recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abraham Geiger** (født 24. mai 1810 i Frankfurt am Main, død 23. oktober 1874 i Berlin) var en tysk rabbiner som var ledende i grunnleggelsen av reformjødedom.

Etter studier i arabistikk i Bonn virket han som rabbiner i Wiesbaden og Breslau. Fra 1863 til 1870 var han rabbiner i den israelittiske menigheten i fødebyen Frankfurt. I 1870 deltok han i grunnleggelsen av *Hochschule für die Wissenschaft des Judentums*.

Sammen med Samuel Holdheim utviklet Geiger idéer som skulle lede til det som ble kjent som reformjødedom eller liberal jødedom. Geiger var den mest moderate og akademiske av reformatorene, og gikk inn for at historisk betingede religiøse ritualer måtte tilpasses samtiden. Han forsøkte for eksempel å fjerne nasjonalistiske elementer fra religionen, blant annet doktrinen om at jødene er et «utvalgt folk», og la vekt på at jødedommen er en religion i utvikling og endring.

Han var utgiver av tidsskriftene *Wissenschaftliches Zeitschrift für Jüdische Theologie* (1835–1847) og *Jüdisches Zeitschrift für Wissenschaft und Leben* (1862–1874).

Det reformjødiske Abraham-Geiger-Kolleg i Potsdam, som utdanner både mannlige og kvinnelige rabbinere, er oppkalt etter ham. Lærestedet utdeler hvert annet år Abraham Geiger-prisen.

Abraham Geiger er begravet på den jødiske gravlunden i Prenzlauer Berg i Berlin.

Verk
----

* *Was hat Mohammed aus dem Judentume Aufgenommen?*, Bonn, 1834

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 21506[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 22913[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Abraham Geiger i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Abraham-Geiger-Kolleg

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
**Overmetning** er et begrep for en oppløsning som inneholder mer av et oppløst stoff enn den normalt kunne inneholdt under normale forhold. Begrepet kan også gjelde for damp av et stoff som har høyere (partielt) trykk enn damptrykket til stoffet.

Kondensasjon
------------

Små partikler kan føre til at enkelte stoff løser seg opp i en oppløsning eller kondenserer fra damp. I fast form kan disse partiklene føre til at det blir dannet krystallitter eller til og med store krystaller. Overmetning er et mål på avviket til et oppløst stoff fra likevektsverdien sin.

Eksempel
--------

Kullsyrevann og øl er eksempler på væsker som er overmettet med karbondioksid i vann. Det høye trykket i en flaske gjør at karbondioksid kan løse seg bedre opp i vann enn under vanlig lufttrykk. Ved atmosfærisk trykk forsvinner karbondioksidgassen svært sakte fra den overmettede væsken. Denne prosessen kan økes hvis det er partikler i væsken, som luftbobler som oppstår når man rister flasken, eller stoff som sukker. Mentosutbrudd er et heller ekstremt eksempel på dette. 

Vevet til dykkere blir overmettet av luften de puster inn mens de dykker. Hvis dykkeren stiger opp for raskt, kan disse gassene danne bobler som fører til trykkfallsyke.

Dersom luft er overmettet av vann, kan det dannes vanndråper uten at en har kondensasjonskjerner. Dette kan observeres i et skykammer. 

Overmettede oppløsninger av sukker og vann blir brukt til å lage kandissukker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Charlotte Dravet** (født 14 juli 1936) er en fransk psykiater og epileptolog.

Etter eksamen ved Aix-Marseille-universitetet, utdannet Dravet seg i pediatri i Marseille fra 1962–1965. I sin medisinske doktorgrad i 1965, under veiledning av Henri Gastaut, studerte hun epilepsi som senere fikk navnet Lennox-Gastaut syndrom. I 1971 ble hun sertifisert som psykiater. Dravet arbeidet med Joseph Roger, Michelle Bureau og Pierre Genton i Saint-Paul i Marseille.

Dravets interesser var rettet mot den avgrensning av epileptiske syndromer i barndommen epilepsi, de psykologiske konsekvensene av epilepsi, progressive myoklonus epilepsi og deres genetikk, den medfødte misdannelser av barn av epileptiske kvinner og relaterte studier. Hennes viktigste bidrag var i myoclonia epilepsi med vekt på godartede og alvorlige myoklonia epilepsi hos spedbarn. Det senere, Dravet syndrom, er nå anerkjent som en av de mest ondartede syndromer i denne alderen og er mye studert av andre forfattere og klinikere samt genetikere.

Charlotte Dravet har vært president i den franske League Against Epilepsy og et medlem av kommisjonen Klassifisering av Epilepsies av ILAE. Hun er også en ambassadør for epilepsi. Hun har deltatt i en rekke kongresser, foredrag og er forfatter av en rekke publiserte arbeider. Nå pensjonert, fortsetter hun å arbeide i Frankrike og Italia for å bedre omsorgen for mennesker med epilepsi.

Referanser
----------

1. ↑   WhoNamedIt.com, Whonamedit? doctor ID 2723, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
Utsikt over den antikke agoraen, Hefaisteion ligger til venstre og Attalosstoaen til høyre
**Athens agora** var det sentrale torget i bystaten Athen i antikkens Hellas. Det er den mest kjente av agoraene.

Agoraen i Athen hadde privathus til den ble reorganisert av Peisistratos i det 6. århundre f.Kr. Selv om han selv kan ha bodd på agoraen, fjernet han de andre husene, stengte brønnene og gjorde den til sentrum til den athenske styresmakten. Han bygget også et dreneringssystem, fontener og et tempel til de olympiske gudene. Kimon forbedret senere agoraen ved å bygge nye bygninger og plante trær. I det 5. århundre f.Kr. ble det bygget templer til Hefaistos, Zevs og Apollon. 

Areopagos og forsamlingen av alle borgerne møttes på et annet sted i Athen, men noen offentlige møter som de der en diskuterte ostrakisme, ble holdt i agoraen. Fra perioden til det radikale demokratiet (etter 509), møttes boulaien (byrådet), prytaneis (presidenten i rådet) og arkontene (magistrater) i agoraen. Domstolene var plassert der, og enhver borger som tilfeldigvis var i agoraen når en sak ble ført, kunne bli tvunget til å tjene som jurymedlem. De skythiske bueskytterne, en slags innleid politistyrke, vandret ofte på agoraen og lettet etter jurymedlemmer.

Agoraen i Athen ble igjen et boligområde i romersk og bysantinsk tid. Den ble også møtestedet for slaver og deres herrer. En kunne også leie prostituerte der.

Bygningene i den klassiske agoraen
----------------------------------

Kart over de betydeligste bygningene i agoraen i Athen slik den var i det 5. århundre f.Kr.
1. Peristylarplassen
2. Myntverk
3. Enniakrovnos
4. Sørlige stoa
5. Heliaia
6. Strategeion
7. Kolonos Agoraios
8. Tholos
9. Agorastein
10. Monument over de eponyme helter
11. Metroon (Gamle bouleuterion)
12. Nye Bouleuterion
13. Hefaisteion
14. Tempelet til Apollon Patroos
15. Stoa av Zevs
16. Alter for de tolv gudene
17. Stoa Basileios (Kongelig stoa)
18. Tempelet til Afrodite Urania
19. Stoa av Hermes
20. Stoa poikile

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside for utgravningene av agoraen i Athen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Fjellværøyforbindelsen** er en 6,7 km vegstrekning på fylkesvei 714 fra Ansnes på Hitra til Mastad på Fjellværøya i Hitra kommune i Trøndelag.

Prosjektet er en del av Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya og ble åpnet 10. juli 1992. De to andre prosjektene i fastlandsforbindelsen er Hitratunnelen åpnet (8. desember 1994) og Frøyatunnelen (åpnet 23. juni 2000).

Vegstrekningen går over en rekke små øyer og fyllinger over opptil 40 m vanndyp. To parseller består av to bruer, Krabbsundet bru og Mastadsvabrua. Krabbsundet bru er en 310 meter fritt frambygg-bru med et midtspenn på 150 meter. Mastadsvabrua er en 153 meter lang 5-spenns bjelkebru.

Anleggsstart for Fjellværøyforbindelsen var 25. august 1990. Prosjektet hadde en samlet kostnad på 106 millioner kroner. Da forbindelsen ble åpnet skjedde det tre måneder før prosjektert og 28 millioner kroner under budsjett.

Det lokale engasjementet for forbindelsen, særlig på Fjellværøya, var svært stor. Ved åpningsseremonien møtte det fram 2000 mennesker. På Fjellværøya startet prosjektet alt 1. januar 1985 ved etableringen av AS Fjellværøybrua som 23. oktober samme år startet bygging av en 1 km lang tilførselsvei finansiert av aksjekapital og offentlige tilskudd. Veistubben gikk lenge under navnet «Håpets vei», ettersom verken Stortinget eller andre myndigheter på dette tidspunkt hadde gjort vedtak for å få gjennomført fastlandsforbindelsen, et vedtak som først kom fem år senere.

En egen upolitisk liste ble etablert for å få fart på den lokale politiske beslutningsprosessen, samt å prioritere Fjellværøyforbindelsen foran Hitratunnelen. Lista fikk inn tre representanter i Hitra kommunestyre ved valget i 1983 og avgjorde med dette ordførervalget, og sikret de lokale politiske beslutningene for prosjektet. Fire år etter fikk lista inn to representanter, men da var de politiske målsetningene nådd og lista la seg selv ned før valget i 1991.

Utbyggingskostnadene for fastlandsforbindelsen ble delt mellom staten (51%), fylket og kommunene (11%) og bompengefinansiering (38%). Bompengeinnkreving var opprinnelig antatt å finne sted inntil 2012. Et vesentlig større trafikkgrunnlag enn beregnet samt at to av de tre prosjektene ble fullført under budsjett gir prosjektet en bedre økonomi enn forutsatt. Det ble da besluttet å nedlegge bomstasjonene på Dolmøya og Ansnes 31. januar 2003, mens bomstasjonen på Sandstad beholdes inntil hele prosjektet er nedbetalt. Bompengeinnkrevingen skjer av selskapet Hitra Frøya Fastlandssamband.

Bedre økonomi i bompengeselskapet grunnet økt trafikk, gjorde at bompengeinnkrevingen ble avviklet 20. februar 2010.

Fjellværøyforbindelsen erstattet fergesambandet Fillan–Brøttingsvåg (1967–1992) som i var betjent av *M/F Fjellværøy*, *M/F Hemne* og *M/F Frøyaferja*.

Se også
-------

* Hitratunnelen
* Frøyatunnelen

Portal: Hitra
**Sigvard August Andersen** (født 18. august 1893 i Bergen, død mars 1975 i Merrillville i Indiana i USA) var en norsk stuper som representerte BSC 1908 i Bergen. 

Han deltok i to øvelser i tårnstup ved sommer-OL 1912 i Stockholm; tårnstup («Plain Diving») og høye stup («Plain and Variety Diving combined»), der begge øvelsene bestod av hopp fra både 5 og 10 meters tårn i Djurgårdsbrunnsviken. I begge øvelsene ble han slått ut i kvalifiseringsrunden. I tårnstup fikk han 28,6 poeng, og kom på syvendeplass i kvalifiseringsheatet sitt, mens i høye stup kom han på femteplass av de syv som fullførte hans kvalifiseringsheat. 

Han deltok også ved sommer-OL 1920 i Antwerpen, der han også ble slått ut i kvalifiseringsrunden i begge øvelsene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigvard Andersen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sigvard Andersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |



1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
**Didrik Munch** (født 28. februar 1956) er en norsk næringslivsleder. Han er konsernsjef i Schibsted Norge.

Utdannelse og karriere
----------------------

Munch har Politihøgskolen, er utdannet jurist og arbeidet som politibetjent og politijurist, før han gikk over i det private næringsliv. Han begynte i Bergen Bank og ble etter fusjoner i banksektoren representert i konsernledelsen i Den norske Bank. 

I 1997 gikk Munch over i mediebransjen og ble administrerende direktør i avisen *Bergens Tidende*. Munch var sentral i arbeidet med å fusjonere de største regionavisene i Norge og ble i 2008 konsernsjef i Schibsted-selskapet Media Norge.. Da Schibsted Norge ble etablert i 2012, ble Munch konsernsjef der.

Han er eller har vært styreleder i en rekke norske mediebedrifter, som *Aftenposten*, *Bergens Tidende*, *Stavanger Aftenblad*, *Fædrelandsvennen* og Finn.no.

St. Olavs orden
---------------

Fra 2003 har Munch vært medlem av ordensrådet i St. Olavs Orden, der han fra 1. juli 2009 er visekansler. Kongen utnevnte i 2010 Munch til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden «for fortjeneste av St. Olavs Orden.»

Referanser
----------

1. 1 2  «Ekte Munch», *Bergens Tidende BT.Magasinet*, 14. mars 2009, s. 26.
2. ↑  «Samarbeideren», *Bergens Tidende*, 19. juni 1997, s. 49.
3. ↑  «Didrik Munch blir Media Norge-sjef», E24, 28. april 2008.
4. ↑
5. ↑  *Årsberetning 2009*, Det kongelige hoff.
6. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», kongehuset.no, besøkt 30. november 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Sindre Wexelsen Goksøyr** (født 5. februar 1975 i Oslo) er en norsk tegneserieskaper, illustratør og bildekunstner. 

Sindre Goksøyr har laget flere tegneserier, illustrasjoner, grafiske trykk og skulpturer og levert bidrag til en rekke aviser og tidsskrifter. I 2011 utga han tegneseriealbumet *Hmrf!* på No Comprendo Press som han fikk Sproingprisen som «Beste norske serie» for. i 2012 illustrerte han Odd-Magnus Williamsons *Kongen din*. Sindre Goksøyr er med i tegneseriekollektivet Dongery. Motiv og tegnestil er ofte en satirisk og surrealistisk lek med populærkulturelle klisjeer og humoristiske, barnevennlige tegneserier tegnet med svart tusj og reine fargeflater.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Sindre Goksøyr, snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sproingprisen til *Hmrf!*». Arkivert fra originalen 1. desember 2022. Besøkt 29. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Sindre W. Goksøyr i BIBSYS
* Egen nettside med bildeeksempler
* Silketrykk utstilt i Galleri Briskeby 2013 Arkivert 11. juli 2015 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** Discogs
 |
Gulløven
Den 65te filmfestivalen i Venezia.
**Filmfestivalen i Venezia** (italiensk *Mostra Internazionale d'Arte Cinematografica*) er verdens eldste filmfestival. Siden festivalen ble grunnlagt av grev Giuseppe Volpi i 1932 har den blitt arrangert hvert år i slutten av august eller begynnelsen av september på øya Lido, Venezia, Italia. Første gang den gikk av stabelen var fra 6. til 21, august 1932.

Den er en del av Veneziabiennalen, og filmvisningene foregår i det historiske Palazzo del Cinema på Lungomare Marconi. Festivalen regnes som en av verdens mest prestisjefylte filmfestivaler sammen med Cannes og Berlinalen.

Festivalens viktigste utmerkelser er Gulløven (*Leone d'Oro*), som deles ut til beste film vist på festivalen, og *Coppa Volpi*, som deles ut til beste mannlige og kvinnelige skuespiller. I 2002 ble utmerkelsen *San Marco* introdusert for beste film i klassen *Controcorrente* («mot strømmen»).

I perioden 1934 til 1942 ble den såkalte *Mussolini Coppa* delt ut, opokalt etter daværende statsminister Benito Mussolini. Utmerkelsen ble droppet i 1943, og ble senere videreført som *Gran Premio Internazionale di Venezia* i 1947, som ble Gulløven i 1949. Løven er den bevingede Markusløven, et populært motiv i Venezia, som blant annet gjenfinnes i republikken Venezias våpen.

Filmfestivaler
--------------

* Den 73. filmfestivalen i Venezia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Venice Film Festival – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Venice Film Festival – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** CiNii
 |
**Sigvald Sætre** (født 28. september 1895 i Brekke, Sogn- død 10. mars 1989 Hvaler) var en norsk fruktdyrker, motstandsmann for Milorg og Hvalers tidligere ordfører.

Sætre flyttet til Hvaler i 1922, og giftet seg i 1927 med Marie Kjølholdt, niesen til Venstre-politikeren Ole Kristian Hansen (se slekten Kjølholdt). Han drev Hvalers største fruktgård. 

Sætre var Hvalers ordfører i nesten 9 måneder i 1941 i den nye kommuneordningen. Ifølge lokale kilder lot Sætre seg utnevne til ordfører etter at han hadde fått en forsikring fra kommunestyrets representanter om at det skulle føres en gjennomgående norsk linje i kommunepolitikken. Etter en kort periode hadde Sætre fått nok, og han ble avløst den 24. september 1941 av øykommunens første NS-ordfører, lensmannen Lars Klever.

Senere ble han aktiv i arbeidet med å skjule flyktninger på vei over til Sverige. Sætre fraktet flyktninger med egen skøyte fra Fredrikstad til Hvaler.

Sætre fungerte under krigen som lagfører for Milorgs andre lag på Hvaler.

Referanser
----------

1. ↑  «Sigvald Sætre - Døde 1951 - 2014 - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2021.
2. ↑  *Hvaler bygdebok: Gårder og slekter* **(norsk)**. Hvaler kommune. 1980. ISBN 978-82-990646-1-3.
3. ↑  Høibo, Gudrun (1980). *Hvaler Bygdebok. Gårder og slekter. Bind 1*. Hvaler kommune. s. 244.
4. 1 2 3  Hjardar, Ulf (1995). *De lange årene. Hvaler i krig 1940–45*. Hvaler kommune. s. 38, 41, 107, 112–113. ISBN 8299064643.
Kart over Island som viser hvor Borgarnes ligger.
**Borgarnes** er en liten by som ligger på en halvøy ved bredden av Borgarfjörður på Island. Den har en befolkning på 2000 (2007). Byen ligger 60 km nord for hovedstaden Reykjavík og veiforbindelse til andre steder på Island via den nest største broen i landet – Borgarfjarðarbrú.

Historie
--------

Borgarnes er først nevnt i Egils saga, men i sagaen blir stedet omtalt som Digranes. Den første til å bosette seg der var Grani. Han var mannskap på samme båt som Skallagrímur, som var den første godseier og bosetter i Borgarfjörðurområdet. Det finnes lite informasjon om bosetting i Borgarnes fra tiden etter Grani og fram til 1800-tallet.

Rett etter at Island ble gitt selvstyre av det danske handelsmonopolet oppsto det et stort behov for en handelsplass i området, og danskekongen ga hjemmel for å bruke Borgarnes som en handelsplass i 1861.

Den første bygningen som ble reist i Borgarnes var en hermetikkfabrikk. Den ble bygget i 1857, men ble revet bare få år senere. Et handelsbygg ble reist i 1877, og noen få år senere begynte bosettingen i Borgarnes for alvor.

I 1913 ble Borgarnes offisielt en by med navnet Borgarneshreppur, men fikk endret navn til Borgarnesbær i 1987. Noen få år senere, i 1994, ble Borgarnesbær slått sammen med Hraunhreppur, Norðurárdalshreppur og Stafholtstungnahreppur under navnet Borgarbyggð. De brukte da Borgarnes' segl og kontorlokaler. I 1998 ble også Álftaneshreppur, Borgarhreppur og Þverárhlíðarhreppur en del av Borgarbyggð.

Næringsliv
----------

Borgarnes vinterstid med Hafnarfjall i bakgrunnen.
Kaupfélag Borgfirðinga (KB) ble stiftet i 1904 som et gjensidig selskap. Det var den største arbeidsgiveren i Borgarnes i det 20 århundre. På samme vis som de fleste lokale gjensidige selskap på Island hadde Kaupfélag Borgfirðinga butikker, supermarkeder, bensinstasjoner, slaktehus, meieri, bakeri og lignende under sitt navn. KB hadde også aksjeandeler i mange andre fabrikker og selskap i Borgarnesområdet og andre steder på Island. Mot slutten av 1900-tallet begynte selskapet å gå dårligere, og det ble endret til et holdingselskap som fikk navnet KB Borgarnesi EHF.

Borgarnes er i dag et handelssenter for store deler av vestre Island. Byen har i dag primært servicenæringer som retter seg mot folk som reiser fra Reykjavík, bønder og folk som eier sommerhytter i traktene rundt byen, i tillegg til andre typer industri.

Byen har i tillegg en del bedrifter som retter seg mot folks daglige liv, slik som bank, supermarked, detaljsalg og annet. I tillegg er det noe tyngre industri som driver med blant annet stålproduksjon, betong, kjøtt og lakseforedling.

Samferdsel
----------

Den nest største broen på Island, Borgarfjarðarbrú, Borganes' forbindelse til Hringvegur (den islandske ringveien), og forbinder byen med andre deler av landet. Havnen har ikke blitt brukt til transport på mange år, så all transport foregår via landveien.

Se også
-------

Skallagrímsgarður

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Musiker som spiller på en angelica
**Angelica** (fra italiensk, fransk *angélique*) er et klimpreinstrument fra barokktiden som er utstyrt med 16 eller 17 strenger og har trekk fra lutt, teorbe og harpe.

Felles for (barokk)lutt og angelica er den pæreformede resonanskassen, og de ni eller ti gripebrett-strengenes mensurlengde på rundt 54-70 cm. Til forskjell fra luttens strengekor, er angelicaen utstyrt med enkeltstrenger. Angelicaens skruekasse for de åtte til ti bass-strengene utenfor gripebrettet (bordunstrenger) har instrumentet til felles med teorben. På samme måte som en harpe er angelicaen stemt diatonisk: *C – D – E – F – G – A – H – c – d – e – f – g – a – h – c’ – d’ – e’*. Toneomfanget har angelicaen felles med fransk *Théorbe des pièces* som riktignok er i «re-entrant tuning»: *C – D – E – F – G – A – H – c – d – g – c' – e'– a – d'*.

Navnet, som betyr *englelutt*, har instrumentet fått på grunn av sin vakre klang.

De få bevarte stykkene med musikk for angelica, et trykk og et dusin håndskrifter, samt de få bevarte instrumentene, viser at instrumentets blomstringstid var på andre halvdel av 1600-tallet og begynnelsen av 1700-tallet.

Musikk for angelica ble notert i fransk tabulatur, mens noteringen av bassen varierte.

Av bevarte instrumenter er minst to fra verkstedet til Joachim Tielke og ett fra Johann Christoph Fleischer.

Litteratur
----------

* *Art. Angelica*, i Carl Dahlhaus, Hans Heinrich Eggebrecht og Kurt Oehl (red.): *Brockhaus-Riemann Musiklexikon. Bind. 1.* 2. opplag Mainz 1995, s. 42
* J. Mattheson: *Das Neu-Eröffnete Orchestre.* Hamburg 1713
* Emanuel Winternitz: *Art. Theorbe, MGG Bd. 13.* Kassel 1986, S. 323–328, s. 327
* E. Pohlmann: *Laute, Theorbe, Chitarrone: die Instrumente, ihre Musik und Literatur von 1500 bis zur Gegenwart.* Bremen, 1968, 5/1982), 394–397
* E. Vogl: *Die Angelika und ihre Musik*, HV, xi, 1974, 356–71

Fotnoter
--------

1. ↑  „Angel Lute", James Talbot, Manuskript Oxford 532, 1685–1701.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
***Didrik og Dorthe*** eller ***Maks og Ruby*** (org: *Max and Ruby*) er en amerikansk–canadisk animert TV-serie for barn som gikk på Nickelodeon fra 2002 til 2013. Serien er basert på bøkene til Rosemary Wells og omhandler to kaniner som bor alene i et hus. Episodene presenterer historier om Didrik/Maks, en rabbagast og bestemt tre-år-gammel kanin, og hans storesøster, Dorthe/Ruby, en rolig, målrettet, noen ganger restriktiv syv-år-gammel kanin. Showet har en oppløftende melding for publikummet sitt ved å vise Didrik/Maks og Dorthe/Ruby som leker sammen og ved hjelp av respekt og kjærlighet løser sine konflikter.

Figurer
-------

### Hovedfigurer

* Didrik/Maks – En ca tre år gammel kanin, kledd i slitt kjeledress som vanligvis gjentar hva andre figurer sier.
* Dorthe/Ruby – En syv år gammel kanin, vanligvis kledd i en lilla kjole og et gult forkle. Det meste av tiden tar hun vare på sin yngre bror Maks.

### Andre figurer

* Louise – Rubys beste venn. Hun er en brun kanin som besøker Ruby når de arbeider sammen i Bunny-speiderne.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Maks og Ruby* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Maks og Ruby* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Sigvat skald** eller **Sigvat Tordsson** (norrønt *Sigvatr Þórðarson*, født ca. 995, død ca 1045) var en svært kjent islandsk skald. Han er blitt beskrevet som «lys og edel».

Sigvat var skald hos Olav den hellige og mange av hans kvad hadde tekster som priset kongen. Mange av kvadene i *Olav den helliges saga* i Heimskringla er diktet av Sigvat. Hans liv (og kvad) presenteres i tåtten *Sighvats þáttr skálds*. Sigvat brukte flere lånord enn noen skald før ham; han hadde reist mye og synes å ha hatt forkjærlighet for å pryde sine kvad med fremmedord. Faktisk lanserte han lånordet *pruðr* (nok fra latin *providus* og gammelfransk *prud* via engelsk) som kan ha vært hans individuelle lån som slo igjennom og gikk inn i norsk språk som «pryd» og «å pryde».

Bevarte dikt
------------

Av Sigvat skald er det bevart en dråpa om kong Olav den hellige, og om den danske kong Knut den mektige. Til Olav den helliges sønn Magnus diktet han *Bersoglisvisur* («vers med klar tale»), med diplomatiske råd om behandling av bøndene. Sigvat diktet også *Nesjarviser* om slaget ved Nesjar, hvor han selv deltok. Det er også bevart en flokk om Erling Skjalgsson og flere andre andre viser og dikt, i tillegg til en rekke lausaviser (enkeltstående vers).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 104175346, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   MAK, oppført som Sigvatr Þórðarson, PLWABN-ID 9811352058405606[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Vemund Skard: *Norsk språkhistorie*, bind 1 (s. 64), Universitetsforlaget 1973, ISBN 82-00-02287-0
5. ↑  En flokk er et skaldedikt som i noen grad ligner på dråpa, men som mangler omkved.

Eksterne lenker
---------------

* Sigvat Tordssons dikt på Scaldic Poetry
* Bersoglisvisur om kong Magnus Olavsson
* En flokk om Erling Skjalgsson
* *Olav den helliges saga*
* (no) Sigvat Tordsson i Norsk biografisk leksikon

  

Portaler: Litteratur | Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Askespredning** betyr å spre den asken som er blitt igjen etter at en person er blitt kremert.

Tillatelse fra fylkesmann
-------------------------

Fylkesmannen kan etter søknad fra person som har fylt 15 år, gi tillatelse til at den som skal sørge for vedkommendes gravferd sprer asken for vinden. Den som har ansvaret for gravferden kan imidlertid se bort fra innvilget søknad og ignorere denne dersom det strider mot vedkommendes tro og overbevisning. Tillatelse kan også gis etter vedkommendes død når det godtgjøres at avdøde ønsket askespredning. Slik tillatelse kan også gis for aske etter barn når nærmeste etterlatte ønsker det.

Søknad og klage
---------------

Søknad om askespredning sendes til fylkesmannen i det fylket der asken ønskes spredd.

Fylkesmannens vedtak om askespredning kan påklages til departementet. Klagen sendes til den fylkesmann som har truffet vedtaket.

Askespredning utelukker annen gravferd
--------------------------------------

Askespredning er et alternativ til gravlegging. De som velger askespredning har ikke mulighet til å få navn og data på gravminne på en kirkegård eller gravlund. 

For å godtgjøre at avdøde ønsket askespredning stilles det strenge krav. Formålet er å sikre at avdøde faktisk ønsket askespredning, og ikke bare overveide det. Se rundskriv F-37/2001.

Det er ikke anledning til å dele asken ved at den spres på ulike steder, eller ved at en del gravlegges og en annen del spres for vinden.

Ved askespredning kan det ikke kreves kirkelig medvirkning.

Sted for askespredning
----------------------

Askespredning bør som hovedregel kun tillates på åpent hav og i høyfjellet. I rundskriv F-77-1999 utdyper departementet dette ytterligere:

*"Det kan være grunn til å gi tillatelse til spredning av aske i fjorder og havområder som har umiddelbar forbindelse med åpen sjø, f.eks. ved enkelte fjorder. (…) Tillatelse til spredning bør allikevel ikke gis dersom det er svært mye fritidstrafikk i området, eller det er strender eller mye bebyggelse i området."*

For å sikre at askespredningen foregår på angitt sted og i sømmelige former, kan fylkesmannen sette vilkår for tillatelsen.

Eksterne lenker
---------------

* Gravferdsloven § 20
**Askerkretsen** var betegnelsen på det intellektuelle og kulturpolitiske miljøet rundt Hulda og Arne Garborg i årene 1897–1924.

Mange av datidens intellektuelle hadde sitt arbeid i Kunstnerdalen på Hvalstad i Asker og møttes gjerne i Labråten, Garborg-familiens hjem, eller på **Veslelia** like i nærheten. Tilla og Otto Valstads hjem inneholder også minner fra kretsen. Gustav og Kitty Wentzel på Hasselbakken i Asker sentrum var en del av kretsen og Wentzel malte et bilde av Garborgs sønn, *Tuften på ski*, som fremdeles henger i Labråten.

Askerkretsen var medvirkende i en rekke nye nynorsktiltak, blant annet Det norske teatret. Mer enn 130 bøker ble utgitt av forfatterne tilknyttet Askerkretsen.

Benevnelsen «Askerkretsen» ble trolig brukt første gang på 1990-tallet av historikeren Jostein Nærbøvik.

Se også
-------

* Lysakerkretsen
* Kristiania-bohemen

Litteratur
----------

* Fidjestøl, Alfred: *Frå Asker til Eden*, Samlaget, 2014.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Dag og Tid, 19. september 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Highgate» har flere betydninger.

**Highgate** er et område og en forstad i det nordlige London. Det var opprinnelig en egen landsby, i det nordøstlige hjørnet av Hampstead Heath. Området er delt mellom tre bydeler: Camden, Haringey og Islington. Det er et av de mer eksklusive boligområdene i London. Highgate Society arbeider aktivt for å verne stedets egenart. Det ligger 7,2 km nord-nordvest for Charing Cross og ligger på toppen av North Hill, 129 moh.

Fram til viktoriansk tid var Highgate en særskilt landsby utenfor London, beliggende på tvers over hovedveien nordover. Området har mange grønne steder, inkludert den østlige delen av Hampstead Heath, tre oldtidsskoger, Waterlow Park, og de østlige skråningene kjent som Highgate bowl. Highgate er en av de mest kostbare London-forsteder å bo i, og har eksempelvis et av de største husene i London etter Buckingham Palace på West Hill. Området har en aktiv konserverende samfunn, Highgate Society, for å beskytte områdets vesenstrekk.

I sentrum av Highgate er en samling av store georgianske butikker, puber, restauranter og gater med bolighus. Innimellom er det flere landemerker som kirkene St Michael's Church og St. Joseph's Church med dets tårn av grønn kobber. Her ligger også den viktorianske Highgate gravlund, hvor blant annet den kommunistiske filosofen Karl Marx er gravlagt sammen flere andre kjente personer. Highgates skole er fra 1556, Jacksons Lanes kunstsenter har lokaler i en tidligere kirke som listet som kulturminne i klasse II, vertshuset Gatehouse Inn er datert fra 1670 og som har teateret Upstairs i samme bygning. Den russiske emigrantarkitekten Berthold Lubetkins innovative boligblokker Highpoint er også lokalisert her.

Historie
--------

Utsikt over Highgate, malt av John Constable på begynnelsen av 1800-tallet
Historisk tilhørte området biskopen av Londons jaktområde. Biskopen hadde et tollhus på en av veien nordover fra London, og en av de mange pubene som står ved veien er plassert på dette stedet, og heter Gatehouse til minne om tollhuset. Highgate blir også forbundet med den kjente landeveisrøveren Dick Turpin.

På Highgate Hill, mellom Highgate og Archway, gikk fra 1884 til 1909 den første kabeltrukne vognen som ble konstruert i Europa.

Som mye av London ble Highgate hardt angrep av tyske bomber under den andre verdenskrig. Den lokale undergrunnstasjonen ble benyttet som tilfluktsrom.

Referanser
----------

1. ↑   The Mountains of England and Wales: London Borough Tops
2. ↑   Walk London: Capital Ring Section 11, Hendon Park to Highgate. Arkivert den 2. desember 2010 hos *Wayback Machine*.
3. ↑   Lowe, Felix (19. februar 2008): «Highgate trumps Chelsea as priciest postcode», *The Telegraph*
4. ↑   «London Areas», Visit London
5. ↑  «History of The Gatehouse Pub Highgate» Arkivert 7. november 2016 hos Wayback Machine. *Upstairs at the Gatehouse*

Eksterne lenker
---------------

* The Highgate Society
* Highgate Cemetery

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Vision of Britain **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Utsyn nordvestover mot Rundemanen.  Foto: Svein Harkestad 
Utsyn sørøstover mot Austefjellet og Gullfjellsområdene.  Foto: Svein Harkestad 

**Borgaskaret** er en populær tursti mellom Arna og Bergen, gjerne i kombinasjon med tur over Vidden til Ulriken eller til Fløyen da Borgaskaret krysser over fjellet omtrent midt på Vidden. På bysiden er stien svært vanskelig hvis man i stedet velger å gå ned der (steinur), men fører ned i den vakre Hardbakkedalen og videre ned til Svartediket.

Borgaskaret er den gamle postveien mellom Arna (Borgo gård) og Bergen (Hardbakka gård, nedlagt).

Fjell i Arna
------------

* Gullfjellet – 987 moh.
* Skåldalsfjellet – 718 moh. med Skåldalsnipa – 603 moh.
* Hananipa – 717 moh. med toppunktet i Vaksdal, men oppstigning fra Arna.
* Trollabotshaugen – 678 moh.
* Krånipa – 703 moh.
* Trengereidhotten – 577 moh.
* Borga – 634 moh.
* Repparåsen – 609 moh.
* Vardegga / Vareggen – 590 moh.
* Ådnanipa / Arnanipa – 456 moh.

### Se også

Byfjellene i Bergen

Eksterne lenker
---------------

* Turveier i Arna Arkivert 15. august 2013 hos Wayback Machine.
**High Wycombe**, (tidligere Chepping Wycombe eller **Chipping Wycombe** frem til omkring 1911 ) er en by i den sørlige delen av Buckinghamshire i distriktet Wycombe i England. Byen ligger knapt 50 km nordvest for London; På Corn Market-bygningen i sentrum av byen er avstanden på 29 miles (til London) inngravert. Byen har i overkant av 80 000 innbyggere. Wycombe er delvis en industriby og markedsby for de omkringliggende landdistrikter, og byen har hatt et marked på High Street siden middelalderen. Siden 1600-tallet har industrien vært den dominerende økonomiske faktor i byen. Befolkningen i Buckinghamshire er av de rikeste i hele Storbritannia, men likevel finnes det i Wycombe flere relativt fattige områder.

Historie
--------

Navnet på byen er avledet av elven Wye og det gammelengelske ordet for en skogkledd dal, «combe». Byen ble første gang nevnt i historiske kilder i 970 som Wicumun, og senere er den nevnt i *Domesday Book*, på det tidspunktet hadde den seks møller. Omkring år 2 var det en romersk villa på stedet som flere ganger er blitt utgravd, senest i 1954; da ble det blant annet funnet mosaikker og badehus. Under den engelske borgerkrigen ble det utkjempet et mindre slag i nærheten av High Wycombe. Den senere statsministeren Benjamin Disraeli bodde i byen.

Referanser
----------

1. ↑  .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Borgar Johannesen Steinset** (født 12. februar 1871 i Øvre Eiker, død 18. mars 1962 i Drammen) var en skoleinspektør, lærer, kirkesanger, skolesjef og politiker fra Øvre Eiker, bosatt i Skoger. Borgar var sønn av lærer, Ole Jørgensen (født 1835 i Telemark, død 1905) og Anne Sofie Steinset (1834–1920), tilhørende Hoenslekten. Han var gift med Gunhild Steinset (født 25. april 1875 i Eggedal, død 19. april 1967) og sammen fikk de fem barn. Steinset ble i 1890 uteksaminert fra Asker Seminar 1890. Etter noen vikariater var ble han lærer i Sigdal fra 1892 til 1898 og deretter i Hof til 1907. Sistnevnte år ble han den første lærer ved den nye Danvik skole, deretter i 1909 ble han kirkesanger i Strømsgodsets kirke. I 1916 ble han Strømsgodsets første skoleinspektør. Steinset var Skogers ordfører i perioden 1926–28 og 1932–40. Han var formann i skolestyret 1911–16, deretter ble han skoleinspektør. Han var formann i byutvidelseskomitéen, vannverkskomitéen og byggekomitéene for Danviks og Rødskogens skoler. Siden 1926 var han formann i herredets vergeråd. Skolesjef i Skoger 1916–41.

Borgar Steinsets vei
--------------------

Borgar Steinsets vei er en sidevei til Skogerveien, som løper parallelt med og under Austadveien. Den fikk i 1962 sitt navn etter ordfører i Skoger og den første skoleinspektør i Strømsgodset, Borgar Steinset. Navnekomitéen hadde opprinnelig foreslått Rognliveien, men dette ble forkastet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister ID pf01036492002758[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Drammen byleksikon-ID steinset-borgar-1871[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Arbeiderbladet 26. mars 1962», side(r) 5, utgitt 26. mars 1962, besøkt 25. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Histreg - Personside, Borgar Johannesen Steinset». *histreg.no*. Besøkt 25. mai 2023.
5. ↑  «Histreg - Personside, Borgar Steinset». *histreg.no*. Besøkt 25. mai 2023.
6. ↑  «Borgar Steinset er død». *Drammens Tidende og Buskeruds blad*. Drammen. 23. mars 1962. s. 2. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
7. ↑  «Histreg - Personside, Ole Jørgensen». *histreg.no*. Besøkt 25. mai 2023.
8. ↑  «Histreg - Personside, Gunhild Steinset». *histreg.no*. Besøkt 25. mai 2023.
9. ↑  *Skogerboken*. no: [s.n.] 1931. s. 636–637.
10. ↑  «Steinset, Borgar (1871-) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 25. mai 2023.
11. ↑  «Borgar Steinsets vei | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 25. mai 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Askham Bryan** er en landsby og et verdslig sogn under den enhetlige myndighet til byen York (som valgkrets for parlamentet) og ligger rundt 9 km sørvest for York, vest for Bishopthorpe og tett til Askham Richard og Copmanthorpe. Før 1996 utgjorde området en del av distriktet Selby. I henhold til folketelling i 2011 har landsbyen en befolkning på 564 innbyggere.

Beskrivelse
-----------

Landsbyen består av to hovedgater, *Main Street* og *Askham Fields Lane*, og fra disse går det flere blindgater. Sognekirken *St. Nicholas* ligger i sentrum av landsbyen. Den dateres tilbake til 1000-tallet og har en original normannisk portalbue. Klokketårnet fra 1600-tallet virker fortsatt. Overfor kirken er landsbyens andedam, antatt å ha blitt gravd som en del av et dreneringssystem i middelalderen. Dammen gir i dag hjem til flere fuglearter, blant annet stokkand, sivhøne og tidvis også besøk av kanadagås.

Selv om sentrum av landsbyen er den eldste delen av Askham Bryan, notable bygninger inkluderer puben *Nag's Head* fra 1700-tallet, den gamle skolen (som ble stengt på 1960-tallet da den ble slått sammen med skolen i Askham Richard) og det viktorianske legehuset. Forsamlingshuset, bygget på 1800-tallet, er et tidlige metodistkapell som ble omgjort til møtelokale da den metodistiske andelen av beboerne sank.

I landsbyen finnes også Askham Hall og rett ved er en landbruksskole, Askham Bryan College of Agriculture. Landsbyen ble et fredet område i 1980.

Navnet Askham Bryan
-------------------

Askham Bryan er nevnt i *Domesday Book* for 1086. Navnet har sin opprinnelse i *Ascam* eller *Ascha* i betydningen «bosetningen med asketrærne», avledet fra angelsaksisk fra før 600-tallet, *aesc*, «ask» (tresort) + *ham*, «bosetning eller gård». Det er beslektet med norrøne navn som Askum eller Asker. Tillegget «Bryan» er fra normanneren Bryan FitzAlan (død 1306). Han og hans etterkommere hadde en herregård i området.

Referanser
----------

1. ↑   «Civil Parish population 2011» Arkivert 14. mars 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. ↑  Surname: Askham

Eksterne lenker
---------------

(en) Askham Bryan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Askham Bryan Village, offisielt nettsted[*død lenke*]
* Askham Bryan College, offisielt nettsted
* Askham Bryan War Memorial, krigsminne Arkivert 24. juli 2008 hos Wayback Machine.

  

Portal: Storbritannia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Christel-drapet** gjaldt forsvinningen og drapet av en 22 år gammel jente fra Asker i 1994. Jenta ble aldri funnet, og det var første gang i Norge at en person ble dømt i en drapssak uten at offeret var funnet.

Saken
-----

Om kvelden 26. august 1994 reiste Asker-jenta Christel Gjøvikli med en venninne til Åndalsnes med tog, der hun skulle besøke kjæresten på Averøy i Møre og Romsdal. Kjæresten og Christel var blitt kjent på kontakttelefonen og møttes et par ganger tidligere. Venninnen tok første tog tilbake til Oslo. Kjæresten kjørte hjem. Siden hørte ingen fra Christel, og hun ble meldt savnet 15. september. Til tross for en omfattende politiaksjon ble hun aldri funnet. Kjæresten hennes tilsto etter lange avhør at han hadde drept henne og dumpet liket i sjøen utenfor Hestskjæret fyr, som er nesten 200 meter dypt, og alle søk etter den døde var forgjeves. Kjæresten ble dømt til 15 års fengsel den 14. mars 1995.

Referanser
----------

1. ↑  Smisethjell, Lars (26. november 2013). «Christel-drapet i «Menneskejeger»». *andalsnes-avis.no*. Besøkt 14. september 2020.
2. 1 2  Grevskott, Harald. «- Vi var en slags venner». *www.klikk.no* **(norsk)**. Besøkt 14. september 2020.
3. ↑  Nergaard, Richard (3. november 2013). «Svein løste drapsgåte for 19 år siden». *Romsdals Budstikke - rbnett.no*. Besøkt 14. september 2020.

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1995 og 1996
* *Nordisk Kriminalkrønike* 1995
**Barrett M82** er en halvautomatisk materiellødeleggelsesrifle i kaliber 12,7 mm Nato fra den amerikanske produsenten Barrett Firearms Company.

Historie
--------

Geværet ble designet i 1982, men ble ikke innført i USA før 1989. Det er i bruk av mange av verdens militære styrker, og kalles også ***Light Fifty*** på engelsk, etter kaliberets tommestørrelse (0,50"). Norges forsvar bruker en variant med den norske betegnelsen «12,7 mm materiellødeleggelsesrifle».

Opprinnelig var det to varianter: M82A1 med konvensjonell konstruksjon og M82A2 som var i bullpup-konfigurasjon. A2-varianten produseres ikke lenger.

Varianter
---------

* M82A1
* M82A1A
* M82A1M
* M82A2
* M82A3
* M107

Spesifikasjoner
---------------

* Optimal bruksavstand: 600–1 800 m
* Bruksområde: Tiltenkt brukt mot materiell
* Antatt levetid pipe: Minimum 5 000 skudd

* Utstyr i materiellsatsen:
	+ Laser avstandsmåler
	+ Lysforsterkningsutstyr til kikkertsikte
	+ Spotteskop
	+ Meteorologisk instrument for å ha kontroll med ytre ballistikk

Se også
-------

* Liste over skarpskyttergeværer

Kilder
------

* Forsvarsnett
Tittelblad fra «Til Forfatteren af Kiøbenhavns Skilderie, Børnehusets Statistik betreffende, eller et Supplement til Børnehuus-Statistiken», Kiøbenhavn, trykt hos Sebastian Popp, 1788. Det Kongelige Bibliotek
**Sebastian Popp** (født 1754 i Norge, død 1828 i København) var en boktrykker som virket i København. 

Popp var født i Jarlsberg Grevskab og kom 22 år gammel i boktrykkerlære, etter i 7 år å ha «vært ved Handelen». Han gikk i lære hos Johann Rudolph Thiele (1736–1815), hvor han ble svenn i 1779. Ved hjelp av en velynder kunne han etablere seg i Rosengaarden nr. 115 i København. Han fikk snart virksomheten i gang, og i 1791 ble han i stand til anskaffe en eiendom i Store Fiolstræde nr. 179 hvor han 5 år senere rådet over et trykkeri med 5 presser og holdt 24 personer beskjeftiget. 1798–1809 lå trykkeriet i Østergade 54, fra 1810 i nr. 72. I 1805 var han blitt valgt til boktrykker for Videnskabernes Selskab.

I 1800 kjøpte han Mørchs skriftsstøperi på auksjon, som han igjen solgte i 1814 til den svenske boktrykker Johan Pehr Lindh. Rester av skriftmatrisene oppbevares i Nordiska museet i Stockholm. Foruten å utføre arbeide for forleggere som Soldin og Gyldendal produserte Popp også trykk på eget forlag: I 1788–96 ukeskriftet *Kritik og Antikritik*, 1796–99 Rousseaus *Emil*. Til sistnevnte skrev han også en fortale. 

Popp var også kaptein i det borgerlige infanteri, og i denne egenskap samlet og utga han *Excercer-Reglement samt Kommando-Ordene ved Excercicen og Øvelsen med Borgerskabet.*

I 1815 avsto Popp trykkeriet til sønnen Hartvig Frederik – fra 1817 Adam Oehlenschlägers foretrukne boktrykker. Popp selv døde i 1828, sønnen 2 år etter. Popps enke drev trykkeriet i noen år inne det overgikk til J. G. Salomon.

Referanser
----------

1. 1 2  Nyrop, C.: *Skandinavisk Bogtrykker-Tidende, femte Årgang, 1874, s. 36*
2. 1 2  Ilsøe, Harald: *Bogtrykkerne i København ca. 1600-1810*, Museum Tusculanums Forlag, 1992, s. 194–197
3. ↑  Hansen, Steen Stegeager: *Danske skriftprøver indtil 1850*, Bogvennen, 1978, s. 70. Besøkt 11. april 2016 Arkivert 2016-04-24, hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
Melking av kyr var en av budeias viktigste daglige gjøremål. I dag er dette historie, og bildet er tatt på et museum i England.  Foto: William M. Connolley. 
«En Aften ved Sæteren», litografisk reproduksjon av et maleri av Knud Bergslien til *Norske Folkelivsbilleder* utgitt 1858, viser tradisjonelt norsk seterliv på 1800-tallet med blant annet budeie med lur, geiter, sauer og kuer. Kilde: Nasjonalbiblioteket 
**Budeie** er en tradisjonell yrkesbetegnelse for en kvinne som har ansvaret for fjøsstellet på en gård eller på en seter. 

Budeia på gården var som regel bondekona sjøl, men det kunne også være et annet kvinnelig familiemedlem eller en tjenestejente. Familiesituasjonen og gårdens størrelse var avgjørende. 

Inntil 1800-tallet var fjøsstell et rent kvinneyrke i Norge, og de fleste steder var dette situasjonen på begynnelsen av 1900-tallet, da fjøsstellet ble mannsarbeid samtidig som levering av melk til meieri ble en viktig del av produksjonen på gården. 

Budeias arbeid besto i å fore og stelle storfe og småfe. Hun melket og foredlet melkeproduktene i tiden før meieridrift. Melken måtte foredles til ost og smør for å kunne oppbevares og for å kunne transporteres over store avstander. Ei seterbudeie hadde ansvaret alene for husdyr og melkeproduksjon. 

I store deler av det indre Østlandet var det vanlig at budeia hadde soveplass i fjøset. Eilert Sundt skriver mye om dette i avhandlingen *Sædeligheds-Tilstanden i Norge*, og han startet en kampanje for å få slutt på denne skikken. 

Budeias mannlige motstykke oppstod fra begynnelsen fra 1815 og fremover i form av sveiseren.

En god budeie måtte også kunne lokke. Hennes spesielle lokkesang skulle samle husdyra. Lokkesangen til budeiene har vært til inspirasjon for mange norske kunstnere. Edvard Grieg lærte norsk folkemusikk å kjenne av budeiene han traff under vandring i fjellheimen. Gjendine Slålien var en av landets best kjente budeier; hun traff flere ganger Edvard Grieg, og flere av hans verk er inspirert av Gjendines sang.

Begrepet «budeie» brukes også i overført betydning om en selvstendig kvinne på landet, for eksempel under kåringen av «årets budeie». 

* Budeie på Haukeliseter demonstrerer kinning av smør for omreisende fotograf på slutten av 1800-tallet.  Foto: Axel LindahlBudeie på Haukeliseter demonstrerer kinning av smør for omreisende fotograf på slutten av 1800-tallet.  Foto: Axel Lindahl
* Stereoskopi av to fjellbudeier som bærer melkebøtter på Grotliveien, nær Maråk, Stranda, Møre og Romsdal. Veipartiet snor seg nedover mot Geirangerfjorden. Foto: Elmer Underwood. Utgiver: Underwood & UnderwoodStereoskopi av to fjellbudeier som bærer melkebøtter på Grotliveien, nær Maråk, Stranda, Møre og Romsdal. Veipartiet snor seg nedover mot Geirangerfjorden. Foto: Elmer Underwood. Utgiver: Underwood & Underwood

Se også
-------

* Sveiser (fjøsrøkter)

Litteratur
----------

* Reinton, L. (1955–1961). *Sæterbruket i Noreg*. Oslo: Aschehoug.
* Kristofer Visted og Hilmar Stigum (1951). *Vår gamle bondekultur*. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Milkmaids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata