recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vienna Standard Mean Ocean Water** (**VSMOW**) er en isotopisk vannstandard definert i 1968 av Det internasjonale atomenergibyrået. Selv om vannet kommer fra sjøvann (engelsk: ocean water), er VSMOW grundig filtrert og destillert for å fjerne salt og andre stoffer. 

VSMOW fungerer som en standardreferanse for å sammenligne isotopforhold i hydrogen og oksygen, hovedsakelig i vannprøver. VSMOW brukes også for å definere standarder for laboratorium, og Kelvinskalaen er definert etter blant annet trippelpunktet til VSMOW.

På 1960-tallet ble først standarden Standard Mean Ocean Water (SMOW) utviklet av amerikanske National Bureau of Standards (i dag NIST). I 1967 ble VSMOW definert som en rekalibrering av SMOW-standarden. VSMOW ble definert av Harmon Craig og andre ved Scripps Institution of Oceanography som blandet destillert sjøvann fra forskjellige hav. VSMOW er fremdeles en av de viktigste isotopiske referansepunktene for vann.

Sammensetning
-------------

Isotopforholdene til VSMOW er spesifisert som forholdet mellom antall mol av den sjeldne isotopen og den mest vanlige isotopen, i ppm. For eksempel finned det omtrent 2 632 ganger mer 16O (den mest vanlige isotopen av oksygen, med åtte protoner og åtte nøytroner) som 17O (med ett ekstra nøytron). Isotopforholdet er da 1/2632 = 0,000379939 eller 379,9 ppm. 

Isotopratioene i VSMOW er definert som følgende:

* 2H/1H = 155,76 ±0.1 ppm (forhold omtrent 1:6420)
* 3H/1H = 1,85 ±0.36 × 10−11 ppm (forhold omtrent 1:5.41 × 1016)
* 18O/16O = 2 005,20 ±0.43 ppm (forhold omtrent 1:498,7)
* 17O/16O = 379,9 ±1.6 ppm (forhold omtrent 1:2 632)

Egenskaper
----------

* Største tetthet som væske: 999,97495 kg/m³ ved 3,984 ℃
* Tetthet til smeltende is: 916,8 kg/m³
* Smeltepunkt: 0,000 089(10) ℃
* Trippelpunkt: 0,01 ℃ ved 611,657 Pa (var nøyaktig ut fra den forrige definisjonen, målt verdi etter Omdefinisjon av SI-baseenhetene i 2019 (en))
* Kokepunkt ved 1013,25 hPa: 99,9839 ℃, (99,974 °C med kalibrering ved ITS-90)
* Molar masse: 18,015268 g/mol

Eksterne lenker
---------------

* ITS-90
* Scripps Institution of Oceanography Arkivert 7. juni 2013 hos Wayback Machine.
*Se pekerside for flere forekomster av Herman Foss' gate.*

**Herman Foss' gate** (1-29, 2A-26B) er en gate på Ila i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Gaten er cirka 300 meter lang og går fra Brandts gate nær parken St. Hanshaugen til Ilagata der den munner ut i Evald Ryghs plass. 

De fire og fem etasjers gårdene på vestsiden av gaten stammer fra 1890-tallet og lå nokså alene i strøket frem til Ila skole ble bygget på østsiden av gaten i 1916. Bak nr. 12-22 ligger gårder i rekke nr. to (bakgårder) med nr. 12B osv.

Mellom Fredrik Petersens gate og Elias Blix' gate ligger Ila skole langs gaten. Gården på østsiden nærmest Evald Ryghs plass (nr. 21-29) er en del av Ilakomplekset som ble bygget sent på 1920-tallet. 

Herman Foss' gate fikk navn i 1874 etter oberstløytnant, statsråd og medlem av konstitusjonskomiteen og den norsk-svenske unionskomite Herman Foss (1790–1835).

Idrettslaget Frigg ble opprinnelig stiftet som en gutteklubb i Herman Foss' gate i 1904.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Herman Foss' gate». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 243-244. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Herman Hermani** (født 24. mars 1898 i Christiania, død 17. mai 1960 samme sted) var en norsk komponist og visesanger. Hermani trakterte de fleste instrumenter og skrev en rekke tekster om natur, planter og blomster. Derav fikk han tilnavnet «Norges blomsterkomponist». Han fikk sitt slagergjennombrudd med «Den gamle syrin» i 1935, og han turnerte Norge rundt gjennom flere tiår.

Karriere
--------

Hermani startet med musikk som barn, da han tok fiolintimer. Som 17-åring debuterte han ved Sagene Teater og etablerte seg etter hvert som komponist av lette og lystige melodier og tekster. I 1935 fikk han sitt gjennombrudd med låten «Den gamle syrin», en sang som ble en av de mest kjent låtene i 1930-årene. Tre år senere gjorde han suksess med «En liten blåveis». Sangen ble oversatt til ni språk, og den gjorde suksess i Sverige i 1948 – da under tittelen «Violer til mor». Hermanis mange tekster om blomster og flora ga ham kallenavnet «Norges blomsterkomponist».

Han skrev også flere revyer og var opptatt av tyrolermusikk. Blant annet turnerte han landet rundt gjennom flere tiår, ofte sammen med barna Kate og Dick.

I løpet av sin karriere skrev Hermani rundt 300 ulike sanger og komposisjoner. Columbia Records lanserte 33 av disse i årene 1935 til 1956. Hermani døde av lungekreft i 1960, 62 år gammel.

25 år etter hans død ble det mye oppmerksomhet omkring Hermani-komposisjonen «Lille stjerne». Årsaken var at Melodi Grand Prix-vinneren «La det swinge» ble anklaget for å være plagiat av «Lille stjerne». Låtskriver Rolf Løvland avviste påstandene, og plagiat-anklagene fikk ingen konsekvenser. «La det swinge» vant siden Eurovision Song Contest 1985 – Norges første seier i konkurransen.

Den norske gitaristen og musikeren Petter Hermani (født 1954) er barnebarn av Herman Hermani.

Referanser
----------

1. ↑   www.mic.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Rockheim. «Herman Hermani « Rockipedia». *Rockipedia*. Arkivert fra originalen 12. september 2017. Besøkt 12. september 2017.
3. ↑  «Hermani, Herman». *Ballade.no*. Besøkt 12. september 2017.
4. ↑  «Herman Hermani». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 12. september 2017.
5. ↑  «Herman Hermani». *geni\_family\_tree* **(engelsk)**. Besøkt 12. september 2017.
6. ↑  Harbo, Hilde (2. april 1985). «Hermann Hermanis datter: Svært lik "Lille stjerne"». *Aftenposten*. s. 7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Viera Podhányiová** (født 19. september 1960 i Zlaté Moravce i nåværende Slovakia) var en tsjekkoslovakisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Podhányiová vant olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det tsjekkoslovakiske damelaget som kom på andreplass landhockeyturneringen bakn Zimbabwe. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Tsjekkoslovakia vant tre kamper, en uavgjort og et tap, og med sju poeng ble de nummer to på tabellen ett poeng bak Zimbabwe. Podhányiová spilte fire kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i landhockey, damer Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia, Olympedia utøver-ID 20266, besøkt 3. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Viera Podhányiová – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Viera Podhányiová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Viera Podhányiová – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Manuel Osborne-Paradis** (født 8. februar 1984 i North Vancouver i British Columbia) er en kanadisk tidligere alpinist.

Manuel Osborne-Paradis i løypa under Vinter-OL 2010
Han debuterte i mesterskapssammenheng under junior-VM 2003 i franske Serre Chevalier ved å bli nummer fem i utfor. Etter flere topplasseringer i den nordamerikanske cupen, ble han i 2004 tatt ut på Canadas verdenscuplag.

Osborne-Paradis debuterte i verdenscupen i januar 2005 i utforrennet i Chamonix, der han ble nummer 14. I de følgende rennene bekreftet Osborne-Paradis posisjonen som et av Canadas største fremtidshåp. Han fikk flere plasseringer blant de beste 20, også under VM 2005 i Bormio (nr. 19 i utfor og nr. 17 i kombinasjonen) og under OL 2006 i Torino (nr 13 i utfor, nr. 20 i Super-G). Topplasseringene uteble imidlertid.

Dette endret seg imidlertid i sesongen 2006/07. I sesongens første utforrenn, i kanadiske Lake Louise, kjørte han ned til en overraskende andreplass, og endte bare fem hundredels sekunder bak vinneren Marco Büchel.

Han tok én VM-medalje i løpet av karrieren, bronse i super-G i VM 2017 i St.Moritz, seks hundredeler bak Kjetil Jansrud på sølvplass. Erik Guay vant.

Han la opp i 2020.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 25. november 2006 | Canadas flagg Lake Louise | Utfor | 2 |
| 20. januar 2007 | Frankrikes flagg Val-d’Isère | Utfor | 3 |
| 13. januar 2008 | Sveits’ flagg Wengen | Utfor | 3 |
| 20. desember 2008 | Italias flagg Val Gardena | Utfor | 3 |
| 6. mars 2009 | Norges flagg Kvitfjell | Utfor | 1 |
| 7. mars 2009 | Norges flagg Kvitfjell | Utfor | 3 |
| 29. november 2009 | Canadas flagg Lake Louise | Super-G | 1 |
| 19. desember 2009 | Italias flagg Val Gardena | Utfor | 1 |
| 16. januar 2010 | Sveits’ flagg Wengen | Utfor | 2 |
| 29. november 2014 | Canadas flagg Lake Louise | Utfor | 2 |
| 7. mars 2015 | Norges flagg Kvitfjell | Utfor | 2 |

Referanser
----------

1. ↑  «Manuel Osborne-Paradis beendet seine Karriere» **(tysk)**. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Manuel Osborne-Paradis – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Osborne-Paradis – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Franz Josef Müller** (født 8. september 1924 i Ulm, død 31. mars 2015 i München) var en tysk mann som ble kjent for sin tilknytning til «Ulmer Abiturentengruppe», en tysk motstandsgruppe som under andre verdenskrig var tilknyttet *Den hvite rose*.

Müller samlet inn penger til frimerker og konvolutter som ble brukt til å sende ut Den hvite roses løpesedler, og han var også involvert i utsendingene. Sammen med Hans og Susanne Hirzel planla han utdeling av løpesedler i postkasser i byen. Møtene fant sted bak orgelet i Martin-Luther-Kirche, der Hirzel-søsknenes far var sogneprest.

I 1943 ble han arrestert mens han var i tjeneste som soldat i Frankrike. Bevisene mot ham var ikke sterke, men i Volksgerichtshof var ikke beviser alltid avgjørende. En faktor som bidro til at han slapp unna med fem års fengsel, mens andre som hadde gjort tilsvarende fikk dødsstraff, var at rettspresidenten Roland Freisler ikke kunne tro at den blonde og blåøyde Müller av hele sitt hjerte kunne være motstander av nasjonalsosialismen.[] Han ble løslatt da naziregimet falt.

I 1947 planla han å emigrere til USA, men overborgermesteren i Ulm, Robert Scholl, overtalte ham til å bli.[] Scholl var faren til Hans og Sophie Scholl, som begge ble henrettet i 1943. Müller studerte rettsvitenskap i Tübingen, og engasjerte seg i denazifiseringen av Tyskland.

I 1986 startet han sammen med andre overlevende og etterlatte fra Den hvite rose et prosjekt i regi av Weiße Rose Stiftung, utstillingen Ulmer DenkStätte Weiße Rose. Han holdt regelmessig foredrag for tyske skoleklasser om *Den hvite rose* og motstandsarbeidet, og var æresformann for stiftelsen.

Litteratur
----------

* Inge Scholl: *Die Weiße Rose.* Fischer, Frankfurt am Main 1993, ISBN 3-596-11802-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Gnesiolutheranerne** er betegnelsen for en gruppe teologer som på 1500-tallet oppstod blant Martin Luthers tilhengere under interne protestantiske lærestridigheter. De ble i samtiden mest kalt **flacianerne**, etter sin mest kjente ekspomnent, Matthias Flacius. Men selv kalte de seg rett og slett bare *lutheranere* (og i det lå det også at de frakjente sine motstandere å være lutheranere). 

Betegnelsen *gnesiolutheranere* (det greske adjektiv γνήσιος *gnesios* betyr «ekte») oppstod på 1600-tallet. 

Gnesiolutheranernes teologi preget grunnoppfatningene i den lutherske ortodoksi.

Striden mot filippistene
------------------------

Etter Martin Luthers død i 1546 og de militære sammenstøtene i den schmalkaldiske krig 1546/47 representerte den augsburgske religionsfred i 1555 den første mulighet til en refleksjon over en rekke teologisk uavklarte forhold. I den såkalte konfesjonelle tidsalder konkurrerte innen lutherdommen to partier om det teologiske tolkningsprimat: På den ene side de såkalte *Philippisten* (følgere av Philipp Melanchthon, som særlig etter Martin Luthers død preget reformasjonens kirkepolitiske linje i Tyskland) og de etter egen oppfatning genuine lutherdisipler («Gnesiolutheraner»). Det utkrystalliserte seg til en disputasjon blant disse evangeliske teologer om seks stridspunkter: 

* den adiaforistiske strid,
* den majoristiske strid,
* den antinomistiske strid,
* den synergistiske strid,
* den osiandriske strid, og
* den annen nattverdsstrid.

Gnesiolutheranernes viktigste anliggende var å sikre den protestantiske religions overlevelse. De forfattet mange polemiske flyveblader på det tyske språk for å nå bredest mulig ut. Ettersom de fryktet verdens snarlige undergang, var de ikke kompromissvillige. Det kom likevel, etter lang tid, til en delvis regulering og bileggelse av lærestridighetene, med Konkordieformelen i 1577.

Representanter for gnesiolutheranerne
-------------------------------------

Begrepet *gnesiolutheranere* fantes ikke i samtiden; men det ble i ettertid brukt for å favne en rekke av og til enkeltstående teologer som hadde til felles en interesse for den rene lære - selv om de kunne ha innbyrdes uenigheter. Det ville være falt å oppfatte dem som en egen sluttet skoleretning. 

Representanter for gnesiolutheranerne var fremfor alt:

* Matthias Flacius
* Nikolaus von Amsdorf
* Nikolaus Gallus
* Johann Wigand
* Matthäus Judex
* Kaspar Aquila
* Joachim Mörlin
* Timotheus Kirchner
* Joachim Westphal
* Georg List
* Tilemann Hesshus

Litteratur
----------

* Rudolf Keller: *Gnesiolutheraner*. In: *Theologische Realenzyklopädie.* Band 13. (1984), S. 512–519 (Überblick mit weiterer Literatur).
* Wolfgang Klose: *Das Wittenberger Gelehrtenstammbuch. Das Stammbuch von Abraham und David Ulrich. Benutzt von 1549–1577 sowie 1580–1623.* Mitteldeutscher Verlag, Halle 1999, ISBN 3-932776-76-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Herman Hebler** (født 23. september 1911 i Fredrikstad, død 21. august 2007) var en norsk grafiker, bosatt i Fredrikstad. Hebler deltok på mange viktige internasjonale grafikkbiennaler og -triennaler, og ble tildelt en rekke priser i inn- og utland.

Hebler ble utdannet ved Kunsthochschule Essen i Tyskland (1937–39) og Bjarne Engebrets maleskole i Oslo (1947–48). Gjennombruddet som grafiker fikk han i 1957 og 1958, da han mottok priser ved Riverside Museum i New York. Hebler fikk også Fredrikstad bys ærespris, Norske Grafikeres jubileumspris, Ulrik Henriksens ærespris, Rune Brynstads minnestipend med mere. I tillegg ble han utnevnt til æresborger i Bitola i Makedonia.

Hebler er representert i Nasjonalgalleriet, Museet for samtidskunst, Norsk kulturråd, Oslo kommunes kunstsamlinger, Fredrikstad museum, samt ved Victoria and Albert Museum i London, Kunsthalle Bremen, Albertina Museum i Wien og en rekke andre museer og samlinger i utlandet. 

Herman Heblers billeduttrykk har mange likhetstrekk med 1960-årenes minimalisme, og hans bilder kan karakteriseres som avantgarde. De består av geometriens grunnformer som sirkelen, kvadratet eller trekanten. Silketrykkenes rene flater og skarpskårne linjer er karakteristiske for hans arbeider. Herman Hebler var banebrytende både innen utviklingen av silketrykket og av sitt særegne formspråk. Han er en respektert og anerkjent internasjonal kunstner, og han ble raskere anerkjent i utlandet enn i Norge. 

Herman Hebler var sammen med Fredrikstad Kunstforening initiativtaker til den Norske Internasjonale Grafikk Triennale i Fredrikstad, og er æresmedlem i foreningen Norske Grafikere.

Referanser
----------

1. ↑   Benezit Dictionary of Artists, «Herman Hebler», Benezit-ID B00085105[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Herman\_Hebler, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 7063c56d-27e5-4df3-adcc-6d501377c66c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kunstnerforbundet. Besøkt 2010
* Newsletter of International Print Triennial in Krakow no 05/2007

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Porøsiteten** til et materiale er et mål for forholdet mellom volumet av porer i materialet og totalvolumet. Vanligvis måles porøsiteten som et desimaltall mellom null og én eller som en prosentandel. For filtermaterialer brukes også en alternativ definisjon av porøsitet, som ikke er basert på volum. Poretettheten måles i måleenheten PPI, pores per linear inch eller porer per lineær tomme.

Volumet av porene i et materiale betegnes som porevolumet. Ulike målemetoder kan gi opphav til ulike definisjoner av porevolumet, som igjen gir opphav til ulike definisjoner av porøsitet. 

Vanlig brukt matematisk symbol for porøsitet er {\displaystyle \phi }, men også *f* og *n* er brukt.

Porøse bergarter
----------------

Sedimentære bergarter vil typisk ha en porøsitet mellom 0 og 0,4. Porene vil kunne være fylt av vann eller luft, men også med gass eller olje. En *reservoarbergart* er en bergart med god porøsitet som også er  permeabel.

Fordeling av sedimentpartikler, konsolidering og diagense er alle faktorer som vil påvirke porøsitetsverdien i en bergart. God sortering av partikler vil gi høy porøsitet, mens i et dårlig sortert materiale vil små partikler fylle rommet mellom de større. Konsolidering vil kunne deformere sedimentpartiklene og pakke disse tettere sammen. En rekke diagentiske prosesser kan tette porevolumet, for eksempel med leirpartikler eller kalk

En rekke laboratoriemetoder eksisterer for å måle porøsiteten i en bergart. Porøsiteten kan også estimeres fra brønnlogger. Nøyaktige estimat av porøsitetsfordelingen i et petroleumsreservoar er viktig for å kunne fastslå volumet av olje og gass tilstede.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Kurt Arve Liabø** (født 2. februar 1971 i Bergen) er en sanger, musiker og komponist fra Florø. Han ble kjent under navnet «Kurt-Arve Washburn» i 2009, som et resultat av hans fremførelse av hans selvkomponerte sang «Then Rainy Days are Not so Sad», i den andre sesongen av TV-serien *Norske Talenter*.

Plateselskapet Tylden ga ut country-albumet *Happy Summer Days* på CD, og digital nedlasting, den 22. juni 2009. Denne inkluderer sangen «Then Rainy Days are Not so Sad», som først ble utgitt som MP3 og ringetone i 2009. Musikk og tekst på albumet er skrevet av Liabø.

Liabø spilte inn sitt første soloalbum i 1984, og har lokalt gitt ut en rekke album som han spilte inn selv, og brente på CD i opplag på under 50. Dette var fra 1982 til 1994, også 38 solo album og kassetter i perioden 1995 til 2008.

Liabø bruker parykk når han opptrer (med bindestrek) Washburn (som i Washburn gitaren). Liabø er diagnostisert med Aspergers syndrom.

Diskografi
----------

* *Happy Summer Days* (Tylden, 2009)
	+ #«Happy Summer Days»
	+ #«Then Rainy Days Are Not So Sad»
	+ #«Something New, Something Strange»
	+ #«Friendship»
	+ #«Good Time Sally»
	+ #«It's Summer Love»
	+ #«What A Party»
	+ #«I Dance With Tracy Tonight»
	+ #«A Wonderful Day With You»
	+ #«Lonesome Roads»
	+ #«Good Old Memories»

Referanser
----------

1. ↑  Kurt Arve frå Florø har blitt stjerne på YouTube, Firdaposten, 19. februar, 2009
2. ↑  Kurt-Arve Washburn – bio Arkivert 1. mars 2009 hos Wayback Machine. vbstudio.no
3. ↑  Kurt-Arve Washburn Arkivert 1. mars 2009 hos Wayback Machine. vbstudio.no
4. ↑  Kurt Arve: - Derfor bruker jeg parykk, VG, 19. februar 2009
5. ↑  «Kurt-Arve Washburn er lettet over diagnosen.».

Eksterne lenker
---------------

* Kurt-Arve Washburn - Then Rainy Days Are Not So Sad på YouTube
HiST, avd. for teknologi, ved Gunnerus gate i Trondheim, er tegnet av Krag.Fjordgata 11  
Arkitekt: Herman Krag
**Herman Anton Jon Kaare Krag** (født 30. oktober 1920 i Christiania, død 21. april 1982 i Trondheim) var en norsk arkitekt. Han var barnebarn av våpenindustrimannen Ole Herman Krag og far til bildekunstneren Anne-Brit Krag.

Herman Krag begynte sin utdanning i Stuttgart, og avsluttet ved NTH i 1944. Han bosatte seg i Trondheim i 1947, ble ansatt ved NTH i 1948 og var fra 1958 professor i boligbygging. Fra 1952 drev han parallelt eget arkitektfirma. 

Krag står bak en rekke karakterbygg i Trondheim: Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Munkegata 5 (ferdigstilt i 1968), Skatteetatens hus (tidligere Politihuset) i Kongens gate 87 (oppført 1974), Bunnprisbygget/Lykkegården i Munkegata 48, kontorbygget til firmaet Bachke & Co./Trøndelag senter for samtidskunsts galleri i Fjordgata 11 (oppført 1972/1973), Berg studentby (oppført 1956-1963, revet 2008/2009) og Moholt studentby (innflytningsklar i 1964). 

Krag var formann i Trondhjems arkitektforening og fylkesavdelingen av Fortidsminneforeningen.

Trondheim kommune har oppkalt en vei etter arkitekt Krag. *Herman Krags veg* i Trondheim går rundt Moholt studentby.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 25. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 0dfe051f-6041-4dcf-b6dd-00396862f7df, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon, arkiveringsdato 3. september 2017, arkiv-URL web.archive.org, nkl.snl.no, besøkt 25. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nina Berre. (no) Herman Krag i Norsk biografisk leksikon
* Foreningen Nordenfjeldske Kunstindustrimuseums Venner Arkivert 4. januar 2014 hos Wayback Machine. Om museets historie, blant annet om museumsbygget tegnet av Herman Krag
* ntnu.no «1956 – Berg studentby åpner» av Magne Brekke Rabben
* adressa.no «Da arkitektene tok bølgen» Arkivert 6. mars 2014 hos Wayback Machine. – om buede takkonstruksjoner i Trondheim, deriblant den tidligere *Bilskolen på Lade*, tegnet av Herman Krag

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**John Helmer** (født 1956) er en britisk låtskriver som har skrevet flere sangtekster for rockegruppa Marillion.

Helmer har en fortid som gitarist og sanger i punk-bandet The Piranhas, som hadde en singelhit i 1980 med sangen *Tom Hark*. Gruppa gikk i oppløsning etter kort tid, men sangen fikk nesten 20 år senere nytt liv da fans av flere engelske fotballklubber tok den i bruk som fotballsang.

Høsten 1988 lette gruppa Marillion etter en ny sanger og låtskriver, etter at sanger Fish hadde forlatt gruppa. Marillion regnet med at de ville finne en habil sanger, men de var usikre på om den de fant ville være i stand til å skrive gode sangtekster. Dermed satte plateselskapet deres, EMI, dem i kontakt med John Helmer. Marillion fant Steve Hogarth, som viste seg å være en dyktig låtskriver. Men gruppa valgte likevel å bruke tekster av John Helmer på flere album, i tillegg til Steve Hogarths egne tekster. Helmer bidro med tekster på album til og med marillion.com i 1999. Han skrev også de fleste av tekstene på albumet Marillion-gitarist Steve Rotherys sideprosjekt The Wishing Tree ga ut i 1996.

John Helmer debuterte som forfatter i 1999 med romanen *Mother Tongue*. Han bor med familien sin i Brighton, og jobber til daglig som markedsføringssjef i et internettselskap.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, oppført som John Helmer (2), Discogs artist-ID 832918, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Helmer på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) John Helmer på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) John Helmer på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* John Helmer på Marillions nettsted
* The Mirror: Eighties hit is No.1 with soccer fans (15. oktober 1999)

  


| * v
* d
* r
Marillion |
| --- |
| Medlemmer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Nåværende | Steve Hogarth **·** Mark Kelly **·** Ian Mosley **·** Steve Rothery **·** Pete Trewavas |
| Tidligere | Fish **·** Mick Pointer **·** Diz Minitt **·** Brian Jelliman **·** Doug Irvine **·** John Helmer1 |

 |
| Album | *Script for a Jester’s Tear* **·** *Fugazi* **·** *Misplaced Childhood* **·** *Clutching at Straws* **·** *Seasons End* **·** *Holidays in Eden* **·** *Brave* **·** *Afraid of Sunlight* **·** *This Strange Engine* **·** *Radiation* **·** *marillion.com* **·** *Anoraknophobia* **·** *Marbles* **·** *Somewhere Else* **·** *Happiness Is the Road Vol. 1* **·** *Happiness Is the Road Vol. 2*
 **·** *Less Is More* **·** *Sounds That Can't Be Made* **·** *Fuck Everyone and Run (F E A R)* **·** *With Friends from the Orchestra* |
| Sideprosjekter | How We Live **·** The Europeans **·** The Wishing Tree **·** Iris **·** Kino **·** Transatlantic |
| 1 Tekstforfatter |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Feroze Khan** (urdu: **فیروز خان**, født 9. september 1904 død 21. april 2005) var en indisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Khan ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere.

Khan flyttet til Pakistan på eldre dager og døde en naturlig død 100 år gammel.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Eksterne lenker
---------------

* (en) Feroze Khan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Feroze Khan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**«Beatles»**, engelsk tittel: **«The Beatles»**, er en svensk popsang fra 1977 som ble fremført av dansebandet Forbes. Sangen er skrevet av Sven Olov Bagge og Claes Bure og vant svenske Melodifestivalen 1977. Sangen var Sveriges bidrag til Eurovision Song Contest 1977, der den endte sist blant 18 deltakere. Dette var Sveriges andre sisteplass i konkurransen.

Bakgrunn
--------

Bidraget handler om den britiske popgruppen The Beatles, som var populær i 1960-årene. Sangen vant den svenske finalen i februar, og Forbes reiste til Storbritannia for å konkurrere i den internasjonale finalen i Eurovison Song Contest. Dirigent var Anders Berglund, og dette var hans første opptreden i Eurovison Song Contest-sammenheng.

Sangen ble fremført som det trettende bidraget i London lørdag 7. mai 1977. Den endte sist, og Sverige var nær ved å bli det første landet til å få null poeng med det nye poengsystemet som ble innført to år tidligere. En stund lå sangen sist uten poeng sammen med Norge, inntil Vest-Tyskland ga Sverige to poeng. Det løftet Sverige opp til nest sisteplass, men Sverige falt tilbake på sisteplass da Luxembourg rett etter ga Norge tre poeng.

Norsk versjon
-------------

Philip A. Kruse har skrevet en norsk tekst. På norsk heter den også «Beatles».

### Innspilling

* Dag Spantell. Utgitt på LP-platen *Treff 77-1* (Talent TLS 2023) i 1977.

Listeplasseringer
-----------------

Sangen lå på Svensktoppen i perioden 17. april–8. mai 1977 med en sjetteplass som høyeste plassering. Den tok seg også inn på den svenske singelisten 25. mars 1977 og lå der i syv uker med en tredjeplass som høyeste notering.

| Liste (1977) | Høyesteplassering |
| --- | --- |
| Sveriges flagg Sverige (Sverigetopplistan) | 3 |

Referanser
----------

1. ↑  «Forbes – Beatles». discogs.com. Besøkt 4. juni 2018.
2. ↑  «Forbes (2) - The Beatles». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 4. juni 2018.
3. ↑  «BEATLES av FORBES». *NostalgiListan* **(svensk)**. Besøkt 4. juni 2018.
4. ↑  Hung, Steffen. «swedishcharts.com - Forbes - Beatles». *swedishcharts.com*. Besøkt 4. juni 2018.

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Jennie, Jennie» medLasse Berghagen**

 | **Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest**1977 | Etterfølger :**«Det blir alltid värre framåt natten» medBjörn Skifs** |
Strømsbu gård, rett utenfor Arendal sentrum, har gitt navn til en bydel. Bygningen er fredet.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Strømsbu** er en bydel i Arendal kommune i Aust-Agder. Bydelen omfatter først og fremst arealer som har tilhørt Strømsbu gård, og ligger vest for Arendal sentrum. Strømsbu lå utenfor bygrensen fram til 1902 da kommunene Arendal og Barbu ble slått sammen. Før 1878 lå Strømsbu i Østre Moland kommune, og var den vestligste gården i kommunen. 

Fylkesvei 420 går gjennom Strømsbu.

Arealene i Arendal sentrum (den opprinnelige byen fra 1723 til 1902) hørte til gårdene Langsæ, Strømsbu og Nedre Barbu gård. Byborgerne bygde sine hus på bygslede tomter under disse gårdene, og de betalte årlig festeavgift. 

Bydelen Strømsbu har forbindelse til Arendal sentrum i Vesterveien og Strømsbuveien. Strømsbuveien ble utbygd i 1868, og har tidligere vært en viktig del av Arendals bybilde, før bebyggelsen langs Strømsbuveien ble skjult bak det nye Amfi Arena. 

Flere store bedrifter ble anlagt i bydelen Strømsbu. Strømsbu sag lå nær Strømsbu gård. Arendals meieri bygde sitt nye anlegg i Strømsbudalen på 1950-tallet og Gartnerhallen hadde lager nær ved. Strømsbu videregående skole er tidligere Arendal yrkesskole. Skipsforsikringsselskapet Gard har kontorbygg i strandkanten på Strømsbu.

Losjehuset "Sigholts Minde" ligger på Strømsbu. Huset ble oppført sommeren 1886 og var et sentrum for begivenhetene da arbeiderforeningen Samhold tok initiativ til å stifte Arbeiderpartiet i 1887.

Referanser
----------

1. ↑  Arendals meieri og nybygget på Strømsbusletta, *Avtrykk.no*, 14.08.2019
2. ↑   Harald Flodda: *Samholdbevegelsen i Arendalsområdet i 1880-åra – bakgrunn og innhold*, hovedoppg. Universitetet i Oslo. 1980.
**Den nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling** **1888** ble arrangert i København av 29 danske organisasjoner og institusjoner. Utstillingen ble holdt fra 18. mai til 2. oktober 1888, på tomten for det senere København rådhus og rådhusplassen. I tillegg hadde man leid Tivoli for sesongen. Utstillingen samlet ca. 5.600 utstillere fra Danmark, Sverige og Norge og ca. 450 utstillere fra ikke-nordiske land. Den inneholdt titusener av objekter, og tiltrakk seg 1,3 millioner besøkende i løpet av utstillingsperioden. Danmark hadde på dette tidspunktet ca. to millioner innbyggere.

Utstillingen viste et tverrsnitt av det nordiske og særlig det danske næringslivet i 1888. Elektrisk belysning var blant hovedattraksjonene. Danmarks første elektrisitetsverk fulgte etter først i 1891. Moderne sentrifuger i udstillingens meieri som var i aktiv drift, vakte også oppsikt under utstillingen.

Utstillingens høye beskytter (protektor) var kong Kristian IX. President var lensgreve C. E. Krag-Juel-Vind-Frijs, visepresidenter direktør Philip Schou for industrien, lensgreve C. F. Danneskiold-Samsøe for landbruket og etatsråd Heinr. Hansen for kunsten. Sekretær var professor Camillus Nyrop.

I sin sluttrapport fra utstillingen viser Philip Schou til at utstillingen hadde to forgjengere, en i Stockholm i 1866 og en i København i 1872. Utstillingen i 1888 hadde landbruk på sitt program, i tillegg til industri og kunst, slik også de to foregående.

* Utstillingsbygningen mot Vesterbrogade.Utstillingsbygningen mot Vesterbrogade.
* Plan over utstillingsområdet.Plan over utstillingsområdet.
* Tuborgflasken med elevator, idag plassert i Hellerup.Tuborgflasken med elevator, idag plassert i Hellerup.

Referanser
----------

1. ↑  «Danmarks Tekniske Kulturarv». *tekniskkulturarv.dk*. Besøkt 8. april 2023.
2. ↑  «Industriudstillinger 1872 og 1888 – Kom godt i gang!» **(dansk)**. Besøkt 7. april 2023.
3. ↑  Jensen, Nicolai Falberg (8. juli 2015). «Den nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling i København i 1888 – en introduktion til arkivet og dets anvendelsesmuligheder». *Erhvervshistorisk Årbog*. 1 **(dansk)**. 64: 52–98. ISSN 2245-1447. Besøkt 7. april 2023.
4. ↑  «Industrilandet Danmark fra 1888». *danmarkshistorien.dk* **(dansk)**. Besøkt 8. april 2023.
5. 1 2  «Den nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling i Kjøbenhavn 1888 : Officiel Beretning (side 19) - Danmarks Tekniske Kulturarv». *tekniskkulturarv.dk*. Besøkt 8. april 2023.
Strømpeholder med filetkniplinger.
Hoftebelte med stropper til lange kompresjonsstrømper.
**Strømpeholder**, **stroppebelte** eller **strømpebelte** (på britisk engelsk kalt *suspender belt*, på amerikansk engelsk *garter belt*) er et belte eller en smal hofteholder utstyrt med elastiske, justérbare strømpestropper med hekter eller klyper som festes til lange strømper for å holde dem oppe.

En hofteholder er en breiere modell av strømpeholder, et plagg som dessuten kan forme kroppen. Når strømpeholdere kalles hofteholdere, blir gjerne selve stroppene kalt strømpeholdere. Også figurformende korsetter, livstykker med seler og andre plagg kan være utstyrt med stropper til å feste lange strømper. Tidligere ble det også brukt løse stropper eller strømpebånd rundt beinet for å holde strømper oppe.

Varianter
---------

Amerikansk figurformende korsett 1903 med snøring foran og stropper til lange strømper.
Hekte på strømpestropp 1910. Strømpekanten legges mellom knappen og bøylen som deretter lukkes og låses fast ved at knappen skyves fra den breie, åpne enden av bøylen ned i den smale, trange enden.
Strømpebelter bæres omkring midjen over hoftene og har gjerne to-tre strømpestropper på hver side. De brukes særlig som kvinneundertøy sammen med for eksempel silke- eller nylonstrømper. Slike strømpeholdere er gjerne selv av fine, tynne, ofte broderte eller blondebesatte tekstiler, deriblant bomull, nylon, sateng og silke. Det finnes imidlertid også enklere modeller som benyttes som hoftebelter sammen med for eksempel hockeystrømper og medisinske kompresjonsstrømper.

I dag brukes oftere hele strømpebukser eller stay-ups, lange strømper som holdes oppe ved hjelp av en elastisk kant øverst på strømpene, istedenfor strømpeholdere. Det finnes likevel en mengde varianter av strømpeholdere i ulike snitt og farger. Disse kan være designet som moteplagg og solgt som «raffinert», «feminint» eller «sexy undertøy», også som modeller i fetisjistisk stil i for eksempel svart og rødt og av lær, latex eller gummi. Ikke sjelden brukes slike strømpeholdere sammen med nettingstrømper.

Mange strømpeholdere selges i undertøyssett sammen med strømper, truser, behåer og annet med samme farger, mønstre og detaljer.

### Strømpestropper som del av undertøy for barn og kvinner

På 1900-tallet brukte barn lenge spesielle livstykker, singletlignende plagg, med seler øverst og strømpestropper nederst. Disse ble brukt som undertøy sammen med lange strømper, som dermed fikk opphenget over skuldrene i stedet for å strammes over mage og hofter. De kunne brukes av begge kjønn, altså sammen med såvel skjørt og kjoler som korte bukser. Lange stropper var mer fleksible enn korte, og livstykker med lange stropper holdt strømpene høyere og bedre fast enn lave strømpebelter gjorde.

Se også
-------

* Strømpebånd (hosebånd)
* Strømpe, nylonstrømpe, stay-ups
* Korsett, korselett, corsage, bustier,
* Hofteholder, roll-on

Eksterne lenker
---------------

* (en) Garter belts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Den norske Atlanterhavskomité** (DNAK) er en norsk forening som driver opplysningsarbeid om utenriks- og sikkerhetspolitikk. 

Foreningen ble stiftet i 1955 etter initiativ av daværende formann i Stortingets utenrikskomité, Finn Moe. Atlanterhavskomitéen er partipolitisk uavhengig og arbeider med å informere om og øke forståelsen av norsk utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitikk med særlig vekt på det euratlantiske samarbeidet. I løpet av det siste tiåret har komitéen arbeidet med en bredere definisjon av «sikkerhet» som ikke bare omfatter Norges forsvar og det transatlantiske sikkerhetspolitiske samarbeidet, men også temaer som atomsikkerhet, miljø og energi, samt nedrustning, terrorisme, menneskerettigheter og samfunnssikkerhet. I tillegg har komitéen fått et bredere geografisk interessefelt, som inkluderer Nordområdene, Europa, Russland, Balkan, Svartehavet, Kaukasus og Midtøsten. I sin virksomhet mottar Atlanterhavskomitéen offentlige bidrag, i hovedsak fra Forsvarsdepartementet og Utenriksdepartementet, samt fra NATOs Public Diplomacy Division.

DNAK organiserer møter, seminarer, regionale kurs i sikkerhetspolitikk, studieturer og enkelte større konferanser. Videre gir DNAK ut en rekke publikasjoner, inkludert skriftserien *Det sikkerhetspolitiske bibliotek*. Atlanterhavskomité søker også å vinne forståelse for norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk i utlandet gjennom møter og konferanser, individuelle studiereiser og gruppeturer til utlandet.

DNAK retter hovedsakelig sitt arbeid mot videreformidlere som media, politikere, organisasjoner, embetsverk, militære, diplomater, forskere og lærere i den videregående skolen. Studenter er også en viktig målgruppe for Atlanterhavskomitéen. 

Komitéen er sekretariat for The Atlantic Association of Young Political Leaders (AAYPL) og Youth Atlantic Treaty Association (YATA) i Norge.

Den norske Atlanterhavskomité ledes av et styre med Anne-Grete Strøm-Erichsen som styreleder. Sekretariatet for komitéen er plassert i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Om generalsekretæren Arkivert 28. november 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret, Brønnøysundregistrene.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. november 2013. Besøkt 29. august 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Ahangamage Tudor Ariyaratne** (født 5. november 1931) er en buddhistleder fra Sri Lanka. Han er grunnleggeren av- og lederen for Sarvodaya Shramadana-bevegelsen. Bevegelser når rundt 11 millioner mennesker med sine programmer.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

A.T. Ariyaratne ble født i den sørlige delen av Sri Lanka. Han tok en utdannelse, og begynte å jobbe som lærer i 1953. Samme år begynte han også med frivillig arbeid for lokalsamfunnet. Han ville bygge opp samfunnet gjennom buddhistiske og hinduistiske idealer som han mente var glemt. Han reiste i de følgende årene rundt i landet og studerte rurale lokalsamfunn og jobbet for utvikling der. Han dro også til India og studerte Gandhiske aktiviteter og lære.

### Buddhistisk sosial innsats

På 1960-tallet grunnla han, som en del av Sarvodaya Shramadana-bevegelsen, hundervis av leirer over hele landet der mennesker med ulike etnisiteter, religioner og aldre kom sammen for å bedre lokalsamfunnet. Da det brøt ut et ungdomsopprør i 1971, jobbet han mot volden og for reintegrering i etterkant. Han sluttet etterhvert å undervise, og brukte all sin tid i Sarvodaya Shramadana-bevegelsen, der han jobbet for å bedre lokalsamfunnene. Organisasjonen jobbet for å bedre vilårene for de kasteløse, noe som var kontroversielt, men vant etterhvert gjennomslag og tillit hos buddhister, kristne og hinduer.

På 1980-tallet tok han to ulike doktorgrade i 1981 og 83. I 1983 brøt det ut opptøyer på Sri Lanka, og Ariyaratne brukte de påfølgende årene på å jobbe for fred gjennom marsjer, seminarer, meditasjon, konferanser og lignende.

Han har hatt en rekke verv i internasjonale organisasjoner som jobber for fred og utvikling, gitt ut flere bøker som har blitt oversatt til mange språk, og blitt tildelt flere priser, blant annet Niwano-prisen som han fikk i 1992.

Eksterne lenker
---------------

* Brief Personal History of Dr. A. T. Ariyaratne[*død lenke*] - Niwano Peace Foundation.
* Our Founder - sarvodaya.org

| * v
* d
* r
Mottakere av Niwano-prisen |
| --- |
| Hélder Câmara (1983) \* Homer A. Jack (1984) \* Zhao Puchu (1985) \* Philip Potter (1986) \* World Muslim Congress (1987) \* Etai Yamada (1989) \* Norman Cousins (1990) \* Hildegard Goss-Mayr (1991) \* A. T. Ariyaratne (1992) \* Neve Shalom (1993) \* Paulo Evaristo Arns (1994) \* M. Aram (1995) \* Marii Hasegawa (1996) \* Corrymeela Community (1997) \* Maha Ghosananda (1998) \* Comunità di Sant’Egidio (1999) \* Kang Won Yong (2000) \* Elias Chacour (2001) \* Samuel Ruiz García (2002) \* Scilla Elworthy (2003) \* The Acholi Religious Leaders Peace Initiative (2004) \* Hans Küng (2005) \* Rabbis for Human Rights (2006) \* Cheng Yen (2007) \* Hassan av Jordan (2008) \* Gideon Byamugisha (2009) \* Ela Bhatt (2010) \* Sulak Sivaraksa (2011) \* Rosalina Tuyuc (2012) \* Gunnar Stålsett (2013) \* Dena Merriam (2014) \* Esther Ibanga (2015) \* Center for Peace Building and Reconciliation (2016) \* Munib Younan (2017) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Carolyn Keene** er psevdonymet Edward Stratemeyer og hans Stratemeyer Syndicate brukte som forfatter av bøkene om «Frøken Detektiv» Nancy Drew og Dana-pikene. Disse seriene ble utgitt i USA fra og med 1930 og i Norge fra henholdsvis 1941 og 1955.

Forfatterne som ble leid inn for å skrive bøker under dette navnet fikk en engangsutbetaling på 125 USD, og forpliktet seg så til å avstå fra alle rettigheter til verket, og å ikke stå fram som forfatter. Det har senere blitt kjent at Mildred Benson, Harriet Adams, James Duncan Lawrence, Walter Karig, Nancy Axelrod, Priscilla Doll, Charles Strong, Alma Sasse, Wilhelmina Rankin, George Waller Jr. Margaret Scherf og Susan Wittig Albert er blant dem som brukte dette pseudonymet når de skrev Nancy Drew-historier.

I forbindelse med filmen *Frøken detektiv – Nancy Drew* i 2007 er psevdonymet reaktivert, og det har kommet ut nye titler, med samme forfatternavn. Bøkene har det samme persongalleriet, men samfunnsbildet er modernisert.

Referanser
----------

1. ↑  Tenfjord, Jo (1918–2007) (1997). *Fra bøkenes verden*. [Oslo]: Faktum. s. 86. ISBN 8254002525.
2. ↑  Naper, Cecilie (1954-) (1994). *Jakten på kvalitet: litteraturteori og populærlitteratur*. Oslo: Pax. s. 92. ISBN 8253016751.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC
 |
**A. F. Klaveness & Co.** var et norsk rederi. Det ble grunnlagt i 1799, og avsluttet sine shippingoperasjoner i 1996. Navnet lever imidlertid videre som et holdingselskap.

Historie
--------

Klaveness-bygningen på Lysaker.
Selskapet ble gunnlagt av Thor Klaveness (1767–1854) i Sandefjord i 1799. Navnet ble endret til *A. F. Klaveness* i 1869, da Anton Fredrik Klaveness (1839–1904) tok over driften. Da sønnen Anton Fredrik Klaveness (1874–1958) ble partner i 1898 ble navnet endret til A. F. Klaveness & Co*.*

Hovedkvarteret ble flyttet til Lysaker i 1907. I 1933 ble et moderne kontorbygg tegnet av Magnus Poulsson oppført i Vollsveien 4.

A. F. Klaveness & Co var et av Norges største rederier etter første verdenskrig. Sammen med Fearnley & Eger dannet de Fern Line i 1925, som drev transport fra Mexicogolfen til Øst-Asia. I 1929 dannet de Klaveness Line, som drev transport fra den amerikanske vestkysten til Øst-Asia. De var også med på å starte Royal Viking Line.

Etter en konkurs i 1983 opererte ikke selskapet lenger skip, og de gikk ut av Norges Rederiforbund. A. F. Klaveness & Co forsøkte å reetablere seg som rederi ved å kjøpe inn nye skip i 1989 og 1991, men disse ble solgt igjen i 1992 og 1996. Hovedkvarteret på Lysaker ble solgt i 1995. A. F. Klaveness & Co hadde igjen gått inn i Rederiforbundet i 1990, men medlemskapet opphørte på nytt i 2002.

Navnet *A. F. Klaveness & Co* ble videreført som et investeringsselskap basert i Haakon VIIs gate 1 i Oslo. Selskapet byttet navn til Ekeberg Finans i 2007. Til samme tid tok imidlertid investeringsselskapet Klaveness Holding (grunnlagt 2001) over navnet *A. F. Klaveness & Co*, og ble morselskapet til Ekeberg Finans.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «A. F. Klaveness & Co. AS». *Store norske leksikon*.
2. 1 2 3  Andersen, Otto H. Næsgård (2011). *Rederiet A.F. Klaveness & Co. A/S: fra vekst til fall gjennom 200 år*. Vadsø: O.H. Næsgård Andersen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
For musikkgruppen tidligere kjent som Karpe Diem, se Karpe (musikkgruppe).
Et solur innskrevet *carpe diem*.
***Carpe diem*** er en latinsk aforisme, som oversettes til «grip dagen», hentet fra bok 1 i den romerske poeten Horats’ verk *Odes* (23 fvt.)

Hele verselinjen er «Carpe diem quam minimum credula postero», det vil si «Grip dagen, stol så lite som mulig på den neste». Det er en metafor for å oppfordre mennesker til å nyte hver enkelt dag. Setningen var meget populær i litteraturen i det 16. og 17 århundre, blant annet ble den brukt i Robert Herricks To the Virgins, to Make Much of Time og i Shakespeares *Twelfth Night,* kjent som Helligtrekongersaften på norsk.

Referanser
----------

1. ↑  «Carpe diem». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 13. januar 2023. Besøkt 17. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carpe diem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Strømsdammen** er et tjern som ligger vest i Voksenåsen og like nedstrøms Lillevann. Tjernet er et oppdemmet, grunt vann på ca. 125 dekar, som tidligere var en del av vannforsyningsanlegget til Voksen gård

Historie
--------

Den opprinnelige dammen ble bygget i siste del av 1800-tallet for å sikre vannforsyning og elektrisk kraft til Voksen gård. Vannet ble dannet ved oppdemming av Rødkleivsbekken på Voksenåsen.

I august 1995 ble det påvist store hull og sprekker i demningen. Etter en reportasje i Akersposten hvor Terje Bjøro fra Røa Venstre krevde rehabilitering ble området stengt og vannet tappet fra dammen. Etter dette fulgte en hard kamp for lokale krefter for å få dammen rehabilitert. Høsten 1996 til våren 1997 ble Strømsdammen rehabilitert av NVE for Oslo kommunes regning, og det ble anlagt en ca. 3 meter bred grusvei fra Arnulf Øverlandsvei inn til demningen. Sammen med en baderampe, gjør dette dammen tilgjengelig for rullestolbrukere og barnevogner. Den nye dammen ble åpnet 12. mai 1997.

Etter utbyggingen på Voksenskogen på 80-tallet har turtrafikken til Strømsdammen økt kraftig. Det er blitt et meget populært oppholdsområde, bade- og fiskevann og blir benyttet til friluftsliv både sommer og vinter.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. april 2015
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 5. april 2015.
3. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. april 2015
4. ↑   Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. Reguleringsplan, friområde og offentlig trafikkområde
5. ↑   Strømsdammen

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |