recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hồ Xuân Hương** (kinesisk 胡春香, pinyin *Hú Chūnxiāng*; født 1772 på slutten av Lê-dynastiet, død 1822) var en vietnamesisk poet som skrev med skriftformen *chữ nôm.* Hương regnes som en av de viktigste litterære personene i landets historie, og kalles for «nôm-poesiens dronning».

Hun antas å ha vært gift minst to ganger, siden diktene hennes henviser til to forskjellige ektemenn, Vinh Tuong, en lokal tjenestemann, og Tong Coc, en noe høyere rangert tjenestemann. For Tong Coc var hun en annenrangs kone – en konkubine – en rolle hun tydeligvis ikke var fornøyd med («som tjenestekvinnen, men uten betalingen»). Dette ekteskapet varte imidlertid ikke lenge, siden Tong Coc døde seks måneder etter bryllupet deres.

Resten av livet bodde hun i et lite hus nær Hồ Tây i Hanoi. Hun livnærte seg som lærer, og må ha reist en del, da det finnes dikt av henne om flere steder i nordlige Vietnam.

Siden de fleste av hennes verker var skrevet på *chữ nôm* hjalp hun til med å høyne vietnamesiskens status til et litterært språk. Det har imidlertid blitt funnet dikt av henne skrevet på klassisk kinesisk, så hun var ikke en purist.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   MAK, oppført som Xuan Hương Ho, PLWABN-ID 9810688144905606[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.poetryfoundation.org, oppført som Ho Xuan Huong, Poetry Foundation ID ho-xuan-huong, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 12178126z.

Kilder
------

* *Outstanding Vietnamese Women Before the 20th Century*. The Gioi Publishers. 2006.
* Hoa Bang (1982). *Ho Xuan Huong, nha tho cach mang*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Presteseter naturreservat** i Holmestrand kommune ble opprettet i 2005, og utvidet i 2017. Presteseteråsen nord-øst i reservatet strekker seg 568 meter over havet, og er et av de høyeste punktene i fylket. Presteseter er det tredje største verneområdet i Vestfold, etter Færder nasjonalpark og Mølen fuglefredningsområde. Presteseter ble vernet for å bevare en lite berørt skog med alt naturlig plante- og dyreliv. Skogen har et rikt mangfold av lav, med flere arter som er avhengige av kontinuitet og høy luftfuktighet. I Presteseter finner vi trolig fylkets eneste livskraftige bestand av den sjeldne laven huldrestry.

Formålet med naturreservatet er å bevare en bestemt type natur i form av et større område med gammel barskog i Vestfold, med granskog på høy bonitet, samt innslag av rik edelløvskog og blandingsskog i lavlandet, rik sumpskog og bekkekløfter. Området har også en rik lavflora med flere kontinuitets- og fuktighetskrevende arter, samt truede og sjeldne arter. Videre er formålet å verne et område som har særskilt naturvitenskapelig verdi.

Referanser
----------

1. ↑  «Presteseter naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 23. mai 2018.
2. ↑  (no) Presteseter naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Presteseter naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Rivertonklubben** (stiftet 1972) er ifølge statuttene en norsk forening med formål å arbeide for fremme av den gode kriminallitteratur i Norge. Klubben skal fungere som et faglig fellesskap for forfattere, redaktører, litteraturforskere og andre som har en yrkesmessig tilknytning til kriminallitteratur. Klubben er oppkalt etter forfatteren Sven Elvestad, som også signerte med navnene Kristian F. Biller, Knut Gribb, Asbjørn Krag og Stein **Riverton**.

Klubben ble opprettet etter en ide av Bjørn Carling, videreutviklet av Carling i samarbeide med André Bjerke, Sigurd B. Hennum, Gerd Nyquist, Tor Edvin Dahl og Nils Nordberg. Stiftelsesmøtet ble holdt 12. juni 1972 hjemme hos Gerd Nyquist på Smestad.

Fra 1973 utdeler Rivertonklubben den kriminallitterære Rivertonprisen. Første vinner var Sigrun Krokvik, for beste norske krimroman utgitt i 1972, *Bortreist på ubestemt tid*. Prisen er senere utdelt årlig, med unntak for 1977 og 1984.

Siden 2007 disponerer Rivertonklubben et eget rom i Litteraturhuset i Oslo, det såkalte Rivertonrommet. Her finnes klubbens samling av kriminallitteratur, den såkalte Rivertonsamlingen, og en påbegynt samling som skal omfatte all norsk kriminallitteratur. Rommet kan også disponeres til Rivertonklubbens styre- og medlemsmøter.

Rivertonklubben har i 2017 omkring 150 medlemmer.

Rivertonklubbens presidenter
----------------------------

1. Gerd Nyquist (1972–1977)
2. Nils Nordberg (1977–1983)
3. Sigurd B. Hennum (1983–1985)
4. Nils Nordberg (1985–2001)
5. Anne Holt (2001–2003)
6. Jon Michelet (2003–2009)
7. Hans H. Skei (2009–2015)
8. Tom Egeland (2015–2019)
9. Trude Teige (2019)

Se også
-------

* Rivertonprisen

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nils Nordberg: «Mordets muntre søskenflokk» i *Rivertonbiblioteket*, De norske bokklubbene, 1993, ISBN 82 598 0174 4
3. ↑   Arkivert 2. desember 2022 hos Wayback Machine. besøkt 2008.11.17

Eksterne lenker
---------------

* Rivertonklubbens nettsted: http://www.rivertonklubben.no Arkivert 2. desember 2022 hos Wayback Machine.
* Ny revolverpresident i gammel krimklubb. Om Rivertonklubbens og Rivertonprisens historie, Dagbladet 28.03.2001

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Sandefjord Futsal** er en futsalklubb med spillere som opprinnelig kommer fra Sandefjord, men som bor i Oslo. Klubben ble stiftet 1. januar 2003. Hjemmearena er Ekeberghallen. Klubben rykket opp i Futsal Elite etter å ha blitt maratonmestere i sesongen 04/05. Den første sesongen i Futsal Elite endte med en 2.-plass for klubben. Klubbens keeper, Karsten Olsen og utespiller Per Martin Haugen spiller på landslaget for Norge futsal.
Sesongen 07/08 rykket Sandefjord Futsal opp til Norges Fotball Forbunds egen futsalsatsing, Telekiosken Futsal Liga. Første sesong i Telekiosken Futsal Liga endte med en solid femteplass for gutta fra hvalfangerbyen, som på forhånd var dømt nord og ned av samtlige eksperter.

Meritter
--------

1.-plass:

Copa Penya Barcelonista, sommer 08   

Oslo Indoor, mai 05  

Oslo Indoor, januar 05  

Coca-Cola Cup, Ekeberghallen, januar 05  

Bergen Indoor, november 04  

Oslo Indoor, september 04  

Coca-Cola Cup, Drammenshallen

Telekiosken Futsal Liga
-----------------------

Opprykk til NFFs Telekiosken Futsal Liga sesongen 07/08   

Femteplass i Telekiosken Futsal Liga sesongen 08/09

Eksterne lenker
---------------

* www.sandefjordfutsal.net

| * v
* d
* r
Eliteserien i futsal for menn 2022/23 |
| --- |
|  | 
* Fredrikshald
* Freidig
* HSIL
* Hulløy Bodø
* KFUM
* Sandefjord
* Sjarmtrollan
* Utleira
* Veitvet
* Vesterålen

 | Norges flagg |
Sanmens busstasjon
**Sanmen** (kinesisk: 三门县; pinyin: *Sānmén Xiàn*) er et fylke ved kysten i byprefekturet Taizhou i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1 072 km². 

Befolkningen var på 398 817 innbyggere i 1999.

En lokal delikatesse, sanmenkrabbe, er kjent over hele Kina.

Sanmen kjernekraftverk er under bygging (2009) i fylket.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Haiyou, Shaliu, Zhu'ao, Tingpang, Liuao, Hengdu, Jiantiao, Lipu, Huaqiao, Xiaoxiong.

**Kommuner:**

* Gaojian, Yanchi, Silin, Shepan.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Høyhastighetsbanen Ningbo–Taizhou–Wenzhou-banen går gjennom området.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens sider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Ilse Kramm**
(født 23. november 1934 
i Oslo)
er en norsk skuespiller. 

Hun studerte ved Royal Academy of Dramatic Art i London, hvorpå hun debuterte ved Nationaltheatret 1963 som Fausts heks. Samme sted var hun suffløsen i Ingmar Bergmans oppsetning av Luigi Pirandellos *Seks personer søker en forfatter* i 1967. 

Kramm var senere ved Riksteatret, før hun i 1970 gikk til Rogaland Teater der hun jobbet til 2003. Hun var: 
Anitra i Peer Gynt (1978), 
Miss Adelaide i Guys and dolls (1979), 
Patricia i *Hvepsen* av William Mastrosimone (1981), 
Elin i *Natten er dagens mor* av Lars Norén (1984), 
Fru Alving i Gengangere (1984), 
Miss Prism i *Hvem er Ernest* av Oscar Wilde (1986), 
Anfissa i *Tre søstre* av Anton Tsjekhov (1988), 
Elena i *Lørdag, Søndag, Mandag* av Eduardo de Filippo (1988), 
Mrs. Pearce i My fair lady (1990), 
Fraulein Schneider i Cabaret (1993), 
Rottejomfruen i Lille Eyolf (1999), 
kvinnen i *Landskap* av Harold Pinter (2001) og 
Kvitugla i Medmenneske av Olav Duun (2002).

I fjernsynet var hun i komiserien Kontorsjef Tangen 1966.
Ved filmen var hun i Kimen 1974, *Morsarven* 1993 og Liv Ullmann sin Kristin Lavransdatter (film) 1995.

Familie
-------

Hun er datter av skuespiller Ada Kramm (1899–1981) og bratsjisten Hugo Kramm (1890–1958). Moren var av slekten Egede-Nissen og flere av morens søsken var skuespillere. I 1971 giftet Ilse seg med Ole A. Simensen (1943–) som også spilte ved Rogaland Teater.

Premier
-------

* Statens kunstnerstipend 1989 på kroner 10 000

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ilse\_Kramm[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  artikkel i Store norske leksikon
3. ↑  Torbjørn Svendsen, *Siste akt for begge to* i Rogalands Arbeiderblad den 23. september 2003.
4. ↑  omtale Arkivert 20. desember 2007 hos Wayback Machine. fra Rogaland Teater

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ilse Kramm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Ilse Kramm hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Ilse Kramm hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** KulturNav
 |
Sanming i Fujian
**Sanming** (kinesisk: 三明; pinyin: *Sānmíng*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Befolkningen anslås (2004) til 2,7 millioner.

Historie
--------

Sanming var en mellomstasjon for en periode for hakkaene på deres vandreing fra det nordlige Kina og til Sørkina. Omrtådet omtales derfor gjerne som *hakkaenes vugge*. Det gjelder især landsbyen Shibi, nær grensen mot Jiangxi.

I Sanming lever etterkommere av historiske personligheter som Li Shimin (keiser under Tang-dynastiet; her ble også den ledende neokonfucianske filosofen Zhu Xi (Song-dynastiet), født.

Administrasjonsenheter
----------------------

Sanming administers to distrikter, ett byfylke og ni fylker.

* Distriktet Meilie (梅列区)
* Distriktet Sanyuan (三元区)
* Byfylket Yong'an (永安市)
* Fylket Mingxi (明溪县)
* Fylket Qingliu (清流县)
* Fylket Ninghua (宁化县)
* Fylket Datian (大田县)
* Fylket Youxi (尤溪县)
* Fylket Sha (沙县)
* Fylket Jiangle (将乐县)
* Fylket Taining (泰宁县)
* Fylket Jianning (建宁县)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sanming – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalregjeringens hjemmesider
* Sanming Window

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NLA **·** GeoNames
 |
St. Franciskus hospital anno 2004   
(St. Franciskus skole)  Foto: Jan-Erik Løken 
**St. Franciskus hospital i Arendal** var et hospital i Arendal, åpnet i 1911.

I 1910 hadde biskop Johannes Olav Fallize planer om å opprette en katolsk menighet i Arendal, så han kjøpte et hus på Tyholmen som kunne bygges om til hospital. Moder Bonaventura og noen av St. Franciskus Xaveriussøstrene fra Stavanger reiste dit, og i 12. november 1911 ble hospitalet innviet av Biskop Fallize, under navnet St. Franciskus hospital. Dette var det første fullt utstyrte sykehus i Arendal. Forstanderinne var Sr. Paula. 

Det ble også opprettet en katolsk skole, St. Franciskus skole, som ble drevet av søstrene. Sr. Camilla var lærerinne fra begynnelsen.

Hospitalet slet med for dårlig plass, og i 1932 ble det utvidet. I 1971 ble hospitalets første etasje gjort om til fylkets øyeavdeling med legekontorer og operasjonsstue. I 1975 flyttet søstrene fra hospitalet til et nytt søsterhjem, som ble innviet av biskop Gran den 4. oktober.

Sykehuset ble solgt i 1994 til Aust-Agder fylkeskommune for fire millioner kroner, som etter hvert gjorde det til en ekstern del av Aust-Agder Sentralsjukehus og senere Aust-Agder Sykehus. I 2002 solgte fylkeskommunen seg ut av de gamle lokalene til søstrenes hospital, og menigheten kjøpte lokalene tilbake. St. Franciskus skole flyttet inn i de gamle lokalene samme år.

Tall fra 1969
-------------

Følgende tall er hentet fra Statistisk sentralbyrå for 1969:

* Innleggelser: 1 470 pasienter
* Behandlet: 1 475 pasienter
* **Utskrivninger**
	+ Levende: 1 463
	+ Døde: 3
* Antall kurdager: 13 637
* Gjennomsnittlig daglig belegg: 37
* Antall sykesenger 31. desember 1969: 23 (Aust-Agder Sentralsykehus disponerte 15 senger)

Litteratur
----------

* Egil Børre Johnsen: *Nonnene og deres menn*, Friluftsforlaget, 2003

Referanser
----------

1. ↑  Agderposten – "Lille Vatikanet" på Tyholmen
2. ↑  Agderposten – «Hospitalet» billig, tross AP-motstand
3. ↑  Agderposten – "Lille Vatikanet" på Tyholmen
4. ↑  SSB – Sykehusstatistikk 1969
**St. George's** er hovedstad på Grenada, som er en del av De små Antiller i Det karibiske hav. Den ligger på den sørvestlige delen av øya på en liten halvøy. Byen hadde 7500 innbyggere i 1999. Byen var hovedsete for den engelske koloni på Windwardøyene fra 1885 til 1958. Byen omgis av åssider som stammer fra et gammelt vulkansk krater. Universitetet St. George's University School of Medicine ligger her. Eksportvarer er bl.a. kakao, muskat, muskatblomme og bananer. 

St. George's ble bygd av franskmenn i 1650. I 1983 intervenerte amerikanske styrker i en militær operasjon.

Historie
--------

Før europeerne ankom, drev karib-indianerne bort arawak-indianerne og bosatte seg på Grenada. Colombus kom til Grenada i 1498 på sin tredje reise til den nye verden. Han ga øya navnet *Concepción* («unnfangelse»). Opphavet til navnet «Grenada» er usikkert, men det er sannsynlig at spanske sjøfarere endret navnet til Grenada. I begynnelsen av det 18. århundre ble det mer vanlig å si «Grenada» eller «la Grenade» på fransk. Delvis på grunn av karibene forble Grenada u-kolonisert mer enn hundre år etter sin oppdagelse. Tidlig engelsk innsats for å innta øya mislyktes. I 1650 kjøpte et fransk kompani grunnlagt av Cardinal Richelieu fra England og etablerte en liten nybebyggelse. Etter flere kamper med karibene, hentet franskmennene forsterkninger fra Martinique og bekjempet karibene. Det sies at de siste hoppet i havet i stedet for å overgi seg.

Referanser
----------

1. ↑  Grenada Today *UK Foreign and Commonwealth Office*

Eksterne lenker
---------------

* (en) St. George's, Grenada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
*Dannebrogsmændenes Hæderstegn* fra Frederik VIs tid. Utstilt Rosenborg Slot.
**Dannebrogordenens hederstegn** (dansk: *Dannebrogordenens Hæderstegn*), til 1952 kalt *Dannebrogsmennenes hederstegn* (dansk: *Dannebrogsmændenes Hæderstegn*), er en dansk orden. Ordenen ble tidligere også omtalt som *sølvkorset*. Dannebrogordenens hederstegn er tilknyttet Dannebrogordenen, men er en separat utmerkelse. Ordenen ble innstiftet i 1808 av Frederik VI. Innehaver av utmerkelsen kalles Dannebrogsmann.

Bakgrunn og forhold til *Dannebrogordenen*
------------------------------------------

Fra 1808 ble Dannebrogsmennenes hederstegn i praksis tildelt som påskjønnelse for innsats som ikke kvalifiserte til laveste grad i Dannebrogordenen.

Hederstegnet utviklet seg raskt til også å bli en tilleggsutmerkelse. Fra 1812 ble således Dannebrogsmennenes hederstegn også tildelt dem som allerede hadde fått Dannebrogordenen. I praksis fungerte Dannebrogsmennenes hederstegn som en grad mellom riddergraden og kommandørgraden i Dannebrogordenen. Situasjonen var dermed den at Dannebrogsmennenes hederstegn både fungerte som en selvstendig utmerkelse og som en tilleggsutmerkelse i Dannebrogordenen. Dette vedvarte til reformen i 1952, da riddergraden i Dannebrogordenen ble delt i to. Betegnelsen ble samtidig endret til Dannebrogordenens hederstegn. Dette tildeles siden 1952 kun danske borgere som fra før er tildelt Dannebrogordenen og regnes derfor som en særlig fornem utmerkelse som bare blir et fåtall til del.

Insignier
---------

Dannebrogordenens hederstegn består av et sølvkors med samme utforming som ordenstegnet for riddere av Dannebrogordenen. Ordenstegnet er opphengt i et ordensbånd, som skiller seg fra ordensbåndet for riddere av Dannebrogordenen ved at det også har rosett.

Tildeling
---------

Dannebrogordenens hederstegn utdeles etter bestemmelse av den regjerende monark. Den innehas for tiden av 24 personer.

### Norske innehavere

Flere eidsvollsmenn hadde fått hederstegnet under sin rolle under Napoleonskrigene. Seks eidsvoldsmenn hadde fått hederstegnet, som John Hansen Sørbrøden, Zacharias Mellebye, Anders Lysgaard, Brynild Anderson Gierager og Daniel Larsen Schevig

Kong Haakon VII og kong Olav V var begge innehavere av Dannebrogsmennenes hederstegn.

Referanser
----------

1. ↑  «Dannebrogordenens hæderstegn (D.Ht.)»[*død lenke*], borger.dk.
2. ↑  Holme (red.), Jørn (2014). *De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus*. Oslo: Cappelen Damm. s. 510. ISBN 978-82-02-44564-5.
3. ↑  Holme (red.), Jørn (2014). *De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus*. Oslo: Cappelen Damm 2014. ISBN 978-82-02-44564-5.

Kilder
------

* Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966
* Lars Stevnsborg: *Kongeriget Danmarks ordener, medaljer og hederstegn. Kongeriget Islands ordener og medaljer*, Syddansk Universitetsforlag, 2005, s. 72–167

Portal: Danmark
**Danny and the Red Hots** er et norsk rock and roll band som startet i 1978. De ble fort kjent for å spille autentisk 50-talls rock 'n roll og ble populære på rockeklubber på Østlandet.

I 1980 kom filmen *1958* med handling fra oppvekst i Oslo på 50-tallet. Danny and the Red Hots medvirket i filmen og vokalist Steinar Raaen hadde en av hovedrollene. Filmen ble en umiddelbar suksess og bandet hadde nå sin storhetstid. De bidro med flere sanger på filmens soundtrack og gav også i 1980 ut sitt eneste album *Down the Line*.

Oppstart og tidlig periode (1978–80)
------------------------------------

På midten av 70-tallet spilte Ståle Sødal i Uncle John's Band (Lillestrøm) og ble kjent med Steinar Raaen da han var gjestevokalist ved en konsert (rockeklubben på Busy Butler i Vika, Oslo). De ble enige om å starte et band dedikert til autentisk 50-talls rock 'n roll. De fikk med seg gitarist Tor Schjong. Etter å ha testet flere på trommer/bass falt det endelige valg på Harald Dalseth (trommer) og Odd Nergård (bass).

Utgivelser
----------

* *1958* (1980) - Soundtrack for filmen *1958*
* *Down the Line* (1980) - Polydor ‎– 2382 110
* *På hjul med din glede* - Philips 6327 031

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Danny & The Red Hots på Discogs Rediger på Wikidata
* Danny and the Red Hots på rockipedia.no Arkivert 20. oktober 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**St. Eriks domkirke** (svensk: *Sankt Eriks katolska domkyrka*), er Stockholm katolske bispedømmes katedral, og ligger på Folkungagatan 46 på Södermalm i Stockholm. 

Kirken ligger i kvartalet *Nattugglan* og ble oppført i 1892 etter tegninger av Axel Gillberg. Han tegnet kirken i rundbuestil med rød klinkertegl og grå puss. Hovedfasaden mot Folkungagatan blir dominert av ett stort rosevindu og fasaden blir flankert av to lave tårn. Kirken hadde opprinnelig plass til 117 personer, men ble i 1983 utvidet etter tegninger av Hans Westman og Ylva Lenormand med et nytt kirkerom med kor gjennom en gjennombryting av veggen i det gamle koret. Samme år ble også et klokkespill innviet.

Kirken ble opphøyet til domkirke i 1953. Den katolske menigheten i Stockholm har rundt 8 500 medlemmer. Stockholms katolske bispedømme, som omfatter hele Sverige, har rundt 125 000 medlemmar og er dermed en av Sveriges største kirkesamfunn. Siden bispedømmet er flerkulturelt, blir det ukentlig avholdt messer på fem språk, og regelmessig på ytterligere tre språk. Domkirkens skytshelgen er St. Erik, Sveriges skytshelgen, som var konge i årene 1150-1160. I 1998 fikk stiftet sin første svenskfødte biskop siden reformasjonen, Anders Arborelius.

Øst for kirken finnes restene av Paulis malmgård fra slutten av 1600-tallet, hvor den katolske kirken i Sverige har ekspedisjon, presteboliger og skole. I bygningens nordlige fløy ligger den eldste kirken, St Eriks kapell fra 1860.

Bilder
------

* Den gamle delenDen gamle delen
* Paulis malmgårdPaulis malmgård

Eksterne lenker
---------------

* Domkirkens nettsted
* Kirkens historie
**St. Franciskus barnehage** er Norges eneste katolske barnehage, og ligger på Tyholmen i Arendal sentrum, med 24 plasser for barn i aldersgruppen 1-6 år, i en avdeling. Barnehagen eies og drives av St. Franciskus Xaverius menighet.

Historie
--------

Barnehagen ble offisielt etablert i 1997, men den er en direkte etterfølger av St. Franciskus førskole som startet opp i 1962. Dette førskoletilbudet ble drevet av St. Franciskus Xaveriussøstrene, og var i mange år et tilbud til 6-åringer i Arendal som alternativ til ordinær barnehage. Førskolen måtte avslutte sin virksomhet i forbindelse med Reform 97, som innebar at alle 6-åringer skulle begynne i førsteklasse fra høsten 1997. Førskolen hadde 40 barn fordelt på to grupper daglig. I samme anledning ble St. Franciskus barnehage vedtatt etablert.

Barnehagen deler bygning med St. Franciskus SFO, og ligger i nær tilknytning til St. Franciskus skole og St. Franciskus Xaverius kirke.

Referanser
----------

1. ↑  St. Franciskus barnehage

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
St. Georg kirke. Årstallet «1737» over hovedinngangen.
Frittstående klokketårn med inngangsparti. Sett inne fra kirkeområdet.
**St. Georg kirke** (bulgarsk: Църква "Свети Георги") er en kirke i byen Jambol sydøst i Bulgaria.

Kirken hører under Sliven eparki i den bulgarske ortodokse kirke, og er tilegnet Sankt Georg. 

Kirken er fra 1737. Selve kirkebygningen, bygget under det osmanske styret i Bulgaria, er relativt lav, men et høyere frittstående klokketårn ble senere bygget og fungerer også som inngangsport til kirkeområdet.

Referanser
----------

1. ↑  С П И С Ъ К - на православните храмове в Сливенска епархия по духовни околии: «ЯМБОЛСКА ДУХОВНА ОКОЛИЯ».  
Oversikt over kirker i Sliven eparki hos *mitropolia.sliven.net* (side besøkt 27. november 2014) (bulgarsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saint George church, Yambol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Azuay** er en provins i La Sierra-regionen i Ecuador. 

Provinsens hovedstad er Cuenca.

Kultur
------

Azuay er en av de rikere provinsene i Ecuador og opplever mye migrasjon fra provinsene rundt. De har også opplevd mange innflyttere fra USA som pensjonerer seg i byen Cuenca eller i små bygder rundt og bor ofte i egne segregerte samfunn. 

Hovedsetet Cuenca er kjent for å være en godt bevart by i kolonial arkitektur. Hele byen er som et åpent museum der du går 300 år tilbake i tid med mye historie og majestetiske bygg. 

Byen er kjent for å være et senter for utdanning. De lokale ofte omtaler den som "Latin-Amerikas Athens" fordi at det er mange store filosofer, forskere og prisvinnene forfattere som kommer fra byen. Universitetet i Cuenca tiltrekker seg mange internasjonale studenter hvert år.

Klima
-----

Azuay er en fjellprovins som tar del i La Sierra regionen (en felles betegnelse på alle provinser oppe i andesfjellene) 

Byen Cuenca ligger på om lag 2 600 meter over havet mens nasjonalparken El Cajas ligger på 4 000 meter over havet. Det er en provins veldig høyt over havet med andre ord. 

I tillegg til sin beliggenhet nær ekvator kan temperaturen stige svært høyt opp om dagen men synke ekstremt om kvelden. 

Dette er et spennende fenomen der de lokale sier det er 4 årstider hver dag. 

Om morgenen er det vår - og som regel kaldt selv om stolen står på og steker 

Om dagen er det sommer - og komfortable varme 25-30 grader 

Om ettermiddagen er det høst - og det pleier som regel å regne og tordne hver dag klokken 5-8 

Om kvelden er det vinter - og temperaturen synker med 10-15 grader (Folk sover med varmeovn og tepper)

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Azuay Province – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Ecuadors provinser |
| --- |
| Azuay **·** Bolívar **·** Cañar **·** Carchi **·** Chimborazo **·** Cotopaxi **·** El Oro **·** Esmeraldas **·** Galápagos **·** Guayas **·** Imbabura **·** Loja **·** Los Ríos **·** Manabí **·** Morona Santiago **·** Napo **·** Orellana **·** Pastaza **·** Pichincha **·** Santa Elena **·** Santo Domingo de los Tsáchilas **·** Sucumbíos **·** Tungurahua **·** Zamora Chinchipe | Ecuadors flagg |
| ISO 3166-2:EC |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Stedsnavna Mapachtepec, Mazatlan og Huitztlan i det aztekiske skriftsystemet
**Aztekisk skrift** er et piktografisk og ideografisk skriftsystem som blei brukt i det sentrale Mexico av aztekerne til å skrive klassisk nahuatl. De fleste aztekiske kodeksene skrevet med dette skriftsystemet blei brent etter spanjolenes erobring av Amerika.

De aztekiske skrifttegna har ingen fast verdi, og tekstene må leses omtrent på samme måte som en rebus. De eneste standardiserte tegna er for enkelte planter, dyr, kroppsdeler, naturfenomener og kulturelle objekter, samt navna på de 20 første dagene i kalenderen.

Den aztekiske skrifta stammer sannsynligvis fra zapotekisk skrift, og har mange fellestrekk med mixtekisk skrift.

Eksempler
---------

* Atl («vann»)Atl («vann»)
* Calli («hus»)Calli («hus»)
* Xochitl («blomst»)Xochitl («blomst»)
* TenochtitlanTenochtitlan

Se også
-------

* Aztekerkalender

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aztec writing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Aztec glyphs – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Erik Friborg** (født 24. januar 1893, død 22. mai 1968) var en svensk syklist som deltok i OL 1912 i Stockholm.

Friborg ble olympisk mester i sykkel under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen over 320 kilometer foran Storbritannia. De andre syklistene på laget var Ragnar Malm, Axel Persson og Algot Lönn. Det ble kun kjørt et ritt i OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hvert lag summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Svenskene som vant kom individuelt på plass nummer 7, 8, 9 og 10.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1912 Sveriges flagg Stockholm - **Gull** i sykling, 320 kilometer lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Friborg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Friborg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Erik Friborg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Erik Friborg – Cycling Archives Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erik Madsen Hammer** (født 1827, død 7. mai 1875) var fengselsinspektør ved Tukthuset i Bergen. 

Han kom opprinnelig fra Østerdalen. Hammer ble knivdrept av den innsatte omstreiferen og tateren Jakob Alexander Wallin, da han jobbet som inspektør i Bergen Tukthus. Saken gikk helt til Høyesterett, men Wallin ble dømt i alle instanser og benåding ble avslått. Kongen undertegnet dødsdommen. Wallin angret på drapet, og sendte en siste hilsen til Hammers enke Christiane, som hadde vært forberedt på å møte ham i tukthuset. Wallin ga det fineste han eide; et verktøyskrin, til Hammers eldste sønn, Hans Gudbrand Hammer, som senere ble overingeniør ved Dovrebanen. Enkefru Christiane Hammer (født Berg) flyttet fra Tukthuset til Nye Sandviksvei 41 med hele familien. Stortinget bevilget henne en pensjon på 200 spesiedaler, og det ble innsamlet penger privat. Til sammen kom dette på 1400 spesier. Hun hadde syv barn, og to av disse var syke. 

Wallin ble den tredje siste som ble henrettet i Norge i fredstid. Han ble offentlig halshugget på Nordnes i Bergen, 25. januar 1876. Henrettelsen er skildret i boken *Paa Vandring* (1882) av den bergenske forfatteren John Paulsen.

Kilder
------

* Slektstre: «Erik Madsen Hammer og hans etterkommere» av Eivind Hammer, September 1964 Utgiver: Katrine Hammer 2011 hos flickr.com
* Christopher John Harris (desember 2001). «En offentlig halshogging i Bergen for 125 år siden». Digitalarkivet, Statsarkivet i Bergen. Arkivert fra originalen 14. august 2012. Besøkt 23. mai 2019.
* Christopher John Harris (1. november 2001). «Barbari i Bergen - kilder fra Bergen Tinghus». Arkivverket. Arkivert fra originalen 18. april 2017. Besøkt 23. mai 2019.
**Frederik Vinding Kruse** (født 30. juli 1887 i Thisted, død 14. april 1963 i Frederiksberg) var en dansk jurist.

Liv
---

Vinding Kruse ble *cand. jur.* fra Københavns Universitet i 1905 og fortsatte studiene i England og Tyskland fra 1909 til 1911. I 1913 fikk han doktorgraden for en avhandling om arbeidsrett og ble året etter utnevnt til professor i rettsvitenskap ved universitetet. Han beholdt denne stillingen til han gikk av i 1950.

Han var far til juristen Anders Vinding Kruse (1921–1995).

Vinding Kruse var en av sin tids fremste danske jurister. Hovedverket hans er det fire bind store *Ejendomsretten* (1929–33), som også delvis ble oversatt til engelsk og tysk. Av den danske justisministeren fikk han i oppdrag å utarbeide forslag til ny lov om tinglysning, som ble vedtatt i 1926.

Vinding Kruse var politisk svært konservativ, og var i mellomkrigstiden kritiker av parlamentarismen. I april 1940, etter den tyske okkupasjonen av Danmark, deltok han i forhandlinger med den tyske gesandten Cecil von Renthe-Fink om å delta i et forretningsministerium, men valgte å avslå.

Vinding Kruse var i 1926 formann i bedømmelseskomiteen som forkastet Alf Ross' doktoravhandling *Theorie der Rechtsquellen*. Dette la grunnen for et livsvarig fiendskap. I juni 1945 beskyldte Ross Vinding Kruse offentlig for å være nazist fordi han hadde forhandlet med von Renthe-Fink i april 1940.

Referanser
----------

1. 1 2   Trove, Trove person-ID 896976, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Frederik\_Vinding\_Kruse[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Open Library, Open Library-ID OL144869A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   gravsted.dk ID frederikvindingkruse, besøkt 5. april 2023[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Ditlev Tamm: «Fr. Vinding Kruse», i *Dansk Biografisk Leksikon*, 3. utgave

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Isac Wilhelm Tegner** (født 1815 i Helsingør, død 1893 i København) var en dansk litograf, virksom i København siste halvdel av 1800–tallet.

Sammen med Johan Adolph Kittendorff grunnla han i 1850 det litografiske instituttet I.W. Tegner & Kittendorff. Tegners spesialfelt var portretter, og han skal ha laget litografier av mer enn tusen personer.

Biografi
--------

Foreldrene var båtbygger og kaptein i Københavns Brandvæsen Friederich Christian Tegner og Inger Marie f. Petersen. Etter at han i 1830 var kommet i lære i København, begynte han i 1831 å søke seg til Kunstakademiet. Her ble han i 1846 elev på Modelskolen. I mellomtiden hadde han lært litografifaget i kaptein Henckels stentrykkeri og tok i 1838 arbeid som litograf hos Em. Bærentzen's lithographiske Institut. I 1846 grunnla han Chr. og I. Tegners Stentrykkeri i København, sammen med sin eldre bror Christian Martin. Da han i 1850 etablerte eget firma i København sammen med Johan Adolph Kittendorff hadde han på forhånd gjort studiereiser til Berlin og Dresden med støtte fra Christian VIII. Senere besøkte han Paris i 1860. 

Tegner var en dyktig og samvittighetsfull portrettlitograf og laget over tusen por­trett. Noen av dem er laget etter kjente kunstverk, slik som Bertel Thorvaldsens portrett etter Horace Vernet, Tordenskjolds etter Balthasar Denner, Adam Oehlenschlägers etter J.V. Gertner og Peder Griffenfelds etter Abraham Wuchters. Senere litograferte Tegner også etter fotografier.

Ved firmaets 25-årsjubileum i 1875 ble Tegner udnevnt til Ridder af Dannebrog, i 1877 blev han Ridder af Vasaordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Isaac Wilhelm Tegner, Benezit-ID B00180647, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Nasjonalmuséet i Stockholm, oppført som Isaac Wilhelm Tegner, kunstner-ID i Sveriges nasjonalmuseum 21299, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, oppført som Isaac Wilhelm Tegner, KulturNav-ID 8a95220f-d18b-4fe6-b023-5623909d0757, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 4991, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  I *Weilbachs Kunstnerleksikon* brukes navneformen *Isac*, mens *Dansk biografisk Leksikon* har navneformen *Isaac*. I Norge kjennes han også som *J.W. Tegner*.
6. 1 2 3  *Weilbachs Kunstnerleksikon*, 2. udg. 1895-96. Online
7. ↑  *Norsk Haandlexikon for almennyttige Kundskaber*. Kristiania: Johnsens forlag. 1884. s. 102.
8. ↑  *Tordenskioldiana*. Trondheim: Ringve Museum. 1958. s. 308.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Isaac Wilhelm Tegner (engraver) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (da) I.W. Tegner på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Aleksandra Lvovna Sokolovskaja** (russisk: Александра Львовна Соколовская) (født 1872, død 29. april 1938) var en russisk revolusjonær marxist, og var Lev Trotskijs første kone. Hun døde under de store utrenskingene Stalin gjennomførte på 1930-tallet, dog tidligst 1938. 

Hun var revolusjonær marxist i den ukrainske byen Nikolajev på 1890-tallet. Hun ble gift med Trotskij i 1899, da de begge satt i fengsel i Sibir. De fikk to døtre sammen, Nina Nevelson (1901) og Zinaida Volkova (1902). Sommeren 1902 rømte Trotskij fra Sibir, og senere samme år møtte han Natalia Sedova som senere skulle bli hans andre kone. Da ble Aleksandra og Lev skilt. De beholdt imidlertid et vennskapsforhold til hans død. 

Man vet lite om Sokolovskajas liv etter 1902. Hennes døtre ble stort sett oppdradd av David og Anna Bronstein, Trotskijs velstående foreldre, i Janovka, en liten by i Ukraina. Sokolovskaja oppdro sitt barnebarn Aleksandra i 1932–35, etter at Aleksandras mor fikk lov til å forlate landet, samtidig som Aleksandras far, Sakhar Moglin, ble arrestert i 1932. Ifølge familien var hun en god pedagog og oppdrager, og stod Lenins enke, Nadezjda Krupskaja, nær på 1930-tallet. 

Sokolovskaja ble arrestert og sendt i eksil i 1935. Hun ble sist sett i Kolyma arbeidsleir, av Nadezjda Joffe, Adolf Joffes datter.

Litteratur
----------

* Vadim S. Rogovin: *1937 : Jahr des Terrors*, ISBN 3-88634-071-6

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Kristian Andenæs** (født 1946) er en norsk jurist og rettssosiolog. Han er professor i rettssosiologi og leder for Institutt for kriminologi og rettssosiologi ved Universitetet i Oslo.

Han er opprinnelig utdannet jurist ved Universitetet i Oslo i 1974. Han ble dr. philos. med avhandlingen *Sosialomsorg i gode og onde dager* i 1993. Andenæs var konsulent i Sosialdepartementet og dommerfullmektig i Lyngen, før han ble amanuensis i sosialpolitikk ved Institutt for samfunnsvitenskap ved Universitetet i Tromsø i 1978. Han ble ansatt ved Institutt for rettssosiologi ved Universitetet i Oslo i 1984, der han ble professor i 1997. Instituttet ble slått sammen med Institutt for kriminologi i 2000. Han ble leder for instituttet i 2008. Andenæs har også vært prosjektleder for Juss-Buss i perioden 1989 til 2009.

Han forsker og underviser i rettssosiologi, sosialrett, utlendingsrett, og har også ledet et større forskningsprosjekt om rettslig styring og rettsliggjøring.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Kristian Andenæs i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* UiO: Kristian Andenæs – Instituttleder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Aleksandra Weder Sawicka (født 10. februar 1973 i Bartoszyce, Polen) er en polsk-norsk aktivist, feminist og skribent, vinneren av Humanistprisen.

Sawicka er utdannet litteraturviter fra Universitetet i Warszawa. I 2004 fikk hun doktorgrad for sin avhandling om Dagny Juel. Avhandlingen ble i 2006 publisert i en tilpasset form som *Dagny Juel Przybyszewska. Fakty i legendy*. I 2004 flyttet hun til Norge.

Sawicka er opptatt av kvinnerettigheter, likestilling og mangfold i samfunnet. Hun har blitt tildelt Humanistprisen 2022 for sitt engasjement for voldtekstofte i Ukraina. Sawicka har gjennom nettverket sitt og sosiale medier samlet inn nødprevensjon til kvinner i Ukraina som har blitt utsatt for voldtekt. Prevensjonen er blitt distribuert direkte til leger og feltsykehus, i ulike byer i Ukraina og på grenseovergangene mellom Ukraina og Polen. Med denne aksjonen satte hun lys på seksualisert vold som våpen i krigen i Ukraina.

Aleksandra Weder Sawicka er norsk statsborger.

Referanser
----------

1. ↑   «Humanistprisen 2022: Humanistprisen tildelt Aleksandra Weder Sawicka», utgitt 24. oktober 2022, besøkt 26. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
«***Huldrevise***» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Alf Prøysen mener at den kan være fra første halvdel av 1800-tallet.

Teksten
-------

**1.** Dypt inn i fjell og urskog der er mitt oppholdssted,  

der vandrer jeg alene i stille ensomhet,  

inn i de mørke skoger er tiden lang og trist,  

jeg hører skogens ugle og fuglen på sin kvist.  

  

**2.** Her inn i skog og fjelle i mange lange år,  

jeg ene og alene har grætt så mangen tår,  

men aldri noen skjønner de tårer som jeg gret  

og aldrig noen kjenner hva jeg i skogen led.  

  

**3.** Ingen meg besøker, men alle fra meg flyr  

jeg har ei andre venner enn skogens ville dyr,  

inn i blant fjell og klipper blandt stene og blandt muld  

der har jeg store skatter, ti tusen tønner gull.  

  

**4.** Jeg skjelver og jeg gyser med tårer på mitt kinn  

for høstens lange netter med regn og storm og vind,  

den lange kolde vinter jeg sover i mitt fjell  

foruten dype teppe, foruten seng og fell.  

  

**5.** Min seng blir ikke redet av fjær og strå og halm,  

jeg sover godt og lenge, på fjellets harde malm.  

Når det blir larm på setre av bjeller og av lur,  

da våkner jeg av dvalen der inn i fjellets ur.  

  

**6.** Langelurens toner de huier meg så godt  

de svares med et ekko ifra mitt store slott.  

Min alder, ætt og avkom, ei noen vite får,  

det er og blir en gåte så lenge verden står.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
***Hulda of Holland*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Hulda og Heintz er forelsket i hverandre. Men landsby-sladderen begynner snart å gå, og moren til Hulda oppdager hva som foregår. De unge elskede blir snart forlovet. Når bryllupsdagen nærmer seg, tar Hulda på seg brudekjolen og går for å vise den til sin lamme bestemor - som ikke kan være til stede i løpet av selve seremonien deres.

Men samtidig utvikler det seg en storm, og hele området står i fare for flom. Men samtidig går sladderen i landsbyen om nok en skandale om at Hulda skal ha stuukket av sammen med en pastor.

Rolleliste
----------

* Ben F. Wilson som Heintz
* Laura Sawyer som Hulda
* Jessie McAllister som en sladder-kjerring
* Charles Sutton som sladder-kjerrings ektemann
* Harold Lloyd

Referanser
----------

1. ↑  Hulda of Holland

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hulda of Holland* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hulda of Holland* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Assur-Nirari V** (akkadisk: *Aššur-nirari*, også stavet *Assurnirari*) var konge i Assyria i en 10 årsperiode, fra 755 til 745 f.Kr. Han var sønn av Adad-Nirari III, og etterfulgte sin eldre bror Assur-Dan III på den assyriske tronen. Han ble selv etterfulgt av Tiglat-Pileser III

Assur-Nirari arvet en vanskelig situasjon for det assyriske monarkiet av sin bror, Assur-Dan III, som strakte seg tilbake til sin fars tid som konge. Det assyriske monarkiet var meget begrenset grunnet adelens og myndighetpersoners økende innflytelse og maktbegjær, særlig Shamshi-ilu, som var *turtanu*, øverstebefalende for hæren. I henhold til den eponymiske kanon (en assyrisk kalendersystem) var kongen i fire år tvunget til forbli «i landet», mens det var sedvane for kongen å dra ut på hærtokt hvert eneste år for å hevde landets militære autoritet overfor naboriker og underkastede folk. At den assyriske kongen ikke maktet å gjøre dette var en sterk indikasjon på rikets svekkelse. 

I hans fjerde og femte år kunne han derimot drive krig mot Namri i de nordvestlige Zagrosfjellene. I 746 f.Kr. brøt det atter ut opprør i Assyria, og året etter ble tronen overtatt av Tiglat-Pileser III. Han kan ha vært en bror eller sønn, eller alternativt en tronraner uten noe slektskap i det hele tatt til det tidligere kongehuset.

Litteratur
----------

* Salvini, M. (2002): «The historical Geography of the Sevan Region in the Urartian period» i: Biscione, Raffaele; Parmegiani, Simon Hmayakyan Neda (red.): *The North-Eastern frontier Urartians and non-Urartians in the Sevan Lake basin*. Rom: CNR, Istituto di studi sulle civiltà dell'Egeo e del Vicino Oriente, s. 37-47


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Assur-Dan III** | **Konge av Assyria**(755 f.Kr.–745 f.Kr.) | Etterfølger:**Tiglat-Pileser III** |
**Lex armlengde** er et prinsipp som sier at hvilke kilder jurister faktisk velger å bruke begrenses til hvilke som er umiddelbart tilgjengelig; gjerne en armlengde unna. Prinsippet slår fast at hyppigheten i bruken av en rettskildefaktor er direkte relatert til avstanden mellom brukerens arbeidsbord og det sted faktoren skal nås.

«Loven» var formulert av rettsinformatikeren Jon Bing, og tittlen er humoristisk ment og en parodi på rettskildeprinsippene med latinsk navn som lex superior, lex posterior, lex specialis og lignende. 

Selv om *Lex armlengde* er formulert med henblikk på hvordan rettslig informasjonssøking (i praksis) foregår, har den mye fil felles atferds- og informasjonsvitenskaplige teorier for hvordan personer går fram for å finne informasjon når de har begrenset tid til rådighet for å finne egnede kilder. På 2000-tallet ble ofte hvilke nettsider som var søkbare for vanlige søketjenster på nett en større begrensning på hvilken informasjon folk tar i bruk, enn hvorvidt de er innen en armlengdes avstand unna i bokform. Hvorvidt kilden er søkbar tilgjengelig i Lovdata har også stor innvirkning på hvorvidt en rettskilde blir funnet.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Bing (1982). *Rettslige kommunikasjonsprosesser: bidrag til en generell teori*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 164-171. ISBN 8200060896.
2. ↑  Jakob Nielsen Information Foraging: Why Google Makes People Leave Your Site Faster 30.06.2003
**Lexicon Lapponicum** kom ut første gang i 1780. Utgivere var Erik Lindahl, Johan Öhrling og Johan Ihre. Leksikonet er hovedsakelig i umesamisk språkform, men det er også trekk fra sørsamisk, pitesamisk og lulesamisk. Rettskrivningen er preget av en stilisering etter latinsk mønster i motsetning til den tidligere etablerte rettskrivningen til Knud Leem, noe som gjør at teksten til dels kan være vanskelig å lese. 

Leksikonet består av en grammatikk-del og en samisk ordliste med forklaringer på latin og svensk og er kommet i ny og modernisert digital utgave i 2015 av Gudrun Norstedt, biolog og forsker i skogshistorie med vekt på samisk historie. Hun har gjennomgått verket for en digital nyutgivelse. Hele teksten er skrevet på nytt i en søkbar datafil og er blitt modernisert med hensyn til stavemåter for de svenske ordene. 

I tillegg til å være en kilde for eldre samisk språk byr ordboken på forklaringer og etnografiske notiser for den som er interessert i samisk kulturhistorie.

Kilder
------

* Om Lexicon Lapponicum hos lokalhistoriewiki.no
* Om Lexicon Lapponicum hos gavnoes.no (sørsamisk digitalt)
*Cocytius duponchel* er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne store arten lever fra det sørlige Brasil i sør til Mexico i nord, også på Cuba.

Utseende
--------

En meget stor (vingespenn 110 – 150 mm), slank, brunlig svermer med gule flekker på bakkroppsledd 2-4 og en gul flekk ved roten av bakvingen. **Brystet** er mørkt brungrått. **Forvingen** er brunspraglete, bakvingen har en uregelmessig, gul flekk ved roten og et lyst felt med svarte lengdestriper ved fremkanten, eller ser den mørkebrun.
Larven er grønn med en gul stripe langs ryggen. Den mangler skråstriper på sidene. Hornet på bakkroppen er stort og knudrete. Puppen har en middels lang, kølleformet, krum sugesnabel-slire.

* ♀ ♀
* ♀ △♀ △

Levevis
-------

Larven lever på ulike busker og trær i familien Annonaceae, også noen som dyrkes for fruktens skyld.

Utbredelse
----------

Denne svermeren finnes fra Mexico og Cuba i nord til det sørlige Brasil og Bolivia i sør. Den flyr gjerne i tropiske lavlandsområder, men er også funnet over 3000 moh i Bolivia.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Cocytius duponchel*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cocytius duponchel* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cocytius duponchel* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cocytius duponchel* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cocytius duponchel* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cocytius duponchel* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cocytius duponchel* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cocytius duponchel* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata