recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Minneportalen som ble bygd på tomta til Hurva-synagogen i påvente av et vedtak om gjenoppbyggng.
Hurva-synagogen nær ferdigstillelse i juli 2009.
**Hurva-synagogen** var hovedsynagogen i Jerusalem på 1500-tallet, og kanskje tidligere. Den ble bygd nær ruinene av en tidligere synagoge tradisjonelt tillagt den rabbinske autoriteten Moses ben Nahman (Nahmanides, haRamban). Hurva-synagogen ble stengt av det daværende osmanske riket i 1589 etter muslimsk press. I 1700 ble eiendommen kjøpt av rabbi Yehuda Chasid og de par hundre tilhengerne hans. De begynte på nybyggingen av synagogen en del år senere, men kom i økonomisk uføre, og synagogen med sine 40 toráruller ble nedbrent av muslimske kreditorer i 1721 — derav navnet «hurva», som betyr *ødeleggelse* på hebraisk. Synagogen ble senere bygd opp igjen av askenasiske sionister på 1830-tallet og gjeninnviet i 1864 som den mest profilerte synagogen i Jerusalem.

Da synagogen ble erobret av Den arabiske legion fra Jordan under slaget om Gamlebyen i Jerusalem i 1948, sprengte de den i lufta med dynamitt for å vise at de kontrollerte Det jødiske kvarteret.

Etter at området igjen kom under israelsk kontroll i 1967 ble det lagt fram flere planer om hvordan gjenoppbyggingen skulle skje. Etter mange år med diskusjoner og debatt ble en minneportal bygd på stedet i 1977, som i seg selv ble et landemerke i det jødiske kvarteret. I 2000 vedtok den israelske regjeringen en plan om å gjenoppbygge synagogen i sin 1800-talls stil. Bygningen ble åpnet 15. mars 2010.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 2026, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  In the Holy Land, a Rebuilding for the Generations, *The Wall Street Journal*,10. mars 2010

Eksterne lenker
---------------

* Nadav Shragai and Gideon Alon: «Israeli Govt to Rebuild Hurva Synagogue in the Old City»[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Musikkvideo** er en kortfilm ment for å representere en melodi eller sang visuelt. Musikkvideoer som ledsager låter spiller en stor rolle innen markedsføring av popmusikk. Musikkvideoer kan også sikte til langfilmer med hovedsakelig musikalsk innhold, og videoer (VHS/DVD) med konsertopptak, eller flere klipp med videoer av sanger, eller kombinasjon av disse. 

Musikkvideoer har en lang historie bak seg, og allerede på 1960-tallet laget de mest populære bandene og artistene, som for eksempel The Beatles, The Kinks, Bob Dylan, The Doors og The Rolling Stones, «reklamefilmer» som en ledsagende del av sine singelutgivelser, altså musikkvideoer som en viktig måte å oppnå PR. Fra midten av 1970-årene ble det stadig vanligere med musikkvideoer som en naturlig del av markedsføringen av artister. Imidlertid ble de virkelig vanlige tidlig i 1980-årene, og 1. august 1981 startet den amerikanske TV-kanalen MTV sine sendinger. MTV var den første TV-kanalen som kun sendte musikkvideoer, uten andre typer programmer. Den aller første musikkvideoen som ble vist på MTV var *«Video Killed the Radio Star»* av The Buggles. 

En type av musikkvideo er at artisten eller bandet som fremfører sangen opptrer, mens andre typer musikkvideoer er mer kunstneriske eller abstrakte. Ofte står handlingen i videoen gjerne i stil til låten, men også dette varierer meget og en musikkvideo kan ha nær sagt et hvilket som helst innhold. Musikkvideoer har utviklet seg til å bli nærmest en egen kunstart innen popverdenen. Musikkvideoene og deres innhold er noe som gjerne blir vist interesse i like stor grad som selve musikken, og mange artister ser det som en viktig del av sin produksjon å lage gode musikkvideoer. Musikkvideo på VHS/DVD er noe enkelte artister og band gir ut spesielt for å tilfredsstille hardcore-fans, og konsertopptak på DVD er mer og mer vanlig.

Eksterne lenker
---------------

* Musikkvideo; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Språkområdene i Sveits. Romandie er vist i lilla.
**Romandie** (fr. *la Romandie* eller *la Suisse romande*) er en betegnelse for den fransktalende delen av Sveits – i praksis betyr dette den vestlige delen. (Må ikke forveksles med det som på fransk heter *la Suisse romanche*, som er den delen av Sveits der det blir snakket retoromansk, det vil si deler av kantonen Graubünden.)

Romandie omfatter kantonene Genève, Vaud, Neuchâtel og Jura, samt de fransktalende delene av kantonene Valais, Fribourg og Bern. Rundt 1,5 millioner mennesker (ca. 20 % av sveitserne) bor i Romandie.

De ulike franske dialektene i Romandie kan av og til bli kalt sveitserfransk. Imidlertid er det små forskjeller mellom sveitserfransk og «vanlig» fransk, og det er generelt mulig å forstå den andre typen dersom en forstår den ene av dem. Noe av det første en legger merke til i sveitserfransk kan være tallsystemet; sytti heter *septante* (ikke *soixante-dix*), nitti heter *nonante* (ikke *quatre-vingt-dix*), og noen steder heter åtti *huitante*. Det blir gjerne sagt at sveitsere snakker langsommere enn franskmenn, og at tonefallet deres er mer «syngende».

Som region er Romandie utelukkende kulturelt og språklig bestemt; den har ingen formell betydning i det politiske systemet, men virker likevel identitetsskapende for de fransktalende innbyggerne i Sveits. Fjernsynsselskapet TSR lager program for folk i Romandie.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** HDS
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Santa Maria Maggiore var patriarkalbasilikaen til den latinske patriarken av Antiokia
**Den latinske patriark av Antiokia** var en av den romersk-katolske kirkens patriarker. Tittelen eksisterte fra 1098 til 1964, men var fra 1268 en ren ærestittel (titulærpatriark).

Antiokia ble i løpet av det 1. århundre det viktigste bispesete i Midtøsten, og utgjorde fra 451 ett av oldkirkens fem patriarkater. Den økende kløften mellom øst- og vestkirken (dvs. de fire ortodokse patriarkene på den ene siden og den katolske kirken med paven i Roma på den andre) førte i 1054 til det såkalte store skisma. Etter skismaet anerkjente ikke den katolske kirke lenger rettmessigheten til bl.a. patriarken av Antiokia.

Opprettelsen av korsfarerfyrstedømmet Antiokia i 1098 muliggjorde det for den katolske kirke å innsette egne, latinsk-rituelle patriarker av Antiokia. Den ortodokse patriarken ble utvist og levde i eksil i Konstantinopel.

Med mamelukkenes erobring av fyrstedømmet Antiokia i 1268 måtte også den latinske patriarken forlate byen. Paven videreførte imidlertid patriarktittelen, som dermed etter hvert ble redusert til en ren æresbetegnelse. Patriarkalbasilikaen som var knyttet til Antiokia, var Santa Maria Maggiore i Roma.

Den katolske kirkens krav på patriarksetet i Antiokia gjorde det vanskelig å oppnå forsoning med den ortodokse kirke. Etter 1953 ble patriarkatet derfor ikke lenger besatt. Pave Paul VI opphevet patriarkatet endelig i 1964.

Se også
-------

* Liste over latinske patriarker av Antiokia

  


| * v
* d
* r
Den katolske kirkens patriarkater |
| --- |
| «Store» patriarkater | 
Alexandria (koptisk) •
Antiokia (maronittisk) •
Antiokia (melkittisk) •
Antiokia (syrisk) •
Babylon (kaldeisk) •
Kilikia (armensk) •
Roma (latinsk)
 | En patriarks våpenskjold |
| «Små» og *titulære* patriarkater | 
*Alexandria* (melkittisk) •
Jerusalem (latinsk) •
*Jerusalem* (melkittisk) •
Lisboa (latinsk) •
Venezia (latinsk) •
*Vestindia* (latinsk) •
*Østindia* (latinsk)
 |
| Historiske patriarkater | 
Alexandria •
Antiokia •
Aquileia •
Grado •
Karthago •
Konstantinopel (alle latinske)
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
**Regionalvei 955** er en 165 km lang vei i Lappland, Finland. Veien går fra krysset med E75 / Rv 4 i Enare til stamvei 79 i Sirkka.

Veien går gjennom svært tynt befolkede områder. Det er ikke noe tettsted med mer enn 200 innbyggere langs veien utover endepunktene. Veien er viktig for langdistansetrafikk, da den er en del av den korteste og raskeste ruten mellom Kirkenes eller Vadsø i Finnmark, og byer som Oslo eller Stockholm. Det blir 70 kilometer kortere her enn via den bredere E75. Også mellom Tromsø og Kirkenes anbefales denne vei av navigasjonssystemer. Vei 955 er for det meste asfaltert, men har ca 30 km grusvei, så mange foretrekker E75 eller E6. Strekningen Köngäs-Hanhimaa på 13 km ble bygget om og asfaltert under 2022.

Kommuner og knutepunkter
------------------------

### Lappland

Enare kommune
* **4** Europavei 75 Enare → Europavei 6 (Norge)
* **956** Köngäs

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| **79**   fra Sirkka til Europavei 75 Rovaniemi
**79**   til Europavei 8 Muonio |

 |  |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Maantie 955 Köngäs-Hanhimaa parantaminen, Kittilä

Mal:Autoritetsdta
***Encyclopædia Iranica*** er en engelskspråklig encyklopedi om iransk historie, kultur og sivilisasjon fra forntid til i dag. Den utgis av senteret for iranstudier ved Columbia University, og redigeres av en internasjonal redaktørkomité på 38 personer ledet av Ehsan Yarshater og Ahmad Ashraf. Encyclopedien regnes som et standardverk innen iranistikk.

*Encyclopædia Iranica* ble påbegynt i 1974 av Ehsan Yarshater, som begynte å undervise ved Columbia University i 1958, og opplevde hvor vanskelig det var å finne omfattende, nøyaktige og presise kilder for Irans eldre historie. 
I 2011 var det utgitt 15 bind av encyclopedien, med artikler frem til bokstaven K. Innenfor hvert felt forsøker redaktørkomiteen å finne og invitere de internasjonalt mest autoritative akademikerne til å skrive artikler, og så langt har over 1300 forskere fra akademiske institusjoner i Nord-Amerika, Europa og Asia bidratt med artikler til encyklopedien. Alle artikler går gjennom fagfellevurdering for kontroll av kvalitet, objektivitet og politisk uavhengihet. I tillegg til å utgis i trykt utgave, er fulltekst av de fleste artiklene tilgjengelig gratis på internett.

Bind
----

1. Āb – Anāhīd (1985) ISBN 0-7100-9099-4
2. Anāmaka – Āṯār al-wozarāʾ (1987) ISBN 0-7100-9110-9
3. Ātas̆ – Bayhaqī (1989) ISBN 0-7100-9121-4
4. Bāyjū – Carpets (1990) ISBN 0-7100-9132-x
5. Carpets – Coffee (1992) ISBN 0-939214-79-2
6. Coffeehouse – Dārā (1993) ISBN 1-56859-007-5
7. Dārā (B) – Ebn al-Atīr (1996) ISBN 1-56859-028-8
8. EbnʿAyyāš – E'teżād-al-Salṭana (1998) ISBN 1-56859-058-x
9. Ethé – Fish (1999) ISBN 0-933273-37-1
10. Fisheries-Gindaros (2001) ISBN 0-933273-56-8
11. Gioni – Harem I (2003) ISBN 0-933273-73-8
12. Harem I – Illuminationism (2004)
13. Illuminationism – Isfahan VIII (2006)
14. Isfahan IX – Jobbāʾi (2008) ISBN 978-1-934283-08-0
15. Joči – Kāšḡari, Saʿd-al-Din (2011) ISBN 978-1934283-29-5

Referanser
----------

1. 1 2  About Iranica
2. ↑  Muhammad al-Faruque (2000). «Encyclopædia Iranica». *MELA Notes* **(engelsk)**. Middle East Librarians Association (71/72): 23-25.
3. ↑  «37 Years And Halfway Through Encyclopaedia Iranica» **(engelsk)**. npr books. 26. september 2011.
4. ↑  About authors.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN
 |
I vanntårnet er en steinbutikk. Foto: Erlend Bjørtvedt 
Svingskivegraven er fylt med vann, og området rundt lokstallen er preget av underholdning og servering. Foto: Jan-Tore Egge 
**Treungen stasjon** var endestasjonen på Treungenbanen. Den åpnet som *Tveitsund stasjon* den 14. desember 1913 og endret navn til Treungen i 1926. Banestrekningen ble lagt om fra smalspor til normalspor i 1946, og trafikken ble nedlagt i 1967. Sporene ble fjernet i 1970.

Stasjonsanlegget ble tegnet av Ivar Næss, som vant en arkitektkonkurranse om strekningen fra Åmli til Treungen. Anlegget på Treungen er det mest omfattende på øvre del av banen. Det omfattet i sin tid, i tillegg til selve stasjonsbygningen, også privet, uthus med varmerom, godshus og lasterampe, lokomotivstall med kullskur, svingskive og vanntårn.

Bygningene er solgt etter avviklingen, og mange av dem står fortsatt. Selve stasjonsbygningen huser en pinsemenighet. I vanntårnet er en steinbutikk. Privetet og lokstallen er også bevart, mens svingskivens grav er fylt med vann.

Litteratur
----------

* Thor Bjerke og Finn Holom (2004). *Banedata 2004*. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 270. ISBN 82-90286-28-7.
* Thor Bjerke og Ove Tovås (1989). *Togbytte på Nelaug. En bok om jernbanene til Arendal, Grimstad og Treungen*. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 157-158.


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Endestasjon* |  | Treungenbanen |  | Tjønnefoss |

Eksterne lenker
---------------

* Norsk jernbaneklubb om Treungen stasjon
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Elgåfossen** (svensk: *Älgafallet*) er Østfolds høyeste uregulerte fossefall med en fallhøyde på 46 meter. Den ligger lengst sør i Østfold, nær Holtet i Enningdalen. Grensen mot Sverige går midt i fossen. Den er derfor også Bohusläns høyeste uregulerte fossefall. Elgåfossen, som er en del av elva Elja (Elgå), renner ut i Enningdalselva.

Ved fossen kan man se rester av gamle Saga husmannsplass (fra 1859), med tømmerdrift, sag og mølle. Rundt fossen kan man se grunnmuren etter mølle, gamle møllesteiner, og stenpilarer fra en tømmerrenne som gikk ned langs fossen. Plassen var bebodd til frampå 60-tallet. Rundt fossen er det nå opparbeidet natursti og det er mulig å krysse elven både ovenfor og nedenfor fossen.

Elgåfossen kan nås via rasteplass ved fylkesvei 22, ca. 700 meter nord for riksgrensen, på strekningen som kalles den Blå-grønne veien. Det er knapt 400 meter å gå inn til fossen, og der kan grensen krysses på en gangbru rett nedenfor fossefallet.
«Parafrase» har flere betydninger.
**Parafrase** er en omarbeiding av en tekst eller passasje uten å endre selve betydningen. Begrepet i seg selv er avledet fra gresk *παράφρασις* via latinsk *paraphrasis*, som betyr «ekstra uttrykksmåte». Handlingen å omskrive eller gjenfortelle noe blir kalt «parafrasering».

En parafrase vil typisk forklare eller klargjøre teksten som blir omskrevet. For eksempel kan «Signalet var rødt» bli omskrevet som «Toget fikk ikke lov til å passere fordi signalet var rødt». En parafrase er vanligvis innledet med  *Verbum dicendi*  - et deklarativt uttrykk for å signalisere overgangen til parafrasen. I parafrasen av «Signalet var rødt» så angir den bestemte formen av «Toget» at det er nettopp dette som ikke får lov til å fortsette, formen signaliserer frasen som følger.

En parafrase trenger ikke følge et direkte sitat, parafrasen skal typisk sette kildens uttalelse i perspektiv eller avklare sammenhengen hvor den brukes. En parafrase er vanligvis mer detaljert enn et sammendrag. Man bør legge til kilden på slutten av setningen, for eksempel «Når lyset er rødt så kan ikke togene gå (Wikipedia)».

En parafrase kan forsøke å bevare den essensielle betydningen av materialet som blir omskrevet. En slik tilsiktet nytolkning av kan introdusere en mening som ikke er eksplisitt tilstede i originalen, hvilket da betyr at det ikke lenger er parafrase.

I motsetning til metafrase, som representerer «den formelle ekvivalenten» av kilden, så er en parafrase «den dynamisk ekvivalenten». Der en metafrase forsøker å oversette en tekst bokstavelig, formidler en parafrase den essensielle tanken i en tekst – om nødvendig på bekostning av bokstavelig og billedlig språk.

Referanser
----------

1. ↑  Marion Federl. «Parafrase». NDLA.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp); Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
**Nardo skole** er en offentlig barneskole som ligger på Nardo i Trondheim. Rektoren er Elin Østgaard.

Historie
--------

Nardo skole før den ble revet i 2007.
Skolen ble bygd i 1969, den gang som en av tre like like skolebygninger. De andre to var Hallset skole og Kolstad skole, og arkitektene bak disse skolene var Johan Arnstad og Ottar Heggenhougen. Dette var samme år som skolekretsen ble opprettet. Inntil da sognet elevene i dette området til Nidarvoll skole. 

Skolen er bygd på 2 ganger. Første gang var i 1997, da kom et to- og énetasjes påbygg for SFO, i sørenden av skolen. Senere, i 1999, kom et midlertidig påbygg på 300 m². Pr 2006 hadde den et samlet arealt på 4.500 m². Samme år var det 354 elever ved skolen. Den opprinnelige bygningen var kvadratisk, med to etasjer pluss sokkel, og taket var flatt. 

Miljørettet helsevern underkjente i 2001 skolen grunnet for dårlig støyisolering fra Omkjøringsveien, for dårlig ventilasjon, garderober og toaletter, gymnastikksalen for liten, og tilretteleggingen for funksjonshemmede ikke tilfredsstillende. Skolen er etter dette drevet på dispensasjon, men i 2006 ble det besluttet å kondemnere bygget. 

### Ny skole 2008

I 2007 ble den gamle skolen revet, og den nye skolen ble tatt i bruk etter høstferien 2008. I mellomtiden ble elevene flyttet til Sverresborg skole. Det nye skolebygget er på 5 000 m², og er prosjektert for et gjennomsnittlig elevantall på 385. Det ble også satt krav om at det bygges barnehage i tilknytning til skolen, slik det også var før rivingen.

Grønt flagg
-----------

Foundation for Environmental Education (FEE) er en miljøstiftelse som arbeider med informasjon og opplæring i bl.a. skoler og barnehager. I 2005 fikk Nardo skole tildelt FEEs miljøsertifisering «Grønt flagg» for sitt prosjekt *Ressursfordeling fattig-rik – Hvordan kan vi på Nardo skole hjelpe andre barn som er fattige?*, der elever ved skolen over en 3-årsperiode samlet inn penger til fattige barn i Manila.

Tidligere elever
----------------

* Trond Giske, arbeiderpartipolitiker og tidligere minister for utdanning
* Børge Brende, tidligere høyrepolitiker og bl.a. utenriksminister, nå president i Verdens økonomiske forum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Kajsa Zetterquist** (født 18. november 1936 i Arvika) er en svensk-norsk billedkunstner.

Hennes foreldre var malere, og hun er selv utdannet ved
Konstfackskolan Stockholm (1954–1955) 
S.Barth Målarskola (1955–1957) 
Kunstakademiet Stockholm (1957–1963).
Siden 1967 har hun vært bosatt i Graddis med 
kunstneren Per Adde. 

Zetterquist har hatt en rekke utstillinger, 
debuterte med separatutstilling ved
Galerie St.Paul Stockholm (1971), i Norge
ved UKS i Oslo (1977) og Fauske kunstforening (1979);
ellers nevnes Høstutstillingen (1981).
Hun har medvirket til utsmykkingen av
Vestvågøy Rådhus Leknes.
Reitgjerdet sykehus Trondheim (1981),
Nordland Sentralsykehus i Bodø (1984),
Harstad Kulturhus (1992) 
Bardu Helsesenter (1994),
Høgskolen i Finnmark Alta (1995).

Zetterquist var med på etableringen av Nordnorsk Kulturråd og har mottatt 
Nordland fylkes kulturpris (1982). 
Nå senest var hun
festivalkunstner ved Nordland Musikkfestuke, med
utstillingen *Kajsa Zetterquist, malerier og tegninger 1956 – 2006*.
Hun har utgitt illustrasjons-boken *Kajsa Zetterquist* (Tromsø kunstforening, 1996)
Hennes biografi er *Det vet jag inte med ord, det vet jag med mitt öga* (2006).

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Kajsa\_Zetterquist, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID a859cfde-681b-4edc-9db2-0bed2c29585b, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS **·** KulturNav
 |
«Drevja» har flere betydninger.
Drevjedalen sett fra Drevjamoen
Drevja kirke
**Drevja** er ei bygd i Vefsn kommune i Nordland. Den har navn etter elva Drevjo som renner gjennom Drevjadalen. Navnet kommer av *drøv*, som betyr avleiring.

Drevjadalen strekker seg fra Holandsvika til Drevvatn, mellom fjellene Tovenfjellet i vest og Helfjellet og Blåfjellet i øst. Drevja kirke, Drevjamoen og Granmoen skole ligger alle i dalen. Dalen har veiforbindelse til Mosjøen og Sandnessjøen via fylkesvei 78, fv. 241, fv. 241 , fv. 252 og fv. 254 til Elsfjord, Ømmervatnet og Fustvatnet. Toventunnelen begynner i Drevjadalen, og er Nord-Norges lengste tunnel.

Norges eldste ski er funnet i Drevja. Karbondateringer viser at skien stammer fra mellom 3343 og 2939 f. Kr.

Tidligere kommune
-----------------

Drevja var en periode egen kommune. Drevja og Grane kommuner ble i 1927 skilt ut fra Vefsn. 1. januar 1962 ble Drevja, Elsfjord og Mosjøen slått sammen med Vefsn til nye Vefsn kommune.

Drevjamoen ekserserplass ble anlagt fra 1911.

Kuriosa
-------

Bygdenavnet Drevjo har en dativform, (i) Drevjen. Ettersom dativ holder på å gå ut av dagligtale vil dette sannsynligvis forsvinne om en tid. Dette gav anledning til å lett skille mellom bygda og elva i dagligtale.

Se også
-------

* Liste over Drevjas ordførere

Referanser
----------

1. ↑  *Drevja*,1948, av Gunnar Holand.

Eksterne lenker
---------------

* Drevja.com Arkivert 29. august 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** GeoNames
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Det globale likestillingsindekset ("Global Gender Gap Index") sammenlignet med den kvinnelige andelen STEM-grader i forskjellige land.
**Likestillingsparadokset** er funnet av at ulike kjønnsforskjeller i personlighet og yrkesvalg er større i mer kjønnslikestilte land. Større forskjeller finnes i Femfaktormodellen, mørke triadetrekk, selvtillit, depresjon, personlige verdier og yrkes- og utdanningsvalg. Dette fenomenet er tilsynelatende paradoksalt fordi man forventer at forskjellene ville bli redusert etter hvert som land blir mer kjønnsegalitære.

Ulike forklaringer på paradokset er blitt foreslått. Noen forskere antyder at flere stereotyper og kjønnede forventninger i mer likestilte land kan være bakenforliggende årsaker, og at kvinner i mindre utviklede land har større sannsynlighet for å velge STEM-fag, basert på det økte behovet for sikkerhet og god lønn. Andre hypoteser er at dypt forankrede og iboende kjønnsforskjeller er mindre tilbakeholdte, og kan lettere materialiseres i likestilte land.

Referanser
----------

1. ↑  Fors Connolly, Filip; Goossen, Mikael; Hjerm, Mikael (1. juli 2020). «Does Gender Equality Cause Gender Differences in Values? Reassessing the Gender-Equality-Personality Paradox». *Sex Roles*. 83 (1): 101–113. doi:10.1007/s11199-019-01097-x.
2. ↑  «Are Women More Emotional Than Men? | Psychology Today». *www.psychologytoday.com* **(engelsk)**. Besøkt 7. mai 2023.
3. ↑  Breda, Thomas; Jouini, Elyès; Napp, Clotilde; Thebault, Georgia (8. desember 2020). «Gender stereotypes can explain the gender-equality paradox». *Proceedings of the National Academy of Sciences*. 117 (49): 31063–31069. Bibcode:2020PNAS..11731063B. PMC 7733804 Åpent tilgjengelig. PMID 33229558. doi:10.1073/pnas.2008704117.
4. ↑  Balducci, Marco (2023). «Linking gender differences with gender equality: A systematic-narrative literature review of basic skills and personality». *Frontiers in Psychology*. 14. PMID 36874846. doi:10.3389/fpsyg.2023.1105234.
**Gunnar Raabe** (født 14. november 1896 i Kristiania, død 31. august 1969 i Oslo) var en norsk ingeniør. Han huskes som i dag for sitt arbeid for Den Norske Turistforening, der han var rådsmedlem fra 1941 til 1944 og deretter styremedlem til 1947.

Da ble han ansatt i foreningen som inspektør med områdeansvar for Sør-Norge sammen med Claus Helberg (1919–2003). Helberg tok seg av rutemerking og hyttebygging vest for Gudbrandsdalen, mens Raabe tok på østsiden. Han skrev flere bøker om norske fjell og natur i dette området, i tillegg til de mange foredrag han holdt og som han fikk foreningens hedersknapp for.

I sine yngre år hadde han efter examen artium 1917 studert til ingeniør i Horten i 1922 og gjennom sin faste jobb i elektriske forretninger blitt en av de første i Norge som holdt på med radio.

Han var sønn av skolemannen Jens Raabe (1861–1939) og sangpedagog Anna Amalie Louise von Hanno (1865–1935; se von Hanno for mer om morsslekta).

Referanser
----------

1. ↑  Se digitaliserte bøker hos Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana.
2. ↑  Gunnar Raabe i Store norske leksikon.
3. ↑  Se gravferdsetaten i Oslo

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
***Euderopus*** er en slekt av biller som lever på sopp, særlig under barken på døde trær. To arter er funnet i Norge.

Utseende
--------

En liten bille (2,5-3 mm), avlang, gulbrunlig. **Hodet** er stort og bredt med små, utstående fasettøyne. På undersiden av hodet, rett under og bak fasettøynene, sitter det et par groper som åpner utover, i bunnen av disse sitter en hårtufs. Antennene er litt lengre enn hodets bredde, 11-leddete, med en stor, tre-leddet kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent firkantet sett ovenfra, noe tilsmalnende forover, bredere enn langt, med tallrike, fine lengderibber. **Dekkvingene** er parallellsidige, med tydelige punktrekker. **Beina** er korte og slanke, føttene fire-leddete.

Levevis
-------

Kjølbillene treffes hyppigst under barken på døde trær, og er mest sannsynlig soppetere, selv om noen har ment at i alle fall noen av artene er rovdyr.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i den Nye verden.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien "glans- og flatbiller", Cucujoidea
				+ Familien **kjølbiller**, Biphyllidae
					- Slekten ***Euderopus*** Sharp, 1900
						* *Euderopus brevipes* Sharp, 1900
						* *Euderopus chmetophorus* Sharp, 1900
						* *Euderopus iteratus* Sharp, 1900
						* *Euderopus meridionalis* Grouvelle
						* *Euderopus microps* Sharp, 1900
						* *Euderopus perbrevis* Sharp, 1900
						* *Euderopus regularis* Sharp, 1900
						* *Euderopus setosus* Sharp, 1900
						* *Euderopus unicolor* Sharp, 1900

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*

'
***Planter og tradisjon: Floraen i levende tale og tradisjon i Norge 1925-1973*** av Ove Arbo Høeg ble utgitt av Universitetsforlaget i 1974. Boka er basert på botanisk kunnskap og med enn 45 års folkeminne-innsamling i Norge.

En forkortet utgave av boka kom ut i 1985 under tittelen *Ville vekster til gagn og glede*.

Nasjonalbiblioteket har digitalisert utgaven fra 1974. En søkbar versjon er dermed tilgjengelig på bokhylla.no  

I 2021 utga prosjektet «Mennesker og planter» ved Universitetet i Oslo i samarbeid med Norges sopp- og nyttevekstforbund *Planter og tradisjon* på nytt. Da hadde utgaven fra 1974 lenge blitt solgt på antikvariater til over 2.000 kroner.

Innhold
-------

Boka starter med en generell del, hvor professor Høeg går igjennom plantenes vegetasjonstyper som lyng, busk, tre og begreper som rikuler, bark og sevje. Deretter kommer en del om kulturvekster og ugras i etnobotanikken, som særlig vektlegger hva informantene har sagt om kornslagene som dyrkes i Norge (rug, bygg, hvete og havre). Boka inneholder også en samleartikkel om viltvoksende gagn-vekster (nyttevekster). Den tar blant annet for seg materiale til emner, tau, fletting, matteveving, barneleker, folkemedisin og dyrefôr. Delen om vidjer er på 20 sider, og inkluderer bilder og tegninger av ulike typer vidjespenninger.

Hoveddelen av boka handler om dokumentert bruk av ville vekster, både sopp, alger (tang og tare), laver, moser, blomsterplanter og karsporeplanter fordelt på art.

Informanter
-----------

Opplysningene i boka stammer fra informantene som er intervjuet i perioden 1925-1973, både personlig og via brev. Informantene bidro med kunnskap om konkret bruk av plantene, men også om lokale navn, mytologi, folkemedisin og folketro. Høeg takker spesielt studentene ved Norges Landbrukshøgskole, «fordi det nesten aldri har behøvd være tvil om hvilken art de sikter til.»

Lista over informanter dekker 9 spalter med liten skrift.

Betydning
---------

Professor Høegs bokverk reddet mye kunnskap om planter fra å gå tapt. Boka har blitt kalt «en av de viktigste bøkene som har blitt skrevet i Norge», «et mesterverk», og «hjørnesteinen i norsk etnobotanikk».

Referanser
----------

1. ↑  Borgen, Liv. «Om Planter og tradisjon». *Sopp og nyttevekster* (1/2021). «Denne boken, utgitt i tre opplag i 1974-1976, har vært vanskelig å få tak i de senere årene. Den er av og til å få kjøpt i antikvariater, og koster der rundt 2500 kr»
2. ↑  «Mennesker og planter». Universitetet i Oslo. Besøkt 4. desember 2023. «Prosjektet "Mennesker og planter" skal undersøke menneskers innflytelse på plantemangfoldet i Norden fra før vikingtid og frem til i dag.»
3. ↑  Kool, Annelen et.al. «Mennesker og planter i fortid og fremtid». *Sopp og nyttevekster* (1/2021). «Her er endelig en ny utgave av Ove Arbo Høegs *Planter og tradisjon* - en av de viktigste bøkene som er skrevet i Norge. Planter er fundamentet for det vi gjør og det vi er»
**Vembe len**, opprinnelig *Vembe skibrede* var en forlening (len) som inngikk i Smaalenene, fra middelalderen til midten av 1600-tallet. Lenet omfattet Skiptvet og Spydeberg, beliggende i dagens Østfold.

Geistlig inndeling
------------------

* Skiptvet prestegjeld
* Spydeberg prestegjeld

Historikk
---------

Under Haakon den Gode ble Norges kystområder inndelt i skibreder som en del av landets forsvar. Dagens Skiptvet og Spydeberg utgjorde *Vimar skibrede* på Glommas vestre bredd, senere skrevet som *Veme*, *Vemme* eller *Vembe*. I Dansketiden bestod distriktet Smaalenene av en rekke mindre forleninger, geografiske områder basert på et eller flere skibreder. Mot slutten av 1500-tallet utgjorde Vembe et slikt len, hvor betegnelsen *skibrede* og *len* benyttes om hverandre.

Den første kjente forlening av Vembe skibrede er rikskansler Oluf Kalips i årene 1575-87. 28. april 1587 overtok Alexander Durham forleningen for sin egen og sin hustrus levetid. Han døde 31. mars 1600, og mens hans enke Mette Urne levde til 6. januar 1612. Den neste lensmann, Alexander Rabe von Papenheim, fikk forleningen over Skiptvedt og Spydeberg gods fra 1. mai 1613 inntil 1631. Den sist benevnte lensherre var Anders Friis t. Vrejlev i årene 1632-40.

Fra 1640 forlenet med Tune og Aabygge len under navnet **Tune, Vembe, Aabygge og Hvaler len**. Ved lensavviklingen i 1670-årene ble lenet splittet, hvorav Tune, Borge og Hvaler inngikk i Moss, Onsø, Tune og Vembe fogderi, mens Skiptvet og Spydeberg inngikk i Rakkestad, Heggen og Frøland fogderi, begge i Smaalenenes amt.

Lensherrer
----------

* Oluf Kalips (1575-87)
* Alexander Durham (1588-1600)
* Oluf Galde (12. april - 9. august 1597)
* Mette Urne (1600-12)
* Alexander Rabe von Papenheim (1613-31)
* Anders Friis (1632-40)

Kilder
------

* *Adelsøkonomi i Norge fra reformasjonstiden og fram mot 1660*. Oslo: Universitetsforl. 1998. s. 448.
* *Skiptvet herred 1814-1914*. Skiptvet historielag. 1992. s. 8-9.
* Danmark-Norges Len og Lensmænd : 1596-1660, nb.no

| * v
* d
* r
Len i Norge |
| --- |
| Smaalenene **·** Heggen og Frøland **·** Idd og Marker **·** Onsø **·** Rakkestad og Mossedal **·** Tune og Aabygge **·** Vembe **·** Verne kloster **·** Akershus **·** Brunla **·** Eiker **·** Numedal og Sandsvær **·** Tønsberg **·** Bratsberg **·** Agdesiden **·** Nedenes **·** Råbyggelaget **·** Mandal **·** Lister **·** Stavanger **·** Bergenhus **·** Hardanger **·** Romsdal **·** Nordmøre **·** Trondhjem **·** Reinskloster **·** Bakkekloster **·** Nordlandenes **·** Vardøhus |  |
**Gaupesteinmarka naturreservat** ligger ca 5 km øst for Ski by, sør for fylkesvei 154 og vest for fylkesvei 120. Området har fått navn etter en kjempestor stein som ligger ved stikrysset akkurat på grensa mellom Ski, Enebakk og Hobøl kommuner.

Formålet med naturreservatet er å bevare et stort og relativt lite påvirket skog- og landskapsområde, som representerer fattige til middels rike skogtyper med gran og furu i lavereliggende trakter over marin grense i Sørøst-Norges grunnfjellsstrøk. Området preges av skrinne fururygger med fattig lavfuruskog og røsslyngblokkebærskog. Disse ryggene strekker seg i nordvest-sydøstretning, og er gjennomskåret av flere markerte tverrgående sprekkedaler. Høyeste punkt i reservatet er Gaupesteinåsen 266,9 meter over havet.

Området har særskilt betydning for biologisk mangfold. Det er mange rødlistede arter i området; 16 av disse er moser, lav og sopp, herunder den sterkt truede (EN) urskogskjuke. Her er også de sårbare (VU) fugleartene hønsehauk, lerkefalk nattravn og konglebit.

Like innenfor reservatet i sør ligger Gaupesteinhytta, som disponeres av Tomter speidergruppe. Den har åpent for servering på søndager i skisesongen.

Referanser
----------

1. ↑  «Kjentmannsmerket om Gaupestein». Arkivert fra originalen 27. september 2013. Besøkt 24. september 2013.
2. ↑  (no) Gaupesteinmarka naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  Markadatabasen om Gaupesteinhytta

Eksterne lenker
---------------

* Eget nettsted om Gaupesteinmarka
* Markadatabasen om Gaupestein

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Støvsuger med håndtak
Robotstøvsuger
En **støvsuger** er en husholdningsmaskin som ved hjelp av en pumpe lager et kraftig undertrykk i et rør og suger luft med støv og bøss gjennom et munnstykke og en slange, inn i en pose hvor partiklene blir liggende igjen. Luften passerer gjennom de porøse veggene i posen og videre gjennom ulike typer filtre, hvor de fineste støvpartiklene blir fjernet. Til slutt blåses lufta ut gjennom baksiden eller toppen av støvsugeren, avhengig av designet.

I gamle dager var det kun én motor og roterende luftskrue i bunnen, som blåste luften opp gjennom en stor sekk som hang på skaftet og ut gjennom veggene i sekken. Den var betydelig mindre effektiv med tanke på fjerning av det minste støvet.

Typer
-----

En sentralstøvsuger har motoren med støvoppsamler montert et fast sted i huset. Støvsugerslangen kobles til kontakter som er koblet til støvoppsamleren via et rørsystem.

En robotstøvsuger er en selvgående støvsuger.

En trådløs støvsuger er en støvsuger uten ledning og er mobil. Trådløse støvsugere bruker batterier som kan lades mellom bruk.

Sugeeffekt
----------

Hvor kraftig en støvsuger er, angis som regel i watt. Jo flere watt, jo kraftigere vifte kan drives ved større turtall. Det er likevel ikke mulig å oppnå større trykkfall enn 1 bar i teorien, i praksis betydelig lavere. Blir trykket for lavt i støvsugeren, blir motstanden til vifta så lav at turtallet øker drastisk. Dette vil kunne føre til overbelastning på og havari av elektromotoren.

Vannsugere
----------

Støvsugere kan også brukes til oppsamling av væske, da med elektronikken i en vanntett beholder, og en beholder som ikke slipper gjennom luft- man benytter seg av at vannet "faller ned" i beholderen mens luften strømmer videre.

I noen posefrie støvsugere bruker man en beholder med vann i bunnen, hvor lufta tvinges rundt en plate slik at partikler faller ned i vannet istedenfor.

Bruksområder
------------

* Hygienisk hushold: fjerning av støv, sand, smuler o.l. i hjemmet
* Våtstøvsuging: oppsuging av vann ved søl eller oversvømmelser i kjellere
* Industriell bruk: I industri med mye støvdannelse, kreves mere robuste støvsugere som kan suge betydelig større volum av luft av gangen
* Transportmessig bruk: Til fjerning av sand og grus og søppel fra veier (feiebiler) og grus fra jernbaneskinner (store skinnegående "sugelokomotiver") som krever ekstra kraftig ytelser.

Kjente produsenter
------------------

De mest kjente produsentene av støvsugere er Philips, Electrolux, Bosch med flere.

Referanser
----------

1. ↑  «Håndholdt støvsuger - perfekt til små hjem eller som støvsuger nummer to. - Elkjøp». *www.elkjop.no*. Besøkt 5. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
***Programmeringsspråket C*** (engelsk tittel: *The C Programming Language*) er en bok om programmering i programmeringsspråket C. Boken er skrevet av Brian Kernighan (f. 1942) og Dennis Ritchie (1941–2011). Kernighan var den første som laget et opplæringskurs i C. Ritchie var den som opprinnelig konstruerte og implementerte språket. Han var også delaktig i utviklingen av operativsystemet UNIX, som er skrevet i programmeringsspråket C. Boken var svært viktig for videreutviklingen og populariseringen av programmeringsspråket, og blir fortsatt lest og brukt idag. Ettersom en av forfatterne også var språkets opphavsmann, blir boken betraktet som den autoritative referansen til C.

Den første utgaven ble publisert i 1978. Forfatterne kom sammen for å skrive boken i sammenheng med den tidlige utviklingen av språket ved AT&T Bell Laboratories. Den versjonen av C som er beskrevet i denne boken, er noen ganger blitt referert til som *K&R C* eller *Kernighan & Ritchie C*. Benevnelsen *K&R C* er ofte blitt brukt for å skille den opprinnelige C fra senere proprietære syntaksutvidelser og varianter, og også for å skille den fra den standardiserte versjonen kjent som ANSI C.

I 1988 utkom andre utgave av boken. Den var utvidet med oppdateringer fra den nye ANSI C-standarden, deriblant inkludering av referansemateriale i standard biblioteker. Andre utgave har blitt oversatt til 27 språk.

ANSI C, som ble standardisert i 1988, har gått gjennom fire revisjoner: C99, C11, C18 og C23. Ingen ny utgave av boken har likevel blitt utgitt (per 2023) for å dekke de nyeste standardene.

Litteratur
----------

* Brian W. Kernighan, Dennis M. Ritchie: *The C Programming Language*, 1. utgave, Englewood Cliffs, NJ: Prentice Hall, 22. februar 1978, ISBN 0-13-110163-3, ISBN 9780131101630; 2. utgave, Englewood Cliffs, NJ: Prentice Hall, 22. mars 1988, ISBN 0-13-110362-8, ISBN 9780131103627
* Brian W. Kernighan, Dennis M. Ritchie (norsk oversettelse): *Programmeringsspråket C*, TANO A.S. og Prentice Hall 1989, 2. opplag 1990, ISBN 82-518-2705-1
**Marlene Berntsen Bråthen** (født 1988)[] er en norsk politiker (Sp) og eiendomsutvikler. Hun ble i oktober 2019 varaordfører i Tromsø. I mars 2023 ble hun fylkesråd for næring, plan, kultur og miljø i Troms og Finnmark fylkeskommune.

Oppvekst og utdanning
---------------------

Bråthen er født og oppvokst i Tromsø.[] Hun tok videregående utdanning ved Tromsdalen videregående skole og Kvaløya videregående skole hvor hun ble uteksaminert i 2007. Hun tok en bachelor i statsvitenskap ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet, og fullførte den i 2022.

Bråthen har tidligere jobbet som butikkmedarbeider, servicemedarbeider samt prosjektkordinator. Hun har de senere årene jobbet som selvstendig næringsdrivende og som politiker. Hun har per september 2023 jobb som fylkesråd for næring, plan, kultur og miljø i Troms og Finnmarks fylkeskommune.

Politisk karriere
-----------------

Hun ble valgt inn som vara i kommunestyret for Sp første gang ved kommunevalget i 2015. Bråthen har vært aktiv i Senterungdommen og satt som sentralstyremedlem der i 2008.

Referanser
----------

1. ↑  Lille, Hanne Holmgren. «Marlene Berntsen Bråthen blir fylkesråd for næring, plan og miljø - Troms og Finnmark fylkeskommune». *www.tffk.no*. Besøkt 8. september 2023.
Walter Scott (1771–1832), forfatter av mange historiske romaner som var meget populære i sin tid.
**Historisk roman** er en romantradisjon som oppstod i romantikken på 1800-tallet, men har røtter til historiediktningen, som regnes som en av de eldste litterære genrene ved siden av kjærlighetsdiktningen og kan spores helt tilbake til nedskrivelsen av Homers eposer. Romantradisjonen var et viktig ledd i utviklingen av nasjonalfølelsen i mange land, spesielt i Europa, i løpet av 1800-tallet og gjorde vanlige folk bevisste om sin egen historie spesielt rundt middelalderen.

En historisk roman er basert på sanne, historiske hendelser fra eldre tider, hvor enkelte av karakterene og hendelsene er historisk korrekte, mens andre er oppdiktede. Den historiske romanen begynner der historiefaget slutter, og forfatteren står fritt til å spekulere og dikte videre. Historisk skjønnlitteratur transporterer leserne til en annen tid og et annet sted, enten ekte eller innbilt. Å skrive historisk skjønnlitteratur krever en balanse mellom forskning og kreativitet, og selv om det omfatter virkelige mennesker og hendelser, gir sjangeren en skjønnlitterær forfatter mange muligheter til å fortelle en helt unik historie.

I en historisk roman blir en historisk periode eller en person karakterisert i lyset av den perioden forfatteren lever i. Forfattere som skotten Walter Scott og franskmannen Victor Hugo var sentrale forfattere som var med på å utvikle tradisjonen. Den historiske romanen var en meget populær romantradisjon i romantikken og nasjonalromantikken på 1800-tallet, men regnes fremdeles som en populær tradisjon etter romantikkperiodenes slutt. Henryk Sienkiewicz og Sigrid Undset er eksempler på forfattere som har vunnet Nobelprisen i litteratur i årene 1905 og 1928 på grunn av sine historiske romaner.

Kjente historiske romaner
-------------------------

* *Ivanhoe* av Walter Scott (1819)
* *Ringeren i Notre Dame* av Victor Hugo (1831)
* *De tre musketerer* av Alexandre Dumas den eldre (1844)
* *Quo vadis* av Henryk Sienkiewicz (1895)
* *Kristin Lavransdatter* av Sigrid Undset (1920–1922)
* *Hornblower* av Cecil Scott Forester (1950)
* *Exodus* av Leon Uris (1958)
* *Der lyset slipper inn* av Gabriel Moro (2009)
* *Første kommando* av Patrick O'Brian (1970)
* *Den engelske pasienten* av Michael Ondaatje (1992)
* *Hoggerne* av Roy Jacobsen (2005)
* *Cold Mountain* av Charles Frazier

Referanser
----------

1. ↑  Farrell, Jenny (26. juli 2021): «Walter Scott and the historical novel», *Culture Matters*
2. ↑  «Historiske romaner», *Deichman*
3. ↑  «What is Historical Fiction? Definition of the Historical Fiction Genre and Tips for Writing Your Historical Novel», *MasterClass*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Historical novels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historisk roman (PDF), Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier
* 50 best historical fiction books of all time, *Pan Macmillan*, utvalg ved Jean Menzies

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Emelie Anne Hollow** (født 1998) er en norsk musiker og låtskriver.

Biografi
--------

Hollow var tolv år gammel da hun vant en låtkonkurranse i regi av P4 Radio Hele Norge, og deretter ga plateselskapet Universal Music ut sangen hun hadde skrevet som singel. I 2016 deltok hun i TV 2-programmet *The Stream*, noe som førte til at hun fikk kontrakt med Universal Music Norway. Samme år signerte hun en publishingavtale med Sony/ATV Music Publishing Scandinavia. I 2018 samarbeidet hun med Alan Walker på låten «Lily», som vinteren 2021 var blitt strømmet over to milliarder ganger på verdensbasis, og 200 millioner ganger i musikkstrømmetjenesten Spotify[]. 

I 2017 ga hun ut singelen «Feeling of Christmas», som havnet høyt på norske radiolister[]. Deretter spilte hun inn «Like I Love You» med den svenske produsenten Carl Falk.

Høsten 2019 ga hun ut sin debut-EP *Hear it Out Loud*, som hun hadde spilt inn med plateprodusent Øyvind Mathisen – han har også samarbeidet med blant andre Cezinando, Nils Bech og Ary. Med sangene fra denne EP-en opptrådte hun på By:Larm-festivalen i Oslo.

I 2021 ga hun to album, først albumet *This Stays Beteween Us* sammen med forfatter Alexander Kielland Krag, og deretter soloalbumet *Half The Story*. Hun ble nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen årets låtskriver for sin samlede produksjon fra 2021.

Emelie Hollow har skrevet låter sammen med blant andre Seeb, Emma Steinbakken, Alexander Oscar og Jesper Jenset. Alene har hun skrevet låter for andre artister i Stockholm, København, London og Nashville. Hun skrev den engelske teksten til sangen «Fallen Angel», som TIX vant Melodi Grand Prix med i 2021.

Diskografi
----------

### Egne utgivelser

* 2017: «Like I Love You» (singel)
* 2017: «Feeling of Christmas» (singel)
* 2017: *Emelie Hollow* (EP)
* 2019: «Hear It out Loud» (singel)
* 2019: *Hear It out Loud* (EP)
* 2020: «Break It Right» (singel) – duett med Ruben

* 2021: *This Stays Between Us* (album) – sammen med Alexander Kielland Krag
* 2021: *Hear the Story* (album)

### Medvirker på

* 2018: «Lily» (singel) – duett med Alan Walker

Referanser
----------

1. ↑  «Pressemelding: Ni The Stream-artister fikk platekontrakt». *mynewsdesk.com*. TV 2. 7. oktober 2016. Besøkt 6. mars 2022.
2. ↑  «Lily». *Spotify* **(engelsk)**. Besøkt 19. mai 2020.
3. ↑  «MUSIKK: Emelie Hollow og Ruben ute med låta «Break It Right»». Bodøposten. 7. juni 2020. Besøkt 24. februar 2021.
4. ↑  «Pressemelding: Kjærlighetsbrudd i tre faser – Personlig debutalbum fra Emelie Hollow». *ntb.no*. Universal Music Norge. 27. august 2021. Besøkt 6. mars 2022.
5. ↑  «Dette er årets nominerte». *dagbladet.no*. 11. februar 2022. Besøkt 6. mars 2022.
6. ↑  Sindre Camilo Lode, Anna Rydland Nærum, Anna Kristine Lund, Tor Martin Bøe (21. februar 2021). «TIX om MGP-seieren: – Jeg er livredd». *www.vg.no*. Besøkt 24. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emelie Hollow på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Emelie Hollow på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Emelie Hollow på Spotify Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Stamarten** eller **siste felles stamforelder** til en taksonomisk gruppe er en art som har gitt opphav til hele gruppen.
Når en art deler seg i to ny arter, har den blitt til stamarten til disse to nye artene.
Samtidig omtales de to nye artene som hverandres søsterarter.
I og med at disse nye artene i sin tur kan gi opphav til nye arter, kan den opprinnelige enkelte arten bli stamarten til en stor gruppe.

På den annen side har også stamarter hatt sine stamarter (som de stammer fra).
Derfor snakker man ofte om en gruppes *siste felles stamart* for å fremheve at man mener den siste arten som alle gruppens medlemmer &#150; *men ingen andre arter* &#150; stammer fra.

Hver naturlige gruppe kan tilbakeføres på nøyaktig én siste felles stamart.
Motsatt er også alle naturlige gruppers siste felles stamart unik for dem.

Se også
-------

* Art
* Slektskap (evolusjon).