recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johan Anton Lippestad** (født Johan Anton Leppestad 24. september 1844 på Leppestad gård i Hobøl, død 6. juli 1913) var en norsk skolemann, som er særlig kjent for et omfattende arbeid med spesialskoler for utviklingshemma.

Han tok lærereksamen ved Asker seminar i 1864 og begynte som lærer ved Balchens døveinstitutt i Christiania. I 1871 tok han examen artium. Han begynte så å studere teologi, men fullførte ikke dette studiet. Sammen med kollegaen Hans Hanssen oppretta han i 1874 Eftermiddagsskolen for aandelig abnorme børn. I 1878 kjøpte han eiendommen Thorshaug og oppretta der *Institutt for aandelig abnorme piger*. Denne blei i 1899 overtatt av staten som Torshov offentlige skole. I 1904 blei Lippestad konstituert som direktør for abnormskolevesenet (spesialskolene i Norge).

Lippestad interesserte seg også for husflidssaken. Han var styremedlem av Den norske husflidsforening fra stiftelsen i 1891 til sin død. Han var også Kirkedepartementets konsulent i husflidssaker. Videre var Lippestad med i styret for vanføreskolen Sophies Minde, styremedlem for Diakonhjemmet samt medlem i styret for Den kvinnelige industriskole.

J.A. Lippestad blei i 1905 utnevnt til Ridder av St. Olavs orden.

Lippestad var bror av Carl Thorvald Lippestad og Emma Hjorth og far til NS-politiker og sosialminister i Quislings andre regjering, Johan Andreas Lippestad.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Johan\_Lippestad\_-\_2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Oddvar Vormeland: «Johan Lippestad – 2», i *Norsk biografisk leksikon* (nettpublisert); besøkt 15. april 2016.
3. ↑  Tidsskrift for abnormvæsenet, 1913, s. 173 ff.
4. ↑  «Hemmeligheten». *Dagbladet Magasinet* 27. desember 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Christian Severin Bloch Wille** (født 1809 i Våle, død 16. juni 1892 i Kristiania) var en norsk teolog og Nøtterøys første ordfører.

Wille var personell kapellan på Nøtterøy 1832–1838, der hans far var sogneprest. Etter innføringen av formannskapsloven i 1837 ble han valgt til bygdas første ordfører. Han ble i vervet kun et års tid, da han året etter ble utnevnt til residerende kapellan i Fredrikstad.

I 1846 ble han sogneprest til Skudenes, prost i Karmsund 1850, i 1852 sogneprest til Nes i Hedmark, til slutt sogneprest til Skjeberg, et kall han hadde fra 1863 til 1885.

Wille var sønn av sogneprest Jacob Andreas Wille og ble i 1834 gift med sin svigerinne Sofie Wettergreen.

Litteratur
----------

* Berg, Lorens: *Nøtterø – en bygdebok*, 1922
* Paulsen, Helge: «Jacob Andreas Hansen Wille, 1777-1850», *Njotarøy* (årsskrift for Nøtterøy Historielag), 2000


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Nyopprettet verv** | **Ordfører i Nøtterøy kommune**(1837–1838) | Etterfølger:**Lars Evensen Glomsten** |
**Christian Scharning** (født 24. februar 1977) er en norsk journalist, DJ og programleder. 

Han er mannen bak NRK P3-programmet *Trash Kassett*, og har også vært programleder for *Musikkmisjonen* og *Juntafil* på samme kanal. Han har i flere år jobbet som TV-produsent for *Lydverket* på NRK og var i 2010 med å starte *Nasjonalgalleriet*, som var NRK2s TV-program om visuell kultur. Jobbet i 2014 - 2016 med regi på musikkdokumentarserien *Hitlåtens Historie*, som var en co-produksjon mellom NRK og SVT. 

Har siden 2016 jobbet med regi på dokumentarserien *THIS IS IT*, som følger et avgangskull fra Kles- og Kostymedesign ved Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO). Serien har premiere på NRK i april 2018. 

Mellom 2007 og 2012 drev han det månedlige klubbkonseptet «Klubb Trash Kassett» på utestedet Blå i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV - Se Hitlåtens historie» **(norsk)**. Besøkt 7. februar 2018.
2. ↑  NRK. «THIS IS IT – ny NRK-dokumentar om ung, norsk virkelighet». *NRK*. Besøkt 7. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Intervju i Aftenposten
* Intervju i Aftenposten
* NRK P3
* BLÅ
* NRK Nasjonalgalleriet
* Intervju i Dagsavisen
* THIS IS IT
Kirat Prakash av Sirmur. Portrett av pigmenter og gull på papir fra mellom 1760 og 1770.  Foto: Walters Art Museum 
**Kirat Prakash** (ukjent fødselsår, død 1770) var raja av fyrstestaten Sirmur i Punjab fra 1754 til 1770. Han var rajput og hindu. 

Kirat Prakash førte krig mot nabostaten Garhwal, men støttet dem senere da han anså gurkhaene som en trussel. Gjennom dette ble gurkhaene holdt tilbake og det ble avtalt at Ganges skulle utgjøre gurkhaenes grense mot vest. Som følge av framgang i krig mot sikhene kunne han utvide sitt territorium med flere *jagirdarer*.

Kirat Prakash etterfulgte sin far Pratit Prakash som raja og ble selv etterfulgt på *gaddien* av sin eldste sønn, Jagat Prakash.

Referanser
----------

1. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh*, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 27–32.
2. ↑  «Sirmur», *Imperial Gazetteer of India*, bind 23, Oxford, Clarendon Press, 1908, s. 23.
3. ↑  Brentnall, s. 23.
Den konstantinske skjenkelse, fremstilt i en freske fra 1200-tallet
Den konstantinske skjenkelse, fremstilt i 1520-årene, *Stanze di Raffaello*, Vatikanet.
**Den konstantinske skjenkelse** (latinsk: *Constitutum Donatio Constantini* eller *Constitutum domini Constantini imperatoris*), også kjent som **det konstantinske gavebrevet**, er et falsk romersk keiseredikt som antagelig ble oppstilt mellom 750 og 850. Grunnen til at det ble utferdiget er ikke sikkert, men det tjente i alle fall til å styrke pavelige interesser, muligens mot Østromerrikets eller frankerkongen Karl den stores og politiske og territorielle ambisjoner. Det kan synes som det er mest sannsynlig at dokumentet ble til i begynnelsen av perioden, og det er ofte blitt hevdet at det ble skrevet under pave Stefan IIIs pontifikat, rundt 752.

Dokumentet presenterer seg som et edikt fra den romerske keiser Konstantin I. Den er en donasjon til pave Sylvester I og hans etterfølgere: De skjenkes herredømmet over byen Roma og hele Vestromerriket, mens Konstantin skulle beholde den keiserlige myndighet over Østromerriket fra dets nye hovedstad Konstantinopel. Teksten hevder at skjenkelsen er keiserens takk for at paven hadde undervist ham i den kristne tro, døpt ham, og helbredet ham fra spedalskhet på underfullt vis.

Dette dokumentet ble benyttet av middelalderpaver for å styrke deres territorielle og sekulære myndighet over Roma og deler av Den italienske halvøy. Det var alminnelig ansett som ekte, skjønt det var én keiser, Otto III, som avviste det som et falsum.

Dikteren Dante Alighieri fremholdt i sitt hovedverk La Divina Commedia at disse skjenkelser var roten til pavedømmets verdslighet. 

I første halvdel av 1400-tallet begynte den katolske kirke selv å mistenke at dokumentet umulig kunne være ekte. Den italienske humanisten Lorenzo Valla kunne i 1440 føre tekstkritiske beviser for at dokumentet ikke kunne ha blitt forfattet på 300-tallet. Det inneholdt enkelte formuleringer som ikke var utviklet på dette tidspunkt, og han påpekte også at dokumentets egen datering ikke rimer (et par senere hendelser er nevnt). Senere kunne andre forskere påpeke at noen andre elementer, som Sylvesters helbredelse av Konstantin, går tilbake til senere legendedannelser.

Referanser
----------

1. 1 2  Sandmo 2015, s. 80–83

Kilder
------

* Erling Sandmo, *Tid for historie*, Universitetsforlaget, Oslo, 2015 ISBN 978-82-15-01644-3

Eksterne lenker
---------------

* Selve teksten *Constitutum Donatio Constantini* (latinsk) i *The Latin Library*
* Fulltekst i engelsk oversettelse i Wikisource.
* Lorenzo Vallas *Diskurs om forfalskningen av den påståtte konstantinske skjenkelse*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**José Ricardo Sanguino Cárdenas** (født 9. oktober 1943 i Caracas) er en venezuelansk økonom og politiker. Han har vært representant i Venezuelas nasjonalforsamling i 17 år, og var sentralbanksjef for Venezuelas sentralbank fra januar til oktober 2017.

Han er gift og har tre barn.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Sanguino er utdannet økonom ved Universidad Central de Venezuela (UCV) i 1972. Han er også utdannet innen økonomi ved Universidad de Carabobo, der han ble uteksaminert i 1981, og han har en mastergrad i finans og finansinstitusjoner fra Universidad Central de Venezuela (UCV) i 1991. Han tok spesialisering innen toll og utenrikshandel ved Escuela Nacional de Administración y Hacienda Pública (ENAHP) i 1993, og har studert økonomisk politikk ved UCV.

Politisk tilhører han det sosialdemokratiske partiet Partido Socialista Unido de Venezuela (PSUV), og han har vært representant i Venezuelas nasjonalforsamling fra 2000 til 2017 for regionen Táchira. Han har hatt en rekke lederstillinger i næringsliv og finansnæringen i Venezuela, bl.a. utviklingsbanken Banco del Sur, den mellomstatlige organisasjonen ALBA, Venezuelas finansdepartement, utviklingsbanken BANDES, han har jobbet med tilsynet med finansnæringen i Venezuela, sittet i styret i Banco Industrial de Venezuela og Banco Agrícola, m.m. 

Han ble utnevnt til sentralbanksjef i Venezuelas sentralbank i januar 2017, etter at Nelson Merentes ble bedt om å søke avskjed av president Nicolas Maduro. Merentes ble bedt om å søke avskjed bl.a. på grunn av høy inflasjon i Venezuela. Etter bare ti måneder som sentralbanksjef måtte han gå av, og ble da erstattet av Ramón Lobo.

Referanser
----------

1. 1 2  El Carabobeno - *¿Quién es Ricardo Sanguino?*, besøkt 21. mars 2018.
2. ↑  Venezuelas sentralbank - *Presidente - José Ricardo Sanguino Cárdenas*, besøkt 21. mars 2018.
3. ↑  Deutsche Welle - *Venezuela President Maduro names new central bank chief*, beskt 27. oktober 2017.
4. ↑  Forbes - *Congratulations To Venezuela - Central Bank Chief Causing 1,600% Inflation Fired*, besøkt 27. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside (arkivert 15. august 2017)
**Svartklamreape** er en art i gruppen vestaper.

Den lange, svarte pelsen og den svarte huden i ansiktet kjennetegner denne ellers typiske klamreapen, som hovedsakelig eter frukt, bær, blomster, myke blader, larver, termitter og honning. Svartklamreapen lever i store tropper som forsvarer territorier på 150-230 hektar. Troppen deles opp i skiftende underflokker for å finne mat, og møttes igjen om kvelden med hilsningsrop. 

Hunnene drar for å finne en ny flokk når de blir kjønnsmodne. De er drektige i 255 dager og føder én unge. Ungen sitter på morens rygg etter 16 uker og blir avvent etter 18. Unger av hunner med høy rang har større sjanser til å overleve til de er kjønnsmodne dersom de skifter flokk.

Arten er utbredt i det vestlige Sør-Amerika. De veier ca. 9,5 kg, og 40-52 cm lange. Den har en lang gripehale som kan vokse opptil 80-88 cm. Apene er ikke en truet art, men bør overvåkes.

Referanser
----------

1. ↑  Mittermeier, R.A. Rylands, A.B. & Boubli, J.-P. 2008. *Ateles paniscus*. In: IUCN 2013. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2. Besøkt 11. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svartklamreape* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Svartklamreape* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Svartklamreape* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Svartklamreape* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Svartklamreape* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ateles paniscus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Ateles paniscus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ateles paniscus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Svartkamhytta** er en turisthytte som ligger ved Forbordsfjellet i Stjørdal kommune i Trøndelag. Hytta kan nås på en liten, tilrettelagt tur som passer for alle. Stien opp er gruset med flotte bruer over bekkene, og benker langs traseen. Hytta er åpen hele året.

Fra Skatval kirke til parkeringsplass ved Trongsteinan er det 3,1 km å kjøre med bil (cirka 10 minutter). Det er cirka 1.6 km å gå fra parkeringsplass med anslagsvis varighet på 30 minutt. Cirka total stigning på 100 meter.

Kjør fra Skatval kirke mot Forbordsfjellet (Bomvei, kr 50) og ta av til høyre ved krysset etter svingen ved starten av Våttåstien (se bilde - skilt merket Svartkamhytta) og innover til parkeringsplassen ved Småvollan/Trongsteinan.

Koordinater parkering: N 63° 31,084' E 10° 53,150'.

Man følger først veien innover mot Trongsteinan (som også er en alternativ parkeringsplass), og følger skiltingen mot Svarttkamhytta. Selv om den preparerte løypa er fin også for rullestolbrukere/ barnevogn, så er det en rekke bakker og stigninger som man bør ta med i beregningen. Ved hytta er det også flere benker og grillsted.

Eksterne lenker
---------------

* Ut.no: Svartkamhytta
* Svartkamhytta - instagram posts
**William M. Runyan**, fødd 21. januar 1870 i Marion i New York i USA, død 29. juli 1957 i Pittsburg i Kansas) var en amerikansk baptistisk evangelist, musikkforlegger og tonesetter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

William M. Runyan var sønn av metodistpastoren William White Runyan (født 1828) og hans hustru Hannah (*Orcutt*) Runyan (født 1839). Da han var 14 år flyttet han og familien til Marion i Kansas. Som ungdom var han kirkeorganist og tok eksamen fra *Marion High School* i Kansas.

### Pastor

Runyan ble ordinert til pastor i metodistkirken da han var 21 år, og ledet så forskjellige menigheter i [Kansas.

Runyan gikk på Northwestern University i tre år fra 1895 til 1898. I 1915 begynte han å skrive gospelsanger, oppmuntret av D.B. Towner fra Moody Bible Institute.

I 1923 flyttet Runyan fra Wichita til Chicago. Fra 1924 til 1926 var han tilknyttet John Brown University i Siloam Springs i Arkansas der han var pastor for *Federated Church*, og redigerte *Christian Workers' Magazine*. Så flyttet han tilbake til Chicago wder han arbeidert for *Moody Bible Institute*, og var redaktør for *Hope Publishing Company* og bedredaktør for «The Service Hymnal» sammen med Gordon Shorney.

I 1923 Runyan komponerte Runyan melodi til sangen «Great is Thy Faithfulness», et dikt av Thomas O. Chisholm, en petodistprest som var blant hans venner. Runyan pensjoonerte seg fra *Hope* i 1948 og fikk æresdoktorat fra Wheaton College.

Runyan bodde så en tid som pensjonist i Galveston i Texas, og døde 29. juli 1957 i Pittsburg i Kansas. Han ble beggravet i Baldwin City i Kansas. Runyan hadde i en tid vært professor ved Baker University i Baldwin City, og hans barn hadde studert der. Runyan's survivors endowed "The Rev. William M. Runyan Endowed Memorial Scholarship" at Baker University with the royalties from his song "Great is Thy Faithfulness."

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6w12kdd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Guye Johnson, Treasury of great hymns and their stories (Bob Jones University Press, May 1, 1986) Page 191
3. ↑  Lee Stern, *Who is who in music: A complete presentation of the contemporary musical scene, with a master record catalogue* (1951)
4. ↑  "Runyan, William M."  (accessed Feb. 18, 2012)
5. ↑  Kenneth W. Osbeck, *Amazing Grace: Illustrated Stories of Favorite Hymns* (Kregel Publications: 1999), pg. 14-15
6. ↑  Kenneth W. Osbeck, *101 hymn stories* (Kregel Publications, 1982), pg. 84-86
7. ↑  Bill Kyle Interview. Interviewer: Amanda Wahlmeier (Wellsville Historical Society)
8. ↑  "Baker bullish on endowment"  (Thursday, July 8, 2004) (accessed Feb. 18, 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |
**William Joseph Mackey** (født 1915 i Montréal i Canada, død 1995 i Thimpu i Bhutan) var en katolsk prest tilknyttet jesuittordenen. Han var misjonær i India og i Bhutan. Han var ansvarlig for oppbyggingen av et moderne undervisningssystem i Bhutan, blant annet for etableringen av landets første høyskole (i dag et universitet: Sherubtse College).[]

Virke
-----

Mackey ble jesuitt i 1932, og ble presteviet i 1945. I 1946 dro han fra Canada til Darjeeling i India, der han ble involvert i det katolske skolevesen, blant annet som rektor for to videregående skoler. Men han ble også mislikt av myndighetene, og i 1963 måtte han forlate landet.

Kongen av Bhutan, Jigme Dorji Wangchuck, fikk høre om fader Mackey og inviterte han til Bhutan for å hjelpe til med moderniseringen av landet. Med Mackeys ankomst i Bhutan i oktober 1963 ble jesuittene den første katolske misjonsorden som virket i det buddhistiske landet. Ettersom landets grunnlov forbød konversjoner av bhutanske borgere, forsøkte ikke pater Mackey å drive den type misjon. 

Hans første skole, i Tashigang, begynte i et forlatt fjøs, og hadde syv elever.

I 1973 ble Mackey tildelt den kongelige Druk Thuksey-medaljen for sin innsats for utdannelsessystemet. I 1985 ble han gjort til æresborger av Bhutan. Da jesuittordenen i 1988 ble utvist fra landet, fikk pater Mackey bli.[]

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑

Litteratur
----------

* *The Jesuit and the Dragon: The Life of Father William Mackey in the Himalayan Kingdom of Bhutan*; Howard Solverson, 1995

Eksterne lenker
---------------

* Documentary on Father Mackey on The Current (krever Real Audio)
* "How It All Began", a brief history of the early days of the Bhutanese education system, including recollections from Father Mackey (Acrobat Reader)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Jacob Christian Hansen Ellehammer** (født 14. juni 1871, død 20. mai 1946), var en dansk urmaker, oppfinner, finmekaniker og pionerflyger.

Ellehammer arbeidet med å utvikle lette bensinmotorer for motorsykler, men rundt 1903 begynte han å eksperimentere med en lett motor for et fly. Hans første fly ble klart i 1905, men prøveflygingen ble foretatt først i 1906. Disse forsøkene forgikk uten pilot. Flyet var festet med et rep til en påle og flyet ble styrt med liner og flyvningen kunne bare foregå i sirkler.

Senere på året ble flyet bygget om og fikk en sterkere motor og ytterligere et vingepar ble festet til flykroppen. Den 12. september 1906 gjennomførte den 35-årige Ellehammer den første «riktige» motorflygingen i Europa. Flygingen ble gjennomført og flyet steg til en høyde på ca. 50 cm. og landet igjen etter 42 meters flukt. Om dette er den første flyvning i Europa er usikkert ettersom franskmannen Clément Ader gjorde et lignende forsøk på slutten av 1890-tallet

Totalt tok Ellehammer ut 400 patenter. Ved femtiårsdagen for Ellenhammers flyvning i 1956 kom det ut et dansk minnefrimerke for Ellehammer

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Jacob Christian Hansen Ellehammer, Dansk Biografisk Leksikon-ID J.C.\_Ellehammer[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Jacob Christian Ellehammer, Find a Grave 21702543, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Mer om Ellehammer med bilder av hans fly

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Jacob Rekdahl Faye Lund** (født 15. september 1994 i Oslo) er en norsk fotballspiller som spiller for Oppsal Idrettsforening.

Han debuterte 28. april 2012 da han i seriekampen hjemme mot Strømsgodset kom inn som reserve for Sead Ramović i det 70. spilleminutt. Jacob Faye Lund var 17 år og 226 dager gammel da han debuterte for Lillestrøm, noe som gjør ham til den syvende yngste spilleren Lillestrøm har benyttet i eliteserien. Han spilte fra start i den påfølgende cupkampen mot Skjetten 1. mai 2012 og fikk et nytt innhopp i seriekampen borte mot Fredrikstad 9. juli samme år. Denne gangen klarte ikke unggutten å holde buret rent, men til tross for at han måtte plukke ut tre baller fra nettet vant Lillestrøm kampen 4-3.

Hans yngre bror, Julian Faye Lund, er keeper for Bodø/Glimt.

Referanser
----------

1. ↑  Fotballforbund, Norges. «Julian Rekdahl Faye Lund - Profil». *fotball.no - Norges Fotballforbund* **(norsk)**. Besøkt 21. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacob Faye-Lund – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Faye-Lund – FBref Rediger på Wikidata
**Knut Henrik Holtermann Lossius** (1847–1915) var lærer i Trondheim, rektor ved Trondheim katedralskole (1902–15) og preses i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab 1899–1902. Han var også aktiv som arkeolog/antikvar i Trøndelag, Helgeland og Møre, og ble tilfdelt St. Olavs orden i 1912.

Han var sønn av oberst Morten Lyng Lossius (1819–1892) og Inger Marie Holtermann (1814–1889). Hun tilhørte slekten Holtermann. Knut Henrik Lossius giftet seg i 1888 med Anne Sophie Christie (1854–1920), av slekten Christie. Lossius var lærer ved katedralskolen fra 1873, overlærer fra 1899 og rektor fra 1902. Av elevene ble han omtalt som «Kolossius». Han døde i tjeneste, etter et fall i skolegården.

Han var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1874, medlem av selskapets styre fra 1894, preses 1899–1902 og æresmeldem fra 1905. Lossius var også medlem av Trondhjems Turistforening, akrtiv i Filologenes og realistenes landsforening og med på å etablere Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum.

Lossius var også aktiv i Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring. Fra 1876 til 1898 var han nesten hver sommer på arkeologiske undersøkelser i ulike deler av Midt-Norge. Hans rapporter fra disse undersøkelsene ble publisert i Fortidsminneforeningens årbok og i Vitenskapsselskapets skrifter. Han har blant annet undersøkt og skrevet om Bølareinen, Helleristningene på Hell, Bardalfeltet og bygdeborger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*. Grøndahl. 1947. s. 391.
4. ↑  Holtermann, O. (1902). *Slægtsbog for Familjen Holtermann*. s. 47-49.
5. ↑  Brinchmann, Chr. (1912). *Hvem er hvem?*. Aschehoug. s. 164.
6. ↑  *Trondheim katedralskoles historie*. Brun. 1952. s. 488–489.
7. ↑  «Trondhjems Adresseavis 1915.03.10». 1915. s. 3: minneord.
8. ↑  «Nidaros 1915.03.10». Trondheim. 1915. s. 3: minneord.
9. ↑  «Trondhjems Adresseavis 1915.03.16». 1915. s. 5: begravelsesreferat.
10. ↑  Sommerfelt, Axel (1933). *U.C.D*. Trondhjem: U.C.D. s. 57-58.
11. ↑  *Trondheim krets av Norsk lektorlag*. Bruns. 1947. s. 74.
12. ↑  Halvorsen, J.B. (1892). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Den Norske Forlagsforening. s. 558.
13. ↑  *Norsk biografisk leksikon. Bind 8*. Oslo: Aschehoug. 1938. s. 454-455.
14. ↑  *Årsberetning for 1915*. Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring. 1915. s. 231. . Kort minneord

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook
 |
Ole Bulls sommerhus på Osterøy
**Knut Hendriksen** (født 15. mars 1944 i Bergen, død 10. mars 2020) var en norsk operasjef og operaregissør.

Hendriksen har utdannelse fra Konsthistoriska institutionen ved Stockholms universitet og arbeidet i store deler av sitt liv i Sverige. Han var knytet til Kungliga Operan/Kungliga Teatern i Stockholm fra 1968, fra 1976 som regissør. I perioden 1980–1984 var han førsteregissør/operasjef ved Den Norske Opera i Oslo.

Av Hendriksen regi-meritter kan nevnes *Tannhäuser* i Malmö og Oslo, *Boris Godunov* i Oslo, *Tryllefløyten*, *Hoffmanns eventyr* og *Figaros bryllup* på Kungliga Operan, *Ridder Blåskjeggs borg* i svensk fjernsyn, *Ariadne på Naxos* i Göteborg og *Fyrst Igor* i Dortmund.

Hendriksen var tippoldebarn til fiolinisten Ole Bull og hadde mye av æren for at Ole Bulls sommerhus «Bullahuset» på Valestrandsfossen ble restaurert. I 2000 utgav han biografien *Ole Bull*.

Hans far var operasangeren Arne Hendriksen, Han var barnebarn av maleren Ulrik Hendriksen.

Referanser
----------

1. ↑  Pål Christian Moe og Per Boye Hansen: *Knut Hendriksen* - Minneord i Aftenposten 20. mars 2020
2. ↑  Helge Evju, Tor Fagerland, Oddbjørn Tennfjord og Terje Stensvold: *Knut Hendriksen* - Minneord i Aftenposten 20. mars 2020

Eksterne lenker
---------------

* BA - Sjefene i Bullahuset
* BT - Reddet huset til Ole Bull
* *Fy fela - for en historie* - VG 25. februar 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ernst Lindemann** (født 28. mars 1894 i Altenkirchen i Tyskland, død 27. mai 1941 i Nord-Atlanteren) var en tysk marineoffiser. Han var kaptein på slagskipet «Bismarck» under andre verdenskrig, og gikk ned med skipet i kamp mot britene i mai 1941. Han deltok også i første verdenskrig.

Lindemann døde i strid.

Liv og virke
------------

Lindemann gikk inn i den tyske keiserlige marine i 1913, og deltok under første verdenskrig som artillerioffiser på skipene SMS «Elsaß» og SMS «Schleswig-Holstein». I mellomkrigstiden arbeidet Lindemann med utdanning, og ble etterhvert sjef for utdanningsavdelingen til Kriegsmarines overkommando. Han fikk graden Kapitän zur See i 1938.

I august 1940 ble Lindemann utnevnt til kaptein på «Bismarck». Under Lindemanns ledelse fikk blant annet «Bismarck» senket det britiske skipet HMS «Hood». Etter at massive britiske styrker ble satt inn i kampen mot «Bismarck» ble skipet senket den 27. mai 1941. De faktiske omstendighetene rundt Lindemanns død er noe uklare, og det er ikke klart om han gikk ned med skipet eller ble drept av britisk ild like i forkant.

Posthumt ble Lindemann tildelt Jernkorsets ridderkors. Han hadde tidligere fått både Jernkorset av første og annen klasse.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 13191353, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Jan «Plonny» Nilsen** (født 6. august 1937, død 3. september 2016) var en norsk fotballspiller som spilte klubbfotball for Lisleby og Fredrikstad, samt én A-landskamp for Norge.

Nilsen var teknisk god vinghalf (midtbanespiller) som var med på å spille Lisleby opp til Hovedserien i 1960. Samme år fikk han også sin første og eneste landskamp, da han kom innpå som innbytter for Arne Legernes i en privatlandskamp mot Island 9. juni 1960 på Ullevaal, som Norge vant 4–0.

I 1963 meldte Nilsen overgang til Fredrikstad, men klarte aldri å spille seg til fast plass på laget og spilte bare elleve seriekamper for FFK. Han dro tilbake til moderklubben Lisleby etter én sesong, var med på å spille klubben tilbake til den øverste divisjonen. Han spilte samtlige 18 kamper, og scoret åtte mål, da Lisleby spilte i toppdivisjonen i 1966, men klarte ikke å forhindre nedrykk.

Referanser
----------

1. 1 2  Eks Lisleby- og FFK-spiller død, *Fredriksstad Blad* (6. september 2016). Besøkt 12. september 2016.
2. ↑  Kampfakta: Norge–Island, 9. juni 1960, *eu-football.info*. Besøkt 12. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Nilsen – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jan Nilsen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Jan Nilsen – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Jan Nilsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Ernst Kröll** (født 8. november 1948 i Saalfelden) er en østerriksk tidligere skihopper som representerte SK Saalfelden.

Han tok bronsemedalje i junior-EM i Prémanon i 1968. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1967-1972, med 20.-plass i 1967/68 som beste sammenlagtplassering. Den beste plasseringen i enkeltrenn i Hoppuka var 12.-plass i Innsbruck 6. januar 1968. I VM i Štrbské Pleso i 1970 ble han nummer 4 i storbakken og nummer 17 i normalbakken. Han ble østerriksk mester i skihopping i 1969.

Kröll skadet ryggraden under et fall i alpinbakken vinteren 1970-71, og det var en stund fare for at han kunne få varige lammelser. Han kom tilbake som skihopper, og deltok blant annet i det første VM i skiflyging i Planica i 1972, der han ble nummer 34 av 43 deltakere, men han valgte å legge opp etter sesongen.

Etter at han sluttet som skihopper, arbeidet han i gendarmeriet. Fra 1995 var han delstatskommandant for gendarmeriet i Salzburg. Da Bundesgendarmerie i 2005 ble slått sammen med politiet, ble Ernst Kröll delstatskommandant for politiet i Salzburg.

I 2011 var han kandidat til posisjonen som president for det regionale skiforbundet i Salzburg.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Österreichischer Skiverband: ÖSV-Siegertafel (besøkt 20. november 2011)
* Salzburgwiki: Ernst Kröll (besøkt 20. november 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ernst Kröll – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Kröll – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Jan Thomas Njerve** (født 7. juni 1927 i Porsgrunn, død 17. november 2014) var en norsk billedkunstner.

Han er mest kjent for sine portrettmalerier, deriblant tyve bilder av våre kongelige, som bilde av kong Olav i Oslo rådhus, i Sjømannskirken i København, i Balliol College i Oxford, og i Stortinget (1983); kong Harald i Bergen Militære Samfund og dronning Sonja i Sjømilitære Samfund. Ellers henger bilde av Gunnar Sønsteby i Forsvarsdepartementet og av Wenche Foss i Drammen Teater.

Kongelig Norsk Seilforening har et portrett av Kronprins Harald (1989) avduket av Kong Olav V i 1989. Han har også en omfattende landskapskunst og var representert i Nasjonalgalleriet allerede i 1960.

Njerve var utdannet under Jean Heiberg ved Statens kunstakademi (1946–48). Av andre oppdrag kan nevnes scenografi til Madama Butterfly (1963).

Han var gift med operasangeren Kari Frisell.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Jan Thomas Njerve, Norsk kunstnerleksikon ID Jan\_Thomas\_Njerve, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, oppført som Jan Thomas Njerve, KulturNav-ID 0167f4bd-6efd-44e0-b24b-a7fa187dce06, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  omtale og CV[*død lenke*] fra kik.no, samt verksliste fra kunstnerforbundet.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Corinthians Football Club** var en engelsk fotballklubb. Klubben holdt til i London. Klubben ble stiftet i 1882 og var Englands ledende amatørklubb fram til 1. verdenskrig.

På 1880-tallet besto store deler av Englands landslag av spillere fra Corinthians, og i to landskamper mot Wales i 1894 og 1895 besto hele landslaget av spillere med tilknytning til Corinthians. Disse rekordene er imidlertid ikke godkjent av Englands fotballforbund (FA), siden de fleste av spillerne på Corinthians også hadde tilknytning til andre lag, blant annet universitetslagene.

Corinthians' egne klubbregler forbød klubben å spille turneringer som cup eller seriespill, og klubben spilte derfor bare vennskapskamper i mange år. Det er antatt at klubben ville ha vunnet FA-cupen flere ganger hvis de hadde deltatt. I 1884 slo de for eksempel Blackburn Rovers 8-1 kort tid etter at Blackburn-laget hadde vunnet FA-cup-finalen over Queens Park. I 1903 vant Corintians 10-3 over et Bury-lag med 10 av spillerne som hadde slått Derby County 6-0 i det årets FA-cup-finale.

I 1904 slo Corinthians Manchester United 11-3. Det er Manchester-lagets største tap til dags dato.

Corinthians deltok for første gang i en turnering i 1900, da de slo daværende ligamestre Aston Villa 2-1 i det såkalte *Sheriff of London Shield* (en kortlivet årlig finale mellom det beste profesjonelle og amatør-laget, og en forløper for dagens Charity Shield-kamper). På begynnelsen av 1900-tallet spilte Corintians vennskapskamper over hele Europa, i Sør-Afrika, Sør-Amerika, USA og Canada. I 1902 begynte Real Madrid å spille i hvite drakter lik draktene til Corinthians.

Corinthians ble endelig med i FA-cupen i 1922, men da var laget dårligere enn det hadde vært i tiårene før, og den store suksessen uteble. I årene fram til 1925 nådde ikke klubben lenger enn til 2. runde. I 1925 ble FA-cupen omorganisert, og lagene i 1. og 2. divisjon kom først inn i cupen i 3. runde (en ordning som fremdeles gjelder). Som eneste lag utenfor de to øverste divisjonene i ligaen fikk også Corinthians walkover til 3. runde de neste årene. Klubben nådde imidlertid aldri lenger enn til 4. runde, noe som skjedde i sesongene 1926/27 og 1928/29. Fra og med sesongen 1934/35 måtte klubben igjen starte i 1. runde av cupen.

I 1939 slo Corinthians seg sammen med Casuals FC til Corinthian Casuals FC, og tok Casuals' plass i den regionale serien Isthmian League. De rakk imidlertid bare å spille en kamp før 2. verdenskrig brøt ut høsten 1939. Corinthian Casuals har nådd 1. runde i FA-cupen bare to ganger, i 1965 og 1983. Høsten 2006 spiller Corinthian Casuals i Isthmian Leagues 1. divisjon, nivå 8 i ligasystemet.

Litteratur
----------

* Collett, Mike (1993): *The Guinness Record of the FA Cup*, Guinnes Publishing, Enfield. ISBN 0-85112-538-7

Eksterne lenker
---------------

* Corinthian Casuals' offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**digi.no** er en norsk nettavis med fokus på informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Den opprinnelige målgruppen var IT-bransjen, samt profesjonelle IT-brukere. digi.no var en av de første nettavisene da den ble lansert 26. august 1996.

digi.no ble utgitt av selskapet Internett Kanal 1 som ble etablert 26. februar 1996 av Paal Leveraas, Frode Nielsen og Per Øyvind Elvebakk.

I 2000 skiftet utgiverselskapet navn til digitoday Norway og tjenesten til digitoday.no, i forbindelse med planer om å etablere nyhetstjenesten i andre nordiske og europeiske land. Det første datterselskapet ble etablert i Finland og for å styrke børs- og finansfokuset ble finanstjenesten Aksjeforum.com kjøpt.

I 2001 kjøpte Telenor selskapet og bremsene ble satt på. Internasjonaliseringen ble skrinlagt, datterselskapet i Finland ble solgt til de ansatte, Aksjeforum.com ble lagt ned og digitoday.no fikk tilbake sitt gamle navn digi.no og staben kraftig nedbemannet.

I 2002 ble digitoday Norway og digi.no en del av mediehuset Katalysator Media, med Møllergruppen og Telenor på eiersiden. I 2004 kjøpte Norsk Aller hele selskapet og tvangsutløste alle minoritetsaksjonærer. Selskapet skiftet deretter navn til Aller Internett. I forbindelse med Aller Medias oppkjøp av *Dagbladet* så ble blant annet digi.no underlagt *Dagbladet*, men etter kun en kort periode i havnelageret, ble digi.no solgt til Teknisk Ukeblad Media AS i 2014.

Ansvarlig redaktør
------------------

Personer som har vært og er ansvarlig redaktør i *digi.no*:

* Jan M. Moberg, 2014 – nåværende
* Terje Johansen, 2012 – 2014
* Petter Danbolt, 2006 – 2012
* Einar Ryvarden, 2003 – 2006
* Øystein Kvistad, 2000 – 2003
* Jens Kanden, 1998 – 2000
* Paal Leveraas, 1996 – 1998

Referanser
----------

1. 1 2  Stein Jarle Olsen (1. oktober 2014). «Teknisk Ukeblad kjøper Digi.no». *Teknisk Ukeblad*. Besøkt 25. mai 2016.
2. ↑  Trond Heggelund (5. juli 2004). «Digi.no og Katalysator solgt til ukeblad-selskap». *Computerworld*. Besøkt 25. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) digi.no på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) digi.no på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) digi.no på LinkedIn Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur
**Digipak** eller **Digi-Pak** (feilaktig skrevet **Digipack**) er et utbrettbart pappomslag (såkalt gatefold), som er ment å gi et mer eksklusivt album-preg for å minne om innpakningen av en vinyl-LP i miniatyr, eller den kan formes som en bok ved å stifte eller lime et hefte mot bretten.

Digipak kan også bli laget av resirkulerte pappflasker, eggekartonger eller sukkerrør.
Omslagene er mest bruk for CD-er, men også for DVD eller BD. Coveret er patentert av Atlas Holdings LLC Company under varemerket AGpregI-Shorewood i trademarkregisteret som **Digipak** .

Beskrivelse
-----------

Digipak består av alt fra to sammenbrettede legg til tre, fire og flere sider som alle kan brettes sammen til et hendig A-6 format. Evt. gis omslagene noen ekstra centimeter mer i høyden for å følge størrelsen til de godt innarbeidede plastfuturalene til DVD-er. Disse spesialstørrelsene er ment å kunne identifiseres med DVD-enes keepcase, og blir gjerne omtalt som DVDigipak. Platene er enten satt fast i vanlige plastholdere (plastic trays), limt til innsiden av pappomslagene, eller de er, kanskje sammen med et tekst- og billedhefte, stukket inn mellom papplatene dersom hver enkelt sammenbrettet del er limt sammen til å danne dobbeltsidige papplommer.

Mens CD-boksene av hard plast let knuser, skjer det lettere slitasje på de rene pappomslagene. Coverne påføres derfor gjerne et beskyttende UV-lag for å bedre holdbarheten.

Utbredelse
----------

Digipak fremstår i dag som eneste virkelige utfordrer til såkalte jewelcase eller CD-futuraler i hard plast. Mens digipak i starten nesten utelukkende ble anvendt i forbindelse med utgivelser av eksklusive versjoner i begrensede opplag (limited editions), og med ekstra spor og mer informasjon, synes denne praksisen nå å være forlatt. Både artister og plateselskaper oppfatter digipak som mer salgsfremmende, og foretrekker således i stadig større grad å bruke disse fremfor jewelcase. Som vedlegg til blader er det derimot mest vanlig å legge platene i enkle pappkonvolutter eller plastlommer.

Gult digipak-omslag i vanlig A-6 format trukket med klar, gjennomsiktig UV-plast. CD-en er plassert i en plastholder (plastic tray) limt til innsiden av bakre pappomslag.

Se også
-------

* Keepcase
* Jewelcase eller CD-futural

Referanser
----------

1. ↑  «reflects Walmart.com usage as seen». Walmart.com. Besøkt 29. mars 2015.
2. ↑  Det var IMPAC Group, Inc. som var den opprinnelige eier av varemerket Digipak, men selskapet ble I 2000 underlagt MeadWestvaco (MWV) og slått sammen med dets AGI Media division. Det var etter denne manøvren at digipak-navnet kom opp og licensert på verdensbasis. MWV solgte AGI Media til Atlas Holdings i 2010. I 2012 kjøpte Atlas også Shorewood Emballasje fra International Paper og fusjonert de to selskapene for å skape AGI-Shorewood.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Digipak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Digipak Gallery from a digipak manufacturer
* Digipak equipment manufacturer
**Digg** er et nettsamfunn der brukere kan poste lenker til innhold på Internett. Andre brukere kan da stemme lenkene "opp" eller "ned". Avstemning avgjør lenkenes fremtredende på Digg, der de mest vellykkede lenkene vises på forsiden. I tillegg kan brukerne kommentere på lenkene.

Digg ble startet i november 2004 av amerikanerne Kevin Rose, Owen Byrne, Ron Gorodetzky og Jay Adelson.

Kevin Roses venn David Prager (The Screen Savers, This Week in Tech) ville først kalle siden «Diggnation», men Kevin ønsket et enklere navn. Han valge navnet «Digg», fordi brukerne «dig'er» lenkene så de kommer på forsiden. Siden heter «Digg» istedenfor «Dig» fordi domenenavnet dig.com er registrert av the Walt Disney Company.

  

*Diggnation* ble etterhvert tittelen på Kevin Rose og Alex Albrechts ukelige podcast.

Tidslinje
---------

* 2004 – Desember: digg.com lanseres.
* 2005 – Juli: Digg lanseres med nytt design med versjon 2.0.
* 2005 – Oktober: Digg får $2,8 millioner dollar fra investorer for å støtte voksende popularitet.
* 2005 – November: digg.com passerer 100 000 registrerte brukere.
* 2005 – Desember: Digg Spy ble oppdatert og forbedret til Digg Spy v2 med nye funksjoner. Navigasjonslinjen på høyre side fikk også et nytt utseende.
* 2006 – Februar: Digg ligger nå på Alexas liste over de 500 mest besøkte sidene på internett.
* 2006 – Mars: Diggskaperne lanserte er nytt kommentarsystem.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Digg (website) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Digital differential analyzer** (**DDA**) er innen datagrafikk et stykke maskinvare eller programvare for å lineær-interpolere variabler over et interval mellom et start- og sluttpunkt. DDA brukes for å rasterisere linjer, triangler og polygoner. I sin enkleste form vil DDA-algoritmen virke ved å interpolere verdier i intervallet ved å regne ut for følgende ligninger for hver xi: xi = xi−1+1/m, yi = yi−1 + m, hvor Δx = xend − xstart og Δy = yend − ystart og m = Δy/Δx.

Ytelse
------

DDA-algoritmen kan implementeres ved bruk av enten flyttalls- eller heltallsaritmetikk. Flyttallsmetoden krever en addisjon- og en avrundingsoperasjon per interpolerte verdi (for eksempel koordinatene x og y, dybde, fargekomponent og så videre) og resultat. Denne metoden er bare effektiv når en FPU med raske addisjons- og avrundingsoperasjoner er tilgjengelig.

Ved bruk av heltallsaritmetikk og et fast antall siffer etter komma, kreves to addisjoner per syklus. Hvis tallet bak komma blir mer enn én, kreves en ekstra addisjon og subtraksjon. Sannsynligheten for at dette skjer er proporsjonal med raten til m i de interpolerte start- og sluttverdiene.

DDA passer bra for å bli implementert i maskinvaren, og kan benytte seg av parallellutførelse (pipelining) for å maksimere ytelsen.

Helningen til linja *m* kan beskrives på følgende måte:

{\displaystyle m={\frac {y\_{end}-y\_{start}}{x\_{end}-x\_{start}}}}

Algoritmen
----------

DDA starter med å regne ut dy og dx, og velger den minste av disse til fortsettelsen. Linja blir så regnet ut for hver heltallsverdi mellom start- og sluttpunktet langs enten x- eller y-aksen. Den utregnede verdien i hvert punkt blir så rundet til nærmeste heltall for den andre koordinaten.

Gitt en linje med positiv helning på mindre enn en, vil man regne ut y-verdier for hver x (dx=1) slik som

{\displaystyle y\_{k+1}=y\_{k}+m}
Hvor k er en heltallsverdi som starter fra 0, for det første punktet, og øker med én til sluttpunktet er nådd. y-verdien rundes så av til nærmeste heltall for å få en nøyaktig pixelverdi på skjermen.

For linjer med helning høyere enn én, bytter man om på x og y, det vil si at man regner ut x-verdier og bruker dy=1

{\displaystyle x\_{k+1}=x\_{k}+{\frac {1}{m}}}
Liknende kalkulasjoner gjøres for å regne ut pikselverdier langs en linje med negativ helning.

Se også
-------

* Bresenhams linjealgoritme som er en algoritme for å tegne linjer.
* Xiaolin Wus linjealgoritme som er en algoritme for anti-aliasing

Kilder
------

* Alan Watt: *3D Computer Graphics*, 3rd edition 2000, p. 184 (Rasterizing edges). ISBN 0-201-39855-9
**Matthäus Schiner** (født ca. 1465 i Mühlebach i kantonen Wallis i Sveits, død 1. oktober 1522 i Roma – offer for pesten) var sveitsisk statsmann og en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Sion 1499–1511.

Han klarte å samle de sveitsiske kantoner som var alliert med Wallis og ble høyre hånd for pavene Julius II og Leo X i deres bestrebelser for å forene Italia og kaste ut franskmennene.[] På grunn av hans bestrebelser gikk sveitserne to ganger til angrep på Milano i 1511.

Han ble kreert til kardinal i september 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, og ble samtidig også biskop av Novara.

I 1512 ble han som pavelig legat for Italia og Tyskland gjort til kommandør for en sveitsisk-venetiansk hær som klarte å drive franskmennene fra Milano og innsette Massimiliano Sforza som hertug der. Men kong Ludvig XII av Frankrike klarte etter pave Julius IIs død å gjeninnta byen. Da samlet Schiner på nytt en sveitsisk forbundsstyrke og nedkjempet franskmennene i slaget ved Novara (1513). Hertugen av Milano gav da Schiner som takk markgrevskapet Vigevano.

Kong Frans I av Frankrike krysset så Alpene på nytt, og denne gangen tapte Schiners sveitsere ved slaget ved Marignano (1515). I 1516 samlet han med Englands hjelp en ny hær, men klarte ikke å gjenerobre Milano. Han forsøkte å få istand en bredere allianse mellom paven, keisere, England og Spania og dro i den hensikt til London. Men imens sluttet den sveitsiske konføderasjon og keiseren fred med Frankrike.

Under hans lange fravær fra hjemtraktene klarte det franske parti under hans bitre fiende Georg Supersax å sette i gang et opprør. Kardinal Schiner måtte da ta tilflukt i Zürich, der han oppholdt seg 1517–19, og deretter var han for det meste ved keiserens hoff.

Han støttet Karl Vs valg til keiser i 1519), og ble derpå (november 1520) utnevnt til biskop av Catania på Sicilia, som tilhørte keiserriket.

I 1521 ledet han en hær fra den sveitsiske konføderasjon som del av det keiserlige felttog mot Frankrike. Noen mener at han kunne ha blitt valgt til pave Leo Xs etterfølger, hadde det ikke vært for hans innbitte hat mot franskmennene som gjorde et slikt valg lite opportunt.[] Den nye pave Hadrian VI kalte ham til Roma og gjorde ham til administrator av Kirkestaten.

Referanser
----------

1. ↑   International Standard Name Identifier, ISNI 0000 0001 0844 2856, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   webdept.fiu.edu[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC
 |
**Heide-Park** i Soltau (Niedersachsen) er med sine 850 000 m² en av Tysklands største fornøyelsesparker, og den største i Nord-Tyskland.

Heide-Park har blant annet en kopi av Frihetsgudinnen. Denne er med sine ca. 34 meter omtrent halvparten så stor som originalen. Statuen ble avduket 4. juli 1986 til 100-årsjubileet for originalen, og nøyaktig 210 år etter undertegnelsen av den amerikanske uavhengighetserklæringen.

1. januar 2002 ble Heide-Park kjøpt opp av den britiske Tussaud-gruppen. Og ble så i 2007 i likhet med andre Tussaud-eide parker og attraksjoner kjøpt opp av Merlin Entertainment som blant annet eier Legoland, Alton Towers og London Eye.

Hovedattraksjoner
-----------------

Berg-og-dal-banen Colossos
En av parkens hovedattraksjoner er Colossos, som var verdens bratteste berg-og-dal-bane i tre frem til 4. desember 2003 (da «Balder» på svenske Liseberg ble åpnet).

### Berg-og-dal-baner

| Navn | Type | Maks. høyde | Lengde | Maks. hastighet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Colossos | Trebane | 61 m | 1500 m | 120 km/t |
| Schweizer Bobbahn | Bob-bane | 27 m | 900 m | 53 km/t |
| Big Loop | Stålbane | 30 m | 704 m | 63 km/t |

Historikk
---------

* 1978 Familien Tiemann åpner Heide-Park med 6 attraksjoner og et lite dyreshow.
* 1979 Første delfinforestilling
* 1993 Den sveitsiske bob-banen ble bygd
* 1998 20-årsjubileum
* 2001 Trebanen *Colossos* ble innviet
* 2002 Heide-Parks ble innlemmet i Tussauds-gruppen

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Heide-Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Heide-Park – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fanside med info og bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |