recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**EIS** står for *European Invertebrate Survey* og er et geografisk rutenett for Europa. Landområdene inndeles i kvadratiske ruter på 50x50 kilometer. Svært små landområder og øyer som ligger utenfor rutenettet legges til en av de nærmeste rutene, det angis med en pil til hvilken rute. Rutenettet er modifisert noe, men baserer seg på UTM-rutenettet.

Både Norsk entomologisk forening og Norsk zoologisk forening anbefalte i 1978 å bruke EIS-systemet i kartleggingen av dyrs utbredelse. EIS-rutenettet gir norgeskartet et rutenett som egner seg godt for å «prikke» inn en arts utbredelse.

I et eget *begrenset system for Norge* er rutene tilpasset norgeskartet og nummerert fra 1 til 189. Oslo ligger i ruten kalt *EIS 28*. Det finnes også et eget nordisk rutekart. Rutenumrene er ikke like på det norske, nordiske eller europeiske kartet. På hvert av kartene nummerers rutene fortløpende fra sørvest og slutter helt i nordøst. Det nordiske kartet har 646 ruter.

Referanser
----------

1. ↑  Sømme, L. 2004. Side 136

Litteratur
----------

* Sømme, L. & Hansen, L.O. (bilderedaktør). 2004. *Entomologiens historie i Norge. Norsk entomologisk forening \* 1904-2004 -*  Norsk entomologisk forening, Zoologisk museum, Universitetet i Oslo. 326 sider. ISBN 82-996923-1-8

Eksterne lenker
---------------

* EIS-kart (informasjon) - www.entomologi.no
* EIS-kart - pdf-fil
**Erlend Eide** (født 18. august 1971 på Brekstad, Ørland) er en norsk klassisk, folke- og jazzmusiker og korpsdirigent. Hovedinstrumentet er klarinett, men i bandsammenheng spiller han også saksofon, keyboards, perkusjon og synger. Han er rektor i Hyllestad og Fjaler Kulturskule. Fra 2016-2018 var han rektor i Sykkylven kulturskule.
Erlend Eide er sønn av trommeslageren Torbjørn Pluggen Johansen og stesønn av jazzpianisten Aage Lade.

Karriere
--------

Han er utdannet klassisk klarinettist fra Heimdal videregående skole, Griegakademiet og Institutt for musikk (NTNU). 
Han var en av grunnleggerne av folkemusikkgruppa Yggdrasil i 1993.

I årenes løp har han vært innom mange bandkonstellasjoner innen folkemusikk og jazz. 

Som frilans musiker har han jobbet mye for bl.a. Forsvarets musikk og Trøndelag teater. 
Han grunnla *Brekstad musikkfestival*, senere Brekstad kulturfestival i 2002. Han har også vært aktiv som lokalpolitiker i Ørland.

Plateutgivelser
---------------

### Yggdrasil

Album
* *Herrelaus* (1998)

### Deltar på

* Nidarosdomens jentekor: *Som en rose* (2002)
* Norsk Folkemusikk- og Danselag: *www.folkogdans.no vol. 2* (2003)
* Bjarne Brøndbo, Ole Edvard Antonsen & Luftforsvarets musikkorps: *Sommer i lufta* (2008)
* Doyen: *Norwegian Wind Band Championships 2008* (2008)
* Puskas: *Barn og barnebarn ingen hindring* (2017)

Referanser
----------

1. ↑  Historikk på Yggdrasils hjemmeside Arkivert 26. juni 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Omtale av Cabaret på Trøndelag teaters hjemmesider Arkivert 3. januar 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Festivalomtale i Fosna-Folket (28.06.2006)
4. ↑  Kulturhusdebatt i Fosna-Folket (10.05.2005)[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Erlend Eides hjemmeside

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Haparanda kirke
**ELLT** var et svensk arkitektkontor grunnlagt i 1954. Navnet er satt sammen av fire studiekameraters etternavn; Alf Engström, Gunnar Landberg, Bengt Larsson og Alvar Törneman. De hadde møtt hverandre i studietiden på Kungliga Tekniska högskolan og startet kontoret rett etter eksamen da de vant arkitektkonkurransen om Gävle krematorium i 1954. Etter at krematoriet ble ferdigstilt ble det hedret med Kasper Salin-prisen i 1965.

ELLT ble kjent for sin arkitektur som hadde snev av både modernisme og brutalisme.

På 1960- og 70-tallet ble arkitektkontoret mye benyttet av offentlige myndigheter og det tegnet blant annet flere politistasjoner. 

Kontoret var i virksomhet frem til 1978 da det gikk sammen med A4 arkitektkontor og grunnla Coordinator arkitekter.

Verk - utvalg
-------------

* Gävle krematorium, 1954
* Haparanda kirke, 1963–1967
* IBM kursgård (Lidingö) 1966–1968
* Växjö universitet 1967–1975
* Boliger i Oxievång, Malmö, 1976–1981

Referanser
----------

1. ↑  Sveriges Arkitekter: Tidigare Kasper Salin-pristagare Arkivert 12. januar 2014 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Claes Caldenby, Eva Rudberg, Thorbjörn Andersson m.fl.: Att bygga ett land, Byggförlaget och Arkitekturmuseet, 1998. ISBN 91 540 5813 9

Portal: Sverige
**EJ**, **Ej**, **eJ** og **ej** kan bety:

EJ
--

* IATA-koden for flyselskapet New England Airlines
* Exajoule, en SI-enhet for energi

Ej
--

Ej er ordet for Jeg. 
Ordet brukes i hovedsak av sunnmøringer. siden det er stor "E", så betyr det at ordet begynner en setning. f.eks: Ej gjeng på do.

eJ
--

ej
--

betyr det samme sim "Ej", men er med små bokstaver. dermed begynner ikke ordet en setning.

| * v
* d
* r
Tobokstavsord begynnende på E (pekere) |
| --- |
| EA **·** EB **·** EC **·** ED **·** EE **·** EF **·** EG **·** EH **·** EI **·** EJ **·** EK **·** EL **·** EM **·** EN **·** EO **·** EP **·** EQ **·** ER **·** ES **·** ET **·** EU **·** EV **·** EW **·** EX **·** EY **·** EZ **·** EÆ **·** EØ **·** EÅ |
| **Alle**: A **·** B **·** C **·** D **·** **E** **·** F **·** G **·** H **·** I **·** J **·** K **·** L **·** M **·** N **·** O **·** P **·** Q **·** R **·** S **·** T **·** U **·** V **·** W **·** X **·** Y **·** Z **·** Æ **·** Ø **·** Å |

 Denne siden beskriver en kombinasjon av to bokstaver som enten kan være en forkortelse, et norsk ord, et ord i et annet språk eller en kombinasjon av disse. Hvis en artikkel pekte hit, så kan du kanskje gå tilbake og rette opp lenken så den peker rett på siden som var ment. Se alle artikler som begynner med **EJ**.
**Maurice van den Bemden** var en belgisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Bemden vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia og Danmark. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Belgia vant første kampen mot Frankrike med 3-2 men tapte siden de to siste kampene, mot Storbritannia med 1-12 og mot Danmark med 2-5. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Belgia 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse landhockey Belgias flagg Belgia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, oppført som Maurice Van Den Bemden, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID va/maurice-van-den-bemden-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice van den Bemden – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maurice van den Bemden – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Maurice van den Bemden – ITF Tennis Rediger på Wikidata
**Bernardino Maffei** (født 27. januar 1514 i Roma, død 16. juli 1553 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var også kjent som dikter, orator, historiker og antikvar.

Biografi
--------

Han studerte jurisprudens i Padova, og under Dandinos hyppige fravær var han sekretær til kardinal Alessandro Farnese, og senere til pave Paul III.

Den 12. mars 1547 ble han utnevnt til biskop av Massa Marittima, og deretter av Caserta (juni 1549), og så av erkebispedømmet Chieti (november 1549).

Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 8. april 1549. Han var også høyt skattet av etterfølgeren Julius III. Han var en nær venn av Ignatius av Lojola, og ble høyt skattet av pave Julius III.

Hans kommentar til *Ciceros brev* er blitt høyt skattet. Han skrev også «De inscriptionibus et imaginibus veterum numismatum*».*

Referanser
----------

1. ↑  Cheney, David M. «Bernardino *Cardinal* Maffei». *Catholic-Hierarchy.org*. Besøkt 16. juni 2018.  [[Wikipedia:SPS|]]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Jamaicas flagg Jamaica |
| Samveldelekene |
| Gull | 2006 Melbourne | 110 m hekk |
| Bronse | 2002 Manchester | 110 m hekk |
| VM i friidrett innendørs |
| Bronse | 2004 Budapest | 60 m hekk |

**Maurice Wignall** (født 17. april 1976 i Saint Andrew) er en jamaicansk hekkesprinter. Han har gull fra Samveldelekene 2006 og bronse fra VM i friidrett innendørs 2004 som beste resultat.

Karriere
--------

Hans første VM var VM i friidrett 1997 i Athen, der han deltok i lengde. Han hoppet nest lengst av alle i kvalifiseringsrunden, med 8,09, men han deltok likevel ikke i finalen. Lengden hans på 8,09 er fortsatt hans personlige rekord. Hans landsmann, James Beckford kom på fjerdeplass. 

I 2001 deltok han både i VM innendørs i mars og VM utendørs i august. I VM innendørs ble han slått ut i semifinalen på 60 meter hekk, mens i VM utendørs ble han slått ut i kvalifiseringsheatet. Året etter fikk han imidlertid bronse på 110 meter hekk i Samveldelekene 2002, bak Shaun Bownes og Colin Ray Jackson. 

I 2004 vant han sin første VM-medalje. I innendørs-VM i Budapest fikk han bronse på 60 meter hekk. Her satte han ny jamaicansk rekord i finalen med 7,48. Gullet gikk til Allen Johnson, og Liu Xiang fikk sølv. Han nådde finalen i VM 2005 (7.-plass) og innendørs-VM 2006 (4.-plass). I Samveldelekene 2006 vant han gull på 110 meter hekk, med tiden 13,26, som var hans raskeste tid denne sesongen. Han slo Chris Baillie med 35 hundredels sekund. 

Han har ikke vunnet noen internasjonale medaljer etter dette, men han har deltatt i de store mesterskapene. Han endte på 8.-plass i VM 2007, ble slått ut i semifinalen i VM innendørs 2008, og endte på 6.-plass i sommer-OL 2008. Han kom på 5.-plass i VM 2009 og 6.-plass i VM innendørs 2010.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 130099[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Todor1966 – *Men Long Jump World Championship 1997 Athens (GRE)*, 1. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice Wignall – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Wignall – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Wignall – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Wignall – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Wignall – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Wignall – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Samveldelekene 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Pudivere** (tysk: *Podifer*) er en landsby med 50 innbyggere (2006) i den estiske kommunen Väike-Maarja kommune i Lääne-Viru fylke.

Godset i Pudivere ble etablert i 1586. I 1886/87 bygget man den historiske hovedbygningen av tre. Til 1919 var det et sidegods til Avanduse og tilhørte den tyskbaltiske adelsfamilien *von Bremen*. I dag er den igjen i privat eie. Herregården ble så sterkt skadet ved en brann i 1999 at taket styrtet sammen. De verdifulle forsiringene av tre i fasaden ble da ødelagt. 

Pudivere er fødeby for den estiske forfatteren Eduard Vilde (1866 – 1933). Det er satt opp en minnestein for ham om lag en kilometer fra landsbyens sentrum på det stedet antar man at huset stod da han ble født.

Eksterne lenker
---------------

* Kart og mer informasjon på engelsk om Pudivere

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |

1. ↑  ; *Det estiske landinspektorat*; besøksdato: 21. november 2020.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 9. juni 2019.
Kentuckys flagg
**Kentuckys flagg** er blått og har delstatens segl midt i flaggduken. Rundt seglets nedre halvdel er det plassert to kryssede grener av gullris (engelsk: *dogwood*, latin: *solidago*), mens påskriften "Commonwealth of Kentucky" er plassert i en bue over øvre halvdel. Flagget benyttes i størrelsesforholdet 1:2.

Kentuckys delstatsflagg ble godkjent av delstatsforsamlingen 26. mars 1918, men det tok ti år før det ble gitt nærmere bestemmelser om utseendet. Disse kom først i 1928. Senere, i 1962, ble ytterligere spesifikasjoner gitt.

Delstatens segl ble vedtatt i 1792 og viser to personer, en nybygger og en statsmann, som hilser på hverandre. Dette kan tolkes som symbolske uttrykk for møtet mellom nybyggerstaten Kentucky og de opprinnelige koloniene på østkysten. Seglet inneholder også det patriotisk og unionsvennlige mottoet "United we stand, divided we fall", et uttrykk for at Kentucky var unionens utpost mot vest da delstaten ble opptatt som landets femtende delstat. 

Tradisjonen med blå duk for delstatsflagget stammer fra fanene som ble benyttet av troppeenhetene fra Kentucky som deltok i den amerikanske borgerkrigen. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

Eksterne lenker
---------------

* Kentucky's State Flag fra Kentucky Department for Libraries and Archives

  

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |
*Laothoe amurensis* er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den har sin hovedutbredelse i Asia, men finnes vestover til Sør-Finland. Den er svært lik ospesvermer (*Laothoe populi*), men mangler det rustrøde feltet ved roten av bakvingen. Larvene lever mest på osp (*Populus tremula*).

Utseende
--------

En ganske stor (vingespenn 75 – 95 mm), grå sommerfugl, ligner sterkt på ospesvermer bortsett fra at den mangler det rustrøde feltet ved roten av bakvingen. **Larven** ligner også sterkt på ospesvermerens larve, den forekommer i to fargevarianter, en blekt blågrønn og en mørkegrønn. Den skiller seg fra ospesvermeren ved at den har et par knøler på ryggen av andre kroppsledd.

* Laothoe amurensis ♂*Laothoe amurensis* ♂
* Laothoe amurensis ♂   △*Laothoe amurensis* ♂ △

Levevis
-------

Som andre Smerinthinae tar ikke de voksne sommerfuglene til seg næring, men de drikker vann. Larvene lever omtrent utelukkende på osp, der de i Sibir kan bli så tallrike at de gjør skade på skogen.

Utbredelse
----------

*L. amurensis* finnes fra Sør-Finland, Baltikum og det østlige Polen i vest til Stillehavet (Kina og Japan) i øst. I Vest-Europa blir den erstattet av ospesvermeren, i det sørlige Kina av *Laothoe sinica*.

Kilder
------

  

* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2

* Pittaway, A.R. (2007) Sphingidae of the Western Palearctic

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Laothoe amurensis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Laothoe amurensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Laothoe amurensis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Laothoe amurensis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Laothoe amurensis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Laothoe amurensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Laothoe amurensis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Laothoe amurensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Mumble** er et fritt VoIP-program basert på åpen kildekode utviklet med et primært mål om å kunne tilby kommunikasjon mellom videospillere, programmet kan således sammenlignes med propietære alternativer som TeamSpeak og Ventrilo. Mumble benytter seg av en klient-tjener arkitektur som tillater brukerne å snakke sammen via samme tjener. Programmet har et relativt enkelt administrativt grensesnitt og tilbyr høy lydkvalitet med lav latens (tidsforsinkelse). All kommunikasjon er kryptert for å sikre brukernes personvern.

Lyd
---

Mumble benytter seg av CELT og Speex for lydkomprimering og forhåndsbehandling for å fjerne støy og bedre klarhet i lyden. Fra versjon 1.2.4 har Mumble støtte for Opus.

### Posisjonell lyd

For støttede spill kan Mumble modifisere lyden for å auditivt plassere andre spilleres stemmer i henhold til deres relative posisjon i spillet. Dette gir spillerne en følelse av retning og avstand til hverandre.

Kryptering
----------

All kommunikasjon til og fra serveren er alltid kryptert for å sikre brukernes personvern. Tekstmeldinger og annen informasjon der hurtig overføring ikke er like kritisk er kryptert med TLS 256 bit AES-SHA, mens lydkanalen som transporterer stemme og posisjonslyder er kryptert med 128 bit OCB-AES.

Overlag
-------

Mumble inkluderer et visuelt overlag som brukes i spill. Dette overlagspanelet viser hvem som til enhver tid snakker og hvilke lenkede kanaler de befinner seg i. Siden versjon 1.0 har brukerne kunnet laste opp avatarer for å representere seg selv i overlaget for å gi en mer personlig opplevelse. Fra og med versjon 1.2 fungerer overlaget med de fleste spill som bruker Direct3D 9/10 og OpenGL for Windows, og OpenGL for Linux og Mac OS X. Støtte for DirectX 11 er planlagt.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  «Mumble 1.5.517 (RC)». 21. januar 2023.
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑  .
7. ↑  «FAQ/English» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 24. desember 2014. Besøkt 24. august 2014.
8. 1 2  «Project of the Month, November 2009» **(engelsk)**. SourceForge.
9. ↑  «Versjonsnotat for v1.2.4» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 29. september 2014. Besøkt 24. august 2014.
10. ↑  «Overlay» **(engelsk)**. Mumble. Arkivert fra originalen 23. august 2014. Besøkt 24. august 2014.
11. ↑  «Mumble To-Do List» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 20. september 2020. Besøkt 24. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mumble – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mumble på GitHub
* Mumble på openhub.net
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er **Ithilien** en region og et lensområde i kongeriket Gondor, og området var svært grønt og frodig.

Ithilien, eller *Måneland*, var den eneste delen av Gondor som lå på den andre siden av den store elven Anduin, plassert inn mellom elven i vest og Ephel Dúath i øst som grensen mot Mordor. Denne regionen er videre delt inn i nord- og sør Ithilien.

Det var et vakkert og fruktbart land i det andre tidevervet samt i den første delen av det tredje, da Gondor var sterkt og Mordor forlatt. Fra gammelt av var hovedbyen i dette området *Minas Ithil*, men da denne byen ble tatt av Mordor fikk den det nye navnet Minas Morgul. Etter dette flyktet størsteparten av Ithiliens innbyggere over Anduin for å unngå krig, men Gondors riksforstander holdt ennå speidere i Ithilien, for det meste med hemmelige skjulesteder som *Henneth Annûn*.

I *Ringenes herre* leder Gollum hobbitene Frodo Lommelun og Samvis Gamgod gjennom Ithilien på veien til passet Cirith Ungol inn i Mordor. Etter å ha vært vitne til kampen mellom Haradrim fra Harad og Ithiliens tropper. Like før denne kampen ble de to hobbitene funnet av Ithiliens menn, under ledelse av Faramir, sønnen av riksforstanderen Denethor II, men de får likevel lov til å fortsette da han er helt sikker på at de ikke er Saurons spioner.

I det fjerde tidevervet, ble Ithilien regjert av Prinsene av Ithilien, en slektslinje som startet med Faramir og Éowyn (Ithiliens hvite frue). Minas Morgul ble ikke gjenokkupert, og derfor styrte Faramir som Herre av Emyn Arnen.

Portal: Litteratur
Jernbanestasjonen i Chuzhou
Chuzhou i Anhui
**Chuzhou** (kinesisk: 滁州; pinyin: *Chúzhōu*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 4,34 millioner innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

Byprefekturet Chuzhou har jurisdiksjon over 2 distrikter (区 *qū*), 2 byfylker (市 *shì*) og 4 fylker (县 *xiàn*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning (2003 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Langya | 琅琊区 | Lángyá Qū | 240 000 | 126 | 1 905 |
| 2 | Nanqiao | 南谯区 | Nánqiáo Qū | 270 000 | 1 273 | 212 |
| **Byfylker** |
| 3 | Mingguang | 明光市 | Míngguāng Shì | 640 000 | 2 335 | 274 |
| 4 | Tianchang | 天长市 | Tiāncháng Shì | 620 000 | 1 770 | 351 |
| **Fylker** |
| 5 | Lai'an | 来安县 | Lái'ān Xiàn | 490 000 | 1 481 | 331 |
| 6 | Quanjiao | 全椒县 | Quánjiāo Xiàn | 450 000 | 1 572 | 286 |
| 7 | Dingyuan | 定远县 | Dìngyuǎn Xiàn | 910 000 | 2 891 | 315 |
| 8 | Fengyang | 凤阳县 | Fèngyáng Xiàn | 720 000 | 1 920 | 375 |

Samferdsel
----------

### Jernbane

Beijing-Shanghai høyhastighetstog har stoppested her.

### Vei

Kinas riksvei 104 løper gjennom prefekturet. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Renholdsverkets gårdsrom i Stenersgata, med oppstilling av pudrettvogner. Fotografert 1903 Foto: Colditz, Caroline / Oslo Museum 
**Pudrett** er menneskelige ekskrementer forvandlet til tørr, luktsvak og transportvennlig handelsgjødsel. Pudrettsystemet er et teknisk og biologisk system for å utnytte doavfall fra en storby til gjødsel for matproduksjon i byens omegn.

Ordet kommer fra fransk, *poudrette* og betyr lite pudder. Begrepet oppsto i Paris på slutten av 1700-tallet, og ideen var gjenvinning, et utslag av nyttefilosofi, utilitarisme. Målet var å omgjøre avfall til ressurser, samme som vår tids renovasjonsselskaper arbeider etter. Myndighetene i Paris ville samtidig gjøre dotømming til et ærbart samfunnsnyttig yrke. Nattmannen, som tidligere hadde denne oppgaven, ble regnet som et uærlig yrke.

Den tidligere skikken på dette området var store binger som ble gravd ned i bakken. De ble sjelden tømt, og først når de var overfulle. Dette systemet ble forbudt, og Kristiania Renholdsverk skaffet 42 spesialkonstruerte jernbanevogner. 32 000 tonn gjødsel ble solgt til bøndene i Akershus i 1900.

Også husholdningsavfall var med i denne avfallshandteringen, samt hestemøkk som ble samlet fra gatene.

Pudrettsystemet ble valgt av Kristiania Renholdsverk etter studiereiser til en rekke byer i utlandet. Vannklosettsystemet ble ansett som uegnet for Kristiania på grunn av frost, omfattende forurensning av indre havnebasseng og ødeleggelse av fiskeriene og at nasjonen ikke hadde råd til å miste de ressursene som lå i gjødselen.

Fra 1910 ble vannklosettene sett på som framtidas løsning.

Litteratur
----------

* Inge Torstenson: Resirkulering og kampen om doene. Et eksempel fra Oslos renovasjonshistorie. Historie. Årgang 4. ISSN 0803401X
Den romerske kopien av *Laokoon-gruppen* er eksempel på gresk skulptur i hellenistisk stil. Skulpturen er fra ca. 50 f. Kr. og ble funnet i Roma i 1506. Den har siden tilhørt vatikanmuseene der. Skulpturen viser Laokoon og sønnene som blir drept av sjøormer.
**Laokoon-gruppen**, også kalt **Laokoon og sønnene hans**, er en monumental gresk skulptur i seinhellenistisk stil fra omkring år 50 f. Kr. Den viser den trojanske presten Laokoon og hans to sønner som blir drept av sjøormer. Skulpturen er antagelig hogd av tre skulptører fra øya Rhodos; Hegesandros, Athenedoros, og Polydoros. Statuen er bevart i en romersk marmorkopi som står i Vatikanmuseene. Det finnes i tillegg flere seinere kopier.

Skulpturen ble funnet av en vinbonde den 14. januar 1506 i en vingård ikke langt fra basilikaen Santa Maria Maggiore i Roma. Pave Julius II sendte Guiliano da Sangallo og Michelangelo Buonarroti, som da begge arbeidet i Vatikanet, for å granske oppdagelsen. 

Nøyaktig én måned etter funnet ble gjort, utstilte paven skulpturen av Laokoon og hans sønner i sjøormens grep. Den 14. februar 1506 regnes derfor som Vatikanmuseenes fødselsdag; denne skulpturen var den første som slik ble stilt ut til offentlig skue der.

Laokoongruppen fikk stor oppmerksomhet da den ble funnet og inspirerte renessansekunstnere som Michelangelo og andre. Skulpturen likner stilmessig på skulpturgruppene fra Sperlonga og relieffrisen på Pergamonalteret.

Referanser
----------

1. ↑  Digital Sculpture Project: Laocoön, "Catalogue Entry: Laocoon Group"

Eksterne lenker
---------------

* (en) Laocoon group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** NKC
 |
Symbolsk framstilling av riksstendene. Kopperstikk 1606.
**Riksstender** (fra tysk *Reichsstände*) var representantene i Det tysk-romerske rikes Riksdag før 1806. Riksstendene var direkte underlagt riket, og ikke som andre innbyggere underlagt en landsfyrste.

De riksumiddelbare stendene som hadde sete i Riksdagen omfattet riksfyrstene, riksgrevene, riksprelatene og riksbyene. Riksbyene fikk status som riksstand senere enn de andre, rundt 1500, og ble først med freden i Westfalen i 1648 fullt ut jevnbyrdige med de andre riksstendene.

Riksdagen var delt opp i tre «kollegier», riksbyene i et eget kollegium, kurfyrstene i kurfyrstkollegiet og de verdslige og kirkelige fyrstene i riksfyrsterådet. Oppgavene til riksstendene, ut over å delta i Riksdagen, var å kreve inn skatter og utstyre tropper for Riket.

Referanser
----------

1. ↑  «rigsstænder», denstoredanske.dk

Litteratur
----------

* Carl Wilhelm von Lancizolle: *Uebersicht der deutschen Reichsstandschafts- und Territorialverhältnisse vor dem französischen Revolutionskriege, der seitdem eingetretenen Veränderungen und der gegenwärtigen Bestandteile des deutschen Bundes und der Bundesstaaten*. Dümmler, Berlin 1830 (scanning)
* Gerhard Oestreich, E. Holzer: *Übersicht über die Reichsstände*. I Herbert Grundmann (red.): *Handbuch der deutschen Geschichte, Band 2. Von der Reformation bis zum deutschen Absolutismus*. 9. opplag. Ernst Klett Verlag, Stuttgart 1973, s. 769–784, ISBN 3-8002-1013-4

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Johan Ernst Welhaven** (født 1775 i Bergen, død 10. mars 1828 i Bergen) var en avholdt prest ved St. Jørgens hospitals kirke i Bergen. Han gjorde en stor innsats for hospitalets spedalske. Han var dessuten far til Johan Sebastian Welhaven.

Avstamning
----------

Farfaren, Christopher Welhaven eller Welhaver (1725–83), var possementmaker fra Ribnitz ved hansabyen Rostock i dagens nordøstlige Tyskland. Hans sønn, Johan Andreas Welhaven (1748–1811), kom 17 år gammel til Bergen som læresvein («junge») på Hansabryggen. Etter seks år var han blitt «gesell». Med tiden ble han lærer ved den tyske fattigskolen opprettet i 1777 i tilknytning til Tyskerkirken i Bergen. Senere ble han også organist og klokker i nevnte kirke. Han giftet seg med Elisabeth Margrethe Woltmann (d. 1814), også hun fra Nordøst-Tyskland. Johan Andreas Welhaven ser ut til å ha vært en hardt arbeidende mann som foruten å tilegne seg det norske språket kostet høyere utdannelse for sine tre sønner, deriblant Johan Ernst Welhaven.

Livsløp
-------

Johan Ernst Welhaven ble ordinert til prest i 1801, og arbeidet hele sitt yrkesaktive liv ved St. Jørgens kirke, i første omgang som kapellan (1801–07), senere som sogneprest (1808–27). I 1806 giftet han seg med Else Margrethe Cammermeyer (1785–1853). Welhavens svigerfar, Johan Sebastian Cammermeyer (1730–1819), var en dansk kapellan i Korskirken i Bergen. Svigermoren, Maren født Heiberg (1742–1812), var også danskættet og dessuten tante (faster) til den danske dikteren Peter Andreas Heiberg (far til Johan Ludvig Heiberg).

I 1827/28 fikk Johan Ernst Welhaven prestestilling i Bergen domkirke, men døde like før han skulle tiltre.

Etterslekt
----------

Mange sentrale personer i norsk kultur og samfunnsliv er etterkommere av Johan Ernst Welhaven og Else Margrethe Cammermeyer. Mellom deres elleve barn kan nevnes de tre forfatterne Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven (f. 1807), Elisabeth Cathrine Welhaven (f. 1815) og Johan Ernst Welhaven d.y. (f. 1818). Gjennom datteren, Maren Welhaven gift med Michael Sars, ble de morforeldre til historikeren Ernst Sars og zologen Ossian Sars.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Johan Einar Unger** (født 4. september 1831 i Christiania, død 19. mai 1911) var en norsk prest og tidlig tilhenger av landsmålet.

Liv
---

Han var sønn av sogneprest i Kvinnherad Elias Børge Unger (1795–1854) og Karen Sophie Gaarder (1799–1884), og halvbrorsønn av filologen Carl Richard Unger.

Han studerte privat til *examen artium*, ble student i 1851 og *cand. theol.* i 1858. Etter noen år som privatlærer i Bergen ble han i 1864 utnevnt til personalkapellan i Vikøy (Vikør, dagens Kvam). I 1871 ble han residerende kapellan i Hamre (Hammer) og i 1878 sogneprest i Kvinnherad. Fra 1897 var han dessuten prost i Sunnhordland prosti.

Unger skrev artikler i *Illustreret Nyhedsblad*, *Ferdamannen*, *Svein Urædd* og *Luthersk Kirketidende*. Da han bodde i Bergen kom han med i Vestmannalaget og ble en forkjemper for landsmålet. Han kan ha vært den første presten som holdt preken på landsmål i kirken. Han skrev også forordet til Georg Griegs anonyme oversettelse til landsmål av Markusevangeliet («Evangelium etter Markus»). Sammen med Olav Lofthus drev han en periode en folkehøyskole i Vikøy. I 1911 ga han ut en bok med *Minne og dikt*.

Litteratur
----------

* «Unger, Johan Einar», i Halvorsen, J.B. (1908). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.
* «Unger, Johan Einar», i *Norsk allkunnebok*. Oslo: Fonna. 1964.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Evangelium etter Markus – originaltekst fra Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
Fjærballer laget av gåsefjær
Syntetisk fjærball
**Fjærball** blir brukt i sporten badminton. Den har en åpen kjegleform, og består av 16 overlappende gåsefjær som er stukket ned i en bit av avrundet kork. Korkdelen er dekket med et tynt lag av skinn eller plast. Det finnes også syntetiske fjærballer som er laget av plast istedenfor ekte fjær.

Navnet *fjærball* blir ofte forkortet til bare **fjær**, men man kan også si **badmintonball**, **flue, due** eller **høne**.

Forskjeller mellom ekte og syntetiske fjærballer
------------------------------------------------

Ekte fjærballer (laget av gåsefjær) er skjørere enn de syntetiske og blir derfor fortere utslitt. Ofte må disse byttes ut flere ganger i løpet av en kamp.

Spillegenskapene til ekte og syntetiske fjærballer er forskjellige. Syntetiske baller, eller *plastballer*, flyr saktere til å begynne med, men taper til gjengjeld mindre fart mot slutten av tiden den er i luften. Ekte fjærballer kan starte med en fart høyere enn 320 km/t, men farten går raskere ned.

Profesjonelle spillere foretrekker vanligvis ekte fjærballer, og i seriøse turneringer eller ligaer blir det nesten alltid brukt ekte fjærballer. Plastballer blir som regel brukt av rekreasjons- eller amatørspillere.

Spesifikasjoner
---------------

En fjærball skal veie mellom 4,74–5,50 gram. Den skal ha 16 fjær der lengden på disse er mellom 62–70 mm. Toppen av fjærene skal danne en sirkel med diameter 58–68 mm, mens korken skal ha en diameter på 25–28 mm.

Referanser
----------

1. ↑  Spilleregler og banemål for badminton Arkivert 14. oktober 2009 hos Wayback Machine. 27. september 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Pierre Beauchamp** (også kalt **Beauchamps**) (født 1631, død 1705) var en fransk danser, koreograf og ballettmester.

Han nedstammet fra en fransk familie av musikere og dansere og var grundig utdannet i begge disipliner.[] Beauchamps debuterte i 1650 og ble inspektør for kongens balletter som han opptrådte en rekke ganger sammen med.

Han ble utnevnt til direktør for det kongelige danseakademiet, og han koreograferte en rekke balletter inkludert operaer av Campra og Lully og komedieballetter av Moliére. P. Rameau tillegger ham oppfinnelsen av de fem klassiske posisjoner, men det er mer sannsynlig at han bare kodifiserte dem.[] Han utviklet sitt eget system for ballettnotasjon. Han trakk seg tilbake fra operaen ved Lullys død i 1687, men fortsatte med sitt forskningsarbeid.

Som danser var hans klasse og teknikk imponerende.[] Han sies å ha vært den første som kunne utføre «tours en l'air».[]

Referanser
----------

1. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Beauchamp,\_Pierre, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6gx6b8g, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** MusicBrainz **·** AllMusic
 |
**Strand** er en gate i London i England som knytter Trafalgar Square til Fleet Street og City of London. Gaten kalles ofte på folkemunne *The Strand*, men gateadressen er egentlig kun Strand. Den følger Themsens løp og slutter ved Temple Bar, som markerer grensen til City of London.

Navnet Strand stammer fra det gammelengelske ordet for elvebredd, som tilsvarer det norske ordet «strand». Før oppførelsen av Victoria Embankment løp Strand direkte inntil Themsen. Gatene Strand og Aldwych har vært bebodd siden saksiske tider, da strøket var et stort nybyggerområde, beliggende rett utenfor de romerske bymurene. Gjennom middelalderen fortsatte området å fungere som et bindeledd mellom det kommersielle sentrum i øst og det politiske sentrum i vest.

Det er to undergrunnsstasjoner på Strand: Charing Cross og Aldwych (nedlagt). Strand undergrunnsstasjon ble slått sammen med Charing Cross da Jubilee-linjen ble bygget.

Blant bygninger på Strand er Charing Cross stasjon, King's College London, Adelphi-teatret, tinghuset Royal Courts of Justice, kirker St. Clement Danes og St. Mary le Strand, Bush House, Somerset House og Australia House, Australias høykommisjon i Storbritannia.

Toponymi
--------

Navnet «Strand» er først dokumentert i 1002 som «strondway», senere i 1185 som «Stronde» og i 1220 som «La Stranda». Ordet er dannet fra angelsaksiske (gammelengelske) ordet "strand" som betyr, tilsvarende det norske ord strand, eller dagens engelske ord «shore», kystlinje, og refererte opprinnelige til den grunne elvebredden til den den gang langt bredere elven Themsen (før byggingen av Victoria Embankment. Navnet ble senere også benyttet for veien som gikk langs elven. Deler av dens lengde var kjent på 1200-tallet som «Densemanestret», eller «Danenes vei», noe som refererte til det danske eller danskættede samfunnet i området.

Referanser
----------

1. ↑   Pevsner, Nikolaus (1951): The Buildings of England, Penguin Books, s. 41
2. ↑  Stab (2008): «Strand» i: The London Encyclopaedia, ISBN 978-1-4050-4924-5, s. 882
3. 1 2  Mills, D. (2000): Oxford Dictionary of London Place Names. Oxford.

Litteratur
----------

* Knight, Charles red. (1842): «The Strand» i: *London*, bind 2, London: C. Knight & Co.
* Timbs, John (1867): «The Strand» i: *Curiosities of London* (2. utg.), London: J.C. Hotten, OCLC 12878129
* Fry, Herbert (1880): «The Strand» i: *London in 1880*, London: David Bogue (sett ovenfra)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Strand, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Strand, In Their Shoes», historieressurser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Teateret i Fjæreheia - fra utsiden
Friluftsscenen i Fjæreheia
**Fjæreheia** er et gammelt steinbrudd hvor den karakteristiske røde fjæregranitten ble brutt. Siden 1993 har Fjæreheia vært skueplass for både Ibsens dramatikk og moderne rockemusikaler. 

Agder teater kjøpte steinbruddet i 1995, og sommeren 1999 sto et nytt tribuneanlegg med 1000 sitteplasser ferdig. Steinbruddet er en utendørs scene med god akustikk, og ligger ca. 2 km fra Fjære kirke.

Siden åpningen i 1999 har det vært flere typer arrangementer i Fjæreheia. Alt fra musikaler som Jesus Christ Superstar til filmfremvisning av den gamle stumfilmen Terje Vigen og rockekonsert med blant andre A-ha, Vamp og Bjørn Eidsvåg.

Teateroppsetninger
------------------

* 1993 – Catilina
* 1994 – Catilina
* 1996 – Når vi døde vågner
* 1998 – Peer Gynt
* 1999 – Peer Gynt
* 2000 – Peer Gynt
* 2001 – Jesus Christ Superstar
* 2002 – Jesus Christ Superstar
* 2004 – Antigone
* 2005 – Emma
* 2006 – Brand
* 2008 – Hamlet
* 2009 – Blomster & Blod
* 2011 – Verdensballett
* 2013 – Carmen
* 2014 – PULS, a tribute to Pink Floyd
* 2015 – Skyfri Himmel
* 2016 - Nasareeren
* 2017 - Terje Vigen

Eksterne lenker
---------------

* Fjæreheia
* Agder Teater
* Steinbrudduka
**Johan Eberhard Colbjørnsen Nielsen** (født 13. desember 1827 på Stemsrud i Grue, død 17. mars 1916) var en norsk målmann.

Nielsen var sønn av en sorenskriver og ble student i 1845. Etter studier ved universitetet ble han *cand. jur.* i 1851, og arbeidet deretter i fire år som skriversfullmektig, før han ble kopist i Indredepartementet i 1855. Han ble fullmektig i departementet i 1864. I 1870 ble han politimester på Kongsberg, og i 1884 sorenskriver i Sand i Nedenes amt. Han ble i dette embetet til 1912, da han gikk av i en alder av 85 år.

Alt da Ivar Aasen la grunnlaget for landsmålet på 1850-tallet, ble Nielsen begeistret for målsaken. På 1860-tallet var han med i Døleringen, kretsen omkring A. O. Vinje, han var med på å utgi *Vort Land* fra 1867, og han deltok i grunnleggelsen av Det norske Samlaget i 1868, hvor han satt som styremedlem til 1870.

Ved siden av målsaken interesserte Nielsen seg for folkeminnesamling. Sammen med Ludvig M. Lindeman hadde han alt i 1863 utgitt en samling på *30 gamle norske Kjæmpevisemelodier*, og i 1868 fikk han utgitt *Segnir fraa Hallingdal* som en av Samlagets første bøker. Han interesserte seg også for språk, særlig gammelgresk, og utga i 1907 en oversettelse av et utvalg fra *Iliaden*.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johan Eberhard Colbjørnsen Nielsen, Norsk biografisk leksikon ID Johan\_Eberhard\_Nielsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Aure, Anton: «J. E. Nielsen». Ivar Aasen-tunet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Fjærbåndvikler** (*Philedone gerningana*) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 13-18 millimeter), brun vikler. Hannen har fjærformede antenner, og en oppstående kvast av brunoransje, hårlignende skjell bakerst på thorax. Forvingen er lys brun med markerte, rødbrune tverrstreker. Midt i vingen er det et bredt, rødbrunt, skrått tverrbånd som er mørkest ved innerkanten, og vingens ytterste del er rødbrun. Vingespissen er markert og rettvinklet. Bakvingen er grå med en smal, hvit stripe langs ytterkanten. Larven er grønnlig grå, med spredte, oppstående, hvite børster.

Levevis
-------

Arten kan finnes på mange ulike lokaliteter, hyppigst kanskje på litt høytliggende myrer. Larvene lever mellom sammenspundne balder og blomster av en rekke ulike planter, blant andre tiriltunge, kjemper og blåbær. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av juni til september, hannene om dagen og hunnene fra skumringen og utover natten.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over det meste av Europa og finnes også i det nordlige Asia.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Philedone gerningana* på UK Moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fjærbåndvikler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *fjærbåndvikler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *fjærbåndvikler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fjærbåndvikler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *fjærbåndvikler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Philedone gerningana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Philedone gerningana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Pierre Henri Canivet** (født 22. mai 1890 i Paris, død 25. januar 1982 i Garches) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix.

Canivet vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i curling bak Storbritannia og Sverige. Det var fire lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 28. januartil 31. januar 1924. De andre på laget var Georges André, Armand Bénédic og Henri Cournollet.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i curling Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Archives de Paris[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pierre Canivet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Canivet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Canivet – World Curling Federation Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Canivet – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Canivet – Tennis Archives Rediger på Wikidata
**Fjæremannshus** var en type sesongbolig for fiskere, små fiskebuer som ble benyttet av bønder og innlandsboende som overnattingssted i fiskesesongen.

Enkelte av fjæremannshusene kan tidfestes tilbake til Mellomalderen og forhistorisktid. I Øygarden vest for Bergen finner en enda rester og grunner av slike hus ved Breiviksundet, på Skogsøy og Herdlevær. Noen fjæremannshus var i bruk inntil 1900 års skiftet. Det var fjordbøndene fra de indre bygdene i Nordhordland som eide og brukte husa. Navnet Fjæremannshus kommer av det gammelnorske ordet "fjardhmadr" som tyder fjordmann, en person som har sitt hjemsted i en fjord. Fjæremennene kom fra bygder som Herdla, Radøy, Toska og andre steder i Nordhordland og kom ut til kysten for å delta i vinter- eller vårsildefisket.

Fjæremannshusene var små tømrede hus tekket med torv og never. Husa hadde to rom, et fremrom, "skot" der en hadde brensel tønner og salt, og et rom for klær og utstyr. I dette innerste rommet både sov, kokte mat og oppholdt man seg.
Det er ulike kjente teknikker som er benyttet i disse buene. En vanlig byggteknikk var såkalt grindverksbygg.

Se også
-------

* Rorbu
* Fiskebu

Kilder
------

* Kulturhistorisk vegbok for Hordaland 1993
**Kristine «Kris» Laache Torne** (født 1867, død 1946) var en norsk maler og tekstilkunstner fra Steinkjer.

Kris Torne var datter av Trondhjemsbispen Nils Jacob Laache.

Hun var med på Vågåsommeren 1894, sammen med malerne Kristen Holbø, Halfdan Egedius, Lars Jorde, Thorvald Erichsen, Alfred Hauge, Oluf Wold-Torne, Johanna Bugge, Ragnhild Hvalstad og Alice Pihl.

Høsten 1894 opprettet hun sammen med flere av kunstnerne fra Vågåsommeren *Den dekorative forening* i Kristiania. Året etter vendte hun tilbake til Vågå, og sommeren 1897 oppholdt hun seg i Kviteseid, da hun nettopp var blitt gift med maleren Oluf Wold-Torne. 

Kris i 1915, malt av Oluf
I 1890-årene var Laache elev hos Eilif Peterssen og Harriet Backer, og i 1893 hadde hun et studieopphold i Paris, og 1895–96 var hun en periode i Italia. Disse stedene besøkte hun også ved flere senere anledninger. 1899-1900 var hun elev av Jens F. Willumsen i København.
I 1893 ble hun tildelt et stipend på kr. 400 fra Johan Finnes Legat, og året etter fikk hun et tilsvarende stipend fra Sindings Legat. År 1900 var hun representert på verdensutstillingen i Paris med et portrett av en ung pike, som ble belønnet med en pris. Hun debuterte på Høstutstillingen i 1895, og var med der ytterligere fem ganger det neste tiåret. I 1925 hadde hun en separatutstilling i Kunstnerforbundet, der hun viste tekstilarbeider og eldre malerier.

Hennes kunstneriske arbeider omfatter blant annet portretter, figurbilder og landskaper. Etter noen års virke viet hun seg helt og holdent til tekstilkunsten, og arbeidet blant annet med å reprodusere ektemannens utkast i broderier og tepper.

Kris Torne døde i Firenze.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 22. november 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 191df925-0803-4dd8-ba5d-9b7478b13f9d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Kris Torne». Kunnskapsforlaget – Norsk kunstnerleksikon. 1982–1986. Besøkt 21. november 2017. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)
5. ↑   Anne Wichstrøm (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv : kvinnelige malere i Norge før 1900*. Oslo: Gyldendal.
6. ↑   «Johan Finnes Legat». Dagbladet. 27. oktober 1893. Besøkt 21. november 2017.
7. ↑  «Sindings Legat». Dagbladet. 26. oktober 1894. Besøkt 21. november 2017.
8. ↑  *Liste over norske udstillere ved Verdensudstillingen i Paris 1900*. Kristiania. 1900.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Krisepsykiatri** er hjelp til enkeltindivider til å håndtere en krise samt støtte og hjelp i livssituasjonen i forbindelse med dette.

Krise i denne sammenheng betyr ikke traume eller erfaring fra en dramatisk hendelse, men enkeltindividets reaksjon på sin livssituasjon. Hendelsen som utløser en livskrise kan være alt mulig.

Moderne krisepsykiatri som vitenskap kjenner vi tilbake til første og andre verdenskrig.

Krisepsykiatri er en relativt kortvarig behandling på mindre enn noen uker. Behandlingen har som formål å minimere belastningen fra hendelsen, tilby emosjonell støtte og bedre individets mestringsstategi. Behandlingen ligner noe på psykoterapi, men den er langt mer fokusert på en hendelse.

Kartlegning
-----------

Første element i krisepsykiatrisk behandling er å kartlegge klientens livssituasjon. Terapeuten lytter og deltar aktivt emosjonelt støttende for å definere problemet og vise klienten at hun kan få hjelp.

Støtteterapi
------------

Samvær med medmennesker som yter hjelp og støtte kan i mange tilfelle være nok for klienter til å komme over en krise. Ofte knyter klienten et avhengighetsforhold til terapeuten, men formålet med terapien er at denne situasjonen skal være kortvarig og at klienten relativt raskt skal tilbake til sin vanlige livssituasjon.

Litteratur
----------

* Hill, J.R.: *Predicting suicide*. Psychiatric Services 1985, 46, 223-225.
* Parad, H.J. & Parad, L.G.: *Crisis Intervention: Book 2*. Ontario, Canada: Manticore Publishers 1999.
* Wiger, D.E. & Harowski, K.J.: *Essentials of Crisis Counseling and Intervention*. Hoboken, New Jersey: John Wiley & Sons 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |