recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Passepied fra mellomspillet i operaen *L'os de chagrin* av Jurij Khanon
**Passepied** (fransk av *passer* «gå forbi» og *pied* «fot»; på engelsk ble det i blant skrevet *paspy*) er en fransk runddans og senere pardans som var populær på 1500- og 1600-tallet.

Navnet kommer sannsynligvis av dansens karakteristiske, saksende, steg der en fot ofte berører den andre samtidig som danserne glir framover.

Passepied var opprinnelig en folkelig runddans fra Bretagne som i form av en livlig pardans kom på mote ved franske hoff midt på 1600-tallet. Musikken går i 3/8, 3/4 eller 6/8-takt og åpner ofte med opptakt. I blant kan taktendringer skje. 

Passepieder ble brukt i operaer og balletter, og en del barokke suiter inkluderer en passepied-sats, for eksempel Johann Sebastian Bachs *Orkestersuite nr. 1 i C-dur BWV 1066*, *Partita nr. 5 i G-dur BWV 829* fra *Clavierübung* og *Engelsk suite nr. 5 i e-moll BWV 810*. Også *Suite nr. 1 i F-dur* fra Georg Friedrich Händels *Water Music* inneholder en passepied.

Léo Delibes skrev en passepied som del av leilighetsmusikken for skuespillet *Le roi s'amuse* av Victor Hugo. Et nyere eksempel er fjerde og siste sats *Passepied* av Claude Debussys Suite bergamasque for piano.

Johann Mattheson skrev om passepied: *«...i uroen og vankelmodigheten som ligger i en slik passepied finner man verken iveren, lidenskapen eller heten til en flyktig gigue. Samtidig er det en form for frivolitet som ikke har noe avskyelig eller kritikkverdig over seg, men heller noe trivelig.»*

Utdrag fra en passepied av Johann Christoph Schultze (1733 - 1813)

Noter
-----

1. ↑  «… es finden sich bei der Unruhe und Wankelmütigkeit eines solchen Passepied lange der Eifer, der Zorn oder die Hitze nicht, die man bei einer flüchtigen Gigue antrifft. Inzwischen ist es doch auch eine solche Art der Leichtsinnigkeit, die nichts verhasstes oder missfälliges, sondern vielmehr was angenehmes an sich hat.»

Eksterne lenker
---------------

* «Passepied» i *Den Store Danske Encyklopædi*
* «Passepied» i *Encyclopædia Britannica*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Joey DeMaio** (født 6. mars 1954) er en amerikansk musiker. Han er best kjent som bassist og låtskriver i heavy metal-bandet Manowar, som han var med å stifte sammen med vokalist Eric Adams i 1980. DeMaio var tidligere bass- og pyrotekniker for Black Sabbath. DeMaio er av italiensk herkomst, og den første kjente til å bruke begrepet «ekte» heavy metal.

I senere tid har Joey DeMaio også begynt i business-verden. I 2003 startet han et eget plateselskap, Magic Circle Music. Like etterpå ble han også manageren til det italienske power metal-bandet Rhapsody of Fire, og produsent for bandet HolyHell. I det siste har DeMaio også prøvd seg som eiendomsmegler.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joey DeMaio på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Joey DeMaio på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Joey DeMaio på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Joey DeMaio på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Joey DeMaio på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Rio de Janeiro/Galeão – Aeroporto Internacional Antônio Carlos Jobim** (IATA: **GIG**, ICAO: **SBGL**) bedre kjent som **Aeroporto Internacional Galeão** er den største lufthavn i Brasil, og Rio de Janeiros hovedflyplass. Operatør er Infraero. Andre del av navnet på flyplassen er til hyllest for den brasilianske musikeren Antônio Carlos Jobim. 

Flyhavnen ble bygget i 1952 på øya Ilha do Governador, omtrent tyve kilometer fra byens sentrum. I 1977 tok den imot alle de største internasjonale flyrutene i Brasil, og gjennomgikk en større renovasjon. 

I 1985 mistet den status som den største flyplassen i Brasil til São Paulo-Guarulhos internasjonale lufthavn, grunnet nedgang i passasjertrafikken. Det ble da bygget en ekstra terminal som kostet US$ 600 millioner, som kan takle 7.5 millioner passasjerer årlig, mer enn en dobling av kapasiteten. Inntil 2004 har passasjertallet vært stabilt på 4.5 millioner pr år, men dette tallet har økt jevnt i ettertid. I 2008 var passasjertrafikken på 10 717 120 passasjerer, og 130 597 flyvninger, noe som gjør den til den tredje mest brukte lufthavn i landet.

Air France Flight 447 forsvant fra radaren over Atlanterhavet på vei til Charles de Gaulle internasjonale lufthavn i Frankrike 1. juni 2009 02:14 GMT.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rio de Janeiro (state)/Galeão - Antônio Carlos Jobim International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Bjørnstads kull ved flygeskolen i Canada. Bjørnstad foran til venstre
**Bjørn Fredrik Bjørnstad** (født 14. januar 1922, død 9. mai 2013) var en norsk flyger under og etter andre verdenskrig.

Ved krigsbruddet var han gymnaselev på siste året. Han deltok sammen med faren i kampene ved Gausdal, der faren ble drept. Selv ble han tatt til fange, men rømte og kom seg til Little Norway i Toronto. Her fikk han elementær flygeropplæring fra februar til august 1941. Hans første skvadron som operativ flyger var britiske 129 Squadron, før han kom til norske 331 skvadron i oktober 1942. I mai 1944 ble han skvadronsjef i britiske 80 Squadron. Da krigen sluttet fløy han fergeflygninger for Ferry Command.

Etter krigen ble han ansatt i DNL, og deretter SAS, der han blant annet var en av tre flygere på åpningsturen til Tokyo i 1953. Han var dessuten lokalpolitiker i Lillehammer, der han var leder for Lillehammer Høyre.

For sin innsats under andre verdenskrig ble Bjørnstad blant annet tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren og Distinguished Flying Cross. Han ble kreditert 5½ nedskutte tyske fly, i tillegg til tre skadde, og var dermed flygeress.

Referanser
----------

1. ↑  Gudbrandsdølen Lillehammer Tilskuer 14. januar 1992
2. ↑  Guhnfeldt, Cato: *Spitfire Saga, bind V. Wings forlag, s. 240 ISBN 978-82-998071-4-2*
3. ↑  Gudbrandsdølen Lillehammer Tilskuer 14. januar 1992
4. ↑  Guhnfeldt: Spitfire Saga, bind IV, s. 341-342. ISBN 9788299807135
5. ↑  Guhnfeldt: Spitfire Saga, bind IV, s. 341-342. ISBN 9788299807135

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Appleby-in-Westmorland** er en by og verdslig sogn i Cumbria i nordvestlige England. Den ligger på innenfor en løkke av elven Eden og har en befolkning som ved folketellingen av 2011 utgjorde 3 048 innbyggere. Den er blant de minste steder i England med bystatus.

Byen ligger i det historiske grevskapet Westmorland hvor byen var dets administrasjonsby. Dens navn er egentlig kun Appleby fram til endringen av lokalstyre i 1974 da grevskapet ble en del av Cumbria. Da det etterfølgersognet ble opprettet for det tidligere borough Appleby, ble navnet endret, men i bevarelse av det historiske grevskapets navn.

Hovednæringsveien er turisme, ettersom byen ligger i naturskjønne omgivelser nær Lake District nasjonalpark. En av de viktigste lokale attraksjoner er Appleby slott, der lady Anne Clifford, 14. baronesse de Clifford (1590-1676), bodde på 1600-tallet. Hun var en beskytter av litteraturen og som vist i hennes dagbok og mange brev, var hun en litterære personlighet i egen rett. I senere år har slottet ikke vært tilgjengelig for publikum, noe som har ført til en nedgang i antall turister. Utenom turisme er mange sysselsatt i landbruket, mens andre pendler til omkringliggende byer.

Referanser
----------

1. ↑  ««Town population 2011»». Arkivert fra originalen 23. desember 2015. Besøkt 17. desember 2015.
2. ↑  Kelner, Simon (23. april 2013): «Eric Pickles's championing of traditional English counties is something we can all get behind», *The Independant*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Appleby-in-Westmorland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Appleby-in-Westmorland hos Wikivoyage

* Cumbria County History Trust: Appleby (kun provinsiell forskning)
* Town Council and Tourist Information Centre

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Bjørn Loar Bratsberg** (født 20. juni 1941 i Hegra) er en norsk billedkunstner.

Han er utdannet grafisk formgiver fra Trondheim yrkesskole og studerte form og farge ved Norges tekniske høgskole (NTH), Kunstskolen i Trondheim 1968–1970, Statens lærerhøgskole i forming, Oslo 1974–1978 og Kunstakademiet i Trondheim 1982–1984.

Bratsberg har undervist i tegning, form og farge ved Ullandhaug skole i Stavanger samt Sunnland ungdomsskole i Trondheim og vært studieinspektør ved Elen Ofstad videregående skole, lektor ved Brundalen videregående skole og sensor ved Statens lærerhøgskole i forming, Oslo. Bratsberg har også virket som billedkunstner, og hans verker er innkjøpt av blant andre Skaun Kunstforening, Trondheim kommunes kunstsamlinger, Levanger Kunstforening, Nord- og Sør-Trøndelag fylkes kunstsamlinger og Skaun rådhus. Verker av Bratsberg har vært utstilt på både gruppe- og separatutstillinger, deriblant Statens Høstutstilling, i 2009 åpnet han Galleri QA på sin gård i Forradal.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Bjørn\_Bratsberg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 108b480f-69db-4814-a860-8ffb9cb4293e, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Bjørn Bratsberg». Kulturnett.no. [*død lenke*]
4. 1 2  «70 år: Bjørn Loar Bratsberg». *Adresseavisen*. NTB: 35. 20. juni 2011.

Portaler: Kunst | Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
Passatvindene markeres av gule og brune piler, mens vestvindbeltene markeres av blå piler.
**Passatvind** (fra nederlandsk, av italiensk, *passare*, «passere, gjennomgang») er et vindmønster i tropiske strøk på begge sider av ekvator. Den er en vedvarende vind som blåser fra høytrykk i subtropiske områder til lavtrykksområdet rundt ekvator. Passatvinden blåser hovedsakelig fra nordøst på den nordlige halvkule og fra sørøst på den sørlige. På den nordlige halvkloden blåser den fra nordøst, «nordøstpassaten», og den sørlige halvkloden fra sørøst, «sørøstpassaten».

I området mellom 30°N og 30°S strømmer luft mot ekvator nær bakken og mot polene i høyden. Den intense soloppvarmingen over ekvator fører til stigende luftbevegelser her, som danner et lavtrykksområde med rolig vind nær ekvator kalt stillebeltet (doldrums). Den varme luften stiger til den når tropopausen, og strømmer så horisontalt mot polene. Når denne luften kommer til rundt 30°N eller S er luften blitt såpass avkjølt at den synker ned mot bakken igjen og danner det subtropiske høytrykksområdet. Den synkende luften her er relativt tørr fordi all fukt har regnet ut nær ekvator. Overflateluften strømmer så fra det subtropiske høytrykksområdet mot ekvator, men blir avbøyd vestover på begge halvkuler på grunn av corioliskraften. Denne luftstrømmen blir altså kalt passatvinden. Passatvinden fra den nordlige og den sørlige halvkule møter hverandre i stillebeltet. 

En av de mest kjente passatvindene er vinden *alizé* som er en jevn og mild nordøstlig vind som blåser over det sentrale Afrika og Karibia. Fra november til februar kan denne vinden føre med seg kjølige luftmasser.

Det tyske navnet for Passatvind er Passat, som Volkswagen valgte som navn til bilmodellen Passat.

Referanser
----------

1. ↑  «passat», *Bokmålsordboka/Nynorskordboka*
2. ↑  «Passadvindar», *SMHI*

Eksterne lenker
---------------

* «Passatvind», *Metlex*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Erling Anger** (født 17. april 1909 i Kristiansund, død 22. april 1999) var en norsk jurist og embedsmann. Han var cand.jur. fra 1932.

Anger etterfulgte Olav Oksvik som fylkesmann i Møre og Romsdal fra 1958 til 1965, da Erling Sandene overtok embetet. Fra 1966 til 1979 var han fylkesmann i Hedmark, et embete han tok over etter Alf Frydenberg og gav videre til Annfinn Lund. 

Han hadde også flere lederjobber i sentraladministrasjonen, i perioden 1945 til 1950 var han byråsjef i Justisdepartementet og Kommunaldepartementet, hvor han i 1965 også var konstituert departementsråd. Etter perioden som byråsjef ble han finansrådmann i Trondheim i 1950 og var der i åtte år. I denne tiden var han også som kommunenes representant med i Forvaltningskomiteen av 1951, også kalt Wold-komiteen etter formannen Terje Wold. 13. september 1974 ble han oppnevnt som leder for et utvalg som skulle vurdere sivilt beredskap, «det sivile beredskaps oppgaver og organisasjon», Anger-utvalget. Innstillingen, NOU 1976:43 ble avgitt 17. august 1976. (ISBN 8200703207) Han var også med i utvalget som forberedte lov om organister, som ble vedtatt i 1967.

Fra 1970 var han formann i Rikslønnsnemnda. Etter at han gikk av som fylkesmann i Hedmark var han fra 1. september 1980 til 31. august 1984 leder av Arbeidsretten.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Erling Anger»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  5.2.1 Komiteens oppnevnelse og sammensetning Arkivert 18. juli 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  NOU 1976:43 Sivilt beredskap
4. ↑  Sigbjørn Apeland: *Kyrkjemusikkdiskursen* doktorgradsavhandling Universitetet i Bergen 29. april 2005 side 120 (Elektronisk utgave)[*død lenke*])
5. ↑  «Ledere i Arbeidsretten». Arkivert fra originalen 16. mars 2012. Besøkt 13. juli 2009.

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1979 side 109

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Edward Louis Parnell** (født 21. juni 1875, død 2. februar 1941) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Parnell vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britisk laget som kom på andreplass i lagskyting armégevær med 1602 poeng, bak USA med som fikk 1687. De andre på laget var Henry Burr, Arthur Fulton, Harcourt Ommundsen, James Reid og Edward Skilton. Det var ti lag som deltok og det var seks mann på hvert lag, konkurransen ble avviklet 29. juli 1912. Hver deltaker skjøt 15 skudd på hver av distansene 200-, 400-, 500- og 600 meter. Ommundsen skjøt totalt 266 poeng som var det nest beste resultatet på det britiske laget. Han kom på attendeplass i den individuelle skytingen 600 meter frigevær og han ble nummer 56 på 300 meter armégevær tre stillinger.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm – Sølv i skyting, armégevær lagskyting Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edward Parnell – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Edward Parnell – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Edward Parnell – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ola Mæle** (født 29. januar 1957 i Snåsa) er en norsk investor og forretningsmann. Han ble blant annet kjent da han ble tilknyttet Bik Bok gruppen på 1980-tallet. Han har også investert i fotballklubben Vålerenga. Han har nå først og fremst investeringer innenfor eiendom. Investeringsselskapet hans heter Sjølyst Utvikling.

Mæle er født på Snåsa i Nord-Trøndelag, men vokste opp i en prestefamilie på Oppdal som yngstemann i en søskenflokk på fire. Han var på juniorlandslaget i alpint og fikk skistipend i Denver og Utah i USA. Han er utdannet lege, men praktiserte aldri faget. Han gikk inn i forretningsbransjen etter å ha fullført legestudiene.

Han har flere ganger donert penger til borgerlige partier. I valgkampen i 2005 oppfordret han folk til å stemme på Venstre, for å hindre at partiet kom under sperregrensen. Mæle er gift med Vibeke Mæle, og bror av skuespilleren Harald Mæle.

Mæle kjøpte i 2011 Nordre Nordby gård på Lierfoss i Aurskog-Høland kommune.

Referanser
----------

1. ↑  NA24: Mæle satser på skjønnhet Arkivert 13. februar 2009 hos Wayback Machine.
**Bjørn Bjorvatn** (født 1963) er en norsk lege og forsker med søvn og søvnforstyrrelser som spesialområde. Han er ansatt som professor ved Universitetet i Bergen og er leder for Senter for søvnmedisin ved Haukeland universitetssykehus.

Bjorvatn tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Bergen i 1990 og ble spesialist i allmennmedisin i 2003. I 1995 tok han en doktorgrad om serotonins betydning for søvnsyklusen.

Etter endt turnustjeneste i 1992 arbeidet han som stipendiat ved Fysiologisk institutt, Universitetet i Bergen. Her fikk han en stilling som førsteamanuensis i 1998 og professor i 2002. I perioden 1998 til 2015 hadde han i tillegg en 50 % stilling som allmennlege Fjellsiden Legesenter. Han har siden 2010 vært leder ved Senter for søvnmedisin, Haukeland universitetssjukehus. I 1996 var han med å grunnlegge Bergen søvnsenter hvor han har virket som søvnspesialist.

Bjorvatn er forfatter av flere selvhjelpbøker om søvn og søvnvansker, blant annet *Bedre søvn. En håndbok til deg som sover dårlig* (2007).

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, side(r) 37, urn.nb.no, utgitt 13. mars 2013, besøkt 14. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   tidsskriftet.no, utgitt 2016, besøkt 13. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Skogheim, Rune (13. september 2016). «Søvnmannen». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. ISSN 0029-2001. doi:10.4045/tidsskr.16.0531. Besøkt 14. august 2021.
4. 1 2  «Bjørn Bjorvatn». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 13. august 2021.
5. ↑  Sand, Trond (15. november 2007). «Bedre søvn for alle?». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. ISSN 0029-2001. Besøkt 13. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Søvn og søvnproblemer, artikkel av Bjorvatn (Utposten, 2002)
* Søvnmannen (Tidsskriftet, 2016)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Edward Owen** (født 6. november 1886, død 24. september 1949) var en britisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm. 

Moore vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under OL 1908 i London. Han kom på andreplass i løpet over 5 miles bak sin landsmann Emil Voigt. Fire år senere, under 1912 i Stockholm var han med på det britiske laget som kom på andreplass på 3000 meter lagløp, bak USA og Sverige. Det var fem løpere på hvert lag men kun plasseringene til de tre beste hadde betydning i sammendraget. Løperne på bronselaget var; George Hutson, William Cottrill, Cyril Porter, Edward Owen og William Moore.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1908 Storbritannias flagg London - Sølv i friidrett, 5 miles Storbritannias flagg Storbritannia
* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse i friidrett, 3 000 meter lagløp Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edward Owen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Edward Owen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Edward Nicolay Røer** (født 1776, død 1847 på Nesodden) er kjent som Nesoddens første ordfører. 

Røer tilhørte en av Nesoddens mest velstående familier, fra Røer gård, som ennå idag ofte omtales som Røer herregård. Han var utdannet som jurist fra Københavns Universitet, og hadde i mange år vært prokurator i Follo. 

Etter at formannskapslovene trådte i kraft i 1837 ble en håndfull betrodde menn fra Nesodden – og fra Oppegaard, som da utgjorde et eget anneks- og kirkesogn til Nesodden herred – samlet i Drøbak for å velge et formannskap på tre, med tre suppleanter og representantskap på ni personer. Av disse ble så Røer valgt til ordfører, ikke overraskende, han var i kraft av jord- og skogeier, med tre gårder i sitt eierskap, allerede bygdens mektigste mann.

Røer satt som ordfører fra 1837 til 1839. I 1842 ble hans sønn Paul Rudolf Røer Nesoddens tredje ordfører. Også etterkommerne Mathias Røer og Peter Herman Røer ble senere på 1800-tallet ordførere på Nesodden.

Kilder
------

* Nesoddens historie, bind 2, spesielt sidene 162, 163, 186 – 189.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**-** | **Nesoddens ordfører**(1837–1839) | Etterfølger:**Ole Nielsen Skoklefald** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Minnesmerke over Ogmund Finnsson utenfor Hesby kirke på Finnøy. Foto: Bjarte Hetland, 2008 
Segl med våpenskjoldet til Ogmund Finnson.   
Tegning av Terkel Klevenfeldt (1710–1777), Danske Rigsarkiv i København, Privatarkiv Klevenfeldt, pakke 55. Foto: Arne Kvitrud, 2007 
**Ogmund Finnsson** (født ca. 1315, død 1388) var en norsk ridder og riksråd. I to perioder fungerte han også som drottsete. Drottseten styrte landet på vegne av kongen, med samme rettigheter som kongen.

Ogmund Finnsson bodde på storgården Hesby (Hæstby) på Finnøy i Ryfylke. Han var sysselmann i Ryfylke, ihvertfall så tidlig som i 1347. Han var først drottsete for kong Håkon VI Magnusson i perioden 1366–1371. Håkon var mye utenlands, enten på krigstokt eller i Sverige. Senere var Ogmund drottsete for Håkons sønn, Olav IV Håkonsson. Olav var bare 10 år da han ble kronet til konge, og Ogmund Finnsson var drottsete for den umyndige kongen i perioden 1380–1386.

Ogmunds segl har i skjoldet en vinget pil og som skjoldholdere to løver. Sammen med posisjonen som drottsete indikerer det at han trolig var av kongelig slekt selv.

Det er oppført et minnesmerke over Ogmund Finnsson ved Hesby kirke på Finnøy.

Referanser
----------

1. ↑  Opsahl, Erik. (2009, 13. februar). Ogmund Finnsson Til Hesby. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 30. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Bjørn Carling** (født 7. juli 1919, død 17. mai 2005) var en norsk journalist, forfatter og oversetter.

Carling var journalist i *Aftenposten*. Han er mest kjent for sin historikk over norsk kriminallitteratur 1825–1975, den første litteraturhistorie over norsk krim. Han utga selv to kriminalromaner under pseudonymet Erik Vendel og var André Bjerke alias Bernhard Borges medforfatter av *Døde menn går i land* (1947).

Han dramatiserte også tre romaner av Stein Riverton for NRK Radioteatret: *Morderen uten ansikt* i fire episoder (1983), *Storhertuginnen av Speilsalen* i fem episoder (1984) og *Den røde enke* i fire episoder (1996).

Carling var en av grunnleggerne av den kriminallitterære foreningen Rivertonklubben. Han var også den som foreslo at den årlige Rivertonprisen skulle bestå av en revolver med gullbeslag, under henvisning til en novelle av Stein Riverton (Sven Elvestad), «Dødens finger» (1914), der det nevnes at Rivertons detektiv Asbjørn Krag eier et svart skrin, inneholdende «to revolvere, to vinderlige små tingester med guldbeslag».

Bibliografi
-----------

* *Døde menn går i land* – kriminalroman (1947) (som Erik Vendel, sammen med André Bjerke (som Bernhard Borge))
* *Tornerose er våken i natt* – kriminalroman (1952) (som Erik Vendel)
* *Norsk kriminallitteratur gjennom 150 år* – sakprosa (1976)
* *Den tålmodige tinnsoldat* – kriminalroman (1989) (som Erik Vendel)

Oversettelser
-------------

Noen av hans mest kjente oversettelser (oversettelsesår i parentes):

* *Den hule mannen* av John Dickson Carr (1973).
* *Dracula* av Bram Stoker (1974).
* *Judasøyet* av Carter Dickson (1976).

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Osmond arbeidet under andre verdenskrig med propagandaoppgaver for de britiske myndighetene. Her et oljemaleri av en krysser.
**Edward Osmond** (født 6. mai 1900 i Orford i Suffolk, død 1981) var en britisk illustratør og barnebokforfatter, best kjent for *A Valley Grows Up* som han mottok Carnegie Medal in Literature for i 1953.

Osmond var prestesønn, og tok utdannelse som tegnelærer og i kunsthistorie. Han giftet seg med billedhuggeren Constance M. Biggs i 1927, og livnærte seg som frilans illustratør fra 1928. Han illustrerte barnebøker som *Black Beauty* og tegnet i ukeblader.

*A Valley Grows Up* skildrer framveksten av en fiktiv britisk by gjennom sju tusen år, fra 5.000 f.Kr. til år 1900. Med det samme gjennomgående billedutsnittet av en elvesving i en skogkledd dal, skildres endringene gjennom tidene på 10 bilder. 

Etter prisvinnerboken illustrerte han en serie bøker om *Animals of the World*, og andre dokumentarbøker for barn om flere ulike emner.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00065824[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  BBC, Your Paintings: *Edward Osmond*
3. ↑  Bear Alley: Edward Osmond
4. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Edward Osmond Arkivert 8. juni 2009 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Aragonitt** er et kalsiumkarbonat med samme kjemiske sammensetningen som Kalsitt, men er likevel forskjellig. Kalsiumkarbonat forekommer i to krystallformer og navnet er oppkalt i 1797 etter lokalitet, Molina de Aragón, i Spania.

Kalsitt har trigonalt krystallsystem mens aragonitt har orthorombisk krystallsystem. Den er tavleformet, prismatisk eller nålformet, ofte med spisse, pyramideformete eller meiselaktige endeflater, og kan danne søyler eller stråleformete aggregater. Det er vanlig med multiple tvillingkrystaller, som har en heksagonal form. 

Aragonitt er de kalkaktige delene av skallet til ulike mollusker, inklusive koraller. Det er ikke perlemoret som er dannet av dette mineralet. Organisk dannet aragonitt er strukturelt forskjellig fra uorganisk.

Det opptrer i evaporitter, i avsetninger fra varme kilder og i grotter, der det kan danne korallaktige aggregater. Disse er kjent som jernblomster. Det finnes også i noen metamorfe og magmatiske bergarter.

Aragonitt er vanlig i moderne sedimenter, men pleier bare å opptre i yngre bergarter. Det er fordi mineralet er relativt ustabilt. og over tid omdannes aragonitt til kalsitt. Den ytre formen kan fortsatt være den til aragonitt, men en romboedrisk spalting avslører den nye identiteten.

Fargen er gjennomsiktig eller gjennomskinnelig og fargeløs eller hvitaktig krystall med glassaktig glans. Steinen er skjør og brekker lett. Finner man en hel aragonitt, der splintring og brudd ikke er forekommet, er den en vakker krystallstein.

* Tetthet målt: 2,947 g/cm³
* Tetthet beregnet: 2.944 g/cm³
* Krystallsystem: Orthorhombisk
* Klasse HM: m m m(2/m(2/m 2/m) – Dipyramidal.
* Celleparameter: a = 4.95Å, b = 7.96Å, c = 5.74Å
* Proporsjon andel: A: B: C = 0,622: 1: 0,721
* Enhetscellevolum: V 226,17 Å ³ beregnet ut fra enhetscelleparametere.
* Z: 4.
* Refraksjonsseismikk. IR. 1,530 – 1,686

Forekomster
-----------

Utfelt fra varme kilder,korallrev, perler, snegleskall, eggeskall og skjellskall.(Amygdaloide hulrom). I basalt og som dryppstein i grotter.

Observert i Norge i Sulitjelma malmgruver, sammen med zeolittkrystaller. I Oslofjordfeltet ved Dalstjern. Sfærulittiske strålebunter er kjent fra Konnerud mineralgruve i Drammen. I stalaktittform i norske marmorgrotter. På Vikafjellet. Bøverdalen. Dypingdal.

Eksterne lenker
---------------

* Mindat.org: Aragonite: Aragonite mineral information and data

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
Ole Einar Bjørndalen med Bj-logoen på brystet.
**Bjørn Dæhlie Technical Wear** er et norsk klesmerke for sportstøy, spesielt for vinteridretter. Merket er kjent under logonavnet **Bj**. 

Klesmerket ble startet av skiløperen Bjørn Dæhlie, og har i tillegg til tøy til vinteridretter en bred sportstøykolleksjon. Klesmerket eies av selskapet Bj Sport AS som igjen eies av investorselskapet Active Brands. Bj Sport AS ble startet av skiløperen Bjørn Dæhlie, og spesialiserer seg på tøy til vinteridretter og annet sportstøy. Selskapet eies av Active Brands etter at det ble kjøpt fra investorselskapet Katalysator AS og Bjørn Dæhlie i februar 2011. Espen Bjervig var da selskapets daglige leder. Bj Sport er sponsor for flere landslag.[]

I 1996 startet Bjørn Dæhlie sin egen kolleksjon med eget navn som logo. Navnet ble etter hver endret til Bjørn Dæhlie Technical Wear, forkortet Bj. Merket ble produsert av Oslo-selskapet Bone Ration Sport AS som i 2001 ble solgt til Odlo. Bj var lisensiert til Odlo. Avtalen gikk ut i 2007, og Bjørn Dæhlie ble igjen aktiv i utvikling, produksjon og salg av sitt eget klesmerke. Også etter at Bj Sport ble solgt til Active Brands i februar 2011 har Bjørn Dæhlie en rolle i produktutvikling og markedsføring.

Referanser
----------

1. 1 2  «Dæhlie selger selskapet for tredje gang». *Aftenposten*. 3. februar 2011. Besøkt 14. februar 2011.
2. ↑  «The Bjørn Dæhlie brand». Bj Sport AS. Arkivert fra originalen 26. februar 2010. Besøkt 22. februar 2010.
3. ↑  «The Bjørn Dæhlie brand». Bj Sport AS. Arkivert fra originalen 10. januar 2011. Besøkt 14. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Bj Sport AS
* The Bjørn Dæhlie brand – Historikk på BJ Sports nettside
* Dæhlie-portalen på Kjentfolk.no
* Om merkevarebygging i sportsindustrien – Idrottsforum.com
**Bjørn Edvard Engstrøm** (født i 1948 i Oslo) er en norsk jurist. Han er oppvokst på Hasle og på Grorud og er utdannet ved Universitetet i Oslo med juridisk embetseksamen våren 1974. Han har arbeidet i Justisdepartementets lovavdeling som konsulent, byråsjef og underdirektør. Han har vært dommerfullmektig ved daværende Strømmen Sorenskriverembete fra 1975 til 1977. Engstrøm har vært ansatt som advokat i rederiet Fred. Olsen & Co. Han var sjefsjurist i Samvirke forsikring og VÅR bank og forsikring. Deretter var han juridisk direktør i SpareBank 1 Gruppen og senere advokat samme sted. 

Fra 2007 har han vært lagdommer i Borgarting lagmannsrett i Oslo. Engstrøm har vært forfatter av juridisk litteratur og fagartikler. Han har vært hovedforfatter og redaktør for boka *Vegtrafikkloven og trafikkreglene med kommentarer*, utgitt på Universitetsforlaget. Første utgave ble utgitt i 1983 sammen med Rolf N. Torgersen som redaktør. Boka er senere utgitt i reviderte utgaver, senest i 2012 med Engstrøm som redaktør.

Referanser
----------

1. ↑   www.universitetsforlaget.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  AS, Universitetsforlaget. «Bjørn Edvard Engstrøm». *Universitetsforlaget* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 12. januar 2019. Besøkt 11. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Berit Andersson** (født 9. mars 1961 i Trondheim) er en norsk billedkunstner, bosatt i Risør. Hun arbeider i hovedsak med maleri og tegning i et abstrakt formspråk. Hun har utdannelse fra Kunstskolen i Rogaland, Oslo Kunstfagskole og Statens lærerhøgskole i forming. Hun er i tillegg utdannet cand.mag. med fagene filosofi og kunsthistorie fra Universitetet i Oslo. 

Andersson har en rekke separat- og kollektiv/gruppeutstillinger bak seg. Hun har blant annet deltatt tre ganger på Sørlandsutstillingen (2005, 2007 og 2008), Høstutstillingen og Agderbiennalen (2007). I forbindelse med 100-årsjubileet for kvinners stemmerett, deltok Berit Andersson på jubileumsutstillingen «Med kunsten som stemme» på Lindvedske hus i Arendal i mai 2013.

I 2004 hadde Risør kunstforening en separatutstilling med Andersson, i samarbeid med lyriker og stuntpoet Triztán Vindtorn som skrev og leste diktet «Rød Gul Blå». Diktet var skrevet som en hyllest til kunstnerens malerier. Samme dikt ble framført av Bjørn Floberg på en annen separatutstilling med Andersson i Oslo Prosjektrom i 2010, der hun deltok med malerier fra perioden 2005–2009. 

Berit Andersson har medlemskap i Norske kunsthåndverkere Agder (NBK-Agder) og Landsforeningen Norske Malere (LNM). I tidsrommet 2005–2008 var hun styreleder i NBK-Agder.

Referanser
----------

1. ↑  «Månedens kunstner» i *Sørlandsliv*, 7. mai 2013.
2. ↑  Heidi Arild: «Motstand og mykhet» i *Agderposten,* s. 16-19, 3. mai 2013.
3. ↑  Tore Myrberg: «Egen utstilling i Oslo» i *Aust-Agder blad,* 19. februar 2010.
4. ↑  Bjørg Bøe: «Kunstnerne viser seg fram» i *Fædrelandsvennen,* 5. mai 2007.
**Kirkenesferda** er en beretning om Læreraksjonen i 1942, og om nazistenes og tyskernes motaksjoner ovenfor et stort antall lærere. Det ble utgitt et særopplag for kirkeneslærerne i 1000 eksemplarer; *Kirkenes-Ferda*. (J.W. Cappelens forlag). I boken er det forsøkt å gi et så korrekt bilde som mulig av det som skjedde fra arrestasjonene den 20. mars 1942 og til den siste pulje kom tilbake fra Kirkenes 8 måneder senere. Boken ble bl.a. forfattet basert på dagbøker utlånt av dem som førte slike under fangenskapet.

Like før lærerne forlot Kirkenes den 4. november 1942, sendte de ut følgende illegalt skriv:

> Til våre venner i Sør-Varanger.
> 
> 
> Når vi nå står ved slutten av vårt fangenskap her i Kirkenes, vil vi gjerne få gi uttrykk for dyptfølt takk for den hjertevarme og gavmildhet vi er blitt møtt med av stedets befolkning. Mennesker som var oss helt ukjente, ga oss en øyeblikkelig og høyst nødvendig hjelp like etter framkomsten, og den samme vennlighet og offervilje merket vi under hele oppholdet her. Det er dessverre umulig for oss å rekke fram til alle som har vært i virksomhet for å lette vårt opphold i disse 8 månedene. Forholdene forbyr oss endog å forsøke det nå. Vi kan derfor bare be om at man på denne måten vil ta imot vår enkle og oppriktige takk. En særlig takk retter vi til hjelpekomitéens medlemmer både for personlige offer, for de mange tjenester de alltid beredvillig har gjort oss, og for den risiko de uten betenkning har tatt ved å formidle forbindlsen med alle ukjente hjelpere på stedet.
> 
> 
> Gleden ved å reise hjem ville vært enda større om vi nå hadde kunnet takke hver enkelt, både kjente og ukjente, som har støttet oss. Men ett er visst: Hva befolkningen i Kirkenes og Sør-Varanger har gjort for oss, vil vi aldri kunne glemme.
> 
> 
> Elvenes i oktober 1942
> 
> 
> Utsnitt fra Kirkenes-Ferda
> 
>

Se også
-------

* Læreraksjonen i 1942
* DS «Skjerstad»
* Husebygrenda

Portal: Andre verdenskrig
Telenors hovedkvarter på Fornebu. Foto: Kjetil Ree 
**Bjørn Cappelen**, tidligere *Bjørn Cappelen Sørum*, (født 1. januar 1947) er en norsk sivilarkitekt utdannet ved fra NTH i 1973 og var sammen med ark. MNAL Tom E. Forsberg grunnlegger av HUS Arkitekter AS i Trondheim. Cappelen var medeier i Narud-Stokke-Wiig Trondheim AS i årene fra 1986 inntil HUS sivilarkitekter, Bjørn C. Sørum AS ble stiftet i 1993. Cappelen har vært arkitekt for eneboliger, boligprosjekter, hoteller, skole-og undervisningsbygg og næringsbygg i hele Norge i egen praksis og i ansettelsesforhold. Han er ansvarlig arkitekt for Telenors hovedkvarter på Fornebu ved Oslo, og ledet arbeidet gjennom den internasjonale arkitektkonkurransen om prosjektet, og senere i prosjekteringen og i gjennomføringen av byggingen.  Arkivert 10. september 2016 hos Wayback Machine.

Siden 2007 har Cappelen vært ansatt som seniorarkitekt ved Universitetet i Oslo. Bjørn Cappelen stammer fra eldste sønns gren i slekten Cappelen.

Litteratur
----------

* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008, side 22-23
* Arne Gunnarsjå: Arkitekturleksikon side 766
* Ulf Grønvold:

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kirken på Kapitelberget** er en kirke fra middelalderen ved Bratsberg gård ved Skien i Telemark. 

Kirken ble oppført som privat kapell til Bratsberg gård tidlig på 1100-tallet. Kirken er en kryptkirke; en kirketype som det bare finnes fire av i Norge fra middelalderen (de tre andre er Stavanger domkirke, Munkeliv klosterkirke og kirkeruinen i Søndre gate 4 i Trondheim). I tillegg har det vært mindre kryptlignende kjellere i Hedrum kirke og i Voss kirke, som begge var Mikaelskirker. 

Kirken ble antakelig viet til erkeengelen Mikael. Kirker viet til Mikael ligger ofte på fjell, likeså kirker med krypt slik som Kapitelberget. Militære ledere brukte Mikael som beskytter for å markere at de hadde retten på sin side. Mikael var også riddernes og soldatenes beskytter.

Krypten på Kapitelberget.  Foto: Rune Mathisen (Bitjungle) 
Man vet ikke når kirken gikk ut av bruk, men i 1576 omtaler Peder Claussøn Friis den som en ruin. Den kan ha blitt ødelagt da Bratsberg gård brant i 1156. Ruinen ble
gjenoppdaget i 1783, men den ble først utgravd i 1901. Så ble den stående og forfalle fram til 1928, da Gerhard Fischer tok til med restaurering og konservering. Arbeidet ble fullført i 1933. Murene har så blitt utbedret flere ganger, bl.a i 1952, 1968, 1982–1984, 1999 og 2003–2006.

Referanser
----------

1. ↑  «Kapitelberget kirkeruin på Bratsberg ved Skien». Riksantikvaren. 22. november 2005. Besøkt 4. januar 2016.
2. ↑  Haakon Nyhuus, red. (1907). «Bratsberg herregaard». *Illustreret norsk konversationsleksikon*. I. Kristiania: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 1297.

Litteratur
----------

* Terje Christiansen: *Gjerpen bygds historie. Bygdebok.* Bind I, Skien 1971, side 216-220 (med rekonstruksjonstegning) og flere sider

Eksterne lenker
---------------

* Porsgrunn folkebibliotek: Kirken på Kapitelberget Arkivert 15. august 2020 hos Wayback Machine.
* «Kirken på Kapitelberget». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Kryptkirken på kapitelberget Arkivert 6. oktober 2015 hos Wayback Machine. Telemark fylkeskommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Bøvra** er ei elv som renner igjennom deler av Jåradalen på Hølonda. Den har sitt oppkomme på Jårakjølen og renner ut i Gaustadvatnet på Korsvegen.

Elven er ikke regulert, men det har tidligere vært demninger i forbindelse med møllevirksomhet. Man kan enda se rester etter en slik demning ved Resto-saga i Klefstadgrenda.

Da elva renner igjennom kalkrik grunn er det noen steder mindre hulesystemer på opp til 100 meter der elva går under bakken. Noen er stor nok til at man kan utforske. Elven huser bekkeørret i hele elveløpet, samt ål i de nedre delene mot Gaustadvatnet. Elven har tidligere vært svært forurenset av avrenning fra landbruket og da spesielt luting av halm som foregikk opp til 1970-tallet. Elven er nå fri for slik forurensning og dyreliv er tilbake i elva. Bøvra kommer fra Bevra, da det i tidligere tider var gode forhold for bever i elva. Beveren er i den senere tid kommet tilbake i elva og det er observert bever helt opp til Olderøyen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bøvra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Fra Nanjing Lu
Nanjing Road (østre del av dagens Nanjing Lu) etter Xinhairevolusjonen i 1911, med de revolusjonæres faner.
Trikken på østre Nanjing Road, mellom byens to største varamagasiner, Sincere og Wing On, 1920-årene.
**Nanjing Lu** (kinesisk: 南京路; pinyin: *Nánjīng lù*, shanghainesisk: [nø²³ʨin⁵³lu²³]) er Shanghais mest prominente handlegate og en av verdens travleste. Gaten fikk tidlig sitt preg som handlegate; her lå berømte varemagasiner som Sincere Department Store og Wing On (fra 1918, nasjonalisert i 1949).

Nanjinggaten (*«lu»* = gate) løper i vest-øst-retning i den østlige delen av Puxi i Shanghai. Gatens østlige del (tradisjonell kinesisk: 南京東路, forenklet kinesisk: 南京东路, pinyin: *Nánjīng dōng lù*, opprinnelig kalt *Park Lane* og deretter *Nanking Road*) ligger i Huangpu-distriktet og går fra The Bund vestover til Folkets plass. Gatens vestlige del (kinesisk: 南京西路, pinyin: *Nánjīng xī lù*, tidligere engelsk navn: *Bubbling Well Road*) fortsetter fra Folkets plass og går inn i Jing'an-distriktet, en bydel kjent for sine høye tetthet av forretninger og kjøpesentra for luksus- og merkevarer i absolutt øverste prisklasse, og de fleste av disse ligger langs Nanjinggaten. 

Nanjinggaten er verdens lengste handlegate med rundt seks kilometers lengde, og besøkes av over én million kunder hver dag (2007). 

Gatens østlige del er i dag fotgjengersone etter ombygging og har etter dette utviklet et visst preg av turistfelle og har tatt over fra The Bund som arnested for lommetyver og svindlere av ymse kategorier.

Administrativ tilhørighet
-------------------------

Nanjinggaten tilhører to subdistrikter:

* *Nanjing Xilu* (南京西路街道) i bydistriktet Jing'an (vestre del av gaten)
* *Nanjing Donglu* (南京东路街道) i bydistriktet Huangpu (østre del av gaten)

Referanser
----------

1. ↑  «Dubious honor for Nanjing Rd.». Shanghai Daily. Besøkt 28. august 2011.
**Heherson «Sonny» Turingan Alvarez** (født 16. oktober 1939 i Santiago i provinsen Isabela på Filippinene, død 20. april 2020 i Manila) var en filippinsk politiker. Han satt i House of Representatives of the Philippines og i Senate of the Philippines. Han var også minister (da var tittelen *Secretary*) for Department of Agrarian Reform fra 1986 til 1987 og for Department of Environment and Natural Resources fra 2001 til 2002.

Heherson Alvarez smed president Gloria Macapagal Arroyo
Sonny Alvarez studerte ved University of the Philippines. Han tok også mastergrad i *Economics and Public Administration* ved Harvard University i Massachusetts i USA.

Ved siden av sine politiske verv markerte han seg som menneskerettighetsaktivist og naturverner. Sentrale lovinitiativer om naturvern kom fra hans virke. Under president Ferdinand Marcos' tid hadde han kjempet imot diktaturet. Han gikk i dekning etter at Marcos erklærte unntakstilstand og for å unnslippe en «shoot-to-kill»-ordre han fikk beskjed om var blitt utstedt mot ham, og gikk i eksil i USA.

Den 20. april 2020 døde Alvarez av komplikasjoner grunnet covid-19. Rundt tre uker tidligere var det bekjentgjort at han og hans hustru, teaterkunstner Cecile Guidote-Alvarez, var testet positiv for viruset.

Referanser
----------

1. ↑   coconuts.co, besøkt 21. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Inquirer: Leila B. Salaverria: *Remembering former Sen. Heherson Alvarez*, 20. april 2020, lest 20. april 2020.
4. ↑  Galvez, Daphne. «Ex-Senator Heherson Alvarez succumbs to COVID-19». *newsinfo.inquirer.net* **(engelsk)**. Besøkt 20. april 2020.
5. ↑  Rappler: Pia Ranada: *Former senator, activist Heherson Alvarez dies from coronavirus*, 20. april 2020, lest 20. april 2020.
Nankai University
Nankai i Tianjin
Nankai-høyskolen i Tianjin
**Nankai** (kinesisk: 南开区; pinyin: Nánkāi Qū) er et bydistrikt i sentrum av byprovinsen Tianjin i Folkerepublikken Kina.

I Nankai er Tianjinmuseet, Tianjins radio- og fjernsynstårn, Tianjins vannpark, Tianjin Zoo og Tianjin Olympic Center Stadium. Høyere læresteder som Nankai-universitetet og Tianjinuniversitetet er her. Tianjin New Technology Industrial Area, et 12 kvkm stort område, er også i Nankai.

Historie
--------

I gammel tid var de nordlige deler av nåværende Nankai inne i middelalderens Tianjin. Tianfeipalasset, deller Den himmelske dronnings palass under Yuan-dynastiet, ble bygd i nordøstre Nankai i året 1326. Under Ming-dynastiet var Tianjins sentrum i Nankai. Nankai ble del av militærgarnisonene under Ming- og Qing-dynastiene, og vymurene her var del av forsvarssystemet mot de utenlandske hærer under bokseropprøret.

Kulturminner
------------

Guangdong-handelskammeret i Tianjin er oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Administrative enheter
----------------------

* Changhong (长虹街道), Gulou (鼓楼街道), Guangkai (广开街道), Jialing lu (嘉陵道街道), Wangdingti (王顶堤街道), Xiangyang lu (向阳路街道), Wanxing (万兴街道), Xuefu (学府街道), Xingnan (兴南街道), Huayuan (华苑街道), Tiyuzhongxin (体育中心街道), Shuishang-parken (水上公园街道)

Referanser
----------

1. ↑   **(kinesisk)**. National Bureau of Statistics of the People's Republic of China. Arkivert fra originalen 31. oktober 2012. Besøkt 8. august 2013.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nankai District, Tianjin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GeoNames
 |
«Bøverdalen» har flere betydninger.

**Bøverdalen** er et dalføre i Lom kommune, oppkalt etter elva Bøvra. Dalføret begynner ved Bøverbreen og ender ved kommunesenteret Fossbergom. Fylkesvei 55 følger deler av Bøverdalen. I Bøverdalen er det flere turistattraksjoner, blant annet er utgangspunkt for turer til Galdhøpiggen i dalen. Bøverdalen sogn deler prest med Lom og Garmo sogn. Dalføret har også en barnehage og en nedlagt todelt skole, Odda skule. Dalføret har mange turiststeder, blant annet Røisheim og Elveseter.

«Sagasøylen», laget av billedkunstneren Wilhelm Rasmussen, ble i 1992 reist ved Elveseter turisthotell i Leirdalen, som er en sidedal til Bøverdalen.

* Bøverton (Bøvertun)Bøverton (Bøvertun)
* Leira bruLeira bru
* Bøverdal kirke Foto: Henny StoksethBøverdal kirke Foto: Henny Stokseth
* SognefjellsveienSognefjellsveien
* Røisheim hotell Foto: Frode Inge HellandRøisheim hotell Foto: Frode Inge Helland

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bøverdalen på NLIs Lokalhistoriewiki.
* Om Sagasøyla i Dagbladet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Läkemedelsverket** (LV) er et svensk statlig forvaltningsorgan under Socialdepartementet, som har ansvar for å godkjenne og føre tilsyn med legemidler, naturlegemidler, kosmetikk og medisintekniske produkter. LV er også tilatelses- og tilsynsmyndighet for håndtering av narkotikaklassifiserte legemidler.

LV ble etablert i 1990 og tok da over virksomheten i Socialstyrelsens legemiddelavdeling i Uppsala.

Oppdraget er å se til at den enkelte pasienten, helsetjenesten samt dyrehelsetjenesten får tilgang til trygge og effektive produkter, og at disse anvendes formålsmessig og kostnadseffektivt. LV har ansvar for nasjonal legemiddelopplysning samt for Giftinformationscentralen.

Virksomheten er i hovedsak avgiftsfinansiert. I LV arbeider knapt 800 personer, hovedsakelig farmasøyter og leger. LV samarbeider med blant annet Det europeiske legemiddelbyrået for den europeiske produktkontrollen. 

LV gir ut *Läkemedelsboken* samt svarar for søketjenesten Läkemedelsfakta for godkjente legemidler.

Utferdigelse av apotekstillatelse
---------------------------------

LV bedømmer søknader og utferdiget apotekstillatelse for detaljhandel med legemidler til konsument, inkludert salg over internett.

Generaldirektører
-----------------

* 1990–1999: Kjell Strandberg
* 1999–2008: Gunnar Alván
* 2008–2014: Christina Rångemark Åkerman
* 2014–2020: Catarina Andersson Forsman
* 2020–2021: Joakim Brandberg (vikar fra 1. oktober)
* 2021-: Björn Eriksson

Referanser
----------

1. ↑   *Public register of government agencies in Sweden*, Wikidata Q18649284,
2. ↑  ; besøksdato: 10. august 2021.
3. ↑  «Läkemedelsverket 25 år». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 17. mars 2016.
4. ↑  «Apotek». Arkivert fra originalen 3. april 2016. Besøkt 23. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Läkemedelsverket
* Giftinformationscentralen
* Läkemedelsboken
* Läkemedelsfakta
**Grensetraktaten av 1661** også kalt *Nasselbackatraktaten*, inngått mellom Danmark-Norge og Sverige fastla riksgrensen mellom det til Sverige avgitte Båhuslen og Smaalenene i Norge.

Nässlebackatraktaten ble inngått 26. oktober 1661 på gården Neslebakke (Nässlebacka) i Naverstad og er en overenskomst som følge av Roskilde- og Københavnsfreden som definerte grensen mellom Båhuslen, som inntil da var et norsk len og Smaalenene i Norge.

I fredsforhandlingene i Roskilde 1658 var man på dansk-norsk og svensk side enige om grensedragningene med ett unntak: skulle Enningdalen tilhøre Norge eller Sverige? Forhandlingene dro ut og først i oktober tre år senere ble den endelige avtalen undertegnet, i dokumentet slås det fast att Enningdalen forble norsk område.

Sjøgrensen ble beskrevet i ganske knappe ordelag, mens den ca. 25 km lange landegrensen fra Iddefjorden til Hisøya i Kornsjø ble beskrevet ganske detaljert. Noen merking av grensen i terrenget synes aldri å ha blitt gjennomført, det skulle gå 175 år før dette arbeidet ble realisert.

Kilder
------

* Ligger norra Bohuslän i Norge – eller Enningdalen i Sverige? Arkivert 30. august 2011 hos Wayback Machine.