recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Inger Torgersdatter Lothe** (født 11. februar 1892 i Kinsarvik, død 14. februar 1978 i Bø i Telemark) var en norsk lyriker og forfatter som utga et lite knippe diktsamlinger i mellomkrigstiden, og som engasjerte seg i religiøst forkynnelsesarbeid.

Liv og virke
------------

Inger Lothe var elev ved Framnes ungdomsskole i Kinsarvik før hun flyttet til Odda. Der gikk hun inn i Frelsesarmeen, og arbeidet med forkynnelse i det omkringliggende distriktet. Etter noen år gikk hun over til Pinsebevegelsen, noe som ga henne et langt større nedslagsfelt, med reiser på Vestlandet, i Telemark og i Vest-Agder. I mellomkrigstiden arbeidet hun med stiftelsen av et barnehjem på Voss, men planene strandet på grunn av kapitalmangel.

I 1923 utga hun sin første diktsamling, *Nokre songar og dikt*. Hun trykket opp bøkene sine for egen regning, og reiste omkring og solgte dem. Den første diktsamlingen kom i utvidet utgave i 1927, og ble fulgt opp av *Songar og dikt* i 1934.

Familie
-------

Inger Lothe var datter av plassbruker og seilmaker Torgeir Torsen Lothe og Anna Olsdatter. Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1923: *Nokre songar og dikt*, Notodden – ny, utvidet utgave 1927
* 1934: *Songar og dikt*, Oslo
* 1937: *Snefnugg*, Voss
* 1958: *Frå Granly*, Drammen
* U. år.: *Gunnar Fosslid*, Drammen

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Inger Lothe, (11.februar 1892 - 14.februar 1978).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Varden, type referanse dødsannonse, utgitt 15. februar 1978[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Folketelling 1900 for 1230 Ullensvang herred, Tellingskrets: 008, Bosted land: 0028 Lothe

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 143-144. ISBN 8257900109.
* Måge, Knut L. (1978). *Hardanger-bibliografi*. Historielaget. s. 131-132.

Portal: Litteratur
**Inger Marie Bruun-Vierø** (født 24. november 1942 i Rønninge ved Langeskov) er en dansk jurist og politiker som har vært medlem av Folketinget, og helse- og omsorgsborgermester i Københavns kommune, valgt for Det Radikale Venstre. 

Bruun-Vierø gikk ut av fra Odense Katedralskole i 1961 og ble cand.jur. ved Aarhus Universitet i 1970. Som nyutdannet ble hun sekretær/fullmektig i Frederiksberg kommune, hvor hun var frem til 1974. Fra 1974 var hun fullmektig ved Danmarks Lærerhøjskole, inntil hun i 1979 ble ansatt hos Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut som administrator. I 1987 ble hun avdelingsleder i Gentofte kommune, og i 1991 ble hun visedirektør i Socialforskningsinstituttet. Hun er nå visedirektør for Kennedy Centret i Glostrup.

Hun startet sin politiske karriere som folketingskandidat for Det Radikale Venstre i Østerbrokredsen i 1979 og møtte som vararepresentant på Folketinget i kortere perioder i 1984, 1985, 1987, 1988, 1990, 1993, 1994 og 1996. Hun ble fast medlem på Folketinget 1. mars 2000, da Jørgen Estrup trakk sitt mandat. Hun var medlem frem til valget 20. november 2001. I 1990 ble hun medlem av Københavns Borgerrepresentation som den eneste representant for Det Radikale Venstre, og fra 2002 til 2005 var hun kommunens helse- og omsorgsordfører. Utover dette har hun vært styremedlem i Hovedstadens Sygehusfællesskab, Byfornyelsesselskabet Danmark og Den Kommunale Højskole.

Inger Marie Bruun-Vierø ble i 2009 kommandør av Dannebrogordenen. Hun er gift med Jørgen Søndergaard.
**Samir Šarić** (født 27. mai 1984) er en bosnisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Sandefjord Fotball G16-lag.

Šarić spiller spiss og har tidligere spilt for FK Sarajevo, Umeå FC og Løv-Ham. På grunn av FIFAs regler om at en spiller bare kan spille obligatoriske for to klubber i tidsrommet 1. juli til 30. juni det påfølgende år måtte Løv-Ham søke om dispensasjon for at Šarić kunne spille før 1. juli 2007. Denne dispensasjonen ble ikke godkjent før slutten av mai og Šarić fikk sin debut for Løv-Ham i hjemmekampen mot Mandalskameratene. Etter at Šarić debuterte spilte Løv-Ham syv kamper i serien på rad uten tap.

Etter sesongen ble Šarić kåret til årets spiller i Løv-Ham av supporterklubben Selskapsløvene.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID e57f3f38[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Samir Saric har signert ny kontrakt
3. ↑  «Samir Šarić: Årets spiller 2007». selskapslovene.no. Arkivert fra originalen 20. desember 2007. Besøkt 12. desember 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samir Šarić – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Samir Šarić – FBref Rediger på Wikidata
* Sandefjord Fotball.no – Spillerens profil
**Anton Konrad Beinset** (født 7. januar 1894 på Beinset i Midsund, død 16. desember 1963) var en norsk redaktør og politiker.

Foreldrene hans var bonde Kristian Ivarson Beinset (1851–1935) og Karen Marie Andreasdatter Aukratangen (1864–1934). I 1911 tok Anton Beinset middelskoleeksamen og ble samme år journalist i *Hordaland Folkeblad* i Norheimsund. Fra 1913 var han redaksjonssekretær i avisa *Sunnhordland* på Stord, og fra 1916 og fram til 1927 var han stortingsmedarbeider i avisen *Den 17de Mai* i Kristiania. Mellom 1920 og 1926 var han også medredaktør i ukebladet *For Bygd og By* sammen med Arne Falk.

Redaktøransvar fikk han fra 1928, først i *Fædrelandsvennen* i Kristiansand hvor han var til 1932, deretter redaktør av *Tunsberg og Horten blad* 1933–34 og politisk medarbeider i *Dagbladet* 1936–58.

Anton Beinset var en radikal venstremann, og han brukte pennen flittig for å forsvare synet sitt. Han var engasjert i mange progressive saker, og ble bl.a. medlem av Norsk Kvinnesaksforening i 1936. I 1942 ble han fengslet av nazi-myndighetene. Da han samme år slapp ut av fengsel, fikk han skriveforbud og ble nektet oppholdstillatelse i Oslo. Han flyttet da til Aukra, hvor han arbeidet som fisker og jordbruksarbeider fram til 1945.

I 1924 gav Beinset under pseudonymet Per Skrull ut ei samling petiter som han kalte *Bak kulissone*. I 1942 gav han ut boka *Utapå øya*, senere *Døden går på bedehus* (1945, sammen med Stein Ståle), *På naustloftet* og *Gamle-Uri* (1962), som alle er bygdeskildringer fra hans eget hjemmemiljø på Otrøya i Midsund. På Beinset i Midsund står fremdeles dikterstova hans, «Naustloftet», nylig restaurert av Midsund Slekt- og Historielag.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Anton\_Beinset[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Anton Konrad Kristianson Beinset, Norsk biografisk leksikon ID Anton\_Beinset, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Upprop». *Norsk Tidend*. 5. mai 1936.

Eksterne lenker
---------------

* «Fokus på Anton Beinset». Artikkel på oyavis.no
* «Om Naustloftet». Artikkel på oyavis.no

Verk
----

* *Bak kulissone. Smaa ord um store ting*, under pseudonymet Per Skrull, 1924
* *Utapå øya*, 1942
* *Ståldraugen*, under pseudonymet Ola Berg, 1943
* *Døden går på bedehus*, sammen med Stein Ståle, 1945
* *På naustloftet med Gamle-Uri*, 1962

Kilder
------

* Midsund Gard og Slekt, bind I.
* Norsk biografisk leksikon, Store norske leksikon, besøkt 2011.01.04

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Ljudmila Georgijevna Kalintsjik**, belarusisk Людміла Георгіеўна Калінчык - *Ljudmila Hjeorhijewna Kalintsjyk* (russisk: Людмила Георгиевна Калинчик; født 23. juli 1982 i Borisov) er en skiskytter fra Belarus. Hun deltok i Vinter-OL 2010 og fikk en 17.-plass i Skiskyting under Vinter-OL 2010 – Sprint kvinner 13. februar 2010. 

Hun er utdannet som barnepsykolog, men jobber som sportsinstruktør. Resultatet i OL er hennes beste i mesterskap. Hun deltok i VM i skiskyting både i 2007 i Antholz, 2008 i Östersund og 2009 i Pyeongchang, men hennes beste plassering fra disse var 30.-plass i Östersund. I verdenscupen i skiskyting har hun 13.-plass fra sprint og jaktstart i Hochfilzen sesongen 2009/2010 som beste resultat.

Referanser
----------

1. 1 2   olympic-athletes.pointafter.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.olympic.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liudmila Kalinchik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ljudmila Kalintsjik – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ljudmila Kalintsjik – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ljudmila Kalintsjik – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Ljudmila Kalintsjik – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata
* Liudmila Kalinchik hos data.biathlonworld.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Alfie*** er en britisk film fra 1966 med Michael Caine i hovedrollen, bygd på et teaterstykke med samme tittel av Bill Naughton. Filmen ble nominert til fem Oscar: Beste film, Caine for beste mannlige hovedrolle, Vivien Merchant for beste kvinnelige birolle, Naughton for beste filmatisering og Burt Bacharach og Hal David for beste sang («Alfie»).

Filmen ble nyinnspilt i USA i 2004 med Jude Law i hovedrollen – se *Alfie (2004)*.

Handling
--------

Rundbrenneren Alfie lever et sorgløst liv i London, på evig vandring mellom alle sine erobringer. Han bor på en enkel hybel og har ikke alltid en jobb, men han har et uforliknelig drag på damene. Når de begynner å knytte seg til han og spør når han kommer tilbake, synes han det er tid for å bryte opp – han er livredd for å bli bundet til et annet menneske. 

Et visst alvor kommer inn i livet hans når han gjør ungjenta Gilda gravid, og hun velger å beholde barnet. Når Malcolm blir født, fortsetter Alfie å komme på besøk av og til, men fortsetter for øvrig å leve som før. Noe overrasket ser han at Malcolm elsker samværet med pappa, og han kjenner seg sjøl knytta til sønnen på en måte som han ikke har opplevd før. Når sønnen er 3-4 år orker ikke mora å leve enslig lenger, og hun tar en annen mann, som hun ikke elsker, men som hun kan stole på. Deretter mister Alfie kontakten med sønnen.

Under et rekreasjonsopphold på landet kommer Alfie til å gjøre Lily, kona til en romkamerat, gravid. Hun har tre barn og en mann som er avhengig av henne, de lever i små kår, og det er klart at noe må gjøres. I 28. uke av svangerskapet ordner Alfie med en illegal abort for henne. Inngrepet blir gjort i hemmelighet på hybelen hans, og for første gang skjer noe som virkelig går inn på Alfie. Komedien får en tragisk undertone.

Alfie bestemmer seg for at det er tid for å slå seg til ro i et varig forhold, og velger seg den rike Ruby, som er eier av tre frisørsalonger. Men når han dukker opp uanmeldt hos Ruby med blomster, oppdager han til sin forbløffelse at han er blitt danka ut av en yngre mann. Det er tid for Alfie å gjøre opp status for livet sitt.

Rollebestning
-------------

* Michael Caine – Alfie
* Shelley Winters – Ruby
* Millicent Martin – Siddie
* Vivien Merchant – Lily
* Julia Foster – Gilda
* Jane Asher – Annie

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alfie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Alfie* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Alfie* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Alfie* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Alfie* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Alfie* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Alfie* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Alfie* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Alfie* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Hunterston-brystnålen** eller *brosjen*, som ble lagd en gang på 700-tallet i dagens Skottland, er karakterisert av en oval ring som blir festet gjennom et hull i hodet på en lang nål etter at nålen har vært presset gjennom tøy. Brosjen er støpt i sølv, belagt med gull, sølv og rav og dekorert med dyrefigurer i filigran (fint ornamentarbeid). I dens senter er det et kors og en gyllen glorie som representerer den oppstandne Kristus.

Hunterston-brosjen er et meget kostbart smykke, som antagelig har blitt lagd ved et kongelig sted som Dunadd i Argyll og er antatt å ha vært et objekt av meget høy status som viste til høy makt og stor prestisje for dens eier. Smykket er verket til en meget dyktig håndverker og gullsmed, godt kjent med angelsaksiske, irske, norrøne og skotsk-piktiske teknikker for dekorativt metallarbeid. Smykket er i dag et ikonisk objekt fra vikingtiden og tidlig middelalder.

Hunterston-brosjen er karakteristisk for en såkalt keltisk gruppe av brosjer med lange nåler, vanligvis i bronse eller sølv, innfattet eller gravert med intrikate former av sammenslynget flettemønster eller drager i stil fra de illuminerte irske manuskripter mellom 600-tallet og 800-tallet. Som Tara-brosjen er Hunterston-brystnålen oval i sirkelen, men lukker nålen med en annen metode. Istedenfor å kreve en kjede eller streng for å sikre at nålen festes til klesplagget er nålen avtagbar. Straks den er tatt av kan tøyet bli dratt gjennom brosjens hode og nålen presset gjennom tøyet som presses opp gjennom ringen og festes på plass. Således var Hunterston-brosjen å betrakte både som tidlig eksperimentell og som en overgangsform.

I middelalderen var brosjen form vanligvis en enkel, flat sirkel med et åpent sentrum og nålen like lang som brosjens diameter. De var ofte innskrevet med religiøse formler som en talisman. Brosjer fra det skotske høylandet var vanligvis i denne formen, bare bredere og den sentrale åpningen mindre i proporsjon til brosjens størrelse.

200 år etter dens tilblivelse har det falt i hendene på norske vikinger, noe man kan se ved at den har fått inskripsjoner av runer. Sølvbrosjer av stor størrelse med lange nåler, en oval sirkel som lukkes i stor knagg som minner om vridde hoder er stundom funnet i norrøne utgravninger fra denne perioden.

Hunterston-brosjen ble gjenfunnet i 1826 av to menn fra West Kilbride som gravde et avløp ved foten av Goldenberry Hill i nærheten av Hunterston i Ayrshire. I dag blir den oppbevart i Royal Museum of Scotland i Edinburgh.

Referanser
----------

1. ↑  National Museums Scotland – Hunterston Brooch Arkivert 29. september 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* 1911 Encyclopædia Britannica: Brooch
* National Museums Scotland: Hunterston brooch

Portal: Kunst
**Anton Odin Eriksen** (født 9. juli 1865 i Trondhjem, død 18. november 1928 i Bergen) var en norsk politijurist og politiker (H). Han var stortingsmann for kjøpstedene Trondhjem og Levanger 1910–1912.

Han var sønn av underinspektør ved Trondhjems landsfængsel Ingebrigt Eriksen og hustru Berit Larsdatter Herstad. Etter studentereksamen ved Trondhjems katedralskole i 1884 og juridisk embedseksamen i 1890 var han fullmektig ved Nordmøre sorenskriverembede i Kristiansund 1890–1895. I 1895 kom han tilbake til Trondhjem som politifullmektig og giftet seg med Anna Kristofa Olsen, datter av bryggerimester Kristofer Olsen. Eriksen var tidvis konstituert fogd i Strinda og Selbu samt byfogd og politimester i Trondhjem. Deretter var han statsadvokat i Nordlands amt 1911–1913.

Eriksen var medlem av Trondhjem bystyre 1901–1907, valgt for Edruelighetsvennenes parti, samt forlikskommissær 1907–1911. Han var innvalgt på Stortinget fra kjøpstedene Trondhjem og Levanger 1910–1912. Han var valgt som Høyre og Frisinnede Venstres kandidat i Kalvskinnet krets, som omfattet Domkirkens menighet, Singsaker og Levanger. Eriksen var medlem av Stortingets gasje- og pensjonskomité og Den departementale komité om den militære rettspleie av 1912.

I 1913 ble han politiinspektør i Kristiania og sjef for Sentralpasskontoret, senere Justis- og politidepartementets konsulent og inspektør i politisaker. I 1921 ble han utnevnt til politimester i Bergen, og ble værende i stillingen frem til sin død.

Han døde i 1928 av lungebetennelse, etter et par år med dårlig helse etter et slagtilfelle. Han ble begravet på Møllendal gravplass i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 223[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no, besøkt 4. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 16[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1857–1865 (1601M2)». Digitalarkivet. Besøkt 4. januar 2019.
5. ↑  «Dødsfall i Bergen 1912–1972». Digitalarkivet. Besøkt 13. februar 2017.
6. 1 2 3  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914. Bd. 1, d. 1: Biografier A–K*. Kristiania. s. 223.
7. 1 2 3  «Dødsfall». *Aftenposten*: 5. 19. november 1928.
8. ↑  Utseth, Sverre (1947). *Trondheimspolitiet gjennom tusen år*. Trondheim. s. 235.
9. ↑  «Den nye politiinspektør i Kristiania, Odin Eriksen». *Aftenposten*. 4. april 1913.
10. ↑  Olafsen, Arnet (red.) (1906). «Lov om visse valgdistrikters inddeling i valgkredse m.v. af 7. april 1906». *Tillæg til norske Forfatningslove*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri og forlag. s. 52.
11. ↑  «Dødsannonse». *Adresseavisen*: 9. 21. november 1928.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anton Eriksen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Anton Eriksen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  

Portaler: Konservatisme | Trondheim
**Newzealandsk mesterskap i alpint 2013** ble arrangert som to arrangementer i august og september 2013.

Resultater menn
---------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Adam Barwood | Nick Prebble | Willis Feasey |
| Slalåm | Adam Barwood | Nick Prebble | Tai Juneau |
| Super-G | Nick Prebble | Willis Feasey | Benjamin Griffin |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Manuel Wieser vant storslalåmrennet, foran Robert Cone og Daniel Dejori. Per Torstein Haugen kom på 21.-plass. Michael Matt vant slalåmrennet, foran David Ryding og Marco Schwarz. I super-G vant Maciej Bydlinski, foran Prebble og Feasey.

Resultater kvinner
------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Celine Arnold | Eliza Grigg | Harriet Miller-Brown |
| Slalåm | Harriet Miller-Brown | Piera Hudson | Isabella Nicholson |
| Super-G | Piera Hudson | Harriet Miller-Brown | Eliza Grigg |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Christine Scheyer vant storslalåmrennet, foran Wendy Holdener og Nina Ortlieb. Rikke Gasmann-Brott kom på 23.-plass. Også i slalåmrennet kom utenlandske utøvere på de tre første plassene; østerrikske Eva-Maria Brem vant foran Hannah Köck og Rosina Schneeberger. Rikke Gasmann-Brott kom på niendeplass. I super-G vant Greta Small, foran Barbara Kantorova og Lavinia Chrystal.

Kilder
------

Resultater
* Storslalåm menn
* Slalåm menn
* Super-G menn
* Storslalåm kvinner
* Slalåm kvinner
* Super-G kvinner

Eksterne lenker
---------------

* Snow Sports New Zealand
Autoklav til sterilisering av utstyr i et laboratorium.  Foto: Nadina Wiórkiewicz 
**Sterilisering** er en metode for å drepe mikroorganismer, både sykdomsfremkallende og andre bakterier og annet biologisk materiale slik som virus, prioner og sporer.

Sterilisering kan utføres ved flere metoder. En autoklav er en spesialkonstruert trykkoker som bruker mettet vanndamp for å sterilisere utstyr, f.eks. innen helsevesenet. Gammastråling, som er en form for radioaktiv stråling, brukes til sterilisering av f.eks. krydder. Tørrsterilisering gjøres ved bruk av åpen ild, f.eks. kan man sterilisere ei nål over en flamme hvis man vil bruke den for å fjerne ei flis i fingeren. Ultrafiolett stråling er også en metode for sterilisering.

Sterilt utstyr er viktig ved matkonservering og ølbrygging for å unngå bakterievekst i maten eller drikken.

Desinfeksjon og pasteurisering reduserer også mengden av biologisk materiale, men ikke alt.

Se også
-------

* Hermetisering

Referanser
----------

1. ↑  Carl-Fredrik Borchgrevink-Lund (1994). *Kompendium i hygiene*. [Skien]: [C.-F. Borchgrevink-Lund]. s. 67.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
New Zealand er det sørligste landet som produserer vin på den sørlige halvkule. Jordsmonnet på New Zealand inneholder en del grus, og klimaet er kjølig og ideelt for produksjon blant annet av vintypen Pinot Noir. De første vinstokkene som kom til New Zealand kom fra Australia på begynnelsen av 1800-tallet. 

Arealet som det ble dyrket vin på var i 1989 rundt 4000 hektar, i dag har dette arealet steget til over 15 800 hektar. Tre firedeler av dette er fordelt på de tre hovedregionene i New Zealand: Marlborough, Gisborne og Hawke`s Bay. Eksporten av vin til andre land fra New Zealand har steget mye de siste årene. 

Produksjonen av vin har i New Zealand kunnet dra nytte av den samme teknologien som ofte blir brukt i melkeindustrien. Til vin som er mer kompleks brukes det ofte tradisjonelle franske teknikker, for eksempel pressing av hele druer.

Det som er mest typiske med de fleste typene vinene fra New Zealand er at de har et høy innhold av diverse syrer.

| * v
* d
* r
Vin per land |
| --- |
| Argentina **·** Australia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Canada **·** Chile **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Israel **·** Italia **·** Kina **·** Kypros **·** Libanon **·** Mexico **·** Moldova **·** New Zealand **·** Norge **·** Portugal **·** Romania **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Sør-Afrika **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Tsjekkia  **·** Tyrkia  **·** Tyskland **·** Ukraina **·** USA **·** Østerrike |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Newzealandsk mesterskap i alpint 2016** ble arrangert som to arrangementer i august og september 2017.

Resultater menn
---------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Willis Feasey | Adam Barwood | Ben Richards |
| Slalåm | Adam Barwood | Willis Feasey | Colbey Derwin |
| Super-G | Willis Feasey | Adam Barwood | Ben Richards |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Andreas Zampa vant storslalåmrennet, og Per Torstein Haugen kom på tredjeplass. Fredrik Maurstad kom på 14.-plass. Robby Kelley vant slalåmrennet, foran Hansi Schwaiger og William St-Germain. Per Torstein Haugen kom der på femteplass. I super-G kom Nicholas Iliano på andreplass og Maciej Bydlinski på tredjeplass.

Resultater kvinner
------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Piera Hudson | Eliza Grigg | Elizabeth Reid |
| Slalåm | Elizabeth Reid | Piera Hudson | Eliza Grigg |
| Super-G | Piera Hudson | Eliza Grigg | Georgia Bushell |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Bettina Schneeberger vant storslalåmrennet, foran Stephanie Lebby og Lisa-Marie Flachberger. Også i slalåmrennet kom utenlandske utøvere på de tre første plassene; Sabina Majerczyk vant foran Andreja Slokar og Stephanie Lebby. I super-G vant Maryna Gasienica-Daniel, og Daria Krajewska kom på tredjeplass.

Kilder
------

Resultater
* Storslalåm menn
* Slalåm menn
* Super-G menn
* Storslalåm kvinner
* Slalåm kvinner
* Super-G kvinner

Eksterne lenker
---------------

* Snow Sports New Zealand
**«Det vinker til meg i denne kveld»** eller **«Kristine Valdresdatter»** som den også kalles, er en vise fra romanen *Kristine Valdresdatter* skrevet av den norsk-amerikanske forfatteren Hans Andersen Foss. Romanen kom først ut i Decorah, Iowa, men ble også svært populær i Norge. Romanen ble filmatisert *Kristine Valdresdatter* i 1930.

Grunnstykkene i boka skal være sanne. Kristine Valdresdatter fra Vang i Valdres og en venninne, som var seterjente, fikk tilbud om å reise til England. Der skulle de få en utdannelse, og bo sammen med det fine borgerskapet av den engelske Lord Wakefield. Jentene var da 17 år. Wakefield prøvde å få Kristine gift inn i det fine lag av engelsk storstand, men Kristine hadde en ungdomsvenn Harald som hun hadde mistet kontakten med, men ikke kunne glemme. Hun trodde han var død i et skipsforlis, men Harald hadde kommet til England og oppdaget at Lord Wakefield gjorde kur til jenta hans. Kristine trivdes ikke i England, og en kveld sto hun ute og sang «Det kling i mot meg i denne kveld, en tone fri, det er et vårbud i fra Valdres fjell». Harald hørte dette, og ga seg til kjenne, og fridde til henne. De bestemte seg for å reise tilbake til Norge. De engelske storfolkene fikk nærmest sjokk når de innså at Kristine var sammen med kusken til en av lordene. Men Harald gikk frem til sine høye herrer, og ba om Kristines hånd. Harald og Kristine tok båt til Bergen, og reiste så videre til Vang i Valdres. Der bygde de seg hus og levde godt.

Visa er innspilt på *Frem fra Glemselen kap. 8* med Rita Engebretsen.

Teksten
-------

1. Det vinker til meg i denne kveld en blomst så skjønn,  
det er vårbud fra Valdres fjell, fra granen grønn,  
det er et pust ifra Hugatinden, der sendes over med nordøstvinden  
fra Valdres skjønn, til meg i lønn.
2. Det hvisker til meg i denne kveld så ømme ord,  
det er vårbud fra Valdres fjell i høye nord.  
Skal tro de vet at jeg sukker, greder, det lyder fromt som når barnet beder,  
sitt Fader vår hos far og mor.
3. Det lyder for meg i denne kveld en sang så mild,  
det er vårbud fra Valdres fjell, en fugletrill.  
Og så en lyd i fra seterluren, fra berget rett over Mindeuren  
å Gud hvor rart, hvor lyst og klart.
4. Å fikk jeg flytte i denne kveld til hjemmets dal,  
og blott et pust ifra Valdres fjell så frisk og sval.  
Ja, tenk om blott jeg nu kunne flytte til arvestuga, den simple hytte  
for gyldne hall og gullpokal.
5. Men uff jeg ønsker meg hjem ikveld til gamle Vang,  
jeg glemmer visst han har sagt farvel for siste gang.  
Jeg glemmer visst han er død, begravet, blant tang og siv ut på ville havet,  
foruten sang og klokkeklang.
6. Men hvorfor lenges jeg hjem just nu, når klart jeg ser,  
at han som fylte min hele sjel, han er ei mer.  
Å nei da ønsker jeg heller døden, og møter oppe i morgenrøden  
blant englehær min Harald kjær.
7. Hva jeg da ønsker i denne stund, du, Herre vet,  
det er der ute på havets bunn jeg vil gå ned,  
der vil jeg finne den plass han sover, og dermed er mine lengsler over,  
da har jeg fred i evighet.

Kilder
------

* De gamle visene med Alf Prøysen, Forlaget For alle, 1972
* «Sangene i våre hjerter» av Elin Prøysen, Damm 2007
Protestaksjon mot Belo Monte-anlegget.
**Belo Monte vannkraftverk** er et planlagt kompleks av demninger, kanaler og tilhørende kraftverk i elva Xingu i delstaten Pará, plassert i det nordlige Brasil. Planlagt installert kapasitet blir 4 571 – 11 233 MW, og dermed blir dette det nest største vannkraftverket i Brasil ved eventuell ferdigstillelse. Det er betydelig hjemlig og internasjonal motstand mot prosjektet, begrunnet i effektene for omkringboende urfolk og vassdragets økologi. Etter tidlige forstudier utført av Eletrobras i 1975 ble prosjektet skrinlagt til 1990-tallet, hvor nye design ble utredet med konsekvensanalyse i 2002 og 2008, og byggesøknad med kontraktsinngåelse 26. august 2010. Endelig byggeløyve ble innvilget 1. juni 2011.

Det planlegges tre demninger med kraftverk i Xingu-elven på dette stedet, hvor Belo Monte og Bela Vista skal demme opp et reservoar, og Pimental et annet:

* Don Canais-reservoaret – areal 108 km², volum 1.889.000.000 m³
	+ **Belo Monte** – høyde 90 m, damlengde 3 545 m, effekt 11.000 MW
		- **Bela Vista** – høyde 33 m, damlengde 351 m
* Calha do Xingu-reservoaret – areal 333 km², volum 2.069.000.000 m³
	+ **Pimental** – høyde 36 m, damlengde 6 248 m, effekt 233 MW

Turbinene skal leveres av Andritz AG og Alstom. Konsortiet som bygger anlegget eies 49,98% av Eletrobras, og 50,02% av en rekke andre investorer.

Det er anslått at kapasitetsutnyttelsen vil være bare ca 39% (dvs 4 571 MW) i snitt gjennom året, på grunn av spesielt lav utnyttelse i juli-oktober (11%).

Denne delen av Xingu-vassdraget kalles «Volta Grande» (Den store svingen), og tilhører urbefolkningen. Om lag 20 000 mennesker vil måtte flytte, beboere i kommunene Altamira og Vitória do Xingu. Det antas at utbygging vil redusere vannføringen, fiskebestanden, og vegetasjonen nedenfor anlegget. Blant aktivistene som har protestert mot byggingen er blant andre artisten Sting og filmskaperen James Cameron.

Referanser
----------

1. ↑   www.norteenergiasa.com.br[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Belo Monte Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* AHE Belo Monte hos *Eletrobras*
* Belo Monte campaign hos *International Rivers*
* Belo Monte Dam hos *Amazon Watch*
* Movimento Xingu Vivo para Sempre page (portugisisk)
* Summary and History of the Belo Monte Dam hos *Rainforest Foundation*
* Protestbrev fra 140 miljøorganisasjoner til Brasils president, 10. mars 2010.
* Tug-of-War over Belo Monte Dam - Latin Business Chronicle, 28. februar 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BBC Things
 |
***Girls*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Walter Edwards.

Handling
--------

De tre mannehatende kvinnene Pamela Gordon, Violet og Kate West, har blitt skuffet i kjærlighet. De lover hverandre å aldri gifte seg, og på rommet hvor de bor sammen står det et skilt over døren deres med tittelen "Ingen mann skal krysse denne terskelen." Men når Edgar Holt tilfeldigvis kommer inn på rommet deres, blir han straks forelsket i Pamela.

Edgar frir til henne, men han lykkes ikke med å bryte ned hennes besluttsomhet - selv om hun i hemmelighet mykner opp, og utvikler romantiske følelser til ham. For å hjelpe henne får Edgar henne i all hemmelighet en stilling som sekretær ved firmaet han arbeider for. Når Pamela oppdager at Kate allerede har vært gift en stund og at Violet er forlovet, gir hun etter for Edgar - og ønsker å bli sammen med ham.

Skuespillere
------------

* Marguerite Clark som Pamela Gordon
* Mary Warren som Violet
* Helene Chadwick som Kate West
* Harrison Ford som Edgar Holt
* Lee Hill som Frank Loot
* Thomas Persse som George H. Sprague
* Tom Ricketts som Mr. Dennett
* Clarissa Selwynne som Mrs. Dennett
* Arthur Edmund Carewe som Wilbur Searles
* Virginia Foltz som Lucille
* Myrtle Rishell som Nina Levering

Referanser
----------

1. ↑  Girls
2. ↑  GIRLS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Girls* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Girls* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Girls* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Girls* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Newtype*** (ニュータイプ, *Nyūtaipu*) er et månedlig utgitt japansk tidsskrift, som dekker anime og manga, og i en mindre grad tokusatsu, science fiction og videospill. Det ble gitt ut for første gang av Kadokawa Shoten 8. mars 1985, og har siden blitt utgitt den tiende dagen i hver måned i Japan. ***Newtype Korea*** ble publisert i Sør-Korea mellom juni 1999 og februar 2014.

***Newtype USA*** ble gitt ut Nord-Amerika mellom 2002 og 2008, og var engelskspråklig.

Referanser
----------

1. ↑  Clements, Jonathan (12. desember 2013). *Anime: A History* **(engelsk)**. British Film Institute. ISBN 9781844573905.
2. ↑  «대원씨아이(주)». 3. februar 2014. Arkivert fra originalen 3. februar 2014. Besøkt 8. januar 2017.
3. ↑  «Newtype USA to Cease Publication». *Anime News Network*. 9. januar 2008. Besøkt 8. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Newtype* på Anime News Networks encyclopedi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
Salg av frukt i en detaljhandel i Naggar, Himachal Pradesh, India.
**Detaljhandel** er en betegnelse for salg av varer i kvanta tilpasset personlig eller husholdningsbehov direkte til forbrukere eller husholdninger, i motsetning til grossisthandel. Detaljhandel er en vanlig distribusjonsform innen en rekke forskjellig bransjer og handelen med dagligvarer er størst, tett fulgt av bilbransjen.

I dag lokaliseres detaljhandelsbutikker typisk til kjøpesentre siden hver enkelt virksomhet gjerne er liten. Det innebærer at de menneskelige, økonomiske og markedføringsmessige ressursene er begrensede. Omtrent tre fjerdedeler av detaljhandelsbedriftene har for eksempel færre enn fem ansatte. Svært mange av forretningene er enkeltpersonforetak, men aksjeselskapsformen er etter hvert blitt en mer alminnelig organisasjonform. Samvirkeformen er en eierform som er i bruk for virksomheter tilknyttet Forbrukersamvirket.

Mens dagligvarer, som kjøpes ofte, og biler, som kjøpes sjelden, er de to største bransjene, er klær, kosmetikk og medisin, byggevarer, møbler og elektriske husholdningsprodukter andre viktige detaljhandelsbransjer i Norge.

Butikkmedarbeidere jobber innen detaljhandel.

Historikk
---------

Omførselshandel (omreisende handelsmenn uten fast utsalgssted), torg- og markedshandel var tidligere de viktigste formene for detaljhandel i Norge. I dag er dette noe vi først og fremst opplever som eksotiske innslag på utenlandsreiser. Parallelt med økt befolkningskonsentrasjon i byer og tettsteder har detaljhandelen utviklet seg til butikkhandel (handel fra fast utsalgssted). Dagligvarehandelen ble konsentrert til kolonialforretninger i byene og landhandlerier på bygdene. Fra 1950-tallet har selvbetjening utviklet seg til å bli dominerende innen detaljhandel, men deler av faghandelen har fortsatt utstrakt diskekspedisjon siden rådgivning og veiledning fra fagkyndig personale er en viktig del av kjøpsprosessen i en del bransjer.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Detaljhandel* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

Eksterne lenker
---------------

* (en) Retail – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
Base W på Detaille Island.
Turister besøker Base W.
Adeliepingviner på Detaille Island.
**Detaille Island** er en liten øy på vestsiden av Den antarktiske halvøy, beliggende i innløpet til Lallemand Fjord på Loubetkysten.

Øya ble oppdaget av Jean-Baptiste Charcot på hans andre antarktisreise (1908–1910), og han kalte den opp etter M. Detaille, en franskmann som var bosatt i Punta Arenas og som var medeier i hvalfangstselskapet Sociedad Ballenera Magallanes. Detaille hadde sørget for forsyninger til Charcot fra selskapets base på Deceptionøya.

Øya blir besøkt av en rekke cruiseskip i sommersesongen.

Base W
------

I februar 1956 opprettet Falkland Islands Dependencies Survey en base på øya, *Base W* eller *Loubet Coast*, i forbindelse med Det internasjonale geofysiske år. Oppgavene til personellet var å ta målinger av de nærliggende breene og gjennomføre geologiske og meteorologiske undersøkelser. Basen ble stengt ned i 1959 da sjøis og dårlig vær hindret anløp av skip, og mannskapet ble overført til Base Y på Horseshoe Island. Sommeren 1996/97 ble området ryddet av British Antarctic Survey. Området består av en hytte og en rekke mindre strukturer og bygninger. Base W ble i 2009 oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Kilder
------

* British Antarctic Survey: Detaille Island Station W — History
* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 3576

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***Drew Carey's Green Screen Show*** er et amerikansk humorprogram med Drew Carey som gikk på amerikansk TV fra 2004 til 2005. Programmet var et improvisasjonsprogram som ble sendt høsten 2004 på WB Television Network og høsten 2005 på Comedy Central. *Drew Carey's Green Screen Show* ble ledet av Drew Carey og var tungt basert på improvisasjonsprogramet *Whose Line Is It Anyway?*, som Carey også var programleder for. Kjenningsmelodien var forøvrig melodien «La Trampa», spilt av Manu Chao.

Hoveddelen av programmet bestod av flere improvisasjonssketsjer som ble spilt foran en greenscreen, og der animasjon, musikk og lydeffekter ble lagt på etter at disse var ferdige. Hver episode hadde syv utøvere, inkludert Carey, og de faste deltakerne var blant andre Brad Sherwood, Colin Mochrie, Jeff Davis, Greg Proops, Chip Esten, Julie Larson, Sean Masterson, Jonathan Mangum, og Kathy Kinney.

Programmet ble kansellert grunnet andre engasjementer hos deltakerne og på grunn av høye kostnader ved animasjon.[]

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Drew Carey's Green Screen Show* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Drew Carey's Green Screen Show* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Drew Carey's Green Screen Show* på Metacritic Rediger på Wikidata
Kart over ledningen
**Langeled** er en gassrørledning som forsyner England med naturgass fra Trollfeltet og Ormen Lange (2007).
Gassrørledningen ender i Easington, der Gassco AS UK Branch er operatør. Med sine 1200 km er Langeled verdens nest lengste gassrørledning til havs. Den første gassen fra Sleipner- og Trollfeltet kom gjennom Langeled 1. oktober 2006. I oktober 2007 ble gassrørledningens fulle lengde tatt i bruk med leveranser fra Ormen Lange via Nyhamna i Aukra. Den offisielle åpningen av Langeled var i London 16. oktober 2006, der statsministrene Tony Blair og Jens Stoltenberg overvar åpningen.

Teknisk beskrivelse
-------------------

Naturgassen sendes fra Ormen Lange  til Easington i England, men med koblingen på "Sleipner Riser"-plattformen har man også muligheten til å blande gass fra ulike felt, samt å sende gass gjennom Gassleds eksisterende nettverk til det kontinentale Europa. Langeleds årlige kapasitet er om lag 26 bcm. 

### Nyhamna–Sleipner Riser

Ormen Lange Nyhamna
Strekningen Nyhamna–Sleipner Riser har en diameter på 1 100 mm (42 ") og kan operere med et trykk på 250 bar.

### Koblingen på Sleipner Riser

Via koblingen på Sleipner Riser har Langeled forbindelse til det eksisterende Gassled-nettverket.

### Sleipner Riser–Easington

Strekningen Sleipner Riser–Easington har en diameter på 1 100 mm (44 "). Den kan operere med et trykk på 156 bar.

Eierskap og operatørskap
------------------------

Langeled er et joint venture (fellesforetak)) mellom lisenseierne på Ormen lange, ConocoPhillips og Gassco, og inngår i Gassled Joint Venture. Selskapet ble opprettet for å bygge, drive og eie rørsystemet fra Nyhamna til Easington. I planleggings- og utbygningsfasen var Norsk Hydro operatør. Den 1. september 2006 tok Gassco over driften av ledningen, og Gassco tok også over styringen av gasseksporten på vegne av Gassled. Britiske Centrica sto for de tekniske tjenestene i Easington inntil 01.10.2011, da Gassco AS UK Branch tok over daglig drift. Finansieringen til prosjektet kom fra et syndikalisert lån strukturert av ABN AMRO, understøttet av mange banker, blant dem Barclays Bank, Royal Bank of Scotland og Banque Defoe.

Se også
-------

Terminalen i Easington
* Norsk Hydro
* Statoil
* Acergy

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Hydro
* Langeled, Statoil webside.
* Langeled – transport solution for Ormen Lange, Gassco website
* Norsk Hydro Langeled gas export. Hentet September 2006.
* Norsk Hydro Ormen Lange/Langeled Gas development Project *(PDF)*
* BBC Gas pipeline to begin operations. Retrieved 1 October 2006.
* BBC New pipeline may stem gas fears. Retrieved September 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Wikinews | Wikinews: Work begins on world's longest underwater pipeline – relatert engelskspråklig nyhetssak |

* Thisishull Our success is in the pipeline[*død lenke*]. Hentet September 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**APRS** eller **Automatic Position Reporting System** er et radioamatørsystem til automatisk posisjonsbestemmelse av amatørradiostasjoner, og for å sende enkle tekstmeldinger via amatørradiofrekvenser. Systemet benytter pakkeradio for å sende datapakkene.

Systemet ble utviklet av Bob Bruninga ved United States Naval Academy, med kallesignalet WB4APR, mellom 1984 og 1990.

Tanken med APRS var opprinnelig at man kan skal bruke det for å rette inn en retningsbestemt antenne, slik at radioamatører langt borte fra hverandre kan få kontakt enklere.

Et oppsatt system består av:

* En radiomottaker og -sender
* Et slags modem kalt *terminal node controller* eller *TNC*
* En datakilde. Dette kan være en GPS-mottaker som gir dynamiske posistjonsdata, ferdige statiske posisjonsdata eller en værstasjon.

Eksterne lenker
---------------

* LA3F – kom i gang med APRS
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Automatic Packet Reporting System – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Mexicos flagg Mexico |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Gull | Rio 2016 | F57 - Kulestøt |
| Gull | London 2012 | F57/58 - Kulestøt |
| Sølv | Beijing 2008 | F57/58 - Kulestøt |
| Para-VM i friidrett |
| Gull | Dubai 2019 | F57 - Kulestøt |
| Sølv | London 2017 | F57 - Kulestøt |
| Sølv | Doha 2015 | F57 - Kulestøt |
| Gull | Lyon 2013 | F58 - Kulestøt |
| Gull | Christchurch 2011 | F57/58 - Kulestøt |
| Parapanamerikanske leker |
| Gull | Lima 2019 | F57 - Kulestøt |
| Gull | Toronto 2015 | F56/57 - Kulestøt |
| Gull | Guadalajara 2011 | F57/58 - Kulestøt |
| Sølv | Guadalajara 2011 | F57/58 - Diskos |
| Gull | Rio 2007 | F55-58 - Kulestøt |

**María de los Ángeles Ortíz Hernández** (født 18. februar 1973 i Comalcalco i Tabasco) er en meksikansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F57. Dette er en klasse for synshemmede utøvere i parafriidrett. Hun har paralympisk gull i kulestøt fra 2012 og 2016, og hun har gull i kulestøt fra Para-VM fra 2011, 2013 og 2019. Hun trenes av Noslen Martinez Gonzalez.

Bakgrunn
--------

Ortíz ble påkjørt av en full bilfører i 2004, og måtte amputere venstre foten. Samme år fikk hun også kreft, men ble frisk.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Parapanamerikanske leker 2007, og vant der kulestøt i klassen F55-58 med ny verdensrekord for klassen F58 med 10,23 meter. Hun deltok også i spydkast, der hun kom på sjetteplass. Året etter deltok hun i Paralympiske sommerleker 2008, og fikk der sølv i kulestøt, bak Eucharia Iyiazi fra Nigeria.

Hun deltok i Para-VM i friidrett 2011, og vant der kulestøt i klassen F57/58, med ny verdensrekord på 11,21 meter. Hun deltok også i diskos, der hun kom på sjuendeplass. Under Parapanamerikanske leker 2011 vant hun kulestøt i klassen F57/58, og hun kom på andreplass i diskos, bak Roseane Ferreira dos Santos fra Brasil. Hun vant kulestøt under Paralympiske sommerleker 2012, og satte på nytt verdensrekord i klassen F58, med 11,43 meter. Året etter deltok hun i Para-VM i friidrett 2013 i Frankrike, og vant sin andre VM-tittel i kulestøt.

Parapanamerikanske leker 2015 ble arrangert i Mexico, og Ortíz vant der kulestøt i klassen F56/57, foran Angela Madsen fra USA og Roseane Ferreira dos Santos fra Brasil. Hun vant også kulestøt under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro i Brasil. Under Para-VM i friidrett 2017 kom hun på andreplass i kulestøt, bak Nassima Saifi fra Algerie. Hun vant kulestøt under Parapanamerikanske leker 2019 og under Para-VM i friidrett 2019.

Referanser
----------

1. 1 2 3  IPC - *Angeles Ortiz Hernandez*, besøkt 10. november 2019.
2. ↑  IPC - *Parapan Rio 2007*, besøkt 22. november 2019.
3. ↑  IPC - *Beijing 2008 - Athletics - Women's Shot Put F57/58*, besøkt 22. november 2019.
4. ↑  Christchurch 2011 - *Women's Shot Put - F57/58*, besøkt 22. november 2019.
5. ↑  London 2012 - *Women's Shot Put - F57/58*, besøkt 22. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Para-VM 2019
* (en) Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 Arkivert 22. november 2019 hos Wayback Machine.
* (en) Profil hos Paralympiske sommerleker 2012
**Hawthorneeffekten** er betegnelsen på det fenomen som ble dokumentert i forbindelse med *Hawthornestudiene* i USA i 1920-årene, nemlig at *det å bli undersøkt, i seg selv frembringer adferdsendringer* (som fordunster igjen når undersøkelsen er over). Det skapes et feilaktig inntrykk av at en årsaksvariabel har innvirkning på effektvariabelen. Det at mennesker vet at de er forsøkspersoner i et eksperiment har (positiv) innvirkning på resultatet.

Etter Taylorisme er Hawthornestudiene de studier som har hatt størst betydning for videre *utvikling av organisasjonsteori og ledelsesteori*. Studiene viste at produksjon/produktivitet ikke bare er avhengig av rett fordeling av arbeid, men også *psykologiske faktorer* og *den uformelle strukturen i organisasjonen*.

Bakgrunn
--------

I perioden 1924 – 1933 ble det gjennomført en rekke produktivitetsstudier ved Hawthorne Works of the Western Electric Company, Cicero, Illinois, USA. Elton Mayo tok del i studiene fra 1927 og ønsket å se nærmere på *hvilken effekt forandringer i det fysiske arbeidsmiljø/omgivelser hadde på produktivitet*. Foran hvert eksperiment forandret forskerne én variabel, f.eks. lysstyrken i arbeidsrommet. Man opererte med en eksperimentgruppe og en kontrollgruppe. Det underlige var at uansett hvilken variabel man forandret på, så økte eksperimentgruppa produksjonen. Og ikke nok med det, produksjonen hos kontrollgruppa økte også! Lysstyrken ble redusert, arbeidsdagen forlenget og man gikk ned på antall hvilepauser, men produksjonen fortsatte å øke! Arbeiderne visste at de var under observasjon, og denne vissheten var nok til at de jobbet hardere. 

Forskerne forandret så metoder. Man gikk bort fra *arbeidsforhold* som en nøkkelfaktor i forholdt til produksjon, og rettet fokus mot holdninger, sosiale forhold og ledelsesstrategi. Man anbefalte å fokusere på utvalg og trening av ledere. For første gang samlet man opplysninger om holdninger, moral, uformelle arbeidsgrupper og sosiale forhold. Produksjon var ikke lenger en funksjon av den formelle organisasjons struktur og design. Man måtte også ta hensyn til arbeiderens holdninger, evner og persepsjoner.

Hawthorne-studiene markerte begynnelsen på «Human Relations»-bevegelsen i industrien.

Referanser
----------

1. ↑  Hellevik, Ottar (2002). *Forskningsmetode i sosiologi og statsvitenskap*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 93–94. ISBN 978-82-15-00250-7.
2. ↑  Jones, Stephen R. G. (1. januar 1992). «Was There a Hawthorne Effect?». s. 451–468. Besøkt 12. februar 2016.
3. ↑  Sonnenfeld, Jeffrey A. (1. januar 1985). «Shedding Light on the Hawthorne Studies». s. 111–130. Besøkt 12. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Automatic Terminal Information Service**, forkortet **ATIS**, er en kontinuerlig kringkasting av registrert, *automatisk flyteknisk* informasjon i travelt luftrom (dvs. flyplass-områder). ATIS-sendinger inneholder viktig informasjon, for eksempel værmeldinger, informasjon om aktive rullebaner og enhver annen informasjon som er påkrevd at pilotene skal ha innsikt i, slik som viktig NOTAMs. Piloter lytter vanligvis til en tilgjengelig radiofrekvens for ATIS,  før de kontakter den lokale flygelederen, for å redusere flygelederens arbeidsmengde. I ATIS-systemet blir det brukt en automatisk stemme, dette gjør det lettere og raskere for flygelederne å oppdatere informasjonen. Informasjonen blir oppdatert hvert 30. minutt. Hver oppdatering får tildelt en bokstav i bokstaveringsalfabet, dermed kan flygelederen sjekke at pilotene har mottatt riktig informasjon.

En mer moderne utgave av ATIS er via datalink, forkortet D-ATIS. Flygerne mottar da informasjonen tekstbasert, dermed elimineres en feilkilde med at de først må lytte og så skrive ned informasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Captain Joe (1. april 2016). «What is the ATIS? Explained by Captain Joe». Besøkt 14. september 2016.
2. ↑  «MPLEMENTATION OF DATA LINK SERVICES» (PDF). AERONAUTICAL INFORMATION SERVICE AIRPORTS AUTHORITY OF INDIA. 12. juli 2012. Besøkt 18. januar 2022.