recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***1 Night in Paris*** er en pornografisk video fra 2004, regissert av Rick Salomon. Promotert av Kevin Blatt, den skildrer Paris Hilton som har samleie med Salomon i 2001. Filmen var opprinnelig ikke ment for utgivelse, det ble filmet først og fremst filmet med et enkelt, stasjonært kamera montert på stativ, og filmet med «night vision». Noen av scenene ble filmet innendørs uten «night vision».

Videoen ble sluppet av Salomon kort tid etter Hiltons TV-serie The Simple Life ble sendt, dette forårsaket en skandale. Da Hilton uttalte at hun ikke var «ved sine fulle fem», ikke visste hva hun gjorde under filmingen av videoen, og ikke var enig med sin offentlig utgivelse, saksøkte Salomon Hilton for ærekrenkelse. Hilton saksøkte Salomon tilbake for utgivelsen av filmen, retten ble satt i juli 2005. Ifølge rapporter ble Hilton ble tildelt så mye som $400 000 og skal ha planlagt å gi en andel til veldedighet.

* 2005 AVN Award - Beste Markedsføring Kampanje, Individuelt-Prosjektet
* 2005 AVN Award - Årets Mest Leide Film
* 2005 AVN Award Årets Mest Solgte Film
* 2008 F. A. M. E. Award - Favoritt Kjendis Sex Tape

Referanser
----------

1. ↑  «Paris Hilton on sex tape: 'I'll never be able to erase it'». Besøkt 20. februar 2015.
2. ↑  Serpe, Gina (30. januar 2007). «Paris Sues to Cover Exposure». E! Online. Besøkt 1. februar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *1 Night in Paris* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *1 Night in Paris* på Allociné Rediger på Wikidata
**Åse Hiorth Lervik** (født 2. juni 1933 i Oslo, død 3. november 1997) var en norsk litteraturviter og professor ved Universitetet i Tromsø.

Hun ble cand.philol. 1961 og dr.philos. i 1971 på en avhandling om Ibsens verskunst i Brand. I 1972 ble hun professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Tromsø. Hun utgav bøker om kvinnelige forfattere og skildring av kvinner i norsk litteratur. Hun var redaktør for tidsskriftet Edda. Nordisk tidsskrift for litteraturforskning fra 1972 til 1985, første året sammen med Edvard Beyer.

Universitetet i Tromsø har siden 1996 delt ut en årlig ut en pris oppkalt etter Åse Hiorth Lervik for beste masteroppgave med kvinne- og kjønnsperspektiv.

Hun var styremedlem i Oslo Kvinnesaksforening fra 1969.

Bibliografi
-----------

* 

* (no) Publikasjoner av Åse Hiorth Lervik i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑  Åse Hiorth Lervik: *Ibsens verskunst i Brand*, U-bøkene 1969
2. ↑  Tidligere års vinnere av Åse Hiorth Lerviks pris Arkivert 7. august 2016 hos Wayback Machine. uit.no
3. ↑  *Kvinner i akademisk fellesskap*. Oslo: Aschehoug. 1970.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**1 FL TV**, forkortelse for **1 Fürstentum Liechtenstein Television**, er en privat tv-kanal og fyrstedømmet Liechtensteins første og eneste tv-kanal. Kanalen startet sendinger i 2008, på fyrstedømmets nasjonaldag 15. august. Kanalen sender på tysk og sveitsertysk og er drevet selskapet Media Holding AG, som eies av den østerrikske forretningskvinnen Beatrix Schartl. Kanalen driver også nettstedet *1fl.li*.

Om kanalen
----------

1 FL TV sendes til rundt 15 000 husstander gjennom fyrstedømmets digitale kabelnett. Kanalen har flere ganger ytret ønske om å delta i Eurovision Song Contest, men per 2018 har ikke 1 FL TV et aktivt medlemskap i EBU – noe som er ett av flere krav for å delta i konkurransen. I november 2017 bekreftet imidlertid kanalen at den igjen hadde søkt EBU om aktivt medlemskap. Kanalen uttalte videre at fyrstedømmet hadde som mål å debutere i Eurovision Song Contest i 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «Liechtensteiner Sender 1 FL TV erstmals auf Sendung» **(tysk)**. Besøkt 25. februar 2018.
2. ↑  «Medien, Tageszeitungen, Radio, Fernsehen – Fürstentum Liechtenstein». *www.liechtenstein.li*. Arkivert fra originalen 7. juni 2017. Besøkt 25. februar 2018.
3. ↑  «Eurovision Liechtenstein: 1 FL TV applies for EBU membership; sets its eyes on Eurovision 2019 - ESCToday.com». *Eurovision News, Polls and Information by ESCToday* **(engelsk)**. 6. november 2017. Besøkt 25. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 1 FL TV – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Żelazowa Wola** er en landsby i kommunen Sochaczew i det Masoviske voivodskap, Polen. Stedet, som har 65 innbyggere, ligger ved elven Utrata, 46 km vest for Warszawa.

Żelazowa Wola er komponisten Frédéric Chopins fødested. Også fiolinisten Henryk Szeryng ble født her.

I 1894 innviet man i landsbyen et Chopin-minnesmerke i nærvær av den russiske komponisten, pianisten og Chopin-beundreren Milij Balakirev, og til Chopins 100-års fødselsdag skrev han en orkestersuite bestående av Chopins étude (op.25, nr. 6), mazurka (op. 41, nr. 3), nocturne (op. 15, nr. 3) og scherzo (nr. 3, op. 39). Balakirevs elev, Sergej Lyapunov, skrev til samme anledning det symfoniske diktet, *Żelazowa Wola, op. 37*, til minne om Chopin.

Chopins fødehus rommer i dag et museum med en tilgrensende park. Om sommeren framfører pianister fra hele verden Chopins musikk her.

* Chopins fødestedChopins fødested
* Minnesmerke over Frédéric Chopin, av Józef Gosławski Foto: Adam RudzkiMinnesmerke over Frédéric Chopin, av Józef Gosławski  
 Foto: Adam Rudzki

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 5. oktober 2022; filformat: JSON.
2. ↑  *Crocks Newsletter*, clofo.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Żelazowa Wola – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Żelazowa Wola – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Chopin's Poland. Żelazowa Wola* Arkivert 11. desember 2014 hos Wayback Machine. en.chopin.nifc.pl

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**The Oak Ridge Boys** er et amerikansk country vokal kvartet band som ble dannet i Oak Ridge, Tennessee i USA i 1947.

Bandet har hatt mange forskjellige band-medlemmer under deres 74-årige karriere, de nåværende medlemmene er William Lee Golden på baryton, Duane Allen på vokal, Richard Sterban på bass og Joe Bonsall på tenor. I over 48 år har The Oak Ridge Boys nesten hatt den samme besetningen som da Bonsall ble med i bandet på tenor den 26. april 1973, med unntak av en periode fra 1987 til 1995 da Golden var ute av bandet, og Goldens erstatter var Steve Sanders, og i 1995 hadde Sanders skrevet ut oppsigelsestid til å slutte i 1995, men en måned inn i oppsigelsestiden gikk Sanders ut av området der bandet spilte konsert senere den kvelden, og Sanders kom aldri tilbake til konsertområde og det endte med at bandet avlyste den konserten og da neste konsert kom ble Allens sønn Dee Allen hyret som barytonspiller for en midlertidig periode frem til en ny barytonspiller var hyret på permanent basis. På nyttårsaften 1995-1996 kom Golden tilbake til bandet og 25 år senere er Golden fortsatt i bandet. I 1998 begikk Sanders selvmord grunnet livslange problemer med hans eks-kone blant andre problemer gjennom livet sitt, Sanders ble 45 år gammel.

Medlemmer
---------

* William Lee Golden - baryton (1. mars 1965 – 31. mai 1987, 31. desember 1995–)
* Duane Allen - vokal (1. august 1966–)
* Richard Sterban - bass (23. oktober 1972–)
* Joe Bonsall - tenor (26. april 1973–)
* Steve Sanders - baryton (1. juni 1987–30. april 1995) (død 10. juni 1998)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The Oak Ridge Boys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) The Oak Ridge Boys på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Oak Ridge Boys på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Oak Ridge Boys på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) The Oak Ridge Boys på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Oak Ridge Boys på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) The Oak Ridge Boys på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Sarah Lancaster** (født 12. februar 1980) er en amerikansk skuespillerinne. Hun er kjent for sine roller som Rachel i *Saved by the Bell: The New Class* og Madison Kellner i *Everwood*. Hun hadde også en tilbakevendende gjesterolle i NBCs *Scrubs* som en flamme av JD. Hun spilte også spilte Marjorie i ABCs TV-serie *What About Brian*. I 2005 spilte hun i TV-filmen *Living With the Enemy* med blant andre Mark Humphrey. Lancaster har også hatt en birolle i NBCs spionkomedie Chuck siden seriens begynnelse som hovedpersonens søster Ellie Bartowski.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sarah Lancaster på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Sarah Lancaster på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Lancaster på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Lancaster hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Lancaster hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Lancaster hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Tollboden** i Kristiansand i Vest-Agder er en markant og representativ bygning nederst i Tollbodgata ved Vestre havn, men er matrikulert i Vestre Strandgate 21. Tollboden huser administrasjonen for Kristiansand regiontollsted i Tollregion Sør-Norge. Regiontollstedet er åpent for publikum mandag til fredag klokken 08:00 til 15:30.

Bygningskomplekset har kulturhistoriske og arkitekturhistoriske verdier og ble i 1937 administrativt fredet og er i 2013 fredet av Riksantikvaren. I begrunnelsen fremgår det 

> Formål: Formålet med fredningen er å bevare Kristiansand tollsted som et kulturhistorisk, arkitekturhistorisk og tollhistorisk viktig bygningskompleks fra 1800-tallet i norsk historie og i Kristiansands bybilde. Fredningen skal sikre bygningskompleksets arkitektur. Begrunnelse: Anlegget har kulturhistoriske og arkitekturhistoriske verdier som en formålsbygget tollbod fra 1827 tegnet av arkitekt Chr. H. Grosch, og med et tilbygget pakkhus fra 1895. Det framstår som et meget markant og representativ anlegg og et vesentlig innslag i Kristiansands bybilde. Tollboden ble administrativt fredet i 1934.
> 
> 
> Riksantikvaren
> 
> 

I Tollbodgata bruker også et utested navnet Tollboden.

Eksterne lenker
---------------

* Kristiansand regiontollsted
* Riksantikvaren freder tollboden NRK Sørlandet 27.06.2013
* «Tollboden (Kristiansand)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Akustisk tilbakekobling** (engelsk: *acoustic feedback*), også kalt «**rundhyl**» oppstår på grunn av at kjeden mikrofon-forsterker-høyttaler-rom(-mikrofon) får en forsterkning som er større enn 1 for en eller flere frekvenser.
Når lyden slik forsterkes for hver rundgang ender den typisk opp som et øredøvende plagsomt «hyl» med meget raskt økende lydstyrke.

Ofte er det effektforsterkeren som begrenser lydstyrken. Høyttalerne kan stå i fare for å ødelegges hvis hylesituasjonen blir vedvarende.

Sløyfeforsterkning og mikrofonlober
-----------------------------------

Hvis sløyfeforsterkningen holdes nært, men under, 1 vil lyden kun oppfattes som romklang. Mikrofoner for bruk til et publikum via et høyttaler/forsterkeranlegg er derfor direktive, altså mest følsom for lyd som kommer rett forfra. Sangmikrofoner for scenebruk har derfor som regel helt annen (mere direktiv) karakteristikk enn en studiomikrofon som brukes der eventuelle høyttalere befinner seg i et separat kontrollrom som er lydisolert.

Kunstnerisk bruk
----------------

Akustisk tilbakekobling kan finjusteres i grenseområdet mellom romklang og hyl, og for eksempel brukes som kunstnerlisk uttrykk. Blant andre kan nevnes gitaristen og virtuosen Jimi Hendrix som var kjent for å bruke teknikken ved sine konserter, der han lot høyttalerlyden sette i gang vibrasjoner (resonans) i gitarstrengene som ble tatt opp av gitarens mikrofon(er) og sendt videre til forsterker/høyttalersystemet i et tilbakekoplet kretsløp. Ved å justere volumknappen på gitaren og samtidig dempe strengenes vibrasjoner med hånden utnyttet han kontrollert tilbakekobling som del av det musikalske uttrykket.

Mulige løsninger
----------------

En måte å øke lydvolumet i salen på, med mindre fare for hyling, er å transponere mikrofonsignalet en smule i frekvens før det når høyttaleren. Transponeringen medfører en liten frekvensforskyvning som ikke er klart gjenkjennelig, altså ikke forstyrrer foredraget merkbart.

I videomøter kan deltakerne benytte hodetelefoner for å unngå at mikrofonen plukker opp lyden fra andre møtedeltakere.

Media
-----

* Lyd Eksempel på «rundhyl» mellom gitar og høyttaler. (Hjelp til å spille?)

Se også
-------

* Akustikk
* Ekko
* Optisk tilbakekobling
* Tilbakekobling
**Tollef Lintrup Paus** (født 22. april 1846 i Elverum, død 4. juli 1915 i Trondhjem) var en norsk offiser og jernbaneingeniør. Han arbeidet i sitt yrkesliv med utbyggingen av jernbanenettet i Norge.

Karriere
--------

Han ble offiser i 1866, tok eksamen ved Den militære høyskole i 1870 og ble kaptein i 1883. Han var seksjonsingeniør ved jernbaneanleggene på Røros og Meråkerbanen, og var fra 1892 distriktsingeniør ved NSB. Han var overingeniør ved Statsbanene 1898–1915.

Familie
-------

Han var sønn av prokurator og fogd Henrik Johan Paus og Sophie Lintrup. Faren hadde den uvanlige idé å gi sine eldste barn navn etter deres nummer i søskenflokken: Nina, Tina, Ellef og Tollef, og han var som navnet antyder tolvte barn. Henrik Ibsen var hans fetter. Han ble i 1876 gift med Hedevig Holmsen, datter av oberstløytnant Hans Wangensten Holmsen og Valborg Gøttsche. Han var far til jernbaneingeniør Olaf Paus (f. 1878) og direktør i Vegdirektoratet Hans Wangensten Paus, og var farfar til ambassadør Thorleif Lintrup Paus.

Utmerkelser
-----------

* Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden for fortjeneste av jernbanevesenet (1896)

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Paus, Tollef Lintrup», i *Hvem er Hvem?*, 1912, s. 204
3. ↑  Den Kongelige norske St. Olavs orden : kort oversigt over ordenens historie og meddelelser om dens nulevende norske medlemmer, med portrætter, Christiania, Abels kunstforlag, 1913, s. 75
4. ↑  «Paus, Tollef Lintrup», *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847–1947*, Oslo, Grøndahl, 1947, s. 285

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Geni
 |
Skalare er en populær ciklideart som opprinnelig stammer fra Amazonas.
**Akvariefisk** er fisk som blir holdt i private akvarier. De fleste av disse er ferskvannsfisk, men det fins òg brakk- og saltvanns-akvarister. Som regel blir akvariefisk valgt ut ifra farger, mønster og form, men mange akvarister er òg opptatte av adferden.

Valg av akvariefisk
-------------------

Når man velger ut fisk til et akvarium er det ei rekke faktorer man bør ta hensyn til. For det første må fiskene trives i noenlunde de samme fysiske føresetningene, det vil si temperatur, mineral- og saltinnhald, osv. Man bør òg ta hensyn til om man er i stand til å dekke næringsbehovet til fisken; mange arter krever levende fôr for å trives eller overleve. En tredje faktor er økologien til de enkelte fiskeartene; det er for eksempel lurt å sørge for at de ikke konkurrerer om de samme områda i akvariet ved å velge noen bunnfisk og noen overflatearter. Det kan òg væra en fordel å ikke holde aggressive rovfisk sammen med små tetraer.

En faktor mange glemmer er plassbehovet til fisken. Det er dyreplageri å holde for stor fisk i for små akvarium. Hvor mye plass hver enkelt fisk må ha, varierer fra art til art; små fisk er naturlig nok vanligvis mindre plasskrevende enn store.

Vanlige akvariefisk i ferskvannsakvarier
----------------------------------------

* Gullfisk
* Guppy
* Sverddrager
* Skalare
* Kampfisk
* Pansermalle
* Tetra
* Algeetere

Eksterne lenker
---------------

* Akvaforum – stor kunnskapsbase om akvariefisk, planter og virvelløse dyr

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Sergei Sviatchenko** (ukrainsk: Сергій Святченко – *Serhij Svjatsjenko*; født 7. oktober 1952 i Kharkov) er en ukrainsk kunstner bosatt i Danmark siden 1990. Sviatchenko er utdannet arkitekt og kunstner ved Kharkov Academy of Arts and Architecture i 1975, og ved Kievs arkitektskole tok han Ph.D. graden i 1986.

Sviatchenkos stil er en lettgjenkjennelig form for abstrakt ekspresjonisme, der motivet overmales flere ganger for å oppnå det ønskede uttrykket, som skal fremkalle følelser og stemninger hos beskueren. I Sviatchenkos landskapsbilder er dybden i bildet viktigere enn motivet. 
Sviatchenko utvider konstant sitt virkeområdet gjennom eksperimentering med medier og installasjoner. Hans foretrukne medium er akrylmalerier på lerret, men han har også laget installasjoner, videokunst, fotokunst og kollager. Ofte har han laget manipulasjon på foto ved å overmale papirbilder. Kollagen var årsaken til at han ble kjent i Ukraina i sin tid. Abstrakt kunst var ikke akseptert i datidens Sovjetunionen; her skulle kunsten ha en systembevarende funksjon.

Fra midten av 1970-tallet arbeidet han mest med kollager, mens han fra midten av 1980-tallet arbeidet mest med malerier (Paintings & others: 159).

Inspirasjon til sin kunst har Sviatchenko fra blant annet surrealismen og arkitekturens verden. Mestere som Michelangelo og Le Corbusiers forening av kunst og arkitektur har vært et forbilde for Sviatchenkos inndragelse av arkitekturen i kunsten. Kunstnerens far, Evgenij Sviatchenko, var professor i arkitektur og selv kunstner i vannfarge, hadde stor innflytelse på ham. Han åpnet sønnens øynene for russisk kunst fra før Den russiske revolusjonen i 1917, der især den hvite fargen var avgjørende som lyskilde og gir rom til maleriet (Paintings and others: 160).

Hans sønn er den danske fotballspilleren Erik Sviatchenko.

Litteratur
----------

* Sviatchenko, Sergei: Sergei Sviatchenko, Borgens Forlag, 2002
* Sviatchenko, Sergei. Sergei Sviatchenko: Paintings & Others 1991-2006, Hovedland, 2006

Referanser
----------

1. ↑   Kristeligt Dagblad, «Lyset og ophidselsen», utgitt 9. april 2002, besøkt 8. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* sviatchenko.dk
* senko.dk
* gallerinb.com

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Tollboden** i Skansegaten 2 i Stavanger ligger ved Vågen.

Historie
--------

Stavangers Gamle Tollbod ble etterhvert for liten, og den nye tollboden ble oppført i årene 1904-05 etter tegninger av bergensarkitekten Schak Bull. Tollboden – som består av kontorbygning i to og en halv etasjer og en lavere pakkhusbygning – var først ferdig innredet og klar til bruk i 1906. 

Tollboden er utført i en  jugendstilsvariant med i et enkelt nyromansk stiluttrykk. Bygningen er sammensatt til en asymmetrisk helhet av volumer av varierende størrelse, der enkelte fasadepartier er symmetrisk komponert. Den pussede teglbygningen hviler på en tung steinsokkel hvis materialbruk er videreført i inngansportalene. Vindusomrammingene er enkel med rød tegl, og samme materiale går igjen i den romanske gesimsen. 

På hovedfasaden står årstallet 1905 med store røde tall av smijern, på begge sider av Kong Haakon VIIs monogram. Over hovedinngangen er innskriften TOLDBOD hugget i sten. Tollboden ble rehabilitert og ominnredet på 1990-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* «Tollboden (Stavanger)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Cai Hesen** (kinesisk: 蔡和森; hanyu pinyin: *Cài Hésēn*, født 30. mars 1895 i Shuangfeng i provinsen Hunan i Kina, drept i august 1931 i Guangzhou) var en tidlig leder av Det kinesiske kommunistiske parti, og venn og medarbeider med Mao Zedong. 

Cai var aktiv i politikken fra slutten av 1910-årene. I 1919, som del av *Mouvement Travail-Études*, dro han til Frankrike med sin mor, sin søster Cai Chang, og sin kjæreste Xiang Jingyu. I Paris ble han med blant de kinesiske kommunistiske studenter. I 1921 ble han arrestert for sin rolle i en rekke arbeideruroligheter, og ble så utvist fra Frankrike.

Sammen med sin hustru Xiang Jingyu vendte han tilbake til Kina for å delta i opprettelsen av kommunistpartiet der og arbeide for partiets sentrale organer. Han var med i en rekke år i toppskiktet.

I 1931 ble Cai forrådt av Gu Shunzhang og arrestert av politiet i Hongkong. Han ble så utvist til Guangzhou. Der ble han torturert av krigsherren Chen Jitang. Han ville ikke si noe, og ble til slutt korsfestet med nagler mot veggen i fengselet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Serge Sudeikin** (russisk: Сергей Юрьевич Судейкин – *Sergej Jurjevitsj Sudejkin*; født 1882 fra Smolensk, død 1946 i Nyack i New York) var en russisk kunstner og scenedesigner som var tilknyttet Ballets Russes og Metropolitanoperaen.

Etter å ha blitt utestengt fra *Moskvas skole for tegning, skulptur og arkitektur* for sine «uanstendige tegninger», sluttet Sudeikin seg til Mir iskusstva-bevegelsen. Hans nære venner var dikteren Mikhail Kuzmin og impresario Sergej Djagilev. Djagilev inviterte han til Salon d'automne-utstillingen i Paris i 1906, hvor arbeidene hans ble vist utenlands for første gang. I perioden 1907-1918 var han gift med skuespillerinnen Olga Glebova (1885–1945), en av de berømte skjønnheter fra St. Petersburg og nærmeste venn av Anna Akhmatova. Glebova-Sudeikina er den viktigste karakteren og adressaten i Akhmatova lengste verk, «Diktet uten helt» (1940–65).

Sudeikin designet scenografien og kostymene til Djagilevs oppsetning av *La Tragedie de Salomé* av Florent Schmitt i 1913, og bisto i gjennomføringen av Nicholas Roerichs design til Stravinskijs Vårofferet samme år. Ved tidspunktet for oktoberrevolusjonen var Sudeikin var blant de fremste teaterdesignere i Russland. I 1913 stakk han av til Paris med danseren Vera de Bosset, som han senere giftet seg med, og som på 1920-tallet forlot ham for å bli elskerinnen og senere Stravinskijs andre ektefelle.

Se også
-------

* Mir iskusstva

Referanser
----------

1. 1 2   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 140191, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sudeykin, Sergey, oppført som Sergey Sudeykin[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Broadway Database, oppført som Sergei Soudeikine, Internet Broadway Database person-id 25300, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xp7730, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   oppført som Russian, DACS ID (tidligere) abf4f9be-dfec-e711-8b59-000c29e811b2, besøkt 4. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Serge Sudeikin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Serge Sudeikin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Serge Sudeikin hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Serge Sudeikin hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* (ru) Russisk biografi
* (ru) Akhmatovas dikt til Sudeikin

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** ULAN **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**Tollef Lem Ravn** (født 5. april 1805 i Nordfjordeid i Stad kommune, død 1872) var en ordfører i Drammen i to perioder.

Han var bestyrer av Norges Banks avdeling i Drammen fra 1867 til 1873. Før han kom som byfogd til Drammen var han fogd i Moss rundt 1854 og før det må han bodd i Christiania siden begge barna hans er født der. Tollefs far var handelsmann og bodde på Gjerde I Nordfjordeid.

Tollef Lem Ravn var i to perioder ordfører i Drammen, første gang i perioden 1860 til 1861, deretter fra 1863 til 1864.

Familie
-------

Tollef Lem Tollevsen Ravn tilhørte den romsdalske-nordfjordske grenen av Rafn familien. Faren var handelsmann Tollef Ludravn fra Gjerde I Nordfjordeid, født 1754 i Molde, han døde i 1836 i Bergen. 27. september 1839 giftet han seg i Christiania med Christine Mathilde Rehhe, de fikk de to barna, Thora Augusta Pedersen og Wilhelm. Tollef var også morfaren til forfatteren Barbra Ring. Ved folketellingen i 1865 bodde de på Bragernes i Storgaten 245.

Referanser
----------

1. ↑   lokalhistoriewiki.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   histreg.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Drammen byleksikon[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2
5. ↑
6. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
Rudolf Caracciola og Bernd Rosemeyer i konkurranse under Ungarn Grand Prix i 1936  Foto: Deutsches Bundesarchiv 
**Rudolf Caracciola** (født 30. januar 1901 i Remagen, Tyskland, død 28. september 1959 i Kassel) var en racerfører fra Tyskland. Han vant det europeiske førermesterskapet i 1950. Dette tilsvarer den moderne Formula One World Championship. Han vant også den europeiske Hillclimbing Championship tre ganger. Caracciola kjørte for Mercedes-Benz og han fikk kallenavnet Regenmeister eller «Regnmester» på grunn av sin dyktighet under våte forhold. 

Caracciola begynte med racing mens han jobbet som lærling på en bilfabrikk i 1920-årene. Først begynte han med motorsykler og deretter med sportsbiler. Mens han kjørte for Mercedes-Benz vant han sine to første Hillclimbing EM i 1930 og 1931. Han byttet deretter til Alfa Romeo i 1932 og da vant han Hillclimbing VM for tredje gang. I 1933 etablerte han racingteamet Scuderia CC med sine kollega og racersjåfør Louis Chiron. På grunn av et krasj med bilen under Monaco Grand Prix fikk han flere brudd i det høyre låret. Noe som gjorde at han måtte slutte med racing i over enn et år. 

Etter det vendte han tilbake til det nylig reformerte Mercedes-Benz racing teamet i 1934. For dette laget vant han tre EM-titler, i 1935, 1937 og i 1938. Som de fleste tyske racing-førere i 1930-årene, ble Caracciola medlem av nazistenes paramilitære gruppe NSKK, men han ble aldri et medlem av NSDAP. Han returnerte til racingmiljøet etter at den andre verdenskrig var over, men han krasjet under kvalifiseringen for Indianapolis 500 i 1946. Han gjorde nok et comeback i 1952 men ble stoppet av et annet krasj under et sportsbil-løp i Sveits. Etter det pensjonerte han seg.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Rudolf-Caracciola, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11866705X, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000760, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=rudolf;n=caracciola[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rudolf Caracciola – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Rudolf Caracciola – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Rudolf Caracciola på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (de) Rudolf Caracciola – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Rudolf Caracciola – racing-reference.info Rediger på Wikidata

* (en) Rudolf Caracciola – Driver Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** Munzinger (iba) **·** Munzinger (sport)
 |
Tollboden i Lillesand  Foto: Liv K. Krogstad 
**Tollboden** er et kulturminne i Lillesand. I 1730-årene ble Tollboden i Lillesand bygget som sjøbu og kornlager for eiendommen tvers over veien, Strandgada 8. Tollboden er en av de eldste bygningene i Lillesand by, og er et godt eksempel på lokal byggeskikk på 1700-tallet.

Det ble opprettet eget tollsted for Lillesand i 1834. Tollvesenet leide opprinnelig denne bygningen som tollbod, senere kjøpte de den. Tollstedet ble nedlagt i 1992 og ble kjøpt av kommunen året etter. 

I dag tilhører Tollboden Lillesand by- og sjøfartsmuseum og rommer bl.a. et lite tollmuseum og skiftende kunstutstillinger.

Tollboden er fredet.

Litteratur
----------

* Stoveland, Elin og Bergliot Øye Johansen (1994): *Byvandring i Lillesand*, utgitt av Lillesand kommune.

Eksterne lenker
---------------

* «Tollboden (Lillesand)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Rudolf «Rudi» Dassler** (født 26. mars 1898 i Herzogenaurach i Tyskland, død 27. oktober 1974 i Herzogenaurach) var en tysk forretningsmann og grunnlegger av selskapet Puma, produsent av treningstøy og sportsutstyr. Hans bror Adi Dassler er grunnlegger av Adidas.

Biografi
--------

I 1924 ble Rudi Dassler med i skoproduksjonen til sin to ar yngre bror, Adi. Sammen startet de selskapet *Gebrüder Dassler Schuhfabrik* (Brødrene Dasslers Skofabrikk). Under sommer-OL 1928 i Amsterdam hadde Brødrene Dasslers utstyrt er rekke utøvere med sine spesialsko. Dette la et fundament for selskapets internasjonale vekst, og de solgte rundt 200 000 par sko i året før den andre verdenskrig. Det hører med til historien at Jesse Owens vant sine OL-gull i Berlin, 1936 med Dasslerbrødrenes piggsko på beina.

### 1948 - Familiefeiden

Samarbeidet mellom brødrene var ikke godt, og i 1948 gikk de hver til sitt. Adi Dassler startet 18. august 1949, selskapet Adidas, og Rudi Dassler startet selskapet *Ruda*, som senere endret navn til Puma.

Referanser
----------

1. ↑  «A Run for Their Money». The Wall Street Journal. 21. mars 2008. Besøkt 12. april 2008.  *Bokomtale av «Sneaker Wars», Barbara Smit, mars 2008, ISBN 9780061246579 (engelsk)*

Eksterne lenker
---------------

* Pumas.com: historie

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Cahuita nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Cahuita*) er en nasjonalpark på den karibiske kysten sørøst i Costa Rica. Den omfatter ei kyststripe med regnskog på 1067,9 hektar, et korallrev på 600 hektar og et havområde på 22 400 hektar. Nasjonalparken ligger ved sida av byen Cahuita i provinsen Limón. Korallrevet er et av de mest utvikla langs den karibiske kysten og det viktigste i Costa Rica.

Nasjonalparken ble oppretta 27. april 1978. I tillegg til et svært variert dyre- og planteliv, har den sandstrender hele veien langs kysten. I motsetning til de andre nasjonalparkene i landet, er det frivillig å betale inngangspenger til Cahuita nasjonalpark.

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Costa Rica

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cahuita National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Cahuita nasjonalpark hos SINAC
* Cahuita nasjonalpark hos Costa Rica Infolink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***The Only Son*** er en amerikansk stumfilm fra 1914.

Handling
--------

Thomas Brainerd, Sr. som prospektør, er en pliktoppfyllende og kjærlig ektemann og far. To barn, Gertrude og Thomas, Jr. blir født samtidig som Brainerd-familien bor i en tømmer-hytte på fjellet. Brainerd får tak i gull og reiser til New York, hvor han begynner med finans. Han begynner å forsømme sin kone og deres barn, og fokuserer all sin tid på arbeidet. Men hans kone, nå alene og melankolsk, blir fascinert av en kunstner og samtykker i å sitte modell for et maleri.

Fru Brainerd føler seg sterkt forsømmet av sin egen ektemann, og blir et enkelt offer kunstnerens flørting. Men maleren blir imidlertid drept kort tid senere av ektemannen til en tidligere kvinne, før affæren med Brainerd rekker å komme særlig langt. Brainerd, som snart får vite om sin kones affære med kunstneren, beordrer henne ut av huset hans. Sønnen Thomas Jr. velger å reise sammen med moren sin. Men sønnen deres er veldig ambisiøs, og slår seg sammen med en oppfinner. Han reiser vestover, og de etablerer snart en fabrikk.

Skuespillere
------------

* Jim Blackwell som Thomas Brainerd, Sr.
* A. MacMillan som Henry Thompson
* Thomas W. Ross som Thomas Brainerd, Jr.
* Jane Darwell som Mrs. Brainerd
* Merta Carpenter som Gertrude Brainerd
* Arthur Collins som Jim Tompkins
* Fred Starr som Collins

Referanser
----------

1. ↑  The Only Son

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Only Son* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Only Son* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Only Son* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Only Son* på Silent Era Rediger på Wikidata
***White Noise*** (*Hvit støy* på norsk) er den åttende romanen til Don DeLillo og ble publisert 21. januar 1985. Boken er på 326 sider og er et eksempel på postmoderne litteratur. Boken vant National Book Award samme året som den kom ut og førte med seg mye oppmerksomhet til et stort publikum. *Time Magazine* konkluderte med at romanen var en av de 100 beste engelskspråklige romanene som ble gitt ut mellom 1923 og 2005. 

I boken utforsker forfatteren flere forskjellige temaer som kom frem fra midten til slutten av det 20. århundret. Eksempler på dette er frodig konsumerisme, mediametning, nyhetsintellektualisme, underjordiske konspirasjoner, oppløsningen og re-integrasjon av familien, og de potensielt positive dydene av menneskelig vold. Tittelen *Hvit støy* kan være en metafor som peker til samløpet av alle symptomene som er nevnt ovenfor. 

Forfatteren ville egentlig at boken skulle hete *Panasonic*. Men dette var et registrert varemerke for et aksjeselskap som het Matsushita og forlaget som skulle trykke boken ville ikke bruke ordet Panasonic på dette grunnlaget. 

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**White Sands Missile Range** (**WSMR**), tidligere kjent som **White Sands Proving Grounds**, er et amerikansk militært øvingsfelt hvor det blant annet utprøves missiler. WSMR ligger i Doña Ana County og Otero County i New Mexico, hovedsakelig i dalen Tularosa Basin mellom Organ Moutanins, San Andreas Mountains og Sacramento Mountains. Med et areal på nesten 8 300 km² er det den største militære installasjonen i USA.[]

16. juli 1945 detonerte plutoniumbomben «The Gadget» på Trinity Site. Stedet er i dag klassifisert som et historisk nasjonalt landemerke, et turistmål to dager i året. Bomben omdannet ørkensanden til glass, som stadig er for radioaktiv til å kunne berøres. Etter en del atomprøvesprengninger i Stillehavet ble Nevada Test Site etablert i desember 1950. New Mexico ble ikke brukt til kjernefysiske våpen mere.

Referanser
----------

1. ↑  (Engelsk)Trinity Site – White Sands Missile Range

Eksterne lenker
---------------

* (en) White Sands Missile Range
* (en) White Sands Missile Range Museum
* (en) White Sands Test Facility (WSTF) NASA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GNIS
 |
*For den am. actionfilmen fra 1973 med Burt Reynolds, se Spikern i bånn, McKlusky (White Lightning).*

***White Lightning/We Rule*** er et hardcore/skinhead-prosjekt fra Australia. I 1990 ga de ut albumet *Destiny* på Rebelles Européens som ifølge Discogs er et kjent nynazistisk plateselskap.

*We Rule*
---------

Platen *We Rule* ble spilt inn i mars 1998 og er egenutgitt, og inneholder ti spor, som alle handler om antikommunisme og nynazisme.

Låtliste[]
1. Australien youth
2. We rule
3. We look to the east
4. Old battalion
5. Freedoms flame
6. 1 000 years
7. Lest we forget
8. Howling
9. The name of the game
10. Destiny

Teksten til *We Look To The East* er skrevet av Ian Stuart Donaldson, som var frontmann i legendariske Skrewdriver.

De involverte i prosjektet kaller seg for Aussie Nigel, Billy og The Boss.

Referanser
----------

1. ↑  «White Lightning - Destiny» **(engelsk)**. Besøkt 7. august 2022.
2. ↑  «Rebelles Européens». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 7. august 2022.
Café de la Paix 2006.
**Café de la Paix** er en kjent kafé i Paris ved Place de l'Opéra. Kaféen er tegnet av Charles Garnier som også tegnet den nærliggende Opéra Garnier. Caféen kalles også for «Verdens navle» ettersom det der ble samlet mennesker fra hele verden.

Historie
--------

Café de la Paix malt av Konstantin Korovin i 1906.
Café de la Paix ble åpnet 30. juni 1862 som en del av hotellet Grand-Hôtel de la Paix som har fått sitt navn etter den nærliggende gaten Rue de la Paix. Nærheten til Opéra Garnier lokket mange kjente gjester som Jules Massenet, Émile Zola og Guy de Maupassant. Kaféen er beskrevet i diktet «The Absinthe Drinker» av den kanadiske dikteren Robert W. Service.

I *belle époque* ble kafeen besøkt av Sergej Djagilev og den kommende kong Edvard VII av Storbritannia.

Den 22. august 1975 utså den franske regjeringen kaféen til et historisk minnesmerke.

Referanser
----------

1. ↑  Jacques Hillairet: *Dictionnaire historique des rues de Paris*, Paris: Editions de Minuit, 8th ed. 1985, vol. I, s. 265.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. februar 2015. Besøkt 20. februar 2015.
3. ↑  Notice number PA00088909, sur la base Mérimée, ministère de la Culture

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Café de la Paix (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Cagayan** er en stor elv på Filippinene, landets lengste.

Beskrivelse
-----------

Den har sitt utspring i Caraballofjellene i Luzon og renner nordover.

Dens viktigste sideelver er Magat, Rio Chico, Ilagan, Siffu og Mallig. De springer ut i deler av fjellkjedene Sierra Madre og Cordillera Central i den nordlige del av den filippinske hovedøya Luzon. Rio Chico er med sine 210 kilometer lengste sideelv til Cagayan og springer ut ved Mount Data. Langs den nest lengste sideelven, Magat, er det blitt anlagt et stort reservoat, Magatsjøen med et vannkraftverk med 360 megawatts yteevne.

Elven renner nordover, passerer Ilagan og Tuguegarao, og munner ved Aparri ut i Luzonstredet. Elven danner en rundt 190 km lang og inntil 60 km bred dal, Cagayan Valley. Cagayan-elven er 505 km lang – den lengste i landet. Dens nedbørfelt dekker mesteparten av provinsene Cagayan, Isabella, Quirino, Kalinga, Apayao, Mountain Province, Ifugao og Nueva Vizcaya.

**Arkeologi:** Utgravninger i Cagayan Valley viser at mennesker har bodd langs dens bredder i lange tider; funn herfra er blant de eldste arkeologiske artefakter i landet.

Cagayan på Mindanao
-------------------

Landet har en annen viktig elv ved navnet Cagayan; den befinner seg sør i landet på øya Mindanao. Den har sine kilder i Bukidnon og munner ut i Mindanaohavet i byen i Cagayan de Oro.

Litteratur
----------

* *The Philippine Island World*. Berkeley and Los Angeles: University of California Press. 1967.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cagayan River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Philippine Atmospheric, Geophysical and Astronomical Services Administration
* International Rivers

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***Lotte fra Oppfinnerland*** er en estisk animasjonsfilm som hadde premiere i 2006.

Filmen handler om hunden Lotte, som sammen med sin gode venn Bruno lærer Judo av den japanske bien Susumu. I Oppfinnerland, der Lotte og Bruno bor, arrangeres den årlige oppfinner-konkurransen, og Lottes pappa Oskar deltar også i år.

Filmen ble opprinnelig vist på kinoer i 2006 og den norske versjonen hadde kino-premiere 11. mai 2007. De norske stemmene er ved Anya Rasmussen, Helge Jordal, Kristoffer Joner, Johannes Joner, Bjørn Wiberg Andersen, Linda Steinhoff, Christine Hope, Reny Marie Gaasand, Arne Lindtner Næss, Roar Brække, Christine Sandtorv, Linn Stokke og Davy Wathne. Stemmeinstruktøren for den norske versjonen var Jørn Lavoll. Norsk distributør var Coriander Film.

Handling
--------

Et sted i Europa, ved et stort hav, står en liten landsby hvor det er stor respekt for å finne opp alle mulige slags oppfinnelser. Landsbyboerne arrangerer også en årlig konkurranse, for å avdekke nye oppfinnelser.

En av de aller beste oppfinnerne fra bygda heter Oskar, far til hunden Lotte. Hans aller største konkurrent er en annen oppfinner ved navn Adalbert the Hare. Seier i den årlige konkurransen er veldig viktig, ettersom det vil bringe ære til hele familien til den som vinner.

Skuespillere
------------

* Evelin Võigemast som Lotte
* Andero Ermel som Bruno
* Argo Aadli som Albert / Theodor
* Lembit Ulfsak som Oskar
* Garmen Tabor som Anna
* Marko Matvere som Mati
* Piret Kalda som Paula
* Peeter Oja som Adalbert
* Harriet Toompere som Sophie
* Elina Reinold som Susumu
* Mait Malmsten som Jaak
* Margus Tabor som Klaus
* Aarne Üksküla som James
* Peeter Tammearu som John
* Anne Reemani som Helmi
* Ain Lutsepp som Eduard

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Lotte fra Oppfinnerland* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Lotte fra Oppfinnerland* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Lotte fra Oppfinnerland* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Lotte fra Oppfinnerland* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Lotte fra Oppfinnerland* på MovieMeter Rediger på Wikidata
* Filmweb – Lotte fra Oppfinnerland
**Stephen Maguire** (født 13. mars 1981 i Glasgow) er en skotsk profesjonell snookerspiller.

Maguire ble profesjonell i 1998 og vant i 2004 European Open da han var rangert som nummer 41 i verden. I finalen slo han Jimmy White 9–3. I 2004 vant han UK Championship etter en klar 10–1 seier over David Gray. På veien mot finalen slo han blant andre Ronnie O'Sullivan, som da var rangert som nummer én i verden. 

Før VM i 2005 var han foreløpig rangert som nummer to i verden, bak O'Sullivan. I første runde møtte de to presumptivt beste spillerne hverandre og kampen ble så jevn som man kunne forvente. Til slutt var det O'Sullivan som vant med 10–9. Etter denne sesongen var Maguire rangert som nummer tre i verden, som er hans beste ranking i karrieren.

Maguire har gjort et maksimum break i 2000 og et under semifinalen i China Open 2008 mot Ryan Day. Foran sesongen 2007/2008 er han rangert som nummer ti. Denne sesongen vant han Northern Ireland Trophy etter 9–5 seier over Fergal O'Brien i finalen. Dette var hans tredje seier i en rankingturnering. I den påfølgende turneringen, UK Championship, kom han igjen til finalen, men tapte 2–9 for Ronnie O'Sullivan. Han kom for tredje gang i løpet av sesongen til finalen i en rankingturnering i China Open. Her sikret han seg sin andre seier for sesongen med 9–8 over Shaun Murphy.

På grunn av problemer med nakken har Maguire legeærklæring på at han ikke kan spille med sløyfe, som normalt er et krav for å kunne delta i snookerturneringene. Han spiller derfor med skjorten åpen i halsen.

Referanser
----------

1. ↑   stephenmaguire147.com, besøkt 29. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Richard Petrie (20. august 2008). «Maguire aiming to retain NI title» **(engelsk)**. bbc.co.uk. Besøkt 30. april 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Maguire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (cn) Stephen Maguire – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Maguire – CueTracker Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Tollbodgata 73
NMS-senteret på hjørnet av Tollbodgata og Holbergs gate.  Foto: Siri Johannessen 
**Tollbodgata** (3-83, 2-66) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Honnørbrygga ved Vestre havn til Elvegata ved Otra og er identisk med fylkesvei 27 i Vest-Agder. 77 eiendommer er matrikulert til gaten. Gaten har tidligere hatt navnet Stengaten.

Tollboden (matrikulert til Vestre Strandgate), som gaten har sitt navn etter, er tegnet av Christian Heinrich Grosch og oppført i 1827. Bygningen står på Riksantikvarens liste over objekter som skal fredes fordi den er representativt for nasjonsbyggingen i tiden etter 1814; et signalbygg etter datidens målestokk.

Tinghuset som blant annet er tilholdssted for Agder politidistrikt og Kristiansand tingrett har adresse Tollbodgata 45, mens Kristiansand fengsel som holder til i samme bygning er matrikulert til Rådhusgata. 

Kvadraturen skolesenter har adresse Tollbodgata 75. Dagens anlegg dekker et helt kvartal. Fra 1803-04 var det tukthus på denne adressen i en av byens største trebygninger med tre etasjer. Etter ominnredning ble bygningen seminar fra 1877 og fortsatte som Kristiansand lærerskole fra 1902 frem til 1960-tallet, og den har også huset Sørlandets barnehagelærerskole.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Richard Alan Causey** (født 9. januar 1960) er en av hovedpersonene bak den famøse Enron-skandalen. Han var Enrons viseadministrerende direktør og regnskapssjef.

Causey tok eksamen ved University of Texas at Austin, med en bachelorgrad i regnskapsføring, samt en MBA. Han ble deretter autorisert regnskapsfører i staten Texas. Causey fikk jobb i Arthur Andersen LLP, hvor han steg i gradene og til slutt ble leder for revisjonsapparatet til Enron.

Han arbeidet tett med de ansatte i Enron, og ble godt kjent med både dem og selskapets regnskapsprosedyrer. Han forlot deretter Arthur Andersen til fordel for Enrons kapital- og handelsavdeling. Causey ble etter en stund forfremmet til regnskapssjef, hvor han godkjente spesialforetakene som skulle vise seg å bli Enrons største problem. Han fikk sparken fra Enron den 14. februar 2002, som en del av en etterforskning av SEC.

Den 22. januar 2004 ble Causey tiltalt for overføringsbedrageri og konspirasjon i forbindelse med sitt arbeid i Enron i perioden 1998–2002. Aktorene trodde ikke at han hadde skjult store pengesummer i det store antallet tvilsomme handler, men derimot at han kjente til detaljene rundt mange av dem. Causey sa seg i utgangspunktet «ikke skyldig», men trakk dette tilbake den 28. desember 2005, da han sa seg skyldig og godtok å vitne mot Kenneth Lay og Jeffrey Skilling, i bytte mot en formildet straff på 5 til 7 års fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  Ex-Enron exec pleads guilty
**Tollef Monson** (født 5. februar 1979 i Minnesota, USA) er en amerikansk hundekjører fra Kotzebue, Alaska, USA.

Biografi
--------

Monson vokste opp i Minneapolis, men flyttet til Alaska og begynte med hundekjøring i 2000. Han vant Coastal 180 i 2002, og han har også gode plasseringer i Baker 120 og Kobuk 440. 

I 2004 debuterte Monson i Iditarod som nummer 62. Neste gang han deltok i verdens lengste hundesledeløp var i 2006, og i dette løpet ble han nummer 44. Rett før han kom til sjekkpunktet Cripple fjernet Monson en trestamme som hadde skapt problemer for mange andre hundekjørere. Den gjerningen førte til at de andre deltakerne ga han prisen Fred Meyer Sportsmanship Award i Iditarod 2006.

Tollef Monson jobber som fisker i tillegg til hundekjøring.

Plasseringer i Iditarod
-----------------------

| År | Plassering | Tid |
| --- | --- | --- |
| 2004 | 62 | 12 døgn, 15 timer og 18 minutter |
| 2006 | 44 | 11 døgn, 16 timer og 42 minutter |
| 2007 | 10 | 9 døgn, 21 timer og 31 minutter |

Priser i Iditarod
-----------------

* Vinner av Fred Meyer Sportsmanship Award i 2006.
* Vinner av Most Improved Musher i 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tollef Monson – Iditarod Trail Sled Dog Race Rediger på Wikidata
* Biografiside fra Cabela
* Artikkel om prisene i Iditarod 2006 fra Anchorage Daily News