recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Prince Charles Island** er en stor, lavtliggende øy med et areal på 9 521 km², noe som plasserer den på 78.-plass blant verdens øyer, og på 19.-plass i Canada. Den ligger i Foxe Basin, på vestkysten av Baffinøya, i Qikiqtaaluk-regionen, Nunavut, Canada. Tross øyas størrelse ble den ikke oppdaget før i 1932, da kapteinen på en taubåt, W. A. Poole først fikk øye på den. Hans informasjon ble aldri satt ned på noe publisert kart. Øya ble gjenoppdaget i 1948 av en navigatør, Albert-Ernest Tomkinson i et RCAF Avro Lancaster, selv om den sannsynligvis var kjent av de lokale inuitter lenge før det. Øya fikk navn etter Charles III av Storbritannia som ble født samme år. Øya er ubebodd og temperaturen er ekstremt lav.

Referanser
----------

1. ↑  Canadian Encyclopedia Arkivert 1. juli 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Hayes, Derek.

Eksterne lenker
---------------

* Sea islands: Atlas of Canada; Natural Resources Canada

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Annika Dries** (født 10. februar 1992 i San Diego i California) er en amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 2012 i London.

Dries ble olympisk mester i vannpolo under OL-2012 i London. Hun var med på det amerikanske laget som vant vannpoloturneringen for damer. USA vant kvartfinalen over Italia med 9-6, og i semifinalen vant de over Australia med 11-9. Finalen mot Spania endte 8-5 til USA. 

Hun var også med på det amerikanske vannpololaget som vant gull i Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2012 Storbritannias flagg London - **Gull** i vannpolo, damer USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Annika Dries – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Annika Dries – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Annika Dries – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Annika Dries – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Annika Dries – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Annika Dries – FINA Rediger på Wikidata
**Anders Foss** (født 26. oktober 1976) er en norsk vannskiutøver som representerer Asker og Bærum Vannskiklubb.

Han vant NM-gull i slalåm og kongepokalen i 2017.

Foss vokste opp på Lillehammer. Første gymnasåret tok han ved Ecole Active Bilingue i Paris. Etter å ha fullført videregående på Lillehammer Gymnas begynte han på befalskolen for militærpolitiet. Han tjenestegjorde som sersjant på Sessvollmoen.

Etter befalsskolen begynte han på jusstudier hvor han tok sin spesialisering innen EU-rett ved Universitetet i Aix-en-Provence i Frankrike. Senere tok Foss master i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo. Han har drevet egen advokatpraksis siden 2009 med spesialkompetanse på yrkesskader, trafikkskader og pasientskader.

Han har vært en aktiv vannskikjører siden 1998 og har hatt flere gode plasseringer. I 2010 var han den eneste norske løperen som klarte å kvalifisere seg til Europamesterskapet hvor han kjørte inn til en 21.-plass. 

I 2005 deltok han i reality-TV-serien Big Brother.

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Slalåm | 2017 |
| Sølv | Slalåm | 2005 |
| Bronse | Slalåm | 2003, 2015, 2022 |

Se også
-------

* Norgesmesterskapet på vannski

Referanser
----------

1. ↑  Tom A. Schanke, red. (2012). *Norsk Idrettsleksikon – Toppidrett i 150 år* **(norsk)**. 4. Norge: Tom A. Schankes Forlag. s. 196. ISBN 978-82-303-2060-0.
2. ↑  «Advokat / daglig leder Anders Foss». PersonskadeAdvokat1. Besøkt 13. juni 2021.

Kilder
------

* Norges Vannski- og Wakeboard Forbund: Norgesmestere vannski
* (no) Norgesmestere i klassisk vannski i Store norske leksikon
**Anders Jørgen Grønneberg** (født 23. september 1961 i Fredrikstad) er en norsk bassist og journalist, som var med å starte gruppa CC Cowboys.

Grønneberg er mest kjent som bassist i CC Cowboys, og er også storebroren til Magnus Grønneberg, som er vokalisten i gruppa.

Til daglig jobber han som plateanmelder i *Dagbladet*. Grønneberg spiller i bandet Dagbandet, som er avisens husorkester.[] Bandet har eksistert i en rekke år med forskjellige besetninger og repertoarer. De siste fire-fem årene[*når?*] har Dagbandet bestått av Asle Hansen (sang, gitar), Ralf Lofstad (gitar), Anders Grønneberg (bass), Sølve Sæther (trommer) og Christina Halorsen (sang). 

Han har blitt kritisert for upassende ordbruk som anmelder. Den 23. februar 2021 var han og artisten TIX deltagere i TV-programmet *Debatten* på NRK1, på bakgrunn av at Grønneberg hadde gitt strykkarakter til TIX' bidrag til Melodi Grand Prix 2021. I sin artikkelen hadde Grønneberg skrevet at han skulle spise artistens pannebånd dersom TIX vant. I *Debatten* den påfølgende tirsdagen fikk Grønneberg servert sprøstekte biter av pannebåndet som garnityr på en pannekake.

Diskografi
----------

### CC Cowboys

* *Blodsbrødre* (1990)
* *Rock'n roll ryttere* (1991)
* *Ekko: CC Cowboys Beste* (1998)
* *På Svalbard uten strøm* (2007)
* *40 beste* (2011)
* *Live – Synder i sommersol* (2016)

### Andre utgivelser

* Quadromachetas: *The Memoares of a Space Tramp* (1982)
* Quadromachetas: *Sossepappamamma* (1983)
* Electra/Amnesty International/Solid Productions: *Rock, Love and Understanding* (1991)
* BMG: *GratisTel sommer CD* (1999)
* Hver gang vi møtes: *Hver gang vi møtes – Sesong 2* (2013)

Referanser
----------

1. ↑  «Tirsdag – Musikkanmelder spiser pannebåndet til TIX etter totalslakt av MGP-bidrag». *Debatten*. 23. februar 2021. Besøkt 26. februar 2021 – via nrk.no.
2. ↑  Harstad, Caroline Walø. «Dagbladet-anmelder Anders Grønneberg spiste Tix-pannebånd på Debatten: - Det var litt trått». *kampanje.com*. Besøkt 28. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Grønneberg på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Anders Grønneberg på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Anniken Thue** (født 11. januar 1944) er en norsk kunsthistoriker og tidligere museumsdirektør. Hun var direktør for Kunstmuseene i Bergen fra 2006 og til sommeren 2010. Fra 2011 har hun vært engasjert av Nasjonalmuseet som prosjektkoordinator for Den kongelige reise, Regjeringens gave til kongeparets 75-årsjubileum i 2012, og spesialrådgiver i den digitale Dronning Maud-installasjonen, Regjeringens gave til kongeparets 80-årsdager i 2017.[]

Thue avla i 1974 magistergraden i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo. Hun var til 1980 leder for Gamle Bergen Museum. Deretter var Thue førstekonservator ved Historisk Museum i Bergen fram til 1985, da hun ble førstekonservator ved Vestlandske Kunstindustrimuseum. Thue var fra 1987 til 2001 direktør for Kunstindustrimuseet i Oslo. I 2001 ble hun direktør ved Nasjonalgalleriet. Hun var spesialrådgiver ved Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design fra 2004 frem til 2006. Thue ledet sammenslåingsprosessen som førte fram til etableringen av Kunstmuseene i Bergen i 2006.

Thue har gjennom sin lange karriere hatt mange styreverv i norsk kulturliv, bl.a. som styreleder for Norges museumsforbund og Norsk Form og som medlem av styrene i Festspillene i Bergen, Oslo kinematografer, Oslo Nye Teater, Nationaltheatret og Kunst- og designhøgskolen i Bergen. Hun har også sittet i NAVFs Råd for humanistisk forskning og i styringsgruppen for Ruhrgas stipend i historie. Under forberedelsene til de olympiske leker på Lillehammer i 1994 satt hun både i kultur- og utstillingsutvalget.Hun har videre hatt internasjonale verv bl.a. i Nordisk råds Rådgivende komite for allmennkulturell virksomhet og vært visepresident i ICAA (ICOMs committee for museums of Applied Art). Thue sitteri styret i Hemsingfestivalen og i Stiftelsen InterNational. 

Thues forskning, utstillinger og publikasjoner har vært konsentrert om 1800-tallets historisme, 1900-tallets norsk tekstilkunst og kunsthåndverk. Hun har også publisert artikler av mer museumsfaglig og/eller -politisk art. 

Det kongelige hoff kunngjorde 5. desember 2008 at kongen har utnevnt Thue til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden  «for hennes innsats for norsk kulturliv».
I 1993 ble hun utnevnt til ridder av den franske Ordre des Arts et des Lettres. Thue ble i 2006 ble utnevnt til ridder av Republikken Italias fortjenstorden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Jan H. Landro: «Anniken Thue het direktørkandidat», bt.no, 6. februar 2006.
2. ↑  Olav Østrem: «I Bergen har man klart det» Arkivert 10. mars 2008 hos Wayback Machine. *Klassekampen*, 7. mars 2008.
3. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», Kongehuset, 5. desember 2008.
4. ↑  Dettaglio decorato Arkivert 14. mars 2016 hos Wayback Machine. Presidente della Repubblica.

Litteratur
----------

* 

* (no) Publikasjoner av Anniken Thue i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Mørkt ringurtefly** (*Hoplodrina blanda*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae).

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 31 – 35 mm), kraftig, lyst gråbrunt nattfly. Det kan ligne flere andre arter, men skilles fra lyst ringurtefly (*Hoplodrina octogenaria*) på at forvingen er nøytralt gråbrun, ikke gulaktig, og fra brunt urtefly (*Caradrina morpheus*) på at vingens nyre- og ringmerker har lys kant. **Forvingen** er lyst gråbrun, med tydelige, lyskantede nyre- og ringmerker som ellers er samme farge som resten av vingen. Ellers er tegningene ganske utydelige, men man kan ane to mørke tverrbånd som gjerne er redusert til rekker av flekker. **Bakvingen** er blekt gråbrunlig med mørkere årer.

Levevis
-------

Arten finnes helst på varme, solåpne steder der larvene lever på ulike urter. Larven overvintrer. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – august.

Utbredelse
----------

Arten finnes over det meste av Europa. I Norge er den vanlig på Sørlandet og på Østlandet sør for Oslo. På Vestlandet og den nordlige delen av Østlandet er den forholdsvis sjelden. Den er funnet nord til Nordmøre.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 23. juli 2020. Besøkt 23. juli 2020.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Mørkt ringurtefly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Hoplodrina blanda* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gråbrunt urtefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gråbrunt urtefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gråbrunt urtefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gråbrunt urtefly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gråbrunt urtefly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gråbrunt urtefly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hoplodrina blanda* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Hoplodrina blanda* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Anders Forsdahl** (født 4. desember 1930, død 9. februar 2006) var en norsk lege og forsker. Han var professor i allmennmedisin ved Universitetet i Tromsø.

Liv og virke
------------

Forsdahl arbeidet på Jan Mayen, ved sykehuset i Sulitjelma, som distriktslege i Tana, legekonsulent i Helsedirektoratet, han var lege i FN-styrkene i Gaza og i Kongo, og han var distriktslege i Sør-Varanger i tolv år. I 1973 kom han til Universitetet i Tromsø der han ble første professor i allmennmedisin.

Med utgangspunkt i lokale forhold i Finnmark forsket han på oppvekstforhold som årsak til livsstilssykdommer. I 1968–71 kartla han på Bugøynes, sammen med helsesøster Hedvig Salmi, etniske forhold, røykevaner, kaffeforbruk og badstuvaner. I 1973 publiserte han den første av flere artikler fra undersøkelsene i Finnmark med tittelen «Momenter til belysning av den høye dødelighet i Finnmark fylke».

Forsdahl var generelt interessert i nordnorsk kultur og samfunn, og nordnorsk medisinalhistorie. Han samlet inn en mange samiske eventyr for barn og registrerte norske og samiske stedsnavn langs Pasvikelva. 

Forsdahl ble tildelt flere priser, bl.a. Norsk selskap for allmennmedisins Løvetannpris og Legeforeningens hygienepris. Han var ridder av 1. kl. av St. Olavs Orden og æresmedlem i et russisk selskap for vitenskap, kunst og kultur. 

Anders Forsdahls minnepris ble innstiftet i 2006 til minne om Forsdahl.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. november 2014. Besøkt 19. november 2014.
2. ↑  «Minneord». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. 23. mars 2006. Besøkt 24. januar 2019. «Anders var belønnet med tallrike priser, så som NSAMs løvetannpris og Legeforeningens hygienepris. Han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og æresmedlem i Lomonosov-selskapet, et russisk selskap for vitenskap, kunst og kultur.»
3. ↑  «Nytt om navn». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. 1. mai 2008. Besøkt 24. januar 2019. «Prisen, som i år ble utdelt for annen gang, ble opprettet i 2006 til minne om professor Anders Forsdahl, som over flere tiår bidro til å sette Tromsø-miljøet på det faglige verdenskartet gjennom sine originale forskningsbidrag om sammenhengen mellom oppvekstvilkår og helsetilstand senere i livet.»

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Anders Forsdahl i BIBSYS
* Gjensyn med Forsdahl-Barker-hypotesen. S. Vangen, R. Nordhagen, K.K. Lie, *Tidsskrift for Den norske legeforening* 2005; 125:451 – 3

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
De forskjellige lands euromynter.
**Sanmarinske euromynter** er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for San Marino på revers. San Marino har fått anledning til å utstede euromynter, selv om landet ikke er medlem i EU.

Euro
----

Euro er Den europeiske unionens offisielle valuta, som benyttes i mange av EUs medlemsstater samt enkelte andre stater utenfor unionen. Landene som benytter euroen kalles med et fellesnavn eurosonen. De lavere valørene av euroene utgjøres av mynter, mens de høyere valørene utgjøres av sedler. Euromynten har en felles europeisk side som viser verdien på mynten og en nasjonal side som viser et symbol valgt av medlemsstaten der mynten blir preget. Hver medlemsstat har således en eller flere symboler som er unike for landet.

For bilder av den siden myntene alle EU-land har felles og en detaljert beskrivelse av mynten, se artikkelen om euromynter.

Sanmarinske motiver
-------------------

Alle sanmarinske euromynter prydes av ulike motiver. 1-centmynten viser det tredje tårnet (Il Montale), 2-centmynten har frihetsstatuen, 5-centmynten har det første tårnet (La Guaita), 10-centmynten San Marinos basilika, 20-centmynten har et portrett av St Marinus (San Marinos grunnlegger) og 50-centmynten av de tre tårnene La Guaita, La Cesta og Il Montale. De høyeste valørene, 1- og 2-euromynten, avbilder San Marinos riksvåpen og San Marinos regjeringsbygg. Dessuten har alle myntene EUs tolv stjerner, årstallet de er preget samt teksten *San Marino*. 

San Marino får bare utgi en mindre mengde mynter (til en verdi av 1,9 millioner euro). Dette gjør dem relativt ettertraktet som samlermynt og de brukes ikke mye som betalingsmiddel. San Marino har en separat valutaavtale med EU.

San Marino har preget én serie mynter.

Referanser
----------

1. ↑  «Agreements on monetary relations (Monaco, San Marino, the Vatican and Andorra». SCADPlus. Arkivert fra originalen 23. desember 2008. Besøkt 1. juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Den europeiske sentralbanken: San Marino

| * v
* d
* r
De ulike euromyntene fra hvert land |
| --- |
| Andorra **·** Belgia **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Hellas **·** Irland **·** Italia **·** Kypros **·** Latvia **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Monaco **·** Nederland **·** Portugal **·** San Marino **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Tyskland **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |  |
Eugénie de Beauharnais, fyrstinne von Hohenzollern-Hechingen med ordenstegn for Sankta Elisabethordenen
**Sankta Elisabethordenen** (tysk: *St. Elisabethenorden*) er en bayersk orden innstiftet 18. oktober 1766 av kurfyrstinne Elisabeth Augusta, som var gift med kurfyrst Karl Theodor av Bayern. Den ble stiftet til minne om den hellige Elisabeth av Thüringen og fikk pavelig godkjennelse av Klemens XIII 31. januar 1767. Ordenen har én klasse. Sankta Elisabethordenen er en dameorden, som opptar kvinner fra den fyrstelige familie og adelskvinner som medlemmer. Ordensmedlemmene forplikter seg til å arbeide for å hjelpe fattige og trengende adelskvinner. 

Ordenstegnet er et blåkantet hvitemaljert kors med utsvingte armer kronet med en kurhatt. På advers bærer ordenstegnet en midtmedaljong med et motiv med Sankta Elisabeth som gjør gode gjerninger blant de fattige. Kurfyrstinne Elisabeth Augustas initialer står på revers. Ordenstegnet er opphengt i et mørk blått bånd med rosarøde kantstriper.

Ordenen eksisterer fortsatt i huset Wittelsbach.

Kilder
------

* Gritzner, Maximilian: *Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt*, Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893, s. 36
**«Den stilleste timen»** er en sang hvor Ole Paus har skrevet både tekst og melodi. Paus skrev sangen i forbindelse med den norske støttekonserten til jordskjelvofrene på Haiti i 2010. Den stilleste timen ble framført for første gang i Den Norske Opera 24. januar 2010, da en rekke norske artister deltok på dugnad for å samle inn penger til jordskjelvofrene. 

Dagen før konserten spilte Paus inn sangen i Rainbow studio, sammen med blant annet Ingrid Olava, Thom Hell, Eldar Vågan, Simone Larsen og Lars Lillo-Stenberg. Håkon Iversen var produsent, og musikerne på innspillingen var Hans Aaseth (gitar), Espen Østang Mangen (trommer), Frode Østang Mangen (piano) og Lars-Erik Dahle (bass). Sangen skal plateutgis, og inntektene skal gå til hjelpearbeidet på Haiti.

Da Ole Paus framførte sangen 24. januar koret de artistene som hadde vært med tidligere i konserten. I tillegg til Paus deltok Elisabeth Andreassen, Morten Harket, Helene Bøksle, Tuva Syvertsen, Valkyrien Allstars, A1, Kurt Nilsen, Askil Holm, D'Sound, Simone, Ane Brun, Lars Lillo-Stenberg, Noora Noor, Eldar Vågan, Knutsen & Ludvigsen, Superfamily, Hans Orkester, Thom Hell og Ingrid Olava.

Referanser
----------

1. ↑  "Haiti-singel før helgen". NRK. 25. januar 2010
**Mørtel** er et materiale som brukes i murverk til å fylle fugene mellom de enkelte mursteinene og til å binde dem sammen. Mørtel betegner også limet som brukes til å feste fliser til underlaget. Mørtel kan bestå av leire med og uten tilslagsmaterialer, eller av sand med et bindemiddel. Som bindemiddel til mørtel har kalk lange tradisjoner. Fra omkring 1800 ble sement (Portlandsement) et stadig vanligere bindemiddel i mørtel, ofte i kombinasjon med kalk. I etterkrigstiden er sement blitt nær enerådende.

Sementmørtel
------------

Sementmørtel består av vann, sement og tilslag som sand eller stein, og eventuelle fibermaterialer eller tilsetningsstoffer.

Mørtel er lett å forme i fersk tilstand fordi den er tilsatt vann og har flytende konsistens. Etter hvert som vannet reagerer med sementen gjennomgår mørtelen en herdeprosess og blir et fast materiale. Sementmørtel er en form for betong, men har kun tilslag med diameter mindre enn 4 mm.

Kalkmørtel
----------

Som bindemiddelet ble før i tiden brukt kalk, fremstilt av kalkstein (kalsiumkarbonat, CaCO3), marmor eller skjell som ved brenning i kalkovn ble til *ulesket kalk* eller *brent kalk* (kalsiumoksid, CaO). Ved tilsetting av vann dannes *lesket kalk* (kalsiumhydroksid, Ca(OH)2), et fast stoff som ved tilsetting av ytterligere vann blir til *deigkalk* eller *kalkvelling*.

Kalkmørtel er en blanding av kalkdeig og sand. I motsetning til sementmørtel er den ikke hydraulisk, det vil si at den ikke herder ved å reagere med vann. Den får en viss fasthet ved å tørke, for så å herde gjennom lang tids opptak av karbondioksid fra luften. Da omdannes kalsiumhydroksid til kalsiumkarbonat, altså kjemisk sett det samme som kalkstein.

Den kjemiske sammensetningen til mørtelen er svært viktig både for herdingen og bestandigheten til muren. En god mørtel kan holde i flere tusen år. Vanligvis skal mørtelen bestå av 90-95 % kalsiumkarbonat og resten leire/sand.

Se også
-------

* Ekspanderende mørtel

Referanser
----------

1. ↑  Selja kloster: Hvor kom middelalderens kalkmørtel fra?. 
Per Storemyr Archaeology & Conservation. Besøkt 13. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Søk etter *Mørtel* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
Ordenstegn for *Sankta Annas orden*.
**Sankta Annas orden** (russiske: *Орден Святой Анны*) var en russisk orden. Den ble opprinnelig stiftet i 1735 av hertug Carl Frederik av Slesvig-Holsten-Gottorp til minne om ektefellen, storhertuginne Anna Petrovna av huset Romanov. Ordenen er oppkalt etter Sankta Anna, jomfru Marias mor. Da hertug Peter av Slesvig-Holsten-Gottorp ble russisk keiser kom ordenen til Russland. 

Under Paul I av Russland ble ordenen i 1797 omgjort til en del av det russiske ordensvesen. *Sankta Annas orden* rangerte som nummer sju i hierarkiet, bak *Den hvite ørns orden*, men foran *Sankt Stanislaus-ordenen*. Ordenen ble tildelt så lenge Russland var et monarki og ble avskaffet etter revolusjonen i 1917. Etter dette fortsatte tildeling innen Huset Romanov.

Inndeling
---------

Ved innstiftelsen hadde ordenen en klasse. Da ordenen ble inkorporert i Russlands ordensvesen i 1797 fikk *Sankta Annas orden* tre klasser. I 1815 kom en fjerde klasse til. Ordenene ble benevnt ved tall, der 1. klasse var den fornemste.

I tilknytning til *Sankta Annas orden* fantes også en medalje som ble tildelt befal og mannskaper for ti års plettfri tjeneste.

Insignier
---------

Ordenstegnet for *Sankta Annas orden* besto av et rødemaljert kors med armer som smalner inn mot korsmidten. Mellom korsarmene er det plassert bladverk. Midtmedaljongen bærer en avbildning av Sankta Anna stående i et landskap som representerer Det hellige land. I tilfeller da ordenen ble tildelt ikke-kristne, ble bildet av Sankta Anna erstattet av den keiserlige dobbeltørnen. Baksiden bærer bokstavene «AJPF», som står for ordenens motto «AMANTIBUS JUSTITIAM PIETATEM FIDEM» («til dem som elsker rettferdighet, fromhet og tro») og også «Anna Imperatoris Petri Filia» («Anne, datter av keiser Peter»). Ordensstjernen har åtte tagger og er av sølv. Midtmedaljongen bærer her et rødt kors på gull og er omgitt av kanter i sølv og rød emalje. På den røde borden er den en innskrift med en forkortet utgave av ordenens motto og to engler som holder en krone. Korslagte sverd ble lagt til ordenstegnene når ordenen ble tildelt for militære fortjenester.

Ordensbåndet var rødt med smale gule striper.

Tildeling
---------

*Sankta Annas orden* ble tildelt i forholdsvis stort antall. Utnevnelse til ordenen medførte opprinnelig arvelig adelskap. Fra 1845 medførte utnevnelse til ordenens tre laveste klasser livsvarig adelskap for mottageren. Ordenen ble også tildelt utlendinger.

Norske innehavere
-----------------

Kong Haakon var innehaver av *Sankta Annas orden*. Også flere andre nordmenn ble hedret med ordenen, blant dem Christian Michelsen, Jørgen Løvland, Carl Andreas Fougstad, Jørgen Herman Vogt og Otto Sverdrup.

Kilder
------

* Michael Medvedev: «Imperial Order of Saint Anne» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 720–722.
* Ulla Tillander-Godenheim: *The Russian Imperial Award System, 1894-1917*, Helsingfors: Vammalan Kirjapaino, 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***The Good for Nothing*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Carlyle Blackwell.

Handling
--------

Jack Burkshaw vender tilbake til hjem-byen etter 10 års fravær, og han oppdager at moren hans har giftet seg på nytt - med den velstående Eugene Alston. Jack finner seg malplassert blant sine nyervervede slektninger, men aksepterer likevel stillingen som leder for en oppdrettsgård eid av ste-faren hans. Under Jacks ledelse blomstrer gården, og gir ham respekten til ste-søsteren Marion.

Når ste-broren Jerry nekter å gifte seg med stenografen Barbara Manning, som allered er gravid med Jerrys barn. I stedet blir han forlovet med Laurel Baxter, blir Jack rasende. Han kidnapper Jerry, og tvinger ham til å utføre tungt manuelt arbeid ved gården. Jerry kommer til slutt til fornuften igjen, og godtar å gifte seg med Barbara. Alston-familien aksepterer derretter Jack som et verdifullt medlem av familien deres.

Skuespillere
------------

* Carlyle Blackwell som Jack Burkshaw.
* Evelyn Greeley som Marion Alston.
* Kate Lester som Mrs. Burkshaw.
* Charles Duncan som Eugene Alston.
* William Sherwood som Jerry Alston.
* Muriel Ostriche som Barbara Manning.
* Eugenie Woodward som moren til Barbara.
* Katherine Johnston som Laurel Baxter.
* Pinna Nesbit som Clarice Laverne.

Referanser
----------

1. ↑  THE GOOD FOR NOTHING

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Good for Nothing* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *The Good for Nothing* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata
Kirkens indre
**Sankta Ursula kirke** på Ivø er trolig oppført av erkebiskop Anders Sunesen en gang i årene 1224-28 da han bodde på det nærliggende Ivøhus. Kirken er bygget i romansk stil og som navnet tilsier, viet til helgenen Ursula. Før kirken ble bygget reiste ivøboerne over vannet for å komme til gudstjeneste i andre kirker. 

Kirkens beliggenhet kan skyldes at Sunesen ønsket en kirke tett på hjemmet sitt. En annen teori går ut på at plassen ved siden av Ursulas kilde ble ansett som hellig.

Bygning og interiør
-------------------

Kirken er forsynt med hvelvinger og et massivt tårn fra 1800-tallet. Den hadde opprinnelig et såkalt basilikatak av tre, som på 1500-tallet ble erstattet av hvelvinger. I det enkle og lyse kirkerom står en døpefont av sandsten fra 1200-tallet, og på korets østvegg, bak alteret ses fragmenter av kalkmalerier omhandlende Ursulalegenden. I fordybningen i den gamle alterskiven ble det oppbevart et relikvieskrin i bly med et par benbiter og 14 stykker fragment av linned mønstret i blekrødt. Disse anses for å være relikvier fra Ursula og har tilhørt kirken fra begynnelsen. I dag oppbevares de på Universitetets historiske museum i Lund.

Ursulas kilde
-------------

Sankta Ursulas kilde
Ved kirkegårdens nordøstlige hjørne finnes en gammel offerkilde kalt Ursulas kilde. Ifølge legenden skal erkebiskop Sunesen en juleaften på 1220-tallet ha sendt en tjener til kilden for å hente vann til hjelp mot sine smerter (han led av gikt). Lykken var stor da tjeneren kom tilbake med vin, og julemiddagen var reddet. Biskopen sendte tjeneren avsted etter mere og forbød samtidig tjeneren å smake på vinen. Tjeneren kunne dog ikke dy seg men måtte smake, og siden har det kun sprunget vann fra kilden. Det har vært ofringer i kilden til langt opp i 1700-tallet, da man har funnet gamle mynter i den.

Referanser
----------

1. ↑  *S:ta Ursula Kyrka Ivö*, Bäckaskogs församling, 2002
2. ↑  *S:ta Ursula Kyrka Ivö*, Bäckaskogs församling, 2002
3. ↑  Stilling, Niels Peter: *Kulturminder fra Skåne*, Politiken, 2002

Portal: Sverige
***The Golden God*** er en amerikansk stumfilm fra 1917.

Handling
--------

George Woods lever et lykkelig og fornøyd liv, sammen med sin kone og lille datter i den lille byen Milford. Men en dag blir han ansatt av millionær Cyrus Morton fra New York, som tilbyr å gjøre ham til hans sjåfør. George aksepterer jobben, og reiser til storbyen hvor han oppdager at alle er opptatt av jakten på rikdom. Når George finner igjen Mortons lommebok som han hadde mistet, tar George pengene hans og begynner på aksjemarkedet.

Investeringen hans viser seg vellykket, og fra da av blir han også besatt av penger. Han glemmer sin kone og barn i sin forgjeves jakt på stadig mer penger. Men selv med den enorme rikdommen han samler seg, finner George imidlertid ut at han fremdeles ikke er lykkelig. hans kone Mary hjelper George med å innse at ekte lykke ikke kan finnes i akkumulering av rikdom, men ligger i langt enklere gleder.

Skuespillere
------------

* Alma Hanlon som Mary.
* Florence Short som Estelle.
* Mary Doyle som Ruth.
* Charles Hutchison som George.
* Al Stearn som Morton.
* William Hartman som Slatterly.
* M. Dudley som Daniels.

Referanser
----------

1. ↑  THE GOLDEN GOD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Golden God* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Den sterkes rett*** (orignaltittel: *The Glass House*) er en amerikansk dramafilm fra 1972 regissert Tom Gries. Filmen ble produsert for TV og handler om en ung professor som må i fengsel for uaktsomt drap. Der får han erfare det brutale undergrunnssystemet som råder. Mot alle odds forsøker han å avsløre det korrupte systemet overfor ledelsen. Hovedrollene spilles av Alan Alda, mens sentrale biroller spilles av Vic Morrow, Clu Gulager og Billy Dee Williams. Filmen er basert på Truman Capotes roman *The Glass House*.

Filmen ble produsert for kringkastingsselskapet CBS.

Handling
--------

Universitetsprofessoren Jonathon Paige blir dømt for drap da han ved en ulykke dreper fyllekjøreren som kjørte ned kona hans. Han blir dømt til å sone ved et delstatsfengselet i Utah og ankommer fengselet samtidig som den nyansatte fengselsbetjenten Brian Courtland. Begge får raskt møte undergrunnssystemet i fengselet, styrt av innsatte og korrupte fengselsbetjenter, og den fryktede drapsmannen Hugo Slocum – den ubestridte lederen for all illegal virksomhet i fengselet. Når en yngre medfange og venn av Paige blir utsatt for voldtekt og senere begår selvmord bestemmer Paige seg får å eksponere både Slocum og det korrupte systemet i fengselet. Ved en tilfeldighet får han tak i en bok med en masse nedskrevet informasjon om den tvilsomme aktiviteten ved fengselet de siste åra. Når Slocum for greie på at Paige nå har denne boka havner han i livsfare. Den nye fengselsbetjenten forsøker fånyttes å advare fengselsjefen om at noe er på gang og til slutt utvikler det seg til en kamp på liv og død mellom Slocum og Paige.

Om filmen
---------

### Priser

*Den sterkes rett* ble tildelt en Emmy-pris for beste regi og en Golden Seashell ved San Sebastián International Film Festival. Filmen ble nominert til en Golden Globe i kategorien beste regi.

### Økonomi

Produksjonsbudsjettet var på $375 000.

### Innspilling

Innspillingen ble gjort i delstatsfengselet i Utah. De fleste av statistene var virkelige fanger.

### Annet

Til tross for at filmen ble produsert for TV ble satt opp på norske kinoer i 1972 under tittelen *Glasshouse – Menneskeburet*. Den ble utgitt på video rundt 1982 under tittelen *Den sterkes rett*.

I rollene
---------

* Alan Alda .... Jonathon Paige
* Vic Morrow .... Hugo Slocum
* Clu Gulager .... Brian Courtland
* Billy Dee Williams .... Lennox
* Dean Jagger .... Warden Auerbach
* Kristoffer Tabori ... Allan Campbell, ungdomskriminell
* Luke Askew .... Bibleback
* Scott Hylands .... Ajax

Referanser
----------

1. ↑  The Taming of Hatter Fox
Smith, Cecil. Los Angeles Times 12 Oct 1977: g18.
2. ↑  O'Connor, John J. (4. februar 1972). «TV: C.B.S. Adapts Capote's ‘The Glass House’». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 16. mars 2019.
3. ↑  «den sterkes rett (glass house, the) | Norsk VHS.com» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 23. februar 2016. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den sterkes rett* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Den sterkes rett* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**The Golden Route** (norsk Gullruten) er et tidligere reiselivsprodukt bestående av turistattraksjoner på Nordvestlandet, etablert i 1992, med støtte av blant annet Møre og Romsdal fylkeskommune og de direkte berørte kommuner Stranda, Norddal og Rauma. Attraksjonen inkluderte ruten Otta–Geiranger–Valldal–Åndalsnes–Dombås:

* Otta, Geirangervegen, Geiranger, Geirangerfjorden, Ørnevegen
* Trollstigen, Isterdalen og Romsdalen

I 2002 ble deler av virksomheten omorganisert og videreført i Geirangerfjord A/S, mens Rauma gikk ut av samarbeidet. Området markedsføres ikke lenger under navnet Golden Route. I stedet benyttes Geirangerfjord-Trollstigen for området hovedsakelig i Stranda og Norddal kommuner. Åndalsnes og Romsdal driver egen markedsføring av tilstøtende og dels overlappende område i Rauma kommune.

I 2004 ble ruten Geiranger–Trollstigen utpekt til Nasjonal turistvei.

Nærliggende nasjonale attraksjoner som har dratt nytte av konseptet, men holdes utenfor, er blant annet Atlanterhavsvegen og Sognefjorden, byene Molde, Kristiansund og Ålesund.

Navnet «**Golden Route**» benyttes også internasjonalt om reiseruten Afghanistan–Pakistan–Iran der attraksjonen er uforhindret smugling av opium. Kina, Japan og en rekke land ellers, har også sine Golden Route «salgskonsept» som inkluderer besøk av kjente byer og minnesmerker.

Referanser
----------

1. ↑  Nettside for Destinasjon Geirangerfjord Trollstigen Arkivert 16. mars 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Nettside for Åndalsnes og Romsdal reiselivslag
3. ↑  Nettside for prosjektet nasjonale turistveger Arkivert 28. april 2007 hos Wayback Machine.
**Den spanske borgerkrigen fra 1820 til 1823** var en spansk konflikt mellom rojalister og liberale i etterdønningene av Napoleonskrigene. Rojalistene fikk støtte av Frankrike, og monarkiet gikk til sist av med seieren.

Vanstyret til kong Ferdinand VII av Spania, som hadde nektet å godta den liberale grunnloven av 1812, forårsaket mye folkelig uro, spesielt i hæren. Kongen var i ferd med å gjenerobre de spanske koloniene i Sør-Amerika som nylig hadde løsrevet seg da opprøret brøt løs. I januar 1820 gjorde tropper samlet i Cádiz opprør mot uregelmessig lønn, dårlig mat og simpelt losji. De avsatte kommandanten og tok oberst Rafael del Riego som leder, sverget troskap til grunnloven av 1812, og marsjerte til San Fernando med planer om å fortsette til Madrid.

Selv om opprøret ikke var spesielt sterkt godtok Ferdinand grunnloven den 9. mars 1820. En ny liberal tid tok til, men den skulle ikke vare lenge. Revolusjonære liberalere stormet kongens slottet og holdt Ferdinand under en slags husarrest i tre år? I garnisonen i Madrid skjedde et nytt mytteri, og borgerkrig brøt ut i Castilla, Toledo og Andalucía.

Den hellige alliansen (Russland, Østerrike og Preussen) nektet å gi Ferdinand hjelpen han bad om, men ved kongressen i Verona i 1822 ga alliansen mellom de fire landene Storbritannia, Frankrike, Nederland og Østerrike Frankrike tillatelse til å bruke makt for å gjeninnsette det spanske monarkiet. De franske styrkene gikk inn i Spania, erobret Madrid og drev de revolusjonære styrkene til Cádiz og Sevilla. Et slag nær Cádiz den 31. august 1823 tok knekken på dem, og snart hadde franskmennene frigjort Ferdinand og gjeninnsatt ham på tronen. Han tok en uventet brutal hevn på motstanderne sine, forkastet grunnloven av 1812 og gjeninnførte absolutt enevelde i Spania.

Litteratur
----------

* Walther L. Bernecker: *Spanische Geschichte, Vom 15. Jahrhundert bis zur Gegenwart*. C.H.Beck, München 1999, ISBN 3-406-43311-1
* Hans-Otto Kleinmann: *Zwischen Ancien Regime und Liberalismus (1808-1874)*. In: Peer Schmidt (Hrsg.): Kleine Geschichte Spaniens. Bundeszentrale für politische Bildung, Bonn, 2005. ISBN 3-89331-652-3 S.253-328

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNE
 |
**Jacob Sørensen Giskegaard** (født 1734, død 2. juli 1827), bedre kjent som **Tavle-Jacob**, var en norsk billedkunstner og treskjærer fra Giske på Sunnmøre.

Tavle-Jacob var født på et leilendingsbruk under storgården Giske. 22 år gammel fikk han i oppgave å lage ny altertavle i Giske kirke. 

Etter at han giftet seg i 1766 drev han et bruk på gården Klokkarsund i Borgund. Rundt 1778 måtte han gå fra gården. Han bodde så frem til 1781 på Alnes i Giske, der ektefellen var fra. I 1782 bodde han i Steinvågen, nær sentrum i den senere byen Ålesund. Ved folketellingen i 1801 bodde han på gården Giske igjen, der to av sønnene var i ferd med å slå seg ned som leilendingsbønder. Jacob flyttet noe etter til gården Roald på øya Vigra, der han fikk seg et lite stykke jord.

I tillegg til å ha stått for mye av interiøret i Giske kirke, skar han altertavler til Vigra kirke, Vatne kirke, Skodje kirke og Sandøy kirke. Den siste tavlen gjorde han seg ferdig med da han var over 80 år gammel. Ved siden av disse laget Tavle-Jacob også en rekke epitafier, almissebøsser og løse figurer.

Tavle-Jacob døde som fattiglem på Roald i 1827.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, oppført som Jakob Giskegaard, KulturNav-ID e520f597-a006-4e71-b8d2-68386808259d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Jakob Giskegaard, Norsk kunstnerleksikon ID Jakob\_Giskegaard, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  *Norsk kunstnerleksikon*, b.A-G, Jacob Sørensen Giskegaard side 741 digital utgave
4. ↑  Harald Grytten: (2009) «Tavle-Jacob si altertavle i Skodje kyrkje» – i: Skodje Kyrkje 1860-2010. 
Årsskrift for Skodje Sogelag 2009. s. 53 – Skodje.

Litteratur
----------

* Oddgeir Bruaset: *Arven: ei vandring i sunnmørsk kulturhistorie del II*, s. 36 – Skyline, 2008. ISBN 978-82-91385-48-8.

Eksterne lenker
---------------

* Om Tavle-Jacob hos Kunsthistorie.com med bilder av altertavler

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Den store Norske Humorfestivalen** er en årlig humorfestival med stand-up og underholdning på ulike arenaer i Stavanger og Sandnes som ble etablert 1. april 1992. De fem personene som stiftet festivalen var Terje Vallestad, Rolf Norås, Steinar Lyse, Svein Erik Reienes og Per Inge Torkelsen.

Humorfestivalen er den største humorfestivalen i Norge og den eneste festivalen for scenekunst i Stavanger. Festivalen arrangeres hvert år rundt månedsskiftet september/oktober. Den Store Norske Humorfestivalen er organisert som en stiftelse med et eget styre.

Den Store Norske Humorfestivalen har som målsetting å arrangere en årlig internasjonal humorfestival på høyt kunstnerisk nivå i Stavanger. Hvert år deltar store og små artister fra inn og utland på Humorfestivalen og det har blant annet vært internasjonale storheter som Jo Brand, Craig Charles, Harry Hill,Bill Bailey, The Umbilical Brothers, Tim Minchin og Gamarjobat på festivalen.

Eksterne lenker
---------------

* Humorfestivalen.no: Hjemmeside
**Vladimir Ivković** (født 25. juli 1929 i Dubrovnik) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Ivković vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Ungarn. Jugoslavias resultat i finalerunden: 2-2 mot Ungarn, og 4-2 over USA og 3-1 over Italia. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Ivković spilte to kamper i OL-turneringen.

Fire år senere, under OL 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske sølvmedalje i vannpolo. Finaletunden besto av seks lag, det jugoslaviske laget vant tre kamper og tapte en og spilte en uavgjort av de fem kampene. Ungarn som vant alle fem kampene fikk ti poeng og sølvvinnerne Jugoslavia sju. Ivković spilte to kamper.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia
* 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia

Referanser
----------

1. 1 2   Croatian Biographical Lexicon, oppført som Vladimir (Salko) Ivković, Hrvatski biografski leksikon ID 8910[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vladimir Ivković – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Ivković – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Ivković – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Ivković – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hr) Vladimir Ivković – Kroatias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Tawhīd** (arabisk: **توحيد**); også transkribert som **tawheed**, **toheed** og **tauheed**; (tyrkisk: *Tevhid*) er et uttrykk for islamsk forståelse av Guds enhet. Ordet er avledet av *wahda*, enhet. 

Islams strengt konsekvente monoteisme har retorisk brodd både mot den kristne treenighetslæren og mot polyteismen i den før-islamske arabiske kulturen. Det motsatte av tawhīd er **shirk**, som betyr å sette noe eller noen ved Guds side.

Begrepet *tawhid* har en lang historie. al-Ash'ari (878-941) var blant de muslimske teologene som på 900-tallet drøftet Guds natur. Formuleringer i Koranen om Guds «hender» og om at Gud «sitter» kunne fra én side sett forstås som om Gud hadde et legeme. I og med dette legemets «legems*deler*» kunne ikke Gud lenger sees som én. al-Ash'ari avviste problemstillingen og hevdet at Guds vesen ikke kunne defineres. Hans etterfølger *Abu Bakr al-Baqillani* (d. 1013) følger opp disse problemstillingene, samt rasjonelle gudsbevis, i sin avhandling *al-Tahwid*.

Under almohade-dynastiet i Nord-Afrika 1130-1269 ble tawhid oppfattet som essensen av læren om Guds enhet, og denne troen ble ansett som et særtrekk ved almohadene, til forskjell fra deres rivaler og forløpere almoravidene.

Den egyptiske reformatoren Muhammad Abduh (1849–1905) hevdet i sin bok *Risalat al-tawhid* (*læren om Guds enhet*, 1897) at «enhver velfundert tenkning fører til en tro på Gud, slik han er beskrevet i Koranen». Den egyptiske tenkeren Sayyid Qutb (1906–1966) mente at tawhid er *det underliggende prinsipp i all sann religion*.

Koranens sure 112, *Enhetsbekjennelsen* er også et tidlig uttrykk for tawhid:

> Si, 'Han er Gud, En  
> Gud, den ene Omsorgskilde  
> Ikke har Han avlet, og ikke er Han født  
> og ikke er én ham jevnbyrdig'
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Karen Armstrong. *Historien om Gud*. s 211
2. ↑  Store norske leksikon, artikkelen *almohadene*
3. ↑  Kværne og Vogt. *Religionsleksikon*. 2002
4. ↑  Kari vogt. *Islams hus*. s 121

| * v
* d
* r
Islam |
| --- |
| Tro | 
* Allah
* Tawhid
* Koranen
* Sunna
* Hadith
* Sunniislam
* Sjiaislam

 |
| Liv | 
* Islams fem søyler:
* Shahadah (trosbekjennelse)
* Salah (bønn)
* Zakat (veldedighet)
* Saum (faste)
* Hajj (pilegrimsreise)

* Ramadan
* Id al-adha
* Id al-fitr
* Moské
* Mihrab
* Islamske høytider
* Halal

 |
| Ledere | 
* Muhammed
* Fatima
* Abu Bakr
* Ali
* Sahaba
* Islams profeter
* Imam
* Mulla
* Muezzin

 |
| Historie | 
* Islamsk arkitektur
* Kaba
* Mekka
* Al-Haram
* Islams historie
* Kalif
* Sirat Rasul Allah
* Islamsk kunst
* Islamsk astronomi
* Islamsk kalender
* Kvinner i islam
* Sufisme
* Salafisme
* Ahmadiyya
* Drusere
* Bahai
* Islamisme
* Nation of Islam
* Wahhabisme

 |
| Rettslære | 
* Sharia
* Fiqh
* Fatwa
* Halal
* Ammanbudskapet

 |
| 
* Kategori:Islam
* Islamsk ordliste
* Islam i Norge

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Mobbeombud** er et eget ombud opprettet som ressursperson for elever og foreldre som opplever mobbing. Ombudet skal både drive forebyggende arbeid og være en uavhengig instans der foreldre og elever kan søke råd og veiledning. Ordningen er innført i Buskerud fylkeskommune, Hordaland fylkeskommune, Troms fylkeskommune, Rogaland fylkeskommune, Nordland fylkeskommune, Østfold fylkeskommune, Oslo kommune og Vest-Agder fylkeskommune, men er også foreslått som en nasjonal ordning i hver fylkeskommune eller region.

Ordningen i Buskerud
--------------------

Bodil J. Houg ble i 2013 Norges første mobbeombud.

Ombudet blir finansiert av fylkeskommunen, og ble opprettet av fylkestinget etter forslag fra Kristian Hammervik (KrF).

Ordningen i Oslo
----------------

Ombudet er organisert som en egen enhet, men er administrativt plassert under bystyrets sekretariat i Oslo. Kjerstin Owren var Oslos første mobbeombud. Hun ble ansatt i en åremålsstilling med oppstart 1. juni 2017 og sluttet i stillingen ved utgangen av 2022.

Ordningen i Troms og Finnmark
-----------------------------

Jon-Halvdan Lenning er mobbeombud i Troms og Finnmark med hovedansvar for region vest. Han ble ansatt 1. mai 2017. Janne Sannes er mobbeombud i Troms og Finnmark med hovedansvar for region øst. Ombudene er organisert som uavhengige ressurspersoner for barn og ungdom i skole og barnehager i Troms og Finnmark fylke. De er administrativt plassert under Fylkesordføreren i Troms og Finnmark.

Ordningen i Nordland
--------------------

Lasse Knutsen er mobbeombud i Nordland. Han ble ansatt 1. august 2018. Ombudet er organisert som uavhengig ressursperson for barn og ungdom i skole og barnehager i Nordland fylke. Han er administrativt plassert under Fylkesordføreren i Nordland.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Mobbeombud Arkivert 4. januar 2019 hos Wayback Machine. Troms fylkeskommune
4. ↑  «KrF vil ha mobbeombud». *VG* **(norsk)**. Besøkt 14. september 2017.
5. ↑
6. ↑  «Mobbeombudet». *Oslo kommune* **(norsk)**. Besøkt 14. september 2017.
Sortebrødreklosteret i Gamla Stan hvor dronning Beatrix muligens ble begravet (bilde fra 1500-tallet)
Sten med minnetekst på latin over de gravlagte i Sortebrødreklosteret i Stockholm
**Beatrix av Bayern**, (egentlig Beatrix av Brandenburg), død 25. desember 1359, begravet i Stockholm (?), var dronningegemal av Sverige 1356-1359. 

Hun var datter av den tysk-romerske keiser Ludvig IV av Bayern og Margaretha II, hertuginne av Hainault. Hun giftet seg 1355 eller 56 med prins Erik Magnusson, som var i opposisjon til sin far Magnus Eriksson. Han regjerte dog også sammen med faren, og dermed kom Beatrix til å fungere som dronninggemal samtidig med Magnus Erikssons kone Blanka av Namur. Dette forhold har trolig vært opphavet til den påstand man kan finne i eldre litteratur, om at dronning Beatrix' mann og barn skal ha vært offer for dronning Blankas giftige intriger. Troligere er det at hun døde i barneseng sammen med dennyfødte sønnen Erik, rammet av pesten som grasserte på denne tid.[]

Enkelte historikere mener i dag at hun ble begravet i Sortebrødreklosteret i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑  Svensk biografisk leksikon, besøkt 30.01.17

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Blanka av Namur** | **Dronning av Sverige**(1356–1359) | Etterfølger:**Margrete I** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
Google Android på forskjellige smarttelefoner
**Mobilapplikasjon** (**app**, **mobilapp**, **miniprogram**) er et dataprogram som kan installeres på smarttelefon, nettbrett eller andre mobile enheter. Programmene kan vanligvis lastes ned fra et nettsted som drives av utvikleren av mobiltelefonoperativsystemet, hvorav de største er Apple App Store og Google Play. Mange apper er tilgjengelig for gratis nedlastning, mens andre kjøpes gjennom den aktuelle nettbutikken. Mange apper har to versjoner, der en må du betale for, mens den andre er gratis – på bekostning at den kommer med reklame og/eller begrensede funksjoner. Dette er en strategi som brukes av noen utviklere for å senke terskelen for å teste ut en applikasjon.

Mobilapplikasjoner som er utviklet som webapplikasjoner (i HTML5) vil kunne fungere på flere forskjellige typer mobiltelefonopreativsystem uten tilpassing. Apper som er programmert og kompilert for et bestemt mobiloperativsystem (såkalt "native app") vil bare kunne installeres på eget operativsystem, med mindre de er utviklet i programmeringsverktøy som har støtte for å kompilere versjoner for flere mobilsystemer. 

Ordet app er en forkortelse for applikasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «App stores: number of apps in leading app stores 2019». *Statista* **(engelsk)**. Besøkt 25. oktober 2019.
2. ↑  «Using the Freemium Business Model - App Store». *Apple Developer* **(engelsk)**. Besøkt 25. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Apple Appstore
* Google play

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC **·** BBC Things
 |