recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
LM Ericssons første bakelitetelefon ifra 1931 med tallskive i metall.
**Tallskive** eller **fingerskive** fantes på telefoner av eldre type, og var vanlige fram til cirka 1990, da de etterhvert ble erstattet av knapptelefoner som blitt det vanlige siden 1970-tallet.

Tallskiven var en amerikansk oppfinnelse fra 1896, oppfunnet av Almon Strowger. Den muliggjorde automatiseringen av telefontrafikken. I USA ble den innført omkring år 1900, i Europa omkring 1910 (blant annet i München) og i Sverige på 1920-tallet da automatiseringen ble startet.

En tallskive hadde 10 hull og hvert hull hadde sitt eget tall. For å ringe puttet man fingeren i et hull og vred tallskiven inntil det stoppet, deretter slapp man tallskiven som gikk tilbake sin opprinnelige stilling. To kontakttunger påvirket et hjul med blad eller tagger, og på den måten ble det genererert et antall elektriske impulser som ble registrer i telefonsentralen. I de fleste land i verden hadde tallskivene tallet 1 (regnet fra fingerstoppen), først og deretter tallet 2 osv. Det siste tallet brukte å være tallet 0 som da kommer etter tallet 9. 

I Oslo var tallskivene litt annerledes. (Oslo-apparatene). Der var tallet 0 først, så 9 og tallet 1 sist.

Eksterne lenker
---------------

* Video, Virkemåten av en tallskive

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sør-Koreas flagg Sør-Korea |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Bronse | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Bronse | 2017 Sør-Koreas flagg Gangneung | Kjelkehockey |
| Sølv | 2012 Norges flagg Hamar | Kjelkehockey |

**Kim Young-sung** (født 1. mai 1983) er en sørkoreansk kjelkehockeyspiller. Han har en paralympisk bronsemedalje i kjelkehockey for Sør-Korea, og to VM-medaljer. 

Han har også konkurrert i rullestolfekting på nasjonalt nivå i Sør-Korea, og har også drevet med svømming.

Bakgrunn
--------

Kims funksjonshemming skyldes en bilulykke da han åtte år gammel. Han begynte med kjelkehockey i 2009, og debuterte på det sørkoreanske landslaget i 2012.

Idrettskarriere
---------------

Kim deltok på Sør-Korea lag som kom på andreplass i VM i kjelkehockey 2012, der tapte 1-5 mot USA i finalen. I VM i kjelkehockey 2013 kom de på sjuendeplass, og de kom på samme plass i kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 2014. 

I VM i kjelkehockey 2017 fikk Sør-Korea bronse, etter at de slo Norge 3-2 i bronsefinalen. I 2018 representerte han Sør-Korea under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Sør-Korea vant der bronsefinalen 3-1 over Italia, og fikk bronse.

Referanser
----------

1. ↑  Pyeongchang2018.com - *Athlete Profile - KIM Young Sung* Arkivert 3. april 2018 hos Wayback Machine. besøkt 2. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 14. februar 2015 hos Wayback Machine.
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 3. april 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)
**Seter** ligger midt imellom Leksvik og Vanvikan i Leksvik kommune med omtrent 150 innbyggere. Borgåsen og Amborneset skiller den fra nabotettstedet Hindrem.

Her finner vi blant annet et sports- og aktivitetssenter, en del jordbruk og en del industri. Industrimennene og gründerne Bjørn Lyng bodde her og Ragnar Lyng vokste opp her, og har grunnlagt Lynggruppen som omfatter flere fabrikker og selskaper som Lyng Motor, Lyng Elektronikk, Lyng Triangel, Elsafe med flere. Bjørn Lyng bosatte seg senere på Gran Canaria, der han bygde opp Anfi del Mar og Tauro-dalen.

Seter har et variert naturmiljø, med steinstrender og svaberg nede ved sjøen, granskog (stort sett plantet), furuskog (på Borgåsen og ved Hestvollhaugen), en del krattskog med løvtrær, dyrket mark, gårdsbruk/småbruk, boligfelt og enkeltstående eneboliger. I dette naturmiljøet finnes det et rikt dyre- og planteliv. Det er en stor stamme med rådyr og elg. Det finnes hare og ekorn, og fugler som grønnspett, flaggspett, hegre som hekker og ørn som kretser over stedet.
**Tallolje** er en gulsvart (mørkebrun) illeluktende væske og dannes som biprodukt fra sulfatprosessen ved produksjon av papirmasse (cellulose). Ordet «tall» kommer fra svensk og betyr furu. Rå tallolje kommer fra ekstraktivemnene (harpiksen) i vedråvaren og kalles tallolje uansett hvilket treslag den kommer fra.

Sammensetning
-------------

Rå tallolje inneholder:

* Harpiks
* Uforsåpbare steroler (5-10%)
* Harpikssyrer (hovedsakelig abietinsyre og isomerer av denne)
* Fettsyrer (hovedsakelig palmitinsyre, oljesyre og linoleinsyre)
* Andre steroler
* Andre hydrokarboner

Produksjon
----------

Tallolje lages ved at sulfatsåpe skilles av luttanker i inndampingen av svartlut fra sulfatprosessen. Avskillingen skjer ved dekantering av luttankene. Tallolje produseres så i *hartskokeriet* hvor sulfatsåpe reageres med svovelsyre for a spalte av sulfat og danne karboksylsyrer.

Talloljen sendes så til fraksjonering ved destillasjon i tre ulike fraksjoner:

* Tallfettsyrer (TOFA) som inneholder hovedsakelig oljesyre
* Harpiks (kolofonium)
* Bekolje / tretjære

Anvendelse
----------

Tallolje kan anvendes som brensel i oljepanner til energiproduksjon og har brennverdi omtrent som mineralolje.

Tallolje inneholder mange verdifulle kjemiske forbindelser som kan videreforedles.

* Talloljefettsyrene er et lavkost alternativ til talgfettsyrer. Anvendes i biologiske smøreoljer, alkydfarger, vaskemidler (såper).
* Harpiksen anvendes i for eksempel i lim, gummi og trykksverte.
* Bekoljen kan anvendes som brensel, impregnering, bindemiddel og emulgator.

De kjemiske forbindelsene i tallolje er også gode utgangsmaterialer for produksjon av kompliserte kjemiske strukturer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
En side fra kopibok for innkomne brev, 1802, fra arkivet etter Bergen søndagsskole, Bergen Byarkiv**Søndagsskole for håndverkslærlinger** ble opprettet av borgere og embetsmenn på 1800-tallet. Formålet var å gi et skoletilbud til håndverkslærlingene. Det er altså ikke snakk om den haugianske søndagskole, som bare tar for seg kristendomsundervisning for sognets barn og unge.

Historie
--------

Søndagsskolen ga gratis undervisning i skriving, regning, tegning og tysk noen timer hver søndag. Søndagen var den eneste dagen lærlingene hadde fri fra arbeidet. Skolen var den eneste skole på denne tiden som ikke ga undervisning i kristendom. Skolene fantes bl.a. i Oslo, Bergen, Trondheim og København.

### Bergen Søndagsskole

Bergens Søndagsskole ble opprettet i 1802, og ble frem til 1832 ledet av skolemannen og organisten Fredrik Godtfred Bohr. Driften var finansiert gjennom gaver og bidrag fra privatpersoner og håndverkslaugene. Frem til 1840 jobbet lærerne uten lønn. Undervisningen var basert på frivillig arbeid og var gratis for elevene. Lærerne ble plukket ut blant de dyktigste elevene i de øverste klassene ved Søndagsskolen, Katedralskolen og Realskolen.

Skolen hadde flere tilholdssteder. I starten fikk de låne konsertsalen Altona av Det harmoniske selskap, etter hvert trengte de større lokaler på grunn av stor etterspørsel. Da fikk de låne lokaler i komediehuset av Det dramatiske selskap. Endelig havnet de i Christi Krybbe skole og i friskolen (en fattigskole) sine lokaler.

Arkiv etter Bergens søndagsskole er oppbevart ved Bergen Byarkiv. Arkivet inneholder en protokoll som fungerte som kopibok for innkomne brev (1802-1916) og en sensurprotokoll (1802-1836). Sistnevnte protokoll inneholder opplysninger om elevenes navn, hvem som var elevens mester, samt elevens forkunnskaper, karakterer og andre anmerkninger. I arkivet etter Legatinspeksjonen i Bergen, oppbevart ved Bergen Byarkiv, finnes også opplysninger om denne skolen.

Litteratur
----------

* Nilsen, Halkild: Kirke- og skoleforhold i Bergen. I biskop Jacob Neumanns tid. Oslo 1948.

Eksterne lenker
---------------

* Søndagsskole - oppslagsverket oVe, artikkel av Ine Merete Baadsvik, Bergen Byarkiv.

* Bergen Byarkiv
***Søndag ettermiddag*** er en norsk TV-film regissert av Tore Breda Thoresen. Thoresen skrev også manuset, fritt etter Bjørg Viks novelle med samme navn, som ble utgitt i 1963. *Søndag ettermiddag* ble sendt i *Fjernsynsteatret* 17. januar 1967. Filmen ble prisbelønnet i fjernsynsfestivalen i Praha senere samme år.

Handling
--------

Et ungt ektepar er på en liten biltur en søndag ettermiddag. De drikker en kopp kaffe på en kafeteria og besøker en sommervarm skog langs veien. Det hender ikke så mye. Turen blir likevel en konfrontasjon med parets følelsesfattigdom. Stykket er en liten studie i tomhet i velferdsstaten.

Syn
---

Slik vurderte Jo Ørjasæther filmen i boka *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse*:

> Regissøren hadde tatt noe tungt på oppgaven, strebet etter betydningsfylde og brukt sterkere filmeffekter enn den spinkle historien hadde godt av. Men Ingebjørg Sem og Tor Stokke gjorde en overbevisende innsats i rollene.
> 
> 
>

Rolleliste
----------

* Ingebjørg Sem - Hun
* Tor Stokke - Han
* Svein Erik Brodal
* Anne Mari Dale
* Frimann Falck Clausen
* Inger Lise Westby
* Ottar Wicklund
* Kaare Zakariassen

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  *Fjernsynsteatret* 17. jan. 1967 - *Søndag ettermiddag* på tv.nrk.no
2. 1 2 3   Ørjasæter, Jo: *Fjernsynsteatret til glede og forargelse* Oslo, Ad notam Gyldendal, 1994, s. 188, ISBN 8241704224

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
*For etternavnet, se Ødegård (etternavn)*
Ødegård, maleri av Theodor Kittelsen.
En **ødegård** er en beskrivelse som ble gitt til gårdsbruk som av ulike årsaker ble lagt øde (forlatt), i Norge først og fremst etter svartedauden i 1349–1350. I mange tilfeller ble ødegårdsbeskrivelen heftende ved gårdsnavnet for ettertiden, da gårdene etter hvert ble tatt i bruk igjen. Dette kunne komme til uttrykk i navn som *Øde*-Raa og *Øde*-Rud eller Kroksund-*Ødegaarden* og Hole-*Ødegaarden*, Hval *øde* og Holtan *øde*, Lang*ødegaarden* eller rett og slett *Ødegaarden*. En annen variant er *Øygard(en)*.

Ødegård anvendes som begrep også i Danmark, hvor københavnere fra 50-tallet og oppetter lette etter forlatte og øde beliggende torp i Sverige, som de kunne kjøpe eller leie og bruke til sommerhus.

Historie
--------

Etter pestepidemiene på 1300-tallet, ble befolkningen i Norge redusert med ca. 60%. På grunn av den reduserte folkemengden forlot folk de dårligste og mest avsidesliggende gårdene, og tok i bruk de bedre og mer sentrale gårdene. På 1500-tallet begynte befolkningen å øke igjen, og i løpet av 150 år ble folketallet tredoblet. For å kunne fø og huse stadig flere folk, ble ødegårdene tatt i bruk igjen. Det ble konflikter om eiendomsretten til ødegårdene; hvem eide dem egentlig, etter at de hadde stått forlatte i 200 år? Godseierne hevdet ødegårdene i deres område tilhørte dem. Den jorden som ikke hadde noen eier, tilfalt kongen. De som ryddet gamle ødegårder ble altså leilendinger.
Det var rikelig med jord frem til slutten av 1600-tallet. Da begynte kampen om ressursene igjen, og skapte grunnlaget for en ny underklasse; husmennene.

Skatt
-----

Ødegårder var gårdsbruk som ble fritatt for skatt i en overgangsperiode etter at gårdsdriften ble gjenopptatt. Deretter fikk gården en særlig lav skattesats.

Se også
-------

* Fullgård
* Halvgård
* Matrikkel
* Matrikkelskyld

Referanser
----------

1. ↑  *Spørgsmål og svar*, ødegårde.dk Arkivert 11. november 2011 hos Wayback Machine.
2. 1 2  Norgeshistorie.no, Erling Sandmo: «Bondesamfunnet i vekst». Hentet 6. des. 2016.
3. ↑  Norgeshistorie.no, Hans Jacob Orning: «Ødegårdene». Hentet 6. des. 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Ødegård, artikkel hos Store norske leksikon
* Ødegårdene, artikkel hos Norgeshistorie.no
* Bondesamfunnet i vekst, artikkel hos Norgeshistorie.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Sasima** (gresk: Σάσιμα) var en by i den romerske provins i Cappadocia Secunda.

Historie
--------

Sasima er nevnt i bare tre ikke-religiøse dokumenter: «Itiner. Anton.», 144; «Itiner. Hiersol.», 577; Hierocles, 700, 6.

Den lille byen er kjent for å ha vært det første sted hvor Gregor av Nazianzus var biskop - han ble utnevnt og sendt dit av sin venn Basil som et element i Basils konflikt med Anthimus. Gregor var der bare en kort tid, hvis overhodet. Anthimus, biskop av Tyana, hadde hevdet rang som erkebiskop og jurisdiksjon over Sasima etter at keiser Valens delte Kappadokia i to deler. Anthimus utnevnte en konnkurrerende biskop med krav på bispestolen i Sasima, og Gregor avstod fra Sasima.

Alle greske *Notitiae episcopatuum* betrakter Sasima som del av *Cappadocia Secunda*, og det gjør også *Annuario Pontificio*, som oppfører den som en suffragan av Tyana.

Ambrosius av Sasima undertegnet et brev provinsens biskoper rettet til keiser Leo I Trakieren i 458. Omtrent samtidig nevnes Eleusius som en motstander under Konsilet i Khalkedon.

Henimot 1143 ble Clemens fordømt som bogomiler. «Notitiae» nevner bispesetet frem til det påfølgende århundre.

Sasima kan tilsvare den moderne tyrkiske landsby Zamzama, eller landsbyen Hasaköy.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Sophrone Pétridès, «Sasima» i *Catholic Encyclopedia* (New York 1912)
2. 1 2  *Annuario Pontificio 2013* (Libreria Editrice Vaticana, 2013, ISBN 978-88-209-9070-1), d. 964
«Aranui 3» i havn i Hakahau på Ua Pou
Skipet går innom Tahuata
Kopra ligger klar til å lastes på Ua Huka
**«Aranui 3»** er et kombinert frakte- og passasjerskip. Det går med last og passasjerer mellom Papeete på Tahiti og Marquesasøyene.

«Aranui 3» eies av rederiet Compagnie Polynesienne de Transport Maritime (CPTM). Det er registrert i Fransk Polynesias skipsregister og fører fransk flagg. Skipet ble bygget i Romania i 2002 og satt i trafikk året etter.

Skipet har plass til 200 passasjerer. «Aranui 3» har lugarer beregnet på turister og reiser med skipet markedsføres internasjonalt.

Rundturen fra Tahiti til Marquesasøyene og tilbake tar 14 dager. På vegen går skipet innom Tuamotuøyene, der Fakarava besøkes på tur ut fra Papeete og Rangiroa på hjemtur. På Marquesasøyene er skipet innom Ua Pou, Nuku Hiva, Hiva Oa, Fatu Hiva, Tahuata og Ua Huka.

«Aranui 3» er det tredje fartøyet som bærer navnet «Aranui».

Referanser
----------

1. ↑  «Aranui 3». MarineTraffic. [*død lenke*]
2. ↑  «Aranui 3». Marine marchande.
3. 1 2  «Vessel Particulars» Arkivert 3. juli 2013 hos Wayback Machine. Aranui 3.
4. ↑  *Aranui 3. Freighter to Paradise* Arkivert 28. juli 2013 hos Wayback Machine. brosjyre utgitt av rederiet Compagnie Polynesienne de Transport Maritime.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aranui 3 (ship, 2002) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) IMO 9245354 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) «Aranui 3» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
Del av «Blodbadsplansjen». Blant de fremhevede landemerkene i bildet ses Maria Magdalena kapell, Riddarholmen, Storkyrkan, slottet Tre Kronor, Gråbrödraklostret, Helgeandsholmen og Sankta Klara kloster.
**«Blodbadsplansjen»** eller **«Blodbadstavlen»** var et tresnitt over Stockholm laget av Kort Steinkamp og Hans Kruse i Antwerpen. Det ble bestilt av Gustav Vasa i 1524 og er en av de eldste kjente billedlige skildringene av Stockholm.

Bildet ble utført i propagandaøyemed og skildrer kritisk Christian IIs aktiviteter i hovedstaden i forbindelse med Stockholms blodbad i november 1520.

Originalen gikk tapt i Cruuska palasset i forbindelse med Riddarholmsbrannen i 1802, men en kopi i form av et håndkolorert kobberstikk finnes bevart. Det ble utført av Dionysius Padt-Brugge for Magnus Gabriel De la Gardie i 1676.

Avvik
-----

Gråbrödraklostret ligger feilaktig avbildet omtrent nord/syd, skal være øst/vest, kirken mangler det langstrakte høykoret og tårnet har spir, noe det ikke fikk før på slutten av 1500-tallet. Befestningene kom til noe senere og var ikke så omfattende som på bildet.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Riddarholmsbranden och Blodbadstavlan på MAGASIN 1». Arkivert fra originalen 13. februar 2008. Besøkt 26. august 2010.
2. ↑  Nordiska museet Arkivert 23. mars 2005 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blodbadstavlan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Blodbadstavlan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**History** (tidligere **The History Channel**) er en kringkastingskanal som spesialiserer seg på historiske og samtidshistoriske emner, Den er eid i fellesskap av A&E Networks, som eier den amerikanske History-kanalen og britiske Sky, Programmene sendes i all hovedsak på engelsk med regionalt tilpassede undertekster.

History Scandinavia
-------------------

**History Scandinavia** er en TV-kanal som sender programmer relatert til historie, som for eksempel dramatiseringer av historiske hendelser og dokumentarer. Språket er engelsk, men de fleste programmene har undertekster tilgjengelig på norsk, svensk, finsk og dansk i de respektive land. 

Kanalen er et joint venture mellom British Sky Broadcasting og eieren av The History Channel i USA, A&E Television Networks. Kanalen startet sendingene 1. februar 2007, og distribueres i Norge av Canal Digital.

En HDTV-versjon av kanalen ble lansert 13. desember 2007. HDTV-kanalen har egen sendeplan separat fra moderkanalen. Den amerikanske versjonen av The History Channel var tidligere tilgjengelig i Norden, distribuert av Viasat. Kanalen ble fjernet fra Viasats tilbud da de lanserte sin egen historie-kanal Viasat History i november 2004.

H2
--

Historys søsterkanal, H2, ble lansert i Norge 12. november 2014 som en faktabasert underholdningskanal. Kanalen beskrives som en naturlig forlengelse av History, med programmer som skal gå i dybden på temaer som blant annet vitenskap, millitærhistorie, eldre og moderne kulturer og historie og konspirasjonsteorier.

Referanser
----------

1. ↑  History Channels sendinger i Skandinavia, 8. oktober 2007 Arkivert 19. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  H2® HD lanseres i Norden - mer historie til Norge, mynewsdesk.com

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**«Ariadne»** var et barkskip bygget i Sagesund utenfor Tvedestrand i 1875.

Skipstypene bark og brigg var ryggraden i den norske handelsflåten på 1800-tallet, gullalderen for norske seilskip. «Ariadne» var en skute typisk for sin tid. Hun var bygget av lokale skipsbyggere av lokale materialer. Tømmeret var hugget i egen skog, jerngods kunne en få fra Næs verk. Seil var fra gammelt av laget av selvdyrket lin og hamp, men fra 1850-tallet ble bomull mer vanlig som materiale for seilduk. Skuta var på 496 brt, som i Norge var en ganske stor bark. Et barkskip er ofte større og smekrere bygget enn en brigg, og derved raskere.[]

Skuta var finansiert gjennom et partrederi. Hovedreder var Peder Bjørn Hansen fra Eidbo.

I 50 år seilte «Ariadne» i flere farter. Hun gikk på Amerikas østkyst med jernbaneskinner bort, og hvete tilbake, eller kull til Bahamas, og sukker tilbake. Skuta seilte også på India, Sri Lanka og Australia. Den siste tiden i norsk eie gikk hun mye i isfarten.

«Ariadne» seilte ute under hele 1. verdenskrig. 
Utenfor Lindesnes ble hun nesten senket av den tyske undervannsbåten UC59 24. juli 1918. Mannskapet fikk beskjed om å gå i båtene, noe de gjorde. Ubåten fikk inn 10 treff med kanonen, men skuta fløt på lasten, som var props (smådimensjonert trelast til bruk i gruvene, bestemt for West Hartlepool, England). Mannskapet fra «Ariadne» ble utrolig nok tatt under slep av ubåten i 7 timer, til de fikk norskekysten i sikte. Skuta var forlatt og sterkt medtatt, men ble oppdaget av et dansk skip, og tauet inn til Fredrikshavn i Danmark. Hun ble reparert, og seilte under navnet «Orient» til 1925. Hendelsen er også detaljert loggført i tyske krigsarkiver.

Referanser
----------

1. ↑  
Dypvåg, Holt og Tvedestrand årbok 2000

Eksterne lenker
---------------

* Tvedestrand historielag.
**Sperlonga** er en kystby i Italia, rundt to timers kjøring med bil sørover fra Roma ved enden av Via Pontina. Den ligger omtrentlig midt mellom Roma og Napoli. Byer som ligger rundt er Terracina i vest, Fondi i nord, Itri i nordøst, og Gaeta i øst.

Gamlebyen, som har røtter fra før romersk tid, ligger oppe på en klippe, mens den nye delen har spredt seg utover langs sjøsiden. Langs sjøen finner man brede sandstrender som strekker seg langt vestover i retning mot Terracina.

Historie
--------

Sperlonga var et feriested i romersk tid. Keiser Tiberius bygde sin berømte villa her, inkludert en *grotto* (latin: *speluncæ*) som har gitt navn til byen.

Etter at Vest-Romerriket falt sammen på 500-tallet fungerte ruinene av den keiserlige boligen som tilfluktssted for de lokale beboerne. Senere da befolkningen flyttet til de nærliggende forhøyningen St. Magnus for å unngå de sykdomsbesatte myrområdene og angrep fra sarasenere (muslimske pirater og slavefangere). Faren fra piratene er synbart fortsatt ved de mange vakttårn som ble satt opp langs kysten til Gaeta. I 1534 ble det lille senteret ødelagt av soldatene til islamske lederen Khair ed-Din, også kjent som «Barbarossa» (av italiensk barbarossa, «rødskjegg»).

På 1700- og 1800-tallet hadde Sperlonga kommet seg over skadene og ble etter hvert boligområde for adelen, og i området rundt blomstret jordbruket. I 1957 ble kystvegen Terracina-Gaeta (via Flacca) åpnet, noe som også åpnet for turisme.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sperlonga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sperlonga – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i provinsen Latina |
| --- |
| Aprilia **·** Bassiano **·** Campodimele **·** Castelforte **·** Cisterna di Latina **·** Cori **·** Fondi **·** Formia **·** Gaeta **·** Itri **·** Latina **·** Lenola **·** Maenza **·** Minturno **·** Monte San Biagio **·** Norma **·** Pontinia **·** Ponza **·** Priverno **·** Prossedi **·** Rocca Massima **·** Roccagorga **·** Roccasecca dei Volsci **·** Sabaudia **·** San Felice Circeo **·** Santi Cosma e Damiano **·** Sermoneta **·** Sezze **·** Sonnino **·** Sperlonga **·** Spigno Saturnia **·** Terracina **·** Ventotene |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Sosiologi** |
| --- |
|  |
| **Teori** |
| Positivisme • Funksjonalisme • Rasjonelle valg • Spillteori • Harmonimodell • Konfliktmodell • Historisk materialisme • Sosiobiologi • Mikrointeraksjonisme |
| **Forskningsmetoder** |
| Kvantitativ • Kvalitativ • Etnografisk • Nettverk-analytisk • Diskursanalyse |
| **Emner** |
| Modernitet • Historie • Kriminologi • Demografi • Familie • Rettsvesen • Politikk • Religion • Sosialpsykologi • Kjønn • Pedagogikk |
| **Begreper** |
| Sosialisering • Norm • Institusjon • Aktør • Identitet • Differensiering • Klasse • Lagdeling • Mobilitet • Marginalisering • Stigmatisering • Fremmedgjøring • Gemeinschaft • Gesellschaft • Habitus |

**Historisk sosiologi** innebærer studier av historiske emner med bruk av en sosiologisk tilnærming. Dette medfører tverrfaglig samarbeid mellom historie og sosiologi, der historikere gjør bruk av sosiologiske begreper, teorier og modeller, mens sosiologer tar opp historiske emner med sine tradisjonelle metoder. Man bruker altså den samme forklaringslogikken og studerer de samme struktureringsprosessene. 

Tre av sosiologiens klassikere, Karl Marx, Max Weber og Emile Durkheim brukte historisk-sosiolgiske tilnærminger. Fra slutten av 1950-tallet kom en ny bølge av slike studier, som også ofte berørte faget statsvitenskap/sammenlignende politikk. Shmuel N. Eisenstadts bok *The Political systems of Empires* (1963), var en strukturfunksjonalistisk inspirert studie av både nyere og eldre byråkratiske imperier. Barrington Moores *Social Origins of Democracy and Dictatorship* (1966) forsøkte å forklare de historiske vilkårene for demokratiske, fascistiske og kommunistiske styresett med utgangspunkt i agrarstruktur og klassekonstellasjoner i forhold til dette. Stein Rokkan studerte de vesteuropeiske partisystemenes historiske røtter, samt betingelsene for stats- og nasjonsbygging i Vest-Europa. På 1970-tallet kom en rekke nymarxistisk inspirerte studier. Sentrale bidrag var Immanuel Wallersteins *The Modern World System* (i tre bind, 1974, 1980, 1988) om den moderne verdensøkonomiens framvekst, Perry Andersons *Lineages of Absolute State* (1974) om de europeiske eneveldige statene og Theda Skocpols *States and Social Revolutions*, en sammenligning av de franske, russiske og kinesiske revolusjonene. Etter hvert har inspirasjonen fra den weberianske tradisjonen blitt stadig sterkere, Eksempler på dette er Michael Manns *The Sources of Social Power* (1986, 1993) og Charles Tillys *Coercion, Capital and European States* om europeisk statsdannelse. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
***Sociobiology*** en engelsk sakprosabok fra 1975, skrevet av Edward O. Wilson. Boka førte til at forfatteren både ble berømt og beryktet, og regnes som grunnleggelsen av fagfeltet sosiobiologi.

Boka kom først ut i 1975 i forlaget Belknapp Press med undertittelen *The new synthesis* («Den nye syntesen»). I 1980 utga Wilson i samme forlag en kortere versjon (366 sider) med undertittelen *The abridged version* («Den forkorta versjonen»). Til 25-årsjubileet i 2000 ble bokas første utgave gjenutgitt med et nytt forord av forfatteren.

Boka omhandler på 697 sider og i 27 kapitler evolusjonen (del I) og mekanismene (del II) av sosial adferd, og presenterer særtrekk ved de ulike sosiale dyregruppene (del III). Det siste kapitlet (på 29 sider) er viet mennesket, og prøver å vise at de samme metodene som har vist seg å være fruktbare for andre dyrearter, med fordel også kan anvendes på vår egen art. Dette ene kapitlet har skapt furore og kan sies, spesielt utenfor biologenes kretser, å ha farget oppfatningen av hva både boka og faget sosiobiologi dreier seg om. Boka førte til sterke protester fra blant annet samfunnsvitere, men også fra en del marxistiske biologer. (Eksempler er amerikanerne Richard Lewontin og Stephen Jay Gould, mens briter som John Maynard Smith ikke hadde de samme problemene med boka). Årsaken til disse til dels voldsomme reaksjonene lå sannsynligvis i at kapitlet (og med det hele boka, og med den hele faget sosiobiologi) delvis ble misforstått til å innebære at menneskers atferd er genetisk determinert. Denne oppfatningen er imidlertid biologisk uholdbar, og formidles da heller ikke i boka.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC
 |
**Sarah Cameron Sunde** er en amerikansk teaterregissør og oversetter med base i New York City. Hun er født og oppvokst i California. Hennes fars familie emigrerte til USA da han var elleve år gammel. Som tolvåring flyttet Cameron til familien i Drammen i syv måneder, hvor hun var elev ved skolen og lærte seg å beherske flytende norsk.

Sunde avla eksamen ved UCLA School of Theater, Film and Television. Hun har regissert skuespill i New York City, California og Storbritannia.

I 2004 oversatte og regisserte Sunde Jon Fosses *Night Sings Its Songs* (Norsk tittel: *Natta syng sine songar*). Den hadde premiere i New York City. Det påfølgende året regisserte hun *The Asphalt Kiss* av Nelson Rodrigues på 59E59 Theaters Off-Broadway. Det andre stykket av Fosse som Sunde har oversatt, er *deathvariations* (Norsk tittel: *Dødsvariasjonar*). 8. september 2008 var det premiere på *Sa Ka La*, som er det tredje stykket av Jon Fosse som Sunde har oversatt til engelsk. På nyåret 2009 skal hun dessuten være assisterende regissør på den store nyoppsetningen av Henrik Ibsens *Hedda Gabler* på Broadway med Mary-Louise Parker som hovedrolleinnehaver.

Sunde grunnla sammen med den norske skuespilleren Anna Gutto teatergruppen *Oslo Elsewehere*. Hun er også med-grunnlegger av *Translation Think Thank*.

Priser
------

* 2005: Robert & Gloria Hausman Theater Award: Princess Grace Fellowship in Directing
* 2005: Artist Award. American Scandinavian Society.

Referanser
----------

1. ↑   Guggenheim Fellows database, Guggenheim fellows ID sarah-cameron-sunde, besøkt 11. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.gf.org, besøkt 16. april 2021[Hentet fra Wikidata]
***Takk for livet*** er debutalbumet til visesangeren Håkon Banken og ble utgitt i 1977 av Arne Bendiksens plateselskap. Håkon Banken ble oppdaget av Per Johan Skjærstad, mannen bak plateserien Frem fra Glemselen, med Rita Engebretsen og Helge Borglund. Skjærstad skriver også en notis på platecoverets bakside at Håkon Bankens problemer med nervene hadde resultert i en mengde visetekster. Banken hadde opplevd mye vondt og tragisk i livet, men maktet likevel å være takknemlig for det liv han hadde fått tildelt. Derfor ble også tittelen på denne platen «Takk for livet». Platen solgte i overkant av 50 000 eksemplarer. Håkon Banken og Per Johan Skjærstad sto for samtlige tekster og melodier på denne utgivelsen, bortsett fra «Cowboyens avskjed», som er en gammel skillingsvise. Håkon Banken har også skrevet bakgrunnsord til hver sang som medfølger utgivelsen.

Sporliste
---------

1. «Svinesundvisa» (Håkon Banken)
2. «Ruth» (Håkon Banken/Per Johan Skjærstad)
3. «Mart'nsferden» (Håkon Banken)
4. «Hjemme best» Håkon Banken/Per Johan Skjærstad)
5. «Adjø Ingalill» (Håkon Banken)
6. «Raggarpojken» (Håkon Banken)
7. «Takk for livet» (Håkon Banken/Per Johan Skjærstad)
8. «Cowboyens avskjed» (K.Rosenberg/J.R. Hemming)
9. «Tømmer og luksus» (Håkon Banken)
10. «Britt Mari» (Håkon Banken/Per Johan Skjærstad)
11. «Våre veger» (Håkon Banken/Per Johan Skjærstad)

Andre medvirkende
-----------------

* Studio: Arne Bendiksen A/S
* Produsent: Jan Høiland
* Arrangør: Fred Nøddelund
* Foto: Gunnar Lukerstuen
* Design: Lasse Jacobsen
* Piano: Iver Kleive
* Gitar: Freddy Lindquist
* Bass: Terje Venås
* Trommer: Svein Christiansen
* Kor: Ellen Nikolaysen, Anne-Karine Strøm, Wenche Hallan

Utgivelser
----------

* 1977 LP/MC Arne Bendiksen A/S TNLP 56
***Isoparce cupressi*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne sjeldne arten finnes i sumper der næringsplanten sumpsypress (*Taxodium distichum*) vokser. Både den voksne svermeren og larven ligner overfladisk på furusvermeren (*Sphinx pinastri*), som også lever på bartrær.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 60 – 65 mm), slank, grå svermer. Brystet er grått med svarte lengdestriper og en hvit kant, bakkroppen har en bred, lysegrå midtstripe, denne er mørkegrå i midten. Forvingen er grå med to avbrutte, svarte lengdestreker, bakvingen er ensfarget grå. Larven er grønn med mange små og store, hvite flekker. Langs ryggen er den mer eller mindre blålig svart.

* ♂♂
* ♂  △♂ △
* ♀♀
* ♀ △♀ △

Levevis
-------

Larvene lever bare på sumpsypress (*Taxodium distichum*) og de voksne svermerne flyr i sumpene hvor disse vokser.

Utbredelse
----------

Arten lever i det østlige Nord-Amerika fra Maryland i nord til Mexico i sør, men er sjelden.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Isoparce cupressi*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Isoparce cupressi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Isoparce cupressi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Isoparce cupressi* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Isoparce cupressi* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Isoparce cupressi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Isoparce cupressi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Se** (kinesisk: 瑟; pinyin: *sè*) er et antikk og ikke lenger benyttet kinesisk strengeinstrument tilhørende familien siterer. Det eldste eksemplaret som er funnet stammer fra De stridende staters tid (446 f.Kr. - 221 f.Kr.).

*Se* er beslektet med den mer moderne kinesiske siteren (guzheng) og nevnes i antikke kinesiske tekster vanligvis sammen med den også fortsatt spilte siteren guqin. Antallet strenger var normalt 25, men ved arkeologiske utgravninger er det funnet eksemplarer med 24, 23 og 19 strenger. *Se* var et viktig instrument i det antikke Kina men kom siden til å bli erstattet av andre, og forsvant til slutt helt. I dag fins det en viss interesse i Kina for å vekke liv i *se* og andre «utdødde» instrument. *Se* betraktes av de fleste som opprinnelsen til guzheng og dermed også til flere andre østasiatiske siterer som for eksempel den japanske koto.

Kilder
------

* Cultural China: Arts Music and Dance - Se Besøkt 29. desember 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Laetabundus** er en sekvens for den katolske liturgiske feiring av julen. Den ble skrevet i Frankrike mellom 1000- og 1100-tallet. 

Melodien er lydisk.

Tekst
-----

*Laetabundus*
*exsultet fidelis chorus.*
*Alleluia.*
*Regem regum*
*intactae profudit thorus:*
*res miranda.*
*Angelus consilii*
*natus est de virgine:*
*sol de stella.*
*Sol occasum nesciens,*
*stella semper rutilans,*
*semper clara.*
*Sicut sidus radium,*
*profert Virgo Filium,*
*pari forma.*
*Neque sidus radio,*
*neque mater filio,*
*fit corrupta.*
*Cedrus alta Libani*
*conformatur hyssopo,*
*valle nostra;*
*Verbum ens Altissimi*
*corporari passum est,*
*carne sumpta.*
*Isaias cecinit,*
*Synagoga meminit,*
*numquam tamen desinit*
*esse caeca.*
*Si non suis vatibus,*
*credat vel gentilibus;*
*Sibyllinis versibus*
*haec praedicta.*
*Infelix, propera,*
*crede vel vetera:*
*cur damnaberis,*
*gens misera?*
*Quem docet littera,*
*natum considera:*
*ipsum genuit puerpera.*
*Alleluia.*

Kilder
------

* Adell, Arthur (1914), "Musikhandskrifter från Högs och Bjuråkers kyrkor" Lund: C. W. K. Gleerup.
Handeloftet ved Valdres Folkemuseum  Foto: John Erling Blad (2007)
**Handeloftet** (**Handeløftet**) er antakelig eldste setohus i Valdres og er ikke et loft uten i navnet.[*klargjør*] Loft er en tradisjonell norsk bygningstype i to etasjer til boligformål og oppbevaring. Det har vært diskutert om det er et langloft eller en overgangsform til en stue. Huset kommer fra garden *Hande* i Vestre Slidre og er fra perioden 1530 til 1640. Senere dateringer plasserer det til 1640 til 1650 som langloft, tidligere dateringer plasserer det som overgangsform. Det er nå på Valdres Folkemuseum.

Handeloftet ved Valdres Folkemuseum  Foto: John Erling Blad (2007)
Huset ble innkjøpt fra Hande 27. desember 1905 for den gang 1000 kroner og flyttet i 1906 til Valdres Bygdesamling som den gang holdt til ved forsamlingshuset Folkvang. I 1923 ble det deretter flyttet til Valdres Folkemuseum og ble der første huset ved museet.

Det er to matbuer i første etasje. Disse rommene brukes nå til oppbevaring av trematerialer og annet for museet. Oppe er det to rom, ett for bruk som lager for klær, mjøl og køtt, det andre som gjesterom. Dette rommet etter tradisjonen ha blitt brukt som tingrom mens *Øvre Hande* var lensmannsgard fra 1717 til 1724. I kjelleren under huset skal det ha vært fangehøl.

Dimensjonene på loftet er imponerende, og i svalgangen oppe i gavlveggen er det to golvplanker som dekker hele bredden. I vinduene er det innlagt blyglass.

Referanser
----------

1. ↑  Bugge, Gunnar (1969). *Stav og laft i Norge =: Early wooden architecture in Norway*. Oslo: Byggekunst. s. 75.

Portal: Museum
Ekspandert polystyren for pakking av ømfintlig og kostbar gjenstand
**Polystyren**, eller **styrenplast** som gruppen kalles, er en amorf termoplast som er billig og derfor svært vanlig. I Norge er handelsnavnet på ekspandert polystyren isopor. Dets gasstemperatur er cirka 100 grader celsius. Det er et aromatisk polymer fremstilt fra aromatisk monomer styren, en flytende hydrokarbon som blir kommersielt fremstilt fra petroleum i petrokjemisk industri.

Historikk
---------

Styrenplastene ble oppdaget på grunn av en tilfeldighet 1839 av Eduard Simon. Han destillerte en oljeaktig substans, en monomer som han navngav styrol. Flere dager senere oppdaget Eduard Simon at styrolen hadde tyknet, antagelig på grunn av oksidasjon, til en gelé som Simon kalte styroloksid. 1845 viste kjemikerne John Blyth og August Wilhelm von Hofmann at samme reaksjon hender i fravær av syre. De kalte substansen metastyrol. Analysen viste at den var kjemisk identisk med styroloksid. 1866 identifiserte Marcelin Berthelot at styrol til metastyrol er en polymerisasjonsprosess, polystyren.

Største fortrinn
----------------

* Hardt og stivt materiale
* Billig
* Liten vannabsorpsjon
* Lav krypning
* Bra elektrisk isoleringsevne

Største ulemper
---------------

* Brannfarlig.
* Sprekkdannelse
* Mykner ved høy temperatur
* Dårlig UV-resistens
* Dårlig resistens mot oljer, løsningsmiddel mm.
* Maur og maurskader

Bruksområder
------------

* Forpakninger
* Engangsartikler
* Plastbyggesett
* Veikonstruksjon
* Byggisolasjon
* Listverk

Se også
-------

* plast
* polymer
* plastgjenvinning
* Celleplast
* Isopor

Eksterne lenker
---------------

* (en) Polystyrene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Polystyrene – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Polystyren i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Karl-Heinz Steffens** (født 1961 i Trier) er en tysk dirigent og klarinettist. Han avsluttet i 2007 sin virksomhet som soloklarinettist ved Berliner Philharmoniker og ble kunstnerisk leder (Generalmusikdirektor) ved Halle Opera. Han har siden 2009 vært sjefdirigent ved Den tyske statsfilharmoni Rheinland-Pfalz.  Steffens overtar som musikksjef ved Den norske Opera & Ballett fra 1. august 2016.

Liv og virke
------------

Karl-Heinz Steffens studerte fra 1982 til 1985 klarinett ved Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Stuttgart under Ulf Rodenhäuser. Etter sitt første engasjement som klarinettis ved Kassel statsteater, var han solo-klarinettist ved Frankfurt-operaen (1985-89). Siden arbeidet han for Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks (1989-96) og for Berliner Philharmoniker (2001–2007). 

Steffens underviste ved Hannover høyskole for musikk og teater i perioden 1996 til 1999. I 2001 tiltrådte han som professor ved Hochschule für Musik „Hanns Eisler" Berlin

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dette er den nye operasjefen». NRK. 11. desember 2015. Besøkt 11. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl-Heinz Steffens på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Karl-Heinz Steffens på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Karl-Heinz Steffens på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Karl-Heinz Steffens på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***Montana Jones*** (japansk:モンタナ・ジョーンズ, Montana Jōnzu) er en japansk animasjonsserie fra 1994–1995.

I Norge ble serien sendt på TV3 og TV1000.

Handling
--------

Handlingen finner sted i Boston i 1930. Montana Jones og hans fetter, professor Alfred Jones, reiser over hele verden for å lete etter tapte skatter i håp om å bringe disse skattene til museum. Alfreds mentor, professor Gerrit, hjelper dem ved å sende grammofon-plater med informasjon. I løpet av en slik reise møter de Melissa, en velstående reporter, som snakker nesten alle språk. Hun begynner å følge Montana og Alfred Jones på deres reiser. En av deres viktigste motstandere var Lord Zero, en rik, bisarr kunst-elsker og mestertyv, som ofte forpurrer deres planer.

Lord Zero har to håndlangere: Slim og Slam. Det er også oppfinneren Dr. Nitro, som finner opp forskjellige merkelige motorer, som han håper skal hjelpe med å finne skatter. Slim og Slam, Lord Zeros tjenestevillige undersåtter, er klar over at det ville vært langt mer vellykket å lete etter alle de verdifulle skattene selv. Men deres lojalitet har alltid vært langt større enn deres vågemot. Melissa Thorn er datter av en diplomat, og hjelper ofte Montana og Alfred med forskjellige oppdrag. Melissa er journalist, og liker shopping og eventyr. Det blir også avslørt faren hennes egentlig var professor Gerrit, noe som forklarer hvorfor Melissa alltid var til rett tid og sted for å hjelpe Montana og Alfred.

Norske stemmer
--------------

* Montana – Aksel Hennie
* Alfred – Rune Alstedt
* Melissa – Guri Schanke
* Lord Zero – Hallvard Lydvo
* Dr. Nitro – Bernhard Ramstad
* Slim – Bernhard Ramstad
* Slam – Hallvard Lydvo
* Professor Neil – Bernhard Ramstad

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* Montana Jones (TV-serie)
Montafons beliggenhet i Vorarlberg
**Montafon** (uttales «månta-få:n») er en dal i den østerrikske delstaten Vorarlberg. Den ligger lengst syd i delstaten, begynner ved Bludenz og strekker seg derfra sydøstover. Dalen dreneres av elven Ill og begrenses av fjellgruppene Verwall i nord og Rätikon og Silvretta i syd. Landskapet er dermed Vorarlbergs høyeste og mest alpine.

Montafon har totalt 16 500 innbyggere, som er fordelt over ni kommuner. Nedenfra og oppover er dette (nummereringen refererer til kartet):

1. Lorüns (583 moh.)
2. St. Anton im Montafon (650 moh.)
3. Vandans (660 moh.)
4. Bartholomäberg (1100 moh.)
5. Schruns (700 moh.)
6. Tschagguns (700 moh.)
7. Silbertal (890 moh.)
8. St. Gallenkirch (900 moh.)
9. Gaschurn (1000 moh.)

Dalen har vært bebodd minst siden bronsealderen. I middelalderen var det betydelig gruvedrift i området, der spesielt jern, kopper og sølv ble utvunnet.

Stedsnavnene tyder på at dalen opprinnelig var bebodd av retoromanere. Overgangen til tysk (alemannisk) språk må ha skjedd i senmiddelalderen. Også kolonialiseringen av høytliggende områder gjennom walsere bidro til dette, men walserspråket er i dag stort sett forsvunnet.

Kirkelige, kulturelle og handelskontakter var minst like sterke til Graubünden (Sveits) som mot nordvest, selv om all transport måtte skje over høye fjellpass, hvorav Schlappinpasset var det laveste (2202 moh.). Frem til 1808 var Montafon del av Chur bispedømme. Inntil langt ut på 1800-tallet eksporterte Montafon ost, smør og arbeidskraft mot Graubünden.

I dag er kontakten nordover mot Bludenz og resten av Vorarlberg sterkere, noe gode vei- og jernbaneforbindelser sørger for. Det fins derimot ingen direkte veiforbindelse fra Montafon til Sveits. Istedenfor eksisterer nå med Bielerpasset en veiforbindelse vestover til Paznaun i Tirol.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Montafon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** GeoNames
 |
Må ikke forveksles med Robert Levin.

**Robert David Levin** (født 1947) er en amerikansk pianist, musikkviter og komponist som er spesialist på historisk oppføringspraksis.

Liv og virke
------------

Levin har en Bachelor of Arts-grad fra Harvard med avhandlingen *The Unfinished Works of W. A. Mozart* og studerte ved institusjoner som Chatham Square Music School, Conservatoire National Supérieur og Fontainebleau School of Music, blant annet piano med flere ulike lærere, orgel og kontrapunkt med Nadia Boulanger, komposisjon med Stefan Wolpe og direksjon med Eleazar de Carvalho.

Levin ble professor i musikk ved State University of New York i 1975 og var fra 1986 til 1993 professor i piano ved Hochschule für Musik Freiburg i Tyskland. I 1993 ble han musikkprofessor ved Harvard, en post han fortsatt innehar. 

Levin har fullført og rekonstruert en rekke ufullendte verk av Mozart og Johann Sebastian Bach, de viktigste regnes som Mozarts *Rekviem* i d-moll og *Große Messe* i c-moll. I rekviet rekonstruerte han en *Amen*-fuge fra Mozarts egne utkast. John Eliot Gardiner gav Levin i oppdrag å fullføre manglende orkesterstemmer i fem kantatesatser av Bach, eksempelvis *Ach! ich sehe, itzt, da ich zur Hochzeit gehe, BWV 162* og andre, mindre omfattende verk. 

Som pianosolist er Levin best kjent for behandlingen av konserter fra det klassisistiske repertoaret. Han er ekspert på Mozart, og under framføringene forsøker han å gjenskape praksisen fra Mozarts tid ved å improvisere kadenser. 

Levin har også komponert flere verk.

Verkliste (utvalg)
------------------

* 2 klarinettsonater (1961; 1967–1968)
* 2 korte pianostykker (1966–1967)
* Fagottsonate (1965–1966)
* Treblåserkvintett (1965)
* Pianokvartett (1964–1965)
* Pianosonate (1962)

Referanser
----------

1. ↑   www.leipzig.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert D. Levin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Robert D. Levin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Robert D. Levin på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Robert D. Levin på AllMusic Rediger på Wikidata
* En artikkel av Levin om improvisering og Mozart
* På konsert med Robert Levin fra WGBH Boston
* SEED-artikkel Arkivert 19. desember 2010 hos Wayback Machine. om improvisasjon, med fokus på Levin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Montagu Henry Toller** (født 1. januar 1871 i Barnstaple i Devon død 5. august 1948 i Titchfield i Hampshire) var en britisk cricketspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris

Toller ble olympisk mester i cricket i OL 1900 i Paris.
Han var med på det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* som beseiret det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 262-104 i finalen, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris og det var først tolv år senere, i 1912 at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen, det var kun en kamp som ble spilt, inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i cricket, Storbritannias flagg GBR

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Montague Toller – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Montague Toller – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Montague Toller – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Montague Toller – ESPNcricinfo.com Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |