recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jan Henry «Janne» Holmlund** (født 29. mars 1957 i Gällivare) er en svensk tidligere skihopper som representerte Koskullskulle AIF.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i 1979/80 og 1980/81, og ble nummer 34 og 30 sammenlagt i Hoppuka. I verdenscupen ble han nummer 79 sammenlagt i 1979/80, med 11.-plass i storbakken i Sapporo 12. januar 1980 som beste plassering i enkeltrenn.

I VM i Lahtis i 1978 ble han nummer 36 i normalbakken og 40 i storbakken, begge av 55 deltakere. Han var på det svenske laget som ble nummer 6 av 10 lag i lagkonkurransen, som var prøvegren. I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1981 ble han nummer 34 av 38 deltakere.

Han ble nummer 34 av 48 deltakere i normalbakken og sist av 50 deltakere i storbakken i OL i Lake Placid i 1980. Hans stygge fall i storbakkerennet fikk den svenske TV-kommentatoren Sven «Plex» Pettersson til å utbryte *«Oi oi oi, va' gör karl'n?!»*. Det var strid om hvorvidt Sverige skulle ha med hoppere i OL det året[], og etter at Holmlund fikk klarsignal i 12. time, gikk han hen og falt stygt.

Janne Holmlund ble svensk mester i stor bakke i 1979 og 1980.

Referanser
----------

1. ↑  Se blant annet videoklipp på YouTube.

Kilder
------

* Sports Reference: Jan Holmlund Arkivert 9. mars 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 15. oktober 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (liste over svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 15. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Janne Holmlund – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Janne Holmlund – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Janne Holmlund – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Janne Holmlund – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Jaren Hornmusikkforening** er et norsk brassband med tilhørighet på Jaren på Hadeland. Korpset ble stiftet 10. mars 1936, og er tilsluttet Norges Musikkorps Forbund. 
Korpset deltar årlig i elitedivisjon i Norgesmesterskapet for brassband og Siddis Brass. 

Tanken om en musikkforening kom visstnok fram på et møte i Jaren sosialdemokratiske forening, men det ble først alvor da brødrene Kolbjørn og Halvdan Bergli begynte å arbeide med saken. På stiftelsesmøtet 10. mars ble det utarbeidet lover og avholdt valg. I 1975 gikk korpset over fra å være et janitsjarkorps til å bli et rent brassband med bare messinginstrumenter. Korpset deltok i norgesmesterskapet for første gang i 1980.

Dirigenter
----------

* 1936-1945 Knut Rogne
* 1945-1951 Magne Skjervum
* 1951-1960 Kåre Åmot
* 1960 Magne Skjervum
* 1960-1973 Asbjørn Gjerdingen
* 1971-1974 Edvard Skjervum
* 1974-1977 Asbjørn Gjerdingen
* 1977-1986 Børre Børresen
* 1986-1990 Njål Inge Enger
* 1990-1992 Ole Kristian Egge
* 1990-1992 Goff Richards
* 1992-1998 Trond Elnes
* 1998-2000 Bengt Eklund
* 1999-2000 Trond Korsgård
* 2000-2009 Helge Haukås
* 2010-2011 Garry Cutt
* 2012-2017 Howard Evans
* 2017- Florent Didier

Eksterne lenker
---------------

* Korpsets hjemmeside
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Krementsjuk-reservoaret** (ukrainsk: Кременчуцьке водосховище – *Krementsjutske Vodoskhovysjtsje*) er et vannreservoar i elva Dnipro i Ukraina. Det er 149 km langt, 28 km bredt og har et areal på 2 252 km², og er det største av reservoarene langs Dnipro. Det er oppkalt etter byen Krementsjuk, og ligger i Poltava, Tsjerkasy og Kirovohrad oblast. Reservoaret ble dannet i 1959 i forbindelse med byggingen av Krementsjuk vannkraftverk.

Reservoaret er opptil 28 meter dypt, med en gjennomsnittlig dybde på seks meter. Det totale vannvolumet er 13,5 km³.
Foruten kraftproduksjonen brukes det også til irrigasjon, flomkontroll, fiske og transport. De viktigste havnene ved innsjøen er Tsjerkasy og Svitlovodsk. Elva Sula renner inn i reservoaret, og danner et delta med tallrike øyer.

Referanser
----------

1. ↑  P.A. Kravtsjuk (1993). *Рекорды природы* **(russisk)**. Ljubesjiv: Erudyt. ISBN 5-7707-2044-1.
2. ↑  «Кременчугское водохранилище». *Store sovjetiske encyklopedi* **(russisk)**. Besøkt 28. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kremenchuk Reservoir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Topografisk kart (1:100 000) som vise demningen som danner reservoaret (russisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Huanghua** (kinesisk: 黄骅; pinyin : *Huánghuá*) er et byfylke i byprefekturet Cangzhou i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. 

Det hadde i 1999 en befolkning på 470 586 innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter**:

* Huazhong (骅中街道), Huadong (骅东街道), Huaxi (骅西街道)

**Storkommuner**:

* Huanghua (黄骅镇), Nanpaihe (南排河镇), Jiucheng (旧城镇), Lüqiao (吕桥镇)

**Kommuner**:

* Guanzhuang (官庄乡), Changguo (常郭乡), Qijiawu (齐家务乡), Tengzhuangzi (滕庄子乡), Yang'erzhuang Hui (羊二庄回族乡), Xincun Hui (新村回族乡), Yangsanmu Hui (羊三木回族乡)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  保定市-行政区划网

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kudankulam kjernekraftverk** er et kjernekraftverk i India. Det ligger ved byen Kudankulam i distriktet Tirunelveli i den sørindiske delstaten Tamil Nadu. Utbyggingen begynte i 1998, men partnerskapsavtalen med Sovjetunionen om å bygge kraftverket ble allerede inngått ti år tidligere, henholdsvis av Indias daværende statsminister Rajiv Gandhi og Sovjetunionens daværende president Mikhail Gorbatsjov. 

Det er planlagt med en installert maksimal elektrisk effekt på 9 200 MW, og det skal produseres av til sammen åtte reaktorer. De to første reaktorene ble satt i drift i henholdsvis 2013 og 2016 med til sammen maksimal effekt på 2000 MW. Ytterligere to reaktorer er under bygging per 2020.

Referanser
----------

1. 1 2  «Power Reactor Information System». Det internasjonale atomenergibyrået. Besøkt 28. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kudankulam Nuclear Power Plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**«Härliga sommardag»**, er en svensk sang fra 1972, skrevet av Håkan Elmquist og produsert av Anders Burman. Sangen vant svenske Melodifestivalen 1972 og ble fremført av gruppen Family Four, bestående av Berndt Öst, Agnetha Munther, Marie Bergman og Pierre Isacsson. Gruppen hadde vunnet konkurransen året før med sangen «Vita vidder» og fikk dermed representere Sverige i Eurovision Song Contest for andre året på rad. I den internasjonale finalen ble «Härliga sommardag» nummer 13 av 18 deltakere.

Eurovision Song Contest
-----------------------

Etter å ha vunnet Melodifestivalen i Stockholm i februar 1972, ble «Härliga sommardag» det svenske bidraget til den internasjonale finalen i Edinburgh lørdag 25. mars 1972. Dette var andre året på rad at gruppen representerte Sverige, etter å blitt nummer seks i finalen året før. 

I Eurovision Song Contest 1972 deltok 18 land, og Sverige var det 14. bidraget ut på scenen. I avstemningen fikk sangen 75 poeng og endte på trettendeplass.

Ett av gruppemedlemmene, Marie Bergman, representerte senere Sverige i 1994 sammen med Roger Pontare og sangen «Stjärnorna».

Listeplasseringer
-----------------

Sangen lå på Svensktoppen i to uker, 16. april og 23. april 1972, der den lå på henholdsvis fjerde- og tredjeplass.

Referanser
----------

1. ↑  «Family Four – Härliga sommardag». discogs.com. Besøkt 2. juni 2018.
2. ↑  «Sveriges poeng i Eurovision Song Contest 1972». *eurovision.tv*. EBU. Besøkt 2. juni 2018. [*død lenke*]
3. ↑  Svensktoppen – *1972*

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Vita vidder» medFamily Four**

 | **Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest**1972 | Etterfølger :**«You're Summer» medMalta** |
*Må ikke forveksles med Line of Actual Control*.
**Actual Ground Position Line (AGPL)** («Den faktiske linjen på bakkenivå») refererer til dagens gjeldende grense mellom indiske og pakistanske soldater på Siachen-breen. Linjen strekker seg fra det nordligste punktet til Line of Control (LoC) til Indira Col.

Historie
--------

Siachen-breen og den tilstøtende fjellkjeden Saltoro var sted for militær aktivitet for første gang i 1984 da den indiske hæren okkuperte breen og Saltorofjellene, først og fremst for å hindre pakistanerne i gjøre det samme. Denne operasjonen fikk kodenavnet Operasjon Meghdoot («skyenes guddommelige budbringer»), og ledet til Siachen-konflikten. Det har blitt gjort flere mindre endringer i de kontrollerte områdene, men den indiske hæren har holdt seg på høyden Saltorofjellene.

Geografi
--------

Denne linjen går over randen av Saltorofjellene, som er et fjellplatå med fjell som overstiger 8 000 moh. Indiske soldater holder seg på toppen av platået, og hindrer dermed de pakistanske soldatene fra å klatre opp. Nåværende AGPL følger i hovedsak denne linjen:

Indira Col – Sia La-passet – Saltoro Kangri 1 – Bilafond La-passet – K12 – Gyong La-passet – NJ9842

Se også
-------

* Line of Actual Control
* Indo-pakistanske relasjoner

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pakistan asked to authenticate ground position line on Siachen glacier - IndiaDaily
* (en) Siachen Glacier: Pristine beauty, and the war at the top of the world - indisk perspektiv
**Amando M. Tetangco jr.** (født 14. november 1952 i Apalit i provinsen Pampanga på Filippinene) er en filippinsk økonom, som fra 2005 til 2017 var Filippinenes sentralbanksjef. 

Han ble utnevnt til sentalbanksjef 14. februar 2005 av Filippinenes president, Gloria Macapagal-Arroyo, og overtok stillingen 3. juli. Han overtok stillingen etter Rafael Buenaventura, da hans 6-årige periode gikk ut. Før han ble sentralbanksjef har han vært visesentralbanksjef, med ansvar for banksektoren, økonomisk forskning og skatt. 

Tetangco sitter i flere styrer, blant annet det Nasjonale økonomi- og utviklingsmyndighetene (National Economic and Development Authority), som ledes av Filippinenes president, det filippinske Mattilsynet (National Food Authority) og Industriens Garanti- og Lånefond (Industrial Guarantee and Loan Fund). 

Før han begynte i sentralbanken i 1974 jobbet han et år i SGV & Co, et filippinsk selskap som tilhører Ernst & Young. Han jobbet i perioden 1992 – 1994 i styret i IMF, der han blant annet jobbet med IMFs strategier og fungerte som rådgiver overfor mange regjeringer. Han har også jobbet tett sammen Sentralbankene i Øst-Asia og Stillehavet (EMEAP), ASEAN, Sentralbankene i Sørøst-Asia (SEACEN) og APEC. 

Han har utdanning innen samfunnsøkonomi fra Ateneo de Manila University. Her har han også tatt utdanning innen bedriftsøkonomi. Videre har han mastergrad innen offentlig politikk og administrasjon, med fordypning innen u-landsøkonomi ved Universitetet i Wisconsin i USA. Han har også tatt fag og deltatt på seminarer innen makroøkonomi, bank og finans, porteføljestyring, sentralbankers uavhengighet og ledelse. 

Han kalles gjerne «Say», etter den svært populære tidligere presidenten Ramón F. Magsaysay. 

Idet Tetangco overtok stillingen har Filippinene vært gjennom en lang periode med lav økonomisk vekst (Asias laveste de siste 20 årene), høy arbeidsledighet (11,3% i 2004) og mye fattigdom. Han hadde derfor en stor oppgave foran seg. Mange mente han var rette person til å greie nettopp dette, ved sin tunge bakgrunn og sitt store kontaktnett i blant annet IMF, Verdensbanken og andre sentralbanker. Han gikk av i 2017, og stillingen ble da overtatt av Nestor Espenilla jr.

Referanser
----------

1. ↑  Filippinenes sentralbank - *The Governor* (arkivert), besøkt 27. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside
* Profil hos Reuters Arkivert 30. juni 2013 hos Wayback Machine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rafael Buenaventura** | **Sentralbanksjef for Filippinenes sentralbank**(2005–2017) | Etterfølger:**Nestor Espenilla jr.** |
Nevinnomyssk-kanalen
**Nevinnomyssk-kanalen** (russisk: Невинномысский канал – *Nevinnomysskij kanal*) er en irrigasjonskanal i Stavropol kraj i Russland. Den fører vann fra elva Kuban til elva Jegorlyk, som drenerer til elva Manytsj. Kanalen begynner med en dam over Kuban i byen Nevinnomyssk.

Byggingen av kanalen ble påbegynt i 1936, men ble avbrutt av andre verdenskrig. Arbeidet startet opp igjen i 1944 og i 1948 ble Nevinnomyssk-kanalen tatt i bruk. Kanalen er 49,2 kilometer lang, og er beregnet til en maksimal vannføring på 75 m³/sek. Langs kanalen ligger to vannkraftverk – *Svistukhinskaja* og *Sengilejevskaja*.

Referanser
----------

1. ↑  «Река Канал Невинномысский». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 14. oktober 2015.
2. ↑  «Невинномысский канал». *Store sovjetiske encyklopedi*. Besøkt 24. august 2015.

Se også
-------

* Liste over kanaler i Russland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Sirikkaththuge Neville Arthur Fernando** (født 9. mars 1931 Panadura i Britisk Ceylon, død 4. februar 2021 i Angoda) var en srilankisk lege og politiker.

Karriere
--------

Han ble valgt inn i parlamentet fra valgdistriktet Panadura i 1977. Han ble kjent for å ha fremført et mistillitsforslag mot den daværende opposisjonsleder A. Amirthalingam, i det som kan ha vært det første mistillitsforslag mot en opposisjonspolitiker i verden.

Dr. Fernando bygde et undervisningssykehus i Malabe og donerte det senere til regjeringen.

Dr. Fernando døde 4. februar 2021 på nifectious Diseases Hospital i Angoda ved Colombo av covid-19, i en alder av 89 år.

Referanser
----------

1. ↑  «1977 Parliamentary Elections Results» (PDF). Official Website, Department of Elections, Sri Lanka. Besøkt 16. juli 2018. [*død lenke*]
2. ↑  «Causes of present crisis and JRJ’s contribution to it». *Savimon Urugodawatta*. The Island. Arkivert fra originalen 17. juli 2018. Besøkt 17. juli 2018.
3. ↑  T. V. Goonetilleke (1984). *Facets of Our Legislature*. Library of Parliament. s. 21. Besøkt 17. juli 2018.
4. ↑  *Asian Survey*. University of California Press. Juli 1982. s. 1127. Besøkt 17. juli 2018.
5. ↑
6. ↑
**General Lee** er bilen som eies av Bo og Luke Duke i TV-serien *The Dukes of Hazzard*. Bilen er kjent fra biljakter og stunts i nesten hver episode av serien. Bilens navn er en referanse til Sørstatsgeneralen Robert E. Lee. Idéen til *General Lee* ble hentet fra den kjente smugleren Jerry Rushings bil, som var oppkalt etter General Lees favoritthest, Traveler. Traveler var også navnet på bilen i filmen *Moonrunners* fra 1975, forgjengeren til *The Dukes of Hazzard*.

Historie
--------

Det skal ha blitt brukt 309 eksemplarer av *General Lee* i serien, og av disse eksisterer omkring 23 stykker fortsatt, i varierende stand. Blant de overlevende er den første bilen som ble bygget, kjent som Lee1. Denne bilen kan sees i debutepisoden, og er også den samme bilen som kan sees hoppe over en politibil mot slutten av åpningssekvensen i alle episoder med skuespillerne John Schneider og Tom Wopat. I snitt ble én eller flere *General Lee* ødelagt per episode, og under filming av hopp ble mellom 250 og 500 kilo bly eller betong plassert i bilens bagasjerom, for å hindre at den stupte i bakken med fronten først. Senere i serien ville mekanikerne også heve bilens front, for å hindre at den skrapte mot rampen og dermed tapte fart. Dette førte også til en lettere landing for stuntførerne, som rapporterte om at hoppene var morsomme, mens landingene ikke var fullt så gode. Til tross for ballasten var det ofte vanskelig å forutse bilens landing, og om man spiller av scenene i sakte film kan man ofte se at bilen bøyer seg ved landing. Alle biler som ble benyttet til store hopp ble vraket etter innspillingen på grunn av skadene.

I årene mellom 1979 og 1985 ble Dodge Charger-modeller fra 1968 og 1969 benyttet og bygget om til *General Lee*. Mange mener det også ble benyttet 1970-modeller, men ifølge mekanikerteamet som bygget opp bilene, samt en liste over alle bilene som ble benyttet, ble det utelukkende benyttet biler fra 1968 og 1969, og det var ikke før i de senere årene at det ble et problem å få tak i de riktige modellene. Etterhvert som det ble vanskeligere å få tak i biler begynte produsentene av serien å benytte eldre opptak av hopp fra tidligere episoder.

Eksterne lenker
---------------

* Mer informasjon og bilder (*Engelsk*)
* HazzardNet.com (*Engelsk*)
* General Lee Fan Club (*Engelsk*)
Engelsk muslim 2007 med tradisjonell taqiyyah eller takke, en kalottformet bønnelue.
Et utvalg kufier eller taqiyaher, muslimske bønneluer på et marked i Colombo på Sri Lanka 2006. Luene kan være skalk- eller kasserolle-formet som her.
**Kufi**, **taqiyyah** eller **bønnelue** er et hodeplagg som brukes av muslimske menn for å dekke hodet under bønn. Lua er rund, liten og mangler bremmer, og er enten skalkformet eller har rette sider og flat topp, omtrent som en lav og myk fess eller garibaldihatt, Lua er vanligvis ensfarget, men kan være i ulike farger, og dekorert på forskjellig vis. Bruken av bønnelue er en islamsk tradisjon, en sunna, som går tilbake til profeten Mohammads liv.

En skalkformet taqiyyah likner på religiøse jøders kalott, også kalt kippa eller yarmulke, men er større.

Navn
----

Mens *taqiyyah* stort sett utelukkende betegner et muslimsk hodeplagg, er *kufi*, også kalt kofia og annet, en luetype som også brukes av menn fra andre religioner, tradisjonelt særlig av menn fra Afrika. Muslimers bønnelue kan dessuten kalles *topi*, en betegnelse som også brukes om forskjellige små og store asiatiske varianter.

Se også
-------

* Topi, ulike runde luetyper båret av muslimer og andre i Asia
* Kalott, skalkformet lue
* Muslimsk klesdrakt
* Bønneteppe

Referanser
----------

1. ↑  «taqiyyah | religious doctrine». *www.britannica.com* **(engelsk)**. Britannica. Besøkt 4. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taqiyah – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
General von Kroghs batteri lå her langs Sandgata.
**General von Kroghs batteri** er et tidligere forsvarsanlegg ved Sanden vest for Midtbyen i Trondheim. Forsvarsanlegget ble anlagt som kanonbatteri under Napoleonskrigene i 1807 etter at det ble vedtatt å forsterke Trondheims befestninger som følge av britenes angrep på København i 1801. 

Batteriet ble anlagt bak Skansevollene og i Sanden ut mot Trondheimsfjorden av general Georg Frederik von Krogh d.y. i frykt for at byen skulle bli angrepet av en engelsk flåtestyrke på lik linje med København. Batteriet bestod av 12 kanoner og et krutthus som lå i avstand fra kanonene. 

General von Kroghs batteri stod i fare for å bli nedlagt allerede i 1816 som følge av at Trondheims befestninger ble vedtatt avviklet, men batteriet ble i likhet med batteriet i Wenzels have, Prins Carl av Hessens batteri og Munkholmen likevel beholdt og vedlikeholdt som havneforsvar. General von Kroghs batteri ble endelig nedlagt i 1872. Det eneste gjenværende spor etter dette batteriet er ved dagens Sandgata 55, hvor rester av krutthuset er bevart som en del av kjelleren til dette huset. Også de to gateløpene Batteriveita og Batterigata mellom Sandgata og Hospitalsløkkan er oppkalt etter General von Kroghs batteri.

Referanser
----------

1. ↑  Wilhelm K. Støren. *Sted og navn i Trondheim*. «General von Kroghs batteri» s. 103
2. ↑  Forsvarsbygg.no – Kristianstens festning. Historikk, Union med Sverige: festningen nedlagt (Besøkt 28. mai 2022)
3. ↑  Terje Bratberg, Trondheim byleksikon 2008. «General von Kroghs batteri» s. 201.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 201. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 103. ISBN 82-7028-471-8.

Eksterne lenker
---------------

* (no) General von Kroghs batteri på NLIs Lokalhistoriewiki.
* Wikioppføring «General von Kroghs batteri» hos Strinda historielag
**General Register Office** (GRO) er en britisk offentlig etat med ansvar for registrering av fødsler, ekteskaps og dødsfall i England og Wales, og arkivering av disse opplysningene. Etaten ble opprettet i 1836, og begynte sitt arbeid i 1837. Den ledes av Registrar General.

I 1972 ble GRO en del av Office of Population Censuses and Surveys (OPCS), med Registrar General som sjef for hele etaten og GRO som en av flere avdelinger. Alle statistiske oppgaver ble da flyttet vekk fra GRO og over til andre avdelinger.

Neste endring i strukturen kom i 1996, da OPCS, og dermed også GRO, ble innlemmet i det nye Office for National Statistics. Sjefsstillingen i Government Statistical Service ble da innlemmet i embetet Registrar General. 

Man kan bestille kopier av fødsels-, vigsels- og dødsattester fra GRO, enten på internett, på Family Records Centre i Clerkenwell eller fra et lokalt GRO-kontor. 

Skottland og Nord-Irland har egne etater som ivaretar de samme funksjonene.

Se også
-------

* General Register Office for Northern Ireland
* General Register Office for Scotland

Eksterne lenker
---------------

* General Register Office Arkivert 12. juni 2006 hos Wayback Machine.

Portal: Litteratur
**«Jag är fri (Manne leam frijje)»** er en sørsamisk joik, med seks setninger som kores på svensk, fremført av den svenske vokalisten Jon Henrik Fjällgren. Teksten og melodien er skrevet av Fjällgren selv, Erik Holmgren, Tony Malm og Josef Melin. 

Joiken ble fremført under den tredje delfinalen av Melodifestivalen den 21. februar 2015 og ble direktekvalifisert til finalen som ble avholdt i Stockholm den 14. mars 2015. I finalen endte joiken på andreplass, med en sammenlagt poengsum på 139, beregnet ut fra 17 prosent av telefon- og SMS-stemmene og tilsammen 54 poeng avgitt fra de internasjonale juryene.

Fremførelsen ble utført med tre bakgrunnsvokalister hengende i lange liner fra taket for å symbolisere nordlyset, to koftekledde som utfører en samisk folkedans og en trommeslager. På prøvene ble det brukt en runebomme, men etter protester ble denne byttet ut med en større tromme.

Jag är fri har ligget to uker på svenske singellister, med en høyeste plassering som nummer ti.

Referanser
----------

1. 1 2  SVT 21. februar 2015: Melodifestivalen 2015, delfinale 3 i Östersund.
2. ↑  SVT 18. februar 2015, Bidragsbibeln: Jon Henrik Fjällgren.... Besøkt 23. februar 2015. (sv)
3. ↑  SVT, Melodifestivalen. Resultat. Besøkt 14. mars 2015.
4. ↑  SVT 14. mars 2015, Här är den internationella juryns röster.... Besøkt 14. mars 2015. (sv)
5. ↑  SVT 21. februar 2015, ...guide til scenshowen.... Besøkt 23. februar 2015. (sv)
6. ↑  SVT 21. februar 2015, Samisk protest: .... Besøkt 23. februar 2015. (sv)
7. ↑  Swedishcharts.com, Jon Henrik Fjällgren - Jag är fri (Manne liem frije) (song). Besøkt 14. mars 2015. (en)
***Generalens datter*** er en amerikansk film fra 1999 regissert av Simon West. Plottet dreier det mystiske dødsfallet til datteren av en fremstående general. Filmen er basert på roman fra 1992 med samme navn skrevet av Nelson DeMille.

Sammendrag
----------

Paul Brenner (John Travolta), en krigsveteran fra Vietnamkrigen er utstasjonert ved en militærbase i delstaten Georgia. En kveld i nærheten av basen, punkterer det ene hjulet på bilen hans. Han prøver, uten særlig hell, å fjerne mutterne i hjulet med en liten tang når en yngre kvinnelig offiser kjører forbi og hjelper ham med en skiftenøkkel. Offiseren er kaptein Elizabeth Campbell (Leslie Stefanson), datteren til basens kommanderende general. Dagen etter kommer Brenner til henne med en kurv full av sjokolade og badesåper som takk for hjelpen. Neste kveld blir Campbell funnet drept. Brenner og en annen offiser, Sara Sunhill (Madeleine Stowe), som begge to er ansatt i U.S. Army Criminal Investigation Command, blir hentet inn for å etterforske saken. På åstedet har oberst William Kent (Timothy Hutton) og militærpolitiet sikret området. Kaptein Campbells nakne kropp har blitt bundet fast med teltstenger, kvalt og antagelig voldtatt.

Medvirkende
-----------

* John Travolta - Paul Brenner
* Madeleine Stowe - Sarah Sunhill
* James Cromwell - generalløytnant Joseph Campbell.
* Timothy Hutton - oberst William Kent
* Leslie Stefanson - kaptein Elizabeth Campbell
* Clarence Williams III - oberst George Fowler
* James Woods – oberst Robert Moore

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Generalens datter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Generalens datter* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Generalens datter* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Generalens datter* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Generalens datter* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Generalens datter* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Generalens datter* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Generalens datter* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Generalens datter* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Generalens datter* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |

Portal: Film
**Peder Tønder von Koss** (1755–1793) var en norsk godseier og dommer. Han var lagmann i Nordland og Finnmark og justitiarius i Overhoffretten 1789–1793.

Slekt
-----

Peter Tønder von Koss stammet fra en tysk adelsfamilie fra Mecklenburg. Han var sønn av offiseren Joseph Albrecht von Koss (1706–1766) og Fredrikke Tønder (1734–1793). Faren var ved sønnens fødsel kompanisjef for 1. nedenesske kompani. Etter mannens død ble moren i 1770 gift igjen med justisråd Christopher Henrik Reusch. I 1786 ble Peter Tønder von Koss gift med Hippolyta Christine Rye (1760–1823), datter av en skredder i København. De hadde fem barn, som alle slo seg ned i Danmark eller Tyskland. Sønnen Joseph Albrecht Christopher von Koss (1787–1858) var diplomat i dansk tjeneste.

Liv
---

Peder Tønder von Koss var født i Gjerstad og var elev ved Herlufsholm skole i Danmark, før han ble student ved Københavns universitet i 1774 og tok juridisk eksamen i 1778. Han ble deretter utnevnt til auditør ved Fynske infanteriregiment. I 1782 ble han assessor i den norske Overhoffretten og i 1788 lagmann i Nordland. Året etter ble han utnevnt til justitiarius i Overhoffretten, mens Enevold Falsen som en slags forvisning fikk Koss' stilling som lagmann i Nordland. Koss beholdt denne stillingen til sin død i 1793. Han bodde mot slutten av livet i Mangelsgården i Christiania, og brukte gården Bergsløkken (kjøpt 1787 av Bernt Anker) på dagens Kampen som løkke.

Koss var frimurer og ble opptatt i losjen «St. Olaus til den Hvide Leopard» i Christiania 31. mars 1783. Han ble valgt til Bernt Ankers etterfølger som losjemester 15. desember 1789.

Da den tyske grenen av adelsslekten døde ut, ble Koss i 1784 lensbesitter av adelsgodset Vilz i Mecklenburg. Ifølge Sigurd Engelstad skal en slektshistorie over slekten Koss være utarbeidet av Koss i samarbeid med tyske genealoger, og utgitt i Rostock som *Genealogische Nachrichten von der adelichen Familie von Koß* (1789). Koss' sønn Adam Joachim overtok senere driften av godset, som han solgte ut av slekten i 1855. Godset eksisterer fremdeles, men bygningene er av nyere dato.

Et par brev fra Koss til kronprins Fredrik og Johan von Bülow ble utgitt av historikeren Ludvig Daae i samlingen *Af Geheimeraad Johan v. Bülows Papirer* (1864). Han er nevnt i Conradine Dunkers *Gamle Dage*.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 218[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Engelstad (1958), s. 95–97.
3. ↑  Engelstad (1958), s. 104.
4. ↑  Gutshaus Vilz, *Gutshäuser und Schlösser in Mecklenburg-Vorpommern*

Litteratur
----------

* *Genealogische Nachrichten von der adelichen Familie von Koß*. Rostock: Adlersche Officin, 1789
* Daae, Ludvig: *Af Geheimeraad Johan v. Bülows Papirer*. Christiania: Johan Dahls Forlag, 1864
* Engelstad, Sigurd (1958). *Ætten von Koss*.
* Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. ISBN 8254800650.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
Hamleys leketøysbutikk ligger i Regent Street.
**Regent Street** er en sentral handlegate og gjennomfartsvei i Londons West End. Den har navn etter prinsregenten, den senere Georg IV, og var en del av byplanen fra 1811, tegnet av John Nash. Gaten tilhører formelt kroneiendommene, men vedlikeholdes av Londons myndigheter.

Den starter som Lower Regent Street i krysset med Charles II Street og Waterloo Place, går nordover til Piccadilly Circus. Selve Regent Street begynner så fra Piccadilly Circus, og går i en bue som beskriver en kvart sirkel opp til Oxford Circus. På oversiden av Oxford Circus begynner Upper Regent Street, som slutter ved krysset med Langham Place, Cavendish Place og Mortimer Street. 

Blant kjente butikker langs gaten finner man Hamleys leketøysbutikk, som inntil 1990-årene var verdens største med seks etasjer. Like ved ligger Liberty's, ett av de eldste varehus i byen. 

På det britiske monopolbrettet er Regent Street en del av det grønne settet, det nest dyreste, sammen med Oxford Street og Bond Street.

Det ligger en undergrunnsstasjon i hver ende av selve Regent Street, Oxford Circus og Piccadilly Circus.

Eksterne lenker
---------------

* www.regentstreetparade.org
* Regent Street Online website
* The Crown Estate website

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**Ian Curnow** er en britisk låtskriver og musikkprodusent. Han har jobbet med artister som Kylie Minogue, Donna Summer og Rick Astley. Han er også en av låtskriverne bak «Icebreaker» som vant Melodi Grand Prix 2016 og som var Norges bidrag i Eurovision Song Contest samme år.

Curnow spiller keyboard og piano, og på 1980-tallet hadde han et omfattende samarbeid med produsenten og musikeren Phil Harding. Sammen ble duoen en betydelig samarbeidsparter for mange britiske band, særlig innen remikser. Blant annet sto de bak house-remiksen av Chic-hiten «Le Freak». Curnow og Harding jobbet også for plateselskapet PWL, og Curnow har bidratt på over 60 millioner solgte album.

I 2015 deltok Curnow på en låtskriverleir i Nederland, der han skrev sangen «Icebreaker» sammen med svenske Gabriel Alares og norske Agnete Johnsen. Sangen vant Melodi Grand Prix 2016 og deltok også i Eurovision Song Contest i Stockholm samme år. Der ble sangen slått ut i semifinale 2.

Referanser
----------

1. ↑  Askersrud, Rikke (12. mai 2016). «– Agnete er skapt for noe stort». *nrk.no*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ian Curnow på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ian Curnow på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ian Curnow på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Hampstead Road Lock ved Camden
Utløpet av Regent's Canal ved Limehouse, 1823.
Islington tunnel
**Regent's Canal** er en kanal gjennom den nordlige delen av det sentrale London. Den forbinder Paddington-greina av Grand Union Canal med Themsen.

Lokalisering
------------

Regent's Canal danner en forbindelse med den tidligere Grand Junction Canal ved Little Venice like ved Paddingtonbassenget. Her går den i en 251 m lang tunnel under Maida Hill ved *Little Venice*, før den svinger langs nordsida av Regent's Park like inntil London Zoo. Den fortsetter gjennom Camden Town og King's Cross Central, gjør en skarp sving ved Camley Street Natural Park og følger så gata Goods Way. Herfra går den inn i den 886 m lange Islington tunnel, og møter Hertford Union Canal ved Victoria Park. Herfra svinger den sørover til Limehouse Basin og Themsen.

Historie
--------

Regent's Canal ble planlagt som en del av byplanleggeren John Nash' generalplan for det sentrale London på 1800-tallet. Kanalen skulle både tjene transportformål og danne et vannspeil langs den nordre kanten av den planlagte store parken Regent's Park. Arbeidet ble påbegynt i 1812 og fullført i 1820. Kanalen var et stykke ingeniørkunst i sin tid, med sine tre tunneler, sluser og sine mange bassenger for lossing av gods. Kanalen og parken ble oppkalt etter prinsregenten Georg IV.

I 1927 kjøpte Regent's Canal Company opp Grand Junction Canal og Warwick Canals, og de tre enhetene ble i 1929 slått sammen til Grand Union Canal. Kanalselskapet ble nasjonalisert i 1948; da hadde den kommersielle bruken av kanalen alt avtatt sterkt.

Bibliografi
-----------

* Alan Faulkner – *The Regent's Canal: London's Hidden Waterway* (2005) ISBN 1-870002-59-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Regent's Canal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Regent's Canal – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* London Canal Museum
**Peter Christiansen Voss** (født 12. juni 1837 i Bergen, død 18. desember 1909 i Kristiania) var en norsk skolemann.

Voss tok filologisk embetseksamen i 1861. Han hadde arbeidet som lærer gjennom hele studietiden. I 1863 grunnla han sammen med J. J. Aars en latin- og realskole i Kristiania, Aars og Voss' skole, som lenge var den mest populære skolen i Norge. Han var bestyrer for skolen helt til sin død.

Voss hadde en fremtredende plass blant norske pedagoger på 1800-tallet. Han hadde skaffet seg innsikt om de forskjellige europeiske landenes skolevesen ved egne studier og på reiser. Han interesserte seg særlig for lærernes utdannelse, og i spørsmålet om tilknytningen mellom folkeskolen og den høyere skolen samt om fellesundervisning for gutter og jenter. Sammen med H. Trier var han redaktør for tidsskriftet *Vor Ungdom*, fra begynnelsen i 1879 til 1903. Her skrev han også mange pedagogiske artikler.

Han var medstifter og varamedlem av det første styret i Norsk Kvinnesaksforening.

Han var far til maleren Gyda Voss, som i 1901 malte et portrett av sin far. Portrettet henger i Oslo Bymuseum.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Christiansen "Per" Voss, Norsk biografisk leksikon ID Peter\_Voss, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Moksnes, Aslaug (1984). *Likestilling eller særstilling?*. Oslo: Gyldendal. s. 34. ISBN 8205153566.
3. ↑  Hvem da? Artikkel i Aftenposten 27. november 2012 side 53

Kilder
------

* (da) Keilhau, W.:  «Voss, Peter Christiansen», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XXV, København: J. H. Schultz, 1928, s. 420.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
***Løgneren Jakob***, (originaltittel: *Jakob der Lügner*) er en østtysk spillefilm fra 1975 regissert av Frank Beyer med Jurek Beckers roman av samme navn som forelegg.

Filmen ble i 1999 nyinnspilt i en engelskspråklig versjon med Robin Williams i hovedrollen av det amerikanske filmselskapet Columbia Pictures.

Handling
--------

I en jødisk ghetto i det tysk-okkuperte Polen blir en mann ved navn Jakob oppdaget gatelangs etter portforbud. Han får beskjed om å rapportere til et tysk militær-kontor hvor han ser at den ansvarlige offiseren er stupfull. En radio står på, og Jakob overhører en melding om den sovjetiske hærens fremskritt. Etter hvert smyger Jakob seg ut, og går hjem. Senere forteller han vennene sine at russerne ikke er veldig langt unna. Ingen tror på at han gikk til nazist-kontoret og kom ut derfra i live, så Jakob finner på en løgn, og påstår at han eier en radio - en forbrytelse som kan straffes med død.

Men dette setter Jakob i en veldig vanskelig posisjon, fordi han ofte blir bedt om ytterligere nyheter. Derfor begynner han å oppmuntre vennene sine med falske rapporter om den røde arméen på vei mot deres jødiske ghetto. Beboerne, som er desperate og sultne, finner nytt håp i Jakobs historier. Selv når han til slutt innrømmer overfor vennene sin at bare den første rapporten var sant, men resten er funnet på, påpeker vennen at historiene hans gir folk håp og vilje til å leve videre.

Medvirkende
-----------

* Vlastimil Brodský: Jakob Heym
* Erwin Geschonneck: Kowalski
* Manuela Simon: Lina
* Henry Hübchen: Mischa
* Blanche Kommerell: Rosa Frankfurter
* Dezső Garas: Herr Frankfurter
* Zsuzsa Gordon: Frau Frankfurter
* Friedrich Richter: Prof. Kirschbaum
* Margit Bara: Josefa
* Reimar J. Baur: Herschel Schtamm
* Armin Mueller-Stahl: Roman Schtamm

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Løgneren Jakob* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Løgneren Jakob* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Løgneren Jakob* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Løgneren Jakob* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Løgneren Jakob* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Løgneren Jakob* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Løgneren Jakob* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Løgneren Jakob* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Ian Charles Harris** (født 17. juni 1952, død 23. desember 2014) var en engelsk orientalist, sanskrit-forsker og buddholog. Harris studerte ved Lancaster University fra 1977 til 1982. Han tok en mastergrad i religiøse studier ved Lancaster University, og tok deretter en doktorgrad ved Lancaster, med boken *The Continuity of Madhyamaka and Yogācāra in Indian Mahāyāna Buddhism* (1991). Han tok deretter en videreutdannelse ved University of Cambridge, og ble deretter lærer i religiøse studier og deretter departementsoverhode for skoler i Bradford og Keighley. I 1987 begynte hans tid som foredragsholder i religiøse studier ved St. Martin’s College Lancaster (senere en del av University of Cumbria).

Referanser
----------

1. 1 2 3   OPAC SBN, oppført som Harris, Ian <1952-2014>, SBN-identifikator TO0V698298, besøkt 13. april 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Obituary of Professor Ian Charles Harris (June 17th 1952 to December 23rd 2014)[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Professor Ian Charles Harris, omtale ved IABS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Peter Chester Warren** (født 23. juli 1955) er en investor, tidligere hedgefondforvalter, investeringsdirektør og market maker.

Bakgrunn
--------

Hans mor var opprinnelig norsk, men ble britisk da hun giftet seg med hans far som var engelsk og jobbet ved Storbritannias ambassade i Oslo. Faren døde da han var 16 år gammel. 

Warren er født i Norge, har bodd store deler av sitt liv i Norge, men har britisk pass.[]

Liv og virke
------------

Peter Warren var yrkessoldat i den britiske hær fra 1977 til 1980. Han ble norgesmester i fallskjermhopping for lag i 1994 (innenfor disiplinen RW-8) og har drevet med racerbåtsport.

Han har vært analytiker og partner i Vogt & Vogt Børsanalyser AS, etablerte markedet for aksjeopsjoner i Norge i 1987 gjennom sitt selskap Moorgate AS, og har 13 års erfaring som market maker i opsjoner og futures. 

Warren var *Chief Dealer* i Finansbankens egenhandel, samt satsing innenfor hedgefond.

Warren er utdannet innen økonomi og statsvitenskap ved University of London og Brighton Polytechnics. Han har også en bachelor i psykologi. 

Han forvalter (per 2017) egne midler. I 2017 skrev han også en blogg om finans. holdt foredrag og drev en podcast om trading

Noter
-----

**Type numrering**
1. ↑  med produsent Sverre Rørvik Nilsen og partner IG Markets

Referanser
----------

1. ↑  «Peter Warrens Finansblogg». *www.peterwarren.no*. Besøkt 12. oktober 2017.
2. ↑  «Tid er penger - En podcast med Peter Warren». *tiderpenger.blogg.no*. Arkivert fra originalen 12. oktober 2017. Besøkt 12. oktober 2017.  «libsyn.com RSS-fil». Besøkt 19. juni 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Peter Wenger** (født ca. 1936, død 18. juli 1961) var en sveitsisk skihopper fra Bern. Han tok sølvmedalje i det sveitsiske mesterskapet i 1961. Hans beste internasjonale plasseringer (eliteklasse) var 4.-plass i julerennet i St. Moritz i 1959 og 1960, og 5.-plass første konkurransedag i skiflygingsuka i Oberstdorf 1961. Wenger deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1959/60 og 1960/61, med 30.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1960 som beste plassering. I Skuirennet 19. mars 1961 falt han stygt og pådro seg hjernerystelse og brudd i en arm og ribbein.

Wenger kom alvorlig til skade i en bilulykke ved Bolligen 14. juli 1961, og døde fire dager senere.

Hoppbakken Peter-Wenger-Schanze i Heubach i Sveits, som ble bygd kort tid etter at han døde, var oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Die Tat: Peter Wenger gestorben (s. 9, 20. juli 1961, digitalisert av Sveits' nasjonalbibliotek)
2. ↑  Adam Kwieciński: Hoppresultater Arkivert 13. august 2020 hos Wayback Machine. (besøkt 13. juli 2016)
3. ↑  La Sentinelle: Ski (s. 4, 21. mars 1961, digitalisert av Sveits' nasjonalbibliotek)
4. ↑  Die Tat: Schwerer Verkehrsunfall bei Bolligen (s. 6, 16. juli 1961, digitalisert av Sveits' nasjonalbibliotek)
5. ↑  Skisprungschanzen-Archiv: Rüschegg (Heubach) (besøkt 13. juli 2016)
**Sverre Porsanger** (født 1963) er en samisk skuespiller og filmregissør, bosatt i Utsjok i Finland. Han ble kjent som samegutten «Ante» (seks episoder av Tor Edvin Dahl, NRK, 1974), videre vært ved Beaivváš Sámi Teahter i Kautokeino (1984–90), spilt Sierge i Nils Gaups Oscar-nominerte *Veiviseren* (*Ofelaš*) (1987), i *Stol på ministeren* (1996) og portrettert samisk privatdetektiv Ante i *Detektor* (2000). Han hadde hovedrollen som Emil i Lars Göran Pettersons *Bázo* (2003) og var med i Einar Matres komedie *Jakten på Gullreinen* (2005). I 2012 spilte Sverre Porsanger i tv- serien Lilyhammer, som dr. Utsi.

Porsanger med Transjoik og Tone Åse ga ut *Lávlu lávlla*, dikt av Eino Leino, oversatt til nordsamisk av Pekka Sammallahti (Iđut, 1993). For Sámi Radio har han vært komifiguren Jorggu-Lasse, og forøvrig laget
filmsekvensene og *Juovlaskalla* (2003) og *Maija ja Sujujujjá* (2004). Regionskunstner 1999–2003.

Portal: Jazz

Referanser
----------

1. ↑  Idut. Lávlu lávlla Arkivert 29. januar 2016 hos Wayback Machine.. Besøkt 22. januar 2016. (nb)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sverre Porsanger på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Sverre Porsanger hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Sverre Porsanger i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Sverre Porsanger på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Sverre Porsanger på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sverre Porsanger på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sverre Porsanger hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sverre Stove** (født 31. oktober 1905 på Gjeving i Aust-Agder, død 4. juli 1988 i Oslo) var en norsk journalist, offentlig tjenestemann og politiker (Ap).

Han vokste opp på Gjeving utenfor Tvedestrand, dit farfaren fra Færøyene hadde innvandret med familien. Faren omkom i en ulykke på sjøen da gutten var 3 år gammel, og som 16-åring mistet han moren. Han søkte kontakt med slektninger på Færøyene, og bodde hos dem i de neste tre årene. Tilbake i Norge gikk han middelskolen og ble ansatt som assistent i Riksrevisjonen i 1925. Han avanserte til sekretær, personalsjef og til sist byråsjef 1962–1973. Ved siden av dette virket han som journalist 1928–1978, og skrev et sekstitall artikler om færøyske forhold, særlig i *Aftenposten*. Han utgav en bok om Færøyenes historie, kultur og næringsliv i 1944.

Stove var medlem av Asker kommunestyre fra 1934, formann i Asker kommunale folkeopplysningsråd, stifter og formann i Foreningen Norden i Asker 1948–1958 og en drivende kraft bak å gjenreise vennskapsforeningen Norsk-færøysk lag i 1954.

I 1983 ble han tildelt stipendet fra Sokneprest Alfred Andersson-Ryssts fond for sitt arbeid for norsk-færøysk vennskap og opplysningsarbeid om Færøyene.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Lundeby, Einar (15. juli 1988). «Nekrologer. Sverre Stove». *Aftenposten* (morgen utg.): 13.
* «Dagens navn». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 18. 31. oktober 1985.

Litteratur
----------

* Stove, Sverre og Jacobsen, Jacob (1944). *Færøyane. En skildring av landet og folket, dets historie, kultur og næringsliv*. Oslo: Tanum. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

  

Portaler: Litteratur | Færøyene
Sentrum (mørk grønn) og statistisk område (lys grønn) innen Terneuzen kommune (mørk grå)
**Biervliet** (51°20′N 3°41′Ø) er en gammel fiskerlandsby og omliggende område i Zeeuws-Vlaanderen med 1310 innbyggere. Den var en selvstendig kommune frem til den ble slått sammen med Terneuzen i 1970. Den befinner seg på vestsiden av Terneuzen mot grensen med Sluis.

Landsbyen har en lang historie, den er ifølge landsbyens eget nettsted nevnt første gang i 984. I 1183 fikk festningsbyen byrettigheter, og samme år ble den, sammen med 27 andre byer i Flandern, fritatt for tollplikt av greve Philip van den Elzas. 

Rundt 1400 fant flere oversvømmelser sted, og Biervliet ble liggende på en øy. Frem til 1573 falt Biervliet under Grevskapet Flandern, men i 1573 ble byen befridd fra det spanske herredømmet av vanngeusene, og ble dermed en del av grevskapet Holland. Stattholder Maurits av Nassau lot en festning bli bygget på øyen, slik at skipstrafikken til og fra Gent kunne kontrolleres.

Biervliets kirke, *Visserskerk* (no. fiskernes kirke), ble bygget i 1659 og har fremdeles noen glassmalerier fra 1660-61 i vinduene. Et annet dominerende byggverk er kornmøllen *De Harmonie* fra 1842. 

Best kjent er landsbyen som fødestedet til Willem Beukelszoon som skal ha oppdaget en prosess kalt *haringkaken*. Dette er en spesiell måte å rense sild på.

Referanser
----------

1. ↑  «Statline nederlandsk SSB 2003-2005 (søk: Biervliet inwoners 2005)». Arkivert fra originalen 29. februar 2008. Besøkt 6. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Sverre Sollie** (født 12. september 1910 på Røros, død 1989) var møbelsnekker i NSB, men ble kunstner. 

Solli utdannet seg til møbelsnekker, men alt fra guttedagene hadde han vært interessert i å lage bilder av tre. I NSB begynte han å lage bilder i intarsia, og selv om det var vanskelig å arbeide med denne teknikken under 2. verdenskrig, utviklet han teknikken så langt at han fikk antatt et bilde på en utstilling i Trondheim i 1946. I 1952 sendte hovedstyret i NSB ham på studietur til Danmark. Han dro også på studiereiser til Sverige og Italia. Noen av bildene hans er bygget opp av 40 til 50 ulike tresorter.

Noen utsmykninger
-----------------

* Trondheim stasjon 1953 med et bilde på 3,5 x 4 meter
* Drammen stasjon 1955 Bildet inneholdt scener fra jernbanen i Drammen - togdrift, stasjon, bro, verksted - og hang i mange år på «Velferdssalen» på NSB Verkstedet Sundland i Drammen. Bildet var laget slik at spor som gikk ut av bildet i nedre rammekant virket å peke mot den som betraktet bildet uansett hvor i rommet vedkommende befant seg.
* Bergen stasjon med et bilde på 2,7 x 9 meter
* Asker stasjon 1960
* Bodø stasjon 1962
* Storstuggu Røros hotell 1962 (per 2022)

Referanser
----------

1. ↑  Røros klokkerbok

Portal: Kunst