recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Vincent*** er en animert kortfilm laget av Tim Burton i 1982. Den handler om den syv år gamle Vincent Malloy, som ønsker å være akkurat som den amerikanske skuespilleren Vincent Price (som er kjent som en mester av det makabre). I filmen ser vi unge Vincent som går rundt og stadig fantaserer om at han befinner seg i Vincent Price-filmer. Filmen har ingen dialoger mellom folk, men historien forklares av en forteller. Fortelleren er Vincent Price selv, og fortellingen er et dikt skrevet av Tim Burton. Det blir stadig referert til Vincent Price-filmer, eks: «Vincent doesn't mind living with his sister, mother and cat, though he'd rather shared a home with spiders and bats» eller «Vincent's always nice when his aunt comes to see him, but imaging dipping her in wax for his wax museum». Filmen inneholder også mange referanser til Edgar Allan Poes diktning, og det siteres fra det makabre diktet «The Raven».

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vincent* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vincent* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Vincent* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Vincent* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tim Burtons filmer |
| --- |
| **Regissør** | *The Island of Doctor Agor* **·** *Stalk of the Celery* **·** *Vincent* **·** *Frankenweenie* **·** *Pee-wee's Big Adventure* **·** *Beetlejuice* **·** *Batman* **·** *Edward Saksehånd* **·** *Batman Returns* **·** *Ed Wood* **·** *Mars Attacks!* **·** *Sleepy Hollow* **·** *Planet of the Apes* **·** *Big Fish* **·** *Charlie og sjokoladefabrikken* **·** *Corpse Bride* **·** *Sweeney Todd – Demonbarbereren fra Fleet Street* **·** *Alice i Eventyrland* **·** *Dark Shadows* **·** *Frankenweenie* **·** *Big Eyes* **·** *Miss Peregrine’s Home for Peculiar Children* |
| **Produsent** | *Et førjulsmareritt* **·** *Cabin Boy* **·** *Batman Forever* **·** *James and the Giant Peach* **·** *9* |
SSAB Domnarvet i Borlänge
**SSAB**, egentlig *SSAB Svenskt Stål AB*, er et stålkonsern som idag[*når?*] er Nordens største[] produsent av handelsstål. SSAB bedriver produksjon i Luleå, Borlänge, Oxelösund og Finspång, og har sitt hovedkontor i Stockholm. 

I 2005 hadde SSAB cirka 9 400 ansatte. SSAB produserer cirka 3,9 millioner tonn malmbasert råstål per år (2003). Masovner finnes i Luleå og Oxelösund. SSABs hovedprodukter er tynnplate (fremstilles av SSAB Tunnplåt AB i Borlänge og Luleå) samt grovplate (fremstilles av SSAB Oxelösund) med fokus på høybestandig konstruksjons- og slitestål. 

Blant datterselskapene Dickson Plåt Service Center (klipping av blant annet tynnplater), Plannja (byggplatsprodukter) og Tibnor som er SSABs handelsselskap. Administrerende direktør og konsernsjef har siden 2006 vært Olof Faxander.

Produkter og varemerker
-----------------------

SSABs viktigste produkter og varemerker inkluderer:

* Hardox
* Strenx
* Docol
* GreenCoat
* Toolox
* Armox
* SSAB Boron
* SSAB Domex
* SSAB Form
* SSAB Laser
* SSAB Weathering
* SSAB Multisteel
* Hardox In My Body
* My Inner Strenx
* Hardox Wearparts

Referanser
----------

1. ↑  «SSAB’s Annual Report 2019». *SSAB*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) SSAB – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Hanus við Høgadalsá** (IPA: [hɛanʊs viː ˈhøadalsɔa]) (født Hanus Vang 8. mars 1913 på Kaldbak, død 6. januar 1998 i Tórshavn) var en færøysk forretningsmann og politiker (Tj.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra 1950 til 1974 og kommunepolitiker i Tórshavn.

Familie og yrkesliv
-------------------

Han var sønn av Maria (født Bærentsen på Sund) og Jákup Andrias Vang. Han ble døpt Hanus Vang. Han ønsket først å bytte navn til *við Á* («ved åen»), men dette lot seg ikke gjøre, og i 1945 fikk han bytte navn til *við Høgadalsá*. Hanus við Høgadalsá giftet seg med Hanna Poulsen fra Kirkja.

Han gikk realskolen i Tórshavn og deretter i lære hos postvesenet i Danmark og på Færøyene. Han ble avskåret fra hjemlandet under den andre verdenskrig, da Danmark ble okkupert av Tyskland og Færøyene av Storbritannia, og kom tilbake til Tórshavn i august 1945. Etter en tid hos postverket begynte han å arbeide for entreprenøren Petur Michelsen, og for import- og eksportforretninger. Deretter drev han rederivirksomhet. Han arbeidet også for den færøyske huslånsstiftelsen, og satt i styret for Føroya Banki.

Politisk arbeid
---------------

Han var med på å danne partiet Tjóðveldisflokkurin i 1948, i protest mot at Færøyene ikke fikk sin uavhengighet fra Danmark etter folkeavstemningen to år tidligere. En amerikansk etterretningskilde beskrev Erlendur Patursson, Jákup í Jákupsstovu og Hanus við Høgadalsá som den reelle ledelsen i Tjóðveldisflokkurin. Samme kilde beskrev Hanus við Høgadalsá som den mest tillitvekkende av dem – en sindig, dyktig og moderat politiker som nøt tillit hos befolkningen.

Hanus við Høgadalsá var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1950–1974. Han satt i Færøyenes skolestyre og Lagtingets revisjon. Han var medlem av kommunestyret i Tórshavn 1949–1960 og 1969–1972, viseborgermester i 1960 og 1972 og Tórshavns borgermester i 1970.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 289. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3  «Hanus við Høgadalsá». *Rithøvundabókin* **(færøysk)**. Bókasølan. 1995. Arkivert fra originalen 16. mars 2005. Besøkt 21. august 2020.
3. ↑  Thorsteinsson, Jákup (1999). *Hernaðarmál og politikkur. Ávegisfrágreiðing um støðu Føroya í kalda krígnum* (PDF) **(færøysk)**. Tórshavn: Løgmansskrivstovan. Arkivert fra originalen (PDF) 9. mars 2016. Besøkt 21. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanus við Høgadalsá – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Færøyene
**Willy Flock** (født 17. mai 1939 i Oslo, død 21. november 2010 på Hamar) var en norsk forfatter og lektor.

Flock var cand. philol. med fransk hovedfag, historie og norsk. I 1966-67 underviste han ved Tvedestrand realskole og gymnas, og fra 1969 var han lektor ved Ajer videregående skole, Hamar. 

Flock skrev dikt, romaner og noveller. Han debuterte i 1978 med diktsamlingen *Høyt over byens tak*. Flock deltok i etableringen av Hedmark forfatterlag i 1985, og var lagets leder ett år. Han ga i alt ut seks diktsamlinger (hvorav én er gjendiktning), tre novellesamlinger og tre romaner. *Notater fra klasserommet*, som han skrev sammen med Rolf Fredheim i 2007, var Flocks første utgivelse på syv år.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12258056c, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  hamar-dagblad.no, desember 2007: Lærer og forfatter Willy Flock gir ut ny roman som refser norsk skoleverk[*død lenke*]
3. ↑  Bjørn heiberg. Nekrolog i Aftenposten, 11.12.2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***I Am Love*** (originaltittel *Io sono l'amore*) er en italiensk dramafilm fra 2009, regissert av Luca Guadagnino. Filmen handler om en velstående familie i Milano rundt århundreskiftet som står for fall på grunn av en uventet kjærlighetshistorie. Tilda Swinton har en sentral rolle.

Den fikk 11 års aldersgrense i Norge, men R (voksen) i USA og 15 års grense i Storbritannia.

Handling
--------

Den velstående Recchi-familien er første og andre generasjons tekstil-produsenter fra Milano. Tancredi Recchi (spilt av Pippo Delbono) og hans kone Emma skal arrangere et formelt middagsselskap for å feire bursdagen til Tancredis syke far, Edoardo Sr. (spilt av Gabriele Ferzetti) patriark og grunnlegger av familie-bedriften. Men familien får også den med skuffelse nyheten om at Edoardo Jr. (spilt av Flavio Parenti) den eldste sønnen til Tancredi og Emma, tapte en konkurranse dagen for bestefarens bursdag. Edoardo Jr. har også invitert en kjæreste, Eva, til bursdagsfeiringen.

Eva kommer fra den fremtredende Ugolini-familien, som Edoardo Jr. planlegger å gifte seg med. Edoardo Jr.s voksne søsken, Gianluca og Elisabetta, klager over igjen å ha blitt servert "ukha" som er Edoardo Jr.s favoritt-rett. Dette er en spesiell suppe som moren hans Emma, ​​som opprinnelig er russisk, har laget for ham helt siden barndommen. Bestefaren kunngjør at han ønsker å gi hele familie-bedriften til sønnen Tancredi, som lenge har jobbet sammen med ham - men også mer uventet, til Edoardo Jr.

I løpet av selskapet presenterer Elisabetta, som tar utdannelse i London, bestefaren sin med et av kunstverkene hennes, et fotografi, til tross for familie-tradisjon for å presentere hverandres malerier. Han blir skuffet, men oppmuntret av sin glamorøse kone Allegra Recchi (spilt av Marisa Berenson) skjuler han denne skuffelsen. Flere måneder senere har Edoardo Sr. dødd, og i London sliter Edoardo Jr. og andre familie-medlemmer med å selge familie-bedriften de arvet fra Edoardo Sr. til utenlandske investorer. Edoardo Jr.

Skuespillere
------------

* Tilda Swinton som Emma Recchi.
* Flavio Parenti som Edoardo Recchi Jr.
* Edoardo Gabbriellini som Antonio Biscaglia.
* Alba Rohrwacher som Elisabetta Recchi.
* Pippo Delbono som Tancredi Recchi.
* Maria Paiato som Ida Roselli.
* Diane Fleri som Eva Ugolini.
* Waris Ahluwalia som Shai Kubelkian.
* Marisa Berenson som Allegra Recchi.
* Gabriele Ferzetti som Edoardo Recchi Sr.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *I Am Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *I Am Love* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *I Am Love* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *I Am Love* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *I Am Love* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *I Am Love* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *I Am Love* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *I Am Love* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *I Am Love* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *I Am Love* på Metacritic Rediger på Wikidata
* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Willy «Vang» Johansen** (født 1935) er en norsk tidligere skihopper, opprinnelig fra Jakobsnes i Sør-Varanger, som representerte Vang Skiløperforening. Han tok bronsemedalje i NM stor bakke på Rena i 1966. Johansen deltok i flere internasjonale renn på 1960-tallet, med moderate plasseringer. Han ble nummer 3 i Westby 25. februar 1968 og i Iron Mountain 10. mars samme år. I Svenska Skidspelen i Örnsköldsvik 13. mars 1966 ble det 12. plass. Han deltok også i skiflygingsuka i Oberstdorf i 1964.

Etter at han avsluttet den aktive hoppkarrieren, fortsatte Willy Johansen å konkurrere i veteranklasser. Han ble veteranverdensmester 16 ganger og norgesmester for veteraner 62 ganger. Han måtte til slutt gi seg med skihopping etter at han falt og pådro seg brudd i nakken i Linderudkollen i Oslo i 2010, to dager etter at han hadde fylt 75 år. I løpet av karrieren gjorde Willy Johansen rundt 30 000 skihopp, noe som skal være verdensrekord.

Johansen vokste opp i Finnmark, men flyttet til Vang i Hedmark og jobbet som typograf i *Hamar Stiftstidende* og *Hamar Arbeiderblad*. Tilnavnet «Willy Vang» fikk han av radiokommentatorene Bjørge Lillelien og Arne Porsum.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hamar Dagblad: Willy Vang (82) har flest skihopp (s. 6-7, 12. oktober 2017)
2. ↑  Arbeiderbladet: Hopp-resultatene (s. 14, 7. februar 1966, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
3. ↑  Adam Kwieciński: Willy Johansen (hoppresultater, besøkt 14. oktober 2017)
Seminarium Annuntiationis (før Wenchuanjordskjelvet i 2008)Seminarium Annuntiationis (restaurert etter Wenchuanjordskjelvet)
**Seminarium Annuntiationis** (tradisjonell kinesisk: 領報修院; forenklet kinesisk: 领报修院; pinyin: *Lingbao xiuyuan*) er et presteseminar med kirke som ble bygd mellom 1895 og 1908 i fransk nygotisk stil i landsbyen Shuyuancun (書院村/书院村) i storkommunen Bailu (白鹿鎮/白鹿镇) i byfylket Pengzhou i Chengdu, i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Til å begynne med var det bare en kirke, seminaret for presteutdannelse av prester for hele det sørvestlige Kina kom etterhvert. Det ble bygd av misjonskongregasjonen Det parisiske ytremisjonsselskap. I 1934 ble en rekke av bygningene der ødelagt eller skadet av et leirras, og de ble ikke gjenoppbygd. Kirken ble en populære kulisse for bryllupsfotografier. (Photo[*død lenke*], Foto fra samme dag som jordskjelvet).

Fra 2006 ble *Seminarium Annuntiationis* satt på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminnesmerker.

Etter det store jordskjelvet i Wenchuan den 12. mai 2008 ble så godt som hele det gjenstående anlegget fullstendig ødelagt (Foto).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seminarium Annuntiationis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lingbao xiuyuan Baidu Baike
* Remote Church Worth the Journey
* Moment that Doomed a Special Day for Chinese Couple
***1900. Morgenrød*** er en roman av den norske forfatteren Gunnar Staalesen, utgitt i 1997. Romanen var den første i en trilogi som ble videreført i ***1950. High noon*** (1998) og ***1999. Aftensang*** (2000). Trilogien er en bredt anlagt skildring av Norges og Bergens historie gjennom 1900-tallet, skildret fra flere synsvinkler geografisk og sosialt/klassemessig.

Handling
--------

I første bind introduseres flere handlingstråder, blant annet mordet på konsul *Carl August Frimann* nyttårsnatten ved århundreskiftet. Dertil en ung bondegutt fra Eksingedalen som blir anleggsarbeider på Bergensbanen, bybrannen i 1916 og flere andre personer og familier: *Moland, Brandt, Nesbø* og *Helgesen*.

I verkets andre bind skildres annen verdenskrig og de sosiale og kulturelle omskiftingene fra 1930- til 1950-tallet. Tema fra westernfilmen *Sheriffen* (*High Noon*) (1952), spenningen mellom engasjement og feighet, blir en ledetråd i romanen.

Det tredje bindet foregår fra 1962 til 1999. Mordet på konsul Frimann er fortsatt en rød tråd, og forfatteren trekker sin privatdetektiv fra andre romaner, Varg Veum, inn i fortellingen.

Teaterversjoner
---------------

Verket ble dramatisert av forfatteren og urfremført som to helaftens stykker under Festspillene i Bergen 2002: ***1900. Maskespill*** og ***1900. Maskefall***. Sceneversjonen bygger på de to første delene av trilogien.

En spinoff-historie fra trilogien ble dramatisert av forfatteren og utgitt i bokform i 2005: ***1900. Christian Molands hemmelige liv***. Teksten er en monolog med innlagte spillescener; den er skrevet spesielt for Frode Rasmussen og Yvonne Øyen, og ble uroppført på Altona Teater (Augustin Hotel) 22. februar 2006.

Referanser
----------

1. ↑
**Haora** eller **Howrah** (bengali: হাওড়া, *Haoṛa*) er en industriell by og et kommunestyre i distriktet Haora i den indiske delstaten Vest-Bengal. Det er hovedkvarteret for Haora Sadar underavdeling i distriktet. Byen som ligger på vestbredden av Hugli-elven, er Kolkatas dobbeltby. Faktisk inngår byen, *Haora Municipal Corporation*, i Kolkatas storbyområde. Haora er Vest-Bengals nest største by, både arealmessig og befolkningsmessig. De to byene er forbindet av Howrahbroen (også kjent som *Rabindra Setu*), Vidyasagar Setu (også kjent som *andre Huglibro*) og ferjetrafikk mellom ulike moloer i de to byene. Ved folketellingen i 2001 hadde byen 1 007 532 innbyggere.

Howrah stasjon fungerer som en terminal (sentralstasjon) for to av Indias jernbanesoner: den østre jernbanen og den sørøstlige jernbanen. Det er også seks andre jernbanestasjoner i byen, inkludert jernbaneknutepunktet Santragachhi og terminalen Shalimar stasjon—alle de seks er en del av Indias South Eastern Railway nettverk. Haora er også endestasjon for den bengalske hovedbanen. De to nasjonale hovedveiene— NH 2 og NH 6—er forbindet til Vidyasagar Setu via Kona Expressway. En av Grand Trunk Roads endepunkter ligger ved Indian Botanical Gardens, hvor de unike banyantrærne står. Denne botaniske trehagen er Indias eldste, og ble oppført i 1786. Bengal Engineering College, nå et teknisk universitet, er en fremstående utdanningsinstitusjon i Haora. 

Haora er en stor industriby der det blant annet produseres tekstiler, glass, konfeksjon, sigaretter, batterier, treprodukter og all slags halvfabrikater av jute og bomull.

Etymologi
---------

Navnet kommer av ordet *Haor*—som er det bengalske ordet for en våtmark, et typisk sted hvor vann og mudder samler seg. Ordet i seg selv ble først brukt i østlige deler av Bengal (nå Bangladesh), men nå gjelder det altså Vest-Bengal.

Referanser
----------

1. ↑  *Delimitation Commission of India* Arkivert 17. juni 2007 hos Wayback Machine. endelig resultat av folketellingen 1. mars 2001.
2. ↑  O'Malley & Chakravarti 1909, s. 169

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside for Haora distrikt (engelsk)
* Haoras historie fra offentlig kilde (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ikke-kodende DNA** (også kalt **søppel-DNA**) er de delene av DNA i en celle som ikke koder for protein-sekvenser. 

Andelen av DNA som er ikke-kodende varier mye mellom ulike organismer. Mer enn 98% av det humane genomet koder ikke for proteinsekvenser.

Ulike typer ikke-kodende DNA-sekvenser
--------------------------------------

### Ikke-kodende funksjonelt RNA

Dette er RNA-molekyler som ikke translateres til proteiner. Eksempler på ikke-kodende RNA er rRNA, tRNA, "Piwi-interacting RNA" and "microRNA".

### *Cis*-regulerende elementer

Dette er sekvenser som kontrollerer transkripsjon av et gen. 

### Introner

Introner er ikke-kodende seksjoner av et gen som transkriberes til RNA, men som fjernes før ferdig mRNA er klart.

### Pseudogener

Pseudogener er DNA-sekvenser som hører til gener, men som ikke uttrykkes som proteiner lenger. 

### Gjentatte sekvenser, transposoner og virale elementer

Transposoner en type bevegelige elementer. 

### Telomerer

Telomer er deler av gjentatt DNA i enden av kromosomer som gir beskyttelse mot "nedsliting" av DNA-tråden ved replikasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Elgar G. og T. Vavouri (Juli 2008). «Tuning in to the signals: noncoding sequence conservation in vertebrate genomes». *Trends in Genetics*. 24 (7): 344–52. PMID 18514361. doi:10.1016/j.tig.2008.04.005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Gåebrien sijte** eller **Riast-Hylling reinbeitedistrikt** er en sørsamisk sijte og et reinbeitedistrikt i kommunene Røros, Holtålen, Selbu og Tydal i Trøndelag.

Sijten dekker et område på 1 929 km² og har inntil 4 500 rein. Det er ti siidaandeler i sijten. Sør for distriktet ligger Svahken sijte, i nord ligger Saanti sijte; i øst grenser distriktet til Mittådalens sameby på svensk side. Årsrytmen i beitemønsteret i området går nord-sør; med vår-, sommer- og høstbeiter i den nordlige delen. Distriktet bruker *Fæmund reinbeitedistrikt* nord og vest for Femunden som vinterbeite, sammen med Saanti sijte. 

Det sørsamiske navnet *Gåebrie* er det samiske navnet på Kjølifjellet nord for Riasten; mens det norske navnet viser til sjøene Riasten og Hyllingen i Røros og Holtålen. Navnet skrives *Gåebrie* i nominativ, og med en tilføyd genitivs-n i sammenstillinger som *Gåebrien sijte*.

Reindriften i området ble fram til 1940-årene drevet som to adskilte distrikter: *Riast* og *Hylling* distrikter. Både på 1800- og 1900-tallet var Rørossamene og deres reindriftsområder gjenstand for flere arealbrukskonflikter med tilgrensende jordbrukere enn de andre reinbeitedistriktene i det sørsamiske området; en av disse konfliktene var overfallet på samene ved Dalbusjøen i 1811. Distriktet var part i Selbusaken i 2001, som fastslo retten til beite på privat grunn innenfor reinbeitedistriktets grenser.

Referanser
----------

1. 1 2  Reindriftsnæringen i Sør-Trøndelag og Hedmark hos reindrift.no; Reindriftsforvaltningen
2. 1 2  Sverre Fjellheim. 2012
3. ↑  «Selbusaken» i *Stortingsmelding nr. 33 (2001-2002); Tilleggsmelding til St.meld. nr. 55 (2000–2001) Om samepolitikken*.
4. ↑  Selbu-saken; snl.no
5. ↑  «Kort om Selbu-saken»; 
NOU 2008:5; Retten til fiske i havet utenfor Finnmark

Litteratur
----------

* Knut Bergsland (1992). *Røros-samiske tekster*. Oslo: Norsk folkemuseum. ISBN 8290036302.  Først utgitt 1943.
* Marit M. Fjellheim. «Samer og reindrift i Røros-traktene : - en historisk oversikt fram til begynnelsen av 1900-tallet». I: *Fragment av samisk historie*; redaktør: Sverre Fjellheim. Utgitt av Sør-Trøndelag og Hedmark reinsamelag, 1995. ISBN 82-993684-0-5 (ebok fra bokhylla.no)
* Sverre Fjellheim (1998). «Reindrift og nomadisme i Rørostraktene». *Fjell-folk : årbok for Rørostraktene*. Rørosmuseet. s. 50-57.
* Anne Severinsen. *Reineiernes sedvanerett i reinbeitedistriktene Essand og Riasten*. Dieđut; nr 1/2006.
* Anne Severinsen (2008). «Samenes rettshistorie i Røros-området : om historiens betydning for beiteretten». *Fjell-folk : årbok for Rørosmuseet*. Rørosmuseet. s. 18-25.
* Sverre Fjellheim. *Samer i Rørostraktene*. Eget forlag, 1999. ISBN 82-992522-6-1 (ebok hos bokhylla.no)
* Sverre Fjellheim. *Gåebrien sijte : en sameby i Rørostraktene*. Eget forlag, 2012. ISBN 978-82-999028-0-9.
Semi-kursiv skrift
**Semi-kursiv skrift** (tradisjonell kinesisk: 行書; pinyin: *Xíngshū*, japansk: 行書 *gyōsho*, koreansk: 행서 *haengseo*, vietnamesisk: *hành thư* 行書) er en kursiv skrivestil for kinesiske tegn. Ettersom den ikke er så avkortet som kursiv, vil de fleste som kan lese regelskrift også kunne lese semi-kursiv.

På engelsk kan den også kalles *running script* eller ved sitt kinesiske navn, *xíngshū*.

Skriften er utviklet fra kanselliskrift, og var i en lang periode etter at den ble utviklet i de første hundreår etter Kristus den mest brukte form for håndskrift.

Noen av de beste eksempler på semi-kursiv er arbeider av Wang Xizhi (321-379) fra det østlige Jin-dynastis tid, for eksempel *Orkidépaviljongens forord* .

Referanser
----------

1. ↑  Thư pháp Trung Hoa Arkivert 17. juni 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Semi-cursive script – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Aaktjalk** er en eiendommelig skipstype for den innlandske sjøtrafikken i den nedre Rhinen fra begynnelsen på 1800-tallet fram til 1960-årene. Denne skipstypen var et blandingsresultat mellom forskjellige skipstyper, den seilførende lekteren aak på elvene og det kystfarende fraktfartøyet tjalk med lite dypgang. Den nye skipstypen har den butte og flate baugen fra aaken og den vertikale akterstavnen fra tjalken.

Tjalk som et seilskip som også kunne dra oppover elvene som Rhinen, betegnes som *«kromsteven»* ved å ha kurvede ripebord på akterstavnen med stevnror. Som på tjalken har aaktjalken innesvingende ripebord, dekk som et 22 meter langt fartøy med bredde på 4,3 meter og senkekjøl montert på lessiden som et sidesverd. Dette senkes ned i vannet for å hindre avdrift under seilet ettersom skipet er flatbunnet.

De siste aaktjalkene som ble brukt som fraktfartøyer fram til 1960-årene, var bygd i jern eller stål med motordrift som erstattet riggingen på en mast med gaffelseil.

Litteratur
----------

* Aak to Zumbra, A dictionary of the World`s Watercraft, Basil Greenhill, 2000 ISBN 0-917376-46-3
Et **seminar** (ofte kalt **presteseminar**) er en høyere utdanningsinstitusjon som tilbyr en religiøs utdanning. Begrepet hører hjemme i den kristne sfære, men brukes til tider også om tilsvarende institusjoner innen andre religioner. 

Seminarer finnes innen mange forskjellige kirkesamfunn, og har som hovedoppgave å utdanne personer til tjeneste som prest. Det er også mulig for andre å studere ved et seminar, f.eks. for personer som er engasjert i kirkelig arbeid og ønsker å bedre sine kvalifikasjoner.

Katolske seminarer tilbyr gjerne universitetsgrader, noe de har mulighet til ved at de er knyttet til et universitet. De fleste er knyttet til et av de pavelige universiteter. 

På 1800-tallet var det et katolsk presteseminar i Trondheim, men dette ble nedlagt etter få år. Et nytt seminar, St. Eystein seminar, ble opprettet av Oslo katolske bispedømme i 2006.

Juniorseminar
-------------

Et juniorseminar er en skole på nivå med ungdomsskole eller videregående skole, som forbereder til studier ved et presteseminar. Det er dog ingen forpliktelse til å fortsette på presteseminar etter endt utdannelse ved et juniorseminar. Mange steder i verden er juniorseminarene de eneste skoler som gir utdannelse av godt nok nivå til å kvalifisere til universitetsstudier.

Se også
-------

* Menighetsfakultetet
* Det teologiske fakultet
* Bibelskole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Severn Valley Railway** (**SVR**) er en museumsjernbane i England. Linjen er 26 km lang, og går langs elven Severn fra Kidderminster i Shropshire til Bridgnorth i Worcestershire. Linjen ble bygd i 1862 av Severn Valley Railway Company, og gikk helt til Shrewsbury. Linjen ble oppkjøpt av Great Western Railway i 1870, og ble i 1948 innlemmet i British Railways. I 1970 ble linjen nedlagt, og skinnegangen nord for Bridgnorth ble fjernet. Allerede i 1965 dannet jernbane-entusiaster i Kidderminster selskapet *Severn Valley Railway Society* med tanke på å kjøpe linjen og drive den videre som museumsjernbane. De samlet inn nok penger til å kjøpe den 8 km nedlagte delstrekningen fra Bridgnorth til Alveley, og i 1967 hadde de også skaffet lokomotiver og vogner. De neste tre årene ble brukt til å restaurere linjen og materiellet til kjørbar stand, og i 1970 gikk de første museumstogene. Samme år ble resten av linjen til Kidderminster nedlagt og senere oppkjøpt av SVR. I 1984 ble linjen Bewdley – Kidderminster åpnet.

Kilder
------

* SVRs offisiell hjemmeside: The History of the Severn Valley Railway Besøkt 8. mars 2015
* SVR Voulenteer Liasion Office – About the Severn Valley Railway (engelsk) Besøkt 8. mars 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BBC Things
 |
«Å gå planken» var en henrettelsesmetode til sjøs som er særlig kjent fra sjørøver-fortellinger.  Illustrasjon: Howard Pyle 
Å **gå planken** er en henrettelsesmetode som har vært ansett for å være utstrakt brukt blant pirater. Metoden, slik den er beskrevet, går ut på å tvinge offeret til å gå ut på en planke som strekker seg ut fra siden av et skip, for på denne måten å falle i havet. I de fleste beskrivelser er hendene bundet og havet rundt båten fullt av hai. Det finnes imidlertid lite av håndfaste bevis på at bruk av denne henrettelsesmetoden var utstrakt. Det har blitt en del av den moderne piratmytologien og er ofte beskrevet i bøker og på film, deriblant i teaterstykket Peter Pan og i historiene om Kaptein Sabeltann. Å gå planken må ikke forveksles med straffemetoden kjølhaling, der offeret ble bundet i et tau og trukket under skroget av båten og opp på den andre sida.

Litteratur
----------

* Seitz, C. *Under The Black Flag*, Dail Press, 1925 (utgitt på ny av Dover Publications i 2002, ISBN 0-486-42131-7)

Eksterne lenker
---------------

* *A Pyrate's Life: Punishment* (på engelsk)
* *BlackBeard Lives: Did you know ?* (på engelsk)
**Ryōji Arai** (( 荒井良二 *Arai Ryōji*, født i Yamagata i Japan i 1956) er en japansk illustratør og barnebokforfatter, som bor og arbeider i Tokyo. Han har illustrert omkring 100 bildebøker med egen og andres tekst, deriblant pekebøker for de minste, eventyrbøker og poesi. 

Arai har også arbeidet med bokomslag, magasin- og reklameillustrasjon og teaterscenografi. Ryōji Arai er en av Japans mest anerkjente illustratører i dag og har mottatt flere litterære utmerkelser for arbeidet sitt, deriblant de internasjonale Bologna Ragazzi Award i 1999 og ALMA-prisen i 2005.

I 2009 kom hans første utgivelse på norsk, *Kaikun går på tur*, en bildebok med tekst av Hirotaka Nakagawa og malerier av Arai (oversatt av Ika Kaminka). 

Bildestilen hans er leken og humoristisk, personlig og djerv, ofte med naivistiske figurer i en rå og fri blandingsteknikk.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 132019116, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Korean Authority File, oppført som 아라이 료지, National Library of Korea ID KAC200609011[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, oppført som 1956-Ryôji Arai, SELIBR 252657, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Ryōji Arai Arkivert 30. januar 2014 hos Wayback Machine. Gyldendal Norsk Forlags nettsider
5. ↑  «ALMA-prisens presentasjon av Ryōji Arai». Arkivert fra originalen 27. mars 2018. Besøkt 27. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NDL **·** CiNii
 |
**Zinovjev-brevet** fra 1924, også kjent i Storbritannia som *the Red Letter* - det røde brevet - er en kommunikasjon med tvilsom autentisitet mellom Grigorij Zinovjev, den første presidenten i den Kommunistiske Internasjonalen Komintern i Moskva og det britiske kommunistpartiet. Brevet tok til orde for væpnet kamp mot kapitalismen og revolusjonær agitasjon blant styrkene i det britiske militærapparatet. Brevet ble publisert 25. oktober 1924, fire dager før det skulle være parlamentsvalg i Storbritannia. Mange mener at det var et viktig bidrag til at Ramsay MacDonald (1866-1937) ikke vant dette parlamentsvalget.

Kopier av brevet hadde nådd både det britiske utenriksdepartementet og avisa *Daily Mail*, og det ble publisert sammen med en diplomatisk protest til Sovjetunionen. Labourleder mente det var plantet for å sverte partiet og sikre gjenvalg for Det konservative partiet. Det liberale partiet trakk omkring 100 valgkandidater for å sikre samlet front mot den opplevde røde trusselen. Lenge i ettertid har *The Guardian* hevdet at brevet var et MI5 eller MI6-påfunn som ble gitt i «lekkasje» til det konservative partiet. Brevet er nå allment akseptert som en fabrikasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Richard Norton-Taylor (4. februar 1999). «Zinoviev letter was dirty trick by MI6». *The Guardian* **(engelsk)**. Besøkt 30. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Zinoviev\_Letter – originaltekst fra den engelskspråklige Wikikilden |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Aagot Lobstein** eller **Aagot van Roos** (født Andersen 8. november 1875 i Christiania, død 21. august 1950 i Oslo) var en norsk operasangerinne og musikkpedagog.

Familie
-------

Aagot Lobstein var datter av folkeskolelærer Kristian Andersen og Petra Agnethe Olsen. Hun ble 16. desember 1898 gift med den nederlandsk-norske operasangeren Moritz Lobstein (1874-1949), også kalt Mauritz van Roos, etter at han i 1923 antok morens slektsnavn og dessuten endret fornavnets stavemåte.

Liv og virke
------------

Aagot Lobstein var elev av Ellen Gulbranson, før hun studerte i Amsterdam hos romansesangeren Johannes Meschaert.

Aagot Lobstein medvirket i Det Norske Operaselskapets turné 1900-1901, under ledelse av M. Lewin. Turneen åpnet med *Jegerbruden* i Christiania Tivoli.

Lobstein var også med på *Norsk Operatourné* i 1902, under ledelse av kapellmester Lindberg. Ensemblet besøkte Arendal, Skien, Sandefjord, Tønsberg, Horten, Fredrikshald, Sarpsborg, Fredrikstad og Drammen. Her inngikk Lobstein i solistpersonalet, og operaene som ble fremført var *Martha* og *Regimentets datter*..

Senere ga hun flere *opera-aftener* sammen med blant andre ektemannen.

I 1923 kom Lobstein tilbake til Kristiania fra et opphold i Amsterdam, der hun både hadde studert og gitt konserter. I januar 1923 opptrådte hun i Aulaen sammen med ektemannen, der hun blant annet sang *Elsas drøm* fra operaen *Lohengrin*.

Aagot Lobstein ga privat sangundervisning i fødebyen Kristiania.

Roller i utvalg
---------------

* *Anna* i *Jegerbruden* av Carl Maria von Weber (1901)
* *Eilisif* i *Væringerne i Miklagard* av Johan Svendsen (Eldorado Theater, 1901)

Referanser
----------

1. ↑  *Arbeiderbladet 1950.08.23*. Norge, Oslo. 1950. s. 9.
2. 1 2  Øisang, Ole (1941). *Teater i Trondheim gjennom 125 år*. Brun. s. 181.
3. ↑  *Norsk Kundgjørelsestidende 1923.04.23*. Norge, Oslo. 1923. s. 1.
4. 1 2  *Aftenposten 1923.01.29*. Norge, Oslo. 1923. s. 7.
5. ↑  *Agderposten 1902.04.02*. Norge, Aust-Agder, Arendal. 1902. s. 2.
6. ↑  *Aftenposten 1917.09.13*. Norge, Oslo. 1917. s. 5.
7. ↑  *Morgenbladet 1905.12.05*. Norge, Oslo. 1905. s. 4.
8. ↑  *Bergens Tidende 1901.03.13*. Norge, Hordaland, Bergen. 1901. s. 2.
9. ↑  *Bergens Tidende 1901.03.23*. Norge, Hordaland, Bergen. 1901. s. 2.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 105. ISBN 8200056228.
***Seminabathea*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, avlangt oval, blank, brungul (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Pronotum og dekkvingene er utvidet framover og mot sidene og dekker hode, antenner og bein. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" knapt framskytende. Dekkvingenes er kraftig og nokså tett punkterte.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten kan finnes på planter i vindelfamilien.

Utbredelse
----------

Arten lever i Jemen, Oman og Saudi-Arabia.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Seminabathea*** Borowiec, 1994
							+ *Seminabathea arabica* (Spaeth, 1911)

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Seminabathea* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Seminabathea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Seminabathea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Seminabathea* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Principen for KERS.
**KERS** (fra engelsk *kinetic energy recovery system* – «kinetisk engergigjenvinningssystem») er et system for regenerativ bremsing som blant annet benyttes innen motorsportsgrenen Formel 1.
Systemet fungerer ved at bremseenergien, som vanligvis går tapt i form av varme, blir samlet opp for senere å kunne benyttes som en ekstra kraftreserve ved akselerasjon, for eksempel i forbindelse med forbikjøringer. I 2011 er denne kraftreserven begrenset til maks 60 kW (81 hestekrefter) og kan benyttes i 6,6 sekunder per runde. De fleste F1-lagene benytter elektriske KERS-systemer, hvor energien samles i et batteri eller en kondensator.

KERS ble først introdusert i 2009-sesongen, men det ble da bare brukt av fire lag: Scuderia Ferrari, Renault F1, BMW Sauber og McLaren. I løpet av sesongen sluttet også Renault og BMW å bruke systemet. Selv om KERS fremdeles var lov å bruke i F1 i 2010-sesongen var alle lagene enige om ikke å bruke det. Til 2011-sesongen kom regelendringer som økte minimumsvekta for bil og fører med 20 kg til 640 kg. Ulempene ved å ha et KERS-system ble dermed redusert og KERS ble igjen brukt fra 2011. Systemet er imidlertid fremdeles valgfritt, og i 2011-sesongen har tre av tolv lag (Lotus Racing, Virgin Racing og HRT F1) valgt å ikke bruke KERS.

Fra 2014-sesongen vil kapasiteten til KERS øke fra 60 kW til 120 kW. Dette gjøres for å balansere overgangen fra 2,4 liters V8-motorer til 1,6 liters V6-motorer.

Referanser
----------

1. ↑  «Kinetic Energy Recovery Systems (KERS)». Formula1.com. Besøkt 1. oktober 2010.
2. ↑  «FOTA agrees to oust KERS for 2010». gpupdate.net. 8. juni 2009. Besøkt 1. oktober 2011.  ]
3. ↑  «Adjustable rear wings among confirmed 2011 changes». *formula1.com*. Formula One Group. 15. desember 2010. Besøkt 1. oktober 2011.
4. ↑  «Changes made to allow more overtaking in Formula 1». *BBC Sport*. BBC. 23. juni 2010. Besøkt 1. oktober 2011.
5. ↑  «Team Lotus, Virgin, HRT F1 to Start 2011 Without KERS». Autoevolution. 28. januar 2011. Besøkt 1. oktober 2011.
6. ↑  «Formula 1 bosses confirm engines will not change until 2014». *bbc.co.uk*. BBC. 29. juni 2011. Besøkt 1. oktober 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Korstorn** (*Gleditsia triacanthos*) er et løvfellende tre i erteblomstfamilien.

Viltvoksende trær blir 21–24 m høye med en stammediameter på 60–100 cm. Plantede trær kan blir mye høyere; i India blir de opptil 45 m høye med en stammediameter på 180 cm. De nedre greinene vokser oppover mens de øvre er vannrette, slik at kronen blir traktformet. Stammen har kvasse, forgrenede torner som blir opptil 30 cm lange. Bladene kan være både enkelt- og dobbeltfinnete på samme tre.

De gulgrønne blomstene vokser i hengende klaser. Korstorn er polygamodiøcisk; noen trær har hannblomster og tvekjønnede blomster, mens andre har hunn- og tvekjønnede blomster. Frukten er en opptil 50 cm lang vridd belg, som henger på treet om vinteren. Tornene er utviklet som beskyttelse mot store, utdødde planteetere, som mammuter og kjempedovendyr. Fruktene er tilpasset spredning med de samme planteeterne.

Korstorn hører hjemme i sentrale deler av Nord-Amerika. Den finnes aldri i store bestander og vokser sammen med blant annet borreeik, pileik, vasseik, ambratre, *Celtis laevigata*, rødlønn, *Diospyros virginiana*, sumptre, asklønn, kentuckykaffe, svartvalnøtt, alm, ask og hickory.

Arten tåler godt tørke og veisalt og er vanlig plantet i andre deler av USA, Sør-Amerika, Europa, Afrika og Vest- og Sør-Asia. I Norge er korstorn lite hardfør, men er plantet noen steder på Sør- og Østlandet. Kultivarer er 'Inermis' uten torner på stammen og 'Sunburst' med gule blad. Den naturaliseres lett i temperert klima og middelhavsklima og kan da være en invaderende art.

Galleri
-------

* Torner på stammenTorner på stammen
* BlomsterBlomster
* BelgerBelger
* HøstløvHøstløv

Litteratur
----------

* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 302. ISBN 82-10-01282-7.
* «*Gleditsia triacanthos* (honey locust)». Invasive Species Compendium. Besøkt 4. januar 2019.
* R.M. Blair. «Honeylocust». *Silvics of North America*. Besøkt 25. februar 2016.
* M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). *Wild Flowers of the Mediterranean* (2 utg.). London: A & C Black. s. 110. ISBN 0-7136-7015-0.
* W. Bronaugh (2010). «The Trees That Miss The Mammoths». *American Forests*: 38–43. ISSN 0002-8541.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Korstorn* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Korstorn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Korstorn* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Korstorn* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Korstorn* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Korstorn* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Korstorn* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gleditsia triacanthos* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Gleditsia triacanthos* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Gleditsia triacanthos* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Christiania Torv. Til venstre Gamle rådhus, i forgrunne fontenen Christian IVs hanske.  Foto: Matthew McPherson 
**Wenche Gulbransen** (født 19. februar 1947 i Oslo) norsk tegner og billedhugger. Datter av medisinsk tegner Ruth Gulbransen og advokat Egil Sverresønn Gulbransen.

Gulbransen har utdannelse fra SHKS i Oslo, AHO i Oslo , Kunstakademiet i Wien og Kunstakademiet i Budapest. 
Stipendiat ved Künstlerhaus Bethanien 1992–93 og professor i tegning ved SHKS 1998–2004. Kjente arbeider er *Christian IVs hanske* på Christiania torv, *Vanntrapp* ved Oslo S og fontenen *Klassisk sitat* på Aker Brygge. Hun har også laget relieffene til korsalteret i Nidarosdomen. Største utsmykkingsoppdrag er Handelstorget i Skien. Hun laget 10-krones minnemynt for Ole Bull i 2010.

Gulbransen er gift med billedhuggeren István Lisztes. Hun var styreleder i Kunstnerforbundet 2008–11

Utstillinger
------------

Høstutstillingen, Østlandsutstillingen, 
Skulptur underveis, SPOR, Møte i Nord, med bl. andre Flanagan, Woodrow, Knoebel og Rückriem, Kassák-museet, Budapest m. bl. a. Picasso, Klee, Vasarely, Kandinskij, Kunst 4, Museum for Samtidskunst, Godesses, Samtidsmuseet.

Separatutstillinger i utvalg
Tingene i rommet, rommet i tingene" Kunstnerforbundet, Oslo, BOTSGANG; Haus Ungarn, Berlin, Künstlerhaus Bethanien Berlin, BILANX, skulptur, tegning og bok, Tegnerforbundet, WITTGENSTEINS SKYGGE, Kunstnerforbundet, SVØMMERENS ARM, bok og installasjon, Vigelandmuseet

Diverse TV-programmer for NRK, bl. annet portrett om og med Per Palle Storm.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Wenche Gulbransen», RKD kunstner-ID 255827[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 011b84ec-e7a5-4fad-b1e1-eeaf56b30323, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   rkd.nl, besøkt 21. august 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Wenche Gulbransen i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Grevinne **Sophie Juliane Dönhoff** (født 17. oktober 1768 i Beynuhnen, Østpreussen, død 28. januar 1838 på Gut Beerbaum i Oberbarnim) var i morganatisk ekteskap gift med kong Fredrik Vilhelm II av Preussen.

Grevinne Sophie, som tilhørte den østprøyssiske adelsslekten Dönhoff, kom 1789 til det prøyssiske hoff som hoffdame for dronning Friederike Louise. Allerede året etter, den 11. april 1790, ble hun i Charlottenburgs slottskapell, viet til den prøyssiske kongen «til venstre hånd». Hun hadde en aparte fremtoning, og ble på grunn av sitt ungdommelige utseende kalt «Hebe» ved hoffet. Hun var dessuten en begavet pianistinne og sangerinne.

Snart kom det til uoverensstemmelser mellom Sophie og ektemannen, og de ble skilt allerede i juni 1792. Forgjeves hadde hun forsøkt å fri ham fra Bischoffswerders innflytelse og forholdet til Wilhelmine Encke. Kongen avviste imidlertid hennes forsøk på å blande seg inn i politiske anliggender. Selv om ekteskapet var meget kortvarig, fikk Sophie og kongen to barn:

* Den senere prøyssiske statsminister grev Friedrich Wilhelm av Brandenburg (1792–1850)
* Grevinne Sophie (Julie) av Brandenburg (gift med Ferdinand Friedrich av Anhalt-Köthen).

I 1805 kjøpte grevinne Sophie godset Beerbaum, og viet seg engasjert til godsdriften.

Hun ble bisatt i 1838 på kirkegården til Beerbaum.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
| Basisdata |
| --- |
| Hovedstad: | Leipzig |
| Areal: | 4.966 km 2 |
| Folketall: | 1.360.900 (1989) |
| Kart |
| Bezirk Leipzig |

**Bezirk Leipzig** var et av 14 distrikter (Bezirk) i Den tyske demokratiske republikk (DDR). Det ble opprettet under forvaltningsreformen i DDR i 1952, og eksisterte frem til oppløsningen av DDR i 1990. Dets administrative senter var Leipzig.

Administrativ inndeling
-----------------------

Bezirk Leipzig var inndelt i en bykrets og 12 landkretser:

| **Bykrets** | **Areal** | **Innbyggere** |
| --- | --- | --- |
| Leipzig |  |  |

| **Kretser** | **Areal** | **Innbyggere** |
| --- | --- | --- |
| Altenburg |  |  |
| Borna |  |  |
| Delitzsch |  |  |
| Döbeln |  |  |
| Eilenburg |  |  |
| Geithain |  |  |
| Grimma |  |  |
| Leipzig-Land |  |  |
| Oschatz |  |  |
| Schmölln |  |  |
| Torgau |  |  |
| Wurzen |  |  |

Ved oppløsningen av DDR sommeren 1990 ble Bezirk Leipzig oppløst. Kretsene Altenburg og Schmöll ble en del av Thüringen, mens de andre kretsene ble en del av Fristaten Sachsen. Under kretsreformen i Sachsen i 1994 og 1996 og i Thüringen den 1. juli 1994 ble kretsene slått sammen til større administrative enheter.

Regjeringssjefer og Partiledere
-------------------------------

Det tidligere hovedkvarteret til SED-ledelsen i Leipzig, Karl-Liebknecht-Straße 143/ Ecke Richard-Lehmann-Straße
### Leder av distriktets råd

* 1952–1959 Karl Adolphs (1904–1989)
* 1959–1974 Erich Grützner (1910–2001)
* 1974–1989 Rolf Opitz (1929–2006)
* 1989–1990 Joachim Draber (\* 1940)
* 1990 Rudolf Krause (Regjeringsfullmektig) (\* 1939)

### Førstesekretær i distriktets avdeling av SED

* 1952 Karl Schirdewan (1907–1998)
* 1952–1970 Paul Fröhlich (1913–1970)
* 1970–1989 Horst Schumann (1924–1993)
* 1989–1990 Roland Wötzel (\* 1938)

Referanser
----------

1. 1 2  "40 Jahre DDR" - Staatliche Zentralverwaltung für Statistik, Mai 1989

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leipzig District (GDR) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Tyskland