recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aostadalen** (italiensk *Valle d'Aosta*, fransk *Vallée d'Aoste*, frankoprovençalsk *Vâl d'Aoûta*) er en italiensk autonom region i den nordvestligste del av landet.
Det er Italias minste og tynnest befolkede region.
Aostadalen har et areal på 3263 km² og har omkring 113 000 innbyggere.
Regionen grenser til Frankrike (Rhône-Alpes) mot vest, Sveits (Valais) mot nord og regionen Piemonte mot øst og syd.
Regionshovedstaden er Aosta (fransk *Aoste*, frankoprovençalsk *Oustâ* eller *Aoûta*).
Hovederhvervet er turisme; Aostadalen har mange skisportssteder.

Geografi
--------

Kart over Aostadalen
Aostadalen er dalen til elven Dora Balteas overløp.
Sidedalene av den egentlige Aostadalen hører også til regionen.
Dalen er omgitt av noen av Alpenes høyeste fjell på tre sider:
Mont Blanc-massivet i vest (opptil 4809 m), Wallis-alpene i nord (4478 m i Matterhorn og 4634 m i Monte Rosa), og Grajiske Alper i syd (4061 m i Gran Paradiso).

Gjennom passene Store- og Lille Sankt Bernhard er Aostadalen forbundet med Sveits resp. Frankrike.
Dessuten forbinder Mont Blanc-tunnelen siden 1965 Chamonix i Frankrike med Courmayeur i Aostadalen.

Språk
-----

En femtedel av regionens innbyggere er frankoprovençalsktalende.
Det andre offisielle språket ved siden av italiensk (75 %) er derimot fransk (som bare er morsmål til 2 % av befolkningen).
For hundre år siden talte hele 92 % av regionens befolkning frankoprovençalsk.
Gjennom en hensynsløs italieniseringspolitikk gjennom store deler av 1900-tallet har denne andelen sunket dramatisk.
Det walsertyske språket, som ble snakket i noen isolerte fjellandsbyer, har også blitt så godt som utslettet i samme periode.

Historie
--------

Aostadalen hørte inntil 1860 til hertugdømmet Savoie, som omfattet territorier på begge sider av Alpenes hovedvannskille og kontrollerte bl.a. de viktige passene Lille Sankt Bernhard og Mont Cenis.
Ved grensetrekningen i 1860 falt Savoies områder syd/øst for Alpenes hovedkam til Italia.
Aostadalen var dermed blitt adskilt fra de andre frankoprovençalsktalende områdene.

Referanser
----------

1. ↑   *Istituto nazionale di statistica*, Wikidata Q214195,

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aosta Valley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Valle d'Aosta - Vallée d'Aoste – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Italias regioner |
| --- |
| Abruzzo **·** Aostadalen **·** Basilicata **·** Calabria **·** Campania **·** Emilia-Romagna **·** Friuli-Venezia Giulia **·** Lazio **·** Liguria **·** Lombardia **·** Marche **·** Molise **·** Piemonte **·** Puglia **·** Sardinia **·** Sicilia **·** Toscana **·** Trentino-Syd-Tirol **·** Umbria **·** Veneto | Italias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Landene som forsvant*** er ei norsk sakprosabok fra 2016, skrevet av arkitekten og frimerkesamleren Bjørn Berge. Boka beskriver 50 stater som opphørte å eksistere i perioden fra 1840 til 1970. Noen av landene var kortvarige, andre hadde lang historie.

Boka ble i 2016 utgitt på finsk og nederlandsk, i 2017 på engelsk og svensk og i 2018 på dansk og tysk.

Landene
-------

1840–1860
De to sicilier, Helgoland, New Brunswick, Corrientes, Labuan, Schleswig, Dansk Vestindia, Van Diemens Land, Elobey, Annobón og Corisco, Vancouverøya.

1860–1890
Obock, Boyacá, Alwar, Øst-Rumelia, Oranjefristaten, Iquiquie, Bhopal, Sedang, Perak

1890–1915
Sainte-Marie av Madagaskar, Nandgaon, Kiaochow, Ildlandet, Mafeking, Karolinene, Kanalsonen

1915–1925
Hijaz, Allenstein, Kapp Juby, Sørrussland, Batum, Danzig, Fjerne Østen-republikken, Tripolitania, Øst-Karelen, Carnaro og Fiume

1925–1945
Mandsjukuo, Inini, Saseno, Tannu Tuva, Tanger internasjonale sone, Hatay, Kanaløyene, Sør-Shetlandsøyene

1945–1975
Trieste, Ryukyu, Sør-Kasaï, Sør-Molukkene, Biafra, Øvre Yafa

Referanser
----------

1. ↑  «Kartalta kadonneet». *kauppa.tietosanoma.fi* **(finsk)**. Arkivert fra originalen 18. november 2018. Besøkt 18. november 2018.
2. ↑  «Verdwenen landen van de wereld - Bjørn Berge». *Xander Uitgevers* **(nederlandsk)**. Besøkt 18. november 2018.
3. ↑  «Nowherelands: An Atlas of Vanished Countries 1840-1975». *Thames & Hudson USA*. Besøkt 18. november 2018.
4. ↑  «Länder som försvunnit – Lind & Co». *www.lindco.se* **(svensk)**. Besøkt 18. november 2018.
5. ↑  «Landene som forsvandt. 1840-1970 – People'sPress». *peoplespress.dk* **(dansk)**. Arkivert fra originalen 19. november 2018. Besøkt 18. november 2018.
6. ↑  «Atlas der verschwundenen Länder von Björn Berge | dtv». *dtv Verlagsgesellschaft* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 18. november 2018. Besøkt 18. november 2018.
Presidio La Bahía
**Slaget ved Goliad** var den andre kamphandlingen under Texasrevolusjonen. Tidlig på morgenen den 9. oktober 1835 angrep anglo-amerikanske texas-settlere de meksikanske styrker garnisjonert i Presidio La Bahía, et fort nær den meksikantexanske bosettingen Goliad. La Bahía lå halvveis mellom den eneste andre store meksikanske garnisonen (i Presidio San Antonio de Bexar) og den da viktige havnen Copano.

I september begynte texianerne å legge planer om å ta den meksikanske general Martín Perfecto de Cos til fange mens han var underveis til Goliad for å prøve å få slutt på urolighetene i Texas. Planen ble først avvist av sentralkomiteen som koordinerte opprøret. Men noen dager etter den texianske seier i slaget ved Gonzales begynte kaptein George Collinsworth og medlemmer av den texianske militsen i Matagorda å rykke frem mot Goliad. Texianerne fant snart ut at Cos og hans menn allerede hadde begynt å forflytte seg til San Antonio de Béxar, men fortsatte fremmarsjen.

Garnisonen i La Bahía var tynt bemannet og kunne ikke effektivt forsvare fortets perimeter. Med hjelp av økser lånt fra landsbyfolket klarte texianerne å hogge seg gjennom døren og komme seg inn i anlegget innen de fleste soldatene skjønte at de var der.Etter en halvtimes kamp kapitulerte garnisjonen under oberst Juan López Sandoval. 

Én meksikansk soldat var falt og tre andre såret, mens bare én texianer var blitt såret. Flertallet av de meksikanske soldater ble beordret å forlate landet, og texianerne konfiskerte forsyninger verdt $10.000 foruten flere kanoner, som de så transporterte til den texianske hær til bruk under beleiringen av Béxar. 

Seieren isolerte Cos' menn i Béxar fra kysten og tvang dem til å sette sin lit til en lang marsj over land for å be om og motta forsterkninger eller forsyninger.

Litteratur
----------

* Hardin, Stephen L. (1994). *Texian Iliad – A Military History of the Texas Revolution*. Austin, Texas: University of Texas Press. ISBN 0-292-73086-1. OCLC 29704011.
* Huson, Hobart (1974). *Captain Phillip Dimmitt's Commandancy of Goliad, 1835–1836: An Episode of the Mexican Federalist War in Texas, Usually Referred to as the Texian Revolution*. Austin, Texas: Von Boeckmann-Jones Co.
* Roell, Craig H. (1994). *Remember Goliad! A History of La Bahia*. Fred Rider Cotten Popular History Series. Austin, Texas: Texas State Historical Association. ISBN 0-87611-141-X.
* Scott, Robert (2000). *After the Alamo*. Plano, Texas: Republic of Texas Press. ISBN 978-0-585-22788-7.
***Lister*** var en norsk avis som ble utgitt i Farsund i Vest-Agder.

*Lister* ble startet i 1878, men gikk siden inn i 1881. Avisen gjenoppsto to år seinere og ble venstresidens talerør i Farsund helt fram til avisen gikk inn i 1934. Blant annet får avisen æren for at *Farsunds Avis* ble startet i 1889, etter at *presteskap* ble til *presteskrap* i en artikkel fra en fest arrangert av Farsund Høire.

Navnet *Lister* ble fra januar 2010 tatt i bruk av nettopp *Farsunds Avis*. Navnet ble først brukt på *Farsunds Avis* sin regionsutgave hver torsdag. Dermed gjenoppsto *Lister* etter 76 år, takket være sin gamle erkerival. I mai 2014 skiftet *Farsunds Avis* navn til *Lister*.

Referanser
----------

1. ↑  Liste over historiske aviser
2. ↑  Om Farsunds Avis Arkivert 10. mai 2009 hos Wayback Machine. hentet 7. januar 2010
3. ↑  Navneskifte og ny profil[*død lenke*] hentet 7. januar 2010
4. ↑  Nygaard, Kjetil (16. mai 2014). «Kutter to av seks avisutgivelser». *Fædrelandsvennen*. Besøkt 10. juni 2019.
«Så gikk Kjetta langt og lenger enn langt.» Illustrasjon til folkeeventyret «Kjetta som var så fæl til å ete», tegnet av Theodor Kittelsen til en utgave av Asbjørnsen og Moes eventyr først utgitt i 1907.
**«Kjetta som var så fæl til å ete»** (1841–1844) er et norsk folkeeventyr, i undersjangeren remseeventyr, som inngår i samlingen Norske folkeeventyr og ble ført i pennen av Peter Christen Asbjørnsen. Også Jørgen Moe og flere andre har bidratt til boka, blant andre Theodor Kittelsen og Erik Werenskiold med illustrasjoner.

Betegnelsen *kjette* beskriver en hunnkatt. Eventyret ligner mye på andre remsefortellinger, som for eksempel «Stormaga-pis», «Musi som hadde ete så lite», «Musa som åt så mykje» og «Katta som åt opp eit smørstykke»

Handling
--------

Eventyret innledes sånn: «Det var en gang en mann som hadde ei kjette, og den var så fælende stor og slem til å ete at han ikke kunne ha henne lenger. Så skulle hun til elvs med en stein om halsen; men før hun skulle avsted, fikk hun et mål mat. Kjerringa satte til henne et grautfat og et lite trau matfett. Det rev hun i seg, og satte av gårde ut gjennom glaset. Der sto mannen på låven og tresket.

"God dag, du mann i huset," sa kjetta.

"God dag, du kjette," sa mannen; "har du fått deg noe mat i dag?" sa han.

"Å, jeg har fått et lite grann, men jeg er mest fastende," sa kjetta; "det var bare et grautfat og et fett-trau, og huskom meg, tar jeg ikke deg og," sa hun, og så tok hun og åt opp mannen.

Da hun hadde gjort det, gikk hun i fjøset; der satt kjerringa og melket. "God dag, du kjerring i fjøset," sa kjetta.»

og så videre.

* Tegning: Theodor Kittelsen Tegning: Theodor Kittelsen
* Tegning: Theodor Kittelsen Tegning: Theodor Kittelsen

Referanser
----------

1. 1 2  *Eventyr og sagn. Digital samling av eventyr og sagn.* Søkeresultater for kriteriene: Kategori: 344 Eventyrtypenid: 10039. Universitetet i Oslo. Besøkt 2015-03-12

Portal: Litteratur
Grenda Kjosen i Drangedal.
**Kjosen** er ei grend øst i Drangedal kommune i Telemark. Grenda ligger nord for kommunesenteret Prestestranda, og grenser i vest til bygda Tørdal og i øst til Nome kommune. Følgende av Drangedals grunnkretser ligger i Kjosen; Singusdal, Åkre/Sætre, Nakksjø, Tveit og Oseid.  
Navnet Kjosen betyr «smal dal, søkk i lendet», og i usammensatt form (som i dette tilfellet) vitner det om en tidlig bosetning.

I grenda finnes *Halfdans bokhus* som er et større antikvariat, søndagsskole, Kjosen idrettslag, samt flere grendelag som dekker det meste av området.

Fritidsaktiviteter
------------------

Med sine mange elver, vann og varierte naturområder gir Kjosen rikelig med muligheter for friluftsliv både sommer og vinter. En av de større gårdene i grenda byr også på det meste innen ridning og hest, samt klatring, spesialtilpasset skoleundervisning og overnatting m.m.  
Er man interessert i båtliv og vannsport i større målestokk, så har man Toke som strekker seg fra Prestestranda og ca. 20 km. sørover, inn i Kragerø og Bamble. Et av Telemarks største vintersportssteder – Gautefall – ligger kun en 40 minutters biltur nordvest for Kjosen.

Utdanning
---------

Grenda har ingen skole. Elever fra 1.–10. trinn går på Drangedal 10-årige skole i Prestestranda. Tilbud om spesialtilpasset skoleundervisning finnes lokalt, på Store Hoseid gård.  
Nærmeste videregående skoler finnes i Lunde, Kragerø og Grenland, høyskoler/universitet i bl.a. Bø, Porsgrunn og på Notodden (se avstander under).

Avstander til Kjosen
--------------------

(beregnet fra Åkre skule)

* Prestestranda 13 km.
* Lunde 29 km.
* Gautefall 38 km.
* Bø i Telemark 45 km.
* Kragerø 55 km.
* Porsgrunn 66 km.

Referanser
----------

1. ↑  «Skoler i Drangedal». Arkivert fra originalen 15. september 2019. Besøkt 8. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Søk i O. Rygh: Norske Gaardnavne
***Diamonds Adrift*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Chester Bennett.

Handling
--------

Den velstående skipsrederen James Bellamy bestemmer seg for å straffe sin bekymringsløse sønn, Bob, ved å tvinge ham til å betale 5 000 dollar han skylder i gjeld ved å arbeide for 50 dollar i måneden. I et kortspill vinner Bob en løpsk katt, som har på seg et diamant-halsbånd verdt 30 000 dollar. Men Bob innser ikke den virkelige verdien på dette, og gir både katt og armbånd til Consuela Velasco - en ung kvinne han møtte i Mexico.

Tilbake i San Francisco oppdager Bob endelig den sanne verdien av halsbåndet. Han vender derfor tilbake til Mexico, akkurat i det Consuela skal giftes bort mot hennes vilje. Bob tar med seg både Consuela, katten og halsbåndet, og blir endelig forsonet med faren sin.

Skuespillere
------------

* Earle Williams som Bob Bellamy
* Beatrice Burnham som Consuelo Velasco
* Otis Harlan som Brick McCann
* George Field som Don Manuel Morales
* Jack Carlyle som Home Brew
* Hector V. Sarno som Rafael Velasco
* Melbourne MacDowell som James Bellamy

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 13. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Diamonds Adrift* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
En **utopi** er forestillingen om en lykketilstand, eller et perfekt sted. Ordet brukes også om romaner som skildrer slike samfunn. 

Ordet er dannet fra de to greske ordene **ou** (*ingen*) og **topos** (*sted*), og ble først brukt i tittelen på briten Thomas Mores bok *De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia* (ca. 1516), til daglig bare *Utopia*, og som navn på den idealstaten More beskriver i denne boken. Ludvig Holberg hadde uten tvil dette verket i tankene da han i 1741 skrev sin eneste roman *Nils Klims underjordiske reise*, hvor idealsamfunnet kalles «Potu» (Utopia skrevet baklengs). 

**I dagligtale** brukes ordet *utopi* om en virkelighetsfjern ide, en ugjennomførlig ide eller en (f.eks. litterær) beskrivelse av en idealstat / en ideell tilværelse. 

Det motsatte av en utopi er en dystopi, en skildring av et (framtids)samfunn preget av negative utviklingstrekk.

Både utopier og dystopier er vanlige sjangre innen science fiction.

Kjente litterære utopier
------------------------

* *Utopia* av Thomas More (1516)
* *The New Atlantis* av Francis Bacon (1626)
* *Gullivers reiser* av Jonathan Swift (1726)
* *Candide, ou l'Optimisme* av Voltaire (1759)
* *Туманность Андромеды* (norsk oversettelse *Andromeda-tåken*) av Ivan Jefremov (1957)
* *Island* av Aldous Huxley (1962)

Eksterne lenker
---------------

* Utopi; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Eugen Freiherr von Lotzbeck** (født 24. februar 1882 i München, død 22. mai 1942 i Assenhausen i Starnberg) var en tysk rytter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Lotzbeck ble olympisk mester i OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som vant lagkonkurransen i dressur. Deltakerne på dressurlaget var Carl-Friedrich Freiherr von Langen på hesten «Draufgänger», Hermann Linkenbach på «Gimpel» og Lotzbeck på hesten «Caracalla». Lotzbeck kom på ellevtee plass i den individuelle dressurkonkurransen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i hestesport, dressur lag Tysklands flagg Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eugen Freiherr von Lotzbeck – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eugen Freiherr von Lotzbeck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Eugen Freiherr von Lotzbeck – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Sverre Halvorsen** (født 24. juli 1925 i Bærum, død 8. august 2012) var en norsk barnelege og professor i medisin ved Universitetet i Oslo.

Halvorsen ble cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1950, spesialist i barnesykdommer i 1961 og dr.med. ved Universitetet i Oslo i 1966. Han ble ansatt ved Rikshospitalets barneklinikk i 1954 og ble i 1959 knyttet til det nyopprettede Pediatrisk forskningsinstitutt som instituttets første ansatte. I 1963 ble han ansatt i nyopprettet stilling som dosent ved Universitetet i Oslo og bestyrer for Pediatrisk forskningsinstitutt, en stilling han hadde til 1974. I 1975 ble han professor og avdelingsoverlege ved Barneavdelingen ved Ullevål sykehus.

Han var formann for Norsk Pediatrisk Selskap 1968–1969, formann i studiestyret ved Universitetet i Oslo og president i European Society for Paediatric Research i 1988.

Han ble ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1996 og ble innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi i 1983.

Referanser
----------

1. ↑  *Norges leger*. Oslo: Den norske lægeforening. 1996. s. 454. ISBN 8290921411.
2. ↑  Minneord, *Tidsskrift for Den norske lægeforening*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Utmerkelsesordenen** (engelsk: *Order of Distinction*) er en belizisk orden innstiftet i 1991. Den rangerer som nummer den tredje og siste i landets ordensvesen, etter Nasjonalheltens orden og Belize-ordenen. Generalguvernøren er ordenskansler.

Ordenen reguleres av *National Honours and Awards Act*, først vedtatt 16. august 1991.

Inndeling
---------

Utmerkelsesordenen har én klasse.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Utmerkelsesordenen består av et ordensbånd som bæres skrått over brystet fra skulderen og ned til hoften. Båndet er lyst blått, med kantstriper i blått, rødt og blått. Et ordenstegn påsettes høyt oppe på båndet.

Tildeling
---------

Utmerkelsesordenen tildeles for fremragende innsats for Belize eller det internasjonale samfunn. Tildeling skjer ved ordenskansleren, som handler etter råd fra en ordenskomite.

Referanser
----------

1. ↑  *National Honours and Awards Act* Arkivert 6. februar 2012 hos Wayback Machine. The Substantive Laws of Belize Revised Edition 2000.
2. 1 2 3  «Belize» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 882–883.
3. ↑  «CARICOM Secretary-General, Edwin Carrington, is Presented with Belize's Order of Distinction by Governor General Sir Colville Young, 19 September 2001»[*død lenke*], Caribbean Community (CARICOM) Secretariat.

Kilder
------

* «Belize» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 882–883
* *National Honours and Awards Act*, The Substantive Laws of Belize Revised Edition 2000
**Utnyttingsgrad** er den gjennomsnittlige prosenten av maksimalt oksygenopptak som utøveren kan oppnå ved en gitt arbeidstid.
Når varigheten i en konkurranse øker reduseres utnyttelsesgraden gradvis. En godt trent utholdenhetsutøver kan ha en utnyttingsgrad på 95 % ved løp i 30 min og en utnyttingsgrad på 80% i tilsvarende løp i løpet av 120 min. Dårligere trente utøvere vil ha en lavere utnyttingsgrad. Det er derfor viktig at spesifikk utholdenhetstrening i den aktiviteten/idretten man driver blir gjennomført. Høyt maksimalt oksygenopptak danner grunnlaget, men det er gjerne den med høy utnyttingsgrad som presterer best over tid. 

Et eksempel med to maratonløper hvor den ene har (a) 75 ml/kg/min og den andre har (b) 80 ml/kg/min, og a har en utnyttingsgrad på 88% og b på 80%. Da vil a opprettholde en fart tilsvarende 66 ml/kg/min og b 64 ml/kg/min. I likhet med maksimalt oksygenopptak er utnyttingsgraden avhengig av sentrale og perifere faktorer. Mye tyder på at betydningen av perifere faktorer øker i takt med varigheten på arbeidet. Andre faktorer:

* Psykiske faktorer
* Fettforbrenning
* Muskelstyrke
* Glykogenlagrene
* Væske

Utnyttingsgraden bestemmes av muskulære faktorer i større grad enn maksimal oksygenopptak, så spesifikk trening er avgjørende for å øke utnyttingsgraden. Maksimalt oksygenopptak kan måles ganske nøyaktig, mens det er vanskeligere å måle utnyttingsgrad. Et indirekte mål på utnyttingsgraden vil være en melkesyreprofil som gir oss et bilde på hvor stor den anaerobe energifrigjøringen er, og sier en del om hvor lenge man kan holde på før man blir utmattet. Med dette kan man si om treningen har hatt en innvirkning på utnyttingsgraden ved å vurdere endringene i melkesyreprofilen over en treningsperiode.

Referanser
----------

1. ↑  Gjerset, Asbjørn (2012). *Treningslære*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  Hallén, Jostein (2004). «Det maksimale oksygenopptakets betydning i utholdenhetsidretter». *Utholdenhetstrening – løping, sykling, langrenn*. Kristiansand: Høyskoleforlaget. s. 15–16.
**Eugen Wilhelm Johansen** (født 1. februar 1892 i Oslo, død 31. desember 1973 i Ottestad) var en norsk rytter som deltok i flere olympiske leker: 1920 i Antwerpen, 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin.

Johansen vant en olympisk sølvmedalje under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det norske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i feltritt bak Nederland. Laget besto av Bjart Ording på hesten «And Over», Arthur Qvist på «Hidalgo» og Eugen Johansen på hesten «Baby». Johansen kom på tjuesjuendeplass i den individuelle konkurransen i feltritt med hesten «Baby».

Under sommer-OL 1920 i Antwerpen kom han på ellevteplass i feltritt og tjuende i sprangridning med hesten «Nökken».

I Berlin, under sommer-OL 1936 kom han på sjuendeplass i lagkonkurransen i dressur og på tjuende individuelt med hesten «Sorte Mand».

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i hestesport, feltritt lag (Norge)

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 547.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eugen Johansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eugen Johansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Eugen Johansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Luis Hernando Gómez utleveres fra Colombia til USA i 2007
**Utlevering** er en prosedyre for å overføre personer fra den staten de oppholder seg i til en stat hvor de er siktet, tiltalt eller dømt for en straffbar handling.

Det finnes ingen folkerettslig plikt til å utlevere forbrytere, men akseptert praksis er at utlevering bør skje når det gjelder grovere forbrytelser, og det er inngått et stort antall bilaterale traktater om utlevering mellom forskjellige stater.

Prosedyren igangsettes ved at den staten som etter vanlige regler har domsmyndighet i saken, anmoder om at vedkommende blir pågrepet og utlevert av den staten hvor vedkommende for tiden oppholder seg. Anmodningen settes frem på diplomatisk vei med mindre annet følger av traktat.

Mange land (Storbritannia og USA er kjente unntak) har forbud mot utlevering av egne borgere.

Se også
-------

* *Aut dedere aut judicare*
* Drapet på Martine Vik Magnussen
* Europeisk arrestordre

Referanser
----------

1. ↑  Lov om utlevering av lovbrytere m.v.
2. ↑  snl.no
3. ↑  Utleveringsloven § 2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Eugen (Jenö) Keil** også kjent som **Eugen Steinwall** (født 4. juni 1907 i Szikszó, Borsod-Abaúj-Zemplén-fylket, Ungarn, død 1984 i Norge) var en norsk urmaker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han kom fra landsbyen Szikszò nord i Ungarn og flyttet på 1920 tallet til Tyskland og gikk i urmakerlære i Hamburg. Familien flyktet til Danmark i 1935. Med hjelp fra norske venner kom de inn i Norge i 1936.

### Annen verdenskrig

Keil ble internert 26. oktober 1942 i den store aksjonen mot mannlige jøder. Han satt på Berg fangeleir til april 1943 da han ble overført til Grini. Han ble deportert med MS «Monte Rosa» i slutten av juni 1943, og havnet da i et Gestapo-fengsel i Berlin før han kom til Auschwitz og fikk fangenummer 67234. Etter noen uker i Auschwitz ble han sendt til Sachsenhausen for å reparere klokker tatt fra døde fanger. På slutten av krigen fikk de det bedre da det kom Røde Kors-pakker til Sachsenhausen. Keil ble med de hvite bussene 21. april 1945.

Ifølge Mendelsohn var Keil i Sachsenhausen helt til 28. mai 1945. Keil var gift med en «arisk» kvinne.

Fanger ved porten til Sachsenhausen
I Sachsenhausen møtte han Odd Nansen og Keil var da den første som informerte Nansen om de norske jødenes skjebne. Ifølge Nansens dagbok mente Keil at av 1200 norske jøder var bare 25 i live (11. november 1943). Keil fortalte for Nansen hvordan fanger, både jøder og ikke-jødiske polakker, ble drept med gass. Han anslo at tre-fire millioner jøder var drept slik i Auschwitz og Lublin, og kanskje like mange polakker samt flere hundretusen ukrainere og russere.

Ifølge Nansen var det urmakerhåndverket som reddet Keil. Nansen ga Keils navn og fangenummer til svenskene i håp om at de skulle få ham med i de hvite bussene.

Han ble med de hvite bussene etter norske fanger hadde fjernet hans jødiske identitet fra fangeregisteret.

### Etterkrigstiden

Hans hustru og barn bodde på Hønefoss hele krigen.

Referanser
----------

1. ↑  Ottosen, Kristian: I slik en natt - historien om deportasjonen av jøder fra Norge. Aschehoug, 1995.
2. 1 2 3 4  Bruland, Bjarte: Øyenvitner. Lysaker: Dinamo forlag, 2012, s.127.
3. ↑  Rønniksen: Eugen Keil, den jødiske urmakeren på Hønefoss Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. Terra Buskerud/Historieboka, publisert 28.10.2008.
4. ↑  Mendelsohn, Oskar: Jødenes historie i Norge gjennom 300 år (bind 2, s.153). Universitetsforlaget, 1987.
5. ↑  Nansen, Odd: Fra 22. august 1943 til 28. april 1945. Oslo: Dreyer, 1946.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Martin Trunz** (født 2. mai 1970) er en sveitsisk tidligere skihopper som representerte Skiclub Brunnadern.

Han deltok i verdenscupen i årene 1990-1996, med 23.-plass i 1991/92 som beste sammenlagtplassering. Samme sesong fikk han også sitt beste sammenlagtresultat i den tysk-østerrikske hoppuka, der han ble nummer 24. I lagkonkurranse for Sveits ble han nummer 3 i Predazzo 12. januar 1992. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 6.-plass i VM i skiflyging i Harrachov 21. mars 1992 (VM-rennet talte også i verdenscupen) og i storbakken i Falun 6. desember 1992. Han ble også nummer 40 i VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1996. I 1996 ble han nummer 14 sammenlagt i Sommer Grand Prix.

Trunz deltok i VM i 1991, 1993 og 1995, med 13.-plass i normalbakke i Thunder Bay i 1995 som beste individuelle plassering. Hans beste plassering i lagkonkurranse for Sveits i VM kom samme år, da han var på laget som ble nummer 5. Han var med i OL i 1992 og 1994, med 31.-plass i storbakken i Courchevel (Albertville) i 1992 som beste individuelle plassering.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Martin Trunz Arkivert 18. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 12. juli 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Trunz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Martin Trunz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Martin Trunz – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
*Eufronius var også navnet på biskopen av Tours. Se Eufronius.*
**Eufronios** var en gresk maler og pottemaker av rødfigurvaser, aktiv i Athen mellom 520 og 470 f.Kr. tiden under perserkrigene. Lite er kjent om hans liv, annet enn hva som kan utledes av vasene han undertegnet. Til sammen har atten potter overlevd, der åtte bærer hans navn som maler og tolv bærer hans navn som pottemaker. Tidlig i livet var Eufronios en av de ledende vasemalerne i Athen, og er betraktet som den fremste blant Pionér-gruppen: Det kollektive navnet på de sen-arkaiske malerne som utviklet rødfigurteknikken. Han er spesielt beundret for sin bruk av forkortning. De senere vasene undertegnet han som pottemaker, heller enn som maler, og de er malt av andre store vasemalere fra denne perioden. Eufronios' signatur på disse senere vasene kan indikere at han ble velstående og oppnådde stor nok ry i de senere årene til å beskaffe et arbeidsverksted, hvor hans signatur fungerte som butikkens varemerke.

«Eufronios-kratéret», som avbilder Sarpedons død, et av Eufronios prektigste overlevde kratére, har befunnet seg i samlingen til Metropolitan Museum of Art siden 1972, men på grunn av rettsundersøkelsen av Robert Hecht, forhandleren som solgte vasen til muséet, rapporterer The New York Times at muséet har blitt enige om å returnere den til den italienske staten, som har hevdet eierskap i mer enn tredve år.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Eufronios biografi ved Getty-muséet
2. ↑  Kennedy, Randy, "Met Sending Vase to Italy, Ending 30-Year Dispute," *The New York Times* 2. februar 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Euphronios – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* smARThistory: *Sarpedons Kylix-kratér*
* - Vase (signed by Euphronios as painter) at the Metropolitan Museum of Art

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC
 |
Boeings prototype 367-80, flyet Tex Johnston barrelrollet over Lake Washington
**Alvin M. «Tex» Johnston** (født 18. august 1914, død 29. oktober 1998) var en amerikansk testflyger for Bell Aircraft og Boeing.

Johnston fikk sin første flytur som elleveåring, da en barnstormer landet nær gården der han vokste opp. Han fløy solo første gang da han var 15. 

Før andre verdenskrig var han instruktør i det sivile flygeropplæringsprosjektet Civilian Pilot Training Program, et prosjekt for å øke antallet flygere i USA. Prosjektet varte fra 1938 til 1944. Etter krigsutbruddet fergefløy han bombe- og transportfly i US Army Air Corps Ferry Command.

I desember 1942 begynte Johnston hos Bell Aircraft som testflygingsingeniør. Han fløy prototypene til Bell P-39 Airacobra og Bell XP-63, samt USAs første jetfly Bell XP-59 Airacomet. Johnston fikk sitt klengenavn Tex på grunn av vanen med å gå med cowboystøvler, lisseslips og Stetsonhatt på flygningene.

Etter krigen kjøpte han to tiloversblevne Airacobra og modifiserte dem for deltakelse i National Air Races, der han i 1946 vant Thompson Trophy.

Johnston var med på utviklingen av rakettflyet Bell X-1, og fløy det første gang 22. mai 1947. Han ble værende på dette prosjektet som utviklingsrådgiver. Etter en flygning med X-1, oppdaget han at trimkontrollene var ubrukelige i fabrikkinnstillingene når flyet nådde høy subsonisk fart. 

I juli 1948 ble han testflyger for Boeing, der han blant annet deltok i utviklingen av B-47 Stratojet og fløy den første prototypen til B-52 Stratofortress.

Som prøveflyger på prototypen 367-80, forløperen til passasjerflyet Boeing 707, foretok han 7. august 1955 en barrel roll på en demonstrasjonsflygning over Lake Washington ikke langt fra Boeingfabrikken i Seattle. Da han ble innkalt til kontoret til Boeings direktør Bill Allen for å forklare hva han holdt på med, svarte han kort at han solgte flymaskiner.

I 1993 ble Tex Johnston innvalgt i æresgalleriet National Aviation Hall of Fame.

Bibliografi
-----------

* *Tex Johnston: Jet Age Test Pilot* (med Charles Barton) Smithsonian Press 2000. ISBN 1-56098-931-9.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos National Aviation Hall of Fame

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** National Aviation Hall of Fame
 |
**Teudis** (født 470, død juni 548 i Sevilla) var vestgoternes konge i Hispania fra 531 til 548. Teudis er navnet som Isidor av Sevilla gav ham, hans virkelige navn var antagelig Teoderik.

Etter Amalariks død, den siste av balti-dynastiet, ble Teudis, en tidligere kommandant til Teoderik den store, valgt til konge. Han flyttet hovedstaden fra Narbonne til Barcelona.

Under hans styre ble den første lovskrivningen siden Eurik gjennomført. Den ble innført i november 546 med utallige romerske sitat.

I 541 konfronterte han frankerne under Klotar I og Childebert I som hadde trengt så langt inn i landet som Pamplona og Zaragoza som ble beleiret i 49 dager. Etter å ha lyktes i å forsvare dem, drev han frankerne ut av landet. Men han forsvarte ikke Ceuta i 542, da bysantinerne beleiret byen fra land og sjø.

I 548 ble han drept i sitt palass i Barcelona av en antatt sinnssyk person.

Referanser
----------

1. ↑   ESBE / Tevdis[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* J.B. Bury. *History of the Later Roman Empire*, kapittel 19, seksjon 14.
* Edward Gibbon, *History of the Decline and Fall of the Roman Empire*, kapittel 41.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Amalarik** | **Vestgoternes konge**(531–548) | Etterfølger:**Teudigisel** |

| * v
* d
* r
Vestgotiske konger |
| --- |
| 
* Fritigern
* Atanarik
* Alarik I
* Ataulf
* Sigerik
* Wallia
* Teoderik I
* Torismund
* Teoderik II
* Eurik
* Alarik II
* Gesalek
* Amalarik
* Teudis
* Teudigisel
* Agila
* Atanagild
* Liuva I
* Liuvigild
* Reccared I
* Liuva II
* Witterik
* Gundemar
* Sisebut
* Reccared II
* Suintila
* Sisenand
* Chintila
* Tulga
* Chindasuinth
* Recceswinth
* Wamba
* Erwig
* Ergica
* Witiza
* Roderik

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BNE
 |
**Utlendingsnemnda** (**UNE**) er en norsk, statlig, domstollignende nemnd som ble opprettet 1. januar 2001 og som er underlagt Justis- og beredskapsdepartementet. Nemnda behandler klager på Utlendingsdirektoratets vedtak i tråd med reglene i utlendingsloven og utlendingsforskriften, og med statsborgerloven og statsborgerforskriften.

Nemnda ledes av en direktør og to assisterende direktører, og har omkring 350 ansatte, inkludert 37 nemndledere.

Utlendingsnemnda behandler enkelte saker i *nemndmøter*, hvor en nemndleder som har dommerkompetanse, deltar sammen med to nemndmedlemmer som er legfolk. Det er oppnevnt 300 nemndmedlemmer. De har blitt oppnevnt etter forslag fra Justis- og beredskapsdepartementet, Utenriksdepartementet, Norges Juristforbund og humanitære organisasjoner. I nemndmøtene representerer imidlertid medlemmene kun seg selv.

Justis- og beredskapsdepartementet kan ikke instruere Utlendingsnemnda i enkeltsaker. Styring må foregå via lov og forskrift.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Arbeids- og inkluderingsdepartementet (AID)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
Spåkvinnen fra En-Dor, den mest kjente spåkona i bibelen, henta ifølge Første Samuelsbok fram gjenferdet av profeten Samuel på befaling av Saul, den første kongen i Det gamle Israel. Tegningen viser hvordan Saul blir slått ut da ånden forteller at Gud kommer til å straffe israelittene hardt for at de ikke drepte fienden. Dagen etter ble angivelig Saul drept i et slag mot filisterne. Illustrasjon: Fra *The story of the Bible from Genesis to Revelation* utgitt 1873 
Kong Saul i møde med heksen fra En-Dor og Samuels ånd, 1857.
**Spåkvinnen fra En-Dor** var ifølge Første Samuelsbok i *Det gamle testamentet* en åndemaner og spåkone som bodde i landsbyen En-Dor i bibelens Israel. Fortellinga om spåkvinnen beskriver hvordan Saul, den første kongen over Det gamle Israel, henvendte seg til henne kvelden før slaget ved Gilboa der han ble drept av filisterne.

Saul oppsøkte spåkvinnen i håp om å komme i kontakt med og få råd av Samuel, profeten som hadde salva Saul til konge, men siden døde. Ifølge Moseloven, de angivelig gudegitte levereglene for Guds utvalgte folk israelittene, var det strengt forbudt å vende seg til «dødningemanere» og gjengangere. Dette forbudet gjaldt fortsatt da Saul besøkte kvinnen, og hun frykta derfor dødsstraff da kongen befalte henne å påkalle ånden etter profeten. Samuels gjenferd fortalte Saul at Gud kom til å straffe israelittene fordi de ikke drepte fiendestammen amalekittene slik Gud hadde befalt, og at Gud ville la filisterne få nedkjempe og erobre israelsfolket. Saul ble utslått av beskjeden, men lot kvinnen leve, og hun ga ham mat.

Spåkvinnen fra En-Dor er det mest kjente spiritistiske mediet i bibelen. Hun har også blitt omtalt som heks, trollkvinne, spåkone, sannsiger og annet.

Referanser
----------

1. 1 2  *Første Samuelsbok* Kapittel 28: «Saul hos spåkvinnen i En-Dor»
2. ↑  *Første Samuelsbok* Kapittel 28, vers 7 på forskjellige språk
3. ↑  3 Mos 19, 31 (hellighetsregler for israelittene): «Dere skal ikke vende dere til gjenferd og ikke søke til spådomsånder så dere blir urene ved dem. Jeg er Herren deres Gud.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Witch of Endor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tabloidjournalistikk** er en bestemt journalistisk sjanger, som vanligvis tar utgangspunkt i sensasjonelle nyhetshistorier. Selv om begrepet kommer av høyde-bredde-forholdet på noen aviser, følger en tabloidavis ikke nødvendigvis tabloidstørrelsen, og dessuten er flere ikke-tabloid gått hen og benytter seg nå av tabloid-målene. Tabloidjournalistikk har fått stor kritikk, da noen mener man for ofte beskjeftiger seg med rykter om kjendisers private liv. I noen tilfeller har visse kjendiser hatt suksess med å saksøke på bakgrunn av injurieanklager.

I 1960-årene begynte *National Enquirer* å selge magasiner i supermarkeder som et alternativ til avisboder. Som smøring tilbød de seg å kjøpe tilbake usolgte eksemplarer.

Referanser
----------

1. ↑  «Dr. Phil and wife Robin sue the National Enquirer for $250 million, citing defamation». *The Washington Post*. 14. juli 2016. Besøkt 13. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC **·** BNE
 |
**Linbanan Kristineberg-Boliden** var en taubane på 96 kilometer mellom gruvene ved Kristineberg og Boliden i Sverige. Banen ble satt i drift i 1943 og tatt ut av bruk i 1987. Den ble bygget for frakt av malm fra Skelleftefeltet og var da verdens lengste. Banen ble revet i 1987 bortsett fra en strekning på 13 km som drives som verdens lengste taubane for passasjertrafikk.

I Sverige var det under andre verdenskrig mangel på drivstoff og gummi. Boliden AB var derfor på jakt etter en alternativ måte å frakt sligmalmen fra sine gruver til smelteverket i Rönnskär. Mellom anrikningsverket i Boliden og Rönnskärsverket var det allerede jernbane. Lengst unna var gruven ved Kristineberg over 90 km i luftlinje. Den eneste kjøreveien var 140 km lang og gikk om Ruskträsk og Norsjö. Under krigen ble det også svært dyrt å kjøre lastebil.

Passasjerkabiner over Mensträsket
Planleggingen begynte i 1941 og vinteren ble 170 mann engasjert til forberedende arbeid. Lys fra luftvernets lyskastere ble brukt til å trekke en rett linje gjennom utmarken. En 40 meter bred gate ble hugget gjennom skogen.

I april 1942 begynte Nordströms Linbanor oppsetting av taubanen fra Kristineberg til Boliden. Flere bedrifter var engasjert i andre deler av byggearbeidet. I alt var omkring 1500 mann var sysselsatt i prosjektet. I februar 1943 var deler av taubanen klar til prøvekjøring og i april 1943 (369 dager etter byggestart) ble de første kurvene med malm sendt langs hele banen.

Taubane krevde omtrent halvparten så mye metall som en jernbanelinje. Bærekabler og trekkabler ble hengt opp på 514 stolper i betong, av disse sto 16 i elver. Stolpene var mellom 8 og 38 meter høye, de høyeste var ved kryssing av Skellefteälven og disse hadde innvendig trapp og elektrisk belysning. Mellom mastene var fra 11 til 429 meter. Kostnadene for anlegget ble anslått til 13 millioner svenske kroner.

Referanser
----------

1. ↑  *Guinness rekordbok 1990*: en uppslagsbok med tusentals spännande fakta och fantastiska rekord i allt mellan himmel och jord. ISBN 91-37-09747-4 (inb) Stockholm : Forum, 1989 Svenska 320 s
2. ↑
3. 1 2 3  Widén, Erik Gustav Adolf (1943). *Linbanan Kristineberg-Boliden: ett rekord i linbanornas historia.* Stockholm: Nordströms Linbanor AB. Libris 3173664
4. ↑  Uggelberg, Torsten (6 augusti 1967). "Drifterfarenheter av linbanan Kristineberg - Boliden". *Teknisk tidskrift* (9): ss. 185-189.

Eksterne lenker
---------------

* Linbanan
***Spøkelsesborgen*** er en roman av Margit Sandemo fra 1968. Originalens tittel var *Häxmästarens borg*. Romanen ble publisert i flere ukeblad, og bokformer, før den kom som bok nr 19 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger» i 1983. Sharon O'Brien flykter fra London til Ghost Island, da hun blir uskyldig dømt for et mord. Her får hun seg jobb som kontorist på gruvekontoret på øya, og blir fort kjent med Gruvedirekdøren Gordon, og hans nærmeste mann Peter. Øya er imidlertid hjemsøkt av et gammelt sagn om en fransk heksemester, som skal ha tilholdssted på den gamle borgen på øya. Ryktene florere da flere har sett dette underlige gjenferdet, og samtidig blitt fysisk syk av å ha vært i nærheten av borgen. Øya hjemsøkes av flere mareritt og: Gordon skjønner ikke hvor malmen tar veien hen. Det er alltid mindre som blir skipet av gårde, enn det som faktisk er veiet opp inne i gruven. I tillegg følger ryktene om mordet etter Sharon til øya, og hun blir offer for forfølgelse også her. Kjærligheten blomstrer til slutt mellom Sharon og Gordon, og sammen løser de øyas mysterium, som viser seg å henge sammen: Heksemesteren – OG den forsvunne malmen. Historien ender lykkelig med at Sharon blir frikjent for alle mordanklager.

Utgivelser i utvalg
-------------------

* «Margit Sandemos beste føljetonger nr.19», Bladkompaniet 1983. ISBN 82-509-1362-0
* «Margit Sandemos beste dobbeltbok», Schibsted Forlag 2006

Kilder
------

* «Kjære Margit», Bladkompaniet 1994
**Einar Hallesby Lunde** (født 13. mars 1943) er en tidligere journalist og utenrikskorrespondent i NRKs nyhetsredaksjon.

Studier og journalistkarriere
-----------------------------

Lunde studerte ved Concordia College i Moorhead i den amerikanske delstaten Minnesota og ved Universitetet i Oslo (UiO). Allerede i studietiden ved Concordia hadde han et eget musikkprogram på den lokale studentradioen, og har senere ledet to TV-aksjoner her i ene i 1981 og den andre i 1986.

Han begynte i 1968 som sommervikar i NRK Dagsrevyen, der han fra 1970 var fast nyhetsanker. Over en toårsperiode fra 1973 til 1975 hadde Lunde permisjon fra NRK og arbeidet som programmedarbeider i Radio Voice of the Gospel i Addis Abeba. Fra 1982 til 1986 var Lunde NRKs Afrika-korrespondent, og var fra 1990 tilbake som nyhetsanker.

*Verdens Gang*, *Dagbladet* og *Se og Hør* gjennomførte opinionsundersøkelser om ulike personers tillit i befolkningen. I disse undersøkelsene ble Einar Lunde ansett som en meget troverdig nyhetsoppleser og journalist.[]

Privatliv
---------

Hans far var den kjente mediemannen og biskopen Sigurd Lunde (1916–2006). Den kjente teologiprofessoren og indremisjonslederen Ole Hallesby (1879–1961) var hans morfar.

Lunde har tilkjennegitt et kristent livssyn.

Pensjonist
----------

Den siste sendingen til Einar Lunde var mandag 27. september 2010. Etter 42 års tjeneste for NRK, ble han tilknyttet kommunikasjons- og rådgivningsselskapet First House som assosiert partner.

Bibliografi
-----------

* 1995: *Paradisveien: Dramatiske år i Afrika*, Schibsted
* 1998: *Safari: Folk og røvere i Afrika*, Schibsted

Referanser
----------

1. ↑  «Derfor stemmer Einar». *Den norske kirke*. 2015. Besøkt 18. desember 2020.
2. ↑  Lunde, Einar (1995). *Paradis veien : dramatiske år i Afrika*. Oslo. ISBN 978-82-516-1579-2. OCLC 891335496.
3. ↑  Lunde, Einar (1998). *Safari : folk og røvere i Afrika*. Oslo. ISBN 978-82-516-1704-8. OCLC 891335426.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Halle Jørn Hanssen** | **NRKs korrespondent i Afrika**(1982–1986) | Etterfølger:**Kari-Grete Alstad** |
| Forrige mottaker:Svein Ellingsen | **Brobyggerprisen**(1986) | Neste mottaker:Liv Rosmer Fisknes |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Store Kjerringvatnet** (lulesamisk: *Stuoráp Áhkásjjávrre*) er en innsjø i Hamarøy kommune i Nordland. Den ligger sørøst for Sørfjorden, og er regulert som magasin for Sørfjord II kraftverk.

Den største delen av Store Kjerringvatnet ligger like sør for Brynvatnet og øst for Litle Kjerringvatnet, mens en smal arm strekker seg mot sørvest til sør for Litle Kjerringvatnet. Helt vest i denne delen av Store Kjerringvatnet ligger det naturlige utløpet, som går til Botnelva og Sørfjorden. Den største tilløpselva er Svartelva, som munner ut i sørenden av vatnet.

Utløpet mot Botnelva er oppdemt, og vannføringen blir nå ført til Sørfjord II kraftverk ved Brynvatnet, og derfra videre til Sørfjord I kraftverk nede ved Sørfjorden.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 3. august 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 3. august 2015
3. ↑  «Store Kjerringvatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 28. oktober 2016.
***Prosopocoilus laterinus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (hannene opptil 38 millimeter), avlang, rødbrun hjortebille. Hannen har kraftige, krumme, rødbrune kjever som har noe variable tenner. Små hanner har enkle kjever som er fint sagtakkede i hele lengden. Hodet er litt lengre enn bredt, med to spisse knøler i midten, en markert fure mellom dem. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, forkanten. Dekkvingene er glatte og nokså blanke. Beina er for det meste rødlige. Hunnen er mye mindre enn hannen, blankere, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hodet tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Vietnam.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten blir ofte regnet som et synonym for *Prosopocoilus (Metopodontus) astacoides*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Metopodontus* Westwood in Hope, 1845
								- ***Prosopocoilus (Metopodontus) laterinus*** (Didier, 1928)

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Metopodontus) laterinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons