recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Noman Mubashir** (født 1974[] på Lørenskog) er en norsk programleder i NRK. 

Noman Mubashir begynte sin karriere som reporter for *Migrapolis* på NRK og fortsatte etter hvert som nyhetsanker for *Østlandssendingen* i NRK. Han har gitt ut fire bøker. Hans første utgivelse var *Mitt liv som Ola Noman*, hvor han forteller på en humoristisk måte hvordan det var å vokse opp som barn av pakistanske innvandrere på Lørenskog. Hans andre bok var *En Noman i Pakistan* som er reisebrev fra Pakistan, basert på hans NRK-serie med samme navn. Han har også gitt ut kokeboka *Yum Yum* med Noman og romanen *Oslostaner* som blant annet handler om muslimske ekstremister.

Mubashir var den første norske muslim som har ledet lørdagsunderholdningen i NRK, da han ledet *Sommeråpent* 30. juli 2005. Han har siden jobbet som reporter for *Frokost-TV*, vært programleder for Drømmerollen og for matprogrammet *Yum yum* på NRK. Han har også ledet livssynsserien *Oh My God* og reiseserien *Hva har du i bagasjen* (foreløpig to sesonger) hvor han tar med norske kjendiser til et sted i verden hvor de har sine røtter. I sesong en fant NRK supermodell Vendela Kirsebom sin tyrkiske pappa.

Mubashir har også hatt en av hovedrollene i Nationaltheatrets *Kvinnen fra det indiske hav – Bollywood Ibsen* i 2006. I 2008 ble han tildelt Seerprisen fra Riksmålsforbundet. 

Mubashir har jobbet for å øke aksepten for muslimer i Norge. Han tilhører den islamske ahmadiyyabevegelsen.

I 2011 deltok han i sesong 7 av TV2-programmet *Skal vi danse*, der han konkurrerte sammen med den profesjonelle danseren Nadya Khamitskaya. Han røk ut i programmet 22. oktober 2011 etter sin fjerde danseduell, denne gangen mot fotballspilleren Lars Bohinen og hans dansepartner Alexandra Kakurina.

Mubashir er også kjent for sin klesstil. Han har flere ganger blitt kåret til Norges best kledde mann av *VG* og *Se og Hør*.

Referanser
----------

1. ↑  NRK (23. september 2004). «Nomans liv som Ola Nordmann». *NRK*. Besøkt 13. april 2020.

Kilder
------

* Ny programleder i Kulturnytt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
> Han hadde krullut hår og dubbeltspent frakk.  
> 
> og norsk det kunna’n, eg høyrde’n sa «takk».  
> 
> Åsso gikk ’n beint burt åt drossjun hass Per.  
> 
> Eg lurde på kor’n skull’ åv, og ko’n vilde her?
> 
> 
> Fra *På Ål Stasjon*
> 
> 

**«På Ål stasjon»**, opprinnelig **«Neger på Ål stasjon»**, er en av det norske bandet Hellbillies største slagere. Sangen beskriver hvordan en bygdegutt fra Hallingdal for første gangen møter en svart mann på besøk i et lite lokalsamfunn. Lokalsamfunnet er i sangteksten lagt til jernbanestasjonen Ål stasjon. Sangteksten tar lytterne med inn i undringen som jeg-personen opplever i samband med dette møtet.

Den er skrevet av Aslag Haugen og Arne Moslåtten.

Den opprinnelige tittelen og teksten *«Eg så 'n fysst på perrongen. For meg so va'ræ ein sensasjon. Han kom med toget frå Drammen. Ein neger sto på Ål stasjon»* skapte imidlertid problemer, da bruken av betegnelsen «neger» utover 2010-tallet ble sett som rasistisk. Da teksten ble skrevet i 1996 hadde ordet en annen valør, og opphavsmannen mente først at det var «uaktuelt å forandre på låten og fjerne det omdiskuterte ordet». I 2015 erklærte imidlertid Hellbillies at de ville slutte å spille sangen, som senere har blitt omtalt med kortversjonen av tittelen.

Referanser
----------

1. ↑  «På Ål stasjon « Hellbillies». Rockipedia. 30. november 1995. Arkivert fra originalen 6. oktober 2021. Besøkt 6. oktober 2021.
2. ↑  «Hellbillies vil ikke fjerne «neger» fra Ål stasjon-sangen». *www.vg.no*. 1. oktober 2014. Besøkt 6. oktober 2021.
3. ↑  «Hellbillies dropper «Neger på Ål stasjon»». *www.vg.no*. 28. mai 2015. Besøkt 6. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hellbillies heimeside
* (no) På regjeringen sine nettsider
**Francis Monkman** (født 9. juni 1949 i Hampstead, Camden i London, død 12. mai 2023) var en engelsk musiker kjent fra bandene Curved Air og Sky og som studiomusiker for en rekke britiske band og artister. Han har også kjent for å ha komponert filmmusikk for blant annet til filmen *The Long Good Friday* fra 1980.

Liv og virke
------------

Hans musikalske utdannelse var som student ved Westminster School, hvor han studerte orgel og cembalo. Etter dette studerte han ved Royal College of Music og ble medlem av kammerorkesteret Academy of St Martin in the Fields. I mars 1970 grunnla han rockebandet Curved Air med flere av hans medstudenter og ga ut tre album som endte høyt oppe på de britiske albumlistene før bandet i oktober 1973 ble oppløst av indre stridigheter. Monkman gikk videre til Matching Mole og samarbeid med Robert Wyatt, før hans ulykke satte en stopper for videre arbeid.[]

På midten av 1970-tallet fungerte han som studiomusiker for flere kjente britiske band og artister som The Shadows, David Essex, Paul Nicholas, Kate Bush, Steve Harley, Al Stewart, Harvey Andrews og Alan Parsons Project blant flere. Han samarbeidet også med Phil Manzanera fra Roxy Music på gruppas album *Listen Now* og *K-Scope*, og turnerte som medlem av hans liveband 801 i august–september 1976 sammen med blant andre Brian Eno, Bill MacCormick og Simon Phillips.[]

Sammen med den australske gitaristen og komponisten John Williams stiftet han bandet Sky i 1978 sammen med veletablerte studiomusikere som Herbie Flowers, Tristan Fry og Kevin Peek. Gruppas første utgivelse fikk gullstatus og solgte senere til platina i 1979. Etter album nummer tre og er påfølgende omfattende verdensturné, samt en komposisjon av filmmusikk til *The Long Good Friday*, forlot Monkman bandet for å konsentrere seg om sin solokarriere.[]

To soloalbum ble gitt ut tidlig på 1980-tallet med *Energism* i 1980 og *Dweller On The Threshold* i 1981, hvor det sistnevnte ble gjestet av Camels Andrew Latimer på gitar. Som følge av dette gjestet Monkman på Camels neste album *The Single Factor* i januar/februar 1982. Hans musikalske karriere fortsatte han med fremføring og innspilling av klassisk musikk fra midten av 1980-tallet og utover 1990-tallet, og i 1999 ga han ut albumet *21st Century Blues*.[]

Referanser
----------

1. ↑   www.loudersound.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Francis Monkman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Francis Monkman på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Francis Monkman på AllMusic Rediger på Wikidata
* (engelsk) Vinylvulture.co.uk – Biografi og intervju med Francis Monkman

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Karstein Lied** (født 1. april 1941, død 23. juli 2019) var en norsk ingeniør og forsker spesialisert på snøskred og skredsikring. Lied studerte geomorfologi ved Universitetet i Oslo på slutten av 1960-tallet med vår første snøskredforsker Gunnar Ramsli som veileder. Med Ramsli som veileder fikk Karstein Lied solid opplæring og erfaring med feltarbeid samt studietur til Davos for å lære av sveitsiske forskere ved forskningsinstiuttet SLF. Etter en del andre jobber, bl.a. som vitenskapelig assistent ved universitetet og senere et engasjement på Stjernøya, fikk han i 1972 fikk jobben med å bygge opp og lede den nye snøskredavdelingen på Norges Geotekniske Institutt. Denne jobben hadde han til han gikk av med pensjon i 2008. I mellomtida opparbeidet han seg lang erfaring fra forskning og rådgivning og spesialiserte seg innen utfordringer knyttet til rekkevidde, kartlegging og sikring mot snøskred. 

Karstein Lied var med andre ord svært sentral i oppbyggingen av det norske fagmiljøet innen snøskred og nøt stor respekt både nasjonalt og internasjonalt.

Referanser
----------

1. 1 2   viken.vareminnesider.no, besøkt 11. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  norskred.no (1. mai 2018). «Etablering av snøskredforskning i Norge». *NORSKRED*. Besøkt 9. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Bingen am Rhein** er en by i Tyskland, i delstaten Rheinland-Pfalz, ved elven Nahe der denne renner ut i Rhinen. Den inngår i Landkreis Mainz-Bingen. Byen er grunnlagt i jernalderen av kelterne (Bingium), og har om lag 25 000 innbyggere. Bingen er en del av Øvre mellomrhindal som i 2002 ble oppført på UNESCOs verdensarvliste. Hildegard von Bingen døde i Kloster Rupertsberg som ligger innenfor grensene til dagens Bingen.

Historie
--------

Under Romerriket var Bingen utgangspunkt for Via Ausonia, hovedveien nordover til Augusta Treveroroum (Trier). Romerne befestet byen med en garnison i det første århundret e.Kr. og en trebro over Rhinen ble reist i 77 e.Kr. Etter Romerrikets fall ble Bingen frankisk krongods.

I høymiddelalderen fristet Bingen en vanskelig tilværelse som len under Erkebispedømmet Mainz, og led hardt under bondeopprøret i 1525. I første halvdel av 1300-tallet ble «musetårnet» (Binger Mäuseturm) reist som befestet tollkontor på en liten øy ute i Rhinen. Her ble ifølge sagnet Mainz-biskopen Hatto I drept ved at han under en hungersnød på 900-tallet ble spist opp av mus, derav tårnets navn.

I middelalderen var Bingen vanskelig å passere for skip, og ble dermed en viktig havn for omlasting og losing av frakteskuter. Først i 1832 ble den drøye 6 meter brede passasjen utvidet til 66 meter da den undersjøiske kvartsittgrunnen ved Bingen ble sprengt bort.

Bingen var fransk i perioden 1792-1813 (fra starten av revolusjonskrigene til henimot slutten av Napoleons-tiden). Etter Wienerkongressen i 1816 ble byen delt mellom Hessen og Preussen. Med Tysklands samling i 1871 ble Bingens funksjon som tollsted og grenseby overflødig, og Binger Mäuseturm fungerte som signaltårn for skip fram til 1974.

Bildegalleri
------------

* Burg Klopp på høyden ovenfor byenBurg Klopp på høyden ovenfor byen
* Binger LochBinger Loch

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (tr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bingen am Rhein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Rustan leir
**Asker NIKE-batteri** var ett av fire luftvernsanlegg rundt Oslo som var basert på rakettsystemet NIKE og utgjorde Nikebataljonen i Norge. Anlegget kalles også Rustan leir og ligger øst for innsjøen Store Sandungen i Vestmarka i Asker.

Området ble disponert av bataljonen fra 1957, byggingen av anlegget startet i 1958 og ble operativt i 1960. Nedleggelsen skjedde i 1990.

Forlegningen (A-området) 59°52′40″N 10°22′40″Ø var plassert omtrent én kilometer nordvest for utskytningsområdet (B-området) 59°52′21″N 10°23′16″Ø, som lå ved det tidligere gårdsbruket Øvre Rustan. Både våningshuset og låven til gårdsbruket var en del av missilanlegget. De fleste bygningstypene er fortsatt intakte, blant annet de tre utskytningsseksjonene, selv om alt av det tekniske utstyret er fjernet. 

Radarområdet (C-området) var plassert ved Hagahogget 59°51′26″N 10°22′44″Ø på Bergsåsen i Asker, omtrent 450 meter over havet. Noen av installasjonene i C-området finnes fortsatt, blant annet en radom fra 1970 med interiør (denne er nå fjernet) og en bunker med ABC-sluse. Senere har Telenor benyttet området til antenner. 

Bygningene i B- og C-området ble fredet ved forskrift 6. mai 2004. 

Det mer enn 100 mål store forlegningsområdet ble etter nedleggelsen og fram til 2004 disponert av Stor-Oslo Heimevernsdistrikt (HV-02). I 2007 ble utskytningsområdet solgt til Løvenskiold Skog. Forlegningsdelen ble solgt allerede i 1998.

Eksterne lenker
---------------

* «Asker batteri». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Asker NIKE-batteri Forsvarsbygg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
***The China Lake Murders*** er en amerikansk film fra 1990, regissert av Alan Metzger.

Handling
--------

Hver gang politibetjent Donelly tilbringer sin årlige ferie i China Lake-området, dreper han folk vilkårlig. Ved å bruke sin private Harley-Davidson, som han raskt forvandler til en politi-motorsykkel, og uniformen sin, stopper han bilister på ensomme ørken-veier. Han låser deretter ofrene sine inn i bagasjerommet på deres egen bil, hvor de dør etter en stund.

Underveis møter Donelly den lokale sheriffen, Sam Brodie, og de blir snart venner. Brodie har nylig blitt utnevnt til Sheriff i China Lake, som forsøker å etterforske de grusomme drapene i området. Over tid blir Brodie mer og mer mistenksom overfor Donelly, ettersom feriene hans til området skjer nøyaktig samtidig med alle drapene.

Skuespillere
------------

* Tom Skerritt som Sheriff Sam Brodie
* Michael Parks som Jack Donnelly
* Lauren Tewes som Kitty
* Nancy Everhard som Cindy
* Doug Mears som Bobby
* Gary McGurk som Wyler
* Bill McKinney som Finney
* Hans Howes

Referanser
----------

1. ↑  «The China Lake Murders (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 26. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The China Lake Murders* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Eigil Olaf Liane** (født 7. mai 1916 i Tinn i Telemark, død 17. juni 1994) var en norsk jernbanearbeider og Arbeiderpartiet-politiker. Han var ordfører i Sannidal og satt på Stortinget i fem perioder fra 1954 til 1973.

Liane var fra 1934 anleggsarbeider på Sørlandsbanen. Etter å ha vært linjearbeider og banevokteraspirant, ble han i 1943 banevokter og i 1960 baneformann. Han tok Jernbaneskolen i 1947.

Liane var ordfører i Sannidal kommune fra 1945 til 1955. I 1954 ble Liane første gang innvalgt på Stortinget fra Telemark. Han ble gjenvalgt i 1958, 1961 , 1965 og 1969 og var stortingsrepresentant til 1973.

Eigil Liane var aktiv i Norges Kristne Arbeideres Forbund fra 1945. I periodene 1972-75 og 1976-79 var han leder i forbundet.

Referanser
----------

1. ↑  Ove Lunde: «Ordfører og stortingsmann Egil O. Liane», *Telemark Historie*, nr. 18, 1997
2. 1 2  «Liane, Eigil Olaf (1916-1994)», Stortinget.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Eigil Olaf Liane hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Eigil Olaf Liane hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
**Sloboda Ukraina** (ukrainsk: Слобiдська Україна, *Slobids'ka Ukrajina*, russisk: Слободская Украина, *Slobodskaja Ukraina*) eller **Slobozjansjtsyna** (russisk/ukrainsk: Слобожанщина) var en historisk region som utviklet seg på 1600- og 1700-tallet i det sørvestlige grenseområdet av Det russiske keiserrike.

Området ble tradisjonelt brukt av krimtatarer og nogajtatarer for å invadere russiske områder langs Muravskijveien og Iziumveien. Det var del av det knapt befolkede steppelandet som var kjent som de ville felt. Etter flere russisk-krimske kriger oppfordret de russiske tsarene kosakker til å slå seg ned i regionen for å fungere som en slags grensevakt mot invasjonene. 

Bortsett fra kosakker var bosetterne bønder og byfolk fra Ukraina på venstrebredden og høyrebredden. Navnet *Sloboda Ukraina* kommer fra ordet *sloboda* (russisk: cлободa), et slavisk uttrykk som betyr «frihet» og som var en slags bosetning. Innbyggerne i en *sloboda* slapp å betale skatt til tsaren i en periode, og dette viste seg å friste mange innbyggere, ikke minst flyktninger fra områder lenger vest som var under polsk styre. Mot slutten av 1700-tallet var det 532 *sloboda*er i Sloboda Ukraina.

Fra 1650 til 1765 vart Sloboda Ukraina i økende grad organisert etter kosakkiske militærtradisjoner, og kosakkene som flyttet hit ble kjent som sloboda-kosakker. Under Katarina den store ble privilegine til kosakkene avskaffet og den delvis selvstyrte regionen konsolidert som en provins (*namestnitsjestvo*) som også ble hetende Sloboda Ukraina. I 1835 ble provinsen Sloboda Ukraina avskaffet og det meste av området ble del av det nye Kharkov-gubernija, og noe ble del av Voronezj og Kursk, som da var under Ukraina på venstrebredden i Lille-Russland. Regionen ble omorganisert flere ganger i sovjettiden, før grensene til dagens Kharkiv oblast ble fastlagt i 1930-årene. 

Sloboda Ukraina tilsvarer i dag områder i dagens Kharkiv og deler av Sumy, Donetsk og Luhansk oblast i Ukraina, samt deler av Belgorod, Kursk og Voronezj oblast i Russland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sloboda Ukraine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
***Inniverset*** er en roman av Kari Bu. Vi følger Anne fra hun er 11 til hun blir 13 år, og boken er skrevet med hennes ungjentespråk. 

For Anne og de fleste av hennes klassekamerater er det å være seg selv umulig. Det meste handler om å være pen nok, kul nok, akkurat passe flink og ha populære venninner. Anne kjemper en desperat kamp for ikke å bli sett sammen med den minst populære jenta i klassen, den tykkfalne Berit Holte med midtskill. 

Håpet heter Anneli og er vikarlærer. Hun klarer å se inn til inniverset i Anne og noen av de andre elevene som er iferd med å bli usynlige. Etter som Anne nærmer seg tretten, blir også språket og tankene hennes mer avanserte. Sammen med Anneli forsøker hun å få klarhet i et univers av lysende stjerner, usynlige atomer og svarte hull - som ofte blir metaforer for ting som foregår på et indre plan.

*Inniverset* ble utgitt som ungdomsroman, men passer for alle som husker at de har vært 12 år eller deromkring. Handlingen foregår i årene 1990–93, med referanser til datidens musikk og trender. Da boken kom, ble den oppført som anbefalt litteratur i lærerudanningen. Guri Fjeldberg, som anmeldte boken i Bergens Tidende, mente den var "obligatorisk for lærere i 5. klasse".

Sitater fra anmeldelser
-----------------------

«Inniverset er en svært morsom bok. Den er tragikomisk på nivå med Gummi-Tarzan. Den er klarsynt som Maria Gripes Elvis. I tillegg er den full av håp om at det vil bli mulig å være seg selv.» (Bergens Tidende)

«En spennende og ærlig bok som sier mye om hvor utmattende og tøft det kan være på jentefronten til hverdags.» (Aftenposten)

«Med Inniverset framstår Kari Bu som en uvanlig lovende forfatter. Hun viser en flott evne til å registrere og skildre den ytre og indre maktkampen i en jenteflokk, samtidig som romanen får et ganske originalt preg gjennom utformingen av innivers-begrepet.» (Hamar Arbeiderblad, terningkast 5)

«På mange måter dreier dette seg om kampen mellom de gode og de onde kreftene i mennesket – også dette et tradisjonelt litterært tema, men Kari Bu gir denne kampen ny kraft – en kraft som absolutt løfter stoffet.» (Gjengangeren)

«Her er mykje å glede seg over, både språkleg og i dei skarpt sansa situasjonsrapportane frå familieliv og venneflokk.» (Gudbrandsdølen Dagningen)
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji | Kjelkehockey |
| Gull | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Sølv | 2017 Sør-Koreas flagg Gangneung | Kjelkehockey |
| Gull | 2015 USAs flagg Buffalo | Kjelkehockey |
| Sølv | 2013 Sør-Koreas flagg Goyang | Kjelkehockey |
| Gull | 2012 Norges flagg Hamar | Kjelkehockey |

**Tyler Carron** (født 11. mai 1989) er en kjelkehockeyspiller fra USA. Han har to paralympiske gullmedaljer og to VM-gull i kjelkehockey for USA.

Bakgrunn
--------

Carron ble skadet i 2007, da han og Nikko Landeros stanset ved siden av veien for å skifte dekk på bilen. De ble truffet av en annen bil, og Carron måtte amputere den ene foten over kneet og den andre foten ved kneet. Han startet med kjelkehockey i 2008.

Idrettskarriere
---------------

Carron ble USA-mester i kjelpehockey i 2011, sammen med Colorado Avalanche Sled Hockey Team. Han deltok i VM i kjelkehockey 2012 på Hamar, der USA vant gull etter at de slo Sør-Korea 5-1 i finalen. Året etter fikk USA sølv i VM i kjelkehockey 2013, etter tap 0-1 for Canada. 

Under Paralympiske vinterleker 2014 vant USA gull, med Carron på laget, og han var med og vant VM i kjelkehockey 2015. Han vant USA-mesterskapet i kjelkehockey i 2015. Under VM i kjelkehockey 2017 fikk USA sølv. 

Han representerte USA under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. USA vant der finalen 2-1 over Canada, og Carron vant med det sin andre paralympiske gullmedalje.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Team USA
* Profil hos Pyeongchang 2018 (PL 2018)
***Daily Mirror***, ofte simpelthen kalt «*The Mirror*», er en av Storbritannias større aviser. Den ble grunnlagt 2. november 1903 av Alfred Harmsworth (senere lord Northcliffe) – som på den tiden var eier av *Daily Mail* – som «the first newspaper for gentlewomen». Avisen hadde kvinnelig redaktør, og inneholdt minimalt med nyhetsstoff. Satsningen på damer ble en stor fiasko, og avisen ble relansert som *The Daily Illustrated Mirror* i 1904 med mannlig redaktør. På den tiden lå avisen i Carmelite Street.

Avisen ansatte fotojournalister som oppsøkte dramatiske begivenheter med ordre om å sende bilder hjem til London uansett kostnad og hindringer. Etter hvert fikk avisen ry som en sterk nyhetsavis med særlig god bildedekning, men ble også kritisert for sine journalistiske metoder. I 1914 passerte opplaget 1 million.

Avisens betydning minket under ledelse av lord Rothermere (grunnleggerens bror), som i mellomkrigstida støttet fascistiske bevegelser i Storbritannia. På slutten av 1930-tallet overtok Harry Bartholomew som direktør, og la om profilen til «sex, krim og sport». Under krigen markerte avisen sin støtte til den menige soldat og husmor, og nærmet seg ideologisk arbeiderpartiet. Etter krigen opplevde avisen en ny gullalder, med over 4 millioner eksemplarer i 1949. Under Cecil Harmsworth Kings ledelse gikk avisen nye veier i typografi og layout, med vekt på bilder, sterke overskrifter og slående forsider. King sørget også for å styrke avisen ved å gå inn i medieselskapet International Publishing Corporation (IPC).

På 1970-tallet prøvde avisen å ta opp konkurransen med Rupert Murdochs nystartede *The Sun*, og byttet ut nyhetsjournalistikk med stoff om kongehuset og såpeserier. Etter hvert ble avisen skydd av seriøse skribenter og lesere. I 1991 flyttet avisen ut av sentrum til Isle of Dogs. Avisen har holdt fast på sin tabloide uttrykksmåte, men har etter milleniumsskiftet i større grad prioritert dekning av politikk og utenriksstoff enn på 1990-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2   (på en, fr, es, zh-hans, ar) *The ISSN portal*, Paris: ISSN International Centre, ISSN 1819-1819, ISSN 0307-0204, Wikidata Q70460099,
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Daily Mirror – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Daily Mirror på Twitter Rediger på Wikidata

* Daily Mirror på Twitter Rediger på Wikidata

* Daily Mirror på Twitter Rediger på Wikidata

* Daily Mirror på Twitter Rediger på Wikidata

* Daily Mirror på Twitter Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** OCLC **·** ISSN **·** MusicBrainz
 |
**Norsk Bremuseum & Ulltveit-Moe senter for klimaviten** ble etablert i 1991 og ligger i bygda Fjærland i Sogndal kommune. Museet er en privat stiftelse oppretta av Den Norske Turistforening, International Glaciological Society, Norges vassdrags- og energidirektorat, Norsk Polarinstitutt, Høgskulen på Vestlandet, Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo i 1989. 

Formålet med Norsk Bremuseum er å samle, skape og spre kunnskap om breer og klima. Virksomheten omfatter naturvitenskapelige og kulturhistoriske fagfelt. Bremuseet viser samspillet i naturen og mellom natur og menneske - gjennom avansert filmteknikk, interaktive modeller og eksperiment med ekte bre-is. Hovedattraksjonen er panoramafilmen om Jostedalsbreen, og museet har også en interaktiv utstilling om jordens klimahistorie. Utendørs finnes det en pedagogisk lekepark, blant annet med mammuter, som er særlig myntet mot barn.

Museet er tegnet av sivilarkitekt M.N.A.L. Sverre Fehn. Bygget ble tildelt arkitekturprisen Betongtavlen for 1992 og Houens fonds diplom for 1994. I juli 2007 passerte museet én million besøkende.

Torsdag 19. juli 2007 ble det åpnet en ny avdeling, kalt Ulltveit-Moe senter for klimaviten. Ulltveit-Moe gav hele 15 millioner til Norsk Bremuseum for at museet kunne bygge denne ekstra klimadelen. Tidligere visepresident i USA, Walter Mondale, var til stede for å foreta åpningen. Mondale har nedstammet fra bygden og navnet Mondale kommer av Mundal i Fjærland.

Norsk Bremuseum er også et sertifisert besøkssenter for Jostedalsbreen Nasjonalpark. I 2019 vant museet Reiselivsprisen i Sogn og Fjordane.

Museet er åpent hver dag fra april til november.

Se også
-------

* Jostedalsbreen nasjonalpark

Referanser
----------

1. ↑  «Lofotposten: Mondale åpner norsk klimabygg». Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 19. juli 2007.
2. ↑  Sæle, Renate (7. november 2019). «Attraktiv pris til bremuseet». *Sogn Avis* **(norsk)**. Besøkt 9. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Norwegian Glacier Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kulturnett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Kontorbelysning** brukes ofte som betegnelse på lyssetting av kontorer, kontorlandskap og tilhørende arealer som møterom og korridorer.
Denne typen belysning skiller seg ut fra annen belysning ved at det her er **arbeidslys** som skal ha riktig retning og styrke, samtidig som det skal ha estetisk god utforming, være energiøkonomisk og ha rett fargetemperatur.
Kontorbelysning deles oftest inn i to hovedgrupper: grunnbelysning og plassbelysning.

Grunnbelysningen er den belysningen en trenger for å lyssette selve lokalet. Eksempler er 18 W tradisjonelle lysrør i tak og vegger, eller halogenbelysning. Grunnbelysning har normalt en lysintensitet på 200 til 500 lux.

Plassbelysning er lys som er plassert slik at det er leselys for den enkelte og som har lokal av/på-bryter eller dimmefunksjon. Plassbelysning har normalt en lysintensitet på 500 til 1000 lux.

I senere tid er det også kommet inn effektbelysning som stemningslys, lys med beroligende effekter. Dette er LED-baserte vegger, delvegger o.l. Akrylplast kombinert med RGB- og DMX-kontrollere gjør at en kan lage fargespill på en hel vegg eller deler av en vegg. Dette har ofte en behagelig og beroligende effekt på et ellers stresset arbeidsmiljø.
*Se pekerside for flere forekomster av Torggata.*

**Torggata** (også kalt **Gågata** mellom Østre torg og Stortorget) i Hamar er en gate som går gjennom sentrum av byen, og den er den eneste gaten i Hamar som går gjennom alle de tre torgene. Det var ingeniørløytnant Christian Røyem, som planla hele veinettet i Hamar på 1840-tallet, som ga navn til gaten. 

Torggata i Hamar deler navn med gater i mange store byer i Norge, blant annet torggatene i Oslo, Bergen og Bodø. Gaten begynner ved Jernbanestasjonen, passerer torgene i rekkefølgen: Østre torg, Stortorget og Vestre torg, før den ender ved Hamar bryggeri, der den svinger inn i Sangenveien. Torggata passerte også Hamar katedralskole ved vestre torg, før denne bygningen ble revet. Hamar kulturhus og St. Torfinns kirke ligger også i Torggata.

Galleri om Torggata
-------------------

* Mjøsa og Innlandet sett fra lufta. Stortorget, Basarene, Kulturhuset, Koigen stranden, Dovrebanen og Hamar sentrum. Mjøsa og Innlandet sett fra lufta. Stortorget, Basarene, Kulturhuset, Koigen stranden, Dovrebanen og Hamar sentrum.
* Torggata på Hamar ved StortorgetTorggata på Hamar ved Stortorget
* Triangelgården ligger i Torggata, midt mellom Østre torg og StortorgetTriangelgården ligger i Torggata, midt mellom Østre torg og Stortorget
* Torggata og  Sverres gate.Torggata og Sverres gate.
* JulegateJulegate
* Torghjørnet kjøpesenter kan ses til høyre i bilde.Torghjørnet kjøpesenter kan ses til høyre i bilde.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Torggata, Hamar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sąjūdis** (Lietuvus Persivarkymo Sąjūdis) norsk meningsoversettelse: «Bevegelsen», eller «Den litauiske fornyelsesbevegelse», er et litauisk politisk parti grunnlagt i Vilnius 22. oktober 1988. Sąjūdis førte en fredelig kamp for Litauens løsrivelse fra Sovjetunionen. Den var særlig preget av musikkprofessoren Vytautas Landsbergis. Partiet var det største ved valget i 1990, men mistet oppslutning, blant annet gjennom oppsplitting i flere partier. Det forsvant fra parlamentet i 1996.

Historie
--------

Sąjūdis var den senest stiftede av folkebevegelsene i de tre baltiske landene. Stiftelsesmøtet valgte ingen leder, men etter en måned ble pianisten og musikkprofessoren Vytautas Landsbergis valgt som president. Ved valget til folkekongressen i Moskva i 1989 lå Sąjūdis an til å vinne samtlige av mandatene. I valgkretsen til den respekterte kommunistlederen Algirdas Brazauskas unnlot Sąjūdis å stille lister, slik at også kommunispartiet ble representert i Moskva. Ved valget i mars 1990, vant Sąjūdis to tredeler av plassene i Litauens øverste sovjet. Ved valget i 1992 var partiet nest størst i parlamentet, men allerede i 1996 var Sajudis ute av nasjonalforsamlingen. Landsbergis hadde i 1996 brutt ut av partiet og ledet det konservative Tevynes sajunga - Lietuvos konservatoriai.

Sajudis deltok i organiseringen av en menneskelig kjede, kalt Den baltiske vei, 23. august 1989 i de tre baltiske statene. Protestdemonstrasjonen var til minne om Molotov-Ribbentroppavtalen 50 år tidligere, og et forvarsel på de baltiske statenes løsrivelse fra Sovjetunionen.

I tillegg til Landsbergis var blant andre Kazimiera Prunzkiene og Arvydas Juozaitis blant inititativtakerne til Sąjūdis.

* Den baltiske vei i Litauen.Den baltiske vei i Litauen.
* Minnemynt i 2013.Minnemynt i 2013.
* Vytautas Landsbergis var den første leder av Sajudis.Vytautas Landsbergis var den første leder av Sajudis.

Referanser
----------

1. ↑  *Søkelys på Baltikum*. Komiteen. 1991. s. Innledning.
2. ↑  Røssum, Jon (1990). *austeuropeiske revolusjonen*. Samlaget. s. 140. ISBN 8252136036.
3. ↑  Røssum, Jon (1990). *austeuropeiske revolusjonen*. Samlaget. s. 264. ISBN 8252136036.
4. ↑  «Nesstar WebView». *eed.nsd.uib.no*. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 9. mai 2019.
5. ↑  Aftenposten 23. august 1989
6. ↑  «The Baltic Way - Human Chain Linking Three States in Their Drive for Freedom | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization». *www.unesco.org*. Besøkt 9. mai 2019.
7. ↑  «The Baltic Way» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 25. juli 2013. Besøkt 9. mai 2019.
8. ↑  *Syn og segn*. Oslo: Samlaget. 1990. s. 274.
9. ↑  Røssum, Jon (1990). *austeuropeiske revolusjonen*. Samlaget. s. 274. ISBN 8252136036.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Mozarteum på et postkort fra 1935
Scenen i den store konsertsalen, som også er en arena under Festspillene i Salzburg
**Mozarteum** eller **Universität Mozarteum Salzburg**, opprinnelig **Dommusikverein und Mozarteum** er et universitet i Salzburg innen musikkfag dedikert landets og byens store musikalske sønn Wolfgang Amadeus Mozart. Institusjonen inneholder også samling av dokumenter relatert til Mozart.

I dag er virksomheten delt i tre deler:

Universität Mozarteum
---------------------

Dette het opprinnelig *Öffentliche Musikschule Mozarteum*, og ble i 1914 anerkjent som musikkonservatorium og slik ble en institusjon på universitetsnivå. Etter å ha hatt flere offisielle navn, fikk den dagens navn *Universität Mozarteum Salzburg* i 1998. Det gir undervisning innenfor instrumentgrupper som strykeinstrumenter, blåseinstrumenter, strengeinstrumenter og slagverkinstrumenter, i konsertfag og musikkpedagogikk. I tillegg er det utdannelse for skuespillere.

Internationale Stiftung Mozarteum
---------------------------------

I tilknytning til musikkskolen, ble det i 1880 dannet en internasjonal forskningsstiftelse. Denne skal i tillegg til musikkvitenskapelig forskning også sørge for en forbindelse mellom arven fra Mozart og til samtidsmusikken.

Stiftelsen har tre kjerneområder: *arrangere konserter*, *museumsvirksomhet* (knyttet til Mozarts fødested og bolig) og *vitenskapelig forskning* (knyttet til alle Mozarts rundt 300 etterlatte håndskrifter).

Mozarteum Orchester Salzburg
----------------------------

Mozarteum Orchester Salzburg er byens og delstaten Salzburgs symfoniorkester. Forgjengeren til dette var opprinnelig *Dommusikverein und Mozarteum* som ble grunnlagt i 1841 blant annet med sterk medvirkning av Mozarts enke Constanze Weber Mozart. Dette var et orkester for studentene ved musikkskolen, og fikk i 1908 dagens navn.

I 1939 ble den sterke tilknytningen til skolevirksomheten myket opp, og orkesteret ble et profesjonelt orkester. Den norske fløytisten Alf Andersen var i en perioden på 1950-tallet ansatt i orkesteret. Siden høsten 2004 har briten Ivor Bolton var orkesterets dirigent, og blant andre har Trevor Pinnock vært gjestedirigent.

Noen tidligere kjente studenter
-------------------------------

* Thomas Bernhard
* Heino Ferch
* Udo Jürgens
* Herbert von Karajan
* Johanna von Koczian

Norske
* Sverre Bruland
* Håvard Gimse
* Sigmund Groven
* Else Dehli
* Anne-Lise Berntsen
* Elise Båtnes

Mottakere av hederstegn (utvalg)
--------------------------------

* Franz Berwald
* Paul Hindemith
* Herbert von Karajan
* Carl Orff

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   eua.eu, besøkt 16. juli 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mozarteum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mozarteum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Universität Mozarteum Salzburg
* Internationale Stiftung Mozarteum
* Mozarteum Orchester Salzburg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkias flagg Tsjekkia |
| Friidrett: |
| Friidrett EM innendørs |
| Bronse | Praha 2015 | 4x400 m |
| Friidrett Lag-EM i friidrett (First League) |
| Gull | Heraklion 2015 | 4x400 m |
| Friidrett Universiaden |
| Bronse | Gwangju 2015 | 400 m |

**Jan Tesař** (født 26. mars 1990) er en tsjekkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har bronse på 4x400 meter fra EM i friidrett innendørs 2015 og bronse på 400 meter ved Sommeruniversiaden 2015 som fremste internasjonale meritter.

Idrettskarriere
---------------

2012-13
Tesař deltok ved EM i friidrett 2012 i Helsingfors, der han ble slått ut i semifinalen på 400 meter. Han løp på 47,27, som var 20. beste tid. Året etter deltok han på Tsjekkias stafettlag på 4 x 400 meter ved VM i friidrett 2013, men de fikk 19. beste tid i innledningsheatet, og nådde ikke finalen. 

2014
Tsjekkia deltok i Super League ved Lag-EM i friidrett 2014. Tesař løp her 400 meter, der han kom på 11.-plass av 12 deltakere, og han deltok også på Tsjekkias stafettlag på 4 x 400 meter, men de ble diskvalifisert på grunn av feil veksling. 

2015
Ved EM i friidrett innendørs 2015 kom Tsjekkia på 3.-plass på 4 x 400 meter stafett, med Tesař på laget. De satte ny tsjekkisk rekord med tiden 3:04,09. Han deltok også på 400 meter individuelt, men med 8. beste tid i semifinalen nådde han ikke finalen. 

Tsjekkia deltok i First League ved Lag-EM i friidrett, og han deltok på det tsjekkiske stafettlaget som vant 4 x 400 meter stafett. Han fikk bronse på 400 meter ved Sommeruniversiaden 2015, bak Luguelín Santos og Leaname Maotoanong, med ny personlig rekord på 45,73 sekunder. 

2016
Tesař satte personlig rekord på 200 meter innendørs i januar med 22,23 sekunder, og på 200 meter utendørs i mai, med 21,85 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 142072, besøkt 22. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 274794, oppført som Jan Tesar[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Tsjekkias olympiske komité, www.olympic.cz, besøkt 13. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Tesař – Olympedia Rediger på Wikidata

* (cz) Jan Tesař – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Jan Tesař – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics.com[*død lenke*]
«Boller» omdirigeres hit. For herregården, se Boller (herregård).
Hjemmelagde boller med rosiner.  Foto: Kjetil Lenes 
Hveteboller med og uten rosiner og sjokoladebiter, samt smultringer, til salgs i en Rema 1000-butikk før jul 2017.
En **bolle**, eller **hvetebolle**, er et lite bakverk med vanligvis rund topp og flat bunn som inneholder hvetemel, sukker, gjær, egg, melk, vann og ofte også kardemomme og hjortetakksalt. Det er også vanlig å tilsette rosiner, tørket frukt, sukat eller biter av sjokolade i deigen. Bollene skal trilles runde, pensles med vispede egg for å gi dem farge og glans, og så stekes.

Boller kan serveres hele eller delt i to med smør og pålegg som en dessert, et mellommåltid eller ofte som tilbehør til kaffe. Boller er vanlige i barneselskaper servert sammen med brus eller kakao.

Det er populært å kjøpe boller i butikker, kiosker, bensinstasjoner og andre steder som lettvint lunsj eller mellommat for folk på farten. Det er ofte billigboller som er pakket ferdig på bakeriet i poser med fem-seks stykker. Det kan også være større og dyrere boller som selges enkeltvis, noen ganger som butikkstekte, ferske varer. I sjokoladeboller er rosinene erstattet med sjokoladebiter.

Boller blir også brukt som fastelavnsboller og er da fylt med krem og syltetøy og melis på toppen. 

* Rosin- og hveteboller til salgs i butikk i Norge 2016. Billigboller øverst og ferske boller nederst.Rosin- og hveteboller til salgs i butikk i Norge 2016. Billigboller øverst og ferske boller nederst.
* Butikkstekte boller til salgs på en Shell bensinstasjon i 2012.Butikkstekte boller til salgs på en Shell bensinstasjon i 2012.

Se også
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Kokeboka på Wikibøker: Boller – oppskrift |

* Rundstykke

Referanser
----------

1. ↑  Nettstedet matoppskrift.no: Hveteboller. Besøkt 15. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Takua Thung kommune, i provinsen Phang Nga.
Tettstedet Khok Kloi i sørvestre del av kommunen.
**Amphoe Takua Thung** er den sørligste kommunen i provinsen Phang Nga i det sørvestre Thailand. Den ligger både ved Andamanhavet i vest og ved Phang Nga-bukten i sørøst. I sør skiller Pak Phra-kanalen kommunen fra øya og provinsen Phuket, med forbindelse over Sarasin Bridge.

Kommunesenteret er småbyen Takua Thung med anslagsvis 3 000 innbyggere. Kommunens samlede areal er på 610,8 km², mens folketallet i 2005 var i alt 40 392. Kommunen er den nest mest folkerike i provinsen Phang Nga. En fjerdedel av innbyggerne bor på sletteområdet rundt turistsenteret Khok Kloi.

Kommunens tettsteder (fra nordøst til sørvest) er:

* Tham
* Takua Thung
* Kalai
* Tha Yu
* Khok Kloi

Befolkningen er i stor grad buddhister, med innslag av muslimer i sørøst, rundt Khok Kloi. Det buddhistiske tempelet Wat Kaeo Mani Si Mahathat er en viktig severdighet med museum.

Geografi og dyreliv
-------------------

Kommunen utgjøres av den brede lavsletten langs Andamanhavet i vest og Phang Nga-bukta i sør og øst, med en rekke kalksteinsøyer i bukta. Den mest kjente er den nåleformede *James Bond Island* (Ko James Bond), kjent fra filmen *Mannen med den gyldne pistol* fra 1974. Andre øyer er blant annet Ko Raya Ring, Ko Yai, Ko Phrao og Ko Phanak.

I øst renner en rekke mindre elevr ut i Phang Nga-bukta og skaper mangrove- og delta-biotoper med innslag av skilpadder og rikt fiskeliv i havet.

I nord når de skogkledde åsene opp i 601 meter, og en 300-500 meter høy åsrygg går langs hele vestgrensen mot nabokommunen Thai Mueang.

Samferdsel, økonomi og utdanning
--------------------------------

Riksvei 4 går gjennom hele kommunen gjennom lavlandet, og det er motorveistandard fra Khok Kloi og ned til Sarasin Bridge og Phuket. Phuket internasjonale lufthavn ligger 17 km fra kommunegrensen i sør. Det er god mobildekning i hele det bebygde området.

Turisme er viktigste levevei, med en rekke hoteller og fasiliteter langs Khao Pilai Beach, som utgjør vestkysten. James Bond Island er også et viktig reisemål. Ellers drives kystfiske og dyrking av kokos, bananer, ananas, gummitrær, grønnsaker og krydder.

Det er en geysir ute ved kysten ved Khok Kloi, og her utvinnes termisk elektrisitet med en regional transformatorstasjon like ved riksvei 4.

Det er en rekke skoler i kommunen, og helt i nordøst ligger Phang Nga Technology and Agricultural College som gir teknisk-naturvitenskapelig yrkesutdanning for hele Phang Nga provins.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Farack Abbas** (født 1980)[] er en norsk skuespiller.

Abbas er som skuespiller best kjent fra filmene *Tomme Tønner* (2010) og *Tomme Tønner 2* (2011) hvor han spilte «Bobby». I tillegg har han også vært med i såpeserien *Hotel Cæsar*, hvor Farack Abbas spilte «Shazad Zaman», bror til «Samina Zaman». I 2014 deltok han i den tredje sesongen av *Lilyhammer*, hvor han spilte gjenglederen, «Rashid». I 2017 er Farack å se i det som omtales som Norges første fengselsfilm, *Gjengangere* (2017), hvor han spiller «Omar» sammen med blant annet Leon Bashir, Lars Arentz-Hansen og Kim Sørensen. I 2022 var han å se som politisjefen i den norske filmkomedien, *Olsenbanden – Siste skrik!.*

Filmografi
----------

* 2022: *Olsenbanden – Siste skrik!,* politisjefen
* 2019: *Førstegangstjenesten* (TV-serie), militært personell
* 2017: *Gjengangere*, Omar
* 2014: *Lilyhammer* (TV), Rashid
* 2011: *Tomme Tønner 2*, Bobby
* 2010: *Tomme Tønner*, Bobby
* 2002: *Hotel Cæsar* (TV), Shazad Zaman

Referanser
----------

1. ↑  «Farack Abbas satt på fengselscella seks timer daglig for å forberede rollen i Gjengangere. Tross klaustrofobi». *VårtOslo*. 27. oktober 2017. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 4. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Farack Abbas på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Statsministerboligen** er den offisielle residensen for Norges statsminister siden 2008, og ligger i Inkognitogata 18 i Oslo. Boligen er knyttet sammen med Regjeringens representasjonsbolig som inkluderer eiendommene Parkveien 45 og Riddervolds gate 2, samt hagen i Parkveien 45-47.

Kjell Magne Bondeviks regjering la frem stortingsforslaget om etablering av representasjonsanlegget med statsministerbolig i januar 2004. Anlegget hadde da en øvre kostnadsramme på 291,2 millioner kroner og ble ferdigstilt i oktober 2008. Jens Stoltenberg flyttet da inn med sin kone og to barn. 

Selve boligen ligger i Inkognitogata 18 og har et boareal beregnet til 670 m², fordelt på 260 m² i første etasje, 220 m² i andre etasje og 190 m² i tredje etasje. Riddervolds gate 2 inneholder soverom og møterom som utvider kapasiteten til den eldre representasjonsboligen i Parkveien 45. Den totale boligmassen i anlegget er oppgitt til 3 030 m².

Tidligere statsministerboliger
------------------------------

Tidligere statsministerboliger har vært Stiftsgården i Rådhusgata 13 (1873–1896), Parkveien 45 (også kalt Villa Parafina (1896-1908 samt 1924-1931 og 1933-1935), Riddervolds gate 3 (1908–1912), Victoria Terrasse 1 (1912–1920). St. Olavs gate 35 (1937-1940 og 1945-1949), utenriksrådboligen i Borgenveien 12 (1965–1971) og Villa Stenersen i Tuengen allé 10c. Sistnevnte var i bruk bare i en kort periode fra 1976 av statsminister Odvar Nordli. Han flyttet ut før hans periode som statsminister var over og overlot villaen til statsråd for handelsdepartementet, Hallvard Bakke. Nordli bodde resten av sin statsministertid, til februar 1981, i en statlig leilighet i Silurveien 44 på Ullern.

Parkveien 45 ble innkjøpt som statsministerbolig da statsministerens bolig og kontor i Rådhusgata 13 ble fraflyttet i 1896. Eiendommen ble benyttet som statsministerbolig fram til 1908 – av statsministrene Francis Hagerup, Johannes Steen, Otto Blehr, Christian Michelsen og Jørgen Løvland. Siden var huset utenriksministerbolig inntil det i 1961 ble statlig representasjonsbolig. Huset var bolig også for statsministrene Johan Ludwig Mowinckel (1924-1926, 1928-1931 og 1933-1935) og Ivar Lykke (1926–1928), da disse samtidig var utenriksministre.

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon fra Statsbygg Arkivert 21. november 2011 hos Wayback Machine.

1. Infoside om byggeprosjektet: Statsbygg
2. Pressemelding om forslag til representasjonsanlegg: www.regjeringen.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Statsministerboligen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Statsministerboligen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***Sacred Silence*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Harry F. Millarde.

Handling
--------

Løytnant Ralph Harrison er forelsket i major Marstons kone. Men Harrisons mor ber kaptein Jim Craig om å gripe inn, i håp å redde sønnen hennes fra vanære. Når Craig besøker Mrs. Marston, dukker Harrison opp og forårsaker en krangel hvor Harrison blir såret i skulderen. Majoren dukker opp kort tid senere og dreper Harrison, men legger skylden på Craig. For å unngå en skandale forsøker Craig å stikke av.

Madge Summers fra U.S. Secret Service blir satt til å spore ham opp, og de to blir snart forelsket. Men Craig blir arrestert kort tid senere, og ført tilbake til militærposten. Ytterligere bevis på konas utroskap får majoren til å bli sprø. Han myrder sin kone, og tilstår at han var ansvarlig for Harrisons dødsfall. Etter å ha blitt frikjent for mordet kan Craig endelig finne lykken sammen med Madge.

Skuespillere
------------

* William Russell som Kaptein James Craig
* Agnes Ayres som Madge Summers
* George MacQuarrie som Major Marston
* James Morrison som Løytnant Ralph Harrison
* Tom Brooke som en oberst

Referanser
----------

1. ↑  SACRED SILENCE
2. ↑  Aubrey Solomon. *The Fox Film Corporation, 1915-1935: A History and Filmography*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sacred Silence* på American Film Institute Rediger på Wikidata