recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ali Saibou** (født 1940 i Dingajibanda, Ouallam arrondissement, Niger, Fransk Vest-Afrika, død 31. oktober 2011 i Paris, Frankrike; IPA: [aˈli sɛˈbu]) var en nigersk offiser og politiker for Mouvement National pour la Société du Développement-Nassara (fra 1989) fra djerma-folkegruppen. Fra 1987 til 1993 tjente han som Nigers tredje statsoverhode.

Saibou kom fra samme landsby som Seyni Kountché, men de var ikke beslektet.[] Han ble tidlig interessert i en militær karriere, og han studerte så ved den forberedende skolen i Saint-Louis, Senegal fra 1954, og ble så med i det første senegalesiske tirailleur-regiment. I 1960 deltok han i kamper i Kamerun, hvor han ble såret.[]

Da Niger ble uavhengig i 1960, ble Saibou overført til den nye nigerske hæren som sersjant. Han gikk så på offiserskole, og i 1969 ble han gjort til kommandant for en enhet i N'guigmi. Etter å ha flyttet til en ny enhet i Agadez, fikk han rangen kaptein. Saibou støttet Kountché i hans statskupp i 1974, og han brakte sine soldater fra Agadez til Niamey. Som belønning ble han forfremmet til major, gjort til minister for den rurale økonomien og klimaet, og 20. november ble han gjort til stabssjef.[]

Likevel var Kountché mistenksom mot Saibou, og i juni 1975 fjernet han Saibou fra regjeringa og ba han trekke seg fra sin militære stilling.[] Saibou møtte dette ved å be om å få pensjonere seg, noe som skal ha fjernet Kountchés tvil. Saibou forble lojal fram til Kountchés død 10. november 1987.

Deretter sikret Saibou seg sin nominasjon til det øverste militære råd som Koutchés etterfølger, og etterpå sendte han sine rivaler til utlandet på diplomatiske oppdrag, og han gjorde Mouvement National pour la Société du Développement-Nassara til det eneste lovlige partiet i landet. I 1989 fikk han godkjent en ny grunnlov, og det året stilte han som eneste kandidat i presidentvalget i desember.

På begynnelsen av 1990-tallet førte studentdemonstrasjoner og tuaregenes angrep på Tchin-Tabaraden til nasjonalkonferansen i 1991, som avviklet militærstyret og gjorde Saibou nesten maktesløs. På partikongressen i mars det året klarte han å holde på sin stilling som partileder, med god støtte fra hæren. Men senere samme år hindret nasjonalkonferansen ham fra å delta i det planlagte presidentvalget, og på en ny partikongress i november ble han erstattet som partileder av Tandja Mamadou. Etter Mahamane Ousmane ble valgt til president, trakk Saibou seg fra sin stilling 16. april 1993, og dro tilbake til hjemlandsbyen. Han døde 31. oktober 2011.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000018496, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Seyni Kountché** | **Nigers våpenNigers president**(14. november 1987–16. april 1993) | Etterfølger:**Mahamane Ousmane** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
Forfatteren W. H. Davies i 1915.
***The Autobiography of a Super-Tramp*** er en selvbiografi av den walisiske poeten og forfatteren William Henry Davies (1871-1940). Boka ble utgitt i 1908.

Innhold
-------

Historien skildrer det enkle livet i England og USA fra tiden rundt århundreskiftet med perspektivet til en distansert og ubundet omstreifende intellektuell. Boken er basert på forfatterens egne opplevelser. Davies hadde 22 år gammel utvandret til USA, og livnærte seg som *tramp* (*hobo*, omstreifer), sjømann og løsarbeider. Etter å ha mistet et bein i forsøket på å hoppe på en vogn, kom han senere tilbake til Storbritannia. Da han var blitt uegnet til kroppslig arbeid, begynte han i stedet å skrive.

Bandet Supertramp
-----------------

Supertramps grunnlegger Rick Davies har i intervju forklart at gruppen ble oppkalt etter boken.

Referanser
----------

1. ↑  Celebrity Interviews (21. februar 2018). «Supertramp's Rick Davies is interviewed by Bas Westerweel of TopPop • Celebrity Interviews». Besøkt 9. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC
 |
**Chilika** er en brakkvannslagune i Odisha på Indias østkyst. Sjøen ligger ved elvens Dayas utløp, og henger sammen med Bengalbukten gjennom en lang, smal kanal. Innsjøen dekker et område mellom 900 og 1165 km2, avhengig av årstid. Sjøen er minst i sommerhalvåret, og i denne perioden flyter sjøvann inn fra Bengalbukten. Motsatt, under monsunperioden på vinteren, fylles sjøen opp med ferskvann som igjen fører til lavere salinitet.

Chilika er et av stedene i India med høyest biodiversitet. En undersøkelse i 1985–1987 kartla over 800 arter i og rundt lagunen, inkludert mange sjeldne og truede arter. Lagunen er, i tillegg til å være hjem til mange arter, viktig for mange trekkfugler, som flyr hit fra nordlige og sentrale deler av Asia om vinteren. I 1989–1990 ble det estimert at rundt 2 millioner fugler tilbrakte tid i og rundt lagunen. På grunn av den høye biodiversiteten og området økologiske betydning ble Chilika utnevnt til å være det første Ramsar-området i India. Fiske i lagunen er gir levebrød til rundt 150 000 mennesker i nærområdet.

Topografi
---------

Chilika er en særdeles grunn lagune – mesteparten av lagunen er under 50 cm dyp, mens den når en maksimal dybde på 3,7 meter. Vidden på lagunen varierer mellom 5 og 18 km. Lagunen deles gjerne inn i fire deler, etter karakteristikk og økologiske forskjeller – en nordlig del, en sentral del, en sørlig del og kanalen ut mot Bengalbukten. Kanalen ut mot Bengalbukten er 32 km lang, og rundt 1,5 bred – med varierende dybde, slik at ved lavere vannstand er lagunen helt adskilt fra sjøen, mens ved høyere vannstand kan vann flyte fritt frem og tilbake.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Chilika at a glance». Department of Forest and Enviroment, goverment of Odisha. Besøkt 9. april 2022.
**Stilnavn** eller **tiltalenavn** (kinesisk: 字, pinyin: *zì*) var frem til tidlig på 1900-tallet et ekstranavn som ble tildelt kinesiske menn av en viss sosial status da de etter kinesisk aldersregning fylte 20 (iblant tidigere) og som ble benyttet som tiltalenavn mellom jevnaldrende eller av yngre til eldre. Også kvinner av høyere sosial status kunne ha stilnavn, som da ofte var blitt tildelt dem i samband med giftemål.

Bruken av stilnavn ble omtalt anerkjennende i en passasje i den kinesiske klassiker *Liji*, et bokverk som beskrev sosiale ritualer fra Zhou-dynastiets tid. Der het det at det blant voksne menn var uhøflig å tiltale hverandre med personnavn («fornavn»), for dette var navn som bare eldre mennesker kunne anvende om yngre.

Stilnavn ble også benyttet i Vietnam (*tự*) og Korea. Sedvanen å ta stilnavn forsvant i samband med den kinesiske nye kulturelle bevegelse som særlig rundt år 1919/1920 gjorde opprør mot mange gamle, fremfor alt konfucianske, tradisjoner. 

At mange personer i Kinas historie er kjent under flere navn skyldes til dels bruken av slike stilnavn (*zi*), dels bruken av en annen type pseudonymer kalt *hao* - dette er i kinesisk kultur et *kunstnerpseudonym*.

Portal: Korea
**Güzelyurt** (tidligere *Karballa*, *Gelveri*) er et distrikt og en mindre by i provinsen Aksaray i Tyrkia ni kilometer fra Ihlara (en by og dal) og cirka 50 kilometer fra byen Aksaray. Güzelyurt ligger i den historiske regionen Kappadokia.

Bykjernen er angitt å ha et innbyggertall på 3735[] og ligger omkring 1485 meter over havet. Småbyen tiltrekker turister på grunn av naturen, undergrunnsbyen og andre gamle bygninger. 

Byen har tidligere hatt en befolkning av overveiende osmansk-greske familier, men etter den gresk-tyrkiske krig ble de utvekslet, slik at beboerne kom til å bo i den greske byen Nea Karvali, mens tyrkiske familier reiste til Güzelyurt fra de greske byene Kozan og Kastoria.

I likhet med noen andre byer i Kappadokia er det gamle undergrunnsbyer uthugd i klippene. Det er mulig å komme inn og se disse.

Referanser
----------

1. ↑

Litteratur
----------

* *Turkey*, Lonely Planet, april 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Güzelyurt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Acem-meditasjon** er en norskutviklet metode for avspenning og personlig vekst. Den er en såkalt «lydbasert ledighetsteknikk», og praktiseres ved at man gjentar en metodelyd i tankene så uanstrengt som mulig.

Acem-meditasjon praktiseres gjerne to ganger om dagen, 30 minutter om morgenen og 30 minutter på ettermiddagen. Noen utøvere foretrekker å meditere 45 minutter én gang per dag. Ifølge Acem har rundt 60 000 personer lært teknikken.

Vanlige resultater av teknikken hevdes å være bedre søvn, bedre konsentrasjon og mer overskudd. Videre hevder Acem at på lengre sikt vil daglig praktisering av teknikken kunne bidra til større selvinnsikt og personlig vekst. Resultater av Acem-meditasjon og lignende ledighetsbaserte teknikker skal være dokumentert gjennom forskning.[]

Ledighetsmeditasjon stimulerer andre hjerneaktiveter enn de som er involvert når man arbeider konsentrert.

Teknikken sies å være nøytral, ikke-religiøs og ikke-mystisk, og basert på vestlig psykologi og livsstil.

Acem-meditasjon læres på kurs i regi av organisasjonen Acem.

Referanser
----------

1. ↑  Holen, Are (2018). *Stillhetens psykologi*. Oslo: Dyade. ISBN 9788291405513.
2. ↑  Eifring (2019). *The Power of the Wandering Mind*. Oslo: Dyade Press. s. s 31-33, s 48-49, s 68-69, s 82-83, s 125. ISBN 978-82-91405-55-1.
3. ↑  Lagopoulos J, Xu J, Rasmussen I, Vik A, Malhi GS, Eliassen CF, Arntsen IE, Sæther JG, Hollup S, Holen A, Davanger S, Ellingsen Ø (2009). «Increased theta and alpha EEG activity during nondirective meditation». *J Altern Complement Med 15(11):1187-92*.
4. ↑  Xu J, Vik A, Groote IR, Lagopoulos J, Holen A, Ellingsen Ø, Håberg AK, Davanger S (2014). [doi: 10.3389/ fnhum.2014.00086 «Nondirective meditation activates default mode network and areas associated with memory retrieval and emotional processing»] Sjekk `|url=`-verdien (hjelp). *Frontiers in Human Neuroscience*.

Eksterne lenker
---------------

* ACEM
**Günther Quandt** (født 28. juli 1881 i Pritzwalk i Brandenburg, død 30. desember 1954 i Kairo i Egypt) var en tysk industriherre.

Günther Quandt var sønn av stoffabrikanten Emil Quandt, og far til Hellmuth Quandt, Herbert Quandt og Harald Quandt. Hans første ektefelle Antoine Ewald døde av spanskesyken i 1918. Han giftet seg i 1921 med den 20 år yngre Magda Ritschel som er moren til Harald Quandt. I 1929 ble de skilt og Magda Ritschel giftet seg med Joseph Goebbels i 1931.

Han meldte seg inn i NSDAP i 1937.

Günther Quandt skapte det forretningskonglomerat som senere ledet til familiens posisjon som en av Tysklands rikeste og mektigste industrifamilier. Günther Quandt gikk inn i VARTA, Dürener Metallwerke og BMW. Quandts selskaper var viktige elementer i den tyske krigsindustrien og han ble derfor internert etter andre verdenskrig. Han ble kategorisert som medløper og løslatt i 1948. 

Han døde under en ferie i Egypt i 1954.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000002059, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BMW: the Quandt family caught in its Nazi past (BMW: la famille Quandt rattrapée par son passé Nazi), www.liberation.fr, publisert i Libération[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Rüdiger Jungbluth: *Die Quandts: Ihr leiser Aufstieg zur mächtigsten Wirtschaftsdynastie Deutschlands*. Campus 2002 ISBN 3-593-36940-0

´•´
**BMW:** Hovedartikkel · Portal · Kategori
Portal: BMW


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
***Acer duplicatoserratum*** er en lønneart fra Øst-Asia.

Den er et lite, løvfellende tre. Unge kvister er glatte eller slikehårede, men alltid glatte når de er eldre. Bladene har hjerteformet grunn, 5–7 fliker, en lengde på 2,3–10 cm og en bredde på 3–10 cm. Begge bladsidene er hårete, spesielt langs nervene. Bladranden er dobbelt sagtannet, og bladstilken er 1,5–5 cm lang. Blomsterstanden er til å begynne med tett håret. Blomstene er små og har 5 svakt purpur begerblad og 4 hvite kronblad. Fruktene er samaraer som sitter parvis i en stump vinkel.

*Acer duplicatoserratum* ligner på viftelønn (*Acer palmatum*) fra Japan og Korea, men artene kan skilles på at *A. duplicatoserratum* har håret fruktknute. Arten er ganske variabel og ble tidligere delt i to varieteter: var. *duplicatoserratum* fra Taiwan med hårete bladstilk og var. *chinense* fra Fastlands-Kina med glatt bladstilk. Chang & Woo (2011) mener at det ikke er grunnlag for å skille mellom disse varietetene, og de mener også at *A. ceriferum* og *A. linganense* skal betraktes som synonymer for *A. duplicatoserratum*.

Utbredelsen omfatter Taiwan og de kinesiske provinsene Jiangsu, Anhui, Zhejiang, Hunan, Shaanxi og Hubei. Arten vokser i fjellene 700–1300 moh. og på Taiwan opptil 2000 moh.

Litteratur
----------

* «*Acer duplicatoserratum*». *Flora of China*. Besøkt 7. august 2019.
* C.-S. Chang (1990). «A reconsideration of the *Acer palmatum* complex in China, Taiwan, and Korea». *Journal of the Arnold Arboretum*. 71 (4): 553–565. ISSN 0004-2625. JSTOR 43782605.
* C.-S. Chang og K.-B. Woo (2011). «A new taxonomic treatment for the *Acer duplicatoserratum* complex (Aceraceae) in China and Taiwan» (PDF). *Journal of Japanese Botany*. 86 (4): 219–223. ISSN 0022-2062. Arkivert fra originalen (PDF) 9. juni 2019. Besøkt 7. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Acer duplicatoserratum* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Acer duplicatoserratum* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Acer duplicatoserratum* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Acer duplicatoserratum* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* *Acer duplicatoserratum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Steinvikholm Aquavit** er en norsk akevitt produsert av Arcus.

Navnet henspiller på en forsendelse til erkebiskop Olav Engelbrektsson på Steinvikholm slott fra lensherre Eske Bille i Bergen datert til 13. april 1531. Med en flaske akevitt fulgte et brev hvor Bille skrev at han sendte «nogit Watn som kallis aqua vite och hielper samme watn for alle haande kranckdom som ith menneske kandt haffue indvortes. Jeg ville gierne sendt Eders Naade mere deraf, men naa staaer ikke Urthene her at bekomm.» Dette er den tidligste forekomsten av akevitt i skriftlige kilder i Norge. I ettertid har Bille fått æren som fremstiller av det første norske brennevinet, mens erkebiskopen har blitt tillagt æren for å ha tatt i bruk brennevinet som legemiddel i Norge. Akevitten som Olav Engelbrektsson mottok var ikke den samme som drikkes i dag, men var basert på korn istedenfor potetsprit. Den var dessuten urenset, altså med en stor andel fusel.

Steinvikholm Aquavit ble lansert etter initiativ fra Stjørdal Næringsforum i 1999, kan fra 2003 bestilles over hele landet gjennom Vinmonopolet, og smaksettes av malt – av samme type som brukes til stjørdalsøl – fra Hognesaunet Såinnhuslag i Stjørdal. Etanolinnholdet er omkring 40 volumprosent, og akevitten er «edel» idet den lagres på fat i 3–4 år. Den har en gyllen farge, en duft av «karve, appelsin, fennikel, tropisk frukt, røyk og fat,» samt en lang ettersmak av de forannevnte duftene. Stig Lundberg i *VG* karakteriserte i 2003 akevitten som «en mellomting mellom skotsk whisky og akevitt» på grunn av dette smaksinnslaget. Anmeldere i *VG* har gitt Steinvikholm Aquavit gode skussmål og endog kåret den til en av Norges beste akevitter i en uoffisiell smakstest i 2004.

Akevitten har sin egen forening av entusiaster, Steinvikholmakevittens ridderlaug, iblant også omtalt som Steinvikholmens venner (ikke å forveksle med Steinvikholm slotts venneforening, Steinvikholms venner). Foreningen ble opprettet i 2004, har om lag 30 medlemmer og ledes av et ridderråd med en valgt rådsherre. Årsmøtet legges nærmest mulig til «Akevittens dag» den 13. april.

Referanser
----------

1. 1 2  Auran, Per Agnar (2007). *Skatval. Vår historiske arv*. 5. Skatval Historielag. s. 427.
2. 1 2  «Fra Steinvikholm til hele landet». *Adresseavisen*. 19. september 2003. Arkivert fra originalen 10. mars 2016. Besøkt 6. juli 2011.
3. 1 2 3 4  «Akevitt og opera på Steinvikholm». Norske Akevitters Venner. Arkivert fra originalen 5. mars 2016.
4. ↑  «Steinvikholm Aquavit». Apéritif. Arkivert fra originalen 26. mai 2005.

Portaler: Mat og drikke | Trøndelag
**Gøril Thomassen Hammerstad** (født 9. november 1965 i Tromsø og oppvokst i Lofoten) er en norsk professor i anvendt språkvitenskap og arbeidslivskommunikasjon ved Institutt for språk og litteratur ved NTNU.Hun er koordinator for Senter for faglig kommunikasjon (SEKOM) ved NTNU. Siden 2017 er hun også professor i sakprosa. Thomassen Hammerstads forskningsfelt er samtale- og diskursanalyse i profesjonelle og institusjonelle domener. Hennes arbeid dreier seg i stor grad om hvordan samtaleledelse kan brukes til å forstå brukerdeltakelse og få praktisk betydning for brukerinvolvering i helsevesenet. 

De siste fem årene har hun vært særlig engasjert i å etablere et masterprogram i faglig kommunikasjon ved NTNU. Det er sendt inn søknad om programmet som etter planen skal starte opp høsten 2019. 

Thomassen Hammerstad er utdannet lærer fra Bodø lærerhøgskole 1989 og har fagutdanning i språkvitenskap fra NTNU. I 2005 avla hun sin doktorgrad med avhandlingen *Den flerbunnete treningssamtalen : en studie av samtaler mellom pasient og student fra sykepleier- og medisinerutdanning* ved NTNU.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Gøril Thomassen Hammerstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Gøril Thomassen Hammerstad i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑  «Senter for faglig kommunikasjon (SEKOM) - Ansatte». *www.ntnu.no*. Besøkt 13. mars 2018.
2. ↑  Mikkelsen, Solveig (29. september 2017). «Lege, politi og lektor: - Derfor er kunnskap om faglig kommunikasjon så viktig for oss». *universitetsavisa.no*. Arkivert fra originalen 13. mars 2018. Besøkt 13. mars 2018.
3. ↑  «Gøril Thomassen Hammerstad». *www.ntnu.no*. Besøkt 13. mars 2018.
4. ↑  «Satser på å få nytt masterprogram i faglig kommunikasjon  : SEKOM-Bloggen». *www.ntnu.no*. Besøkt 13. mars 2018.
5. ↑  Gøril, Thomassen, (2005). «Den flerbunnete treningssamtalen : en studie av samtaler mellom pasient og student fra sykepleier- og medisinerutdanning» **(engelsk)**. Besøkt 14. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
*Hans eminense* er den alment aksepterte tittel for en kardinal i Den katolske kirke.  
(Portrett av kardinal Bernardino Spada, av Guido Reni, ca. 1631.)
**Eminense** er en protokollær tittel for enkelte høye geistlige, særlig kardinaler, i Den katolske kirke. Det kommer opprinnelig fra det bysantinske hoffet, hvor det ble brukt som tiltaleform for keiserens nærmeste rådgivere.[] En såkalt **grå eminense** (fra fransk *éminence grise*) er en maktperson som holder seg i bakgrunnen, men likevel påvirker utviklingen. Ordet eminense stammer fra latin *eminentia*, «fremragende» *eminent*. 

Fra 600-tallet kunne tittelen høres innen den katolske kirke om kardinaler og dessuten om vanlige biskoper, men for de sistnevbnte bortfalt bruken og ble erstattet av den protokollære tittel *eksellense*. 

Også geistlige kurfyrster og Malteserordenens stormester kunne bruke tittelen. Den 19. juni 1630 regulerte pave Urban VIII kardinalenes titler slik at *eminense* ble protokollært enerådende.[] Før da var den vanlige tittelen *illustrissime*. Malteserordenens stormester fikk føre blandingsformen *Hans eminente høyhet*.

Erkebiskoper i den ortodokse kirke kalles også *eminenser*.[]

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *eminense* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
**Emiratet Darayeh** (arabisk: *إمارة الدرعية*, *‘Imāra ad-Dir‘iyya*) var den første saudi-wahhabittiske-staten. Emiratet ble etablert i 1744 da imam Muhammad ibn `Abd al-Wahhab og emir Muhammed bin Saud opprettet en pakt og dannet en islamittisk og politisk allianse for å få overherredømme over den Den arabiske halvøy for således å renske ut alt kjettersk og avvik fra ortodoks islam slik som de forsto det.

Staten hadde sitt opphav i alliansen mellom Huset Saud og wahhabitt-bevegelsen, en fundamentalistisk og særlig streng trosretning innen islam, og var vesentlig for saudienes vei til makt på Den arabiske halvøy. Saudi-stammen sverget troskap til wahhabismen, og til gjengjeld støttet imam Muhammad saudienes kamp mot andre stammer. I staten ble bønn til helgener, pilegrimsferder til særskilte gravplasser og moskeer, samt andre ritualer strengt forbudt. Muhammad ibn `Abd al-Wahhab var en puritaner som ville ta islam tilbake til en bokstavelig og ensrettet tolkning av Koranen, og er ansett som den første moderne ekstremisten. I 1744 inngikk Wahhab og Saud en pakt for å oppnå sine målsettinger.

Ekteskapet mellom Muhammed bin Sauds sønn, Abdul-Aziz bin Muhammad, og imamens datter sikret å forsegle pakten mellom de to familiene og som fortsatt gjelder den dag i dag.

Etter den osmansk-wahhabittiske krigen, en krig utkjempet fra tidlig i 1811 og fram til 1818 mellom osmansk Egypt, under Ali Pasha, og den saudiske hæren, ble resultatet at den første Saudi-staten ble ødelagt. Lederen av wahhabi-staten, emir 'Abd Allah, ble sendt til den osmanske hovedstaden Istanbul for henrettelse. Wahhabittenes hovedstad Darayeh, som skal ha hatt opp mot 60 000 innbyggere, ble lagt øde av den egyptiske hæren, og hovedstaden flyttet til al-Riyad.

Referanser
----------

1. ↑  Anderson, James Norman Dalrymple (1983): *The Kingdom of Saudi Arabia*. Stacey International, s. 77.
2. 1 2 3  Bowen, Wayne H. (2008): «The House of Saud (1700-1902)» i: *The History of Saudi Arabia*, Greenwood Publishing Group, s. 73
3. ↑  Cline, Austin «Wahhabism and Wahhabi Islam: How Wahhabi Islam Differs from Sunni, Shia Islam» Arkivert 27. juni 2015 hos Wayback Machine..
4. ↑  al-Rasheed, Madawi (2010): *A History of Saudi Arabia*. ISBN 978-0-521-74754-7.
5. ↑  Elizabeth Sirriyeh, Salafies, (1989): «Unbelievers and the Problems of Exclusivism» i: *Bulletin. British Society for Middle Eastern Studies*, Vol. 16, No. 2, s. 123-132. (tekst hos JSTOR)
6. ↑  Wicklund-Hansen, Gunnar. (2011, 8. september). Darayeh. I Store norske leksikon. Hentet 26. mai 2017 fra .

Se også
-------

* Saudi-Arabias historie
**Emilyn Dearman** (født 26. april 1995) er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i mangekamp. Hun fikk sølv i femkamp under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2019 og USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2020.

Idrettskarriere
---------------

### 2014 - 2016

Dearman deltok i NCAA-mesterskapet i friidrett 2014 (divisjon II), og kom der på niendeplass i sjukamp. Under NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs 2015 (divisjon II) kom hun på niendeplass i femkamp, og under NCAA-mesterskapet i friidrett 2015 (divisjon II) kom hun på fjerdeplass i sjukamp. Hun kom på fjerdeplass i femkamp under NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs 2016 (divisjon II), og hun kom også på fjerdeplass i sjukamp under NCAA-mesterskapet i friidrett 2016 (divisjon II). 

### 2017 - 2019

Hun vant femkamp under NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs 2017 (divisjon II), med 4146 poeng, og hun vant også sjukamp under NCAA-mesterskapet i friidrett 2017 (divisjon II), der hun fikk 5625 poeng. Hun deltok i USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2018, og kom der på fjerdeplass i femkamp med ny personlig rekord i femkamp på 4260 poeng. Under USA-mesterskapet i friidrett 2018 kom hun på niendeplass i sjukamp, med ny personlig rekord på 5759 poeng. Hun forbedret sin personlige rekord i femkamp til 4356 poeng da hun fikk sølv under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2019, hun slått av Kendell Williams. Hun satte også ny personlig rekord under USA-mesterskapet i friidrett 2019, med 5945 poeng, og endte der på femteplass.

### 2020

I februar fikk Dearman sølv i femkamp under USA-mesterskapet i mangekamp innendørs 2020, bak Annie Kunz, med Shaina Burns på tredjeplass. Hun forbedret der sin personlige rekord i femkamp til 4451 poeng.

Referanser
----------

1. 1 2 3  World Athletics - *Emilyn Dearman - Results*, besøkt 15. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emilyn Dearman – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Emilyn Dearman – TheSports.org Rediger på Wikidata
Ferja ankommer til Gutvik. (2013)
**Skei–Gutvik** er et ferjesamband som krysser Lekafjorden som del av fylkesvei 771 i Nord-Trøndelag, mellom Skei ferjekai på øya Leka og Gutvik ferjekai på Austra i Leka kommune. Sambandet drives av Torghatten Trafikkselskap.

Ferjestrekningen har en lengde på 4,6 km og en overfartstid på 20 minutter, og blir betjent av MF «Leka» 8–15 ganger daglig i hver retning. 2014 var årsdøgnstrafikken 91 kjøretøy.

Sambandet ble opprettet 1964 av Lekaferga AS, som betjente strekningen med MS «Leka». 1983 ble MS «Leka II» tatt i bruk, og 2001 dagens ferje MS «Leka» (2001). Ferjesambandet ble overtatt av Torghatten Trafikkselskap 2009.

Referanser
----------

1. 1 2  Torghatten Trafikkselskap Skei (Leka) - Gutvik
2. ↑  «Ferjestatistikk 2012» (PDF) (PDF). Statens vegvesen. juni 2014. s. 197-198. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 7. januar 2015.
3. ↑  «Vegvesenets fergedatabank». Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 18. mars 2015.
4. ↑  Fjordferjer i Norge - Nord-Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
Gatebilde ca. 1940 fra gamle Hànkǒu
Hankou i 1917
**Hankou** (kinesisk: 汉口, pinyin: *Hànkǒu*, Wade-Giles: *Hankow*) er en av de tre byer som i 1953 ble sammenslått for å danne storbyen Wuhan i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. De to andre byene, nå bydeler, var Wuchang og Hanyang.

De tre byene /bydelene ligger ved elven Hans utløp i Yangtze.

Hankou er den viktigste elvehavnen i provinsen.

Historie
--------

I desember 1853 ble byen erobret av Taipingopprørets styrker under deres fremrykking nordover.

Hankou, som i 1861 ble åpnet som traktatshavn for utenlandshandel, har en gunstig beliggenhet og ble på 1800-tallet til en av det sentrale Kinas handels- og industrisentere, der flere utenlandske makter hadde konsesjoner. fem koloniale konsesjonsområder fra Storbritannia, Frankrike, Russland, Tyskland og Japan Med Yangtze har byen hatt gode forbindelser med Shanghai, og sommerstid ved høy vann stand kunne havsgående fartøyer seile de 940 kilometrene fra kysten. 

Hankou var en destinasjon på fluktruten for grupper av misjonærer som flyktet fra «bokserne» i de nordlige provinser rundt 1900. Flukten til noen av dem, fra T'ai-yüan-massakren i Shan-si skildres i *A Thousand Miles of Miracle in China*, av A.E. Glover, en av de flyktende misjonærene.

I 1905 ble Hankou sammenknyttet med Beijing via en jernbaneforbindelse. Senere begynte bygging av en jernbaneforbindelse Wuchang-Guangzhou, som i 1911 ble ferdigstilt i sin nordlige del. I Wuchang ble Kinas første moderne jernverk anlagt, og dessuten et arsenal for kanon-, geværs-, og kruttilvirkning. Byen hadde tidligere også et svensk visekonsulat.

De tyske og russiske konsesjoner kom på kinesiske hender etter første verdenskrig. Britene dro sin vei etter de nasjonalistiske opptøyene i 1927. Franskmennene og japanerne dro etter annen verdenskrig.

Hankou er ikke lenger navn på noen administrativ enhet (som for eksempel et distrikt). Dets område faller nå for det meste innenfor tre distrikter understilt Wuhan: Jiang'an, Jianghan og Qiaokou.

Samferdsel
----------

Jingguangbanen, som er toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Shijiazhuang, Handan, Zhengzhou, Changsha og Shaoguan.

Hankou–Yichang-høyhastighetsjernbane, åpnet i 2012, løper fra Hankou til Yichang.

Referanser
----------

1. ↑  Jonathan Spence: *The Search for Modern China,* tredje opplag (New York: Norton, 2013), s. 171.
2. ↑  Glover, Archibald E. (1919). *A Thousand Miles of Miracle in China: A personal record of God's delivering power from the hands of the Imperial Boxers of Shan-si* (Eleventh utg.). London: Pickering & Inglis.

Litteratur
----------

* William T. Rowe: *Hankow: Commerce and Society in a Chinese City, 1796-1889*, Stanford University Press, 1984
* William T. Rowe: *Hankow: Conflict and Community in a Chinese City, 1796-1895*, Stanford University Press, 1989

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Hanna Erikson** (født **Brodin**; 2. juni 1990) er en svensk tidligere langrennsløper. Hun slo gjennom i februar 2009 da hun tok tre medaljer i junior-VM i franske Praz de Lys. Hennes resultat ga henne en plass i den svenske VM-troppen til senior-VM i Liberec ukene etter. Erikson debuterte i mesterskapet på 10 km klassisk stil, der hun sluttet på en 38.-plass.

Erikson ble nummer to i den klassiske sprinten i Otepää den 23. januar 2011. Slovenske Petra Majdič vant. Hun deltok i sprintøvelsen under U23-VM 2011, også det arrangert i Otepää, hvor hun ble nummer fem. I VM 2011 i Oslo nådde Erikson semifinalen i sprintøvelsen. Hun ble svensk mester på 30 km i 2012.

I sesongen 2013/2014 vant hun sprinten i Oberhof, som inngikk som deletappe i Tour de Ski.

Hun la opp i 2016 etter å ha vært plaget med et forstadium til tretthetsbrudd (stressfraktur) i ryggen.

Referanser
----------

1. ↑  Hanna Brodin, 18, klar för VM i Liberec Arkivert 23. mars 2009 hos Wayback Machine. Längd.se
2. ↑  [Ny JVM-medalj till Hanna Brodin i Frankrike  Arkivert 23. januar 2018 hos Wayback Machine. ] Längd.se
3. ↑  Radio, Sveriges. «Hanna Erikson avslutar skidkarriären - P4 Jämtland». Besøkt 14. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanna Brodin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hanna Brodin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Hanna Brodin – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Hanna Brodin – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Hanlinakademiet** (kinesisk: 翰林院, pinyin: *Hànlín Yuàn*) har sine røtter tilbake til 700-tallets Kina, men fikk sin store betydning under Song-dynastiet. Det var en institusjon som blant hadde som mål å utføre sekretærielle og litterære oppgaver for hoffet. Bare de ypperste akademikerne fikk lov til å bli med i akademiet. En av dets viktigste oppgaver var å komme med bindende fortolkninger av de konfucianske klassikere. Dette utgjorde grunnlaget for de eksaminasjoner som åpnet for de høyere nivåer innen byråkratiet.

Akademiet var i kontinuerlig drift inntil det ble stengt under revolusjonen i 1911. Dets hovedkvarter i Beijing ble plyndret og brent av utlendingene under bokseropprøret i 1900.

Noen ledende medlemmer av akademiet
-----------------------------------

* Li Bai (701-762)
* Bai Juyi (772–846)
* Ouyang Xiu (1007–1072)
* Shen Kuo (1031–1095)
* Zhang Zeduan (1085—1145)
* Zhao Mengfu (1254—1322)
* Xu Guangqi (1562–1633)
* Ruan Yuan (1764–1849)
* Zeng Guofan (1811-1872)
* Ding Baozhen (1820-1886)
* Weng Tonghe (1830—1904)
* Cai Yuanpei (1868–1940)

Oversetterbyrået
----------------

Underlagt Hanlinakademiet var Oversetterbyrået (四夷館 / 四译館, *Si Yi Guan*, *Ssŭ I Guan*). Det ble grunnlagt i 1407, etter Zheng Hes første ekspedisjon til Indiahavet. Byrået tok hånd om materialer overlevert av fremmede lands utsendinger, og utdannet sin egen translatørstab. Byrået hadde avdelinger for jurtsjensk, mongolsk, tibetansk, «huihui» (persisk, arabisk eller tyrkisk) og burmesiske språk, og språkene talt av «de hundre stammer» (*Bai yi*, det vil si etniske grupper ved Kinas sørvestre grenser), «gaochang» (folk fra Turfan, det vil si uigursk), og *xitian* (西天; muligens språk fra India?). I 1511 og 1579 tilkom avdelingene for *ba bai* (八百; laotisk) og thai.

Referanser
----------

1. ↑  Norman Wild (1945), «Materials for the Study of the Ssŭ i Kuan 四夷(譯)館 (Bureau of Translators)», *Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London* **11** (3): 617–640, JSTOR 609340 ; s. 617-618.

Litteratur
----------

* Friedrich A. Bischoff: *La forêt des pinceaux ; Étude sur l'académie du Han-lin sous la dynastie des T'ang et traduction du Han Lin Tche*; Paris: Impr. nationale, 1963
* Adam Yuen-chung Lui: *The Hanlin Academy. Training ground for the ambitious, 1644 – 1850*; Hamden, Conn.: Archon Books: 1981; ISBN 0208018336

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
***Computerworld*** er et teknologimagasin og varemerke for IDG.

I Norge publiseres det av Computer Communications As. Temaet er teknologi, næringsliv, samfunn og politikk relatert til digitalisering. Fokuset er for det meste rettet mot B2B og IT-profesjonelle. 

Første utgave på norsk kom ut 2. mai 1983. Avisen var den første som publiserte sitt stoff på Internett, dog før det var så mange lesere av innholdet. Fra 1994 kunne avisens artikler leses på internett gjennom et samarbeid med Telepost og Maxware. I 1998 ble avisens eget nettsted lansert. 

Tidligere kom den norske utgaven ut ukentlig. I 2018 skiftet den over til månedlig magasin med ti utgivelser i året.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2001: 10 202
* 2002: 8 866
* 2003: 9 661
* 2004: 10 195
* 2005: 8 923
* 2006: 8 302
* 2007: 8 083
* 2008: 7 692
* 2009: 6 653
* 2010: 6 166
* 2011: 5 923
* 2012: 11 204
* 2013: 10 852
* 2014: 10 299
* 2015: 10 017
* 2016: 10 351
* 2017: 9 002
* 2018: 8 386
* 2019: 7 825

Lesertall på www.cw.no
* 2018: 85 000 per måned

Redaktører
----------

* Per H. Berrefjord 1983 – 1985
* Knut Ivar Skeid 1985 – 1989
* Toralv Østvang 1989 – 1990
* Paal Leveraas 1990 – 1995
* Roar Nerdal 1995 – 2001
* Morten Kristiansen 2001 – 2005
* Henning Meese 2005 - 2021
* Anders Løvøy 2021 -

Referanser
----------

1. ↑  MBLs nettsider Arkivert 17. mai 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Computerworld: Saker fra 1994 på nett

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** ISSN
 |
**Svane** er et registrert varemerke som eies av møbelprodusenten Ekornes. Merket blir brukt i markedsføring av firmaets senge- og madrasskolleksjon.

Historikk
---------

J.E.Ekornes Fjærfabrikk ble etablert i 1934. Denne fabrikken produserte fjærer til møbler og madrasser og var opprinnelsen til selskapet Ekornes ASA. Året etter ble *svanemadrassen* lansert, og i 1937 kom varemerket Svane. Madrassene ble de første årene produsert i Sykkylven og på 1950-tallet ble det også etablert en fabrikk i Bodø. I 1959 startet Ekornes skumplastproduksjon for bruk i både madrasser og til stopning i sittemøbler.

Ekornes Fetsund ble etablert som madrass- og møbelfabrikk i 1962 og i 1969 ble madrasskolleksjonen samlet ved fabrikken på Fetsund. I 1967 skiftet konsernet navn til Svane Møbler AS, et navn det beholdt til 1979, da det skiftet til Ekornes AS. I en periode produserte Ekornes også madrasser på Tibro i Sverige, produksjonen av Svane er nå samlet hos Ekornes Fetsund AS.

Produkter
---------

Svanemadrassene er produsert i forskjellige varianter, de fleste med varianter av fjærsystemer. Ekornes bruker to ulike fjærsystem i sine madrasser, disse er bonell og posefjærer. Selskapet produserer også en madrasskolleksjon der madrassen er bygd opp av en kombinasjon av fjær og *IntelliGel*, en elastisk, celleoppbygd gelématte.

Annet
-----

Svanemadrassen fikk i 2006 Miljømerket Svanen fra Stiftelsen Miljømerking.

Referanser
----------

1. ↑  ecolabel.no *Svane til Svane* Arkivert 4. oktober 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Svane.no:
* Ekornes *Historien om Svane*
Postkort med Lohengrin fra rundt 1900
***Svaneridderen*** er en fortelling fra middelalderen om en mystisk redningsmann som kommer i en båt trukket av en svane for å forsvare en jomfru. Hans eneste betingelse er at han ikke kan avsløre navnet sitt.

I dag er fortellingen best kjent som den til Lohengrin, sønn av gralsridderen Percival. Versjonen om Lohengrin utgjør plottet i Richard Wagners opera *Lohengrin*, basert på den middelalderske tyske romansen Parzifal av Wolfram von Eschenbach. 

Fortellingen om svaneridderen ble opprinnelig knyttet til familien til Godfred av Bouillon, erobreren av Jerusalem i 1099, i den franske *chansons de geste* kjent som «korstogssyklusen».

Den andre versjonen av denne fortellingen er antatt å ha blitt skrevet av den normanniske trouvère Jean Renart.

I Brabant er navnet på svaneridderen *Helias*.

Referanser
----------

1. ↑  Holböck, Ferdinand (2002). *Married Saints and Blesseds*. Ignatius Press. ISBN 0898708435. ; side 147.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Et hospice i USA
Et **hospice** er et hjem for kronisk syke eller døende pasienter. Behandling på hospice kjennetegnes av at den hverken tar sikte på å fremskynde eller utsette døden, men derimot på å avhjelpe behov og problemer både av fysisk, psykisk, sosial og åndelig karakter.

Hospice er et relativt nytt konsept som bredte om seg i Storbritannia etter grunnleggelsen av det første moderne hospice, *St. Christopher's Hospice*, i 1967. Dr. Cicely Saunders anses som grunnleggeren av hospicefilosofien.

Tanken bak hospice utviklet seg da Saunders arbeidet som sykepleier og møtte, og ble venn med, den dødssyke jøden Tasma etter den andre verdenskrig. Hospicebevegelsen ble brakt til Norge av Brita Collett Paus og hennes mann, legen og stormesteren Bernhard Paus.

Se også
-------

* Palliativ behandling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
Comédie-Italienne forvises fra Paris i 1697.
Watteau: *Les Comédiens italiens* (1720)
**Comédie-Italienne** er et teater som oppførte italiensk teater og opera i Paris i flere forskjellige tidsrom og i forskjellige bygninger opp gjennom historien. Det har vært aktivt fra en gang på 1600-tallet til 1697, 1716-62, 1789-92, 1801-78, og siden 1980. 

Fra 1600-tallet ble italiensk drama og opera oppført av artister fra Italia i Paris under kongelig privilegium. Opprinnelig fremførte de også på sitt eget språk. De var aktive først og fremst på Théâtre du Petit-Bourbon og på Hôtel de Bourgogne. De ble forvist fra Paris i 1697.

De fikk komme tilbake i 1716 og teateret var så aktivt til 1762. Teateret var det sted der italienske artister opptrådte på under gjestespill i Paris. Mellom 1762 og 1780 var det en del av Opéra-Comique-teateret. 1789-92 fantes Théâtre de Monsieur for oppføringer av opera buffa. 

I 1801 ble det atter grunnlagt et selvstendig italiensk operateater i Paris, og 1801-08 ble italiensk opera oppført på Salle Favart, 1808-18 på Théâtre de l'Impératrice (Théâtre de l'Odéon), 1818-27 khent som *Théâtre royal italien* under kongelig beskyttelse, og 1827-78 som det selvstendige Théâtre-Italien. I 1980 ble en ny Comédie-Italienne grunnlagt i Paris.

Litteratur
----------

* Antoine d'Origny: *Annales du Théâtre italien*. Paris, Veuve Duchesne, 1788, 3 vol. Réimpression Genève, Slatkine, 1970.
* Castil-Blaze: *L'Opéra italien de 1645 à 1855*. Paris, Castil-Blaze, 1856.
* Émile Campardon: *Les Comédiens du roi de la troupe italienne*. Paris, Berger-Levrault, 1880, 2 vol.
* Albert Soubiès: *Le Théâtre italien de 1801 à 1913*. Paris, Fischbacher, 1913.
* Micheline Boudet: *La Comédie Italienne, Marivaux et Silvia*. Paris, Albin Michel, 2001.
* Alessandro di Profio: *L'Opéra italien au théâtre de Monsieur, 1789–1792*. Paris, Éditions du CNRS, 2003.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Jack A. Cameron** (født 3. desember 1902, død 28. desember 1981) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.

Cameron ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på Toronto Granites som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent, de vant alle fem kampene. De vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Cameron, Cyril Slater, Harry Watson, Harold McMunn, Dunc Munro, Ernie Collett, Beattie Ramsay, Reginald Smith og Albert McCaffery.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Gull **Gull** i ishockey (Canada)

VM-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Gull **Gull** i ishockey (Canada)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Cameron – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jack Cameron – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jack Cameron – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jack Cameron – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Tarakløften
**Tarakløften** (serbisk *Kanjon Tare*) er den lengste kløften eller ravinen i Montenegro og hele Europa og den nest lengste i verden etter Grand Canyon i Arizona. Den er 82 km lang og 1 300 meter på det dypeste. Kløften er innskrevet på UNESCOs verdensarvliste og er en del av Durmitor nasjonalpark. Elven Tara renner gjennom kløften. 

Det er steinete terrasser, sandstrender, høye klipper og mer enn 80 store grotter langs kløften. 

Det er populært å rafte nedover Tara gjennom Tarakløften, hovedsakelig fra Brstnovica til Sćepan Polje, en 18 km lang rute som tar 2-3 timer. Dette er også den bratteste delen av elven og 21 av 50 stryk i elven ligger langs denne strekningen. 

Bosniske og montenegrinske styresmakter hadde planer om å bygge en demning i elva Drina, som Tara munner ut i, og slik fylle kløften med vann. Disse planene ble riktignok skrinlagt i april 2005 etter massive protester, men i september 2006 ble det derimot signert en avtale mellom det slovenske selskapet Petrol og det montenegrinske selskapet Montenegro-bonus om å bygge et vannkraftverk som vil ødelegge kløften.
**Hospitality Club** er en møteplass, hovedsakelig for reiselystne, men også for folk som har lyst på besøk og møte andre kulturer.

14. september 2007 nådde klubben 328 000 medlemmer over hele verden.

Mål
---

Målet med Hospitality Club er å koble folk sammen, verter og gjester, reisende og lokale.
Det finnes tusener av medlemmer over hele verden som hjelper hverandre ut hver eneste dag. Det kan være med et tak over hodet, en tur på kafé eller en liten guidet tur i ens nærområde eller by.

Hvordan
-------

Medlemmene har sin egen profil inne på nettstedet der de kan søke på hverandre.
Skal du ut og reise? Trenger du en overnattingsplass? Lurer du på noe om det stedet du skal til?
Ta kontakt med en som kommer derfra!

Hvis du har vært gjest eller vert, så kan du etter møtet legge inn en kommentar om din erfaring med motparten, i motpartens profil.

Hvem står bak?
--------------

De som står bak er en gruppe frivillige som tror på en stor idé; å bringe reisende i kontakt med "lokale" folk på plassene de besøker, samt gi de "lokale" en mulighet til å møte folk fra en annen kultur, forhåpentlig øke den interkulturelle forståelsen og styrke verdensfreden.

Eksterne lenker
---------------

* Hospitalityclub.org Arkivert 8. november 2011 hos Wayback Machine.
**Wilhelm «Willi» Köstinger** (født 14. desember 1940 i Innsbruck, død 7. januar 2014 i Seefeld) var en kombinertløper og skihopper fra Dorfgastein i Østerrike. Han representerte WSV Dorfgastein. Köstinger ble nummer 6 i kombinert i VM i Zakopane i 1962. I samme disiplin tok han 10.-plass i OL i Innsbruck (Seefeld) i 1964 og 3.-plass i prøve-OL i Seefeld i 1963.

Som spesialhopper deltok han flere ganger i den tysk-østerrikske hoppuka, og ble nummer 31 sammenlagt i 1960/61 og 21 i 1961/62. Han vant det tradisjonsrike Feldbergrennet i Vest-Tyskland i 1961 og ble nummer 3 sammenlagt i den norske hoppuka 1963. Willi Köstinger ble fire ganger østerriksk mester i kombinert for senior, i 1961, 1962, 1963 og 1966. Han la opp som skiløper etter et fall under VM i Oslo i 1966.

Under OL i Innsbruck i 1976, der han hadde ansvaret for langrennsløypene, avla han funksjonærenes olympiske ed.

Willi Köstinger var sønn av kombinertløperen Wilhelm Köstinger, som deltok i OL i 1936.

Referanser
----------

Kilder
------

* 

* (en) Willi Köstinger – Profil og OL-resultater på *sports-reference.com*. (besøkt 30. august 2015)
* Meinbezirk.at: Abschied vom Loipen-Papst aus Seefeld (13. januar 2014, besøkt 30. august 2015)
* Adam Kwieciński: Hoppresultater Arkivert 17. januar 2021 hos Wayback Machine. (besøkt 30. august 2015)
* Österreichischer Skiverband: ÖSV-Siegertafel (østerrikske mesterskap i kombinert, besøkt 30. august 2015)
* IOC: Innsbruck 1976 (besøkt 30. august 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Willi Köstinger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Willi Köstinger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Willi Köstinger – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Willi Köstinger – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Willi Köstinger – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Inn for landing*** er et musikkalbum med Bjørn Eidsvåg, spilt inn i januar 1976 og utgitt våren samme år. Dette er hans debutalbum. Bjørn Eidsvåg har skrevet alle tekstene selv, med hjelp av Jan Eirik Breen, Vidar Kristensen og Erik Hillestad på enkelte av sporene. Platen ble utgitt på Kirkelig Kulturverksted i 1976 og ble lansert på CD i 1992.

Tekstene markerte avstand til rådende politikk og til tradisjonelle kristne holdninger. På sporet «Fader forlat oss» lyder følgende vers: «Tusen sivile mennesker ble bombet i Vietnam, de skyldige var veldig lei seg da sannheten kom fram...» Andre sanger er ironiske som «Kristen livsstil»: «Ikke storme inn i stua, før du har tatt av deg lua, gutten min, sett deg pent ved bordet, hysj vær stille, ikke søl, si takk for maten, de kaller det kristen livsstil...»

Bjørn Eidsvåg skriver bak på coveret: «Utgangspunktet for å kunne gå, er at man i det minste har ett bein på jorda...» Musikken på albumet kan ifølge Eidsvågs nettsted karakteriseres som en blanding av folkegospel og countryrock med tekster som inneholder satire, forkynnelse og kirkekritikk. Bjørn Eidsvåg har ikke brukt sangene herfra på senere *best of*-plater.

I 2022 kom boka "Bjørn Eidsvåg & Frender - Inn for landing" ut, skrevet av bandmedlem Tormod Eikill, som et ledd i Falck Forlags bokprosjekt "Norske albumklassikere".

Sporliste
---------

1. «Fremmede har fortært din kraft»
2. «Fader forlat oss»
3. «Mer enn ord»
4. «For ham er vi like»
5. «Bønn om kjærlighet»
6. «Kristen livsstil»
7. «Å dere dårer»
8. «De sa det lå i luften»
9. «Tegn på kjærlighet»
10. «Reservert lovsang»

Andre medvirkende
-----------------

* Bass: Ole Jacob Flæten «Jacken»
* Sang: Lisbet Jensen
* Sang, gitar: Kristin Voll
* Mandolin,bouzoki, tenorbanjo, sang: Odd Kristian Reme «Kian»
* Rytmeinstrumenter, trombone, à la tuba: Børre Arnøy
* Piano, el-piano, orgel, sang: Ragnar Tesdal «Raggen»
* Sang, akustisk gitar, rytmeinstrumenter: Bjørn Eidsvåg
* El-gitar, akustisk gitar, mandolin, sang: Tormod Eikill «Masso»
* Trommer: Stig Fossum
* Fiolin: Sveinung Sand
* Klarinett: Arild Stav
* Arrangement: Ragnar Tesdal, Tormod Eikill
* Melodi og tekst: Bjørn Eidsvåg
* Tekniker: Bjørn Lillehagen, Arne Bendiksen Studio A/S
* Flyfoto: Jo Grim Gullvåg
* Gruppefoto: Marianne Lystrup
* Omslag, layout: Erik Hillestad
* Produsent: Håkon Berge

Utgivelser
----------

* 1976 LP/MC Kirkelig Kulturverksted FXLP4
* 1992 CD Kirkelig Kulturverksted FXCD4

Kilder
------

*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Inn for landing* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Inn for landing* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Inn for landing* på Spotify Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |