recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Equmeniakyrkan** er det midlertidige navnet på et kirkesamfunn i Sverige. Det blei stifta i 2011 som **Gemensam Framtid** (**GF**), og var en sammenslåing av frikirkesamfunnene Metodistkyrkan, Baptistsamfundet og Missionskyrkan. Mange navneforslag for det nye samfunnet har blitt lagt fram, men man kom ikke fram til ett enkelt forslag. I 2013 fikk samfunnet et formelt navn, Equmeniakyrkan. Siden 2007 har samfunnet hatt en felles ungdomsorganisasjon kalt equmenia. Formelle beslutninger om å fusjonere med de andre samfunnene blei behandla i kirkesamfunnenes konferanser i 2008, 2009 og 2010, før den endelige beslutningen blei gjort i 2011. Kirkekonferansen i Linköping (mai 2012) valgte Lasse Svensson som leder samt Olle Alkholm og Sofia Camnerin som nestledere.

Diskusjon i forkant av stiftelsen
---------------------------------

Noen av de mer omstridte spørsmålene i samtalen mellom de tre samfunna er synet på forsamlingenes selvstendighet, distriktenes rolle, kriterier for medlemskap, terminologi og dåpssyn. Baptistsamfunnet bygger på sjølstendige, suverene lokale forsamlinger, mens metodistkirka har et episkopalt kirkestyre og misjonskirken hadde et kirkestyre som baserte seg på en tilsynsfunksjon over menighetene. Vigsel av likekjønna par har til en viss grad vært et betent tema. Denne skillelinja går innad i de tre samfunnene, snarere enn mellom dem. Det at noen lokale forsamlinger har hatt nært samarbeid med andre kirker som for eksempel menigheter innen Evangelska Frikyrkan og pinsemenigheter, men iblant også Svenska kyrkan. Flere baptistforsamlinger har søkt eller har planer om å søke medlemskap i Evangeliska Frikyrkan.

Eksterne lenker
---------------

* Equmeniakyrkan - offisielt nettsted
* Barndop stötesten i ny storfrikyrka (TV4 og TT)
* Lasse Svensson vann kampen om kyrkoledarposten i GF (Dagen)[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LIBRIS **·** LIBRIS
 |
Snøballdeponi
En **snøball** er en ball av snø, vanligvis laget ved å presse sammen kram snø med hendene til en om lag knyttnevestor ball. Man kan bruke snøballer til å lage snømann, snølykt og lignende, og til å holde snøballkrig.

Studenter i Oxford ruller en kjempesnøball.  Foto: Kamyar Adl 
En snøball kan også være en større ball av snø som har blitt laget ved å rulle en liten snøball bortover et snødekt strekke. Den lille snøballen vokser ved at den klabber på seg mer snø etter hvert som den blir rullet bortover. Begrepet «snøballeffekt» kommer fra dette.

Hvor hard snøballen blir, avhenger av tilstanden til snøen den er laga av og hvor hardt snøen er pakka sammen.

Snøballen i historien
---------------------

*Vinter* av Ambrogio Lorenzetti
Snøballkrig er kjent som en lek fra middelalderen. Ambrogio Lorenzetti (ca. 1290–1348) lot sin malte personifisering av vinteren holde en snøball.

5. mars 1770 ledet snøballpepringen mot britiske soldater og følgende hendelser til Bostonmassakren, som igjen ble en av gnistene som satte i gang den amerikanske revolusjonen.

Naturlige snøballer Jeg elsker snøballer
----------------------------------------

Snøballer kan også oppstå naturlig ved at snø ruller ned en bratt skråning eller hvis vinden blåser snøballen bortover.

* Isballer skalp av vind og strøm Isballer skalp av vind og strøm
* Et bilde fra Italia i middelalderen hvor folk kaster snøballEt bilde fra Italia i middelalderen hvor folk kaster snøball
* Snøball rullet av vinden Snøball rullet av vinden

Eksterne lenker
---------------

* (en) Om snøballkriger i middelalderen
Glassmaleri som viser brorskapets virksomhet
Plakett om grunnleggelsen av brorskapet
**Sankt Eligius’ veldedige brorskap** (*Confrérie des Charitables de Saint-Éloi*) er en fransk veldedig, nå sekulær, organisasjon som spesielt arbeider med gravferder.

Brorskapet ble dannet 1188 under en stor pestepidemi som rammet Artois og Flandern. I frykt for smitte ønsket ingen å behandle syke eller begrave de døde. Innbyggerne flokket til kirkene for å be til sin lokale skytshelgen, Sankt Eligius, som en siste utvei for å stanse epidemien. Det var da to hovslagere, Gautier og Germon, fra henholdsvis Béthune og Beuvry, opplevde at Sankt Eligius viste seg i deres drømmer og ba dem møtes på Matteus’ festdag og grunnlegge et brorskap, med forsikring om at pesten ikke ville komme i nærheten av dem.

Brorskapet tok ansvar for å gi brød til de fattige, ta vare på syke, trøste de døende, begrave de døde og gi dem en bisettelse. Gautier og Germon fikk snart støtte av innbyggere i de to byene, og da pesten forsvant, bestemte de seg for å fortsette oppdraget.

I 1853 ga biskopen av Arras, Pierre-Louis Parisis, brorskapet valget mellom om å underkaste seg kirkens tilsyn eller bli oppløst.[] Brorskapet nektet og ble derfor sekulært.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Confrérie des Charitables de Saint-Éloi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Gudny Dahlen** (født **Gudny M. Solvoll**; 29. september 1942 på Ulefoss i Telemark) er en norsk artist som både synger, spiller trekkspill og komponerer låter.

Dahlen startet sin musikalske karriere som ung trekkspillmusiker ved å spille til dans i bygda. I voksen alder fikk hun platekontrakt med *Busk Records*, hvor hun utga en lang rekke kassetter. Disse kassettene har senere blitt utgitt på CD. Gudny Dahlen innspilte sin første kassett hos *Busk Records* i 1983. I tillegg til egne komposisjoner er det i hovedsak norske, svenske og amerikanske slagere som går igjen på hennes utgivelser. Hennes første opptreden i riksdekkende radio var som gjest i NRKs radioprogram Nitimen. Hun har senere vært med NRKs TV-programmer i Da Capo!, Norge Rundt og Norgesvinduet.

Gudny Dahlen er bosatt i utkanten av Ulefoss. Ved siden av å holde konserter og spille inn musikk i Norge har hun også opptrådt i utlandet, spesielt i USA og etter hvert også i Spania. I USA har hun utgitt CD-en *Songs of Norway*. To av hennes best kjente sanger er *Bestemorvalsen* og *Dagen er din*.

Diskografi
----------

* 1983: *Gudny*
* 1984: *Vi ses igjen*
* 1985: *Dagen er din*
* 1986: *Lyckliga gatan*
* 1987: *Gudny Dahlen og Leif Stangvik*
* 1988: *Livets drøm*
* 1990: *Liljor*
* 1992: *Jul med Gudny*
* 1995: *Når du smiler*
* 1995: *Gudny Dahlens beste melodier*
* 1997: *Bestemorvalsen*
* 1998: *God jul*
* 2000: *Så länge solen ger oss ljus*
* 2002: *Svend Svane*
* 2004: *Mest av alt*

Referanser
----------

1. ↑  «Da Capo!». *nrk.no*. 25. april 1995. Besøkt 12. mai 2022. «"Skigardsvise" og "Doggdråpedag i desember" er to melodier vi forbinder med kveldens hovedgjest i Da Capo fra Bergen, nemlig Stanley Jacobsen. Andre gjester er trekkspilleren Gudny Dahlen og folkemusiker Heidi Løvlund. Da Capo orkesteret ledes av Jan L. Jacobsen. Programleder: Kjell Fuglehaug. Regi: Anne Magnussen»
**USAs uinnlemmede territorier** (engelsk: *unincorporated territories*; spansk: *territorios no incorporados*) er områder kontrollert av den amerikanske føderale staten, men som ikke er «innlemmet» når det gjelder amerikansk forfatningsrett. I uinnlemmede territorier kommer den amerikanske grunnloven bare delvis til anvendelse. Grunnleggende rettigheter er gitt anvendelse gjennom lovvedtak, men andre konstitusjonelle rettigheter er ikke tilgjengelige. På denne bakgrunn blir territoriene iblant omtalt som kolonier.

Der er 13 uinnlemmede territorier, med et totalt landareal på omtrent 12 000 km² og en befolkning på ca. fire millioner; Puerto Rico utgjør det klart største både når det gjelder areal og befolkning.

Liste over uinnlemmede territorier
----------------------------------

* Amerikansk Samoa
* De amerikanske Jomfruøyer
* Baker Island
* Guam
* Howland Island
* Jarvis Island
* Johnston Atoll
* Kingman Reef
* Midway Atoll
* Navassa Island
* Nord-Marianene
* Puerto Rico
* Wake Atoll

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2021. Besøkt 19. januar 2021.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
2. oppl. 32 bind
***Svensk uppslagsbok*** er en svensk encyklopedi som ble utgitt i to opplag mellom 1929 og 1955.

Første opplag
-------------

Det første opplaget ble påbegynt i 1929 av Baltiska förlaget AB, men virksomheten ble i 1931 overtatt av selskapet Svensk uppslagsbok AB. Verket omfatter 30 bind og et tilleggsbind. Forordet i første bind er datert februar 1929.

Utgivelsen konkurrerte med Nordisk familjeboks tredje opplag (konsentrert, 1923–1937) og i forordet forklares dette på følgende måte:

> [Det finnes allerede flere ... men vi mangler] det store, vidtfavnende, av spesialsakkyndige utarbeidede verket, utgitt til en slik pris at man ikke på grunn av prisen trenger å tvile på muligheten til å anskaffe det.
> 
> 
> 

Man påpekte som et viktig prinsipp at samtlige artikler var skrevet av fagfolk og signert.

Andre opplag
------------

Det andre opplaget ble oppgitt å være omarbeidet fra grunnen av og vesentlig utvidet. På hver side angis det til hvilket år opplysningene er oppdatert. Verket omfatter 32 bind, og utgivelsen foregikk fra 1947 til 1955. Selskapet Svensk uppslagsbok AB skiftet navn til Förlagshuset norden AB etter 1945.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Gjensidigestiftelsen** er Norges største stiftelse, og er både en betydelig finansiell aktør og en viktig bidragsyter til samfunnsnyttige formål.

Gjensidigestiftelsen gikk fra å være en allmennyttig stiftelse til en finansstiftelse da Gjensidige Forsikring (Gjensidige) ble omdannet til et allmennaksjeselskap (ASA) i 2010. Etter børsnotering av Gjensidige i 2010 eier Gjensidigestiftelsen i dag ca. 62,24 % av aksjene i Gjensidige.

Gjensidigestiftelsens formål er å forvalte det langsiktige eierskapet i Gjensidige, videreformidle sin andel av aksjeutbytte til Gjensidiges skadeforsikringskunder, utdele midler til samfunnsnyttige formål og forvalte kapitalinntektene fra spredningssalget i Gjensidige.

Siden 2007 har Gjensidigestiftelsen utbetalt totalt 25 milliarder kroner i kundeutbytte til Gjensidiges skadeforsikringskunder. i 2022 blir det tilbakeført nesten 2,3 milliarder kroner. 

Det ideelle formålet er å skape gode liv i et trygt samfunn gjennom å støtte frivillige organisasjoner og ildsjeler. Siden Gjensidigestiftelsen ble etablert i 2007 har over 10 000 ulike prosjekter fått til sammen over 3,2 milliarder kroner i støtte. 

Stiftelsen har to årlige søknadsfrister, én for sommeraktiviteter for barn og unge, og en høstutlysning som har som formål i 2022 å skape aktivitetstilbud til alle.  I tillegg har stiftelsen egne satsinger utenom søknadsfristene som blant annet bidrag til regjeringens førstehjelpsdugnad "Sammen redder vi liv", Trygge norske byer, Livsløpsprogrammet til Stine Sofies Stiftelse og bedre lokal beredskap. 

Administrerende direktør i Gjensidigestiftelsen fra 1. september 2021 er Ingrid Riddervold Lorange.

Referanser
----------

1. ↑  Fra «Eierskapet i Gjensidige Forsikring ASA», stiftelsens nettsted Arkivert 4. august 2020 hos Wayback Machine. «Stiftelsen eier ca 62 prosent av Gjensidige etter nedsalget i forbindelse med Gjensidiges børsnotering i desember 2010. Stiftelsens eierskap i Gjensidige er langsiktig, med et vedtektsfestet mål om å eie minst 60 prosent.»
2. ↑  «Kundeutbyttet er tilgjengelig: Slik fungerer det». *gjensidige.no/godtforberedt*. Besøkt 28. juni 2022.
3. ↑  «Home». *Gjensidigestiftelsen*. Besøkt 28. juni 2022.
4. ↑  «Egne satsinger». *Gjensidigestiftelsen*. Besøkt 28. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Hvitbukhavørn** (*Haliaeetus leucogaster*) er en dagaktiv rovfugl tilhørende haukefamilien. Den ble taksonomisk beskrevet første gang i 1788 av Johann Friedrich Gmelin, er nært beslektet med brunhavørn, og begge artene beskrives noen ganger som en superart. Som fullvoksen beskrives hvitbukhavørnen som en distinkt fugleart med sitt hvite hode, bryst, vingefjær og stjert. Oversiden er skifergrå, og de sorte underfjærende står i kontrast mot de hvite vingefjærene. Stjerten er kort og kileformet, som hos alle havørn. Den er forholdsvis smal og langhalset, med lite hode og brede vinger. Som hos de fleste rovfuglarter er hunnen større enn hannen, og kan være 90 cm lange med et vingespenn på inntil 2,2 meter, og veie 4,5 kg. Ikke fullvoksne fugler har brun fjærdrakt som blir gradvis hvitere gjennom hamskifte, og anlegger fjærdrakt som voksen ved en alder på fem til seks år. Dens rop er som høylytte gåseskrik.

Ved innsjøen Chilika i Vest-Australia
Hvitbukhavørn lever i India, Sri Lanka, Sørøst-Asia og Australia, langs kystlinjer og større vassdrag. Den hekker og jakter i nærheten av vann, og fisk utgjør om lag halvparten av dens føde. Hvitbukhavørn er revirhavende, og danner monogame par. Den spiser også åtsler og en rekke ulike dyr. Den globale populasjonen av hvitbukhavørn kategoriseres som livskraftig, men den har blitt redusert i deler av Sørøst-Asia, som i Thailand, og også i det sørøstlige Australia. Den er kategorisert som truet i Victoria, og som sårbar i Sør-Australia og Tasmania. Den største trusselen mot arten er menneskelig aktivitet, både i form av forstyrrelser i hekketiden og avvirkning av egnede trær til reder. Hvitbukhavørnen er hellig for urbefolkningen i enkelte deler av Australia, og er omtalt i sagn over hele sitt utbredelsesområde.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Australia, Bangladesh, Brunei, Filippinene, Hongkong, India (Andamanene), Indonesia, Kambodsja, Kina, Laos, Malaysia, Myanmar, Papua Ny-Guinea, Singapore, Sri Lanka, Taiwan, Thailand, Øst-Timor, Vietnam og Øst-Timor.

Referanser
----------

1. 1 2  BirdLife International. 2020. Haliaeetus leucogaster. The IUCN Red List of Threatened Species 2020: e.T22695097A175531008.. Besøkt 12. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hvitbukhavørn* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *hvitbukhavørn* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hvitbukhavørn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hvitbukhavørn* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *hvitbukhavørn* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *hvitbukhavørn* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Haliaeetus leucogaster* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Haliaeetus leucogaster* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Haliaeetus leucogaster* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**David Phelps** (født 1969) er en amerikansk vokalist, sangforfatter og arrangør som er mest kjent for sitt engasjement som tenor og solist i Gaither Vocal Band. Han deltok der i åtte år, så gikk han solo, men har siden kommet tilbake til utgangspunktet. Både mens han var i Gaither Vocal Band og senere har han gitt ut en rekke soloalbum, inkludert tre album med julesanger. Med Gaither Vocal Band deltok han i seks av Billy Grahams møtekampanjer. Fra 1994 til 1996 var han artist-in-residence i First Baptist Church, Hurst (Texas). 

David Phelps er en lyrisk tenor med evne til å holde høye toner i lang tid. Opptak fra konserter viser at han har mer enn tre oktavers spenn i sin stemme. Dette kan oppleves både på *Just As I Am* fra albumet Revelation og på konserter. I Gaither Vocal Band nyttet man ofte dette spennet. 

Han er gift med Lori, de har fire barn og bor i nærheten av Franklin (Tennessee). I oktober 2008 holdt han konserter i Haugesund og Bergen.

Diskografi
----------

### Solo studioalbum

* 2008 The Voice
* 2005 Life is a Church
* 2004 Revelation
* 2001 David Phelps
* 1994 Journey to Grace

### Solo livealbum

* 2008 O Holy Night CD/DVD (Live with guest appearance by Jack Daniels)
* 2007 Live in Birmingham CD/DVD
* 2006 Legacy of Love CD/DVD (Certified Gold)

### Solo julealbum

* 2007 One Wintry Night
* 2000 Joy, Joy

### Med Gaither Vocal Band

* 2004 Greatest Hits
* 2003 A Capella
* 2002 Everything Good
* 2000 I Do Believe
* 1999 God Is Good
* 1998 Still the Greatest Story Ever Told
* 1998 Hawaiian Homecoming

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) David Phelps på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) David Phelps på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) David Phelps på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) David Phelps på AllMusic Rediger på Wikidata
* "When God Dips His Love" video

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Mulig plassering av Marhashi, øst for Sumer og Elam.
**Marhaši** (i eldre kilder **Warakshe**) var et rike som lå øst for Elam på det iranske platået. Det er kjent fra mesopotamiske kilder, og den presise beliggenheten er ikke identifisert. En inskripsjon som tilskrives Lugal-Anne-Mundu av Adab (kjent fra senere eksemplarer) nevner landområdet blant de sju provinsene i hans rike, mellom navnene Elam og Gutium. 

Det er kjent at Awan-kongene i Elam stod overfor et opprør ledet av noen sumerere som førsøkte å få kontroll over markedet i Warakshe, et kongerike som tilsynelatende lå nær Elam på det iranske platået, og som var rikt på luksus produkter av alle typer, spesielt edelstener. Under det akkadiske rike ble Warakshe erobret av Sargon av Akkad, og kongen Sidgau av Warakshe, sammen med Luh-Ishan av Awan, gjorde opprør uten hell mot Rimush, mens Hishep-ratep av Awan i allianse med Warakshe ble beseiret av Naram-Sin.

Kong Shulgi av det tredje dynastiet i Ur giftet bor sin datter Nialimmidashu til kong Libanukshabash av Marhashi i hans tjuesjette år, i et forsøk på en allianse, men dette ble kortvarig, for Shulgis etterfølger Amar-Sin måtte føre krig mot den neste kongen, Arwilukpi.
**Lennart Lorås** (født 1979) er en norsk professor med systemisk familieterapi som spesialfelt. Han er ansatt som professor ved Høgskulen på Vestlandet, professor II ved VID Vitenskapelige Høgskole i Oslo og visiting professor ved Tavistock Clinic i UK. Han tok doktorgrad i systemisk psykoterapi i 2016 med temaet psykisk helsevern og familieterapi. Lorås er redaktør for *Fokus på familien.* Han driver også egen privat praksis.

Artikler og publikasjoner i utvalg
----------------------------------

De siste årene har Lorås publisert en rekke artikler som for eksempel:

* Lorås, L. (2016). Systemisk familieterapi og Helsedirektoratets krav innen barne- og ungdomspsykiatrien i Norge. Fokus på Familien. 44(2), 93-112.
* Lorås, L. Bertrando, P, & Ness, O. (2017). Researching systemic therapy history: In search of a definition. Journal of Family Psychotherapy, 28(2), 134-149.
* Lorås, L. & Sundelin, J. (2018). The multi-epistemological systemic therapist: A qualitative study. Australian and New Zealand Journal of Family Therapy. 39, 408-420.

  

Lorås er også redaktør/forfatter for flere bøker som er utgitt eller nært forestående, som: *Håndbok i Familieterapi* (2019), *Håndbok i Individualterapi* (2021), *Samtaler i relasjonelt arbeid* (2021), *Håndbok i foreldreveiledning*, *Releasing the tangled web of incest* med flere. Han har tidligere sittet i styret av Norsk Forening for Familieterapi (NFFT). Lorås foreleser og veileder i tema relatert til systemisk terapi og praksis. Han driver egen privat praksis gjennom Lorås Systemisk terapi og veiledning.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Lennart Lorås hos www.hvl.no
* NFFT: Board 2017 - 2019 Arkivert 11. november 2021 hos Wayback Machine.
Småbruk eller seter i Øvre Fjellstul, mellom Blefjell og Hardangervidda.
**Småbruk** er en betegnelse på selveiende gård, der tilgang på dyrefor (høy) og arealstørrelse og beskaffenhet gjorde at driftsformen tillot fra ingen til 3 vinterforede kyr eller kalver eller et noe høyere antall sauer eller geiter. Disse sammen med hønse- og eggproduksjon samt deltid intensiv dyrking av nytteplanter til eget bruk og litt salg, gjorde at behovet for tilleggsinntekter ble merkbart. Mange småbrukere var derfor deltid- og sesongarbeidere i tillegg, noe som også gjaldt for husmenn.

Attåtnæring
-----------

Langt på vei var det mulighetene for attåtnæring som avgjorde hvor mye gårdsbrukene ulike steder i Norge ble oppdelt. I kyst-Norge var bøndene vel så mye fiskere og sjøfolk som jordbrukere. Da var det sjøen som skulle skaffe pengeinntektene, ikke jordbruket. Jordbruket ble da drevet hovedsakelig for en viss sjølberging med jordbruksprodukter.

Fra begynnelsen av 1900-tallet oppmuntret den norske stat til å opprette småbruk. På den tiden gjaldt det å få flest mulig i arbeide, og i mellomkrigstiden var det også en del småbrukskoler, eksempelvis Hedmark småbruksskole og Blæstad småbrukskole.

Vanskelig å vurdere størrelse
-----------------------------

En stor kystgård blir liten sett med perspektiv fra flatbygdene på Østlandet hvor det var åker og eng som ga inntekt. Sett i ettertid kan vurdering av arealer med innmark gi feilaktige inntrykk. Gårdene i fjellbygdene hadde ikke store arealer innmark. Det var utmarka som ga både fôr og beite. Korn kunne man knapt dyrke. Antall mål areal var derfor ikke noe klar indikasjon på om noe var småbruk. Der kunne være store fjellarealer til bruk som for det som ellers ser ut som småbruk. Utnytting av utslåtter og beitemark varte lengre med småbruk, men er nå i forfall.

Se også
-------

* Gård
* Våningshus
* Kårbolig

Referanser
----------

1. ↑  *Melding om Hedmark småbruksskole og lærlingskolen for gartneri og hagebruk : skoleåret*, Nasjonalbiblioteket
2. ↑  *Blæstad småbrukskole 1923-1948*, ebok, Nasjonalbiblioteket

Eksterne lenker
---------------

* «Konsesjonsplikt ved salg av småbruk?», Bondelaget.no
* «Nå vil «alle» ha sitt eget småbruk», *NRK Sørlandet* 4. desember 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Leucospidae** er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Gruppen omfatter rundt 135 kjente arter fordelt på 4 slekter. Det er funnet 8 arter i Europa, de finnes ikke i Norge. Ulikt de fleste andre Chalcidoidea er disse middelsstore, kraftig bygde vepser. De er trolig nærmest beslektet med Chalcididae.

*Leucospis dorsigera* på fennikel

Utseende
--------

Middelsstore (4–17 mm), nokså kraftige vepser, gjerne farget i gult eller rødt og svart. Hodet er nokså lite, antennene trådformede. Forkroppen (thorax) er noe sammanklemt fra sidene. Fram- og mellombeina er nokså slanke, bakbeina har svært fortykkede hofter (coxae) og lår (femorae), sistnevnte med én eller flere tenner på innsiden. Leggen er krummet slik at den kan foldes inntil låret. Bakkroppen er noe sammentrykt fra sidene. Hos hannen ser det ut som om den bare består av tre ledd, siden det tredje og de utenforliggende leddene er vokst sammen til et skjold. Hos hunnen kan eggleggingsrøret være ganske kort, hvis det er forlenget, bøyer det seg oppover og framover over ryggen på insektet, dette er et unikt trekk for familien. Vingene kan foldes sammen som hos stikkveps. Forvingen har en smal åre langs framkanten i de innerste 2/3, et lite vingemerke og en buet åre nær vingespissen.

Levevis
-------

Leucospidene er, så langt man kjenner til, parasitoider som angriper broddveps (Aculeata), særlig solitære bier (Apoidea) men også graveveps (Sphecidae) og murerveps (Eumeninae). Vertslarvene ligger gjerne inne i ved eller i kamre av leire, og hunnen kan bruke opptil tre timer på å bore seg ned til den. Hunnen legger egg også om vertslarven er død eller angrepet av en parasitoid, det ser ut til at leucospide-larven kan klare seg med en død larve eller en parasitt-larve som føde. Eggene er uvanlig store, hos *Leucospis gigas* opptil 3 mm lange. De voksne vepsene besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og kurvplanter.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* ordenen vepser, (Hymenoptera)
	+ gruppen stilkvepser, Apocrita
		- gruppen Proctotrupomorpha
			* gruppen Chalcidoidea
				+ familien **Leucospidae**
					- *Leucospis* Fabricius, 1775 – ca. 100 arter, 8 i Europa, nord til Tyskland og Ukraina
					- *Micrapion* Kriechbaumer, 1894 - 12 arter
					- *Neleucopsis* Bouček, 1974 - bare én art
					- *Polistomorpha* Westwood, 1839 - 7 arter

Referanser
----------

1. ↑  Leucospidae Walker, 1834 - itis.gov

Kilder
------

* Natural History Museum, Universal Chalcidoidea Database
* Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Leucospidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Leucospidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Leucospidae* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Leucospidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Leucospidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Leucospidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Leucospidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Leucospidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Freddy Rodriguez** (født 9. februar 1931 i Denver i Colorado i USA, død 25. mars 2020 samme sted) var en amerikansk jazzmusiker (alt- og tenorsaksofon).

Liv og virke
------------

Rodriguez lærte seg å spille klarinett fra 1942 ved Baker Junior High School i hjembyen. Snart ble han influert av Artie Shaw.[] Under inntrykk fra Coleman Hawkins og Lester Young gikk han da han var ved West High School over til alt- og tenorsaksofon.[]

Han besøkte konserter holdt av gjestende jazzpersonligheter i Rainbow Ballroom og begynte så sin karriere som profesjonell musiker.

I 1948 ble han soldat, og spilte i et militærorkester stasjonert ved Seattle. Ved siden av opptrådte han med mange musikere som var rundt på turneer.

I 1958 flyttet han med sin familie til New York City, men det var ikke lett for ham å få fotfeste i jazzmiljøene der[]. I 1960 flyttet familien til Los Angeles i håp om å unnslippe den prekære arbeidssituasjonen.[] I 1962 og 1963 spilte ham med Charles Lloyd i Gerald Wilsons storband. Han arbeidet med Horace Tapscott og med Harold Land og ledsaget sangeren Nancy Wilson. Så tilhørte han Tommy Peltiers Jazz Corps, som opptrådte på Lighthouse Cafe i Hermosa Beach. Sammen med ham spilte han inn plater på merket Pacific Jazz, og likeså med Roland Kirk. Tom Lord opplister fire innspillinger av Rodriguez mellom 1963 og 1965.

I 1968 fikk Tommy Peltier lyskebrokk og det hans jazzkarriere til dens ende, og hans Jazz Corps ble oppløst. I 1973 reiste Rodriguez med sin familie tilbake til Denver, og livnærte seg også i andre yrker. Han spilte hele tiden musikk ved siden av. I 40 år spilte han der hver onsdag i klubber – i 20 år i El Chapultepec, siste gang tre uker før sin død. Rodriguez komponerte salmekoralen *We Lift Our Hands*.

Etter en infeksjon av koronavirus SARS-CoV-2 ble han innlagt på sykehus, og etter ti dager døde han der som følge av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Denver Post, John Wenzel, «Denver jazz legend Freddy Rodriguez, Sr. dies from coronavirus complications», verkets språk engelsk, utgitt 26. mars 2020, besøkt 13. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   U.S. deaths near 100,000, an incalculable loss, besøkt 27. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Nachruf (Denver Post)
4. ↑  Pacific Jazz Records
5. ↑  Tom Lord: The Jazz Discography Arkivert 29. mars 2020 hos Wayback Machine.
6. ↑  Eintrag (Sheetmusicplus)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Freddy Rodriguez (saksofonist) på Discogs Rediger på Wikidata
* Portrett

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Mai Camilla Munkejord** (født 1977 i Haugesund, bosatt i Bergen) er en norsk samfunnsforsker og professor i interkulturelle studier ved NLA Høgskolen siden 2022. Munkejord har hovedfag i sosialantropologi (2002) og doktorgrad i kultur- og lokalsamfunnsforskning (2009), begge fra Universitetet i Tromsø. Hun har forsket på en rekke tema som migrasjon, sted, stedstilknytning, kjønn, entreprenørskap, inkluderende arbeidsliv og innovasjon i offentlig sektor. Hun ble professor i rurale studier ved Universitetet i Tromsø (2015), og noe senere i innovasjon, entreprenørskap og regional utvikling ved Høgskulen på Vestlandet (2019). De senere årene har Munkejord forsket og publisert mest på tema som aldring, eldreomsorg og eldres hverdagsliv i både norsk, samisk og taiwansk kontekst.

I 2022 utga Munkejord en selvbiografisk bok med tittelen *La masken falle – en personlig fortelling om å gi slipp på barndomstraumer*. Boken omhandler sammenhenger mellom fortid og nåtid, og belyser hvordan barndomstraumer, i forskningslitteraturen kalt relasjonelle traumer, kan komme til overflaten som symptomer som kan være vanskelige å forstå. Boken viser også hvordan vi kan sette oss fri fra slike traumer.

Utvalgte publikasjoner:
-----------------------

* Mai Camilla Munkejord (2011). *Hjemme i nord - om bolyst og hverdagsliv blant innflyttere i Finnmark*. Orkana akademisk. s. 262. ISBN 9788281041516.
* Mai Camilla Munkejord (2022). *La masken falle - en personlig fortelling om å gi slipp på barndomstraumer*. Calidris Forlag. s. 175. ISBN 9788293926535.

**Andre kilder:** Biblioteksentralen: 5; LinkedIn: 6; Orcid: 7

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Munkejord, Mai Camilla 1977-, besøkt 30. desember 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Profil på NLA Høgskolens nettside
* Profil på Høgskulen på Vestlandets nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ORCID **·** CRIStin
 |
Freikollen og Lågfjellet sett fra Flatsetøya sør for Frei. Foto: Harald Oppedal 
**Freikollen** er et fjell i Kristiansund kommune, Møre og Romsdal. Det er med sine 629 moh det høyeste fjellet i kommunen, og ligger plassert på øya Frei. Nærliggende topper er Lågfjellet (488 moh), Snipå (455 moh), Møstabjønn (331 moh). Det er god utsikt over Kristiansund og ytre deler av Nordmøre fra toppen.

Friluftsliv
-----------

Freikollen er et mye brukt turmål, og det er konkurranse om å ha flest bestigninger årlig. De som har 25 bestigninger eller mer notert i besøksprotokollen får diplom fra Kristiansund og Nordmøre Turistforening. Besøksboken ligger ved hovedvarden på toppen. Det årlige besøket ligger rundt 20.000.

Det er en egen varde for barn på toppen, denne står syd for den store. Her er det egen besøksbok for barn i alderen 0-12 år. Barna må bestige toppen like mange ganger som de fyller år for å få diplom. Et barn på ett år må bestige toppen en gang, to år – to ganger ...

I 2009 ble det for første gang arrangert motbakkeløp til toppen av fjellet, Freikollen Opp.

Se også
-------

* Freikollen Opp

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 8. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 4. juli 2015.
3. ↑  Kristiansund og Nordmøre Turistforening Bokkasse for barn på Freikollen Arkivert 27. april 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Turbok.no *Turbeskrivelse, bestigning fra øst*  [PDF]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Markedsplassen
St Just Cornwall
**I St Just** (uttale: *Lannust*)) er en by og et sogn i Penwith-distriktet i Cornwall, England. Soknet omfatter byen St Just og de nærliggende bosetninger Trewellard, Pendeen og Kelynack. Det er avgrenset av menighetene i Morvah i nordøst, Sancreed og Madron øst, St. Buryan og Sennen i sør og mot havet i vest. Sognet omfatter 3 075 ha land. Byen St. Just er den vestligste byen på fastlandet i Storbritannia og ligger om lag13 km vest for Penzance. St Just kommune hadde en befolkning på 4 637 ved folke-og boligtellingen 2011).

St Just ligger i Cornwall. Det er klassifisert som et «Area with Outstanding Natural Beauty» (AONB). Nesten en tredjedel av Cornwall har AONB-status, med samme status og beskyttelse som en nasjonalpark. St. Just er en av bare to byer som er inkludert i Cornwall's AONB-liste.

Historie
--------

Identiteten til Helgenen Saint Just, er ikke kjent. Cornwall's lange motstand mot påbud fra Canterbury og Paven i Roma gjør det mest sannsynlig at helgenen var, som noen kilder hevder Justus av Canterbury. En annen mulighet er en Helgen fra det 6. eller 7. århundre, Saint Iestyn, som sies å være sønn av en hersker av Dumnonia, William av Worcester som hersket på 1470-tallet. Det er funnet bentester i kirken som antas å stamme fra Justus.
Blant de forhistoriske antikviteter i nærheten er Ballowall Barrow er en innelukket grav.

St. Just er et av de gamle gruveområdene i Cornwall og rester av gammel før-industriell og mer moderne gruvedrift har hatt en betydelig innvirkning på det nærliggende landskapet.

### Kirker og skoler

I St Just Methodist Free Church
Soknekirken i St Just er en kirke fra 1500-tallet. I 1336 ble kirken bygd og innviet av John Grandisson, biskop av Exeter, men bare koret av denne kirken har 
overlevd og kirkeskipet og søylene er fra det 15. århundre. Det er to metodist-kirker.

I St. Just ligger Cape Cornwall skole som også er skole for nabodistriktene Sennen, Sancreed, Pendeen, St. Buryan .

Referanser
----------

1. ↑   (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 29. juli 2014.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 13. februar 2015.  Parameteren `|archiv-url=` støttes ikke av malen. Mente du `|archive-url=`?) (hjelp); Parameteren `|offline=` støttes ikke av malen. Mente du `|url-status=`?) (hjelp); Parameteren `|archiv-datum=` støttes ikke av malen. Mente du `|archive-date=`?) (hjelp)
3. ↑  Watts, Victor. *The Cambridge Dictionary of English Place-names* (1st paperback utg.). Cambridge University Press. s. 520. ISBN 978-0-521-16855-7.
4. 1 2  *Cornish Church Guide* (1925) Truro: Blackford; p. 114

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Maia**, også kalt **20 Tauri**, er den fjerde mest lyssterke stjernen i stjernehopen Pleiadene. Maia er en blå kjempestjerne av spektral-klasse B8 III, og en kvikksølv-mangan stjerne. Dens tilsynelatende størrelsesklasse er 3.86. Stjernen er oppkalt etter nymfen Maia i gresk mytologi.

Maia ble av astronomen Otto Struve feilaktig antatt å være en variabel stjerne. Struve foreslo å definere **Maia variablene** som en egen klasse stjerner, som blant annet inkluderte Gamma Ursae Minor. Imidlertid har Maia og flere andre innenfor denne klassifiseringen, senere vist seg å være stabile stjerner.

Maia i populær-litteraturen
---------------------------

Stjernen Maia er personifisert i barneboken Mary Poppins, som ble utgitt i 1934. I denne boken ankommer Maia England for å foreta juleinnkjøp for de andre stjernene blant Pleiadene.

Referanser
----------

1. ↑  James Kaler, Professor Emeritus of Astronomy, University of Illinois: Stars: Maia Arkivert 4. juli 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maia (star) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Maia i SIMBAD Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Freddie Prinze** (født **Frederick Karl Pruetzel** 22. juni 1954 i New York City i New York, død 29. januar 1977 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller og standupkomiker. Prinze var stjernen i 1970-serien *Chico and the Man*. Han er far til skuespilleren Freddie Prinze jr.

Prinze ble født Frederick Karl Pruetzel ved St. Clair Hospital i New York City, sønn av Edward Karl Pruetzel og hans kone Maria Graniela Pruetzel. Hans mor var fra Puerto Rico, og hans far var en ungarsk jødisk immigrant som hadde kommet til USA i 1934. Prinze identifiserte seg som puertoricaner, og for komiske formål kalte seg «Hungarican».

Prinze led av depresjon, og 28. januar 1977 skjøt han seg selv med en liten halvautomatisk pistol etter å ha snakket i telefonen med sin fraseparerte kone. Han ble 22 år.

I 1977 var dødsårsaken selvmord. I en sivil sak flere år senere, fant en jury ut at hans død var et uhell. Prinze hadde en historie med å spille russisk rulett og skremme vennene sine for sin egen underholdning. Han hadde lagt igjen en lapp om at beslutningen om å ta sitt liv var hans alene.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1994875, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 839, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.filmreference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Freddie Prinze på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Freddie Prinze på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Freddie Prinze på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Freddie Prinze hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Fars hus*** er debutromanen til den norske forfatteren Adelheid Seyfarth utgitt på Aschehoug Forlag i 2005.

Romanen fikk overveldende kritikker og vakte stor oppmerksomhet: *Hadde debutant Adelheid Seyfarth vært engelskspråklig, ville «Fars hus» vært en av årets internasjonale boksensasjoner.» – Bjørn Gabrielsen,* Dagens Næringsliv*.*

Fra Aschehougs sider om Fars hus: 
Mina ser ikke ut som de andre ungene i Solør, bygda som ligger på bredden av de bølgende Finnskogene. Dessuten har hun en mor som ligner lite på de andre mødrene. Minas mor lever et intellektuelt liv i hovedstaden, mens Mina bor hos besteforeldrene. Deres ekteskap preges av og preger det klassesamfunnet som de er del av.
Noen far har Mina ikke hørt snakk om, annet enn det hun plukker opp fra omgivelsenes diffuse inntrykk av noe mørkt, fremmed og truende; en afrikaner som moren traff i Oslo, og som forsvant.
Hvordan kan en forsvunnet afrikaner ha betydning for mange menneskers liv i ei lita bygd i Solør? Hvorfor er det umulig for Mina å bli voksen uten å reise til Afrika for å finne sin afrikanske far? Og hvor nær er det mulig å komme den fremmede?

Seyfarth mottok Aschehougs debutantstipend (2005) og Tanums kvinnestipend (2006) for *Fars hus*.

Omtaler
-------

* Dagens Næringsliv
* Aftenposten
* Dagbladet
* NRK
* Klassekampen[*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑  Dagens Næringsliv
**Roger Bigod** (født ca. 1209, død 1270) var 4. jarl av Norfolk og Earl Marshal av England.

Han var sønn av Hugh Bigod og Matilda Marshal, datter av William Marshal, 1. jarl av Pembroke og Earl Marshal av England. Etter at hans far døde i 1225 ble Roger myndlingen til William de Longespee, 3. jarl av Salisbury. Etter at han giftet seg med Isabella, datter av Vilhelm I av Skottland, ble han også myndling av sin svoger, Alexander II av Skottland, inntil 1228, da han, skjønt fortsatt umyndig, overtok sin fars eiendommer, inkludert Framlingham Castle, men han arvet derimot ikke sin fars tittel før i 1233.

Roger Bigod var eldre halvbror av John de Warenne, 7. jarl av Surrey, som var sønn av William de Warenne, jarl av Surrey. Moren Matilda Marshal var enke etter Hugh Bigod, 3. jarl av Norfolk.

Da den siste av hans mors brødre døde uten en mannlig arving overtok Roger tittelen Earl Marshal av England i 1246. Med sin yngre bror Hugh Bigod (Justiciar) var han blant de mest prominente baronene som kjempet for å ta kontrollen over regjeringen i England fra kong Henrik III av England og støttet Simon de Montfort i det som skulle bli Den andre baronenes krig.

Roger fikk ingen barn og ble etterfulgt av sin nevø, Roger Bigod, 5. jarl av Norfolk.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 15059879j, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10683.htm#i106822, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* M. Morris, *The Bigod Earls of Norfolk in the Thirteenth Century* (Woodbridge, 2005)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Anselm Marshal** | **Earl Marshal**(1245–1269) | Etterfølger:**Roger Bigod** |
| Forgjenger:**Hugh Bigod** | **Jarl av Norfolk**(1233–1270) | Etterfølger:**Roger Bigod** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Kasibaeocera*** er en slekt av biller som lever av og på sopp. De hører til underfamilien dråpebiller (Scaphidiinae) i den artsrike familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

En liten, oval, svært blank dråpebille, brun eller svart. Antenner og bein kan foldes tett inntil kroppen slik at hele billen blir glatt og dråpeformet, og svært vanskelig å få tak på. For ekesmpel er det nesten umulig å plukke opp en slik bille med en pinsett. **Hodet** er bredt med små fasettøyne. Antennene er temmelig lange og ganske tynne, de to innerste og tre ytterste leddene noe tykkere. **Brystskjoldet** (pronotum) er glatt, blankt og hvelvet, fint punktert, med jevnt kurvede sidekanter. **Dekkvingene** er jevnt rundede, glatte, fint punkterte, med en fure (sømstripen) langs innerkanten, men ellers uten lengdestriper. De er tvert avkuttet bak og dekker ikke bakkroppsspissen på levende eksemplarer. På døde eksemplarer i samlinger er ofte bakkroppen skrumpet sammen slik at den er fullstendig dekket av dekkvingene. **Bakkroppen** er tilspisset bak. **Beina** er lange og spinkle.

Levevis
-------

Slekten *Scaphisoma* er knyttet til poresopper (kjuker) som vokser på død ved, trolig har denne slekten et lignende levesett. Dråpebillene er stort sett skogsinsekter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørlige India.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien **dråpebiller, Scaphidiinae** Latreille, 1807
					- Stamme Scaphisomatini Casey, 1893
						* Slekten ***Kasibaeocera*** Leschen & Löbl, 2006
							+ *Kasibaeocera mussardi* (Löbl, 1971)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kasibaeocera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Kasibaeocera* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Macaos flagg Circuito da Guia**|  |
|  |
| Sted | Macao, Kina |
| **Tidssone** | UTC +8 |
| **Hovedløp** | Macaos Grand Prix, WTCC |
| **Lengde** | 6,2 km |
| **Svinger** | 19 |
| **Banerekord** | 2.10,732 (Edoardo Mortara, 2009, F3) |

**Circuito da Guia**, eller **Guia Circuit**, er en gatebane på Macaohalvøya i Macao, Kina. Den er arena for Macaos Grand Prix. Banen har sitt navn etter det historiske fortet Fortaleza da Guia, som ligger øverst på høyden som banen omslutter. 

Banen består av lange rettstrekninger og trange svinger, med egenskaper som en typisk gatebane - trang, humpete og med begrensede muligheter for forbikjøring. Banen skiller seg imidlertid fra andre gatebaner på to områder - høydeforskjeller (over 30 meter mellom høyeste og laveste punkt på banen) og en svært lang hovedlangside som muliggjør topphastigheter på opptil 275 km/t i Formel 3-biler. Som en følge av dette anses banen som en av de mest krevende i verden, både med hensyn til førerferdigheter, men også til oppsettet av bilen, som på samme runde må kunne håndtere både bratte bakker, trange svinger og høyhastighets-strekninger.

Guia Circuit har ikke blitt endret siden det første løpet i 1954. Depotet og start/mål-området ble i 1993 flyttet til sin nåværende beliggenhet, men banelayouten ble ikke endret. Banen er kun 7 meter bred på det smaleste punktet, som ligger i Melco-hårnålen. Hele banen er omgitt av autovern malt i svarte og gule striper. Det var tidligere en grusfelle ved svingen Reservoir Bend, men den ble fjernet i sammenheng med flyttingen av start/mål-området.

|  |  |
| --- | --- |
| Lisboakurven, ved Casino Lisboa. | Formel BMW på Guia-banen |

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Guia circuit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Olav Tordsson Åsmundstad** (født 29. november 1850 i Nord-Fron, død 3. april 1925 samme sted) var skolemann og nynorskforkjemper. 

Åsmundstad var elev ved Vonheim folkehøgskole hos Christopher Bruun 1868–1870, og ved Askov højskole 1870–71. Han drev friskole i Gausdal 1873–1891, og underviste i denne perioden også på Vonheim. Fra 1899 til 1912 var han lærer ved Møre Folkehøgskule i Ørsta. I 1912 flyttet han tilbake til hjembygda Kvikne i Fron, hvor han bygde seg et hus på hjemgården. Huset er i dag museum.

Han var med på å stifte målforeningene Austmannalaget i 1899 og Dølaringen i 1914. Han oversatte norrøne sagaer til nynorsk og utga en samling folkeminne fra hjemtraktene: *Ovanum Helgefell* (1924). Han var ugift.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Olav Åsmundstad hos Allkunne.no
* Olav Åsmundstad hos lokalhistoriewiki
* dolen.no «Bok om ein `kvassøygd og skjeggfager` kviknever»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Thomas Juul Petersen** (født 25. desember 1868 på Streymnes, død 11. august 1926 i Klaksvík) var en færøysk sysselmann og politiker (Sb.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra 1903 til 1910.

Han ble født inn i Færøyenes øvre bondestand som sønn av kongsbonde og handelsmann Peder Hansen og hustru Marie Thomasmichaelsdatter på Streymnes. Farsslekten kan føres tilbake til handelsforvalter Jacob Nolsøe, bror av Nólsoyar Páll (Poul Nolsøe). Han giftet seg med Valborg Bærentsen, datter av kjøpmann, lagtings- og folketingsmann Enok Bærentsen. Hennes bror var Christian Bærentsen, den eneste færøyingen som ble amtmann på Færøyene. Thomas Juul og Valborg Petersen fikk sønnene Aksel og Thorstein Petersen og datteren Marie.

Petersen begynte som kontorist hos landfogden, den øverste politimyndigheten på Færøyene. Han ble fullmektig på kontoret i 1896. I 1899 ble han utnevnt til sysselmann på Eysturoy med bolig på Strendur, senere i Fuglafjørður. Mens han bodde der, var han innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy fra 1903 til 1910. Ved splittelsen av den færøyske nasjonalbevegelsen i 1906 var Petersen blant lagtingsmennene som dannet Færøyenes første politiske parti, Sambandsflokkurin. I 1909 ble han utnevnt til sysselmann og postekspeditør på Norðoyar med bolig i Klaksvík. Han var formann i sognestyret (kommunestyret) i Klaksvík 1914–1920. De siste årene var han ofte syk, men besatt sysselmannsembedet frem til sin død i 1926.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 260–261, 327 og 339. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. ↑  «At vor kære Mand og Fader Sysselmand Thomas Juul Petersen …». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 14. august 1926.
3. ↑  «Thorstein Petersen». *Kendir føroyingar* (TV-program) **(færøysk)**. Produsert av Suni Merkistein. Kringvarp Føroya. 25. januar 2018.
4. ↑  «Sysselmand Th. J. Petersen». *Dimmalætting* **(dansk)**: 3. 18. august 1926.

| * v
* d
* r
Medlemmer av Lagtinget på Færøyene 1906–1908 |
| --- |
| Eysturoy | 
* Símun Pauli úr Konoy
* Thomas Juul Petersen
* Jógvan Poulsen
* Andreas Weihe

 | Færøyenes riksvåpen |
| Norðoyar | 
* Clement Olsen
* Símun av Skarði

 |
| Norðurstreymoy | 
* Johan C.F. Dam
* Andrass Samuelsen

 |
| Sandoy | 
* Jóhan Hentze
* Johan Hendrik Poulsen

 |
| Suðuroy | 
* Jacob Dahl
* Niclas Djurhuus
* Oliver Effersøe
* Óli Niklái Skaalum

 |
| Suðurstreymoy | 
* Anton Degn
* Søren Müller
* Jóannes Patursson
* Mads Andrias Winther

 |
| Vágar | 
* Dánjal Pauli Michelsen
* Zacharias Nielsen

 |

Portal: Færøyene