recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Romanifolkets flagg.
**Romanichals**, eller **Romnichals** (også kalt *English Gypsies*) er en engelsk folkegruppe som tilhører den samme gren av romanifolket som de norske taterne. Gruppen befinner seg i noen områder av Storbritannia, særlig i England. Grener av folkegruppen kan også finnes i USA og i Australia.

Ordet «Romanichals» kommer fra *Romani chal*, hvor ordet *chal* er angloromani for «kamerat».

Gruppen er antatt kom til Storbritannia på 1500-tallet og er etterkommere etter illes-klanen i det østre Ungarn. De har forbindelse med de walisiske kale-folket som opprinnelig snakket den samme dialekten av romanispråket.

Romanichals har et romanispråk, levesett og kultur som på svært mange måter står de norske taterne nær, og det finnes et mulig slektskap mellom de to gruppene.

Referanser
----------

1. ↑  ethnologue.com: Områder hvor angloromani brukes
2. ↑  Oxford English Dictionary andre utgave 1989, *Romany3, n. and a.*
3. ↑  Manfri Frederick Wood. «Romanichal Word List». Arkivert fra originalen 16. juli 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juli 2011. Besøkt 24. september 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
Ordenstegn for storkors av Romanias kroneorden, modell 1881–1932
Ordenstegn med sverd for Romanias kroneorden fra tiden etter 1932
**Romanias kroneorden** (rumensk: *Ordinul Coroana României*) er en rumensk orden innstiftet 14. mars 1881 av kong Carol I til belønning av fremragende fortjenester av Romania. Landet gikk samme år fra å være et fyrstedømme til å bli et kongedømme og ordenen ble innstiftet samme dag som nasjonalforsamlingen vedtok å gjøre Carol I til konge. I 1938 ble ordenen delt i en sivil og en militær avdeling. Ordenen ble tildelt som en rumensk statsorden så lenge landet var et monarki. Da kongedømmet falt i 1947 gikk ordenen over til å bli en husorden innen den rumenske kongefamilie av Huset Hohenzollern-Sigmaringen.

Inndeling
---------

Romanias kroneorden er inndelt i fem trinn:

* Storkors
* Storoffiser
* Kommandør
* Offiser
* Ridder

Insignier
---------

Ordenstegnet for Romanias kroneorden besto av et hvitkantet rødt malteserkors. Midtmedaljongen er rød med hvit bord og bar inntil 1932 i midten en kongekrone i gull. I korsvinklene var Carol Is monogram satt. Kongekronen og monogrammet byttet i 1932 plass. Borden har innskriften «PRIN NOI INSINE» (*for oss selv*) og «14. MARTIE 1881», datoen for ordenens innstiftelse. Reversen har datoen for Carols kroning, «10 MAIU», i midten omgitt av årstallene «1866 ✱ 1877 ✱ 1881 ✱». I 1866 ble det forente fyrstedømmet Romania til under den tyske prins Karl av Hohenzollern-Sigmaringen. Romania erklærte i 1877 full uavhengighet fra Det osmanske riket. 1881 er året da ble landet et kongedømme og er samtidig ordenens innstiftelsesår. Fra 1932 var ordenskorset opphengt i båndet i et element utformet som en krone. 

Ordensbåndet var først blått med kantstriper i sølv, men fra 1932 ble det endret til blått med en midtstripe i sølv.

Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av stråler. Stjernen for storkors har hele ordenskorset i midten, mens stjernen for storoffiserer kun har midtmedaljongen. 

Ordenen ble fra 1938 tildelt med sverd til militære og ordenstegnene ble utstyrt i henhold til dette med korslagte sverd bak korset, men over monogrammene.

Tildeling
---------

Romanias kroneorden ble i hovedsak tildelt militæroffiserer og statstjenestemenn. Den ble også tildelt utlendinger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lukasz Gaszewski: «Order of the Crown of Romania» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 705–706.

Kilder
------

* Lukasz Gaszewski: «Order of the Crown of Romania» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 705–706
Slagmarken ved Almenar
**Slaget ved Almenar** fant sted den 27. juli 1710 under den spanske arvefølgekrigen, mellom soldatene til Filip V og erkehertug Karl av Østerrike. Arméen til Filip V ble slått og tvunget til å trekke seg ut av Catalonia og samle seg sammen på nytt på andre siden av Ebro.

Opptakten
---------

Våren 1710 hadde den spanske arméen gått inn i Catalonia fra Aragón og krysset elven  Segre den 15. mars. Den 3. mai slo Filip V, den bourbonske kandidaten til tronen, seg sammen med arméen.

Den motstående arméen, som besto av østerrikske, britiske og nederlandske soldater, fikk med seg erkehertug Karl av Østerrike, den habsburgske kandidaten, i juni.

I juli fikk general Guido Starhemberg forsterkinger og valgte å gå til angrep. Han krysset elven Noguera og satte opp stillinger på høydene i Almenar.

Stanhope krysset så Segre ved Balaguer (nord for Lerida) og marsjerte mot broen ved Alfarras, og krysset denne den 27. juli.

Slaget
------

Villadarias åpnet slaget med et kavaleriangrep som først var en suksess, men initiativet var bortkastet da de forfulgte de flyktende fiender. Det britiske infanteriet gikk så til angrep på venstreflanken, som flyktet, og tok den andre linjen i tillegg. Østerrikerne gikk så til angrep og ødela høyreflanken, hvor Filip V risikerte livet sitt og nesten ble tatt til fange av de allierte.

Ettervirkning
-------------

De spanske soldatene måtte forlate Catalonia og trekke seg tilbake til Aragón, hvor slaget ved Saragossa fant sted den 20. august.

Villadarias ble fjernet som kommandant og erstattet av markien de Bay.

Kilder
------

* Lynn, John A. *The Wars of Louis XIV, 1667–1714*. Longman, (1999). ISBN 0-582-05629-2
**Daniel Millaud** (født 26. august 1928 i Papeete, død 21. juni 2016 i Punaauia) var en franskpolynesisk politiker. Han var senator i det franske Senatet fra 1977 til 1998.

Virke
-----

Millaud er tannlege. På slutten av 1960-tallet markerte Millaud seg som forkjemper for selvstyre for Fransk Polynesia.

Et samarbeid mellom partiene E'a Api og Here Ai'a gjorde det mulig for ham å bli valgt til senator i 1977, som etterfølger etter Pouvanaa a Oopa. Gjenvalgt fulgte i 1980 og 1989. Fra 1985 sto han i spissen for partiet Te E'a no Maohinui. I 1998 ble han etterfulgt av Gaston Flosse. Som senator engasjerte han seg i saker som gjaldt Frankrikes atomprøvesprenginger, som forsvarer av selvstyre for Fransk Polynesia og for å få til tilpasninger til EU som passet Fransk Polynesia.

Referanser
----------

1. ↑   www.senat.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   la1ere.francetvinfo.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «MILLAUD Daniel», Frankrikes senat.
4. ↑  «Daniel Millaud», Histoire de l'Assemblée de la Polynésie française.
5. ↑  Karin von Strokirch: «French Polynesia», *The Contemporary Pacific*, bd. 12, nr. 1, 2000, s. 223.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Anja Dahle Øverbye** (født 10. august 1981) er en norsk tegneserieskaper og illustratør. Hun er utdannet ved Kunstskolen i Bergen. I tillegg har hun en BA innen visuell kommunikasjon fra KIAD i England.

Hennes første tegneserieroman, *Hundedagar*, kom i 2015. Boka var inspirert av egen oppvekst på Nordvestlandet  og er en oppvekstskildring om rivalisering mellom jenter i tidlige tenår. 

Anja Dahle Øverbye gir også jevnlig ut tegninger og tegneserier på sin egen blogg, *Haustlauv*. Her har hun blant annet beskrevet sine personlige opplevelser ved å få en kreftdiagnose. 

På Oslo Comics Expo ble det kåring av *Årets tegneserie 2016* som Øverbye vant for debutant tegneserieromanen *Hundedagar*.. Hundedager er en bok som skildrer Øverbyes egen oppvekst på Nordvestlandet.

I oppfølgerboka *Bergen* fra 2018 tok hun igjen utgangspunkt i sitt eget liv. Denne gang livet som student i Bergen.

Utgivelser
----------

* 2015 *Hundedagar* - Jippi forlag
* 2018 *Bergen* - Jippi forlag

Priser og utmerkelser
---------------------

* 2016 Årets tegneserie ved Oslo Comics Expo for *Hundedagar*

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «CV fra Anja Dahle Øverbyes egen hjemmeside.». Arkivert fra originalen 28. september 2015. Besøkt 27. september 2015.
3. ↑  Intervju i Romsdals budstikke.
4. ↑  Anmeldelse av *Hundedagar* i Dagbladet.
5. ↑  Samling av Anja Dahle Øverbyes dagbokserier. Arkivert 29. september 2015 hos Wayback Machine.
6. ↑  Debutant vant Årets Tegneserie 2016. My news desk. Arkivert 8. august 2016 hos Wayback Machine. Besøkt 10. juni 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Haustlauv, Anja Dahle Øverbyes blogg
* Jippi forlag om Anja Dahle Øverbye

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
| Batalha de Alcácer Quibir  معركة وادي المخازن |
| --- |
| Konflikt: De marokkansk-portugisiske kriger |
| Bilde som viser slaget ved Alcácer Quibir; den portugisiske hæren til venstre på bildet blir omringet av vienden. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 4. august 1578 |
| Sted | Al-Qaṣr al-Kabīr, Marokko35°0'43"N 5°54'4"V |
| Resultat | Avgjørende marokkansk seier. Sebastiãos død fører til tronfølgestrid i Portugal og den iberiske union i 1580. Saʿdi-dynastiet blir sterkere. |

 |
| Stridende parter |
|  Portugal   Marokkanske allierte  Europeiske frivillige og leiesoldater:
* Castilla
* Kirkestaten
* Habsburgmonarkiet
 |  Saʿdiene   Osmansk Algerie |
| Kommandanter og ledere |
|  Sebastian I av Portugal †  Abū ʿAbd Allāh †   Thomas Stukley † |  Abū Marwān ʿAbd al-Malik †   Aḥmad al-Manṣūr |
| Styrker |
| ~15-23.000 europeere
* 3000 flamlendere og tyskere
* 2000 castillanere
* 600 italienere

~6000 marokkanere  36 kanoner | ~40.000+  50 kanoner |
| Tap |
| ~9000 døde og ~15.000 fanger | ~1500 døde |

Kong Sebastião I av Portugal.
Sultan Aḥmad al-Manṣūr.
**Slaget ved Alcácer Quibir** (portugisisk: *Batalha de Alcácer Quibir*; spansk: *Batalla de Alcazarquivir*; arabisk: معركة القصر الكبير DIN: *Maʿrakat al-Qaṣr al-Kabīr*), også kalt **de tre kongers slag** (*Batalha dos Três Reis*; معركة الملوك الثلاثة; *Maʿrakat al-Mulūk al-Ṯalāṯat* ) og, i Marokko, **slaget ved Wādī al-Maḥāzin** (معركة وادي المخازن; *Maʿrakat Wādī al-Maḥāzin*), ble utkjempet 4. august 1578 nær byene al-Qaṣr al-Kabīr og al-ʿArāʾiš i det som i dag er det nordlige Marokko. Slaget ble utkjempet mellom portugisisk hær ledet av kong Sebastian I av Portugal og hans allierte, den tidligere saʿdiherskeren Abū ʿAbd Allāh og hans her, og den Saʿdi-marokkanske hæren ledet av den nye sultanen Abū Marwān ʿAbd al-Malik, som var Abū ʿAbd Allāhs onkel. Slaget endte med en knusende seier for sultan ʿAbd al-Malik. 

Sebastian I hadde opprinnelig planlagt et korstog etter at Abū ʿAbd Allāh hadde spurt han om hjelp for å gjenvinne tronen, som ʿAbd al-Malik hadde tatt fra ham med osmansk støtte. Det portugisiske nederlaget ble slutten for Aviz-dynastiet, og førte til den iberiske union mellom Portugal og Spania, som kom til å vare i seksti år, fram til 1640. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
General Gerard Lake hadde kommandoen over styrkene til Det britiske ostindiske kompani
**Slaget ved Aligarh** også kjent som **slaget ved Ally Ghur** ble utkjempet mellom Marathakonføderasjonen og Det britiske ostindiske kompani under den andre anglo-maratha krigen (1803–1805) i Aligarh, India.

Aligarh Fort, et av de sterkeste fortene i India, var befestet og under kommando av en fransk leiesoldatoffiser Pierre Perron. Det ble beleiret i 1. september 1803, av det britisk 76. regiment, nå også kjent som hertugen av Wellingtons regiment, under general Gerard Lake. Det ble erobret fra Marathariket 4. september 1803. Under angrepet var fjorten grøfter rundt fortet forsynt med sverdblad og forgiftede spanske ryttere av franskmenene. Forsvarsverket var forsterket med fransk artilleri og tigere og løver fra Scindiahs menasjeri ble også brukt av franskmennene. Under slaget mistet britene så mange som 900 soldater. Han som den gang var hertugen av Wellington uttalte at erobringen var "en av de mest ekstraordinære prestasjoner ".

Referanser
----------

1. 1 2 3  The Tremendous Adventures of Major Gahagan Arkivert 23. juni 2007 hos Wayback Machine. William Makepeace Thackeraym kapittel 2
2. ↑  Evolution of the Artillery in India, By R. C. Butalia, pg239

Eksterne lenker
---------------

* Decisive Battles of India from 1746 to 1849 Inclusive, av George Bruce Malleson

Portal: Militærhistorie
**Anders Vilhelm Lundstedt** (født 11. september 1882 i Göteborg, død 20. august 1955 i Uppsala) var en svensk jurist og professor ved Universitetet i Uppsala. Han var en av de fremste representantene for Uppsalaskolen innenfor rettsvitenskapen, og medlem av den svenske riksdagen for Sosialdemokratene.

Liv
---

Han var sønn av Carl Johan Heribert Lundtedt og Emelie Maria Pettersson. Etter juridisk utdannelse ved Universitetet i Lund ble han dosent i sivilrett i Lund i 1909. Samme år fikk han den juridiske doktorgraden, og i 1911 ble han utnevnt til professor i prosessrett. Fra 1914 til 1947 var han professor i sivilrett ved Universitetet i Uppsala.

Som jurist var Lundstedt opprinnelig påvirket av den tyske begrepsjurisprudensen, men under innflytelse av filosofen Axel Hägerström kom han til å slutte seg til et rettspositivistisk standpunkt. Han forkastet tanken om en absolutt rett utenfor de faktisk eksisterende lovene, og ville la samfunnsnytten ligge til grunn ved utarbeidelsen av nye lover.

Lundstedt var også aktiv som lokalpolitiker for sosialdemokratene i Uppsala. Fra 1929 til 1948 var han medlem av andrekammeret i den svenske riksdagen. Som politiker markerte han seg blant annet som motstander av totalforbud mot rusdrikk. I 1947–1948 var han tilhenger av svensk tilslutning til NATO.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «A Vilhelm Lundstedt», Svensk biografisk leksikon-ID 9892[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6   Tvåkammar-riksdagen 1867–1970, side(r) 322, oppført som Lundstedt i Uppsala, A Vilhelm, Svenskt porträttarkiv sj9PGLAlnmUAAAAAABfOPg, bind 1, besøkt 20. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Svenskagravar.se, www.svenskagravar.se, oppført som Lundstedt, Wilhelm Anders, besøkt 24. juni 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Karl Molin: «A Vilhelm Lundstedt», i *Svenskt biografiskt lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** NDL
 |
**Ichkeul nasjonalpark** nær middelhavskysten i det nordlige Tunisia består av brakkvannssjøen **Ichkeulsjøen** (arabisk: **بحيرة اشكل**) og de omkringliggende våtmarksområdene. Parken som utgjør 160 km2 er en viktig rasteplass for trekkfugler, og har av den grunn vært verdensarvområde og Ramsarområde siden 1980.

Parken er et viktig stoppested for trekkefugler, og regnes også blant de viktigste overvintringsstedene i middelhavsområdet. Tellinger har vist så mye som opptil 400.000 individer på én gang i området. En registrering i 1986 talte 226 arter, hvorav 34 som hekker i området. De mest tallrike artene er brunnakke, taffeland og sothøne. For taffeland og grågås er området deres viktigste overvintringssted i Nord-Afrika. Den truede arten hvithodeand (*Oxyura leucocephala*) holder til her med en forholdsvis stor bestand. 

Parken sto på listen over truede verdensarvsteder fra 1996 til 2006. Oppdemming av elvene som renner inn i sjøen førte til redusert tilførsel av ferskvann, økt innstrømming av saltvann fra havet, og påfølgende endringer i vegetasjonen, noe som påvirker hvilke fuglearter som kan finne næring her.

Eksterne lenker
---------------

* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*
* Ichkeul Lake travel guide Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
***Ich habe genug*** (norsk: «jeg har nok» eller «jeg er tilfreds»), BWV 82, er en kirkelig kantate komponert av Johann Sebastian Bach.

Den ble komponert i Leipzig i 1727 for kyndelsmesse, datoen var 2. februar. Den ble på ny fremført den 2. februar 1731 i Leipzig, men da med sopranstemme som solist, istedenfor basstemme. Verket var igjen framført i 1735 (sopransolist) og i 1746–1747, begge i Leipzig. 

Teksten er av ukjent opphav.

Instrumentering og struktur
---------------------------

Stykket (bassutgaven) er instrumentert for obo, to fioliner, bratsj, orgel og basso continuo, samt sangsolist (bass) og firedelt kor.

Det består av fem satser:

1. «Ich habe genug, ich habe den Heiland», Arie for bass
2. «Ich habe genug! Mein Trost ist nur allein», Resitativ for bass
3. «Schlummert ein, ihr matten Augen», Arie for bass
4. «Mein Gott! wenn kommt das schone: Nun!», Resitativ for bass
5. «Ich freue mich auf meinen Tod», Arie for bass

Eksterne lenker
---------------

* «Ich habe genug». Bach Cantatas. Besøkt 11. april 2010.
* Piano- og songpartitur for BWV 82 på bach-cantatas.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Icewind Dale Trilogy** (IDT) består av tre fantasy-romaner skrevet av R.A. Salvatore. Handlingen er lagt til Forgotten Realms-universet og handler om den gode svartalven Drizzt Do'Urden, som tross rasens ry som ondskapsfull, forsøker å finne seg til rette på overflaten blant verdens gode raser.

De tre bindene i serien er:

1. *The Crystal Shard*
2. *Streams of Silver*
3. *The Halfling's Gem*

IDT var den første trilogien om Drizzt Do'Urden som ble skrevet av Salvatore, og det var egentlig meningen at karakteren Wulfgar, en barbar fra tundraen i Icewind Dale, skulle være hovedpersonen. Etter noen få sider skjønte Salvatore at historien egentlig dreide seg om denne svartalven, som mot alt normalt viser seg å være tvers igjennom god. Etter denne trilogien har han gitt ut følgende bøker

Bøkene om Drizzt Do'Urden har etter hvert blitt mange, og består i dag av følgende verk:

1. *The Dark Elf Trilogy* –– foregår kronologisk før Icewind Dale Trilogy, men ble skrevet etter IDT.
2. *The Icewind Dale Trilogy*
3. *Legacy of the Drow* –– fire bøker
4. *Paths of Darkness* –– fem bøker
5. *The Hunter's Blades Trilogy*

Den til nå siste boken om Drizzt ble gitt ut i oktober 2005 som siste del av Hunter's Blades Trilogy.

Portal: Litteratur
*Se også Wilhelm Hermann Ludvig von Munthe af Morgenstierne*

**Vilhelm Herman Ludvig von Munthe af Morgenstierne** (født 2. oktober 1814 i Christiania, død 30. desember 1888) var en norsk embetsmann og amtmann i Stavanger amt 1864–1888.

Morgenstierne ble student i 1832 og *cand. jur.* i 1840. Allerede i 1835 ble han ansatt som kopist i Finansdepartementet. Fra 1846 arbeidet han i det nye Indredepartementet, hvor han fra 1847 var fullmektig og fra 1850 byråsjef. I 1853 ble han utnevnt til assessor i Christiania stiftsoverrett, og i 1864 ble han amtmann i Stavanger amt. Han beholdt dette embetet til sin død.

Morgenstierne var en av initiativtakerne til byggingen av Jærbanen og deltok i stiftelsen av Stavanger Turistforening i 1887.

Han var gift med Frederikke Nicoline Nytaarnia Wilhelmine Sibbern (1823–1864), en søster av statsminister Georg Sibbern. 2. gang med Caroline Ottilia Pladt (1839–1915).

Litteratur
----------

* *Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880, bind 4. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, 1896.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Ulovfestet rett** er gjeldende rett som ikke er lovfestet. Til forskjell fra skrevne rettsregler som vedtas av kompetent myndighet gjennom formelle prosedyrer, skapes den ulovfestede retten gjennom praksis, dels gjennom avgjørelser fra domstolene, men også gjennom sedvanerett. 

Ulovfestet rett skapes av domstolene gjennom rettskapende virksomhet. Domstolene avsier i enkelte tilfelle dommer som bygger på rettsregler som ikke er lovfestet. En enkelt dom er sjeldent tilstrekkelig til å etablere ulovfestet rett, selv om utviklingen oftere viser dommer som skaper selvstendig ny rett.

Et klassisk eksempel på domstolenes rettskapende virksomhet er reglene om ulovfestet objektivt ansvar som i sin helhet ble skapt av Høyesterett. Gjennom en serie dommer fra Lysakerdommen (Rt 1875, s 330) til Vannledningsdommen (Rt 1905, s 715) fastla og utvilket Høyesterett innhold og vilkår for objektivt ansvar. 

Et eksempel på ulovfestet rett skapt ved en enkelt dom er Sykejournaldommen (Rt. 1977 s. 1035), hvor en pasient fikk medhold i sitt krav om utlevering av sin egen pasientjournal. Førstevoterende i Høyesterett bygget sin avgjørelse på alminnelige rettsgrunnsetninger:

*«Etter en samlet vurdering av sykejournalen, og for øvrig på grunnlag av en interesseavveining som jeg kommer tilbake til, er jeg kommet til at det må følge av alminnelige rettsgrunnsetninger at den pasient i utgangspunktet har rett til å gjøre seg kjent med den sykejournal som gjelder ham selv.»*

Retten til utlevering av journal ble senere lovfestet i legeloven § 46 og i tannlegeloven § 43.

Ulovfestet rett skapes også gjennom sedvanerett. Det er et krav at sedvanen har fast og lang tids praksis, at sedvanen er blitt oppfattet som bindende og kan rettshåndheves. Sedvanerett har tilsvarende betydning som lovfestet rett, og kan også endre eller oppheve lovfestet rett. 

Noen av de grunnleggende prinsipper som Kongeriket Norges konstitusjon bygger på, så som parlamentarisme, er ikke lovfestet i Grunnloven, men bygger på ulovfestet rett gjennom konstitusjonell sedvanerett.

Legalitetsprinsippet, det fundamentale prinsipp om at inngrep i borgernes rettssfære krever hjemmel i lov var heller ikke lovfestet i norsk rett før det ble tatt inn i Grunnloven i 2014. Enkelte bestemmelser i Grunnloven, så som § 99, vern mot fengsling, og § 102 vern mot vilkårlige husundersøkelser, krever hjemmel i lov for å gripe inn mot borgernes vernede interesser. I norsk rett har dette ulovfestede prinsippet Grunnlovs rang.

Grunnlovens § 96, om at ingen kan dømmes uten etter lov innebærer at ingen kan straffedømmes etter ulovfestet rett. 

Omfanget av ulovfestet rett varierer med de ulike lands rettssystemer, og myndighetenes vilje til lovregulering. Norge har et relativt begrenset omfang ulovfestet rett i forhold til Storbritannia og USA hvor rettssystemet bygger på "common law", dvs at rettsreglene fastlegges gjennom dommer.
Kennedys tale (9:22)
John F. Kennedy holder sin Ich bin ein Berliner-tale foran Vest-Berlins rådhus
**«Ich bin ein Berliner»** («jeg er en berliner») er et berømt sitat av USAs daværende president John F. Kennedy fra en tale han holdt for en stor menneskemengde foran Vest-Berlins rådhus i Schöneberg (Rathaus Schöneberg) den 26. juni 1963, på 15-årsdagen for luftbroen de allierte opprettet til den vestlige delen av Berlin som svar på Sovjetunionens blokade og forsøk på utsulting av byen. Talen fant sted i en svært vanskelig tid for Berlin, etter at kommunistene to år tidligere hadde startet byggingen av Berlinmuren.

Talen
-----

I talen ble uttrykket «Ich bin ein Berliner» benyttet to ganger, i åpningen og avslutningen av talen:

* «For to tusen år siden var det stolteste skryt ‘Jeg er en romersk borger’. Idag, i frihetens verden [den vestlige/ikke-kommunistiske verden], er det stolteste skryt ‘Ich bin ein Berliner.’» *(«Two thousand years ago the proudest boast was 'Civis Romanus sum'. Today, in the world of freedom, the proudest boast is 'Ich bin ein Berliner'»)*
* «Alle frie mennesker, hvorenn i verden de måtte bo, er borgere av Berlin, og derfor, som en fri mann, sier jeg med stolthet ‘Ich bin ein Berliner!’» *(«All free men, wherever they may live, are citizens of Berlin, and, therefore, as a free man, I take pride in the words 'Ich bin ein Berliner'»)*

En del østberlinere viste også sin avsky for den sovjetiske okkupasjonen og det totalitære kommunistiske systemet ved å applaudere Kennedys tale fra østsiden.[]

Frihetsklokken
Etter talen sa Berlins regjerende borgermester Willy Brandt (som hjalp Kennedy med uttalen) at Øst-Berlins innbyggere om noen få dager ville bli utkommandert til å hilse den sovjetiske lederen Nikita Khrusjtsjov. Brandt sa:[]

*«Men de ville mye heller vært sammen med oss, samlet her av fri vilje.*
*Vi lover dem: Vi vil ikke gi opp. Berlin er like trofast mot dem bak piggtråd som mot våre landsmenn i vest og våre venner i hele verden».*
Brandts ord ble fulgt av ringing fra Frihetsklokken. For første gang den dagen var den store menneskemengden stille.

Etter talen sa Kennedy til sin rådgiver og taleskriver Ted Sorensen at en slik dag opplever de aldri igjen så lenge de lever.[] Etter at Kennedy ble myrdet senere samme år ble plassen foran rådhuset omdøpt til John-F.-Kennedy-Platz.

Referanser til uttrykket
------------------------

Under jugoslaviakrigene på 1990-tallet sa Madeleine Albright, med henvisning til Kennedy, *«ja sam Sarajevka»*. Albright bemerket at hun ikke ville virke ubeskjeden, og at hun ønsket å påpeke historiske paralleller.

Referanser
----------

1. ↑  «Rathaus Schöneberg». *www.demokratie-geschichte.de* **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Kennedys tale (tekst)
* Kennedys tale (lyd, ogg)
* Om en vandrehistorie om grammatikalske «feil» Arkivert 14. mai 2013 hos Wayback Machine.
**Juhan «Jaan» Kikkas** (født 5. juni 1892 i Valga, død 9. mars 1944 i Tallinn) var en estisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Kikkas vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting i OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i den tredje letteste klassen, mellomvekt opp til 75 kg som ble avviklet 23. juli 1924. Det var totalt fem vektklasser samme som i foregående OL i Antwerpen. Kikkas løftet sammenlagt 450,0 kilo, 42,5 kilo mindre enn gullvinneren Carlo Galimberti fra Italia og fem kg mindre enn landsmannen Alfred Neuland. Det var 25 utøvere fra 13 nasjoner i vektklassen mellomvekt.

Kikkas døde i et bomberaid fra sovjetiske fly under andre verdenskrig.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i vektløfting, fjærvekt

Referanser
----------

1. 1 2   Eesti spordi biograafiline leksikon, oppført som Juhan Kikas, ESBL athlete ID Juhan\_Kikas, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jaan Kikkas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jaan Kikkas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jaan Kikkas – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kierschows gate** (1–7D, 9–17, 2 og 10) er en gate i Oslo i Sagene bydel (nr. 1–7D og nr. 2) og Bydel St. Hanshaugen (nr. 9–17 og nr. 10.) og starter ved Gråbeinsletta foran Sagene kirke ved krysset Dannevigsveien/Kristiansands gate/Stockfleths gate. Den fortsetter over rundkjøringen hvor man krysser Uelands gate og videre bort til krysset Kirkeveien/Griffenfeldts gate, hvor Kierschows gate går over til å hete Geitmyrsveien.

Kierschows gate fikk sitt navn i 1879 etter biskop og tidligere prest i Gamle Aker kirke, Peter Christian Hersleb Kierschow (1786–1866). Nummer 1, 3 og 5 er tre store bevaringsverdige murgårder som ble bygget i perioden ca.1870-1900. Nummer 9 er et bevaringsverdig løkkehus fra 1869. På samme side av gaten som løkkehuset, ligger Geitmyra skolehage som ble etablert i 1909. Skolehagen har nummer 17.
Langs den andre siden av gaten for skolehagen ligger Nordre gravlund som har nummer 10. 

Kierschows gate blir trafikkert av busslinje 20 og 37.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
2. ↑  Oslo byarkiv

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kierschows gate». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 298. ISBN 978-82-573-1760-7.

Portal: Oslo


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kiellands dropsfabrikk** var en godteriprodusent i Oslo fram til 1975.

Fabrikken ble åpnet 5. mars 1891 av Erling Kielland, som tidligere hadde jobbet ved en sjokoladefabrikk i Hamburg. Fabrikken holdt lenge til i lokaler i Tøyengata 33 i Oslo.

Bedriften ble organisert som aksjeselskap i 1938 under navnet **Kiellands Fabrikker A/S**. I 1975 ble fabrikken kjøpt opp av Nidar. 

Det mest kjente produktet fra Kiellands Dropsfabrikk er Laban Seigmenn. Kongen av Danmark og Tos var også kjente merker.

I 1950-årene inngikk bedriften avtale med apotekeren på Skillebekk om å produsere hans produkt «Eukament halspastiller». Pastillene inneholdt ingredienser som gjorde at de bare kunne selges på apotek, og volumet var derfor begrenset. I 1960 endret apotekeren oppskriften slik at Eukament kunne selges over alt, og salget mangedoblet seg. I 1960 ble også «DOC halspastiller» lansert.

Fontana Mineralvannfabrikk var et datterselskap.

I 1965 fikk bedriften agenturet for engelske Rowntree Macintosh, m. bla. After Eight i kolleksjonen. Omtrent samtidig overtok de salgansvaret for Ditlef Martens AS kjeks og makaroniprodukter. Bedriften gikk godt, og det ble besiktiget tomt på Elverum med plan om bygging av ny fabrikk. Erling Kiellands bortgang satte en stopper for alle planer. Aksjonærene solgte bedriften til Nidar AS i 1975.

Referanser
----------

1. ↑  Gunne Hammarstrøm. *En søt historie: beretning ved Nidar Bergenes 75-års jubileum 1912-1987*. Bjærum [trykkeri, kommisjonær]. ISBN 8271030256.
2. ↑  Anders Mørk (1952). *Chokolade- og sukkervarearbeidernes forening gjennom 50 år*. Oslo: Chokolade- og sukkervarearbeidernes forening. s. 81.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kiellands Fabrikker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
**Ultra Panavision 70** var et merke brukt for å identifisere 65/70 mm-filmer filmet med anamorf optikk av Panavision mellom 1962 og 1966.

Konfigurasjonen av bildedimensjonene og det seks-spors stereolydsporet var praktisk talt identisk med Todd-AO, en annen 65/70 mm-prosess fra 1955. Optikken i systemet presset dog sammen bildet horisontalt med en faktor på 1,25x, slik at man fikk et sideforhold på 2,76:1.

Den spesielle optikken ble opprinnelig utviklet i samarbeid med Metro-Goldwyn-Mayer, som brukte det til å filme to filmer, *Raintree County* (1957) og *Ben-Hur* (1959). Det ble reklamert med at disse filmene var filmet i MGM Camera 65. Denne prosessen ble forbedret og omdøpt til Ultra Panavision 70. Under dette navnet ble det laget sju filmer til.

Mange av filmene i Ultra Panavision 70 ble presentert som 70 mm Cinerama i utvalgte kinoer. Spesielle linser ble brukt til å projektere en «rektifisert» (optisk førkorrigert) 70 mm filmkopi på en dypt buet skjerm for å imitere tre-films Cinerama.

Deler av Cinerama-filmen *Vi vant Vesten* (1962) ble filmet med Ultra Panavision 70 og optisk konvertert til tre-films Cinerama.

Følgende filmer ble filmet i Ultra Panavision 70:

1956
----

* Raintree County (i MGM Camera 65; utgitt bare som 35 mm CinemaScope-kopier)

1959
----

* Ben-Hur (i MGM Camera 65, «Photographic Lenses by Panavision» ifølge rulleteksten)

1962
----

* Mutiny on the Bounty

1963
----

* It's a Mad, Mad, Mad, Mad World (presentert i 70 mm Cinerama)

1964
----

* *Romerrikets fall* (*The Fall of the Roman Empire*)

1965
----

* The Greatest Story Ever Told (prestenert i 70 mm Cinerama)
* The Hallelujah Trail (presentert i 70 mm Cinerama)
* Battle of the Bulge  (presentert i 70 mm Cinerama)

1966
----

* Khartoum (presentert i 70 mm Cinerama)

2015
----

* The Hateful Eight (presentert i 70 mm Cinerama)

Se også
-------

* 70mm-film
* Cinerama
Et GALEX-bilde av spiralgalaksen Messier 81 i ultrafiolett lys. Foto: GALEX / NASA / JPL-Caltech.
**Ultrafiolett astronomi** er en betegnelse som vanligvis viser til observasjoner av elektromagnetisk stråling ved ultrafiolette bølgelengder mellom ca. 10 og 320 nanometer.

Kortere bølgelengder - fotoner med høyere energi - blir derimot studert ved hjelp av røntgenastronomi og gammaastronomi. Lys på disse bølgelengdene absorberes av jordens atmosfære, så observasjoner på disse bølgelengdene må utføres fra den øvre atmosfæren eller fra verdensrommet.

Målinger av det ultrafiolette linjespektret brukes til å skjelne den kjemiske sammensetningen, tettheten, og temperaturen på det interstellare materiet, samt temperaturen og sammensetningen av varme unge stjerner. Ultrafiolette observasjoner kan også gi viktig informasjon om utviklingen av galakser.

Det ultrafiolette universet ser ganske annerledes enn det kjente universet – stjernene og galaksene – som man ser i synlig lys.
De fleste stjernene er faktisk relativt kjølige objekter som slipper ut mye av den elektromagnetisk strålingen i den synlige delen av spekteret. Ultrafiolett stråling er signaturen til varmere legemer, typisk i de tidlige og sene stadier av deres utvikling.
Hvis vi kunne se himmelen i ultrafiolett lys, ville de fleste stjerner blekne. Vi ville se noen svært unge, massive stjerner og noen veldig gamle stjerner og galakser som vokser seg varmere og produserer stråling med høyere energi nært opp mot deres fødsel eller død. Skyer av gass og støv ville blokkere sikten i mange retninger langs Melkeveien.

Hubble Space Telescope og FUSE er de store romteleskopene som senest har observert det fjerne og det nære ultrafiolette spekteret av himmelen, men andre ultrafiolette instrumenter har fløyet på sonderaketter og romferger.

Vitenskapsmannen Charles Stuart Bowyer er den som vanligvis gis æren for å ha grunnlagt dette forskningsfeltet.

Ultrafiolette romteleskoper
---------------------------

* USAs flagg (ESRO) - TD-1A
* Sovjetunionens flagg - Astron-1
* Indias flagg - Astrosat
* USAs flagg Nederlands flagg - Astronomische Nederlandse Satelliet
* USAs flagg (ESA) - Extreme ultraviolet Imaging Telescope
* USAs flagg - FUSE
* USAs flagg - GALEX
* USAs flagg (ESA) - Hubble Space Telescope
* USAs flagg (ESA) - International Ultraviolet Explorer
* USAs flagg - Orbiting Astronomical Observatory
* USAs flagg - Swift Gamma-Ray Burst Mission

Referanser
----------

1. 1 2  A. N. Cox, editor (2000). *Allen's Astrophysical Quantities*. New York: Springer-Verlag. ISBN 0-387-98746-0. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Alejandro José Hernández Hernández** (født 10. november 1982 i Arrecife) er en spansk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Primera División. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Hernández dømte i Segunda División i perioden 2007 til 2012 før han fikk sin debut som hoveddommer på landets øverste nivå den 20. august 2012 i kampen mellom Real Zaragoza og Real Valladolid (0–1). Hans første europacupkamp kom den 17. juli 2014, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2014/15 mellom SV Zulte Waregem og Zawisza Bydgoszcz (2–1). Han har siden dømt gruppespillkamper i UEFA Europa League og flere kvalifiseringskamper både til Europa League og UEFA Champions League.

Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap. Han var også hoveddommer i tre kamper under U19-EM i fotball for menn 2016 i Tyskland. Hernández debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 24. mai 2014, da han dømte vennskapskampen mellom Saudi-Arabia og Moldova (0–4). Han har siden dømt flere EM- og VM-kvalifiseringskamper samt gruppespillkamper under UEFA Nations League.

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2021 Refereeing International Lists, Spain (Besøkt 25. mars 2021)
2. ↑  Worldfootball.net – Alejandro Hernández Hernández, Primera División 2012/2013 (Besøkt 25. mars 2021)
3. ↑  Worldfootball.net – Alejandro Hernández Hernández, Europa League Qual. 2014/2015 (Besøkt 25. mars 2021)
4. ↑  Worldfootball.net – Alejandro Hernández Hernández, EURO 2016 Germany (Besøkt 25. mars 2021)
5. ↑  EU-football.info – Alejandro Hernández (Besøkt 25. mars 2021)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alejandro José Hernández Hernández – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata
Del av inskripsjon over portalen i forum.
Kart over området.
**Colonia Ulpia Traiana Augusta Dacica** (gresk: Ζαρμιζεγέθουσα, Ζερμιζεγέθουσα) var en romersk *colonia*, hovedstad og den største byen i den romerske provinsen Dacia, senere kalt *Ulpia Traiana Sarmizegetusa* etter den tidligere dakiske hovedstaden Sarmizegetusa ca. 40 km unna. Byen ble bygget opp fra leiren til Den femte makedonske legion og var bebodd av veteraner etter de dakiske krigene. Den fikk tittelen som romersk koloni og status som Ius Italicum. Med et areal på 30 ha. en befolkning mellom 20.000-25.000 og sterke forsvarsverk, var Ulpia Traiana i det andre og tredje århundre det politiske, administrative og religiøse sentrum av *Dacia Romana*.

Man vet ikke nøyaktig når byen ble bygget. Noen hevder at byen ble grunnlagt i perioden 106-107, mens andre mener at det skjedde i årene 108-110. Det er imidlertid sikkert, med bakgrunn i en inskripsjon funnet i begynnelsen av det 14. århundre i landsbyen Gradiste, at den nye byen vokste opp de første årene etter erobringen av Dacia.

Byen ble ødelagt av goterne. I dag består Ulpia Traiana av ruiner, med delvis restaurert forum, et amfiteater og rester etter flere templer.

Bilder
------

* Inskripsjon på Forum Column.Inskripsjon på *Forum Column*.
* Det store tempel for Silvanus.Det store tempel for Silvanus.
* AmfiteateretAmfiteateret
* Søyleornament.Søyleornament.
* Tempel for Nemesis.Tempel for Nemesis.
* CuriaCuria
* Glassverksted.Glassverksted.
* Romersk tavle bygget inn i middelalderkirke.Romersk tavle bygget inn i middelalderkirke.
* Oversikt fra fly.Oversikt fra fly.

Referanser
----------

1. ↑  Klaudios Ptolemaios 3,8,9: Ζαρμιζεγέθουσα; Dio Cassius 68,8,7: Ζερμιζεγέθουσα;

Eksterne lenker
---------------

(en) Ulpia Traiana Sarmizegetusa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* ULPIA TRAIANA SARMIZEGETUSA (engelsk)

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**CIRCA:** er et progressiv rock-supergruppe/prosjekt som ble startet av de fire musikerne Alan White (trommer), Tony Kaye (Hammondorgel), Billy Sherwood (bassgitar og vokal) og Jimmy Haun (gitar), som alle på et eller annet tidspunkt har vært involvert i Yes: White som trommeslager fra 1972 til 2022, Kaye som keyboardist i to perioder (1968–1971 og 1983–1995), Sherwood som produsent, keyboardist og gitarist mellom 1991 og 2000 samt bassist fra 2016 og Jimmy Haun som studiomusiker og en av mange gitarister på Yes-albumet *Union i 1991*. I tillegg var den fremtidige trommeslageren i Yes, Jay Schellen, medlem av Circa: fra 2008 til 2010.

Bandets debutalbum, *CIRCA: 2007* ble utgitt i 2007 og ble fulgt opp med en turné. En konsert ble filmet, og ble utgitt på DVD som *CIRCA: Live* i 2008. Etter dette sluttet Alan White for å konsenterere seg om Yes og deres turne (*In the Present*), og ble erstattet av Jay Schellen. Album nummer to, *CIRCA: HQ*, kom i januar 2009. Etter flere utskiftinger av bandmedlemmer, har CIRCA: gitt ut ytterligere to studioalbum og et konsertalbum.

Diskografi
----------

**Studioalbum**

* 2007 *CIRCA: 2007*
* 2009 *CIRCA: HQ*
* 2009 *Overflow*
* 2011 *And So On*
* 2016 *Valley of the Windmill*

**Konsertalbum**

* 2008 *Circa: Live*
* 2013 *Live From Here There & Everywhere*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Circa: på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Circa: på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Circa: på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) MySpace Circa:
* (en) NFTE intervju del 1 og del 2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Vilhelm Lund** (født 7. april 1900 i Kristiania, nåværende Oslo, død i Oslo 7. januar 1982) var en norsk skuespiller.

Lund var mest teaterskuespiller. Etter et studieopphold i Oxford i 1919 og forberedende studier, ble det teaterdebut i Frank Wedekinds drama fra 1891, *Vårbrytning*. Det skjedde ved Intimteatret i 1922, den ene sesongen det var aktivt. Fra 1924 til 1934 var han ved Centralteatret, Det Norske Teatret og Søilen Teater. Etter et opphold 1934–45 ble han i 1945 atter engasjert ved Det Norske Teateret.

Lund filmdebuterte i 1926 i Rasmus Breisteins *Brudeferden i Hardanger*. Han opptrådte sporadisk i film og på TV fram til 1980 og spilte i sammenlagt tolv roller.

Omkring år 1949 hadde han en pause fra Det Norske Teatret, der han turnerte i Europa med dansetroppen til den indiske Ram Gopal (1912–2003). Vilhelm drev også småbruk ett års tid og hadde et opphold i London før diverse norske teaterscener, herunder Rogaland Teater, Folketeatret, Den Norske Opera og Fjernsynsteateret, der han ble en tid. Fra 1964 til 1977 hadde han flere roller ved Nationaltheatret.

Han var gift først med skuespilleren Dagmar Myhrvold (1898–1972), dernest i 1934 med Kathleen Austin (1917–57). Hans datter Anne Mari (født 1929) utga reiseskildringen *Ferden til Shigaraki*. Hans andre datter Trini Lund (født 1951) ble skuespiller. I 1963 giftet han seg med Nancy Austin (1914–90).

Filmografi (i utvalg)
---------------------

* 1926 – *Brudeferden i Hardanger*
* 1932 – *Skjærgårdsflirt*
* 1946 – *Vi vil leve*
* 1946 – *Englandsfarere*

Referanser
----------

1. 1 2  *Vilhelm Lund* i IMDb.com
2. ↑  *Vilhelm Lund* på Sceneweb
3. ↑  *Studentene fra 1919*. Oslo: Bokkomitéen for studentene fra 1919. 1969. s. 108.
4. ↑  Vilhelm Lund, rolleliste fra nationaltheatret.no.
5. ↑  *Studentene fra 1919*. Oslo: (Aas & Wahls boktr.). 1950.
6. ↑  Lévy, Anne Marie (1968). *Ferden til Shigaraki*. Oslo: Cappelen.
7. ↑  Leveårene er fra gravferdsetaten i Oslo, sist lest den 22. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vilhelm Lund på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Vilhelm Lund hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Vilhelm Lund i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
**Vignemale** (oksitansk: *Vinhamala*, aragonesisk: *Comachibosa*) er et fjell i Pyreneene på grensen mellom Frankrike og Spania. Fjellet har flere topper, hvorav den høyeste er **Pique Longue** eller **Grand Vignemale** (3 298 moh.). Det er dermed det høyeste fjellet i de franske Pyreneene.

På fransk side er Vignemale en del av Pyreneene nasjonalpark, mens på spansk side er den en del av Ordesa y Monte Perdido nasjonalpark.

Geografi
--------

Navnet Vignemale brukes om hele fjellmassivet i området, og massivet har flere topper. De viktigste er Pique Longue (3298 moh.), Pointe Chausenque (3204 moh.) og Petit Vignemale (3032 moh.). Nordsiden av fjellet er dekket av en stor isbre, Ossoue-isbreen. Fjellet avgrenser sørdelen av Ossoue-dalen.

360° panorama fra toppen

Historie
--------

### Førstebestigning

Henry Russell (til høyre) foran grotten *villa Russell*.
Førstebestigningen skal ha funnet sted den 2. august 1792 av Louis-Philippe Reinhart Junker med hjelp av noen lokale gjetere. Junker hadde dagen før besteget Pic de Montferrat, og ønsket å kartlegge Frankrikes grenser og fjellenes høyder. Han anslo høyden til Vignemale til å være 3290m.

Den 8. oktober 1837 besteg den lokale guiden Henri Cazaux og Bernard Guillembet fjellet. Noen anser Cazaux for å være de første som nådde toppen, da de var de første som dokumenterte ruten sin, som gikk over isbreen på nordsiden av fjellet. De overnattet på toppen, før de gikk ned igjen via Pic de Cerbillona.

### Henry Russell

Tre av Russells grotter i dag.
En av de mest kjente personlighetene knyttet til Vignemale er utforskeren Henry Russell, som hadde en livslang lidenskap for fjellet. Russell besteg fjellet første gang 14. september 1861, og siden besteg han fjellet mange ganger. Han var den første som besteg et større fjell på vintertid i Europa da han nådde toppen 11. februar 1869. Mellom 1881 og 1893 fikk Russell bygd ut 7 grotter på Vignemale som kunne brukes til overnatting. Grottene er fortsatt tilgjengelige i dag. Russell nådde toppen for siste gang i 1900.

### La course du Vignemale

På begynnelsen av 1900-tallet førte konkurransen mellom guidene i området til at det ble i 1904 og 1906 ble arrangert et løp om å nå toppen og komme tilbake på kortest mulig tid med start- og sluttpunkt i Cauterets. Løpet ble kalt La course du Vignemale (løpet om Vignemale). Fra 1987 har kommunen Cauterets jevnlig arrangert liknende løp.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «La conquête du Vignemale» **(fransk)**. Pyrenees-passion.info. Arkivert fra originalen 8. april 2013. Besøkt 19. april 2013.
2. ↑  Rosemary Bailey (2005). *The man who married a mountain: a journey through the French Pyrenees*. Transworld Publishers Limited. s. 424. ISBN 0553815237.
3. ↑  «Histoire course du Vignemale» **(fransk)**. Cauterets. Besøkt 2013-04-019.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vignemale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Turguide for Vignemale (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Vigleik Trygve Sundt** (født 12. august 1873 i Farsund, død 23. august 1948 i Oslo) var en norsk jurist, opprinnelig fra Farsund der han etter middelskole gikk i snekkerlære sammen med trillingbrødrene. De fulgte med ham til Kristiania katedralskole der alle tre tok examen artium 1892 med *haud illaud*, men hvorefter de gikk videre og fikk en examen philosophicum i 1893 med *laud* og i Vigleiks tilfelle, endelig en cand.jur. i 1897. Dette brakte ham jobb som fullmektig ved amtskontoret i Jarlsberg og Larviks amt i 1898 og sorenskriver i Nordre Østerdalen fogderi et par år før han relokerte til hovedstaden som sakførerfullmektig og fra 1903 praktiserende sakfører i firmaet *Sundt & Sundt* som han startet med trillingbroren Bjarne Sundt (1873–1906).

Etter Bjarne Sundts død i 1906 tok han opp en enda yngre bror Rolf Sundt (1881–1956) som tok del i driften som varte frem til 1931 da Vigleik gikk over til Vinmonopolet og vervet som styreleder ved Det norske teatret, samt en periode som medlem i Oslo bystyre fra 1932 til 1937 der han hadde sittet fra 1917 til 1919, noe som bragte ham en St. Olavs Orden. Han hadde da sittet flere perioder i representantskapet for Dagbladet. Den tredje tvillingbroren het Halfdan Sundt (1873–1951) og var født i Finland, men ble en anerkjent kirurg. De var sønner av Peter Ingvart Sundt (1841–1917) og Anna Christiane Salvesen (1844–1906). Faren var konsul i Farsund og av Sundt (slekt). Selv giftet Vigleik Trygve seg med ho Alethe Elisabeth Anker (1874–1932) som var datter av major Herman Morten Fredrik Anker av den kjente slekt Anker. Søstera Ingrid Sundt (1879–1939) ble gift med arkitekten Christian von Munthe af Morgenstierne (1880–1967) av slekten Munthe af Morgenstierne.

Referanser
----------

1. ↑  S. H. Finne-Grønn (1916). *Den vestlandske slegt Sundt: genealogisk-personalhistoriske meddelelser*. Christiania: Malling.
2. ↑  *Studentene fra 1892: biografiske oplysninger samlet til 50-års jubileet 1942*. Oslo. 1942.
3. ↑  Dette med Finland er nevnt i Halfdan Sundt in memoriam, men er i konflikt med S. H. Finne-Grønn.
4. ↑  At kona var av den kjente slekta Anker er nevnt i Anker, som nevner at hennes farfar var Johan Collett Anker, som også var av Collett-slekta.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |