recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Bertram Charles Middelthon** (f. 09.10.1879 i Stavanger d. 22.01.1961) var ordfører i Stavanger 1920-1922 for Høyre. 

Han giftet seg med Caroline Aanensen. Fra 1907 bodde de sammen i Knud Holms gate 1, en eiendom som hadde vært i familiens eie frem til 1888. Eiendommen ble i 1940 overtatt av NSB. Etter hennes død i 1947 giftet han seg med skuespilleren Sigrun Svenningsen.

  

Frimerker ble Bertrams store lidenskap i livet. Han etablerte siden en frimerkeforretning i 1898, og han begynte å samle på frimerker allerede som tiåring. Borgermester Bertram C. Middelthon var en bærende kraft innen etableringen av Stavanger Filatelist-Klub (stiftet 1925) og Norsk Filatelistforbund. Borgermester Middelthon tok også initiativet til stiftelsen av Stavanger Bridgeklubb i april 1933. 

Han var med på å stifte Stavanger Unge Høyre, og ble i 1910 innvalgt som 6. varamann til bystyregruppen. I 1914 ble han medlem av formannskapet, og i 1920 byens ordfører.

Han var kjent for å hyppig være i munnhuggeri med forrige ordfører, Egede-Nissen. I periodene før hadde kommunen tatt opp mange lån, men det måtte tas opp flere for å fullføre viktige prosjekter som nytt vannverk, fryserianlegg og skoler. Etter virket som ordfører, ble han byens borgermester eller magistrat – sågar den siste, tittelen ble etter ham endret til finansrådmann. Denne stillingen hadde han frem til 1940, da han ble avsatt av okkupasjonsmaktene. Middelthon fortsatte etter sitt politiske virke som filatelist, og var lenge redaktør for Nordisk Filatelistisk Tidsskrift.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "NAVN OG NYTT FRA DAG TIL DAG", 25. februar 1971 s.4.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Adam Egede-Nissen** | **Stavangers ordfører**(1920–1922) | Etterfølger:**John Norem** |
***Penthetria funebris*** er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den er den eneste innfødte europeiske representanten for gruppen markmygg (Pleciinae), og den eneste kjente hårmyggarten som har forkortede vinger og ikke kan fly. Den er funnet i våre naboland, men hittil ikke i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (kroppslengde ca. 7 – 8 mm), nokså slank og langbeint, fløyelsaktig svart over hele kroppen og vingene. Den er kledt med ganske korte, svarte hår. Vingene er redusert til korte stubber med redusert årenett hos hannen, hos hunnen er de normalt utseende, men forminskede, slik at heller ikke denne kan fly. Hannen skiller seg fra andre hårmygg også ved at fasettøynene er forminskede og ikke møtes på toppen av hodet, dette har sammenheng med at arten ikke svermer, men løper omkring på bakken. Et annet trekk, som også er meget utbredt hos ikke-flygedyktige insekter, er at de ytre kjønnsorganene er forstørret. Hannene har uvanlig lange bein til hårmygg å være, og kan minne om stankelbein. Larven er mørkt gråbrun (jordfarget), kroppen har tallrike lange, fingeraktige utvekster som ligner pigger, men er ganske myke og bøyelige.

Levevis
-------

Arten lever for det meste på fuktige steder i skog, kanskje særlig oreskog. De voksne myggene kryper omkring i juni. Ulikt hårmygg i underfamilien Bibioninae lever larvene enkeltvis, ikke i tette klynger.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, men den mangler i Storbritannia og er hittil ikke funnet i Norge. Det foreligger funn fra Sverige ganske nær norskegrensen, så det er sannsynlig at den kan dukke opp også her i landet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Bibionoidea**
			* familie Hårmygg, Bibionidae
				+ underfamilie markmygg, Pleciinae
					- Slekten *Penthetria* Meigen, 1803
						* *Penthetria funebris* Meigen, 1804 (= *Penthetria holosericea* Meigen, 1818)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Penthetria funebris* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Penthetria funebris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Penthetria funebris* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Penthetria funebris* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Penthetria funebris* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Penthetria funebris* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Penthetria funebris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Penthetria funebris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Idrettsparken**, også kjent som **Idrettsmarka** er et idrettsanlegg på Husabø i Egersund. Det er hjemmebanen til Egersunds Idrettsklubb. Per 2024 har anlegget en kapasitet på rundt 820 sitteplasser, samt rundt 400 ståplasser.

Historie
--------

Da fotballen først kom til Egersund rundt år 1900 ble det spilt rundt omkring i gater og på åpne plasser i byen. Egersund FK ble stiftet i 1909 og spilte sine hjemmekamper på et jorde på Slettebø. På grunn av at dette jordet bare var tilgjengelig om høsten begynte man rundt første verdenskrig å se seg omkring etter et passende sted å anlegge en permanent fotballarena.

Valget falt på Fredriksminde, et jordstykke på Husabø like sør for prestegården som ble innkjøpt for 500 kr. Da EIK ble stiftet i 1919 var banen enda ikke ferdig, og EIK måtte spille på Slettebø inntil den nye banen var ferdig i mai 1924. Banen ble anlagt som grusbane og lå i forhold til dagens hovedbane i en vinkel på om lag 90 grader, med et mål omtrent der klubbhuset ligger i dag og et ved løå til Hognestad.

I 1934 tok EIK over ansvaret for anlegget fra kommunen og klubben la straks planer for å vende banen til dagens posisjon, så i gress + lage løpebaner slik at man fikk et komplett idrettsanlegg. Banen stod klar i 1939 etter at klubben hadde brukt mer enn 20 000 kr på oppgraderingen, men krigen gjorde at den ikke ble tatt i bruk skikkelig før i 1947, etter at tyske krigsfanger hadde reparert skader som okupasjonsmakten hadde påført anlegget. Ved hjelp av krigsfangene ble også treningsbane bygget, først som grusbane. EIKs finanser førte imidlertid til at Idrettsparken gikk tilbake i kommunalt eie. Inntil 1948 hadde spillerne skiftet i en løe som stod ved banen, men dette året fikk EIK oppført garderober på anlegget. 10 år senere stod andre etasje i klubbhuset ferdig med kafe og møtelokale. Det ble videre utbygd på midten av 1980 tallet.

Under oppgradering av anlegget på midten av 1990-tallet da gressmatten ble skiftet ut og ny løpebane lagt, ble det klargjort for ny hovedtribune på klubbhus-siden, men det ble først alvor over tribuneplanene etter EIKs opprykk til andre divisjon i 2004. Arbeidet med hovedtribunen startet i april 2005. To måneder senere stod betongunderdelen ferdig med 300 stoler nærmest midtbanen og med ståplasser for ytterligere 1000–1500 mann mot Nordre sving. Bunnskrapt kommunekasse gjorde at det ikke var penger til taket i første omgang, men dette arbeidet ble gjort våren 2011, slik at pr i dag har Idrettsparken tak på bortimot 2000 publikumsplasser. I 2022 ble en ny VIP-tribune med sitteplass for rundt 60 gjester åpnet i tilknytning til EIKs klubbhus.

Referanser
----------

1. ↑  «Dugnad i snøstormen». *Egersunds IK*. Besøkt 12. februar 2024.
**IPTV**, en forkortelse for **Internet Protocol Television**, er et system hvor man sender og mottar TV over et kvalitetssikret datanett, normalt et fibernett eller trådløst bredbånd og med bruk av transportprotokollen Internet Protocol (IP). Dette krever stor båndbredde - for å unngå forsinkelser eller forstyrrelser på bilde og lyd, bør gjerne båndbredden være minst 20 Mbps nedstrøm. Sendingene er 100 % digitale, og IPTV er derfor digital-TV. Siden en må anta at mange ser på samme TV-kanal, distribueres sendingene som en IP-multicast (én til mange)-signalstrøm. IPTV krever som regel en egen dekoder fra leverandøren.

Praksis
-------

IPTV sier ingenting om hva slags type skjerm/teknologi som skal være på TV-en, kun at den får signalene inn i transportformatet IP. IP-nettverk har kapasitet til å frakte både SD (standard definition) og HD (high definition)-signaler, og er derfor en konkurrent til både bakkenett, satellitt- og kabel-tv, andre fordeler er at man slipper å montere mottakere utendørs.

Eksterne lenker
---------------

* Aftenposten om IPTV

* IPTV Norge

* International IPTV Guide Arkivert 16. september 2019 hos Wayback Machine.
* European Audiovisual Observatory

| * v
* d
* r
Fjernsyn og TV-teknologi |
| --- |
| Analog-TV | 

|  |  |
| --- | --- |
| Plattformer | 
* Analogt bakkenett
* Kabel-TV

 |
| Definisjonsstandard | 
* Standard-definition television over standardene: NTSC
* PAL
* SECAM

 |

 |
| Digital-TV | 

|  |  |
| --- | --- |
| Plattformer | 
* Nett-TV
* Satellitt-TV
* Digitalt bakkenett
* Digitalisert kabel-TV
* IPTV

 |
| Definisjonsstandarder | 
* T.o.m High Definition TV over standardene: ATSC
* DVB
* ISDB
* DMB

 |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Cimetière de Montmartre** (*Montmartregravlunden*) i Paris, nå egentlig **Cimetière du Nord**, ble åpnet den 1. januar 1825. Den har hovedinngang fra Avenue Rachel Nr. 20. 

Gravlunden ligger i Montmartre i XVIII arrondissement. Den ble anlagt i Montmartres gamle gipssteinbrudd. Folk var også blitt gravlagt her tidligere: rett etter revolusjonen i 1789 ble det anlagt en massegrav her for ofre fra de mange oppstander i byen, blant annet flere dusin falne fra Sveitsergarden.

Den er en av Paris' hovedgravlunder. Montmartre ligger i nord, Père-Lachaise i øst, Montparnasse i sør, og i hjertet av byen ligger Passy.

Gravlunden var også en gang kampskueplass, den 28. mai 1871. Det var her at de aller siste kampene fant sted da Pariserkommunen ble knust av franske regjeringsstyrker fra Versailles.

Beskrivelse
-----------

Gravlunden dekker omkring 11 hektar, noenlunde det samme som cimetière des Batignolles. Dette gjør den til den tredje største gravlunden i Paris, etter Cimetière du Père-Lachaise og Cimetière du Montparnasse. I dag (2014) er det mer enn 20 000 graver på gravlunden, og 500 personer blir begravet der årlig. 

Gravlunden sett fra pont de Caulaincourt
Jernbroen Pont de Caulaincourt fra 1888 strekker seg over gravlunden.

Graven til sangerinnen Dalida, som er utsmykket med en statue i naturlig størrelse, er den mest besøkte graven på gravlunden. Den mest berømte graven er muligens graven til «Kameliadamen», Marie Duplessis, som døde av lungesott bare 23 år gammel. Mannen som skrev romanen om henne, Alexandre Dumas d.y. ligger også begravet på Montmartrekirkegården. Ellers er mange andre berømtheter begravet der, for eksempel:

* Forfatteren Marie Henri Beyle, bedre kjent som Stendhal
* Forfatteren Heinrich Heine
* Marskalk av Frankrike og politiker Jean Lannes
* Komponisten Jacques Offenbach
* Maleren Edgar Degas
* Fysikeren Léon Foucault
* Komponisten André Jolivet
* Komponisten Lili Boulanger

Litteratur
----------

* Peter Stephan: *Des Lebens Dernier Cri. Ein Lauf- und Lesebuch über Pariser Friedhöfe.* Bühl-Moos 1985, ISBN 3-89151-021-7, s. 57-100
* Hans-Eberhard Lex: *Zum Sterben schön. Pariser Friedhöfe.* Hamburg, Zürich 1986, ISBN 3-89136-103-3, s. 117-138
* Judi Culbertson & Tom Randall: *Permanent Parisians. An Illustrated Guide to the Cemeteries of Paris.* London 1991, ISBN 0-86051-734-9, s. 109-131

Referanser
----------

1. ↑  ; *Ville de Paris*.
2. ↑  Le site officiel de la ville de Paris. Arkivert 25. februar 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cimetière de Montmartre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Montmartre Cemetery – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Le cimetière de Montmartre

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Onryō** (怨霊) er i japansk mytologi hevnfulle spøkelser. Onryō er som oftest jenter eller unge kvinner som beveger seg sakte og i spasmer. Men mannlige onryō finnes også i fortellinger og vektlegger ofte ære mer. Det sies at disse åndene blir til når en person blir myrdet på en veldig ondskapsfull måte eller har blitt sviktet, men kan også ha dødd av selvmord. Når onryō viser seg frem ser de ut slik som de gjordet da de døde. Onryō kan blant annet prøve på å la ofrene deres lide så lenge som mulig før de dreper dem og besøker dem gjerne over flere år. De kan også kaste forbannelser på mennesker og plasser de besøker. Det er typisk for denne type spøkelser å ikke skille mellom skyldige og uskyldige ofre, i tillegg til å ikke bli lett tilfredsstilt. 

Fortellingen om Oiwa er en kjent Onryō-fortelling
I motsetning til mange andre yūrei typer har de tedens til å aldri komme over hevnfølelsen sin og forbannelsene de kaster vil ikke alltid forsvinne selv om spøkelset har forlatt plassen. De fleste spøkelsestypene i japansk mytologi pleier bare å hjemsøke enkelt personer og plasser en kort periode før de kan returnere til graven sin og hvile i fred. Ofte er kjærlighet som blir om til sterk sjalusi det som driver dem i stedet for hevn og hat i seg selv.

Underholdning
-------------

Fortellingen om spøkelset Oiwa som ble mishandlet av den grådige ektemannen sin er en av de mest kjente onryō-fortellingene i Japan. Fortellingen har blitt nevnt i både filmer, bøker, japansk teater (kabuki) og ukiyo-e (japansk bildekunst). En av filmene het «Yotsuya Kaidan». Det finnes ulike versjoner av fortellingen og i de fleste fortellingene handler det om Oiwa som er gift med en mann som blir lei av henne og er utro. Han prøver å bli kvitt henne for å kunne gifte seg med en annen kvinne og forgifter henne. Giften gjør ansiktet hennes vansiret. Etter Oiwa dør hjemsøker hun den tidligere ektemannen sin som hevn. Om hun blir drept direkte eller indirekte av mannen varierer i de ulike versjonene av fortellingen.

Se også
-------

* Japansk mytologi
* Yūrei
* Goryō
* Funayūrei

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Onryō – Yokai.com» **(engelsk)**. Besøkt 20. juli 2019.
2. ↑  Matsuyama, Hiroko (24. juni 2017). «Onryo: Duality of Vengeful Spirits and Japanese Ghost Stories». *Japanese Patterns of Design* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 20. juli 2019. Besøkt 20. juli 2019.
3. ↑  Matsuyama, Hiroko (24. juni 2017). «Onryo: Duality of Vengeful Spirits and Japanese Ghost Stories». *Japanese Patterns of Design* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 20. juli 2019. Besøkt 22. juli 2019.
4. ↑  «The Ghost of Yotsuya». Besøkt 22. juli 2019.
5. ↑  «Oiwa – Yokai.com» **(engelsk)**. Besøkt 22. juli 2019.
6. ↑  «Oiwa | Japanese Ghost Stories | Yotsuya Kaidan | Scary Website» **(engelsk)**. Besøkt 22. juli 2019.
**FEM** er en søsterkanal til den norske fjernsynskanalen TVNorge. FEM ble lansert 3. september 2007 i forbindelse med det nye digitale bakkenettet. Kanalen retter seg spesielt mot kvinner og sender dokumentarer, dramaserier, spillefilmer, situasjonskomedier, motenyheter og kjendisrapporter. FEM er tilgjengelig via RiksTV på det digitale bakkenettet, parabol og kabel-TV. Kanalen sender fra London med en Ofcom-lisens slik at de kan sende reklame etter engelske regler, som for eksempel TV3 og V4.

Kanalen annonserte seg i 2007 som 100 prosent sportsfri. I februar 2008 startet kanalen et egenprodusert talk show, Studio 5, som ble avsluttet i 2010.

Kritikk
-------

Kvinnekanalen FEM fikk kritikk for å ha en fornærmende profil, både av medie- og kjønnsforsker Wencke Mühleisen og daværende Ny Tid-redaktør Martine Aurdal.

Seertall
--------

Kanalen hadde de siste ukene i 2007 en gjennomsnittlig markedsandel på 1 prosent i totalbefolkningen, og en andel på 1,4 prosent blant kvinner i alderen 20-49 år.

I første kvartal av 2012 hadde den en markedsandel på 2,2 %.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet 2. september 2008 Følg saken. Nye tv-kanaler. Side 60
2. ↑  Fakta Kanal FEM - Dagbladet.no 8. januar 2008
3. ↑  «Kampanje – Her er vårens tv-vinnere (2.5.2012)». Arkivert fra originalen 29. desember 2013. Besøkt 2. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Norges flagg TV-kanaler i Norge |
| --- |
| NRK | 
* NRK1
* NRK2
* NRK3
* NRK Super
* NRK Tegnspråk

 |
| TV 2 | 
* TV 2 Direkte
* TV 2 Livsstil
* TV 2 Nyheter
* TV 2 Sport (Premium)
* TV 2 Zebra

 |
| Discovery | 
* TVNorge
* FEM
* MAX
* VOX
* Discovery
* Eurosport
* ID
* TLC

 |
| Viaplay | 
* TV3
* TV3+
* TV6

 |
| Lokal-TV | 
* Bergen Student-TV
* fvntv
* SeByen
* Trønder-TV
* TVA
* TV Halden
* TV Haugaland
* TV Modum
* TV Nordvest
* TV Nord
* TV Telemark
* TV Vest
* TV Vestfold
* TV Østfold 24
* TV8 Follo
* TV8 Sunnmøre
* Viking TV

 |
| Øvrige | 
* Auto Motor Sport
* Empo TV
* Kanal 10
* Matkanalen
* MTV
* Utrop TV
* VGTV
* Visjon Norge

 |
Wang Quan'an med sin sølvbjørn for *Tuan Yuan* (Beste dreiebok 2010)
**Sølvbjørnen** (tysk: **Silberner Bär**) er en filmpris som deles ut under Filmfestivalen i Berlin, i tillegg til hovedprisen Gullbjørnen. Prisen har vært utdelt siden 1956 og trofeet er utført av Renée Sintenis. To norske filmer har vunnet prisen, i 1971 for filmen *Love is war*, og i 2019 for *Ut og stjæle hester*.

Juryen deler ut sølvbjørner i sju kategorier. En sølvbjørn blir utdelt som «Juryens store pris» (*Großer Preis der Jury*). De øvrige seks kategorier er beste regi, beste kvinnelige hovedrolle, beste mannlige hovedrolle, en for fremragende kunstnerisk prestasjon og en for beste dreiebok. Den sjuende sølvbjørn deles ut som andrepremie i klassen for kortfilm.

I 2008 ble for første gang utdelt en pris for beste dreiebok. I tillegg delte kortfilmjuryen ut en sølvbjørn som «Juryens pris». Fra samme tidspunkt opphørte utdelingen av sølvbjørn for beste filmmusikk.

Kategorier
----------

Overblikk over priskategoriene:

| Kategori | Utdelt siden |
| --- | --- |
| Juryens store pris | 1957 (1951) |
| Beste regi | 1956 |
| Beste kvinnelige hovedrolle | 1956 |
| Beste mannlige hovedrolle | 1956 |
| Juryens pris kortfilm | 1956 |
| Fremragende kunstnerisk prestasjon | 2008 |
| Beste dreiebok | 2008 |

Priser som ikke lenger utdeles:

* Beste filmmusikk (2002–2007)
* Særlig kunstnerisk prestasjon (1956–2007)
* Fremragende enkeltprestasjon (1956–2005)

Referanser
----------

1. ↑  «| Berlinale | Festival | Profil | Profil der Berlinale». *www.berlinale.de*. Besøkt 14. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Berlinalens internettside Besøkt 1. oktober 2012
* Berlinalen Arkivert 11. april 2010 hos Wayback Machine. i Internet Movie Database Besøkt 1. oktober 2012

Portaler: Tyskland | Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Vesak** er en buddhistisk feiring av Buddhas fødselsdag, oppvåkning og død. Ifølge theravadabuddhismen skal disse tre hendelsene i Buddhas liv ha skjedd på samme dato.

Vesak blir av mange regnet som den mest hellige tiden i den buddhistiske kalenderen, særlig på Sri Lanka. Kanskje ikke så rart siden selve navnet vesak er det singalesiske navnet på måneden *vaishakha* (sanskrit). Denne måneden tilsvarer april-mai i den vestlige kalenderen. I andre land feires disse viktige hendelsene i Buddhas liv på forskjellige tider av året. Hvordan vesak feires avhenger av landets lokale skikker og tradisjoner. Buddhistforbundet i Norge feirer vesak i mai.

Den norske barneboka *Fest og feiring God vesak!* (2016) av Gudny Ingebjørg Hagen vant Brageprisen i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Vesak - Buddhas bursdag Arkivert 4. mars 2021 hos Wayback Machine.; asiapunkt.no, 2018
2. ↑  Vesak-dagen Arkivert 8. mai 2021 hos Wayback Machine.; FN-sambandet
3. ↑  Børresen, Beate (1997). *Høytider og høytidsfeiring*. Tano Aschehoug. s. 46-57. ISBN 8251835534.
4. ↑  vesak; buddhistforbundet.no
5. ↑  *Buddhismen i Norge*. Buddhistforbundet. 1999. s. 5.
6. ↑  Neegaard, Gunnar (1998). *Flerkulturell håndbok*. Kommuneforlaget. s. 116. ISBN 8244605308.
7. ↑  Fest og feiring God vesak!; cappelendamm.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Vesle Skaugum, rekreasjonsleir og rekruttskole for RNAF (Royal Norwegian Air Force, Flyvåpenet) i Canada under andre verdenskrig fra 1941 til 1945.
Materialbilde av emblemet for «Vesle Skaugum» utstilt i Hjemmefrontmuseet Rakkestad, Foto: 2021 
**Vesle Skaugum** var en norsk rekreasjonsleir for personell tilsluttet RNAF (Royal Norwegian Air Force) i Canada under andre verdenskrig. Leiren lå i Finlayson township nordøst for Huntsville, Ontario.
Fra 1942 ble leiren også benyttet som rekruttskole. Initiativet til etableringen kom fra daværende major Ole Reistad.

Stedet ble kjøpt inn ved hjelp av innsamlede penger sent på våren 1941, istandsatt og nye bygg ble oppført.

Vesle Skaugum lå på en landstripe eller et eid, mellom to innsjøer, daværende Dotty lake og Oxbow lake (tidligere Fatty lake), om lag 25 norske mil nord for Toronto. Da leiren i Toronto ble lagt ned, ble radio/telegrafiskolen der flyttet hit.

Da krigen var over, ble Vesle Skaugum i 1945 solgt til Kiwanis Club i Toronto, som benyttet plassen til leirsted for barn og ungdom i flere år. I 1979 ble plassen solgt og huser i dag Olympia sports Camp.

Pengene som kom inn ved salget ble senere benyttet til å skaffe et nytt Vesle Skaugum på Golsfjellet.

Litteratur
----------

* Per Conradi Hansen, *Little Norway - A message of Liberty to the Hills of Home*, ISBN 978-82-997663-0-2

Eksterne lenker
---------------

* Foto Vesle Skaugum på ourontario.ca[*død lenke*]
* Bilde fra Vesle Skaugum i dag
* Olympia sports Camp
* Vesle Skaugum på Golsfjellet

Portal: Andre verdenskrig
**Magnus Trygve Olsen Devold** (født 1986) er en norsk komiker, programleder og skuespiller.

Liv og virke
------------

Devold har vært programleder og deltager i en rekke programmer på TVNorge. Han har laget flere reiseprogrammer der han reiser lange strekninger med bil uten å ha førerkort, som *Kjør meg til OL*, der han ble kjørt fra Norge til OL i hhv. Pyeongchang 2018 og Tokyo 2020, og *Slep meg på ferie*, der han reiste Norge på langs med campingvogn. I 2022 vant *Kjør meg til OL* Humorprisen for beste underholdningsprogram og ble nominert til tre priser under Gullruten. 

I tillegg har han medvirket i programmer som *I kveld med Ylvis, Kongen Befaler,* *På Holmen med Ylvis, Calle og Magnus, Praktisk info med Jon Almaas* og *Kjendiskveld med Magnus Devold.*

Han har også han laget flere kortformatserier for nett-tv, som *Svensker er mennesker* for NRK og *Norges beste fest*, *Verdens beste ferie* og *TV-Ekstra* for VGTV. Han var reporter i TVNorges sendinger fra Vinter-OL 2018. 

Devold er oppvokst på Tåsen i Oslo. Han er utdannet ved teaterlinjen på Romerike Folkehøgskole og tekstforfatterlinjen ved høyskolen Westerdals School of Communication. Som ung deltok han i flere skolerevyer i Oslo, som skuespiller i Grefsenrevyen, og som instruktør, og vant Revyprisen i 2010 som instruktør for Lambertseterrevyen sammen med Hasse Hope og Christian Valeur. Han var med i podcasttrioen *Dustene* (2015–2020) sammen med Fanny Vaager og Hasse Hope.

Familie
-------

Magnus Devold er barnebarn av journalist, forfatter og musiker Simon Flem Devold.

Filmografi
----------

| Tittel | Rolle | År |
| --- | --- | --- |
| *Knerten* | Flyttemann  | 2009 |
| *Kong Curling* | Bud  | 2011 |
| *Svensker er mennesker* | Reporter  | 2011 |
| *I kveld med YLVIS* | Sidekick | 2011–2016 |
| *Kjendiskveld med Magnus Devold* | Programleder | 2015 |
| *Kjør meg til OL* | Programleder | 2017–2021 |
| *Korea rundt med Magnus Devold* | Programleder | 2018 |
| *Slep meg på ferie* | Programleder | 2018 |
| *Casino* | Sidekick | 2018 |
| *Kongen befaler* | Deltager | 2020 |
| *Ylvis på Holmen med Calle og Magnus* | Programleder | 2020 |
| *Alle mot alle* | Deltager | 2021 |
| *Den store matfesten - Toscana* | Deltager | 2022 |
| *Ikke lov å le på hytta* | Deltager | 2022 |
| *Praktisk info med Jon Almaas* | Sidekick | 2022–2023 |
| *Kamikaze* | Deltager | 2023 |
| *Føkkings Fladseth* | Magnus | 2023 |
| *24-stjerners julekalender* | Deltager | 2023 |

Referanser
----------

1. ↑   VG, www.vg.no, besøkt 2. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Magnus Devold». *IMDb*. Besøkt 20. februar 2018.
3. ↑  Slo til med Båro-dialekt Lister24

Eksterne lenker
---------------

* (en) Magnus Devold på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Magnus Devold hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Vest-Agder politikammer** var et politikammer på Agder. Fra 2002 ble Vest-Agder politikammer en del av det nyopprettede Agder politidistrikt.

Historikk
---------

Ved kgl. res. 6. november 1897 (til gjennomføring av lov om delvis omordning av det sivile embetsverk 21. juli 1894 nr. 5) ble det bestemt å opprette flere nye politimesterembeter, deriblant Lister og Mandal politimesterembete. Embetsdistriktet skulle omfatte Mandal, Flekkefjord, hele Lister fogderi, herredene Halse og Harkmark, Holum, Øyslebø og Laudal, samt Nordre Undal og Søndre Undal av Mandal fogderi. Bestemmelsene fra 1894 og 1897 ble for Lister og Mandals vedkommende iverksatt etter kronprinsregentens res. 16. april 1904. Det eneste avviket fra planen var at byfogden i Flekkefjord (dvs. sorenskriveren) fortsatte å være politimester i byen frem til 1921.

Fra 1. januar 1919 skiftet Lister og Mandal amt navn til Vest-Agder fylke. Samtidig endret politimesterembetet navn til Vest-Agder politikammer.

Fra 1. oktober 1921 ble også Flekkefjord lagt til Vest-Agder politiembetets distrikt, samtidig som Finsland, Bjelland, Grindheim og Åseral ble overført fra politimesteren i Kristiansand til politimesteren i Vest-Agder (etter kgl. res. 16. juli 1921).

Fra 1. januar 2002 ble Vest-Agder politidistrikt en del av det nyopprettede Agder politidistrikt. Samtidig ble Sirdal lensmannskontor overført til Rogaland politidistrikt.

Arkiv
-----

Arkivet etter Vest-Agder politikammer er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på 121 hyllemeter.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivkatalog for Vest-Agder politikammer hos Statsarkivet i Kristiansand Arkivert 10. november 2014 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* Statsarkivet i Kristiansand, arkivkatalog for Vest-Agder politikammer.
Madlamark kirke
**Ytre Stavanger prosti** er et tjenestedistrikt i Stavanger bispedømme i Den norske kirke. Prosten har sete i Madlamark menighet. Prostiet ble opprettet 1. januar 2006, da 5 sogn fra Tungenes prosti (Madlamark, Hafrsfjord, Sunde, Tasta og Vardeneset) og 3 sogn fra Stavanger domprosti (Hinna, Hillevåg og Gausel) ble slått sammen til et nytt prosti. I denne prosessen ble også gamle Karmsund prosti delt i nye Haugesund og Karmøy prosti. Nåværende prost i Ytre Stavanger prosti er Tor Magne Nesvik. Tidligere prost er Stefan Emmerhof og Sigfred Sørensen.

Prostiet er inndelt i sogn. sognet er grunnenheten i Den norske kirke. De som arbeider i kirken er enten tilsatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller de er tilsatt i prostiet. De fleste prestene er ansatt i prostiet, og har sin tjeneste knyttet til et eller flere sogn.

sogn i Ytre Stavanger prosti:
-----------------------------

* Madlamark sogn
* Hafrsfjord sogn
* Sunde sogn
* Tasta sogn
* Vardeneset sogn
* Hinna sogn
* Gausel sogn
* Hillevåg sogn

Liste over sogn i Stavanger bispedømme
--------------------------------------

* Liste over sogn i Stavanger bispedømme

Referanser
----------

1. ↑  Nye prostier i Stavanger bispedømme Arkivert 15. desember 2005 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsiden til Den norske kirke
* Stavanger kirkelige fellesråd

| * v
* d
* r
Prostier i Stavanger bispedømme |
| --- |
| 
* Stavanger
* Dalane
* Haugaland
* Jæren
* Karmøy
* Ryfylke
* Sandnes
* Tungenes
* Ytre Stavanger

 |

| * v
* d
* r
Kirker i Ytre Stavanger prosti |
| --- |
| Gausel **·** Hillevåg **·** Hinna **·** Madlamark **·** Revheim **·** Sunde **·** Tasta **·** Vardeneset |
Inngangen til Kommunal- og distriktsdepartementet m.fl. i Oslo  Foto: Alejandro Decap 
**Kommunal- og distriktsdepartementet** (**KDD**) er et norsk departement med ansvar for blant annet kommunal-, regional- og distriktspolitikk, lokalforvaltning, kommuneøkonomi og boligpolitikk. KDD har også ansvar for gjennomføring av valg, same- og minoritetspolitikk og oppfølging av bærekraftsmålene.

Departementet het under Erna Solbergs regjering Kommunal- og moderniseringsdepartementet (KMD). Dette ble opprettet gjennom å fusjonere Fornyings- og administrasjonsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet og planavdelingen i Miljøverndepartementet. Departementet endret navn til Kommunal- og distriktsdepartementet 1. januar 2022.

Departementet har lokaler i Regjeringskvartalet R5 i Akersgata 59.

Avdelinger
----------

I tillegg til en kommunikasjonsenhet og en administrasjonsavdeling, har departementet følgende avdelinger:

* Regionalpolitisk avdeling
* Kommunalavdelingen
* Bolig- og bygningsavdelingen
* Planavdelingen
* Avdeling for bygg, sikkerhet og tjenester
* Same- og minoritetspolitisk avdeling

Historie
--------

Kommunal- og regionaldepartementet ble opprettet i Einar Gerhardsens andre regjering i 1948 som Kommunal- og arbeidsdepartementet. Den første kommunalministeren var Ulrik Olsen. Fra 1990 til 1992 ble departementet kalt Kommunaldepartementet. Arbeidsavdelingen ble i 1997 overført til det daværende Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Departementet byttet fra 1. januar 2014 navn til Kommunal- og moderniseringsdepartementet, og fikk i denne forbindelse overført oppgavene til Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet (med unntak av oppgaver knyttet til bredbånd).

Etater og virksomheter
----------------------

Underliggende etater
* Direktoratet for byggkvalitet
* Husbanken
* Husleietvistutvalget
* Internasjonalt reindriftssenter
* Kompetansesenter for distriktsutvikling
* Statens kartverk
* Valgdirektoratet

Tilknyttede virksomheter
* Kommunalbanken

Se også
-------

* Liste over Norges kommunalministre

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑
3. ↑   Innlemming av FAD
4. ↑   Sammenslåing av FAD og KRD

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Norske departementer |
| --- |
| Regjeringen | 
* Statsministerens kontor
* Arbeid og inkludering
* Barn og familie
* Digitalisering og forvaltning
* Energi
* Finans
* Forsvar
* Helse og omsorg
* Justis og beredskap
* Klima og miljø
* Kommunal og distrikt
* Kultur og likestilling
* Kunnskap
* Landbruk og mat
* Næring og fiskeri
* Samferdsel
* Utenriks

 | Norges flagg |

Portal: Norge

| * v
* d
* r
Etater underlagt Kommunal- og distriktsdepartementet |
| --- |
| Datatilsynet **·** Departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon **·** Digitaliseringsdirektoratet **·** Direktoratet for byggkvalitet **·** Distriktssenteret **·** Husbanken **·** Husleietvistutvalget **·** Kommunalbanken **·** Konkurransetilsynet **·** Personvernnemnda **·** Statens kartverk **·** Statsbygg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
Sandnes kirke
**Sandnes prosti** er et tjenestedistrikt i Stavanger bispedømme i Den norske kirke. Prosten har sete i Sandnes. Ludvig Bjerkreim er prost.

Prostiet er inndelt i sogn. Sognet er grunnenheten i Den norske kirke. De som arbeider i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, de er ansatt av bispedømmet. Sogneprestene er ansatt i bispedømmet, og har tjenesten sin knyttet til et (eller flere) sogn.

Sogn i Sandnes prosti
---------------------

* Sandnes
* Bogafjell
* Bymenigheten
* Forsand
* Gand
* Hana
* Høle
* Høyland
* Lura
* Riska

I Sandnes er kommunegrenser, prostigrenser og fellesrådsgrenser sammenfallende.

Historikk
---------

Sandnes prosti ble fradelt fra Jæren prosti 1. mai 1997, bestående av kirkesognene i Sandnes og Sola kommuner.

Prestegjeld
-----------

* Sandnes
* Riska
* Høyland
* Hana
* Gand

Referanser
----------

1. ↑  «Jærbladet 1997.05.07». Norge;Rogaland;;Time;;;;. 19970507. s. 2.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Nettsiden til Den norske kirke

| * v
* d
* r
Prostier i Stavanger bispedømme |
| --- |
| 
* Stavanger
* Dalane
* Haugaland
* Jæren
* Karmøy
* Ryfylke
* Sandnes
* Tungenes
* Ytre Stavanger

 |

| * v
* d
* r
Kirker i Sandnes prosti |
| --- |
| 
* Bogafjell
* Forsand
* Gand
* Hana
* Høle
* Høyland
* Julebygda
* Lura
* Lyse
* Riska gamle
* Riska
* Sandnes
* Sviland

 |
**Hege Maria Eriksson** (født 13. september 1969) er en norsk arkitekt. Fra 1999-2009 var Eriksson partner i Eriksson Langdalen arkitekter as, senere LY arkitekter as. Eriksson var i perioden 2011-2015 ansatt som fagsjef for arkitektur og byutvikling ved Norsk Form/Norsk design- og arkitektursenter DOGA, og samtidig direktør for Oslo arkitekturtriennale OAT. Fra 2016 til 2024 var hun direktør for rådgivning og tidligfase i Statsbygg, og fra 2024 instituttleder for Institutt for arkitektur ved AHO Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo.

Utdanning og bakgrunn
---------------------

Eriksson er utdannet sivilarkitekt fra Arkitekthøgskolen i Oslo (AHO). Hun har arbeidet som arkitekt og prosjektleder i sitt eget firma LY arkitekter (2004-2009), vært fagsjef i Norske arkitekters landsforbund (2010-2011), fagsjef i Norsk Form og DOGA (2011-2015), konsulent for arkitektur- og kulturbygg i Norsk kulturråd og styreleder/kurator i Galleri ROM. 

Som direktør for rådgivning og tidligfase i Statsbygg (2026-2024) hadde Eriksson ansvar for beslutningsgrunnlag knyttet til statens porteføljer av lokaler, eiendommer og byggeprosjekter. 

Eriksson har også virket som redaksjonsmedarbeider i Byggekunst/Arkitektur N, samt skrevet en ukentlig spalte om arkitektur i Dagbladet (2007). I 2004 gav hun ut boken *Museumsarkitektur - En studie av nyere norske museumsbygg*.

Publikasjoner
-------------

* «Museumsarkitektur - En studie av nyere norske museumsbygg», ABM-utvikling (2004), ISBN 8281050071.
* (no) Publikasjoner av Hege Maria Eriksson i BIBSYS.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Form - Ansatte Arkivert 4. april 2014 hos Wayback Machine. Norskform.no. Besøkt 2. august 2013.
2. ↑  «Museumsarkitektur - En studie av nyere norske museumsbygg», issuu.com. Besøkt 2. august 2013.
**Eide** er en tidligere storgård i Gloppen kommune, beliggende på platået ovenfor kommunesenteret Sandane til øst. Gården har Gloppefjorden til vest og Breimsvatnet i øst, derav navnet Eide av eid.

Gården er senere delt i flere gårder, men hovedsakelig er det gårdene Eide og Evebø som dekker området. Sandane og boligfeltet Åsen ligger trolig også innenfor det som tilhørte Eidegården.

Husene lå i 1890 i et klyngetun som i sin tid var et av de største på Vestlandet.

Arkeologiske funn
-----------------

Gården har gitt viktige arkeologiske funn fra eldre jernalder. Mest sentralt er funnet av Eidehøvdingen i en gravhaug som ligger på kanten av platået gården ligger på. I graven fant arkeologene fra Universitetet i Bergen funn som tilsier at Eide var en storgård, og trolig en sentral gård på nordvestlandet i gammel tid. Graven er datert til slutten av 400-tallet etter Kristus.

I grava fant de også en gjenstand skåret av ett stykke bjørk som kan trekkes ut i ulike geometriske mønster og figurer. Det er ikke funnet lignende gjenstander andre steder i Norge, og de eneste lignende treringer som er kjent er en funnet Iran og en annen fra Afghanistan. Gjenstanden har fått navnet «tankeringen», selv om det er ukjent hva den ble brukt til. I Gloppen kommune er det laget en forstørret utgave av tankeringen som er plassert som skulptur på kommunens tusenårssted, Heradsplassen, i Sandane sentrum.

Kjente personer med opphav fra gården Eide
------------------------------------------

* Eidehøvdingen (400-tallet), storbonde
* Ove Eide (f. 1950), forfatter og pedagog

Referanser
----------

1. ↑  *Grindbygde hus i Vest-Norge*. Norsk institutt for kulturminneforskning. 2000. ISBN 8242611866.

Kilder
------

* nordfjordhistorie.no om funn fra eldre jernalder i Gloppen
* arkikon.no om Evebø-/(Eide-)gården

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Kong Ussia på Nidarosdomen er utformet av Sivert Donali. Statuen bærer ansiktstrekkene til arkitekten og arkeologen Gerhard Fischer. Foto: Morten Dreier 
**Sivert Donali** (født 19. april 1931 på Oppdal, død 6. desember 2010 på Eidsvoll) var en norsk billedhugger.

Donali har blant annet stått for Kong Sverre-monumentet ved Ilaparken i Trondheim (1983), Bergmannsmonumentet på Røros (1965), Alf Prøysen-statuen på Rudshøgda (1984), strikkemonumentet «Morsarven» i Selbu og deltatt i restaureringen av Nidarosdomen (1957 —63).

Donali er utdannet ved Kunstskolen i Trondheim 1948-50, Statens kunstakademi under Per Palle Storm 1950-53 og Kunstakademiet i København 1953-54.

Donali deltok på Høstutstillingen første gang i 1953, og har siden blitt utstilt på blant annet Galleri Hornemann, Østlandsutstillingen, Trondheim Kunstforening, Larvik Kunstforening og i Split i det tidligere Jugoslavia. 

Verker av Donali har blitt kjøpt inn blant annet av Nasjonalgalleriet og Trondheim Kunstforening. Skulpturen «Fangstmonument» ble i 2002 gjengitt på et norsk frimerke i serien *Samtidskunst*.

|  |
| --- |
| Eidsvoll videregående skole 2007 Med «Fløytespiller» av Sivert Donali i forgrunnen. Foto: Harry Wad  |

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sivert\_Donali, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 1b559507-0c2f-420f-ac1c-2c780257ab25, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Sivert Donali har gått bort
4. ↑  «FDC Norge. Samtidskunst ll 2002». Arkivert fra originalen 7. januar 2021. Besøkt 4. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sivert Donali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Sivert Donali på kulturnett[*død lenke*]
* (no) CV hos Kunstnernes Informasjonskontor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**«1984»** er en sang skrevet av og opprinnelig utgitt av David Bowie på albumet *Diamond Dogs* i 1974. Den er en funk-sang, og er et tegn på Bowies overgang fra glam rocken som han hadde grunnlagt og operert med siden *The Man Who Sold the World* i 1970, til den funk- og soul-inspirerte musikken på *Young Americans* og *Station to Station*.

Sangen ble bare utgitt som singel i USA. «Queen Bitch» fra 1971 var B-side til singelen. 

Teksten er avledet George Orwell's kjente roman *1984* fra 1948, som handler om et samfunn som er et totalitært diktatur hvor innbyggerne er under konstant overvåking, og er nødt til å dyrke diktatoren «Big Brother», som ikke er sikkert engang eksisterer, men kan være bare et symbol oppfunnet av det styrende partiet, Ignsoc. Et «tankepoliti» sørger for å utrenske folk som er uenig med partiets meninger. Bowie planla å bruke sangen i en musikal basert på Orwells bok, men han fikk ikke tillatelse av Orwells enke.

Bowie spilte sangen på *Diamond Dogs*-turnéen i 1974. En av disse fremføringene er tilgjengelig på livealbumet *David Live*. I november 1974 fremførte Bowie sangen live i en kjent opptreden på *Dick Cavett Show*, sammen med «Young Americans» og «Footstampin'». Opptredenen var ment for å promotere hans kommende album, *Young Americans*.

Coverversjoner
--------------

Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Private Dancer* i 1984.

Referanser
----------

1. ↑  Beca Grimm (23. juni 2017). «Flashback: David Bowie’s Failed Attempt to Adapt George Orwell’s ‘1984’». *Rolling Stone* **(engelsk)**. Besøkt 16. februar 2019.
2. ↑  Charles Waring (29. mai 2018). «How ‘Private Dancer’ Started A Very Public Affair With Tina Turner» **(engelsk)**. uDiscoverMusic.com. Besøkt 16. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *1984* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *1984* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *1984* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *1984* på Spotify Rediger på Wikidata
* (en) Video på YouTube
**Joseph John Zapustas** (født 1907, død 2001) var en baseballspiller. Han spilte to kamper i Major League Baseball som outfielder for Philadelphia Athletics i 1933-sesongen, hvor han hadde én hit i løpet av fem at bats. Han spilte også for New York Giants i National Football League i 1933.

Etter baseball og amerikansk fotball var Zapustas lærer i naturvitenskap og matematikk i high school og trener for det semiprofesjonelle amerikansk fotballaget Quincy Manets. Zapustas ble også en boksedommer, og dømte kamper med Rocky Marciano, Joe Louis og Sugar Ray Robinson. Zapustas var Director of Recreation i Randolph i Massachusetts mellom 1951 og 1991, og ble i 1998 hedret ved omdøpingen av den lokale ishockeybanen til Joseph J. Zapustas Arena.

Referanser
----------

1. ↑  «Joe Zapustas - Society for American Baseball Research». *Society for American Baseball Research* **(engelsk)**. Besøkt 5. april 2024.
2. 1 2 3 4  Rose, George (April 2004). *One Hit Wonders: Baseball Stories* **(engelsk)**. iUniverse. s. 6–7. ISBN 9780595318070.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karrierestatistikker og spillerinformasjon fra NFL.com · Pro Football Reference
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Mest handlingsreferat, ikke noe som viser hvorfor denne bok bør omtales*

***The Narrow Road Between Desires*** er en fantasiroman av Patrick Rothfuss. Boka er en del av Rothfusses bok serie The King Killer Chronicles. Utgitt for første gang 14. november 2023 i England av The Orion Publishing Group Ltd. Rothfuss har solgt over 10 millioner bøker.  Boka er illustrert av Nate Taylor. Den er en omskrevet versjon av novellen *«The Lightning Tree»*, som kom ut i 2014 som en del av novellesamlingen Rouges.

Handling
--------

Bast er et medlem av fe-folket som studerer under Kote eller Kvothe som er hovedpersonen i resten av The King Killer Chronicles. Handlingen foregår i og rundt den lille landsbyen Newarre. Bast sniker seg ut av vertshuset hvor han bor, jobber og lærer fra Kvothe. Etter at han har kommet seg ut møter han med barna i landsbyen. Bast hjelper barna med å komme unna med ting eller få hevn eller hva enn de trenger, i bytte mot hemmeligheter eller små ting de finner.

I løpet av boka lærer leseren mer om fe-folket og hvordan de og deres magi fungerer. Leseren får også et inntrykk av av hva som driver Bast til å gjøre det han gjør. 

Etter litt kommer et barn som heter Rike opp til Bast. Bast skyller Rike en tjeneste fordi Rike ga ham en gave. Rike vil at Bast skal få faren hans til å forsvinne. Bast hjelper Rike skape en amulett som skal beskytte moren hans mot alle som vil skade henne og drive vekk faren.

Boken gir et nytt innblikk i en del av historien vi ikke får se så mye av i resten av bokserien. Den gir et nytt perspektiv på hvordan daglig livet er i denne verden, samt å vedrøre temaer som familiær vold, utenforskap og om vold føres ned i generasjonene.

Karakterer
----------

Bast er en karakter som i resten av bokserien har vært ganske på siden, men er en karakter som har vært svært godt likt av leserne. Denne boka gir et godt innblikk i hvordan denne ikke-menneskelige karakteren opplever og ser verden ved å gjøre ham til hovedpersonen. 

Rike er en ung gutt med mye problemer. Han har en voldelig far, og er bekymret for sikkerheten til moren og søsteren sin. Hans største frykt er å bli som faren fordi de er i familie.

Referanser
----------

1. ↑  «The Narrow Road Between Desires (The Kingkiller Chronic…». *Goodreads* **(engelsk)**. Besøkt 4. mars 2024.
2. ↑  Kit, Borys (1. oktober 2015). «Lionsgate Wins Rights to Fantasy Book Series ‘Kingkiller Chronicle’ (Exclusive)». *The Hollywood Reporter* **(engelsk)**. Besøkt 4. mars 2024.
3. ↑  «The 5 Most Hamilton Moments in The Name of the Wind». *B&N Reads* **(engelsk)**. 5. desember 2016. Besøkt 4. mars 2024.
**Quadrilateral Security Dialogue** er en allianse bestående av USA, Australia, India og Japan, og er et diplomatisk samarbeid som i stor grad forholder seg til den asiatiske delen av verden.

Siden 2017 har alliansen hatt flere militærøvelser, og landene kjemper for et fritt indopasifisk område, et geografisk område som innbefatter den tropiske delen av Det indiske hav, vestlige og sentrale deler av Stillehavet og den sørasiatiske øyverdenen.

Når det kommer til militær styrke gir Quad USA sjansen til å holde tritt med Kinas maritime vekst, som for tiden har klart å ruste opp til å bli verdens største militære flåte. Der kan Indias hangarskip, Japans krigsskipsflåte og ubåter komme godt med.

I tillegg ønsker alliansen å styrke landenes produksjon av medisiner og medisinsk utstyr. Formålet er at verden skal bli mindre avhengig av kinesisk produksjon, noe alliansen mener er en sikkerhetstrussel som har blitt mer synlig i pandemien.

I følge Amrita Jash, forsker ved Centre for Land Warfare Studies i New Delhi, tidlig i 2021 skal India fortsatt bevege seg nærmere USA militært, inkludert nye og forbedrede militærøvelser, våpenkjøp og teknologioverføringer.

Referanser
----------

1. ↑   www.cnn.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Quad: USA-ledet allianse ruster opp mot Kina – advares mot «giftig kald krig-mentalitet»». *abc/nyheter*. 21.03.2021.
3. ↑  Westcott, Ben (24. september 2021). «Biden is bringing together Japan, Australia and India to stare down China». *CNN* **(engelsk)**. Besøkt 23. mars 2024.
**Robin Grov** (født 1994) er en norsk sportskommentator. Han er kjent for å kommentere fotballkamper hos TV2 som ingen ser.

Karriere
--------

Robin Grov ble født 13. mai 1994, og vokste opp på Kampen i Oslo. Han spilte fotball og ishockey for Vålerengens Idrettsforening i sin ungdom til han var 15 år gammel. Under Norway Cup i 2006 ble han matchvinner i kampen mellom Vålerenga 2 og Flint United, som TV2 fulgte.

Grov kommenterte ishockeykamper for amatørradioen Klanens webradio fra han var 17 år gammel. Da TV2 kjøpte rettighetene til å vise norsk ishockey tok kommentatoransvarlig Remi André Taule kontakt for å få han til å kommentere noen av kampene.

I 2019 ble han spurt om å kommenere noen treningskamper i fotball for TV2. Senere det året kommenterte han kamper i Europaligaen, La Liga, Serie A og Premier League. 
Han har komentert mesterskap som den baltiske cupen, arrangert av Latvia, Litauen og Estland.

Grov har i senere tid kommentert og jobbet sammen med personer som Jan-Henrik Børslid, Erik Thorstvedt, Simen Stamsø Møller, Brede Hangeland, Solveig Gulbrandsen, Petter Myhre, Trevor Morley, Kristian Thorstvedt og Jon Børrestad.

Han var fast skribent for Vålerenga Ishockey, og satt flere år i styret i Klanen.

Grov har blitt kjent for catchphrasen «Den er tung for Braga».

Referanser
----------

1. 1 2  «Har han verdens rareste jobb?». *tv2.no* **(norsk)**. TV2. 12. oktober 2023. Besøkt 26. mars 2024. «Robin Grov har en jobb litt utenom det vanlige.»
2. ↑  «Vålerenga - Norway Cup 2006 - Robin Grov». *YouTube.com*. YouTube. Besøkt 26. mars 2024.
3. ↑  «TV 2 kjøper norsk ishockey». *aftenposten.no*. 29. mai 2013. Besøkt 26. mars 2024.
4. ↑  «Commentator listing for Robin Grov». *icdb.tv*. ICDb. Besøkt 26. mars 2024.
5. ↑  «Commentator listing for Robin Grov». *icdb.tv*. ICDb. Besøkt 26. mars 2024.
6. ↑  «Robin Grov - Oslos Stolthet». *oslostolthet.wordpress.com*. Besøkt 26. mars 2024.
7. ↑  «KLANSSTYRETS ÅRSMELDING 2017- 2018». *klanen.no* **(norsk)**. Klanen. 17. mars 2018. Besøkt 26. mars 2024. «Robin er klanstyrets lengstlevende vara og trives godt med det. Robin som alle andre som har vært i styret en stund vet at det er liten praktisk forskjell på dette.»
8. ↑  Marius Skjelbæk (26. november 2020). «Marius Skjelbæk på X». *Twitter.com*. Besøkt 26. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* (no) Profil hos ICDb
* (no) Robin Rrov hos Heia Fotball