recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cavtat** (italiensk: *Ragusavecchia*) er en kystby i det sørøstligste Kroatia, i Dubrovnik-Neretva fylke. Byen er senter for kommunen Konavle, og ligger 20 km nordøst for grensen mot Montenegro. Den har drøye 2 000 innbyggere, og er i dag en turistby ikke langt fra Dubrovnik lufthavn. 

Cavtat ble grunnlagt av grekerne som *Epidaurus* og kom i 228 f.Kr. under romersk styre. Under de slaviske invasjonene fra 600-tallet ble byen ødelagt, og innbyggerne grunnla byen Ragusa (Dubrovnik) på et sikrere sted, 15 km lengre nordvest.

Den har historisk vært underlagt en rekke stater – de serbiske statene Raška og Zeta i høymiddelalderen, deretter tidvis Hercegovina og ikke minst handelsrepublikken Venezia på 1400-tallet.

Cavtat og området Konavle var et viktig jordbruksområde med dyrking av hvete i middelalderen og moderne tid. Området har mye kalkstein og frodig vegetasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cavtat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |

1. ↑   *Register of spatial units of the State Geodetic Administration of the Republic of Croatia*, Wikidata Q119585703,
2. ↑   (på hr, en) *2021 Croatian census: population data by age, sex, settlement*, Croatian Bureau of Statistics, 22. september 2022, Wikidata Q118496886,
Fra Højskolebakken i Skals.
**Skals** er et sogn og kirkested i Viborg kommune i Danmark. Frem til 1970 lå sognet i Rinds herred, deretter i Møldrup kommune frem til 2007. Skals er en landsby med 1 853 innbyggere per 1. januar 2014. Hele sognet har ca. 2 200 innbyggere. Landsbyen ligger 13 km nord for Viborg på Skalsnæs med Hjarbæk fjord i vest, Skals å i sør og Simested å i nord.

Skals stasjon ligger på Himmerlandsbanernes strekning Viborg–Aalestrup, som ble anlagt i 1893 og nedlagt i 1999. Persontrafikken opphørte i 1959. Skals Højskole ble opprettet i 1868 og videreført som privateide Skals Håndarbejdsskole fra 1959. Skals Efterskole ble opprettet på grundtvigianske prinsipper i 1990.

Referanser
----------

1. ↑  «Folketal 1. januar efter byområde». Danmarks Statistik. 2014. Besøkt 8. juni 2014.
2. ↑  Weitemeyer, Harald (red.) (1901). *Kongeriget Danmark*. 4 (3 utg.). København: G.E.C. Gads Boghandel. s. 681–682.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
*Annen betydning: Alstad*

**Alstad** er en navnegard i Østre Toten (gnr. 169 og 170). Alstad, også skrevet «Alfstad», ligger like nord for og i utkanten av tettstedet Lena. Garden var alt i middelalderen delt i to bruk, *Oppigarden* (gnr. 169) og *Nigarden* (gnr. 170). Fra Nigarden ble «Søndre Alstad» utskilt i 1905. Denne nye eiendommen ble tillagt mesteparten av den dyrka jorda i Nigarden. Resten av jorda ble i 2003 solgt til garden Ner-Evang.

De to gamle Alstad-gardene var blant de største og mest sentrale jordbrukseiendommene på Toten. Herfra stammer blant annet Alstadsteinen, en av de eldste kristne runesteinene som er funnet i Norge. På Alstad var det også kirkested i middelalderen (Alstad kirke). Ifølge lokal tradisjon skulle for øvrig murrestene i hagen i Nigarden ha tilknytning til den gamle kirka, men nye arkeologiske utgravninger (2007) gjør at dette nå avvises.

At Alstad var kirkested, var kanskje også bakgrunnen for at en av Totens fire gamle rettskretser het Alstadfjerdingen. Samtidig var det rettersted her, på Alstadhaugen.

Fra 1880-åra ble tettstedet Lillo bygd opp på Alstads grunn, hovedsakelig på jorda til Oppigarden.

Eksterne lenker
---------------

Norske Gaardnavne
**Alsatia** er et område i London, utenfor bymuren til City of London, mellom Fleet Street og Themsen. I senmiddelalderen fikk området status som fristed for de som var på flukt fra forfølgelse for alle former for lovovertredelser. Det var eksempelvis her Daniel Defoe søkte tilflukt etter at han var blitt satt under tiltale for sine satiriske skrifter. Etter at Edvard VI flyttet ut av palasset Bridewell, forfalt imidlertid området i lovløshet.

Stedsnavnet
-----------

Grunnet et kloster tilhørende karmelittordenen i Whitefriars i London var området noenlunde selvstyrt, slik alle religiøse hus var det. Selv etter oppløsningen av Englands klostre på midten av 1500-tallet var det ofte uklart hvilken lokal myndighet som var rådende. Et charter gitt i 1608 av kong Jakob I av England ga innbyggerne ved Whitefriars en viss form for selvstyre. Etterhvert kjent som Alsatia var dette ett av de siste fristeder i England hvor loven ikke hadde virkekraft, men i 1697 ble alle særrettigheter avskaffet ved lov i parlamentet, *The Escape from Prison Act*. Elleve andre steder i London også omtalt, og mange av disse hadde også uklar religiøs bakgrunn. Navnet Alsatia er den latinske formen på navnet fra den historiske provinsen Alsace, som var et omstridt sted på grunn av sin status som grenseland mellom Frankrike, Tyskland og Sveits og derfor hadde en uklar jurisdiksjon. «Alsatia» gikk inn i engelsk språk før 1600-tallet i betydningen «et lovløst sted» som en refleksjon av den engelske forståelsen av Alsace i sin tid. På 1690-tallet hadde «alsatian» fått betydningen «kriminell fra London».

Det lite som er kjent om Alsatia og de andre tilsvarende lovløse områdene. Ryktene om lovløshet og kriminalitet er sjelden underbygget av skriftlige kilder. Navnet dukker første gang opp på trykk i skuespillet *The Squire of Alsatia*  fra 1688 av Thomas Shadwell (1642–1692). En annen skriftlig kilde som synes å ha preget ettertidens forståelse av stedet er Walter Scotts roman *The Fortunes of Nigel* (1822), som livlig og fargerikt beskrev stedets innbyggere og deres uavhengige ånd.

Ordet Alsatia levde videre langt inn på 1800-tallet som en generell betegnelse på slum. Fra slutten av 1800-tallet ble Alsatia et Freehold, det vil si at særfordeler ble gitt til virksomheter som ville etablere seg i området. Det var først og fremst aviser og trykkerier som rykket inn i Alsatia – særlig konsentrert om Fleet Street og Bouverie Street. I dag har alle avishusene flyttet ut av City, og Alsatias identitet er på nytt i endring.

Referanser
----------

1. ↑  «Lost London – Alsatia», *Exploring London* 28. november 2014
2. ↑  Thornbury, Walter (1878): «Chapter XVII: Whitefriars», *Old and New London: Volume 1*. London: Cassell, Petter & Galpin. s. 182–199. *British History Online*.
3. 1 2 3 4  «Introducing Alsatia», *Alsatia.org*
4. ↑  «Alsatian», *Online Etymology Dictionary*
5. ↑  Lashmar, Paul (27. mai 2007): «Law Lords slam crime agency for freezing UMBS payments», London: *The Independent*. Arkivert fra [originalen] den 1. oktober 2007.
Stenstøtten på Skamlingsbanken
Minnesøylen i (mars 2008)
**Skamlingsbanken** er det høyeste punkt i Sønderjylland, 110 meter over havet i Vejstrup sogn mellom Kolding og Christiansfeld. Den er kjent for de to møter som ble holdt her for den danske sak i Slesvig før treårskrigen.

Banken er 2-3 kilometer lang og er skapt i istiden av leire som er blitt skurt opp fra Lillebælt av en isbre. Området er svært kupert og fra toppen, som også kalles *Højskamling*, kan man se langt ut over området.

Sentrum for dansk språk
-----------------------

Etter krisen om Slesvig-Holsten på 1800-tallet reiste det seg en vilje til å beholde og styrke danskheten og det danske språk i Sønderjylland. Det ble arrangert en rekke språkfester, den første i mai 1843, som siden utviklet seg til en serie folkefester og nasjonale møter. Det største, 24. juni 1945, ble holdt for å feire slutten på andre verdenskrig og hadde 100 000 deltagere.

En rekke fremtredende personer har holdt taler på Skamlingsbanken, blant andre N.F.S. Grundtvig, Laurids Skau og Orla Lehmann.

Minnestøtte
-----------

På Skamlingsbanken er det reist en 16 meter høy minnesøyle for 18 personer som har gjort noe særlig for den danske sak i Slesvig. Den er laget av 25 granittblokker og ble reist i 1863, men ble sprengt i luften av prøysserne den 22. mars 1864 på slutten av andre slesvigske krig.

Ved fredsslutningen skjedde det imidlertid en utveksling av områder mellom kongeriket og hertugdømmet. I den forbindelse ble åtte ikke-sønderjyske sogn i den nordlige del av Tyrstrup herred, herunder Vejstrup Sogn, overført til kongeriket. Dermed lå Skamlingsbanken etter fredsslutningen innenfor de danske grenser.

Minnesøylen ble reist igjen i 1866, noe som var mulig, da folk i området hadde samlet og gjemt steinene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
***Also hat Gott die Welt geliebt***, BWV 68, er en kirkelig kantate komponert av Johann Sebastian Bach.

Den ble komponert i Leipzig i 1725 for andre pinsedag, som dette året var 21. mai. Verket ble også framført av Bach i perioden 1735-1740 i Leipzig.

Teksten er hentet fra Christiane Mariane von Ziegler (sats 2-4), Salomo Liscow (første sats) og fra Evangeliet etter Johannes 3: 18 (femte sats)

Instrumentering og struktur
---------------------------

Stykket er instrumentert for tre trompeter, tre tromboner, to oboer, engelsk horn, valthorn, to fioliner, fiolonsell piccolo, bratsj, basso continuo, samt en sangsolist (sopran) og firedelt kor.

Det består av fem satser:

1. «Also hat Gott die Welt geliebt», Koral
2. «Mein gläubiges Herze», Arie for sopran
3. «Ich bin mit Petro nicht vermessen», Resitativ for bass
4. «Du bist geboren mir zugute», Arie for bass
5. «Wer an ihn glaubet, der wird nicht gerichtet», Koral

Eksterne lenker
---------------

* Piano- og songpartitur for BWV 68 på bach-cantatas.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Tyskland
**Høstlærfly** (*Mniotype satura*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt på Sørlandet og det sørligste Østlandet i Norge.

Utseende
--------

Et ganske stort (vingespenn 40 – 52 mm), kraftig, mørkt rødbrunt nattfly. Brystet er mørkbrunt, forvingen mørkt rødbrun eller brun. Nyre- og ringmerkene er lyse og tydelige, under dem er det en kort, bred, svart lengdestrek (tappmerket). Vingen har to smale, mørke siksak-tverrlinjer (mellomlinjer) og langs ytterkanten en smal, hvit tverrlinje (bølgelinje) som midt på har 2-3 spisse, innovervendte tenner. Ytterkanten er noe bølgete, særlig i den bakerste delen. Bakvingen er gråbrun.

Levevis
-------

Høstlærflyet lever i løv- og blandingsskog, skogkanter og hager. Larvene utvikler seg på ulike busker og urter i mai – juni. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av august til slutten av september, og arten overvintrer som egg.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, bortsett fra de sørligste og nordligste områdene, og videre østover til Kina, Japan og Korea. I Norge forekommer den på Sørlandet vestover til Farsund og på Østlandet nordover til Oslo, dessuten er den funnet på Sola i Rogaland.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Høstlærfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:  Arkivert 5. mars 2009 hos Wayback Machine.
* *Blepharita satura* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *høstlærfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *høstlærfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *høstlærfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *høstlærfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *høstlærfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *høstlærfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Mniotype satura* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Mniotype satura* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Høse bru** i Suldal i Ryfylke er en overbygget gangbru over Suldalslågen ved Høse, rett over Sandsfossen.

Brua ble heist på plass 1. november 2012. Stål- og betongkonstruksjonen er 29 meter lang og veier nær 23 tonn. Den ligger langs fylkesvei 46 som er en Nasjonal turistveg i Ryfylke, og Suldal kommune tok initiativet til å få satt opp brua for å gjøre området sør for Sand sentrum lettere tilgjengelig for fotturister.

Høse bru ble kåret til «bridge of the year» 2013 av det amerikanske reiselivsmagasinet *Travel+Leisure*.

Referanser
----------

1. ↑  Suldal vant «bridge of the year», nrk.no Rogaland 10. januar 2014

Eksterne lenker
---------------

* Nasjonale turistveger - Høse bru

  


| * v
* d
* r
Nasjonale turistveier |
| --- |
| 
* Andøya
	+ 7702
	+ 7698
	+ 82
* Atlanterhavsveien
* Aurlandsfjellet
* Gamle Strynefjellsvegen
* Gaularfjellet
	+ 613
	+ 55
* Geiranger–Trollstigen
* Hardanger
	+ 13
	+ 49
	+ 79
	+ 550
* Hardangervidda
	+ 7
* Havøysund
* Helgelandskysten
* Jæren
	+ 44
	+ 507
* Lofoten
* Rondane
	+ 27
	+ 219
* Ryfylke
	+ 13
	+ 46
	+ 520
	+ 523
* Senja
	+ 86
	+ 862
* Sognefjellsvegen
* Valdresflye
* Varanger
	+ E75
	+ 8100

 |
Evangeliekirken holder til i et tidligere frikirkebygg. Foto: Fra Nasjonalbibliotekets samling 
**Evangeliekirken Bergen** var en kristen frikirkelig menighet på Kronstad, i Bergen, i Hordaland. Menigheten var opprinnelig tilsluttet Maran Ata bevegelsen, men ble senere tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Evangeliekirken Bergen ble stiftet i 1961.

I 2022 gikk den inn i menigheten Jesusfellesskapet. Evangeliekirken hadde på det tidspunktet 53 tilskuddstellende medlemmer. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbød menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

Historikk
---------

På slutten av 1950-tallet var det vekkelse i Bergen. I mars 1961, stod Edith og Dagfinn Hollevik i spissen for etableringen av menigheten Maran Ata i Bergen.

De første årene leide Maran Ata menigheten lokaler på ulike steder i Bergen. I 1984 flyttet Den Evangelisk Lutherske Frikirke inn i nytt kirkebygg, noen kvartaler unna. Maran Ata menigheten fikk da overta bygget som ble menighetslokale i Bjørnsonsgate 38 på Kronstad.

Forholdet til og kontakten med de andre frikirkelige menigheter i byen, var den første tiden liten. På slutten av 1970-tallet har menigheten lagt vekt på å med de andre andre frikirkelige menighetene for vekkelse i Bergen.

Høsten 1996 endret menigheten navn fra *Maran Ata* til *Evangeliekirken*. En av begrunnelsene var at *Maran Ata navnet* kommuniserte dårlig til dagens mennesker. Menigheten ønsket et navn som tydeligere talte om hva menigheten står for.

Misjon
------

Evangeliekirken Bergen var engasjert i misjonsarbeid både i Afrika, Asia og Øst-Europa. Liv og Kjell Haugen ble menighetens første utsendte misjonærfamilie og ble utsendt i 1978. De var ute i tre perioder på tilsammen 9 år. Etter hjemkomst i 1992 gikk de inn som forstanderpar (pastor) i Evangeliekirken.

Frem til 1997, var misjonsengangementet noe sporadisk. Menigheten støttet flere virksomheter på ulike steder. For å øke engasjementet ble Trosgnisten Misjon etablert i menigheten. Misjonsengasjementet vokste og ved regnskapsgjennomgang ved årsskiftet 2007-2008 viste tallene at misjonsbudsjettet var mer enn dobbelt så stort som menighetens ordinære driftsbudsjett. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 2 116 000,- kr, mens driftbudsjettet var på 834 497,- kr.

Referanser
----------

1. ↑  «🎊 Hjertelig velkommen til feiring av... - Jesusfellesskapet». *www.facebook.com*. Besøkt 28. august 2022.
2. ↑  Regjeringen (13. mai 2022). «Antall tilskuddstellende medlemmer i tros- og livssynssamfunn i 2022» (PDF). regjeringen.no. Besøkt 26. mars 2023.
3. ↑  Evangeliekirken Bergen - Om oss / Historie
4. ↑  Brox, T.F. 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.*

Kilder
------

* Brox, Torill F. (redaktør). 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.* Korsets Seier Publikasjoner AS

Eksterne lenker
---------------

* Evangeliekirken Bergen – hjemmeside
* Trosgnisten Misjon – hjemmeside Arkivert 13. februar 2009 hos Wayback Machine.
**Sigrun Krokvik** (egentlig **Sigrun Karin Christiansen**, født 30. august 1932) er en norsk forfatter.

Krokviks første roman, den psykologiske thrilleren *Bortreist på ubestemt tid*, vakte stor oppmerksomhet tidlig på 1970-tallet. Boken ble framholdt som en revitalisering av den norske kriminallitteraturen. Boken ble filmatisert av Pål Bang-Hansen i 1974, og også filmen *Bortreist på ubestemt tid* regnes som et sentralt verk blant norske krimfilmer. Krokvik har bare utgitt to romaner.

Bibliografi
-----------

* *Bortreist på ubestemt tid* – kriminalroman (1972)
* *Kikkeren* – kriminalroman (1973)

Priser
------

* Rivertonprisen 1972, for *Bortreist på ubestemt tid*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigrun Krokvik på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Sigrun Krokvik hos The Movie Database Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:*Ingen* – Krokvik var først | **Vinner av Rivertonprisen**(1972) | Neste mottaker:Tor Edvin Dahl |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
> «-Æ veit ikkje, Anders. Æ trur æ vil vetta ka kara e laga a...Ka de tenke...»
> 
> 
> hovedpersonen Dina
> 
> 

***Dinas bok*** er en roman av den norske forfatteren Herbjørg Wassmo, utgitt i 1989. Romanen var den første i trilogien om *Dina*, og ble fulgt av *Lykkens sønn* (1992) og *Karnas arv* (1997).

Romanens hovedperson *Dina Grønelv* vokser opp som enebarn og arving til en stor gård i Nordland, på 1800-tallet. Hun er preget av en barndom hvor hun som 5-åring blir skyld i morens død, etter å ha veltet et kar med lut over henne. Senere blir hun som nygift ung frue muligens skyld i sin eldre ektemanns død. Hovedpersonen utfolder seg i spennet mellom det skadeskutte barnet, og en kvinnelig koloss, som utfolder seg innen alle dyder som tradisjonelt tilhører mennenes sfære: forføringskunst og elskere, jakt, hester, sigarer, husbondsrollen, dømmende myndighet over sine og sine omgivelser, hun musiserer og hun driver handel. 

Dagbladets kritiker mente at «Det er noe ved Dina som likner en feministisk urdrøm», og at «Hele «Dinas bok» kan leses som et forsøk på å forstå de mørke sidene ved kjærlighetsdriften, både hos mann og hos kvinne. Metoden Herbjørg Wassmo bruker er å gå tilbake i tid, og anvende som sentralfigur en kvinne som istedenfor å la seg knekke av det sterkt patriarkalske og autoritære gamle mannsamfunnet sjøl gjør seg sterk og hard og mannhaftig». Aftenpostens kritiker Erik Fosnes Hansen mente at «Wassmos visjon av Dina altså [er] så sterk at man ikke kan unngå å ta denne skikkelsen inn over seg. Selv om hun til tider fremstår som så overmenneskelig, uredd, valkyrieaktig og månestyrt at hun kan få et noe sjablongmessig preg. Men her er også brå søkk av følelse, ømhet og en sinnets spenning og poesi som trekker oss helt inn til henne. Hun opplever å bli skyld i at andre mennesker dør eller skades, fordi hun har kjempet seg frem til frihet. Og et fritt menneske med sterke motsetninger i seg er farlig og fruktbart samtidig. Dina fremstår i det hele som levende og uberegnelig»; men pekte også på at boken «krenger faretruende mot det banale, det hultklingende føljetongaktige». VGs anmelder Tinic Talén peker på at «Mens Tora var offer for «farligheten», er Dina farligheten selv. Hun har makten, og bruker den. Nådeløst og uten barmhjertighet som en gammeltestamentlig gud. Hun har skapende krefter i seg, og kan velge det gode.».

Ved Bokklubben Nye Bøkers 25-årsjubileum i 2001 ble Dinas bok valgt av bokklubbens medlemmer til den mest populære boken i klubbens historie.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladets kritiker Espen Haavardsholm oppfatter dette som en nøkkelsetning i sin anmeldelse i Dagbladet 10.11.89
2. ↑  Aftenposten, 15.11.1989
3. ↑  VG, 3.11.1989
4. ↑  Dagbladet, 7.9.2001

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1991 | 1998 hos Nasjonalbiblioteket.
**Hermann Tilke** (født 31. desember 1954 i Olpe i Nordrhein-Westfalen i Vest-Tyskland) er en tysk arkitekt, designer av Formel 1-baner og racerfører.

Løpskarriere
------------

På 1980-tallet konkurrerte Tilke i standardbilløp, hovedsakelig på den gamle banen på Nürburgring (Nordschleife). Han konkurrerte også i VLN-langdistanseracing (*Veranstaltergemeinschaft Langstreckenpokal Nürburgring*) og i 24-timersløpet på Nürburgring. Han og Dirk Adorf vant en del VLN-løp i V8-Star-serien i 2003 og 2004. I 2008-sesongen startet han i VLN sammen med Dirk Adorf i en Lamborghini Gallardo bygget opp av Raeder Motorsport.

Arkitektkarriere
----------------

Tilke startet i 1983 *Tilke, Ingenieure für Umwelttechnik*, hvor han med hell kombinerte kunnskaper innen vei- og byggeteknikk. Bedriften, som i dag kalles *Tilke GmbH & Co. KG*, har hovedkontor i Aachen med virksomheter i Olpe, Berlin og Bahrain.

Et av hans første, mindre oppgaver var en kort tilførselsvei på Nürburgring, som han sikret seg via kontakter han fikk gjennom sin løpskarriere der. Senere, i 2002, omdesignet han det første svingkomplekset på banen.

Som følge av store endringer i sikkerhetsbestemmelsene i Formel 1 måtte mange baner bygges om, og Tilke klarte å få kontrakten på mange av dem. Hans første større jobb var den dramatiske ombyggingen av den raske Österreichring til den mye kortere A1-Ring i Østerrike på 1990-tallet. Tilke var også involvert i de radikale ombyggingene på Hockenheimring i Tyskland, og senere Fuji Speedway i Japan. Endringene som ble foretatt på Hockenheimring har generelt sett ikke blitt spesielt godt mottatt blant mange F1-fans, som hevder han har «kastrert» en tidligere storslått bane.[]

Etter å ha foretatt disse tildels kontroversielle endringene på etablerte F1-baner sikret Tilke seg også kontrakter på design av mange høyt profilerte nye baner, de fleste utenfor Europa. De mest kjente er:

* 1998 Sepang International Circuit, Malaysia
* 2004 Bahrain International Circuit, Bahrain
* 2004 Shanghai International Circuit, Kina
* 2005 Istanbul Park Racing Circuit, Tyrkia
* 2008 Marina Bay Street Circuit, Singapore (konsept-design)
* 2008 Valencia Street Circuit, Spania
* 2009 Yas Marina Circuit, Abu Dhabi, De forente arabiske emirater
* 2010 Korea International Circuit, Sør-Korea
* 2011 Jaypee International Race Circuit, India
* 2011 Rudskogen Motorpark, Norge
* 2012 Austin Formula One circuit, USA

Tilkes «varemerke» innen banedesign er en blanding av lange rettstrekninger og trange hårnålsvinger, mest i begynnelsen på banene, noe som er ment å gjøre forbikjøring lettere.

Tilkes baner har blitt kritisert for å føre til kjedelige og uinteressante løp og han har blitt beskyldt for «sakte drap» av Formel 1-sporten.

Referanser
----------

1. ↑  «Is Hermann Tilke Slowly Killing Formula One?». 2008. Arkivert fra originalen 15. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Tilke GmbH & Co. KG

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
En bronseplakett til ære for Hermann Schussler i Crystal Springs Reservoaret
**Hermann Schussler** eller **Schussler** (født 4. august 1842 - død  27. april 1919) var en tysk vann- og irrigasjonsingeniør og arkitekt for damanlegg, kjent for sin konstruksjon av Comstock vannanlegg.

Tidlig i år
-----------

Hermann Schussler ble født i det som i dag er Rastede i Tyskland. Fra 1859 til 1862 studerte han ved det Prøyssiske Militærakademi i Oldenburg. Etter sin eksamen studerte han elektroteknikk i Zürich og Karlsruhe.

Ingeniør i USA
--------------

I 1864 emigrerte Hermann Schussler til California og begynte å arbeide for Spring Valley Water Works i San Francisco. Han arbeidet på flere prosjekter i Bay-området. Bemerkelsesverdige prosjekter er Crystal Springs Reservoaret og San Andreas Lake som overlevde San Francisco jordskjelvet i 1996. Schussler ble maskinsjef i Marin County, og senere i Virginia City. I Virginia City arbeidet Schussler for Virginia City og Gold Hill Water Company og bygde Comstock Water System. Han arbeidet også for Sutro Tunnel Company og konstruerte vannanlegg for Tuscarora og Pioche. I 1878 arbeidet Schussler på flere vannprosjekter i Hawaii. Han pensjonerte seg i 1914.

Eksterne lenker
---------------

* Herman Schussler and the Comstock Water System
* Hermann Schussler: No Ordinary Man
* (en) Hermann Schussler hos Find a Grave
* A water-systems engineer and architect of dams - San Mateo Daily Journal

Litteratur
----------

* John Debo Galloway: *Early Engineering Works Contributory to the Comstock*, 1947.
* Hermann Schussler:  *The Water Supply Of San Francisco, California Before, During And After The Earthquake of April 18, 1906 And The Subsequent Conflagration*, 1907.
* Hugh Shamberger: *The Story of the Water supply for the Comstock*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Sigtrygg Caech** eller **Sitric Uí Ímair** (død 927) var en norrøn-gælisk konge av Dublin og senere Jorvik. Tilnavnet Caech kommer fra irsk og skal henspille på at han hadde dårlig syn. 

Ulsterannalene forteller om to viking flåter som kommer til Irland i 917, en ledet av Ragnvald og den andre av Sigtrygg, begge tilhørende Ivarætten. De utkjemper et slag mot den irske overkongen Niall Glundub, hvor irene blir drevet på flukt. Etter dette tar Sigtrygg Dublin (*Áth Cliath*) i besittelse. Ragnall Uí Ímair drar videre til Skottland, erobrer Jorvik (York) og blir konge der.

Annalene forteller om fortsatt krigføring mellom Sigtrygg og Niall Glundub i 918, og i 919 mobiliserer Niall alle sine allierte og angriper Dublin. Det ender med et totalt nederlag for Niall, han selv og mange andre irske småkonger blir drept i slaget. Dette var sannsynligvis det mest alvorlige nederlaget noen irsk konge led mot norrøne styrker, og etter dette virker Sigtryggs posisjon som hersker i Dublin sikker.

Men Sigtrygg forlater Dublin allerede året etter (eller i 921). Den fromme annalisten beskriver det som at han forlater *gjennom Guds kraft*. Sannheten var nok at det var verdslig maktbegjær snarere enn gudsfrykt som førte Sigtrygg ut fra Dublin, han hadde ambisjoner andre steder og siktet seg inn mot å bli konge i Jorvik. Det ble han også etter Ragnalls død i 921.

I 926 ble han gift med kong Adalstein av Englands søster, noe som ser ut til å ha vært del av en politisk strategi fra Adalsteins side for å øke sin innflytelse i nord. Sigtrygg døde året etter, i 927.

Sigtryggs sønn Olav Kvåran skulle senere etterfølge ham både som konge i Dublin og i York.

Referanser
----------

1. ↑  Ulsterannalene (AU) 917.3,4,5
2. ↑  AU 918.4
3. ↑  AU 918.6, 919.3
4. ↑  AU 920.5

Eksterne lenker
---------------

* Annalene av de fire mesterne, Ulster-annalene og Inisfallen-annalene i elektronisk utgave (både på gælisk og engelsk) hos CELT


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ivar Ivarsson (forlot 902)** | **Konge av Dublin**(917–921) | Etterfølger:**Godfred** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ragnvald** | **Konge av Jorvik**(921–927) | Etterfølger:**Godfred** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dictionary of Irish Biography
 |
**Pamela Behr** (født 21. september 1956 i Hindelang) er en tidligere tysk alpinist.

I karrieren, som varte fra 1971 til 1980, var høydepunktet sølvmedaljen i slalåm fra VM 1978 i Garmisch-Partenkirchen. I verdenscupen vant hun et slalåmrenn (desember 1972 i Val-d’Isère), kom fem ganger på pallplass og 22 ganger blant de 10 beste. Den beste plasseringen i verdenscupsammendrag oppnådde Behr i sesongen 1972/73 med en 11.-plass. Under OL 1972 i Sapporo kom hun på 6.-plass i slalåm, og under OL 1976 i Innsbruck 5.-plass i samme disiplin.

Pamela Behr er gift med marketing- og kommunikasjonsdirektøren i FIS, Christian Knauth.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Pamela Behr – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Behr – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Manytsj** (russisk: Маныч) er ei elv i Rostov oblast, republikken Kalmykia og Stavropol kraj i Russland. Den er ei venstre sideelv til Don, og er 219 kilometer lang, med et nedbørfelt på 35 400 km².[]

Elva ligger i Manytsjsenkningen, som er oppkalt etter elva og som ofte ses på som grensen mellom Europa og Asia. Hovedelva Manytsj anses vanligvis å begynne i Manytsj-Gudilosjøen. Den renner derfra mot nordvest, passerer byen Proletarsk, og munner ut i Don ved Manytsjskaja, øst for byen Rostov-na-Donu. Ifølge andre kilder regnes imidlertid starten på Manytsj-elva fra stedet hvor tilløpselva Kalaus munner ut i Manytsjsenkningen og deler seg i en bifurkasjon, i Vestre Manytsj som renner mot nordvest og munner ut i Manytsj-Gudilosjøen, og Østre Manytsj som renner mot sørøst, og som ved høy vannføring munner ut i elva Kuma som renner til Det kaspiske hav. Regnet fra Kalaus' munning er Manytsj 420 km lang.

Gjennom Nevinnomyssk-kanalen og Jegorlyk i blir vann fra elva Kuban ledet inn i Manytsj. For øvrig kommer mesteparten av vannføringen i Manytsj fra snøsmelting. Vannet fra elva brukes til irrigasjon i svært stor utstrekning.

Før byggingen av reservoarer som Proletarsk-, Ust-Manytsj- og Veselyj-reservoarene i Manytsjsenkningen, og reguleringen av Don gjennom det 2700 km² store Tsimljansk-reservoaret, kunne Manytsj skifte løp flere ganger i løpet av året. Ved sterkt regnfall i Kaukasus rant vannet fra Kalaus østover mot Det kaspiske hav, og ved høy vannføring i Don kunne vannet herfra bli presset opp til 100 kilometer oppover Manytsjsenkningen.

Se også
-------

* Kuma-Manytsjkanalen

Referanser
----------

1. ↑  «Река Маныч (Западный Маныч)». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 21. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manych River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
**Manurhin** (Manufacture de Machines du Haut-Rhin) var et fransk selskap best kjent som produsent av våpen.

Historie
--------

Manurhin Scooter
Manurhin Revolver
### 1920-1945

Selskapet ble opprettet i 1920 av Jules Spengler og Georges Chatel. Hovedproduktene var produksjon av prosesseringsmaskiner for mat, ammunisjon, maskiner for produksjon av ammunisjon, og meteorologiske instrumenter. I 1928 opprettet firmaet en fabrikk (Le Mans) for produksjon av skytevåpen, og i 1938 en fabrikk (Vichy) for medium størrelse ammunisjon, begge etter forespørsel ifra den franske regjering.

### 1945-1982

Etter den andre verdenskrig ekspanderte Manurhin med produksjon av flere nye produkter, blant annet innen verktøyindustri, flaskepåfyllingsmaskiner og Scooter produksjon. Firmaet hadde i denne perioden sin storhetstid med 4000 ansatte. I 1978 kjøpte firmaet Matra opp 34% av aksjene i selskapet. På grunn av reduksjon i de industrielle aktivitetene rundt 1980 begynte firmaet å få økonomiske problemer på begynnelsen av 80-tallet.

### 1983-1990

I 1983 fikk Matra fullt eierskap over Manurhin for å prøve å øke den industrielle og finansielle situasjonen. To separate selskap ble opprettet; *Matra Manurhin Defense* og *Matra Manurhin Automatic*, førstnevnte for ammunisjon og våpenproduksjon, sistnevnte for produksjon av verktøysmaskiner og annet industrielt utstyr. Dette selskapet blir senere delt opp i flere nye selskap.

### 1990-

I 1990 solgte Matra *Matra Manurhin Defense* til FN Herstal og fikk navnet *FN Engeneering S.A.* Selskapet beholdt lisensen på navnet Manurhin og adopterte navnet *Manurhin Equipment*. I 1991 overtok GIAT Industries firmaet på grunn av økonomiske problemer, de ønsket ikke å bruke navnet *Manurhin Equipement*. I 1995 skiftet de navn til *MR Equipement S.A*, og tok opp igjen navnet *Manurhin Equipement*. I 1999 ble våpendelen av produksjonen solgt til det franske selskapet *Chapuis* og det ble konsentrert så om produksjon av maskiner for tillaging av ammunisjon.

Eksterne lenker
---------------

* Manurhin Equipement
* Chapuis Armes
**Gal som en hattemaker** er et begrep som beskriver folk som går fra forstanden. Bakgrunnen for uttrykket skal være den helsefarlige dampen fra kvikksølvpreparatene som hattemakerne brukte under arbeidsprosessen.[]

Fargeillustrasjon av John Tenniel til *The nursery Alice* (1890), en forkortet av utgave *Alice i Eventyrland* beregnet på yngre barn.
Kvikksølvforgiftningen som hattemakerne ble utsatt for ga ofte symptomer på sløvsinn og galskap. Og ettersom kvikksølvet ble samlet opp i kroppen førte det også gjerne til en tidlig død.

Mad as a Hatter
---------------

På engelsk har en begrepet «mad as a hatter» (= gal som en hattemaker) som uttrykk for en som lider av galskap. Betegnelsen skal ha oppstått i Denton, Tameside i Nord-England, som var hjemby til en stor hatteindustri. Den første kjente bruk av frasen «Mad as a Hatter» er publisert i *Blackwoods Edinburgh Magazine* i 1829.

Hattemakeren og haren
---------------------

Selv om Lewis Carroll (1832-1898) aldri gjør bruk frasen «Mad as a Hatter» i *Alice i Eventyrland (Alice's Adventures in Wonderland)* eller *Gjennom speilet (Through the Looking-Glass),* blir hattemakeren hans gjerne oppfattet som en representant for hattemakerstandens galskap. Dessuten blir både hattemakeren og Marsharen av Cheshire-katten omtalt som gale, og begge er også tilstede i kapittelet med tittelen «A Mad Tea-Party».

Hattemakerfeiden
----------------

Begrepet er temmelig tidlig blitt oppfanget av redaktørene for *Andhrimner,* Paul Botten-Hansen, Aasmund Olavsson Vinje og Henrik Ibsen, som i artikkelen «Hattemagerfeiden paa Ringerike», først voterer over om hvorvidt hele overskuddet av bladdriften på 1 spd. skal brukes til punsj, og det dernest skildres med en viss ironi opprøret på Hønefoss, der de påstår det skjedde full mobilisering av kvinner og barn etter arrestasjonen av thranitterlederen, hattemaker Halsten Knudsen (1805-1855).

Jørgen Hattemaker
-----------------

Navnet Jørgen eller Jürgen er i tysk blitt assosiert med en udannet plebeier eller mann av folket, mens yrket ble forbundet med galskap. Som i Alf Prøysens vise er kong Salomo forbundet med makt og rikdom, mens Jørgen hattemaker representerer folk flest, (jf. begrepet Per og Pål, som også uttrykker hver enkelt eller vanlige mennesker).

Referanser
----------

1. ↑  *Andhrimner* Nr. 5. Kristiania 3die August 1851, sp. 75-76.

Portal: Litteratur
**Osgiliath** er en by i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Denne byen var den gamle hovedstaden til landet Gondor.

Byen ble grunnlagt av Elendil og hans sønner, Isildur og Anárion, på slutten av det andre tidevervet. Osgiliath ble lagt ved den store elva Anduin, og lå nesten midt mellom de to byene Minas Anor i vest og Minas Ithil i øst. Etter at Minas Ithil falt og ble til Minas Morgul ble Osgiliath beleiret og til slutt ble byen forlatt. Da ble hovedstaden flyttet til Minas Anor – som nå fikk det nye navnet Minas Tirith. I løpet av krigen om ringen ble Gondors menn hardt presset til å hindre at fienden brøt seg gjennom ved Osgiliath, men dette skjedde og alle styrkene ble trukket ut av byen like før slaget på Pelennor-enga på slutten av det tredje tidevervet. Etter at den ene ringen ble ødelagt i Dommedagsberg ble Osgiliath bygd opp på nytt, men den ble aldri like stor og praktfull som den en gang hadde vært. Minas Tirith forble hovedstaden og Kongens by.

Navnet *Osgiliath* er Sindarin for **Stjernenes kuppel**, noe som viser til byens viktigste og kjent bygning, nemlig en stor kuppel som en gang huset Osgiliaths palantír (Osgiliaths palantír gikk tapt i elva Anduin i løpet av *Ættefeiden* på kong Eldacars tid, T.T. 1437.)

I Peter Jacksons film *To tårn*, tar Faramir med seg Frodo, Sam og Gollum til Osgiliath, og der blir de vitner til et slag mellom Mordors orker og Gondors menn. Dette skjer ikke i boka *To tårn*.

  

Portal: Litteratur
**Pamela Sue Martin** (født 1953) er en amerikansk skuespiller som er best kjent fra tv-serien *Dynastiet* (1981–1984).

Pamela Sue Martin tv-debuterte i tv-filmen *The Girls of Huntington House* (1973). Fra 1977 til 1978 hadde hun rollen som Nancy Drew i tv-serien *The Nancy Drew Mysteries.* Hun ble verdenskjent på 1980-tallet i rollen som Fallon i tv-serien *Dynastiet*, en rolle hun hadde fra 1981 til 1984. Hennes tv-karriere har siden vært beskjeden, men det kan nevnes at hun spilte hovedrollen i den todelte miniserien *Strong Medicine* (1986). Hun har også medvirket noen tv-filmer, samt hatt gjesteopptredener i kjente serier som *Fantasy Island* (1980), *Kjærlighetsskipet* (1980) og *Et syttitallsshow* (2002). 

Hun filmdebuterte i *To Find a Man* (1972), hvor hun spilte hovedrollen. Samme år hadde hun en birolle i katastrofefilmen *S.O.S. Poseidon* (1972). Hun har ellers hatt fremtredende roller i en del mindre kjente filmer, deriblant *I kokainets grep* (*Torchlight*) (1984), hvor hun var både medprodusent og medforfatter i tillegg til at hun spilte hovedrollen.

Referanser
----------

1. ↑  «"Fallon" in 'Dynasty': This Is Pamela Sue Martin Today». *Allvipp.com* **(engelsk)**. 13. desember 2018. Besøkt 10. september 2021.
2. ↑  «Career | PSM». *www.pamelasuemartin.com*. Arkivert fra originalen 25. november 2020. Besøkt 10. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Sue Martin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Pamela Sue Martin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Pamela Sue Martin i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Pamela Sue Martin på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Pamela Sue Martin på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Sue Martin på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Sue Martin hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Sue Martin hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Sue Martin hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Arthur Carr** (født 26. juli 1910, død 1. september 1986) var en britisk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Carr vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1948 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Spania og Mexico. Laget besto av Carr på hesten «Monty», Harry Llewellyn på «Foxhunter» og Harry Nicoll på «Kilgeddin». Han ble nummer nitten i den individuelle konkurransen i sprangridning.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1948 Storbritannias flagg London - Bronse i hestesport, sprangridning lag Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 25. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arthur Carr – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arthur Carr – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arthur Carr – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Denne artikkelen omhandler Thames Valley i England. Se også Thames Valley (New Zealand).*
**Thames Valley** er et generelt navn på området i England som Themsen renner gjennom, men brukes også mer spesifikt om en region bestående av Berkshire, Buckinghamshire (inkludert Milton Keynes) og Oxfordshire.

Området begynte å bli et kjent turistmål etter at boksuksessen Three Men in a Boat av forfatteren Jerome K. Jerome kom ut i 1889.

Den mest kjente bruken av navnet er Thames Valley Police, men det finnes også et *Thames Valley Chamber of Commerce*, som er en næringsforening i regionen, *Thames Valley Business Partnership* og Thames Valley University. 

Området ligger i en Britain in Bloom-region som kalles Thames and Chiltern, som markedsføres under ett som turistmål.

Større byer i regionen
----------------------

* Abingdon
* Aylesbury
* Banbury
* Faringdon
* High Wycombe
* Maidenhead
* Milton Keynes
* Reading
* Oxford
* Slough
* Wokingham

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
Portal: Alternativ behandling

**Christiane Northrup** (født 4. oktober 1949) er en lege og forfatter fra USA, mest kjent for sin tilknytning til alternativ behandling, vaksineskepsis og desinformasjon om Covid-19.

Northrup er utdannet lege ved universitetet i Dartmouth med spesialisering i obstetrikk og gynekologi. I 1996 etablerte hun sin egen klinikk i Yarmouth i delstaten Maine, her praktiserte hun både evidensbasert medisin og alternativ behandling.

De senere år har Nortrup i større grad blitt en proponent av konspirasjonsteorier om vaksiner, særlig relatert til Covid-19. Hun har hevdet at vaksinene mot covid-19 inneholder små databrikker som gjør at myndighetene kan fjernstyre befolkningen via 5G. I 2021 rapporterte organisasjonen Center for Countering Digital Hate (CCDH) om at tolv personer sto for to tredjedeler av spredning av konspirasjonsteorier om vaksiner i sosiale medier. Northrup var blant disse tolv som de kalte «disinformation dozen».

Bibliografi
-----------

* Women's Bodies, Women's Wisdom, 2009, ISBN 9780749927363
* The Wisdom Of Menopause, 2009, ISBN 9780749927370
* Tidløse gudinner, 2015, ISBN 9788202479695
* Beautiful Girl, 2020, ISBN 9781401961015
* A Mom's Guide to the COVID Shot, 2021, ISBN 9781736421765

Referanser
----------

1. ↑   viaf.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Meet Christiane Northrup, doctor of disinformation». *Press Herald*. 2. mai 2021.
3. ↑  «Majority of Covid misinformation came from 12 people, report finds». *The Guardian*. 17. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** Discogs
 |
**Beleiringen av Port Royal** i 1707 var to separate forsøk av engelske kolonister fra New England på å erobre Acadia (som i dag omtrent utgjør de kanadiske provinsene Nova Scotia og New Brunswick) ved å erobre hovedstaden Port Royal (i dag Annapolis) under Dronning Anne-krigen. Begge forsøkene ble gjort av militssoldater fra kolonien og var ledet av menn som ikke hadde erfaring med beleiringer. Festningen i Port Royal klarte lett å stå imot begge forsøkene, med støtte fra acadiske og indianske militssoldater utenfor fortet.

Den første beleiringen startet den 6. juni 1707 og varte 11 dager. Den engelske obersten John March klarte å opprette stillingen nær fortet i Port Royal, men ingeniørene hans hevdet at de nødvendige kanonene ikke kunne settes i land, og styrken trakk seg tilbake etter uenigheter i krigsrådet. Den andre beleiringenn
begynte den 22. august og klarte aldri å sikre en god leir på grunn av godt, organisert forsvar av den acadiske guvernøren Daniel d'Auger de Subercase.

Beleiringsforsøket ble regnet som en katastrofe i Boston og kommandantene ble hånet da de kom tilbake. Port Royal ble erobret i 1710 av en større styrke som inkluderte soldater fra den britiske hæren. Dette markerte slutten på det franske styret på halvøyområdet av Acadia

Kilder
------

* Drake, Samuel Adams (1910) [1897]. *The Border Wars of New England*. New York: C. Scribner's Sons. OCLC 2358736.
* Griffiths, Naomi Elizabeth Saundaus (2005). *From Migrant to Acadian: a North American Border People, 1604–1755*. Montreal: McGill-Queen's University Press. ISBN 9780773526990. OCLC 180773040.
**Christopher Andreas Brun** (født 6. juli 1896, død 7. januar 1945 i Dautmergen) var Milorg-leder i Bergen under andre verdenskrig, etterretningsmann, offiser, kjøpmann og politiker.

Personlige liv
--------------

Christopher Andreas Brun var sønn av Melchior Falck Heiberg Brun (f. 1862 i Bergen) og Clara J. Brun (f. Johannesen i Oslo i 1859). Han giftet seg i Tromsø i 1922 med Ruth Haugen (f. 1898). De fikk fire barn.

Andre verdenskrig
-----------------

Christopher Andreas Brun tjenestegjorde som løytnant ved Kvarven fort ved angrepet på Norge den 9. april 1940. Han var blant de første Milorg-lederne i Bergen og var sjef for etterretningstjenesten. Han avanserte siden til kaptein og forestod i lengre tid utsmuglingen av særlig viktige politiske og militære flyktninger (Englandsfarten). Han ble arrestert den 31. januar 1942 av Gestapo og satt først på Møllergata 19, deretter Grini før han ble sendt til konsentrasjonsleirer i Tyskland. Først Natzweiler, deretter Dachau og til slutt Dautmergen som var en underleir av Natzweiler-Struthof. Brun døde der som NN-fange («Nacht und Nebel» eller Natt og Tåke-fange) den 7. januar 1945.

Christopher Andreas Brun ble tildelt post mortem: Haakon VIIs Frihetskors, krigsmedaljen og deltakermedaljen med rosett.

Kilder
------

Omtalt i blant annet:

* Våre falne, side 358.
* Ragnar Ulstein: Etterretningstjenesten i Norge 1940-45 (Bind I: Amatørenes tid), side: 38 og 109
* Ragnar Ulstein: Englandsfarten, Bind II, side: 40, 52, 109, 160 og 216-217
* Kristian Ottosen: Natt og Tåke. Historien om Natzweilerfangene, bl. a side 248-263
* Arnfinn Haga: Fiendtlige spor fra kysten (1997), side: kapitel 1
* Nordmenn i fangenskap 1940-1945, side: 144
* Bergen i krig. Bind 1, side: 163 og 221
* XU – I hemmelig tjeneste 1940-1945, side 178
* Bergens Tidende i juni 1945
* Bergens Høire nr 1-1945
* Johan Nordahl Brun og hans slekt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Skorovas**, eller **Skorovatn**, er ei bygd i Namsskogan kommune i Trøndelag. Stedet er et gammelt gruvesamfunn, der gruva ble nedlagt i mai 1984.

Skorovas Gruber
---------------

Gruveinngangen har blitt murt igjen. Foto: Bernt Rostad 
Statsgeolog K.M. Hauan besøkte Skorovatn i 1873 og fant at det var «skutt» opp en skjerpegrop, men det vites ikke hvem som har gjort dette. I 1890-årene drev Andreas Larsen og en gruvearbeider ved navn Frykman en undersøkelsesdrift i flere somre uten å finne malm.

Sverre B. Steen fra Namsos fant kobber i 1910, og i 1911 gikk han i kompaniskap med Kristian Trones og Elias Grøndal. I 1913 solgte de feltet til Det Norske Aktieselskapet for Elektrokemiske Industrier, som i 1915 stiftet A/S Skorovas Gruber. 

Drivverdig funn av svovelkis ble først funnet i 1915, men da brøt første verdenskrig ut. Vei frem til Skorovatn var ferdig i 1938. Forekomsten på 10 millioner tonn malm ble satt i drift i 1952, og gruva ble nedlagt i 1984. En taubane på 45 km fraktet fram til 1976 malmen til utskiping på Kongsmoen.

I 1984 sendte NRK en dokumentar om gruva. NRK TV

Se også
-------

* Grongfeltet

Eksterne lenker
---------------

* VisitNamsskogan – Skorovas

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Randi Inger Johanne Nymo** (født 15. juni 1949) er pensjonert førsteamanuensis ved Universitetet i Tromsø, campus Narvik. Hun vokste opp i markebygda Reinås (Rámavuolli) i Skånland. Hun gikk på Harstad gymnas og tok deretter sykepleierutdanning med spesialisering i intensiv og psykiatrisk sykepleie. Randi Nymo har arbeidet på sykehus i Harstad, Tromsø og Narvik, på familie- og daghjem i Alta og Guovdageaidnu, og i psykiatrien i Finnmark. 

I 2003 tok hun hovedfag i sykepleievitenskap ved Universitetet i Tromsø. Hennes hovedfagsoppgave var *Har løst å kle på sæ kofte, men tør ikkje og vil ikkje. En studie av fornorskning, identitet og kropp blant samer i Ofoten og Sør-Troms.*

I 2011 tok hun doktorgrad på avhandlingen *Helseomsorgssystemer i samiske markebygder i Nordre Nordland og Sør-Troms. Praksiser i hverdagslivet. «En skal ikkje gje sæ over og en ska ta tida til hjelp».* 

Randi Nymo engasjerte seg i Alta-konflikten og har i mange år vært aktiv i Norske Samers Riksforbund og annet organisasjonsarbeid. Hun er bosatt i Narvik.

Kilder
------

* «Sjøl om vi e sama, så duge vi» Artikkel hos skuvla.info
* Randi Nymo blir 70 år 15. juni. Artikkel hos folk.ht.no Arkivert 22. oktober 2019 hos Wayback Machine.
* Om doktorgraden hos tidsskriftet.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Randi Nymo i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |