakvinge ble avstivet tidlig i sesongen, og i Frankrikes Grand Prix stilte de med to vertikale vinger foran på karosseriet, noe som raskt ble forbudt. Teamet kom til slutt på femteplass i konstruktørmesterskapet med 36 poeng.

Løpsresultater
--------------

Se: BMW Sauber

Referanser
----------

1. ↑  Constanduros, Bob (2006). *Autocourse 2006-2007*. Crash Media Group. s. 76–78. ISBN ISBN 1-905334-15-X Sjekk `|isbn=`-verdien: invalid character (hjelp).

Eksterne lenker
---------------

* (en) BMW Sauber F1.06 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Nisus forlag** er et norsk forlag som blei stifta i 1994 og ga ut sine første titler fra 1995 av, deriblant Murray Bookchins *Veier til en grønn framtid*. Forlaget blei i starten drevet som et kooperativ, men så liggende brakk i en årrekke før en av de opprinnelige initiativtakerne, Atle Kultorp Hesmyr, gjenopptok virksomheten på egen hand, med hovedfokus på oversatte historiske klassikere. Et stort løft i reetableringsfasen var en norsk oversettelse av G. D. H. Coles fembindsverk *Den sosialistiske tenkningens historie*, (1789-1939), som er tilgjengelig i PDF-format på scribd.com. Det samme gjelder Edward Hyams' *Jordsmonn og sivilisasjon.*

Forlaget er sosialliberalt orientert og bekjenner seg til den euro-amerikanske opplysningstradisjonen fra 1700-tallet. 

Blant forlagets øvrige utgivelser er Friedrich Nietzsches *Bruk og misbruk av historia*; Cyril E. Robinsons *Den romerske republikkens historie;* Guido de Ruggieros *Den europeiske liberalismens historie;* Peter Kropotkins *Den store franske revolusjon, 1789-93;* John Malcolm Ludlows *Den amerikanske uavhengighetskrigen;* Charles Homer Haskins' *Universitetenes framvekst i Europa;* Ernst Cassirers *Opplysningstidas filosofi;* og Robert Briffaults *Antropologiske essayer om kjærlighet*.

Kilder
------

* Artikkel i *Telemarksavisa*

Eksterne lenker
---------------

* Nisus forlag på ebok.no
Knappehjulet som styrer iDrive. Bildet er fra en 5-serie.
**BMW iDrive** er et system som brukes for å kontrollere en del funksjoner i BMWs nyere modeller. iDrives brukergrensesnitt består av en LCD-skjerm montert i dashbordet og et knappehjul montert i midtkonsollen. Systemet gjør det mulig for fører og passasjerer å styre funksjoner i åtte forskjellige hovedgrupper. Gruppene er:

* Underholdning
	+ radio, CD-spiller, MD, TV, DVD
* Klimaanlegg
* Navigasjon
* Kommunikasjon
	+ mobiltelefon, e-post
* BMW-informasjon
* Kjøredata
	+ forbruk, utkjørt distanse, gjennomsnittshastighet osv.
* Innstillinger
	+ sports-/komfortdemping, DSC, DTC, servicebehov
* Hjelpefunksjon

Kontrollsystemet håndterer opptil 700 forskjellige funksjoner og erstatter et hav av brytere, knapper og kontroller på dashbordet. Opptil 200 av funksjonene kan også styres med tale.

iDrive ble først lansert i BMW E65 7-serie i 2002 og er nå tilgjengelig på alle BMWs-modeller. I 1-serien og 3-serien er systemet ekstrautstyr, mens det leveres som standard i 5-serie, 6-serie, 7-serie og X5.

´•´
**BMW:** Hovedartikkel · Portal · Kategori
Portal: BMW
*For filmen, se En dag i Ivan Denisovitsj' liv (film)*
***En dag i Ivan Denisovitsj' liv*** (russisk originaltittel: Оди́н день Ива́на Дени́совича) er en russisk roman som ble skrevet av Aleksandr Solzjenitsyn (1918-2008) i 1959 og publisert første gang i 1962 i det russiske litterære tidsskriftet *Novyj mir*. Romanen skildrer én dag i livet til en vanlig fange i en spesialleir i gulagsystemet på 1950-tallet, en arbeidsleir for politiske fanger. 

Utgivelsen ble svært omstridt i Sovjetunionen, og den vakte stor internasjonal oppmerksomhet. Aldri var Stalins undertrykkelse blitt beskrevet offentlig, og både forfatteren, forleggeren og flere mennesker i omgangskretsen deres løp stor risiko. Solzjenitsyns forfatterskap skulle senere sende ham i eksil. Forfatteren ble forøvrig tildelt nobelprisen i litteratur i 1970.

*En dag i Ivan Denisovitsj' liv* ble publisert på norsk for første gang i 1963.

Handling
--------

Ivan Denisovitsj Sjukhov er dømt til å sone straff ved en fangeleir i det sovjetiske Gulag-systemet. Han ble beskyldt for å bli spion etter å ha sittet fanget av tyskerne som krigsfange under andre verdenskrig. Selv om han egentlig var uskyldig, blir han dømt til 10 år i en arbeidsleir etter at han ble løslatt til Sovjet. Dagen begynner med at Sjukhov våkner. Fordi han sto opp alt for seint, blir han pålagt arrest, men slipper unna med å rengjøre vakthuset til vaktene. Når Sjukhov endelig kan forlate vakthuset, går han på sykestuen for å melde seg syk, men blir nektet sykemelding. 

Resten av romanen handler hovedsakelig om Sjukhov og hans tropp (som består av 24 mann), deres troskap til troppslederen, og arbeidet som fangene gjør i håp om å få tak i ekstra mat eller andre forsyninger. For eksempel murer de vegger på en byggeplass der mørtelen fryser hvis den ikke blir påført raskt nok. Tjurin, formann for troppen, er streng, men også godt likt fordi han gjør sitt beste for å sørge for fangene. Sjukhov er en av de mest hardtarbeidende i hele troppen, og har flere ferdigheter som er etterspurt - så han er generelt respektert. 

Rasjonene de mottar er sparsomme; Fangetroppene mottar næringsmidler på grunnlag av hvor produktivt de arbeider (eller sovjetiske myndigheter tror de gjør), men på slutten av dagen blir Sjukhovs spesielle tjenester etterspurt av Cæsar Markovitsj, en intellektuell som får arbeide på kontoret og slipper kroppsarbeid. Cæsar er imidlertid mest kjent for å motta matpakker fra familien, og Sjukhov får til slutt en liten porsjon mat av Cæsar for ulike ytelser. Sjukhov reflekterer til slutt over dagen, som delvis var gledelig, og samtidig lik alle andre dager.

Filmatisering
-------------

Gjennom et norsk-britisk samarbeid ble boken filmatisert i 1970; *One Day in the Life of Ivan Denisovich* ble spilt inn på Røros.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** OCLC **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**BNS «Bangabandhu» (F25)** er en fregatt av Ulsan-klassen som for tiden er i aktiv tjeneste hos den bangladeshiske marinen. Skipet ble bygget i Sør-Korea i 2000 og anses for å være det mest moderne skipet av sin type og klasse i den bangladeshiske marinen. Fregatten har sin hjemmehavn i Chittagong. Den har et mannskap på rundt 186, deriblant 16 offiserer.

BNS «Bangabandhu» er i stand til å både engasjere seg i kamp og utføre en rekke maritime oppgaver i fredstid. Skipet har som hovedoppgave å beskytte, forsvare og overvåke Bangladeshs eksklusive økonomiske sone. Det utfører også ulike oppgaver for å opprettholde lov og orden innenfor Bangladeshs maritime grenser, slik som bekjempelse av maritim terrorisme, miljøforurensning og smugling. I tillegg kan BNS «Bangabandhu» om nødvendig bistå i lete- og redningsaksjoner (eng. *search and rescue*, SAR) til havs.

Historie
--------

Skipet er oppkalt etter lederen blant grunnleggerne av Bangladesh, Sheikh Mujibur Rahman, som populært blir omtalt med ærestittelen Bangabandhu («Bengals venn»). Kjølen ble strukket 11. mars 1998 ved verftet Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering i Sør-Korea, og skipet ble satt inn i tjeneste for den bangladeshiske marinen den 20. juni 2001.

Den 13. februar 2002 ble BNS «Bangabandhu» midlertidig tatt ut av tjeneste for å gjennomgå ulike reparasjoner som var dekket av garantien, og skipet ble overført til reserveflåten som fregatten «DW 2000-H». Skipet lå ved kai fram til 13. juli 2007, da det igjen ble satt inn i tjeneste, men denne gang som BNS «Khalid Bin Walid». I 2009 ble skipet omdøpt nok en gang og fikk nå det opprinnelige navnet BNS «Bangabandhu». Skipet ble tatt inn som nasjonal standard den 29. august 2013.

I mars 2014 ble BNS «Bangabandhu» og BNS «Umar Farooq», etter anmodning fra malaysiske myndigheter, satt inn i letingen etter det savnede passasjerflyet Malaysia Airlines Flight 370 i Bengalbukta.

BNS «Bangabandhu» (F25) utenfor kysten av Bangladesh under militærøvelsen Cooperation Afloat Readiness and Training (CARAT) 2012

Se også
-------

* Liste over skip i den bangladeshiske marinen

Referanser
----------

1. ↑  «Bangladesh Searches Bay of Bengal for Missing Airliner» **(engelsk)**. The New Indian Express. 19. mars 2014. Besøkt 25. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* F 25 BNS Bangabandhu − helis.com (en)
* BNS Bangabandhu Frigate − globalsecurity.org (en)
***En brud i rødt*** (originaltittel: *The Bride Wore Red*) er en amerikansk komedie fra 1937 regissert av Dorothy Arzner etter Ferenc Molnárs skuespill "The Bride from Trieste".

Handlingsreferat
----------------

I et casino i Trieste forteller den kyniske greve Armalia (spilt av George Zucco) sin snobbete venn Rudi Pal at det eneste som skiller en aristokrat fra en bonde, er flaks. Senere, ved en kafé ved vannkanten, bestemmer Armalia seg for å bevise poenget sitt ved å tilby klubbens sangerinne, Anni Pavlovitch (spilt av Joan Crawford) penger og en ny, kostbar garderobe for å bo på et feriested i Alpene i to uker og posere som Anne Vivaldi - datter av en rik aristokrat. Ved feriestedet møter hun blant annet Giulio, en filosof, som ikke har noe ønske om personlig rikdom. 

Hun møter også sin gamle venninne Maria, som er fornøyd med å være hushjelp ved hotellet. Den kvelden får Anni oppmerksomheten til Rudi, som spiser sammen med hans forlovede Maddalena Monti, hennes far, admiral Monti og Contess Meina. Rudi begynner etter hvert å bli forelsket i Anni, men hun er mer tiltrukket av Giulio. I håp om å lokke Rudi til å avbryte forlovelsen til Maddalena, og heller fri til Anni, forlenger Anni oppholdet langt utover de to ukene.

Rollebesetning
--------------

Joan Crawford.
* Joan Crawford - Anni Pavlovitch
* Franchot Tone - Giulio
* Robert Young - Rudi Pal
* Billie Burke - Contessa di Meina
* Reginald Owen - Admiral Monti
* Lynne Carver - Maddelena Monti
* George Zucco - Count Armalia
* Mary Philips - Maria
* Paul Porcasi - Signor Nobili
* Dickie Moore - Pietro
* Frank Puglia - Alberto
* Adriana Caselotti - First Peasant Girl
* Jean Lewis - Second Peasant Girl
* Ann Rutherford - Third Peasant Girl

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En brud i rødt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *En brud i rødt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *En brud i rødt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *En brud i rødt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *En brud i rødt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *En brud i rødt* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *En brud i rødt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**En bonde i vår by** er en sanglek som oftest brukes i musikkopplæring med barn i barnehage- eller småskolealder. Leken begynner med at "bonden" står i midten, mens de andre barna går i ring rundt og synger. Hver gang teksten nevner at en av karakterene "tar" noen, velger vedkommende ut en i ringen, og vedkommende går inn, og blir den neste som velger noen. Den siste som velges ut ("osten") blir den nye bonden.

Tekst
-----

Teksten i sangen lyder som følger:

En bonde i vår by  

En bonde i vår by  

Hei, hopp, fallerallera  

En bonde i vår by  

Og bonden tar ei kone  

Og bonden tar ei kone  

Hei, hopp, fallerallera  

Og bonden tar ei kone  

Og kona tar et barn  

Og kona tar et barn  

Hei, hopp, fallerallera  

Og kona tar et barn  

Og barnet tar en hund  

Og barnet tar en hund  

Hei, hopp, fallerallera  

Og barnet tar en hund  

Og hunden tar ei katt  

Og hunden tar ei katt  

Hei, hopp, fallerallera  

Og hunden tar ei katt  

Og katta tar ei mus  

Og katta tar ei mus  

Hei, hopp, fallerallera  

Og katta tar ei mus  

Og musa tar en ost  

Og musa tar en ost  

Hei, hopp, fallerallera  

Og musa tar en ost  

Og osten blir igjen  

Og osten blir igjen  

Hei, hopp, fallerallera  

Og osten blir igjen
**Anne Sofie Synnevåg** (født 8. april 1951) er en norsk journalist. Hun er særlig kjent som programleder og reporter i NRK P2.

Synnevåg gikk på Hellen skole og laget siden fortellingen «Hun lukket døren» til podkasten *Storefri* om en klasseforstander «som styrte med jernhånd og mobbet de svakeste og mest sjenerte elevene», fordi «Gerhardsen-tidens likhetsidealer aldri nådde inn i klasserommet på Hellen skole i Bergen.»

Synnevåg gikk ut av Bergen katedralskole i 1971. Hun studerte samfunnsfag grunnfag ved Universitetet i Tromsø (avgangsår 1973), psykologi ved Universitetet i Bergen (avgangsår 1976), nygresk mellomfag ved Universitetet i Göteborg (avgangsår 1983) og kinesisk mandarin i Fairfax i Virginia i USA (avgangsår 1996)..
Synnevåg har arbeidet som frilansjournalist i Hellas (1981-85) og i utenriksredaksjonen i *Aftenposten* (1985-87). Hun har vært i NRK siden 1987 og arbeidet som utenriksreporter på Balkan, i Midtøsten og i Kina, både for radio og avis, samt som helsereporter i *Dagsnytt*. Hun har også laget innslag og programmer om medisinsk forskning, kulturhistoriske temaer og annen populærvitenskap i NRK P2s daglige radioprogram *Verdt å vite* fram til 2011 da hun fortsatte med det samme i etterfølgeren *Ekko*. Siden 2020 produserer hun Forskningspodden i samarbeid med forskning.no.

Anne Synnevåg bor i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Anne Synnevåg: «Hun lukket døren»
2. ↑  Anne Synnevågs egenpresentasjon på facebook[*død lenke*]
3. 1 2  Nrk.no om redaksjonen i *Verdt å vite* 2005
Renessanseskalmeie, barokkobo, moderne obo
**Barokkobo** er en variant av obo som ble utviklet i musikkmiljøet rundt franskekongens hoff på midten av 1600-tallet, blant andre av Jean de Hotteterre. I dag brukes instrumentet under historisk informerte oppføringer av barokkmusikk.

Med utgangspunkt i skalmeien ble instrumentet utstyrt med en snevrere mensur, sjallstykket ble endret og instrumentet fikk to klaffer for de dypeste tonene. Den viktigste endringen var likevel at det dobbelte rørbladet nå ble holdt direkte mellom spillerens lepper, mens det for forløperen verken ble holdt helt inne i munnen (uten at musikeren dermed berørte dobbeltrørbladet) eller var beskyttet av en beholder.

I barokken ble oboen spilt av blokkfløytistene, da grepene stort sett var like

Som for alle sopraninstrumenter i barokkorksteret spilte oboen svært ofte colla parte med fiolinene.

Etter barokktiden fikk oboen litt om senn flere halvtonehull og ble forsynt med et stadig mer forbedret system av klaffer samt en enda trangere boring, og utviklet seg etterhvert til den moderne oboen. Men samtidig forsvant barokkoboens spesielle klangegenskaper til fordel for en mer bærende lyd og en jevnere intonasjon og lydstyrke.

Se også
-------

* Oboe d’amore
* Oboe da caccia
* Barokkfagott
**Barnsley** er en by i South Yorkshire, England. Den ligger ved elven Dearne omkring 20 kilometer nord for Sheffield, og er administrasjonsby for distriktet Barnsley. Byen ligger mellom kryss 36 og 37 på motorveien M1. Historisk lå den i West Riding av Yorkshire. Den er omgitt av flere mindre bosetningen som til sammen utgjør distriktet Barnsley har en befolkning på 231 221 innbyggere (oppdatert for 2014), mens Barnsleys urbane område har en befolkning på 91 297 i 2011.

Barnsley er kjent som en tidligere industriby sentrert rundt kullgruvedrift og glassproduksjon, skjønt det få fabrikker igjen, kun glassarbeid. Selv om industriene fikk en nedgang på 1900-tallet, står Barnsley kulturelle røtter dypt i dens industrielle fortid; Barnsley har en tradisjon i hornorkester, opprinnelig opprettet som sosiale klubber for gruvearbeiderne.

Byen er tilknyttet motorveien M1 via knutepunktene 36, 37 og 38, og har en jernbanestasjon på linjene Hallam og Penistone. Fotballklubben er Barnsley FC som spiller i Football League Championship.

Vennskapsbyer
-------------

Barnsley har følgende vennskapsbyer:

* Tysklands flagg Schwäbisch Gmünd, Tyskland
* Ukrainas flagg Horlivka, Ukraina

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  The diverse population of South Yorkshire (updated October 2014) Arkivert 12. mai 2016 hos Wayback Machine. (PDF), *South Yorkshire Police*
3. ↑  Barnsley (South Yorkshire), City Population
4. ↑  «Barnsley Life» Arkivert 3. august 2009 hos Wayback Machine. *Barnsley MBC*.
5. 1 2 3  «Town twinning Information about town twinning», *Barnsley Metropolitan Borough Council*. 12. november 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barnsley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Barnsley hos Wikivoyage

* Barnsley Metropolitan Borough Council
* Barnsley Development Agency
* Barnsley & Rotherham Chamber Of Commerce
* Barnsley and Surrounding Villages History

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Byen og provinsen Malatya
**Malatya** (armensk: Մալաթիա, *Malat'ya*; gresk: Μαλάτεια, *Malateia*; kurdisk:*Mêlêtî*; gammelsyrisk: ܡܠܝܛܝܢܐ‎ Malīṭīná) er en by i Malatyaprovinsen i Tyrkia. Den ligger ved foten av Taurusfjellene. Per 2010 bodde det rundt 401 705 mennesker i byen.

Stedet for byen har vært bosatt for tusenvis av år. Assyrerne kalte byen for Meliddu, og som en følge av den romerske ekspansjonen mot øst, ble byen omdøpt til Melitene på latin. Stedet for oldtidens Malatya ligger noen få km fra den moderne byen i hva som i dag er landsbyen Arslantepe og nær det avhengige distriktssenteret Battalgazi. Dagens Battalgazi var lokaliteten av byen Malatya fram til 1800-tallet da en gradvis forflytning av byen til dagens tredje lokalisering begynte. Battalgazis offisielle navn var Eskimalatya («Gamle Malatya»); inntil nylig var det et navn som kun ble benyttet lokalt.

Klima
-----

Malatya har et steppeklima med varme og tørre somre, og kalde og snørike vintre. Den høyeste dokumenterte temperaturen var 42.2 °C den 31. juli 2000. Den laveste dokumenterte temperaturen var -19 °C den 27. desember 2002.

Utdannelse
----------

Universitet İnönü, et av de største universitetene i den østlige regionen av Tyrkia, er lokalisert i Malatya. Det ble etablert i 1975 og har tre institutter og ni fakulteter på sin kampus, og med mer enn 2500 ansatte og 20 000 studenter. Dets store kampus ligger i den sørlige delen av Malatya. Det er også 162 videregående skoler i Malatya.

Sport
-----

Malatya İnönü Stadium
Malatyas offisielle lag er Malatyaspor i fargene rød og gul. Laget kjemper per 2012 i andre divisjon. Lagets stadion er Malatya İnönü Stadium som ligger byens sentrum. Byens andre lag er Malatya Belediyespor med fargene grønn og oransje og kjemper for tiden i tredje divisjon.

Festivaler
----------

Markedet i Malatya og Aprikosfestivalene har blitt holdt siden 1978 hvert eneste år i juli for å fremme byen og aprikoser, og for at produsenter skal ha et møtested. I løpet av festivalene er det ulike sportsaktiviteter, konserter og aprikoskonkurranser.

Når det ikke feires for aprikosen, er det en festival for kirsebær ved distriktet Yeşilyurt i Malatya og for druer i distriktet Arapgir. Det skjer også årlig.

Referanser
----------

1. ↑  Μαλάτεια, Τουρκία Arkivert 1. august 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Hawkins, John D. (2000): *Corpus of Hieroglyphic Luwian Inscriptions. Vol. 1: Inscriptions of the Iron Age*. Walter de Gruyter.

Eksterne lenker
---------------

* «Malatya», Malatya RSS

| * v
* d
* r
Malatyas distrikter |
| --- |
| Akçadağ **·** Arapgir **·** Arguvan **·** Battalgazi **·** Darende **·** Doğanşehir **·** Doğanyol **·** Hekimhan **·** Kale **·** Kuluncak **·** Pütürge **·** Yazıhan **·** Yeşilyurt | Tyrkias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Estadio Ramón Sánchez Pizjuán** er et fotballstadion i Sevilla i Spania. Stadionet er hjemmebanen til Sevilla FC og var vertskap for finalen i Serievinnercupen i 1986 mellom Steaua București og FC Barcelona samt semifinalen mellom Tyskland og Frankrike under VM i fotball 1982.

Estadio Ramón Sánchez Pizjuán hevdes å være «et fort» for Spania, som aldri har tapt en fotballkamp mot en internasjonal motstander på dette stadionet. Også Sevilla FC har kun tapt én gang her, mot nederlandske AZ Alkmaar under gruppespillet i UEFA-cupen 2006/07.

Ramón Sánchez Pizjuán har et tilskuerantall på 45 500 og ble åpnet den 7. september 1958 som erstatning for Estadio Nervion. Stadionet har kallenavnet *«La Bombonera»* (mest brukt for å referere til Estadio Alberto J. Armando, som er hjemmebanen til Boca Juniors) eller *«La Bombonera de Nervión»* som hentyder til nabolaget Nervion hvor Estadio Ramón Sánchez Pizjuán er lokalisert.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Estadio Ramón Sánchez Pizjuán – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (engelsk) Stadionanleggets offisielle sider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jødene i Spania** har en historie som strekker seg tilbake til bibelsk tid, i henhold til jødiske tradisjoner. Spanske jøder utgjorde en gang et av de største og mest velstående jødiske samfunn i verden. Spania var den ubestridte lederen for verdensjødedommen: vitenskapelig og filologisk studie av den hebraiske bibelen begynte, sekulær poesi ble skrevet på hebraisk for første gang, og for den eneste gangen mellom bibelsk tid og opprinnelsen til den moderne staten Israel, en jøde ( Samuel ha-Nagid ) befalte en jødisk hær. Denne perioden endte definitivt med de anti-jødiske opptøyene i 1391 og Alhambra-dekretet fra 1492, som et resultat av at flertallet av jødene i Spania (rundt 300 000) konverterte til katolisismen og de som fortsatte å praktisere jødedommen (mellom 40 000 og 80 000) ble tvunget i eksil, selv om mange tusen kom tilbake i årene etter utvisningen.

Anslagsvis 13 000 til 50 000 jøder bor i Spania i dag, konsentrert i provinsene Málaga, Madrid og Barcelona, i tillegg til å ha en historisk tilstedeværelse i de autonome byene Ceuta og Melilla. En betydelig del av disse er spansktalende jøder som returnerte til Spania etter århundrer med eksil i Nord- Marokko både under og etter det spanske protektoratet. Ashkenazi-jøder, hovedsakelig fra Latin-Amerika, men også av europeisk opprinnelse, er også til stede i Spania. Som et mål for forsoning tilbød den spanske regjeringen fra 2015 til 2019 spansk statsborgerskap til spansktalende som kunne bevise at de var etterkommere av sefardiske jøder som ble forvist i 1492. Over 130 000 mennesker, hovedsakelig fra Mexico, Colombia og Venezuela hadde søkt om statsborgerskap. i henhold til lovgivningen med litt over 1,5% av søkerne som har fått statsborgerskap innen slutten av 2019, og mange søknader er fortsatt i prosess.

Eksterne lenker
---------------

* (en) History of the Jews in Spain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ostmark** (uttales «åst-mark») var en av de tidligste betegnelsene på det senere hertugdømmet Østerrike.
Det fungerte som grensemark mot øst for Bayern.
Begrepet ble allerede rundt årtusenskiftet erstattet av navnet *Österreich*.
Begge navnene (*Ostmark* = «den østlige mark», *Österreich* = «det østlige rike») er avledet av beliggenheten (sett fra Bayern).

Etter Østerrikes *Anschluss* til det nasjonalsosialistiske Tyskland ble *Ostmark* gjenopplivet som offisiell betegnelse (1938–1942) på de distriktene (*Gaue*) som var forhenværende østerrikske.

*Ostmark* betegnet videre en grensemark i dagens Sachsen som ble skilt ut fra den østlige Mark Brandenburg i 965. Den eksisterte som sådan inntil 1100-tallet, da den ble delt i bl.a. Mark Lausitz og Mark Landsberg.

Se også
-------

* Mark
* Markgrevskapet Østerrike
* Marcha Orientalis

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
«Kazan-katedralen» har flere betydninger.

**Kazan-katedralen** (russisk: **Казанский собор**, **Kazanskij sobor**) ligger sentralt ved St. Petersburgs hovedgate Nevskij prospekt, og ingen som har vært i byen kan ha unnlatt å legge merke til den. Når man ser på den er det lett å tenke på Peterskirken i Roma, og det var faktisk meningen. Tsar Paul I (1796–1801) godkjente 14. desember 1800 planene for byggingen, og han ville at dette skulle bli Russlands viktigste kirke. Da var det ikke annet enn naturlig å bruke verdens største kirke som modell. 

Arkitekten som vant konkurransen om den nye katedralen var den til da relativt ukjente Andrej Nikiforovitsj Voronikhin (1759–1814), som fikk tittelen arkitekt først samme år. Grunnsteinen ble lagt ned av tsar Alexander I 27. august 1801. Bare ti år seinere sto katedralen ferdig. Etter seieren over Napoleon i 1812 ble den et slags seiersmonument. Erobrede franske faner ble hengt opp i kirken og den russiske øverstkommanderende, feltmarskalk Mikhail Kutuzov (1745–1813), ble gravlagt inne i kirken. Seinere ble det satt opp en statue av ham utenfor. Kazan-katedralen var St. Petersburgs domkirke fra 1811 til 1858, da Isak-katedralen sto ferdig.

Katedralen ble stengt av kommunistene i 1929, og fra 1932 av inneholdt den et «museum for religion og ateisme». Dette «museet» var svært ideologisk preget, og besto stort sett av latterliggjøring av all religion. For å tråkke mest mulig på religiøse følelser ble det plassert i en av byens viktigste kirker. I dag er katedralen gitt tilbake til Den russisk-ortodokse kirke, og er igjen St. Petersburgs domkirke.

Katedralens viktigste ikon, som også har gitt kirken navn, er «Vår Frue fra Kazan». Historien bak dette ikonmotivet skriver seg tilbake til slutten av juni 1579, da en stor brann ødela byen Kazan. Legenden forteller at hushjelpen Matrona Onousjina, etter å ha blitt oppsøkt av Jomfruen mens hun sov, kunne fortelle erkebiskopen at det viktige ikonet ikke hadde gått tapt, men kunne finnes i ruinene av familiens nedbrente hus. Det stemte, og 8. juli (21. juli etter vår tidsregning) ble ikonet funnet. Senere har denne dagen blitt feiret til minne om hendelsen. Det finnes i dag mange kopier av dette ikonet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kazan Cathedral – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Jøl bru** er navnet på to bruer i Hjelledalen i Stryn kommune i Sogn og Fjordane. Bruene krysser elva Skjerdingsdøla ovenfor gården Skora. Den gamle brua (opprinnelig kalt *Gjøl bru*) er ei steinhvelvbru, og var en del av den første veien over Strynefjellet, som ble åpnet i 1894. Byggingen av brua begynte 25. september 1882, og brua sto ferdig 16. august 1883. Brua er 60 meter lang, og går i en skarp sving over et 50-60 meter dypt gjel. Det er 8 meter fra toppen av brua og ned til selve bruhvelvet. Det ble brukt samlet rundt 2560 dagsverk i de ti månedene arbeidet varte. Til sammen kostet brua kr 6737,61 i datidens pengeverdi.

I 1968 ble det støpt betongdekke over brua; det stakk 70 cm ut over kanten på hver side. Men brua var likevel en flaskehals, og i forbindelse med byggingen av helårsvei over Strynefjellet ble det i 1976 bygd ny bru ved siden av den gamle. Etter at den nye brua kom, restaurerte Statens vegvesen den gamle brua tilbake til det gamle utseendet. Den nye brua er en del av riksvei 15.

Under andre verdenskrig bygde tyskerne en vakthytte ved Jøl bru.

I 2013 kom det forslag fra Statens vegvesen om å etablere nytt utsiktspunkt og parkeringsmuligheter ved Jøl bru.

Galleri
-------

* Fremsiden av Jøl bruFremsiden av Jøl bru
* Oversiktsbilde av Jøl BruOversiktsbilde av Jøl Bru
* Årstallet hugget i steinÅrstallet hugget i stein
* Juvet nedenfor Jøl bruJuvet nedenfor Jøl bru
* Restene av tysk vakthytte ovenfor Jøl bruRestene av tysk vakthytte ovenfor Jøl bru
* Restene av tysk vakthytte ovenfor Jøl bruRestene av tysk vakthytte ovenfor Jøl bru
* Utsikten fra restene av tysk vakthytte ovenfor Jøl bruUtsikten fra restene av tysk vakthytte ovenfor Jøl bru
* Toppen på gamle Jøl bru i dag (mot Strynefjellet)Toppen på gamle Jøl bru i dag (mot Strynefjellet)
* Plasseringen (merket med røde sirkler) av vakthytten tyskerne bygde under krigenPlasseringen (merket med røde sirkler) av vakthytten tyskerne bygde under krigen

Kilder
------

* Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Jøl bru i Stryn - vakker vegbyggjarkunst
* NRK.no
* Vegvesenet: «Vil synleggjere Jøl bru» Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* 4 bilder av Jøl bru
* Bilde av buss på vei over Jøl bru
* Bilder av Jøl bru om vinteren Arkivert 1. november 2013 hos Wayback Machine.
* Bilde av Napefonna ved Jøl bru

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Katedralen i Ostrów Wielkopolski
**Ostrów Wielkopolski** (tysk *Ostrowo*) ligger cirka 115 km for Poznań, omtrent i sentrum av det storpolske voivodskap i Polen. 70 726 (2021) innbyggere lever i byen. 

Ostrów Wielkopolski fikk bystatus senest i 1404. Byen utviklet seg ikke særlig frem til begynnelsen av det 18. århundre. I 1711 gav borgerskapet slipp på byrettighetene. Byen blomstret først opp mot slutten av 1700-tallet takket være sine nye eiere – familiene Przebendowski, Bieliński og Radziwiłł. Etter Polens tre delinger kom byen under Preussen frem til 1918, da den ble del av Polen. Ostrów Wielkopolski opplevde stor vekst i mellomkrigstiden. Utviklingen ble imidlertid stanset av andre verdenskrig, da byen ble okkupert av Tyskland i årene 1939–1945. Etter krigen kom den igjen under Polen.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 6. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ostrów Wielkopolski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ostrów Wielkopolski – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ostinato** (Latin *ostinatus*, «hardnakket») er i musikken betegnelsen på en stadig gjentatt musikalsk figur, f.eks. en melodi, en bestemt rytme (jfr. Ravels *Bolero*) eller et annet musikalsk element.

Prinsippet bak ostinato har ganske sikkert eksistert så lenge mennesker har laget musikk. Den første kilden går tilbake til høymiddelalderen. På 1600- og 1700-tallet, den såkalte generalbassens tidsalder, ble ostinatoen vanligvis utført i bass-stemmen (basso ostinato). Ostinato falt ut av bruk som kunstnerisk uttrykksmiddel i klassismen, men fikk en liten oppblomstring på 1800-tallet.

En *harmonisk ostinato* er en akkordgang som gjentas om igjen og om igjen.

I rocken er navnet for en ostinat figur *riff*, i jazz kalles det *vamp*, og i electronica *loop*.

Se også
-------

* Passacaglia
* Chaconne
* Basso ostinato

Kilder
------

* «Ostinato», *Encyclopædia Britannica*
* «Ostinato», berkleejazz.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Den norske dataforening** (DND, engelsk *Norwegian Computer Society*, etablert 1953 i Oslo) er en norsk organisasjon for norske brukere og utviklere av informasjonsteknologi.

Foreningen er tilsluttet International Federation for Information Processing, Council of European Professional Informatics Societies og Nordisk Dataunion (NDU).

Foreningen var en videreføring av «Hullkortklubben Team» 24. november 1953. Navnet ble endret til «Team, forening for maskinell databehandling» og «Databehandlingsforeningen». Ved sammenslåing (1976) med «Norsk Selskap for Elektronisk Informasjonsbehandling» 1960, ble navnet skiftet til dagens.
Dens første leder var Jan Garwick.

Foreningen har 8 500 medlemmer, fordelt på tre distriktsforeninger (DND Midt-Nord, DND Vest og DND Sørøst), som igjen er organisert i mer enn 60 faggrupper, råd og utvalg.
Foreningen arrangerer ulike kurs, konferanser, utstillinger og seminar, og nyttes som høringsinstans av det offentlige.

Foreningen har gitt ulike priser, blant annet «Kreativitetsprisen», som ble til Rosing-prisene (1993–d.d).

Referanser
----------

1. ↑  dataforeningen.no
2. ↑  Jan Fredrik Hovden, Elektroniske oppslagstavler (BBS) i Noreg Arkivert 17. august 2007 hos Wayback Machine. (kap. 3). Hovedfag-oppgave i sosiologi (Universitetet i Bergen, 1997)

Litteratur
----------

* Arild Haraldsen: *50 år – og bare begynnelsen* (Cappelen, 2004)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Den norske Revisorforening** (**DnR**) er en kompetanse- og interesseorganisasjon for registrerte og statsautoriserte revisorer. Medlemskap er også åpent for bachelor- og masterstudenter som studerer revisjon/økonomi og de som har begynt praksisperioden som revisor.

Revisorforeningen driver informasjons- og veiledningsvirksomhet overfor medlemmene, og er engasjert i utvikling av revisjons- og regnskapsfaget både nasjonalt og internasjonalt.

Kurs og etterutdanning er en sentral del av foreningens virksomhet.

Revisorforeningen har mer enn 5 000 medlemmer som arbeider i ekstern revisjon, offentlig sektor og i næringslivet. Om lag 1 000 av medlemmene er studenter innenfor økonomifagene. 

Revisorforeningen gir ut tidsskriftene *Revisjon og Regnskap*, *Revisor informerer* og *Facta Årsoppgjøret*.

Revisorforeningen er sertifisert Miljøfyrtårn.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Illustrasjonen viser fordelingen av nummererte asteroider ved inklinasjon versus store halvakse. Asteroidefamiliene kan sees som fortettinger. Kirkwood-gap deler opp asteroidebanene (A, B+C, D, E+F+G).
En **asteroidefamilie** er en gruppe av asteroider som deler baneelement, slik som store halvakse, eksentrisitet og banehelling, og spektra. Medlemmene er tenkt å være fragmenter av en tidligere asteroidekollisjon.

Generelle egenskaper
--------------------

Store asteroidefamilier inneholder flere hundre av de kjente asteroidene i tillegg til mange flere, mindre objekter som ennå ikke har blitt oppdaget, eller som ennå ikke har blitt studert. Små tette familier kan ha bare ti identifiserte medlemmer. Omtrent 33 til 35 prosent av asteroidene i hovedbeltet hører til i en familie.

Det finnes omtrent 20-30 anerkjente asteroidefamilier i tillegg til et titals mindre sikre grupperinger. De fleste asteroidefamiliene finner man i hovedbeltet, men flere familielignende grupper, som Pallas-familien, Hungaria-familien og Phocaea-familien ligger ved mindre store halvakse eller større inklinasjon enn hovedbeltet.

En familie har blitt foreslått i forbindelse med det store transneptunske-objektet 2003 EL61. Noen studier har forsøkt å finne bevis for kollisjonsfamilier blant jupitertrojanene, men så langt fins det ikke konkluderende slike.

Opphav og utvikling
-------------------

Asteroidefamiliene er tenkt å være resultat av kollisjoner mellom asteroider. I mange eller de fleste tilfellene ble opphavslegemet knust og delt i småbiter, men der er også flere familier som stammer fra et større nedslagskrater som ikke ødela opphavslegemet (f eks Vesta-, Pallas-, Hygiea- og Massalia-familiene). Slike kraterfamilier består typisk av et enkelt stort legeme i tillegg til en sverm av andre asteroider som er mye mindre. Noen familier, som Flora-familien, har komplekse indre strukturer som til nå ikke er tilstrekkelig forklart, men kan være resultatet av flere kollisjoner i den samme regionen til ulike tider.

På grunn av måten de ble dannet på, har alle medlemmene en mye lik sammensetning. Merkbare unntak er de familiene som ble dannet fra et stort differensiert legeme, som Vesta-familien.

| * v
* d
* r
Smålegemer i solsystemet |
| --- |
| 
* asteroider
	+ vulkanusasteroider
	+ nærjordsasteroider
	+ hovedbeltet
	+ jupitertrojanere
	+ kentaurer
	+ damokloider
	+ neptuntrojanere
	+ grupper
	+ familier
	+ måner
* kometer
* transneptunsk objekt
	+ kuiperlegemer
	+ spredt-skive-objekt
	+ Oorts sky
* småplaneter
* meteoroider

 |
| 
* **Lister:** småplaneter
* asteroidegrupper og familier
* binærasteroider
* asteroidemåner

* **Se også:** jordnære objekt
* dvergplanet
* planet
* solsystemet

 |
***Rødt lys for biljournalistikk*** (2004) er en bok som forteller om hvordan biljournalister arbeider, deres kilder og yrkesideologi. Boken bygger på studier av bilsidene i *Dagsavisen*, *Dagens Næringsliv* og *Dagbladet*.

Forfatteren intervjuet journalistene og analyserte deres artikler. I tillegg deltok Svein Brurås, Rune Ottosen og Erling Holden med egne artikler i boken. I boken anbefales nye etiske kjøreregler for biljournalistikk og mer fagkritikk av feltet forbruker- og servicejournalistikk.[] Forfatteren mener dette bør omfatte en varedeklarasjon for sponset journalistikk. Han kommer også med følgende andre utsagn og påstander:

* Lesere, lyttere og seere bør få opplyst om redaksjonelt stoff er sponset og av hvem som står bak sponsingen.
* Uavhengige organer bør foreta tester av biler og andre forbruksvarer.
* Journalister bør i større grad bruke uavhengige kilder.
* Det er også for å styrke utdanningen i forbrukerjournalistikken.

Litteratur
----------

* Spurkeland, Einar *Rødt lys for biljournalistikk*, – IJ Forlaget (2004)
Tverrsnitt av jordens indre, med kjernen (innerst) i grått og mantelen i oransje.
**Astenosfæren** (fra gresk *a* + *stenos* «uten styrke») er et geologisk sjikt i Jordens lagdeling som ligger ca. 10–20 km (muligvis dybdeutbredelse til 400 km) under jordoverflaten. I astenosfæren foregår det langsomme strømninger i den seige magmamassen, som kalles mantelstrømmer. Det er varmen fra Jordens indre som driver mantelstrømmene. Astenosfæren utgjør den «myke» sonen i den øvre mantelen, som ligger rett under litosfæren, som igjen er involvert i platebevegelsene og isostatiske tilpasninger. 

Selv om astenosfærens eksistens ble antatt allerede i 1926, ble dens eksistens først bekreftet ved det store jordskjelvet i Chile 22. mai 1960.

Eksterne lenker
---------------

* San Diego State University, "The Earth's internal heat energy and interior structure" Arkivert 3. mars 2011 hos Wayback Machine. (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Escondida** er ei koppergruve som ligger i Atacamaørkenen i regionen Antofagasta i den nordlige delen av Chile i Sør-Amerika. Det er verdens største koppergruve målt i produksjon. Escondida blei satt i drift i 1990.

Koppermalmen brytes i store dagbrudd som ligger på 3050 meters høyde rundt 160 km sørøst for havnebyen Antofagasta. I tillegg til kopper, utvinnes det også gull og sølv fra Escondida.

Gruva drives av Minera Escondida Ltda, et selskap der britiske BHP Billiton eier 57,5 % og Rio Tinto 30 %, mens japanske Jeco Corp. har en eierandel på 10 % og Jeco 2 Ltd 2,5 %.

Gruva gir arbeid til 2500 personer.

Referanser
----------

1. ↑  «Top 10 copper mines in the world». *www.miningglobal.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 29. mars 2019. Besøkt 30. mars 2019.
2. ↑  «Escondida Copper, Gold and Silver Mine, Atacama Desert». *Mining Technology | Mining News and Views Updated Daily* **(engelsk)**. Besøkt 30. mars 2019.
3. ↑  «Minera Escondida Ltda | Metal Bulletin Company Database». *www.metalbulletin.com*. Besøkt 30. mars 2019.
«Enterohemorrhagic E. coli» (EHEC) omdirigeres hit, men dette uttrykket brukes også om andre E. coli-stammer.
***Escherichia coli* O157:H7** er en stamme av bakteriearten *Escherichia coli* som er en økende årsak til matforgiftning. I USA blir det rapportert 73 000 infeksjonstilfeller og 61 dødsfall hvert år. Infeksjon fører til blodig diaré, og i enkelte tilfeller til nyresvikt. De fleste sykdomstilfellene er knyttet til forurenset kjøttdeig tilberedt ved for lav temperatur. Bakterien overføres også via inntak av upasteurisert melk eller ved å drikke eller svømme i kloakkforurenset vann, og også fra person til person, spesielt innenfor familier eller i for eksempel barnehager.

Forbrukere kan forhindre infeksjon av *E. coli* O157:H7 ved å steke eller koke kjøttdeig grundig, unngå upasteurisert melk, og ved grundig håndvask. Fordi bakterien lever i tarmen til friske storfe, er mulighetene for å forhindre forurensning av kjøtt ved slakteriene under undersøkelse.

*E.coli*-utbruddet i 2011 skyldes en annen bakteriestamme, *Escherichia coli* O104:H4.

Se også
-------

* *Escherichia coli*
* Hemolytisk-uremisk syndrom

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC
 |