**Emmanuel Ballyet**, O.C.D. (født 18. november 1702 i Marnay i Frankrike, død 4. april 1773 i Bagdad i Det osmanske rike) var en fransk katolsk biskop tilhørende karmelittordenen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jean-Claude Ballyet (også Baillet) var sønn av en notarius, gikk inn i de uskodde karmelitters kloster i Gray og fikk ordensnavnet **Emmanuel de Saint-Albert**. Hans eldste bror Philibert var prior (Symphorien de Saint)-André Ballyet der 1690–1775, og senere generalsuperior av ordenen). 

### Prest

Han ble ordinert til prest i 1726, og fikk idere opplæring og undervisning ved misjonsseminaret *San Pancrazio* i Roma. I mars 1728 ble han utsendt av Kongregasjonen de Propaganda Fide som en apostolisk vikar til Bagdad, hvis biskop Dominique Varlet oppholdt seg i Nederland.

Da han kom dit i september 1728, lærte han seg tyrkisk og de lokale språkene, og posisjonerte seg offisielt under beskyttelse av Frankrike. Han fikk tillatelse fra pasjaen i Bagdad til å grunnlegge en misjon med en kirke, en bolig for misjonærer, en skole og et hospits, men det ble ødelagt igjen i 1737 som et offer for sjalusien fra kristne sekter og av forfølgelse fra tyrkerne. De fengslede misjonærene måtte løses ut mot løsepenger.

### Konsul, biskop

Ballyet påkalte deretter den franske konges beskyttelse, og fikk embedet som fransk konsul i Bagdad den 8. mai 1741. Tilknyttet dette var (etter hans forgjenger Varlets død) kontoret som han benyttet som biskop av Babylon-Baghdad, som han ble ordinert til 21. desember 1743 av biskop Paul Alphéran de Bussan i katedralen på Malta. Han ble på Malta til oktober 1741 og nådde tilbake til Bagdad igjen den 5. juli 1746, etter å ha krysset eller reist gjennom Syria, Libanonfjellene og Aleppo.

I sin rapport av 3. mai 1746 til Jean-Frédéric Phélypeaux, comte de Maurepas, den franske marineminister med ansvar for koloniene, påpekte han Bagdads økonomiske betydning, som turde ha økt på grunn av krigen mellom Frankrike og England i India. I 1747 foretok han en pastoralreise sør for bispedømmet sitt. Imidlertid forble hans stilling i Bagdad prekær: Etter den tyrkiske guvernøren Achmet Pashas død tidlig i 1749, utviklet det seg uro. Forfølgelsene av kristne tok til igjen. Huset hans ble okkupert og plyndret 31. juli 1749, og han ble holdt fengslet i åtte dager.

I november 1753 vendte han tilbake til Europa for å forsvare sine materielle interesser, både i Roma, hvor han oppholdt seg i november 1753 og ble mottatt flere ganger av pave Benedikt XIV, og i Paris, hvor han etter erkebiskopen av Besançon, Antoine-Pierre II de Grammonts død, mottok det vakante benediktinerklooster Morteau i Franche-Comté den 7. september 1754 og med det var sikret med en årlig inntekt på 15.000 livres. Paven takket ham for rapporten til pave Benedikt XIV, som ble utgitt i Roma i 1754 på fransk og latin, ved å sende ham 2.500 romerske scudi.

Etter et fem måneder langt opphold i Franche-Comté returnerte han til Bagdad den 24. mai 1756 via Alexandretta og Aleppo, etter å ha krysset ørkenen på bare tre uker. Han tok seg av å kjøpe hester til den franske konge og fullførte sin medaljesamling på 6300 stykker, som etter hans død kom i eie av en herre av Magnoncourt fra Frasne-le-Châtel og ble solgt i Paris i 1841.

I 1760 mistet han ved et dekret fra Propagandakongregasjonen en del av sin jurisdiksjon.

I 1765 vendte han tilbake til Frankrike for siste gang, og ankom i februar 1766 etter en vanskelig reise der han hadde måttet kjøpe seg fri i Damaskus og Morea. I Franche-Comté var det stridigheter med benediktinerne av Morteau, som etter flere rettssaker ble avgjort med en avtale inngått 1. april 1767 og registrert i mars 1772 i parlamentet i Besançon. Deretter dro han til Paris og Roma, hvor han fikk sine portretter malt, og nådde Bagdad igjen tidlig i november 1767.

De siste årene hans i Persia var fredelige. Han rapporterte at handelen, som var skadelidende under virkningene av krigen mellom Tyrkia og Russland, ble gjenopptatt i 1772. Han døde i 1773 under en pestepidemi.

Verker
------

* *Relation faite à Rome en 1754 à notre Saint-Père le pape Benoît XIV du commencement, du progres, et de l’etat present de la mission de Babylone*. Roma, 1754

Litteratur
----------

* Anne Mézin: *Les consuls de France au siècle des lumières (1715–1792)*. Imprimerie Nationale, Paris, 1997, S. 118–119 ISBN 978-2-11-089158-7
* Daniel T Potts: *From myth to history: Jean-Claude Ballyet, the French Enlightenment and Bisotun*, i: Institute for the Study of the Ancient World at New York University Newsletter 19, Fall 2017
* *Jean-Claude Ballyet, un Marnaysien à Bagdad … il y a 250 ans*, i: *Bulletin municipal de Marnay*, décembre 1990

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649–1740) \*1675
* Biskop Paul Alphéran de Bussan (1684–1757) \*1728
* Biskop *Emmanuel Ballyet* (1702–1773) \*1743

Referanser
----------

1. ↑   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID baillet, www.catholic-hierarchy.org, besøkt 12. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jfr. Adrien de Longpérier: *Description des médailles du Cabinet de M. De Magnoncour*. Firmin Didot Frères, Paris 1840.
3. ↑  http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/baillet.html, lest 23. mai 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |