**Uradel**, også kalt *eldgammel adel* (særlig på dansk), er uttrykk som i noen grad er brukt om den «eldste adelen» i et område, men med svært varierende definisjoner. Definisjonene varierer som oftest mellom ulike land, og i mange tilfeller har begrepet flere mulige definisjoner også innenfor samme land. På mye av kontinentet brukes begrepet ofte om den del av adelsstanden som i mannslinjen («agnatisk») stammer fra en person i middelalderen eller tidligere, og som hadde en samfunnsmessig posisjon som adelig («fri») uten å være adlet av en fyrste eller lignende. Det vil si med en ukjent opprinnelig årsak til adelsposisjonen.[]

Betegnelsen *uradel* ble lansert i Skandinavia på 1800-tallet under påvirkning av tyske slektsforskere, og brukes i Danmark, Sverige og Norge. Begrepet er likevel mer vanlig i Sverige og Danmark enn Norge, noe som bl.a. skyldes at disse landene har flere slike nålevende slekter.

Sverige
-------

Sverige har en ganske tallrik uradel, med slekter som Beck-Friis, Bielke, Bonde, Gyllenstierna, Leijonhufvud, Lilliehöök, Natt och Dag, Oxenstierna, Posse, Rålamb, Stenbock, Thott og Trolle.[] Også Danmark har flere nålevende slekter som regnes som uradel, som Arenfeldt, Bille, Brockenhuus, Holck, Huitfeldt, Høeg, Juel, Juul, Krabbe, Kaas, Rosenkrantz, Sehested, Skeel og Vind.[]

Polen, Finland og Baltikum
--------------------------

I Polen kan den adelen som kalles uradel sjeldent føres lenger tilbake enn rundt år 1500. I Finland og Baltikum består uradelen i stor grad av innvandrede tyske og svenske slekter.[]

Norge
-----

I Danmark og Norge går det fremste skillet mellom den gamle ridder- og væpneradelen, og den *hoffadelen*, *embetsadelen* eller *brevadelen* som oppstod etter innføringen av Eneveldet på 1600-tallet.[] Et kjennetegn på den nye adelen var at kongen brukte tildeling av adelskap som belønning for personer som utmerket seg i statsadministrasjonen eller på andre måter i kongens tjeneste, mens den eldre adelen ofte stod i et motsetningsforhold til kongen, særlig i valgmonarkiet Danmark der nye konger måtte undertegne en håndfestning som sikret adelens rettigheter mot kongen (en ordning som også ble innført i Norge i 1448).[] En annen brukt definisjon, særlig i Danmark, er å regne den adel som kjennes fra før reformasjonen som «uradel».[]

  

Norge hadde ifølge Terje Bratberg opprinnelig en tallrik uradel, men svært få har overlevd i adelig stand til vår tid, men «mange gamle uradelsslekter [har] overlevd i bondestand».

Det er diskutabelt om betegnelsen *uradel* bør brukes – og er treffende – om de norske høvdings- og stormannsslektene i middelalderen, som for eksempel Bjarkøyætten, Sudrheimsætten, Finnenætten, Bolt og mange andre tilsvarende ætter.[]

Flere norske slekter er av forskjellige personer på 1800–1900-tallet, blitt kalt for «norsk uradel», som:

* Galtung fra Hardanger, der admiralen Lauritz Galtung fikk stadfestet slektens adelsskap av kong Frederik III på Akershus dagen før hyllingen i Christiania, 23. august 1648
* Skanke, (Skancke, Schanche og flere former) fra Jemtland som noen hevder nedstammer fra den norske kongeslekten på øya Man, uten å kunne påvise noe slikt.[]
* Paus, der slektens antatte eldste kjente mann *Hans Olufsson* (1500–70) som kannik ved Mariakirken i Oslo i henhold til Mariakirkens privilegier hadde ridders «rett med all sømd». Blant påviselige etterfølgende generasjoner er det ikke kjent noe adelskap før godseier og pavelig kammerherre Christopher Tostrup Paus i 1923 ble utnevnt til greve av pave Pius XI.[]

Danmark
-------

Gruppen av «dansk uradel» inkluderer bl.a. følgende slekter som har, eller har hatt, medlemmer i Norge:[]

* Kaas (med Munthe-Kaas)
* Huitfeldt
* Iuel
* Bille (med Bille-Brahe)
* Rosenkrantz

Øvrige emner
------------

* Adel
* Danske adelsslekter
* Norske adelsslekter
* Svenske adelsslekter
* Skotske klaner

Referanser
----------

1. 1 2
2. ↑  Jacob Grimm, *Deutsches Wörterbuch* "erst im 19. jh. gebraucht zur bezeichnung ältesten adels." ("i bruk bare fra det 19. århundre for å betegne den eldste adelen"), sitert fra Karl Friedrich Eichhorn (1821, 1827).
3. ↑  Den Store Danske Encyklopædi
4. ↑  Ordbog over det danske Sprog
5. ↑  Nationalencyklopedin
6. ↑  Nordisk familjebok
7. ↑  Store norske leksikon
8. ↑  Galtung, Johan Ellertsen: *Galtungslekten i fortid og nutid*. 1974.
9. ↑  «Paus». *Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon*, 4. utgave (2005–2007). Oslo: Kunnskapsforlaget.
10. ↑  S.H. Finne-Grønn (1943). *Slekten Paus : dens oprindelse og 4 første generasjoner*. Oslo: Cammermeyer
11. ↑  Gave- og stadfestingsbrev fra kong Håkon Magnusson til Mariakirken i Oslo

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |