recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Det tidligere Sincere-varehuset i Shanghai
En Sincere-forretning i Central, Hongkong, ca 1941.
Sincere-varehus i Connaught Road, Central, Hongkong, 2007.
**Sincere Department Store** (kinesisk: 先施百貨) er en varehuskjede basert i Hongkong i Folkerepublikken Kina. Før 1949 var selskapets største forretning på Nanking Road i Shanghai. Sammen med Wing On, Sun Sun (新新公司 1926-1951) og Da Sun 大新公司 var det et av «de fire store varehus» i Shanghai.

Historie
--------

Forretningen ble grunnlagt av Ma Ying Piu i Hongkong i 1900 etter at han var hjemvendt fra Australia. Ma hadde sett slike varehus i Sydney.

Før 1949 drev Sincere varehus i Shanghai, Nanning og Guangzhou. Men alle disse ble nasjonalisert av kommunistene.

Referanser
----------

1. ↑  Shanghai Municipal Archives (2010) *Forerunners of modern Chinese department stores – collected archival materials of the four great department stores of Shanghai* (《近代中国百货业的先驱——上海四大百货公司档案史料汇编》) Shanghai Bookstore Press, Shanghai
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. desember 2013. Besøkt 25. mai 2012.
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. august 2011. Besøkt 30. august 2011.
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sincere Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Serbias flagg |
| VM i turn |
| Bronse | VM 1911 i Luxembourg |  Skranke |
| Konkurrerte for Jugoslavias flagg Jugoslavia |
| VM i turn |
| Sølv | VM 1922 i Ljubljana |  Lagkonkurranse |
| Sølv | VM 1922 i Ljubljana |  Skranke |
| Sølv | VM 1926 i Lyon |  Lagkonkurranse |

**Stane Vidmar** (født 29. november 1891 i Ljubljana, død 28. juli 1957 i Ljubljana) var en jugoslavisk turner.

Han deltok i fire VM i turn for Jugoslavia. Hans første VM var i Luxembourg i 1911, her fikk han én medalje; bronse i skranke. 

Hans neste VM var i 1913, i Paris. Der fikk han ingen medaljer, men fikk en femteplass i den individuelle mangekampen. Neste VM ble ikke arrangert før i 1922, i Ljubljana. Her deltok han på det jugoslaviske laget som fikk sølv i lagkonkurransen, bak Tsjekkoslovakia. I tillegg vant han sølv i skranke, bak landsmannen Leon Štukelj. Hele fem utøvere kom på delt femteplass i skranke. Igjen fikk han femteplass i den individuelle mangekampen. 

I neste VM, i Lyon i Frankrike i 1926, ble det på nytt sølv i lagkonkurransen, også denne gang bak Tsjekkoslovakia. Vidmar vant ingen apparatmedaljer denne gangen.

Referanser
----------

1. 1 2   Slovenska biografija ID 786039, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
**Stangaland** (Kopervik Herred) er en av de største bydelene i Kopervik i Rogaland fylke, men var tidligere en selvstendig kommune. Opprinnelig (fra 1837) var Stangaland del av Avaldsnes formannskapsdistrikt.[]

1. januar 1909 ble Stangeland skilt ut som egen kommune med 1001 innbyggere med navnet Kopervik Herred. I 1917 ble navnet endret til Stangaland, da det var problematisk å skille mellom Kopervik Herred og Kopervik bykommune. Før sammenslåingen av Karmøy-kommunene i 1965 var det snakk om en sammenslåing av Kopervik bykommune og Stangaland. Dette ble ikke noe av, siden regjeringen startet de omfattende sammenslåingene av kommuner på 1960-tallet.[]

1. januar 1965 ble Stangaland sammen med Avaldsnes, Kopervik, Skudenes, Skudeneshavn, Torvastad og Åkra kommuner slått sammen til den nye Karmøy kommune. Stangaland hadde ved sammenslåingen 2 678 innbyggere. I tiden etter kommunesammenslåingen har Kopervik-området ekspandert og Stangeland har blitt en helt integrert del av Kopervik by og er som tidligere nevnt en av de største delene av Kopervik.[]

Eksterne lenker
---------------

Stangaland kommune på arkivportalen.no[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Julie Indstad Hole** (født 3. oktober 1995) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun er i perioden 2019-2023 kommunalråd i Trondheim kommune og har siden 2018 vært sentralstyremedlem i AUF. Indstad Hole ble første gang innvalgt i Trondheim bystyre ved kommunestyre- og fylkestingsvalget i 2015.

Bakgrunn
--------

Indstad Hole er oppvokst på Strindheim i Trondheim, og gikk 4 årig toppidrett med håndball på Heimdal videregående skole. Etter videregående begynte hun som student innen samfunnsøkonomi ved NTNU i Trondheim. Indstad Hole har ved siden av sin politiske karriere vært en aktiv håndballspiller, og spiller til daglig keeper for Strindheim IL damelag i 2. divisjon.

Indstad Hole var ved valget i 2019 Trondheim Arbeiderpartis 3. kandidat, og ble med 1267 personstemmer innvalgt som partiets nummer 2 etter ordfører Rita Ottervik. Indstad Hole ble ved AUFs landsmøte i 2018 innvalgt i organisasjonens sentralstyre. Hun ble gjenvalgt ved AUFs landsmøte i 2020. Hun har tidligere vært leder av AUF i Trondheim (2014-2016), AUF i Sør-Trøndelag (2016-2017) og var leder av AUF i Trøndelag (2017-2019). Etter valgseieren i 2019 ble Indstad Hole utnevnt som kommunalråd, og sitter i tillegg som medlem i kultur-, idretts og friluftskomiteen i Trondheim bystyre.

Som ungdomspolitiker og folkevalgt har Hole særlig utmerket seg i spørsmål om asyl, klima- og fordelingspolitikk. Hole var blant initiativtakerne til fakkeltoget til forsvar for Abbasi-familien i Trondheim i november 2017, og har ved flere anledninger vært en høylytt kritiker av Arbeiderpartiets linje i asylspørsmål.

Referanser
----------

1. ↑  «Medlemmer av formannsskapet i Trondheim kommune».
2. ↑  «Krigeren». *Adresseavisen*. 11.11.2020.
3. ↑  «Kandidatkåring Trondheim Kommune 2019» (PDF).
4. ↑  «18-åring fra Stjørdal valgt til ny leder i AUF». *Stjørdalens Blad*. 17. februar 2019.
5. 1 2  «Gikk i demonstrasjonstog». *Adresseavisen*. 20.11.2017.
6. ↑  «Varsler oljekrig i Arbeiderpartiet». *Adresseavisen*. 24.09.2019.
7. ↑  «Ap-trønderne kan si fullt ja til oljevern i nord». *Trønder-Avisa*. 06.04.2018. Arkivert fra originalen 10. april 2018. Besøkt 18. desember 2019.
8. 1 2  «Nå står kampen om AUFs sjel». *Adresseavisen*. 05.04.2018.
**Julie Halard-Decugis** (født 10. september 1970) er en tidligere profesjonell fransk tennisspiller. 

Halards vant en Grand Slam-turnering i løpet av sin tenniskarriere. I 2000 vant hun doubleturneringen for damer i US Open sammen med Ai Sugiyama fra Japan. I finalen, på Halards 30-årsdag, beseiret de doubleparet Cara Black fra Zimbabwe og Elena Likhovtseva fra Russland med 6-0, 1-6, 6-1. Halard og Sugiyama kom også til finalen i damedoublen i Wimbledon, de tapte til søskenparet Serena og Venus Williams med 3-6, 2-6. De var i semi-finale i French Open i 2000

Halard-Decugis spilte også på Frankrikes Federation Cup-lag 1990–2000 og hun deltok i OL 1992 og OL 2000.

Grand Slam-tittler
------------------

* US Open USAs flagg:
	+ Double damer 2000 – (sammen med Ai Sugiyama)

Referanser
----------

1. ↑   Women's Tennis Associations nettsider[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julie Halard-Decugis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Julie Halard-Decugis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Julie Halard-Decugis – WTA Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Julie Halard-Decugis – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Julie Halard-Decugis – FedCup Rediger på Wikidata
**Newtown St. Boswells** er en by (*town*) i Scottish Borders, Skottland. Den er administrasjonsenter for regionen. Byen ligger mellom de større bosetningene St. Boswells i sørøst og Melrose i nordvest. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 1 279 innbyggere, beregnet til 1 350 for 2014.

Historie
--------

Selv om den heter Newtown («nybyen») er byen en eldre bosetning; etablert allerede på 1500-tallet. Den har tidligere kjent som Newtoune, Newtown of Eildon, Neuton og Newtown of Dryburgh. Tillegget har hovedsakelig vært for å adskille den fra St. Boswells.

Historisk har Newtown St Boswells var et sentrum for å male korn, og hadde flere vannmøller ved dens elver. Etter av jernbanen kom dit ble den også et regionalt kommunikasjonsenter og eksportør av levende storfe. Etter at stasjonen ble nedlagt i 1996 har betydningen av dette minsket kraftig.

Fra 1975 og fram til 1996 fungerte byen som adminstrasjonssenter myndighetene Borders Regional Council. Siden reformen av lokalstyre i Skottland, har byen vært sentrum for administrasjonen av regionen og hovedkvarteret for kommunen ligger i byen.

Referanser
----------

1. ↑  «Newtown St Boswells (Scottish Borders)», City Population
2. ↑  «Newtown St Boswells: Overview», *Scottish Places*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Newtown St Boswells – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Newtown St Boswells, St Boswells Station and Granary, *RCAHMS/Canmore*
* Newtown St Boswells, Gazetteer for Scotland
* Regeneration of Newtown St Boswells, *Scottish Borders Council*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Peter Flora** (født 1944) er en tysk politisk sosiolog. Han innehar lærestolen i sosiologi ved Universitetet i Mannheim og er grunnlegger av Mannheimer Zentrum für Europäische Sozialforschung (MZES).

Flora har særlig arbeidet med sammenliknende politikk og historisk sosiologi, innen et felt som spenner fra sosialpolitikk og velferdsstat til makrohistorisk samfunnsforskning. Han er kjent for å gjøre Stein Rokkans arbeider kjent for nye generasjoner av det internasjonale samfunnsvitenskapelige samfunn. Sammen med Derek Urwin og Stein Kuhnle utga han i 1999 en samlet framstilling av Rokkans sentrale teorier og modeller på engelsk, *State formation, nation-building, and mass politics in Europe: the theory of Stein Rokkan*. I boken *Staat, Nation und Demokratie in Europa: Die Theorie Stein Rokkans* (2000) formidler Flora Rokkan til et tysk publikum og i *Stato, nazione e democrazia in Europa* (2002) til det italienske. Hans oversiktsartikkel om Rokkans teorier er også kommet på norsk som "Stein Rokkans makro-modell for politisk utvikling i Europa: et rekonstruksjonsforsøk" (1992). 

Flora har videre ytt en viktig innsats i utarbeidelsen av datahåndbøker for Europas politiske utvikling. 
Den første store slike, der Flora medvirket sammen med andre sentrale statsvitere, var *State, economy, and society in Western Europe, 1815-1975: a data handbook in two volumes*, som kom med to bind, *The growth of mass democracies and welfare states* i 1983 og *The growth of industrial societies and capitalist economies* i 1987. En nyere sentral serie er her den som Flora har vært redaktør for sammen med Franz Kraus og Franz Rothenbacher, nemlig *The Societies of Europe: a series of historical data handbooks on the development of Europe from the nineteenth to the end of the twentieth century*. Serien har i sine bind dekket *Trade Unions in Western Europe since 1945* (2000), *Elections in Western Europe since 1815: electoral results by constituencies* (2000), *The European population, 1850-1945* (2002), *The European population since 1945* (2005), *European regions: the territorial structure of Europe since 1870* (2005). Peter Flora var videre redaktør for *Growth to limits: the Western European welfare states since World War II* (1986), et verk som har vært innflytelsesrikt. 

I 1983 holdt Peter Flora Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Guðmundur Jónsson** (født 11. desember 1953 på Island) er en islandsk arkitekt bosatt i Norge.

Jónsson ble utdannet ved AHO, Arkitekthøyskolen i Oslo (1975–1981) og ILAUD (International Laboratory of Architecture and Urban Design) i Italia høsten 1979. Han praktiserte ved Lund & Slatto og Eliassen og Lamertz-Nilssen i Oslo fra 1981 til 1987 og etablerte Gudmundur Jonsson Arkitektkontor samme år. Han tegnet blant annet Norveg Kyst og kultursenter i Rørvik, Hardangervidda Nasjonalparksenter, Norsk Fjordsenter i Geiranger, Søsterskipet i Rørvik og biblioteket i Akureyri på Island.

Han har utført arkitektarbeidene for utstillingen «Henrik Ibsen – tvert imot / Henrik Ibsen – tvert imot», inngangsparti og resepsjon på Ibsenmuseet i Oslo og for den norgeshistoriske utstillingen «Langsomt ble landet vårt eget» på Maihaugen i Lillehammer.

Prisbelønning
-------------

Guðmundur Jónsson ble nominert til den europeiske arkitektprisen Mies Van der Rohe prisen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

  

Portal: Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ULAN
 |
Punchforside fra 1867
***Punch*** eller ***The London Charivari*** var et britisk, illustrert vittighetsblad. *Punch* ble grunnlagt allerede i 1841 av Henry Mayhew, Mark Lemon og Ebenezer Landells. Ukebladet hadde det franske, satiriske tidsskriftet *Le Charivari* som forbilde, og hadde som tittelfigur den anarkistiske hånddukken Mr. Punch med sin slagkraftige slapstick eller slåpinne. Ukebladet hadde størst opplag på 1840-årene, men spilte en betydelig rolle i britisk kulturliv i flere år. Punch ble imidlertid lagt ned på grunn av sviktende interesse i 1992. 

I 1996 gjorde finansmannen Mohamad al-Fayed et forsøk på å vekke bladet til live igjen, men omleggingen til moderne storbymagasin i stil med *The New Yorker* mislyktes, og det gikk på nytt inn i 2002.

Bidragsytere
------------

Flere av Storbritannias beste tegnere var tilknyttet Punch gjennom bladets lange historie. Lista under viser et utvalg av forfattere og illustratører som har bidratt med tekster og tegninger.

* John Betjeman
* A.P. Herbert
* A.A. Milne
* Anthony Powell
* W.C. Sellar
* R.J. Yeatman
* William Makepeace Thackeray
* Artemus Ward
* P.G. Wodehouse
* John Tenniel
* Gilbert Abbott A'Beckett
* Arthur William A'Beckett

Eksterne lenker
---------------

* (en) Punch, or the London Charivari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISSN **·** ISSN
 |
Pumpestasjon for kloakk.
En pumpestasjon er en teknisk innretning i et rørsystem for å transportere drikkevann, industrivann, overvann eller spillvann rundt i samfunnet.

I Norge har man mange **pumpestasjoner** for å frakte drikkevann fra vannkilden til forbruker, og for å frakte spillvann tilbake til kloakkrenseanlegg, eller overvann til utløpssted. Det er som oftest kommunene som har slike anlegg, eller større private vann og kloakkrenseanlegg. 

En **pumpestasjon** er et lite bygg eller kummer som er plassert på strategiske plasser rundt i Norge. Inne i hver stasjon er det en lagringstank eller basseng. Vannet kommer rennende med selvfall ned i lagringsplassen, for deretter å bli pumpet videre for å oppnå trykk i drikkevannet, eller for å få spillvann eller overvann over en høyde i terrenget.

I perioden 1960–1990 var de fleste pumpestasjoner som vist på bildet, små bygg på 2,5 ganger 2,5 meter, og rødmalt. I nyere tid finnes det pumpestasjoner som passer inn i omgivelsene, både i laftet tømmer, stål og som små kunstverk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Puma** (etablert i 2005) er et norsk improvisasjonsensemble basert i Trondheim, med musikalske referanser hentet fra rock, støy, elektronika og jazz. Puma består av Stian Westerhus på gitar, Gard Nilssen på trommer, og Øystein Moen på synthesizere. Musikken beskrives som energisk og intens. Puma har spilt en rekke konserter i ut- og innland siden starten, og har blitt holdt fram som et av de største talentene innenfor ny norsk improvisasjonsmusikk.

Den 19. mars 2007 gav Puma ut platen *Isolationism* på Bolage Records. Platen ble spilt inn i Audiopol lydstudio i Skien hos Audun Kleive i juni 2006. Allerede to måneder etter at den ble utgitt, bestemte Norsk kulturråd seg for å kjøpe inn, og videredistribuere utgivelsen for å øke tilgjengeligheten av platen.

I 2007 innledet Puma et samarbeid med lydkunstneren Lasse Marhaug, i forbindelse med feiringen av Griegjubileet 07.

Utmerkelser
-----------

* Puma ble i 2006 tildelt prisen som «Årets unge jazzmusikere» av Rikskonsertene og Norsk Jazzforum.
* Finalist i «Young Nordic Jazz Comets» i 2006, som ble avholdt i Reykjavík på Island

Diskografi
----------

* *Isolationism* – (2007, *Bolage Records*)
* *Discotheque Bitpunching* – (2008, *Bolage Records*)
* *Fist Full of Knuckles* – (2009, *Knuckleman Records*) , with Lasse Marhaug
* *Half Nelson Courtship* – (2010, *Rune Grammofon*)

Referanser
----------

1. ↑  «puma-music.com». Arkivert fra originalen 15. oktober 2013. Besøkt 18. april 2019.
2. ↑  «kulturrad.no». Arkivert fra originalen 26. september 2007. Besøkt 7. september 2007.
3. ↑  lassemarhaug.no
4. ↑  grieg07.no
5. ↑  jazz.is

Portal: Jazz
Flyfoto av Sørfjorden vinterstid sett fra øst  Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Sørfjorden** er en fjordarm av Ranfjorden i Hemnes kommune i Nordland. Fjorden er 12 kilometer lang. Den har innløp mellom Hattneset i sør og Skarpsundet i nord, og den går først mot øst, deretter sørøst, til Bjerka i bunnen av fjorden.

De ytre delene av fjorden ligger sør for Hemneshalvøya. Tettstedet Finneidfjord ligger på eidet som knytter halvøya til fastlandet. Eidet er rundt 600 meter bredt og på den andre siden ligger bunnen av Finneidfjorden, en annen av Ranfjordens fjordarmer. Sør for Finneidfjord går det nesten 1,5 km lange og smale neset Røssåauren ut i fjorden fra vestsida. 

Bjerka ligger på østsiden helt innerst i fjorden, ved munningen av elva Bjerka. På andre siden av fjorden fra Bjerka munner den betydelig større elva Røssåga ut. 

E6 går langs østsiden av fjorden mellom Bjerka og Finneidfjord. Nordlandsbanen går langs hele sørsiden av fjorden, og følger E6 opp langs østsiden. 

Med jevne mellomrom går det små og store undervannsskred i denne fjorden. 20. juni 1996 gikk det et stort strandsoneskred, som krevde fire menneskeliv.

Referanser
----------

1. ↑  Sørfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Markus Thonhaugen (20. juni 2016). «– Åpent sår i 20 år». NRK. Besøkt 15. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Utsikt utover Sørfjorden mot Stjørnfjorden Foto: Tommy Gildseth 
**Sørfjorden** er en fjordarm av Stjørnfjorden i Indre Fosen kommune i Trøndelag. Fjorden er 6 kilometer lang, og har innløp mellom Holsundet i nordvest og Tøndervik i sørøst. Råkvåghalvøya strekker seg sørvestover i de indre delene av Stjørnfjorden og deler den i to, Sørfjorden i sør og Nordfjorden på motsatt side.

Bosetningene Husbysjøen og Mælan ligger ved de indre delene av den nordøstliggående fjorden, og utgjør sammen med andre bosetninger det noe større tettstedet og tidligere kommunesenteret i Stjørna kommune, Sørfjorden, hvis poststed fortsatt er Husbysjøen på grunn av at det tidligere postkontoret hadde sin beliggenhet i denne delen av tettstedet.

Fv 718 går langs sørsiden av fjorden, mens Fv 133 går langs nordsiden i den indre delen av fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Sørfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Parti fra Sørfjorden i «Norge fremstillet i billeder» 1848 av Chr. Tønsberg.
Sørfjorden i Hardanger i november 2019. Eitrheimsneset nederst i bildekanten og Tyssedal nede til høyre i bildet. (*Foto: Joar Øygard*)
**Sørfjorden** er en 38 kilometer lang sidefjord til Hardangerfjorden i Hardanger i Vestland. Den strekker seg fra der Utnefjorden deler seg i Sørfjorden og Eidfjorden og sørover til Odda. Fjorden har innløp mellom Trones i nordvest, rett sør for Utne, og Kyrkjenes i sørøst, like nord for Kinsarvik. Ved innløpet stikker Kinsarvikbukten sørover til Kinsarvik og herfra går det ferje nordover til Utne og Kvanndal i Granvin lenger nord.

Fjorden er 38 km lang og relativt smal. Innenfor Lindenes/Eitrheim er fjorden mindre enn 50 meter dyp. Ved Tyssedal går den ned til 200 meter og mellom Digranes og Børve er den jevnt dyp med 385 meter på det meste. Ved Kinsarvik faller bunnen bratt ned til hovedfjordens bunn og danner en hengende dal under vann.

Langs fjorden finner en på vestsida fra nord til sør Grimo, Jåstad, Aga og Agatunet, Syreflot, Vikebygd med Bleie og Nå, Eitrheim og Tokheim. Mellom Eitrheim og Tokheim ligger industriområdet til Boliden Odda AS. På østsiden av fjorden ligger Kinsarvik, Lofthus, Ullensvang, Hovland og Tyssedal. Sørfjorden er kjent for fruktblomstringen i mai. Bygdene rundt fjorden leverer frukt til hele landet.

Indre del av Sørfjorden er også kjent som en av de mulig lokasjonene som er brukt i bildet "Brudeferd i Hardanger".

Miljøproblemer
--------------

Som følge av prosessindustrien i Odda, og spesielt utslipp fra Boliden Odda AS, har Sørfjorden tidligere blitt regnet som en av verdens mest forurensede fjorder. På begynnelsen av 1990 tallet ble en rekke tiltak gjort, og vannkvaliteten i fjorden har gradvis fått en bedret vannkvalitet. Det er likevel fortsatt gjeldende kostholdsråd for fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Sørfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Skei, Jens (2004). *Overvåking av miljøforholdene i Sørfjorden: metaller i vannmassene i 2003 = Monitoring of environmental quality in the Sørfjord : metals in the water masses in 2003*. Oslo: Norsk institutt for vannforskning. ISBN 8257745057.
3. ↑  Holtedahl, H. (1967). Notes on the formation of fjords and fjord-valleys. *Geografiska Annaler. Series A. Physical Geography,* 49(2/4): 188-203.
4. ↑  Sæter, Kjetil. «Rekordbot for kvikksølvutslipp». *Aftenposten*. Besøkt 3. november 2019.
5. ↑  «Sørfjorden i sterk bedring». *www.hardanger-folkeblad.no* **(norsk)**. 20. november 2005. Besøkt 3. november 2019.
6. ↑  Mattilsynet (31. mai 2017). «Åtvarar mot djupvassfisk og skjel i Sørfjorden/Hardangerfjorden». *www.matportalen.no* **(norsk)**. Besøkt 3. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sørfolda** (lulesamisk: *Oarjje-Fuolldá*) er en fjordarm av Folda i Nordland. Den ligger nesten i sin helhet i Sørfold, med en nordvestlig del i Bodø og et lite område helt i nordøst (0,4 km²) i Steigen kommuner. Fjorden strekker seg 38,5 kilometer i sørøstlig retning fra innløpet ved mellom Mulneset i nordøst og Kantsteinvika i sørvest til Langstranda ved Straumen. Videre går den to kilometer i sørlig retning til bunnen av Sørfoldbukta hvor Straumvatnet har sitt utløp. Sundet mellom fastlandet og Prestmåsøya, som ligger i innløpet, kalles Revsfjorden.

Det går syv fjordarmer av Sørfolda. Fra nordøst ligger Sagfjorden (nesten 11 kilometers lengde), pollen Hopen (2,3 km), Leirfjorden (19 km), Aspfjorden (3,5 km) og Tørrfjorden (4 km). På østsiden går Nevelsfjorden i Bodø (12 km) og Sjunkfjorden (11 km) av. Det går også videre forgreininger fra flere av fjordarmene. 

Den ytre halvdelen av Sørfolda har en sparsom bosetning og få veiforbindelser. På vestsiden går fylkesvei 571 fra Tårnvika, nord for Nevelsfjorden, til Kjerringøy. Området sørover fra Nevelsfjorden til Røsvik er uten fast bosetning eller veiforbindelser, og store deler av kystlinjen er vernet som Sjunkhatten nasjonalpark. Sammenhengende gårdsbebyggelse fra Røsvik, langs fylkesvei 826, til Straumen. Smelteverket Elkem Salten ligger på industriområdet Valljord like nord for Straumen. 

Fra Straumen følger europavei 6 deler av fjorden nordover langs østsiden frem til Leirfjordens munning. Spredt gårds- og grendebebyggelse. Fylkesvei 612 går langs nordsiden av Leirfjorden til Styrkesnesgrendene som er den nordligste bosetningen på østsiden. Mellom Hopen og Skjoldvika ligger det fraflyttede kirkestedet Rørstad som har anløp av hurtigbåt ved behov. 

Fra 1941 til 1966 gikk det ferge fra Røsvik til Bonåsjøen ved Leirfjorden, og fra 1964 til 1991 fra Røsvik til Nordfold i Steigen.

Røsvik

Se også
-------

* Nordfolda
* Rørstad kirke
* Sjunkhatten nasjonalpark

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Målt midtfjords fra Prestmåsøya til bunnen av Sørfoldbukta ved hjelp av Statens kartverks Norgeskart.no

Referanser
----------

1. ↑  Sørfolda på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Brattfjord.net: Rutetider for hurtigbåten på Nord- og Sørfolda.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Odd Haakensveen** (født 31. desember 1936 i Veldre, død 15. mars 2007 i Hamar) var grafiker og førsteamanuensis i kunst og håndverksfag.

Haakensveen var utdannet fra Elverum lærerskole (1962), ved Statens gymnastikkskole og ved Statens sløyd- og tegnelærerskole på Notodden (1964). Som billedkunstner var han autodidakt. Han arbeidet som lærer ved lærerskolene i Notodden, Elverum og Hamar, det meste av tiden på Hamar. 

Han debuterte på Høstutstillingen i 1976 og med separatutstilling i Lillehammer bys malerisamling i 1977. Haakensveen ble etterhvert en meget folkekjær billedkunstner for sine fargetresnitt, ofte med motiv fra østnorske natur og kulturlandskap. Han har illustrert Bokklubbens utgave av *Ulvehiet* av Oskar Braaten (1976), og laget flere bokomslag.

Haakensveen har arbeidet med sambygdingen Johan Nordhagens kunst. Han skrev i 1988 biografien *Johan Nordhagen, grafikerens liv og kunst* og bidro til at det i 2006 ble reist en byste av Nordhagen ved Veldre kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Odd\_Haakensveen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 42503363-5b98-4538-88fc-3b98c8c76012, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* kunstpaanet.com salgsutstilling
* nettgalleri.no salgsutstilling
* kik.no cv
* Haakensveen Til minne om far

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Landsleder i Nasjonal Samlings faggruppeorganisasjon (NSFO) Odd Fossum (1905–1958, i midten) sammen med konstituert statsråd Gulbrand Lunde (til venstre i bildet) under et «tillitsmannskursus» i Oslo sommeren 1941. Begge bærer NS' «solørn» på jakkeslaget. Under møtet talte Lunde blant annet om «arbeidernes stilling i den nye stat», «arbeidsløshetsproblemet» og «faggruppenes oppgaver». Foto: NTBs krigsarkiv, Riksarkivet 
**Odd Jahrmann Fossum** (født 15. desember 1905, død 23. juli 1958) var en norsk fagforeningsmann. Han var kommissarisk leder for den delen av LO som ble kontrollert av Nasjonal Samling (NS) under andre verdenskrig. Han ble avsatt i mars 1945 på grunn av alkoholproblemer. Han ble erstattet av Kåre Rein.

Fossum kom opprinnelig fra det venstreorienterte Hedmark-miljøet innen NS, og hadde meldt seg ut av partiet i 1936 da dette miljøet ble utmanøvrert av mer kapitalvennlige krefter. Han meldte seg ikke inn igjen før i september 1940. Her tilhørte han det arbeidervennlige og til dels erklært sosialistiske miljøet rundt Birger Meidell og Odd Melsom, og i rettsoppgjøret etter krigen ble Fossum beskrevet som en som hadde «en ærlig interesse for arbeidernes ve og vel». I 1949 ble han idømt 7 års tvangsarbeid.

Referanser
----------

1. 1 2   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no, oppført som Odd J Fossum[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Odd Jarmann Fossum, (15.desember 1905 - 23.juli 1958).»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Folketellingen i Norge i 1910[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Aftenposten – Odd Fossum fikk 7 års tvangsarbeid (11. januar 1949, s. 5)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Odd Gisholt** (født 1946) er en norsk økonom.

Han er utdannet lic.oec. (tilsvarende siviløkonom) og dr.oecon i markedsføring fra Universität St. Gallen i Sveits, og han var noen år forskningssjef ved universitetets institutt for markedsføring og handel.

Han har hatt ledende stillinger, som direktør eller professor, ved Handelsakademiet i Oslo, handelshøyskolen (HHL) ved Universität Leipzig, Norges Varehandelshøyskole, Northern Institute of Technology Management (NIT) ved Technische Universität Hamburg-Harburg, International Business School of Service Management i Hamburg og Handelshøyskolen BI. Han har også vært direktør i Norges Markedsføringsforbund.

Gisholt var medlem av Asker kommunestyre fra 1980 til 1983 og formann i skolestyret fra 1981 til 1983. Han representerte Høyre.

Gisholt var generalsekretær i stiftelsen Libertas og styreformann i *Morgenbladet* A/S fra 1981 til 1986, og han fungerte i noen måneder i 1984/1985 som ansvarlig redaktør i *Morgenbladet*.

Han har Oslo Handelsstands Forenings hederstegn i gull samt Svenske företagares riksforbunds gullmedalje for arbeidet for fritt næringsliv. Han er også æresmedlem i Norsk markedsforsknings forening.

Han er født i Porsgrunn, men oppvokst i Skien, der faren Erik Gisholt var grossist i sukkertøy. Odd Gisholt var administerende direktør i grossistfirmaet fra 1988 til det gikk konkurs i 1992.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Arntzen, Jon Gunnar (red.) (1994). *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 162.
2. 1 2 3 4 5  «75 år: Dr.oecon. Odd Gisholt». NTB, 29. november 2021.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. april 2010. Besøkt 15. november 2010.
4. ↑  *Asker og Bærums Budstikke*, 22. januar 1980, s. 5.
5. ↑  «Gisholt-konkursen: 60 millioner tapt». *Telemark Arbeiderblad*: 6–7. 12. januar 1992.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Odd Grann** | **Generalsekretær i Libertas**(1981–1986) | Etterfølger:Ingrid Stange |
| Forgjenger:**Sverre Martin Gunnerud** | **Fungerende ansvarlig redaktør i Morgenbladet**(1984–1985) | Etterfølger:**Paul Einar Vatne** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Arkhidamos II** (gresk: Ἀρχίδαμος Β΄) var en spartansk feltherre, politiker og konge (469-427 f.Kr.). Han er mest kjent for sin rolle i Peloponneskrigen, hvis første periode er oppkalt etter nettopp Arkhidamos: den arkhidamiske krig.

Arkhidamos II slo ned helotenes opprør (sannsynligvis i 464 f.Kr.). Ettersom Athens herredømme til sjøs ikke lot seg bryte, angrep han tidlig i Peloponneserkrigen fra 431 til 427 hvert år (431, 430 og 428) inn i Attika og ødela markene, men den attiske befolkning trakk seg tilbake bak «de lange murer» mellom Athen og havnen Pireus. Bare det året (429 f.Kr.) da den pesten hjemsøkte Athen som også den athenske politiker Perikles ble dødsoffer av, unnlot Arkhidamos II å angripe.

Denne første krigsfasen, 431 til 421, kalles gjerne *den arkhidamiske krig*, selv om Arkhidamos egentlig forsøkte å unngå krig. Arkhidamos II beleiret også Plataiai (i 429–427 f.Kr.), en polis som var alliert med Athen.

Litteratur
----------

* P. A. Cartledge: *Archidamus.* In: *The Oxford Classical Dictionary.* 4. Auflage. Oxford University Press, Oxford 2012, ISBN 978-0-19-954556-8, s. 140.
* Karl-Wilhelm Welwei: *Sparta. Aufstieg und Niedergang einer antiken Großmacht.* Klett-Cotta, Stuttgart 2004, ISBN 3-608-94016-2, s. 214ff. og s. 427 (Index, s.v. *Archidamos II.*).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Leotykides** | **Konge av Sparta**(ca. 469 f.Kr.–427 f.Kr.) | Etterfølger:**Agis II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Geni
 |
Halvspist sandwich med peanøttsmør og syltetøy.
**Peanøttsmør- og syltetøysandwich** er en sandwich som består av to skiver hvitt brød, hvor man smører peanøttsmør på og deretter legger et lag syltetøy, ofte av jordbær, ovenpå.

Sandwichen er meget populær især i USA (der den kalles *PB&J*, *Peanut butter and jelly*). Sandwicher basert på peanøttsmør kom allerede rundt århundreskriftet, og forskjellige oppskrifter på dette fantes ofte i amerikanske ukeblader og kokebøker i tiårene som fulgte. Etter at syltetøyet kom med ble slike sandwicher vanligvis assosiert med barn; dette skjedde sannsynligvis på slutten av 1920-tallet i forbindelse med at ferdig oppskåret brød ble tilgjengelig i amerikanske matbutikker, slik at barn kunne lage sandwicher selv uten å måtte bruke skarpe kniver.

Referanser
----------

1. ↑  «A Field Guide to the American Sandwich». New York Times. 14. april 2015. Besøkt 9. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Liste** er en ordnet eller uordnet og ubegrenset lang samling av elementer som har minst én felles egenskap som binder dem logisk sammen. I dagligtale omtaler man lister normalt bare som lister med én dimensjon. Lister kan ha uendelig mange dimensjoner. En tabell er eksempelvis et spesialtilfelle av en todimensjonal liste hvor alle lister i andre dimensjon har likt antall elementer og er ordnet i samme rekkefølge.

Lister brukes i mange sammenhenger. Lister kan være alt fra punktlister skrevet på papir (som f.eks en handleliste), og til de mer komplekse listene man finner i informatikk bygget opp i abstrakte datastrukturer som formaliserer konseptet av en ordnet samling av entiteter. I statistikk er lister av forskjellig slag selve basis for de videre beregninger.

Lister er mye brukt i informatikk i koding av HTML, og er også gjennomgående brukt på Wikipedias artikler og oversiktssider. Artikler som er lister kategoriseres i Wikipedia under Kategori:Lister.

I HTML-sammenheng snakker man om ordnede og uordnede lister. I tillegg har man definisjonslister.

**En uordnet liste (punktliste)**

* Et tilfeldig punkt på listen
* Enda et tilfeldig punkt på listen.

**En ordnet (sortert) liste**

1. Listepunkt nummer 1
2. Listepunkt nummer 2

**En definisjonsliste**

> 
> En termEn definisjon av denne termen
> En annen termEn definisjon av denne termen
>

Annet
-----

Lemmalister er en type lister.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN
 |
**Vonheim folkehøyskole** var en folkehøgskole i Gudbrandsdalen, senere i Gausdal. Skolen var en av de første i sitt slag i Norge, og ble grunnlagt av Christopher Bruun, som holdt folkehøgskole i Sel i Gudbrandsdalen fra 1867. Derfra ble skolen flyttet til Gausdal, hvor det ble bygget lokaler på Vonheim i 1875. Skolen var en av grunnene til at Bjørnstjerne Bjørnson flyttet til Gausdal; Aulestad er like ved. Bjørnson holdt ofte foredrag ved skolen.

I 1893 forlot Christopher Bruun Vonheim og reiste til Kristiania for å bli prest. Ivar Bøhn overtok som styrer og holdt det gående i tre år til, men i 1896 måtte skolen stenge for godt på grunn av sviktende elevtilgang.

Kjente elever
-------------

* Anders Reitan
* Gunnar Torgeirson Rysstad

Referanser
----------

1. ↑  Stauri, Rasmus (23. januar 2013). «Bjørnson og folkehøgskulen.» **(norsk nynorsk)**. Nasjonalbiblioteket. Arkivert fra originalen 7. oktober 2013. Besøkt 2. februar 2016.
2. ↑  1947-, Mikkelsen, Arild, (2014). *Frihet til å lære : frilynt folkehøgskole i 150 år*. [Oslo]: Cappelen Damm akademisk. ISBN 9788202475246. OCLC 943491035.
**Vora** er et fjell beliggende i Myklebustdalen i Breim i Gloppen kommune. Det har en høyde på 1 450 meter over havet.

Hekseprosessene
---------------

Heksemonument i Gloppen, Sogn og Fjordane  Foto: C. Hill, 2007 
I likhet med fjellet Hornelen i Bremanger, gikk det historier om at Vora var et samlingssted for heksesabbater.

På 1600-tallet ble tre navngitte kvinner, Ragnhild Myklebust, Lussi Hole og Brite Veiteberg, brent for å ha vært med på heksesabbat på Vora. De skulle ha vært sammen med flere andre hekser fra Nordfjord og Sunnfjord. Etter dommen hadde de møtt djevelen på fjellet. Det er i senere tid reist et minnesmerke for de brente heksene ved Anda. Minnesmerket er laget av billedkunstneren Stig Eikaas og avduket 9.juni 2002.

Se også
-------

For mer om temaet, se Hekseprosessene.

Referanser
----------

1. ↑  Vora på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Heksene på Vora». NRK. 1. mars 2002. Arkivert fra originalen 26. juni 2006. Besøkt 11. mai 2006.
3. ↑  «Heksenes julekveld – Julemotiv i norske trolldomsprosesser». *Historie* (nr. 4-2005): 24-31.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Et **prediksjonsmarked** – også kalt «informasjonsmarked» eller «veddemålsbørs» – er et marked som er opprettet med formål om å bruke den informasjonen som kan leses ut i fra markedsverdiene til å predikere bestemte framtidige hendelser (Berg, Nelson og Rietz 2003). Slike hendelser kan være politiske valgutfall, en bedrift sitt framtidige salgsvolum av ei vare, eller annet. Deltakerne kjøper og selger «aksjer» på samme måte som på regulære aksjebørser, og deltakerne maksimerer sin profitt ved å kjøpe til lav pris og selge til høg pris.

Prediksjonsmarked har vært et pågående eksperiment ved University of Iowa – de såkalte Iowa Electronic Markets (IEM). Siden 1988 har disse markedene mellom annet predikert utfallene i de amerikanske presidentvalgene med større presisjon enn konkurrerende meningsmålinger i 74 % av alle tilfeller (Berg et al. 2008).

I kjølvannet av suksessen til IEM ble det på 1990-tallet gjort ulike forsøk på å overføre prediksjonsmarkedene til forretningslivet, blant annet av Hewlett Packard og av Siemens (Chen og Plott 2002). Den første kjente bruken av prediksjonsmarked i bedrift er økonom Robin Hanson som jobbet på Project Xanadu. De brukte markedet for eksempel for å finne ut om Xanadu lanserte sitt produkt før general Deng Xiaoping døde.

Kilder
------

* Arnesen, Sveinung (2011): "Informasjon, motivasjon, prediksjon: Eit forsøk med prediksjonsmarknad før stortingsvalet 2009". *Tidsskrift for samfunnsforskning*, Vol 52, nr. 1, s.99-121.
* Berg, JE, F Nelson og T A Rietz (2008): «Prediction market accuracy in the long run».
* Berg, JE, R Forsythe, F Nelson og TA Rietz (2000): «Results from a dozen years of election futures market research». Technical report, University of Iowa.
* Berg, JE, F Nelson og TA Rietz (2003): «Accuracy and Forecast Standard Error of Prediction Markets». Working draft. Henry B. Tippie College of Business and Administration; University of Iowa.
* Chen, K, C Plott (2002): «Information Aggregation Mechanisms: Concept, Design and Implementation for a sales forecasting problem». Social Science Working Paper 1131. California Institute of Technology.
* Hayek, F. A. (1945): «The Use of Knowledge in Society». The American Economic Review, vol. 35, nr. 4, s. 519-30.
* Wolfers, Justin, E Zitzewitz (2004): «Prediction Markets». Journal of Economic Perspectives, vol. 18, nr. 2, s. 107-126.

Eksterne lenker
---------------

* Generell informasjon om prediksjonsmarkeder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
|  |
| --- |
| Vanlige uttrykk under Romerriket |
|  **Romerske kongedømme**  (753 f.Kr.–509 f.Kr.) |
| **Romerske republikk**  (509 f.Kr.–27 f.Kr.) |
| **Keiserriket**  (27 f.Kr–1453 e.Kr) |
| **Principatet** | **Dominatet** |
| **Vestromerriket** | **Østromerriket** |
| Magistrat |
| Konsul | Pretor |
| Kvestor | Promagistrat |
| Aedil | Tribun |
| Censor | Guvernør |
| Ekstraordinære magistrater |
| Diktator | Magister equitum |
| Triumvirat | Decemviri |
| Vanlige titler og betegnelser |
| Pontifex Maximus | Legatus |
| Dux | Officium |
| Prefekt | Vicarius |
| *Vigintisexviri* | Liktor |
| Magister militum | Imperator |
| Princeps senatus | Keiser |
| Augustus | Caesar |
| Tetrarki | Ridder |
| Politiske institusjoner |
| Senatet | Cursus honorum |
| Folkeforsamlingene | Kollegialitet |
| Romerretten | Romersk borger |
| Imperium | Concilium Plebis |

**Prefekt** (latin: *praefectus*, av *praeficere*, av *pre-* og *facere*, «gjøre», egentlig «foresatt») er en person med en ledelsesfunksjon; i det gamle Roma: betegnelse for visse høyere embetsmenn, det vil si leder av administrativt område. En prefekts embede eller område kalles et prefektur, men i mange post-romerske tilfeller finnes prefekter uten prefekturer og vice versa.

I romanske språk benyttes fortsatt disse ordene, eksempelvis i Frankrike hvor det henvises til øverste embetsmann i et departement; fylkesmann, og politimester i Paris (*préfet de police*).

Antikkens Roma
--------------

*Praefectus*, «den som står foran (andre)», ofte med en ytterligere kvalifikasjon, var den formelle tittelen av mange myndighetspersoner i Romerriket, fra ganske lavt posisjonerte til militære eller sivile av høy rang. Deres autoritet var ikke legemliggjort i deres person (som det var med valgte magistrater), men kreert av delegasjon fra en høyere autoritet. De hadde en del egen autoritet i deres prefektur, som eksempelvis å kontrollere fengsler og i den sivile administrasjon. Generelt var prefekten en myndighetsperson som ble utpekt av en magistrat for en bestemt, avgrenset periode for å utføre en bestemt oppgave (*mandatum*). Opprinnelig var det en militær oppgave, eksempelvis ble en reservetropp kommandert av en prefekt.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «prefekt», *Bokmåls- og Nynorskordboka*
2. ↑  «prefect (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. 1 2  «Prefect», *Livius.org*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin
 |
**Wessel Freytag friherre von Loringhoven** (født 10. novemberjul./ 22. november 1899greg. i Kurland i dagens Latvia, død 26. juli 1944 i Øst-Preussen) var en tysk baltisk oberst i Wehrmacht under andre verdenskrig. Han deltok i motstanden mot Hitler og var en venn av Claus Schenk greve von Stauffenberg, en av de mest sentrale i den militære motstanden. Han deltok i det mislykkede 20. juli-attentatet og valgte å begå selvmord fremfor å bli tatt.

Loringhoven var av gammel tysk baltisk adelig familie som utvandret til området fra Westfalen på 1400-tallet, og han var fetter av Bernd Freytag baron von Loringhoven. Han vokste opp i dagens Latvia og da landet ble selvstendig i 1918, ble han offiser i den latviske hæren. I 1922 dro han til Tyskland for å gå inn i den tyske hæren under Weimar-republikken. Slik oppnådde han tysk statsborgerskap.

Han sympatiserte opprinnelig med deler av den nasjonalsosialistiske bevegelsen, men endret standpunkt etter De lange knivers natt. Etter å ha deltatt i Felttoget i Polen i 1939 og operasjon Weserübung, opplevde han den brutale krigen på Østfronten, og ble aktiv i den konservative motstanden mot Hitler og hans regime.

I 1943 ble Loringhoven knyttet til den tyske overkommandoen, dels ved hjelp av admiral Wilhelm Canaris, et annet medlem i motstandsgruppen mot det nasjonalsosialistiske regimet.

I sin stilling fikk Loringhoven anledning til å sikre seg ikke-registret engelsk sprengstoff, og dette ble benyttet under 20. juli-attentatet mot Hitler, men Ernst Kaltenbrunners nitide undersøkelser fant forbindelsen til Loringhoven, og med sitt kjennskap til de forhørsmetoder han ville bli utsatt for, begikk han selvmord rett før han ble arrestert. Hans kone ble holdt fengslet sammen med andre slektninger og barna utplassert andre steder i Tyskland fram til slutten på krigen i mai 1945.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på minnested for den tyske motstandbevegelsen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
Silbury Hill**Wessex-kulturen** er det navnet som er blitt gitt til en dominerende og aristokratisk kultur i sørlige England i løpet av bronsealderen som etterfulgte Traktbegerkulturen i det samme området. Kulturen var nært forbundet til høygravkulturen. Wessex-kulturen må ikke sammenblandes med det senere saksiske kongedømmet Wessex.

Utforskning og levninger
------------------------

Kulturen var aktiv i løpet av eldste halvdel 2000-tallet f.Kr. Kjennskapet til Wessex-folket kommer fra deres begravelsesskikker ettersom det ikke er funnet noen arkeologiske spor etter noen bosetning. Wessex-folket begravde alltid sine døde med rike gravgaver, i begynnelsen ble de lagt ukremert i en gravhaug, men gikk siden over til kremering i keramikkurner. Bronse var i utstrakt bruk med tinninnholdet på opptil 17 %. Tinn ble utvunnet fra Cornwall.

Stonehenge.Det var Traktbegerkulturen som innførte bruk av metall på De britiske øyer. De hadde temmet hesten, brukte vogner med hjul og smeltet og bearbeidet kobber. De begravde sine døde i enkeltmannsgraver. Det har blitt argumentert at Wessex-kulturen var et innvandret folk som erstattet eller mest sannsynligvis blandet seg med den tidligere Traktbegerkulturen og førte denne kulturen videre med nye impulser.

Den nye kulturen gjennomførte flere imponerende jordverk, blant annet et som kalles for Silbury Hill, den største menneskeskapte jordhaug i det forhistoriske Europa. Den er 39 meter høy og ble bygget ved en rekke av runde plattformer. I nærheten er også Avebury, den største «henge», som eksisterer. Det vil si sirkelformet megalittisk steinsetting. Avebury består av en enorm sirkelrund jordvoll og en ytre ring av rundt hundre stående bautasteiner, og to mindre indre steinringer. Utenfor megalittmonumentet er det en lang gate på et par km med ytterligere stående steiner.

Fra den store steinsetting i Avebury.Wessex-kulturen synes å ha hatt langtrekkende handelsforbindelser med resten av Europa, også nordlige Europa som Danmark, Sverige og i mindre grad også Norge. De importerte rav fra landene rundt Østersjøen, pyntegjenstander fra dagens Tyskland, gull fra Bretagne foruten sverd og pilespisser fra mykenske Hellas og den motsatte vegen. Rikdommen fra denne handelen gjorde det sannsynligvis mulig for Wessex-folket å bygge den andre og tredje (megalittiske) fasene av Stonehenge, som ligger i det samme området som Silbury og Avebury. Byggverkene peker på en kraftfull form for sosial organisasjon. Det er dessverre ikke avdekket noen bosetning etter Wessex-kulturen.

Wessex-kulturen snakket antagelig en form for indoeuropeisk språk som senere ble dominert av en jernalderkultur og som snakket det som vi i dag kaller for keltiske språk. Wessex-kulturen blir gjerne delt inn i to hovedepoker:

* *Wessex I-perioden ca. 2650 f.Kr. – 2000 f.Kr.*, assosiert med betydelig bygging av Stonehenge (fase 3).
* *Wessex II-perioden ca. 1650 f.Kr. – 1400 f.Kr.*, assosiert med kremasjon, utstrakt handel med utlandet (Egypt, Mykene og Kreta)

Portaler: Arkeologi | Historie
Vraket av «Blücher» er eid av Saga Shipping.  
Foto: Ukjent / Riksarkivet
**Saga Shipping AS** er et norsk eiendomsselskap[1] som eier 350 skipsvrak som ligger langs norskekysten. Skipene var tyskeid eller gikk i tysk tjeneste og sank under 2. verdenskrig, i årene 1940-1945. Blant vrakene er krysseren «Blücher» og ubåten «U 864».[2] Etter krigen var vrakene eid av Direktoratet for fiendtlig eiendom; de ble i 1947 overtatt av selskapet Den Norske Krigsforsikring for Skib. Forsikringsselskapet solgte vrakene til Høvding Skipsopphugging, som i sin tur ble oppkjøpt av Saga Shipping etter at Høvdings eier Einar Høvding døde i 1997.[2][3]

Saga Shipping er eid av Dag Ammerud (53 %), Steinert AS og H.P. Finne AS (23,5 % hver).[4]

Referanser
----------

1. ↑  NRK: - Vi kan ikkje betale (27. august 2008, besøkt 11. april 2016)
2. 1 2  Teknisk Ukeblad: Eier 350 skipsvrak - nekter å rydde opp (12. september 2008, besøkt 11. april 2016)
3. ↑  Moss Avis: Oljefunnet som ingen ville ha (6. oktober 2007, besøkt 11. april 2016)
4. ↑  Proff: Saga Shipping AS Arkivert 2016-04-19, hos Wayback Machine. (besøkt 11. april 2016)