recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bahusvatnet** er en langstrakt innsjø i Oselvvassdraget i Bergen kommune i Hordaland. Det ligger ved Kalandseidet i Fana. Vannet er rundt 500 meter langt og nær 100 meter bredt. Det ligger 53 meter over havet, bare desimetre under Hauglandsvatnet, som tømmer til Bahusvatnet via den 250 lange elva Straumane. Bahusvatnet har utløp mot Røykenesvatnet via en kort elv, kalt Straumen. 

Fra nordsiden av Bahusvatnet ligger Eidatjørna mot vest mot Kalandseidet via en kort, smal vanntarm.

Drukningsulykke
---------------

Den 11. januar 2021 ble det kjent at miljøverner og miljøaktivist Kurt Oddekalv gikk gjennom isen i Bahusvatnet og druknet.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. november 2014
2. ↑  *Kurt Oddekalv er død: – Han var ein bauta i miljørørsla* besøkt 11. januar 2021

Kilder
------

* Bergenskart - stednavnskart Arkivert 17. februar 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Knut Jorulf Aalberg** (født 6. august 1926 i Sparbu i Nord-Trøndelag, død 25. mai 2015 i Levanger) var en norsk trygdesjef og politiker (Ap).

Han hadde sitt virke i trygdevesenet, først ansatt ved Sparbu trygdekontor, deretter trygdesjef i Hemne kommune. Aalberg var trygdesjef i Levanger kommune i 34 år og fylkessekretær i Nord-Trøndelag ved innføringen av folketrygden i 1967.

Han var medlem av Levanger kommunestyre og formannskap 1972–1983, gruppeleder samt varaordfører 1980–1983. Aalberg var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1986–1991, medlem av fylkesutvalget 1988–1991 og leder i fylkets eldreråd 1995–2003. Aalberg var medlem av brukerutvalgene i Helse Nord-Trøndelag HF og Helse Midt-Norge RHF. Han ble æresmedlem av Levanger arbeiderparti.

Knut Aalberg var far til Kåre Aalberg, ordfører i Namsos 2003–2007.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Johansen, Per Anker (1. juni 2015). «Minneord. Knut Aalberg». *Trønder-Avisa*: 28.
2. 1 2  Blikø, Trond (13. september 2005). «– Alltid vært Ap for meg». *Trønder-Avisa*: 16.
3. ↑  Viken, Gunnar (2. juni 2015). «Minneord. Knut Jorulf Aalberg». *Trønder-Avisa*: 32.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Stein Solli** | **Levangers varaordfører**(1980–1983) | Etterfølger:**Oddvar Kvamme** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Landsforbundet for folkeavstemning** var en norsk politisk organisasjon som ble stiftet i 1961. Formålet med organisasjonen var å få grunnlovsfestet adgangen til folkeavstemning i Norge.

Landsforbundet ble stiftet i april 1961. Bakgrunnen var den lange perioden (helt siden 1945) da Arbeiderpartiet satt med flertallet i Stortinget. Stifterne av Landsforbundet mente at det trengtes et korrektiv til Arbeiderpartiets makt, og at folket derfor burde ha adgang til folkeavstemning i viktige saker. Innbydelsen til Landsforbundet var undertegnet av høyesterettsadvokat Sven Arntzen, høyesterettsjustitiarius Paal Berg, direktør Gunnar Jahn, professor Jan Jansen, riksarkivar Reidar Omang, overlege Johan Scharffenberg, lederen av Norske kvinners nasjonalråd Astri Rynning og høyesterettsadvokat Sigrid Stray. Formannen var direktør Ivar Kaldager. Forbundet hadde en forløper i en gruppe i Norges Rederforbunds studiesirkel, og en av stifterne, Johan Scharffenberg, hadde i 1945 utgitt en bok (*Quo vadis Norvegia*) der han tok til orde for en revisjon av Grunnloven for å forhindre partiregjeringer.

Allerede samme høst som stiftelsen av Landsforbundet ble det debatt om folkeavstemning i Norge, i forbindelse med spørsmålet om norsk medlemskap i Fellesmarkedet. Tanken om folkeavstemning ble i denne forbindelsen tatt opp av kommunister, tilhengere av Sosialistisk Folkeparti og medlemmer av Bonde- og småbrukarlaget, helt andre grupper enn dem Landsforbundet i utgangspunktet støttet seg til. I desember 1961 ga derfor Landsforbundets formann et intervju som kunne tolkes som om Landsforbundet var imot folkeavstemning i denne saken. *Orientering* kalte dem derfor «Landsforbundet mot folkeavstemning» i sitt julenummer samme år. I april 1962 støttet utenriks- og konstitusjonskomiteen en folkeavstemning om norsk medlemskap, men saken ble ikke aktuell før i 1972 (se Rådgivende folkeavstemning om tilslutning til EF 1972).

Landsforbundet fortsatte å eksistere som en perifer organisasjon, men er i dag oppløst.

Litteratur
----------

* Tor Bjørklund: *Rådgivende folkeavstemning om tilslutning til EF 1972 Om folkeavstemninger*. Universitetsforlaget, 1997. ISBN 8200229157

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Pietà** (1498–1499) av Michelangelo er en marmorskulptur i Peterskirken i Roma, den første av et antall verker over det samme temaet av håndverkeren selv. Statuen ble bestilt av den franske kardinalen Jean de Bilheres, som representerte Michelangelo i Roma. Den ble laget for kardinalens begravelsesmonument, men ble i det attende århundre flyttet til det første kapellet til høyre når en kommer inn i basilikaen.

Michelangelo hugget, i løpet av mindre enn to år, en av de mest bemerkelsesverdige skulpturene som noensinne er skapt ut ifra en enslig marmorsten. Hans fortolkning av pietàen er vidt forskjellig fra de som tidligere er skapt av andre håndverkere. Michelangelo bestemte seg for å skape en ung, rolig og himmelsk jomfru Maria istedenfor en sorgfull og eldre kvinne.

Michelangelo, som ofte var arrogant i møte med andre og konstant misfornøyd med seg selv, så på håndverket som om det kom fra indre påvirkning og fra kultur. I motsetning til rivalen Leonardo da Vincis idéer, så Michelangelo på naturen som en fiende som var nødt til å overvinnes. Skikkelsene han laget er kraftfulle og dynamiske; hver på sin plass og utenfor omverdenen. For Michelangelo gikk billedhuggerens arbeide ut på å frigi formene som allerede befant seg i stenen. Han trodde at enhver sten hadde en iboende skulptur, og at det å skulptere simpelthen gikk ut på å hugge vekk alt som ikke hørte statuen til.

Giorgio Vasari forteller at kort etter installasjonen av pietàen, overhørte Michelangelo noen som mente at dette var verket til en annen billedhugger, Cristoforo Solari. Dette førte til at Michelangelo risset inn MICHAELA[N]GELUS BONAROTUS FLORENTIN[US] FACIEBA[T] (Michelangelo Buonarroti, Firenze, lagde den) på skulpturen. Det var det eneste verket han signerte. Han angret senere på sitt utbrudd av stolthet og lovte aldri å signere flere verker med sine hender.

Se også
-------

* Pietà

Referanser
----------

1. ↑  Pietà by Michelangelo Arkivert 2014-05-18, hos Wayback Machine. hos romaviva.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pietà in Saint Peter's Basilica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Bavaria** er et costaricansk ølmerke. Det kom på markedet i 1932, og produseres av Cervecería Costa Rica. Bavaria markedsføres som et øl av høy kvalitet for kjennere, og er litt dyrere enn bryggeriets øvrige merker.

Varianter
---------

### Bavaria Gold

Bavaria Gold er den opprinnelige varianten, og er av typen dortmunder. Det har en alkoholprosent på 5,1.

Bavaria Gold selges i følgende størrelser:

* 350 ml glassflaske
* 350 ml boks

### Bavaria Dark

Bavaria Dark er en mørkere øltype. Den blei lansert i 2001. Alkoholprosenten er på 5,0.

Bavaria Dark selges i følgende størrelser:

* 350 ml glassflaske
* 350 ml boks

### Bavaria Light

Bavaria Light er en variant med en mildere smak og lavere alkoholprosent, 3,4. Ølet kom på markedet i 1993.

Bavaria Light selges i følgende størrelser:

* 350 ml glassflaske
* 350 ml boks

### Bavaria Blues

Bavaria Blues kom på markedet i 2010, og har en mildere smak enn Bavaria Gold. Ølet har en alkoholprosent på 4,5.

Bavaria Blues selges i følgende størrelser:

* 350 ml glassflaske
* 355 ml boks

Eksterne lenker
---------------

* Bavaria hos Florida Ice & Farm Company

| * v
* d
* r
Costaricanske ølmerker |
| --- |
| Cervecería Costa Rica | Bavaria  **·** Bohemia  **·** Bremen  **·** Imperial  **·** Kaiser  **·** Pilsen  **·** Rock Ice |
| Costa Rica’s Craft Brewing Company | Libertas  **·** Segua |
***Prosopocoilus wuchaoi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså stor (hannene opptil 40 millimeter), kraftig, halvblank, svart hjortebille. Store hanner har kraftige, nokså rette kjever med små tenner langs hele innerkanten. Hodet er uten påfallende kjøler eller knøler. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Hunnen er mindre og bredere enn hannen, uten forstørrede kjever, dekkvingene svært blanke. Mesteparten av hodet og pronotums sider har grov, nettmasket skulptur.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er utbredti det sørlige Kina (Yunnan).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Prosopocoilus* (i snever forstand)
								- ***Prosopocoilus wuchaoi*** Huang & Chen, 2017

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn: |
| Langrenn Norgesmesterskapet på ski |
| Gull | 2003 | Sprint |
| Sølv | 2004 Bardufoss | Sprint klassisk |

**Håvard Bjerkeli** (født 5. august 1977 i Molde) er en norsk langrennsløper og har blant annet deltatt i vinter-OL. Han gjorde seg tidlig bemerket som skiløper og slo gjennom i 1996.

Håvard Bjerkeli vokste opp i Isfjorden i Rauma kommune og representerte Isfjorden IL. Senere har han bodd en periode ved Lillehammer, da han var en del av det norske ski-landslaget. Han er gift med langrennsløperen Marit Bjerkeli (født Roaldset) fra Molde. Håvard er søskenbarn til friidrettsutøveren Karoline Grøvdal Bjerkeli.

Økende revmatismeplager gjorde at han i 2006 bestemte han seg for å slutte sin profesjonelle karriere som langrennsløper. Bjerkeli har bosatt seg i Molde hvor har blant annet arbeider som trener.

Håvard Bjerkeli var en av ildsjelene bak Tour de Romsdal, en tre dagers lang konkurranse på Åndalsnes, Midsund og i Fræna. Konkurransen består av motbakkeløp fra Åndalsnes sentrum og opp på 688 meter høye Nesaksla. Triatlon (løp, sykling og svømming) i Midsund. Sykkelritt fra Elnesvågen og ut til Hustadvika.

Noen høydepunkt fra karrieren
-----------------------------

* NM – Mens han var junior var han sammen med seniorer, med på å sikre sølvmedalje i ski-stafetten.
* World Cup 61 ganger, og har tre individuelle verdenscupseire og fem pallplasseringer.
* Vinter OL én gang, i 2002, Salt Lake City, 13.-plass i individuell sprint.
* VM i Val di Fiemme i 2003, sølvmedalje.
* Norske langrennslandslaget – 1998–2006

Verdenscupseire
---------------

| Nr. | Dato | Sted | Øvelse |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 29. desember 2001 | Østerrikes flagg Salzburg | Sprint (F) |
| 2 | 6. mars 2003 | Norges flagg Holmenkollen | Sprint (K) |
| 3 | 26. februar 2004 | Norges flagg Drammen | Sprint (K) |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Håvard Bjerkeli – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Håvard Bjerkeli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Håvard Bjerkeli – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* www.langrenn.com – *Bjerkeli legger opp.*
* www.langrenn.com – *Klart for Tour de Romsdal.*
Mandelpoteter
**Mandelpotet** er en potetsort som har vært kjent siden 1800-tallet. Den har fått navnet på grunn av sin mandelfasong: Knollene er ofte små, avlange og litt flattrykte. Potetens kjøttfarge er gul og den har høyt tørrstoffinnhold. Ved brå temperaturendringer etter opptaking, kan sortens kjøtt bli blåfarget fordi stivelse brytes ned til fargestoff. Mandelpotet kan kokes på ned mot 10 minutter. Avlingene er ofte små. Den har en av de mest foretrukne kvalitetspoteter på landsbasis, og særlig i Nord-Norge og fjellbygdene. Den har god kokekvalitet og er populær på grunn av sin smak. Mandelpoteter er avlange med en liten bøy på midten. Skallet varierer mellom lysebrunt og gult. Mandelpoteten er utsatt for sykdommer (svært svak mot tørråte og potetvirus) og trives derfor best i Nord-Norge og i fjellbygdene blant annet i Gudbrandsdalen der den er mindre utsatt for sykdom og smitte. Mandelpotet dyrkes blant annet på Oppdal, i Skjåk og i Beiarn. Skjåk er særlig gunstig dyrkingssted på grunn av det tørre klimaet og noe skrinn matjord. Hvis en mandelpotet skal bli kalt fjellmandel må den dyrkes høyere enn 400 moh.

Referanser
----------

1. ↑  Roer, Lars (1987). *Beskrivelse av potetsorter*. Ås: Statens planteavlsråd.
2. ↑  Mjærum, Målfrid Øvrevik (1999). *Poteter*. Oslo: Landbruksforl. ISBN 8252923380.
3. ↑  Gjerstad, Aksel (1996). *Vår kjære potet: fra norsk hverdagskost til eksotisk selskapsmat*. [Oslo]: Landbruksforl. ISBN 8252921167.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Almond potato – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mandelpotet[*død lenke*] - Fagforum potet
* Mandelpotet - Opplysningskontoret for frukt og grønt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
*Denne artikkelen handler om det retoriske begrepet prosopopeia, se Prosopopeia (tidsskrift) for det litterære tidsskriftet med samme navn*
illustrasjon av Randolph Caldecott fra 1882 til det britiske barneverset *Hey Diddle Diddle and Bye, Baby Bunting* der gjenstandene har blitt besjelet med både ansikter og bein.
**Prosopopeia** (av gresk *prosopon*, «ansikt» og *poein*, «lage, skape») betegner i retorikken en figur som tillegger begreper, ting, fenomener og fiktive mennesker personifiserte egenskaper. Vanligst er det å innføre en ting eller et begrep som man lar tale.

Noen teoretikere skiller mellom *besjeling*, som gir menneskelige egenskaper til ting eller konkrete fenomener, og *personifikasjon*, som gir abstrakte begreper mennesketrekk.

Eksempler
---------

* *Mørket kommer snikende* (besjeling)
* *Mannen med ljåen* (personifikasjon)

Prosopopeia tilsvarer antropomorfisme, et begrep som blant annet brukes om billedkunst.

Se også
-------

* Antropomorfisme
* Besjeling
* Inkarnasjon

Referanser
----------

1. ↑   Andersen, Øivind: I retorikkens hage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Robert Greene Elliott** (1874–1939) var amerkansk bøddel, eller *State Electrican* som var hans offisielle tittel. Han virket i New York og nabostater på Østkysten fra 1926 til 1939.

Det sies at han utførte 387 henrettelser i den elektriske stol. Blant hans mer kjente klienter var Sacco og Vanzetti, Ruth Snyder og Bruno Hauptmann.

Om man i denne forbindelse kan tale om perfeksjon og teknikk var Elliott en mester. han fant ut at man måtte altenere spenning og varighet, slik at den dødsdømte først mistet bevisstheten og deretter livet på en forholdsvis fredelig måte

Han var ansatt som ordinær elektriker i fengslet, men fikk et salær på 150 dollar for hver henrettelse.

Etter henrettelsen av Sacco og Vanzetti ble han utsatt for et attentat ved at ukjente sprengte huset hans. En tid hadde han livvakt.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 165037475[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Bill Bryson:*En sommer, Amerika 1927*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Håvard Bjørkedal Øvregård** (født 5. mai 1975 i Volda) er en norsk organisasjonsmann. Han var leder av Noregs Mållag fra 2009 til april 2013.

Øvregård har tidligere vært landstyremedlem i Norsk Målungdom, leder i Kringkastingsringen 2006–2009, leder i Norges Gymnasiastsamband 1995–1996, styremedlem i Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner 1996–1998, styremedlem i Det europeiske ungdomsforum 1998–2002, nestleder i Høyres Studenterforbund 2004–2005 og varamedlem til Høyres sentralstyre 2004–2005. I tillegg har Øvregård vært aktiv ved Det Norske Studentersamfund i Oslo, både som organisasjonsmann og dørvakt. Øvergård var også innvalgt i Studentparlamentet i Oslo for Moderat liste.

Øvregård arbeider som prosjektleder i Norges idrettsforbund, med prosjektet «Med idretten mot homohets».

Referanser
----------

1. ↑  «Øvregård ny leiar i Noregs Mållag». Noregs Mållag. 26. april 2009. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 26. april 2009.
2. ↑  
«Idrettspresidenten skal ta homohetserne». Gaysir. 13. november 2008. Arkivert fra originalen 18. desember 2008. Besøkt 26. april 2009.
Mandola
**Mandola** er et strengeinstrument utviklet fra lutt-familien omkring 1500-tallet. Det finnes som oktav-mandola eller som tenor-mandola. Etterhvert utviklet man en mindre og etter hvert mer utbredt variant, mandolinen. Også større utgaver forekommer – mandocelloen og mandobassen.

Mandolaen har fire doble strenger, tradisjonelt stemt som en kvint under mandolinens stemming. I nyere tid blir instrumentet også stemt som mandolin – GDAE – men da som en oktav under (herav uttrykket «oktav-mandola»).

Mandola er et typisk instrument i irsk, engelsk og til dels svensk folkemusikk. En virtuos på mandola var Chick Hurt i oldtime-gruppen Prairie Ramblers, som med bl.a. innspillingen av *Shady Grove* i 1933 på mange måter foregrep bluegrass-musikken til Bill Monroe og hans Blue Grass Boys og deres etterfølgere. I Norge har Simen Kjærsdalen (f. 1972) komponert for og spilt på instrumentet.

Mandolaens storebrødre
----------------------

Mandocelloen er på størrelse med en liten cello, men spilles gjerne som en mandola. Den forekommer i mandolinorkestre, jazz, keltisk folkemusikk og bluegrass. Mandobassen er på størrelse med en kontrabass eller litt mindre. Den er kostbar og vanskelig å transportere, og den er forholdsvis sjelden. Den brukes i enkelte mandolinorkestre. I bluegrass kan den erstatte kontrabassen (som ellers brukes i all bluegrass). Den stemmes som denne og spilles stående (som kontrabass) eller sittende (som cello). José Baronio i Conjunto Bluegrass Porto-Alegrense spiller mandobass – likeså Hilary James (jazz, blues m.m.). 

**Mandobass**, spilt av den engelske musiker og multikunstner Hilary James.

Referanser
----------

1. ↑  Rosenberg & Wolfe 2007, s. 9
2. ↑  «kammerpoetane.com: *Simen Kjærsdalen*». Arkivert fra originalen 17. februar 2015. Besøkt 6. april 2015.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Neil V. Rosenberg & Charles K. Wolfe 2007: The Music of Bill Monroe (Music in American Life). University of Illinois.
* The Mandolin Page  (om mandoliner og mandolaer)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Gabriel Andersen Lunder** (etternavnet også skrevet *Lunde*, født 1714 på Kongsberg, død 9. juni 1777 samme sted) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner.

Lunder kom fra en familie der både faren, Anders Jonsen Lunder, og bestefaren, Jonas Olufsen Lunder, var stempelskjærere ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg. Broren Jon Andersen Lunde var skoleholder på Kongsberg og hans sønn, Anders Jonsen Lunde, overtok etter Gabriel Andersen Lunder som stempelskjærer ved Mynten.

Lunder ble i 1734 lærling hos stempelskjærer Erasmus Simon Kongsberg ved Den Kongelige Mynt. Han fikk i 1741 reisestipend for å lære videre i utlandet og var for det meste i Nürnberg i årene 1741 til 1746. Lunder var fra 1746 tilknyttet Den Kongelige Mynt som assistent for stempelskjærer Kongsberg. I 1763 overtok han stillingen etter Kongsberg. Lunder graverte stempler til mynter og medaljer. Han arbeidet i tillegg som tegnelærer for barn av ansatte ved Kongsberg Sølvverk.

I 1742 laget Lunder en medalje med portrett av kong Christian VII. Fra 1749 er det kjent en medalje over pastor Johannes Mayer i Nürnberg. Gullmedaljen som i 1760 ble laget til hundreåret for eneveldets innføring og som er beskrevet som «mer kuriøs enn vellykket», er tilskrevet Lunder, men trolig er den laget av Erasmus Simon Kongsberg.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Gabriel\_Andersen\_Lunder, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Om slektsforholdene, se Bjørn R. Rønning: *Den Kongelige Mynt 1628–1668–1806*, Oslo: Norges Bank/Cappelen, 1986, s. 192.
3. ↑  Sigurd Grieg: «Norske medaljer fra 1700-årene», *Kunst og kultur*, årg. 44, 1961, s. 248.
4. ↑  
	* *Norsk kunstnerleksikon*, bind 2, Oslo: Universitetsforlaget, 1983, s. 834.

Litteratur
----------

* *Norsk kunstnerleksikon*, bind 2, Oslo: Universitetsforlaget, 1983, s. 834
* Sigurd Grieg: «Norske medaljer fra 1700-årene», *Kunst og kultur*, årg. 44, 1961, s. 239–252, særlig s. 247–248
* *Weilbach: Dansk kunstnerleksikon*, bind 5, København: Munksgaard, 1996, s. 193

Eksterne lenker
---------------

* Lunders minnemedalje fra 1742 Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine. Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
I vitenskapsfilosofi innebærer **instrumentalisme** at man mener at det viktigste ikke er om en teori bygger på realistiske (sanne) eller urealistiske (falske) premisser. Det viktige er teoriens prediksjonskraft, altså om man kan få gode forutsigelser, at den kan si noe om framtida.

Instrumentalisme brukes blant annet mye i samfunnsøkonomi, der man i mange sammenhenger forutsetter optimerende individer, selv om dette på enkelttilfeller ikke alltid stemmer. Det viktigste er imidlertid ikke om dette alltid er sant, men at man kan komme med gode predikasjoner på hva som vil skje ved den og den hendelsen, og som oftest stemmer det.

I pedagogikken støter vi på begrepet instrumentalisme først og fremst hos Dewey. Menneskets tanker, kunnskaper og innsikt er ikke et gode i seg selv, men hjelpemidler eller instrumenter til å løse problemer i forbindelse med tilpasning og overleving i en usikker verden. Hensikten er ikke bare å forstå verden, men også å beherske den. Blikket er ikke vendt mot kunnskapen i seg selv, men mot det den skal brukes til. Kunnskapens verdi vurderes etter den nytteverdien den har.

Historie
--------

De fleste astronomer i antikken og middelalderen, f. eks. Ptolemaios, begrenset seg bevisst til utelukkende å lage matematiske modeller av universet, fordi himmellegemene var så fjerne og opphøyde at sikker kunnskap om dem ikke kunne nås langs vitenskapens vei. Fenomenenes dypere årsaker var forbeholdt filosofene, der mange støttet seg til Platon eller Aristoteles.

Referanser
----------

1. ↑  Gunn Imsen – Elevens verden s 374-375
2. ↑  Strømholm, Per (1984): *Den vitenskapelige revolusjonen 1500-1700*, s. 24.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**LEVE – Levekår i utviklingsland – helse, miljø og fattigdom** er et tverrfakultært forskningsområde ved Universitetet i Oslo. LEVE eies av Det medisinske-, juridiske og samfunnsvitenskapelige fakultet samt forskningssenteret Senter for utvikling og miljø (SUM).

Oppgaver
--------

LEVEs oppgave er å initiere, legge til rette for og koordinere ny, tverrfaglig forskning mellom eierinstitusjonene. Det er også mulig å samarbeide med andre forskere, forskergrupper og institusjoner utenfor Universitetet i Oslo. Forskningsområdet er sammensatt, men kan oppsummeres som følger: 

Endrede fattigdoms- og sykdomsmønstre i utviklingsland knyttet til:

* miljøendringer
* endrede bosettingsmønstre (migrasjon og urbanisering)
* økonomiske fluktasjoner (lokalt og globalt)
* manglende eller utilstrekkelige helsetjenester
* endringer i global arkitektur og policy

**Menneskerettigheter**

En menneskerettighetsbasert tilnærming står sentralt i LEVE. Rettigheter omhandler muligheter for og tilgang til en adekvat levestandard som sikrer helse og velvære; matvaresikkerhet, husvære og adekvat helsetilbud samt politiske og sivile rettigheter som knytter seg til godt styresett og rettssikkerhet. Ikke minst er utfordringen i denne sammenheng å identifisere hvem som har ansvaret for å sikre slike grunnleggende rettigheter.

LEVEs aktiviteter organiseres i forskergrupper og forskningsprosjekter. I tillegg arrangerer LEVE seminarer og samarbeider med andre forskningsmiljøer og ideelle organisasjoner om seminarvirksomhet.

Bakgrunn
--------

Universitetet i Oslo opprettet i 2009 sju "tverrfakultære forskningsområder" som alle forsker inne definerte temaer eller områder. Målsettingen er at forskningssamarbeid på tvers, høy faglig kvalitet og aktivitet skal bidra med nye perspektiver til den globale kunnskapsutviklingen. Alle fakultetene, museene og de to institusjonelle sentrene ved Universitetet i Oslo er involvert i minst ett av områdene. 

"LEVE – Levekår i utviklingsland: helse, miljø og fattigdom" er en av disse sju forskningssatsingene.

Funksjonstiden for forskningsområdene var i utgangspunktet satt til to år (2009–2011). Deretter var det planlagt en evaluering før en mulig forlengelse i tre år. Evalueringen er utsatt til våren 2012 og forskningsområdenes arbeid skal også fortsette ut 2012, før en eventuell forlengelse av aktiviteten.

Eksterne lenker
---------------

LEVE – Levekår i utviklingsland sine hjemmesider  

Alle tverrfakultære forskningsområder ved Universitetet i Oslo
**Levanger lærerhøgskole** var en høgskole for lærerutdanning på Levanger i Nord-Trøndelag. Skolen ble etablert som *Levanger offentlige lærerskole* i 1892 og ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Nord-Trøndelag.

Skolen var en direkte videreføring av Klæbu seminar, etablert 1839, som i 1892 nedla sin virksomhet i Klæbu og flyttet til Levanger. Den het *Levanger lærerskole* fra 1967 og *Levanger lærerhøgskole* fra 1981. 

Fra 1984 tilbød skolen høgskolestudier i andre fag. Først et grunnfag i ledelse og personalarbeid, og fra 1989 også ingeniørutdanning. Som følge av fagutvidelsen endret skolen navn til **Høgskolen i Levanger** fra 1992 til høgskolereformen i 1994.

Litteratur
----------

* Anders Forfang. *Klæbu seminar : et lidet mindeskrift : med tillæg om Levanger lærerskole*. Trondheim, 1902
* Karl Ræder og Ånund Vatne. *Frå Levanger lærarskole til 125-års minnet for Klæbu seminar*. Levanger, 1966
* *Levanger lærarskole, Klæbu seminar 150 år*. Redigert av Tov Solheim. Levanger, 1989. ISBN 82-991499-1-6
* Birger Sivertsen. *Klæbu seminar : et intellektuelt arnested på bygda 1839-1892*. Tapir forlag, 2001. ISBN 82-519-1693-3

Eksterne lenker
---------------

* kildenett.no: *Høgskolen i Nord-Trøndelag*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Sandøyfjorden** (nordsamisk: *Sáttovuotna*) er en fjord på nordsiden av Sørøya i Hammerfest kommune i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Stålet i vest og Skarvnæringen i øst og strekker seg 15 kilometer sørover til Straumen i enden av fjorden.

Fjorden er oppkalt etter Sandøya som ligger midt i fjorden og her ligger det enkelte hus på østsiden av øya. På østsiden av fjorden, øst for Sandøya ligger gårdsbrukene Skarvfjord og Hønsby. Skarvfjord ligger ved innløpet til den lille fjordarmen Skarvfjorden. Vest for Sandøy ligger de dype vågene Ytre og Indre Reppa. 

Den indre delen av Sandøyfjorden blir kalt Sandøybotn. Her finner en også flere småbruk. Koppardal ligger i en våg på vestsiden, og lengst inn i fjorden finner en Fiskenes, Oterurda, Mebotn og Storelv. Straumen er en smal våg som strekker seg helt inn til enden av fjorden. Her ligger også den lille fjordarmen Båtsfjorden. 

Fjorden er 165 meter på det dypeste, like nord for Sandøya.

Referanser
----------

1. ↑  Sandøyfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Otto Kristian Hjort Friis** (født 26. mai 1824 i Christiania, død 1891 på Lillehammer) var en norsk arkitekt. Han var sønn av fogd Jens Mørk Friis og *Maren Pauline Hjort*. Friis vokste opp på fogdegarden Breili i Østre Toten og skal ha studert byggfag i den sørtyske byen Baden-Baden. 

Friis var sannsynligvis den første arkitekten på Vestopplanda og tegna blant anna skrivergarden Underslaus på Kapp og landbruksskolen på Haug i Vardal. 

Friis beskrives i lokalhistorisk litteratur (Breilid 1939) som en opprørsk og etter hvert nokså tragisk person. Han gifta seg for det første borgerlig med husmannsdattera *Oline Johannesdatter* fra Vestre Toten. Begge meldte seg i tillegg ut av statskirka. Arkitekten og kona tok over garden Breili etter foreldrene hans, men drifta gikk dårlig, og i 1878 gikk de konkurs. Friis skal deretter ha flytta til Lillehammer.

Referanser
----------

1. ↑  Hjort, Otto: uddrag af dansk-norske Slægter Friis og stamtavle over den Molde- Aalesund-Bergenske Familie Friis. Christiania 1911, s. 36 Arkivert 9. mars 2016 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Breilid, Ludvik Olsen: *Gårdshistorie over Breilid gård, Østre Toten* (utrykt manuskript), Oslo 1939.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Utsyn over Ganden.
**Ganden** (tibetansk: དགའ་ལྡན་; Wylie: dga' ldan) er et tibetansk buddhistisk kloster i Gelug-skolen, som ligger på 4 500 moh. 40 km øst for Lhasa. Sammen med Seraklosteret og Drepungklosteret regnes det som et av de tre store klostrene i Gelugpa og det har hatt en stor politisk og religiøs betydning i Tibets historie.

Klostrets fullstendige navn er Ganden Namgyal Ling (Wylie: dga' ldan rmam rgyal gling). Ganden betyr «lykkelig» på tibetansk og er det tibetanske navn for Tuṣita, den himmel der bodhisattvaen Maitreya har sin bolig. Namgyal Ling betyder «seierrikt tempel».

Ganden var det første klosteret i gelug-skolen og ble grunnlagt av Tsongkhapa selv i 1409. Det har av hevd blitt betraktet som det viktigste setet for gelug-ordenens religiøse og politiske makt. Etter Tsongkhapas død ble hans mumifiserte kropp begravd i en grav, kledd i gull og sølv. Før Tibet ble sammenført med Folkerepublikken Kina hadde klostret over 2 000 munker.

Gandenklosteret ble utsatt for store ødeleggelser under det tibetanske opprøret i 1959, og under kulturrevolusjonen ble restene av klosteret bombardert av rødegardister. På 1980-tallet ble gjenoppbyggingen påbegynt.

Eksiltibetanere har grunnlagtt et nytt Gandenkloster i den tibetanske bosetningen i Mundgod i Karnataka i India.

Litteratur
----------

* Michael Buckley, Robert Strauss, Chris Taylor: *Tibet: travel survival kit*, 1995, Lonely Planet, ISBN 0-86442-289-X

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ganden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames
 |
**Lokris** (gammelgresk: Λοκρίς, *Lokris*; moderne gresk: Λοκρίδα, Lokrida) var en gammel region i antikkens Hellas som i dag er omsluttet av andre territorier: det var en av provinsene i prefekturet Fthiotis og med hovedstad i byen Atalanti. Dets område sammenfaller med det til de nåværende kommunene Amfikleia-Elateia, Lokroi og Molos-Agios Konstantinos i Sentral-Hellas.

Antikkens Lokris
----------------

Området til antikkens lokrisere var inndelt i tre: Lokris, Doris og Fokis.

Lokris selv besto av to distrikter: Det østlige (eller *opuntiske*) Lokris var på fastlandskysten og strakk seg fra Thermopylae til Larymna, innenfor øya Euboea. Det vestlige (eller *osoliske*) Lokris var på nordsiden av Korintbukta mellom Naupaktos og Krisa og strakk seg innover i landet opp Amfissadalen.

De to delene var dermed atskilt fra hverandre av Doris og Fokis. Det kan tenkes at det en gang hadde eksistert en sammenhengende lokrisk stat, som var blitt delt på grunn av invasjoner i midtpartiet. Dette forhold, sammen med Lokris dårlige jordsmonn for landsbruk, innebar at Lokris spilte liten rolle i gresk historie, ettersom omliggende stater var langt mektigere.

Det opuntiske Lokris ble så kalt etter sin viktigste by, Opus. Den viktigste byen i osolisk Lokris var havnebyen Naupaktos.

På 600-tallet f.Kr. grunnla byen Lokris (omstridt om det opuntiske eller det osoliske) en koloni i det etter hvert greskdominerte Sør-Italia, og kalte også den Lokris (gresk: Λοκροί), og som romerne kalte Locri. Det var overbefolkning og jakt etter jordbruksområder som førte til utvandring, og det er mer snakk om søsterby enn koloni da italienske Lokris ikke var en handelspost.

Referanser
----------

1. ↑  Detaljert resultat av folketelling 1991 Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. (PDF) (gresk, fransk)
2. ↑  Pascual, José (2013): *Topography and History of Ancient Epicnemidian Locris*, Brill Academic Publishers,
3. ↑  «Locris», *Cities and Locations of Ancient Greece*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN
 |
**Lokomotivstasjon** er et sted der man staller og vedlikeholder lokomotiver for den daglige jernbanedriften.

I damplokomotivenes dager bestod en fullstendig lokomotivstasjon av 1) lokomotivstall til å huse lokomotivet mellom arbeidsøktene, 2) svingskive til å snu kjøreretningen, 3) vanntårn eller vannstender der lokomotivet kunne få påfylling av vann, 4) forsynlig av ved og kull (eller annet drivstoff som ble brukt) og innretning til å få dette ombord i lokomotivet, 5) slaggrav mellom skinnene der man kunne slippe ut avfallstoffene fra lokomotivets fyrkasse, 6) tilgang på annet forbruksutstyr slik som sand, smøreoljer og bremseklosser. På større lokomotivstasjoner kunne man også foreta enkle reparasjoner.

Diesellokomotivene trenger atskillig mindre for å vedlikeholdes mellom driftsøktene. En stall er nyttig for å verne maskinen for vær og vind, men ikke så påkrevet som for damplokomotivenes del der renholdet er atskillig mer krevende. I tillegg trenger diesellokene tilgang til brennstoff, sand, vann, bremseklosser og smøreolje.

For de elektriske lokomotivene er kravene enda mindre, siden heller ikke brennstoff trengs å etterfylles.

Normalt er en lokomotivstasjon en del av en vanlig jernbanestasjon, og da typisk en større en.
Første nummer av *Lokomotivmands Tidende*, fra august 1906
***Lokomotivmands Tidende*** er et norsk fagforeningsblad, organ for Norsk Lokomotivmannsforbund. Bladet har kommet ut i mer enn hundre år, og kommer per 2020 med ti nummer i året.

Det konkrete initiativet til å starte bladet kom på forbundets årsmøte i 1905, der styret ble pålagt å utrede spørsmålet før neste årsmøte. I praksis var det to problemer man måtte løse, bladets økonomi og tilgangen på stoff. Før årsmøtet i 1906 hadde man inngått en avtale med det etablerte bladet *Jernbaneavisen*: Lokomotivførerne skulle tegne minst 300 abonnenter på avisen, som til gjengjeld skulle stå for den praktiske utgivelsen av *Lokomotivmands Tidende*. Derved sikret man seg både at lokomotivførerne fikk lesestoff og at forbundet ble økonomisk skadeløs. Basert på denne avtalen forelå første nummer av *Lokomotivmands Tidende* i august 1906.

I 1908 var økonomien og forutsetningene bedre. Nå ble det uten mye diskusjon besluttet at lokomotivførerforundet skulle overta ansvaret for bladet, og at det skulle ha egen redaktør. Formannen i lokførernes Trondheimsavdeling, Thorvald Nordahl ble valgt til redaktørvervet.

Den første tiden kom bladet månedlig, men fra 1911 trappet man opp utgivelsestakten og ga ut *Lokomotivmands Tidende* to ganger i måneden. Etter andre verdenskrig la man igjen om til månedlig utgivelsestakt, dels på grunn av papirrasjoneringen. Til gjengjeld endret man format til standard bladformat, og økte etter hvert sidetallet.

Med unntak av et opphold under den tyske okkupasjonen har bladet kommet regelmessig. To ganger har det imidlertid blitt foreslått å legge det ned. På landsmøtet i 1930 ble det foreslått å avvikle bladet, i forbindelse med samlingsbestrebelsene som pågikk mellom Jernbaneforbundet og Lokmannsforbundet. 31 stemte for nedleggelse, bare 16 imot. Men siden nedleggingsforslaget krevde to tredjedels flertall kunne bladet fortsette å komme ut. Også et annet forslag om å nedlegge bladet ble avvist. Denne gangen ønsket noen å erstatte det med kjøpt spalteplass i *Socialdemokraten*.

Etter at NLFs formannsverv ble en fastlønnet stilling har redaktøransvaret stort sett inngått i formannsjobben, og per 2020 står forbundsleder Rolf Jørgensen som redaktør. Innholdet i bladet er i stor grad skrevet av forbundets medlemmer.

Kilder
------

* Side 173-176, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993

Eksterne lenker
---------------

* *Lokomotivmands Tidende* på NLFs nettsider
**Odd Kristian Reme** ("Kian") (født 8. mars 1953) i Brooklyn, New York City i USA, er en politiker som representerer Arbeiderpartiet.

Odd Kristian Reme var elev ved Stavanger katedralskole. Reme er utdannet prest i Den norske kirke og han ledet Kirkens Bymisjon i Stavanger i åtte år. Reme har vært sterkt engasjert i solidaritetsarbeid for Palestina og tok initiativet til å etablere vennskapsbyavtale mellom Stavanger og Nablus på Vestbredden.

I 1999, 2003 og 2007 var han Arbeiderpartiets ordførerkandidat i Stavanger. Han var medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre i perioden 2000-2011.

Per 2022 leder Reme **Kielland-nettverket** som representerer etterlatte og overlevende etter Kielland-ulykken, og som arbeider for en ny gransking av katastrofen der han mistet sin bror.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "På vei mot et nytt gymnas", 18. april 1970 s.25.

Eksterne lenker
---------------

* Profil – Arbeiderpartiet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Håtunaleken** var en historisk hendelse i Sverige i 1306 og var en del av en langvarig konflikt mellom kong Birger Magnusson og hans to yngre brødre, hertugene Erik Magnusson og Valdemar Magnusson.

Bakgrunn
--------

Da kong Magnus Ladulås døde i 1290 var hans sønn Birger Magnusson kun ti år gammel. Han hadde allerede som fireåring blitt valgt som tronfølger, og han og kongeriket Sverige fikk en formynder, marsken Torgils Knutsson.

Kong Birgers yngre bror, hertug Erik, muligens et bedre emne som konge og lederskikkelse, forsøkte å skape sitt eget rike i grenseområdene mellom Sverige, Norge og Danmark rundt det gamle norske området Bohuslän, som han hadde fått gjennom gifte med den norske prinsessen Ingebjørg Håkonsdatter, og Halland. Da Torgils Knutsson vendte tilbake fra det tredje og siste korstoget i Finland i 1293 hadde den innerikspolitiske forholdet utviklet seg til en strid mellom de tre brødrene hvor Valdemar støttet Erik mot kong Birger og hvor marsken fortsatte å støtte sin konge.

I 1304 hadde hertugene skrevet under på et dokument som innebar at ikke hadde rett til å drive sin egen utenrikspolitikk og ikke skulle opptre ved det svenske hoffet om de ikke var blitt innkalt. Bitterheten over denne overenskomsten var sannsynligvis hovedårsaken til Håtunaleken. I 1305 ble marsken Torgils Knutsson tatt til fange av hertugene og han ble henrettet i 1306 ved halshogging i Stockholm.

Følgen ble borgerkrig, men i 1306 hadde følelsene kjølnet såpass at hertugene gikk med på å erkjenne Birgers sønn Magnus Birgersson som tronfølger til Sveriges trone.

Håtunaleken
-----------

Den 29. september 1306 dro hertug Erik og hertug Valdemar til kong Birger på hans kongsgård Håtuna ved Mälaren. De kom fra en bryllupsfest i Bjälbo sammen med et følge av soldater, og kongen tok imot dem som gjester og bød på en fest som utartet mot natten. I natten snek hertugene seg ut av sin rom og slapp inn soldatene som stormet inn i kongens soverom. Birger og hans ektemake ble tatt til fange og ble deretter satt i fengsel på Nyköpingshus. Kong Birgers sønn Magnus ble reddet til Danmark av en hoffmann og ble der tatt hånd om av kong Erik Menved.

Etterdønninger
--------------

Hertug Erik tok makten i Sverige. Han hadde allerede suveren makt i sine områder i Halland og Bohuslän, og takket være ekteskapet med Ingebjørg Håkonsdatter hadde han også håp om å arve den norske tronen. Nærheten til Danmark var dog en trussel. Den danske kongen Erik Menved angrep Sverige og herjet i Västergötland. Eriks bror hertug Valdemar tok hevn ved å herje i Skåne med en styrke tyske leiesoldater. Den norske kongen allierte seg med den danske kongen, noe framtvang at Birger ble sluppet fri fra Nyköpingshus etter to års fangenskap.

Litteratur
----------

* Adolfsson, Mats (2007): *Svenska Uppror*, Del 1: *När borgarna brann* (från forntiden till år 1499). ISBN 978-91-27-02631-5
**Trident Ploughshares** (opprinnelig kalt *Trident Ploughshares 2000*) er organisert gruppe av fredsaktivister i Storbritannia som arbeider mot kjernefysiske våpen. Gruppen ble opprettet i 1998. Gruppen, som benytter sivil ulydighet og ikkevold som virkemidler, har sitt fokus på å få avviklet Storbritannias kjernefysiske våpensystem «Trident». Organisasjonen ble tildelt Right Livelihood Award i 2001.

Den opprinnelige gruppen bestod av seks sentrale aktivister, inkludert Angie Zelter, som også er grunnleggeren av den ikkevoldelige kampanjen Snowball Campaign. Gruppen har tiltrukket seg oppmerksomhet fra verdensmediene både for deres ikke-voldelige aksjoner, og deres sivile ulydighet ved portene til den britiske marinens bedrifter som har noen form for tilknytning til de britiske Trident-våpensystemer.

Referanser
----------

1. ↑  Welcome to Trident Ploughshares
2. ↑  The Right Livelihood Awards 2001. Acceptance Speech by Angie Zelter, December 7th, 2001 Arkivert 11. oktober 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Trident Ploughshares, offisielt nettsted
* Faslane 365, aktivistnettsted
* «The Loch Long Monster», dokumentarfilm om Trident Ploughshares
* «Anti-nuclear protest at dockyard», BBC News 22. august 2008
**Chesapeake bay retriever** er en vannapporterende hunderase som oppsto i Maryland, USA, på 1800-tallet.

Opprinnelse og alder
--------------------

Chesapeake bay retriever kan være en etterkommer av to skipbrudne newfoundlandshundene som overlevde et forlis utenfor Maryland i 1807. Hundene ble tatt inn i familier som allerede hadde hunder, og som krysset hundene med sine lokale retrievere. Senere skal hundene være krysset med andre lokale retrievere, oterhund, irsk setter og irsk vannhund, og resultatet ble en hardfør rase som er i stand til å svømme i det kalde vannet i Chesapeake Bay. Hvor sann denne historien er, er imidlertid uklart, men chesapeake bay retriever har trekk i seg som kan tyde på at i vertfall familietreet historien forteller om, kan stemme. En studie av Parker *et al.* (2017) ser ut til å indirekte støtte deler av opphavet, siden retrievere danner en naturlig klade sammen med irsk vannspaniel og newfoundlandshund.

Den ble første gang vist på en utstilling i 1876, men den første rasestandarden skriver seg fra 1890. Den første raseklubben ble dannet i 1918, samtidig som rasen ble offentlig anerkjent. Rasen er ganske sjelden i Europa.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Chesapeake bay retriever er en middels langstrakt og svært muskuløs hund med bred og dyp brystkasse, godt opptrukklet buklinje, sterke muskuløse bein, middels lang hale (27-37 cm). et bredt og rundt hode med et forholdsvis kort og tydelig snuteparti, måtlig markert stopp, forholdsvis små hengende ører og middels store lyse (gulaktige) øyne.

Pelsen er tett og kort, nærmest oljeaktig (vannavstøtende), med underull. Fargen er fra mørk brun tillys brun eller fra gulbrun til hvetefarget. Små hvite flekker tillates på brystet og labbene.

Bruksområde
-----------

Chesapeake bay retriever er kanskje den mest utpregede jakthunden blant retrieverne. Den er meget utholdende og energisk, og en meget dyktig svømmer og apportør. For mange utgjør den dessuten en god og stødig familiehund, som dessuten har gode vakthundegenskaper. Rasen har utpreget gode brukshundegenskaper.

Lynne og væremåte
-----------------

Chesapeake bay retriever passer for aktive familier med god erfaring. Den kan være hard og noe stri, men er sjelden brutal og dominerende. Den krever ganske mye mosjon og hjernetrim for å trives maksimalt. Den skal være flink med barn, men må på ingen måte sammenlignes med den mer populære labrador retriever i så måte.

Annet
-----

Pelsen krever regelmessig børsting, men den skal ikke såpevaskes for ofte.

Referanser
----------

1. ↑  Parker, H. G. Dreger, D. L. Rimbault, M. Davis, B. W. Mullen, A. B. Carpintero-Ramirez, G. & Ostrander, E. A. (2017) Genomic Analyses Reveal the Influence of Geographic Origin, Migration, and Hybridization on Modern Dog Breed Development. *Cell Reports* **19**(4):697–708, 25 April 2017. DOI: 10.1016/j.celrep.2017.03.079.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Retrieverklubb

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |
Metroskiltet på Frihetsplassen metrostasjon
Linjekart for Tbilisis metro
**Tbilisis metro** (georgisk: თბილისის მეტროპოლიტენი, *Tbilisis Metropoliteni*) er en undergrunnsbane i Georgias hovedstad Tbilisi. Den åpnet 11. desember 1966 og ble dermed det fjerde undergrunnssystemet i daværende Sovjetunionen. Som i de fleste andre sovjetiske metroer er de fleste stasjonene svært dype og har mange dekorasjoner. Metroen har to linjer, og en tredje er under bygging.

Linjer
------

| Nr. | Navn | Åpna | Lengde | Stasjoner |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1** | Akhmeteli–Varketili-linja | 1966 | 19,6 km | 16 |
| **2** | Saburtalo-linja | 1979 | 6,8 km | 6 |
| **3** | Rustaveli–Vazisubani-linja | – | 5 km | 5 |
| **Totalt** | **31,4 km** | **27** |

Bilder
------

* Tsereteli metrostasjonTsereteli metrostasjon
* Frihetsplassen metrostasjonFrihetsplassen metrostasjon

Eksterne lenker
---------------

* (ka) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tbilisi Metro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tbilisis metro hos UrbanRail.Net
Deir Mar Musa
Restaurerte fresker
**Mar Musa** eller **Deir Mar Musa al-Habashi** (gammelsyrisk: ܕܝܪܐ ܪܡܪܝ ܡܘܫܐ ܟܘܫܝܐ, *deiro d-mor mūše kūšoyo*; arabisk: دير مار موسى الحبشي‎ / ALA-LC: *dayr mār Mūsá al-Ḥabashī*, som betyr **St. Moses abyssineren-klosteret** er et kloster av den syrisk-katolske kirke, nær byen Nabk,om lag 80 km (50 mi) nord for Damaskus, på et østlig utspring av Antilibanon-fjellene. Hovedkirken i anlegget har dyrebare fresker som er datert til 1000- og 1100-tallet.

Arkeologi
---------

En eldgammel bygning, steinsirkler og graver er blitt oppdaget nær klosteret i 2009 av arkeologen Robert Mason fra Royal Ontario Museum. Mason mente at ruinene kunne være fra ca 8.000 år f.Kr. og sannsynligvis ble konstruert i neolittisk tid (som Qaraoun-kulturen i Antilibanon). Krig har foreløpig (2014) hindret videre utforskning.

Referanser
----------

1. ↑  Rob Waugh (26. juni 2012). «'Syria's stonehenge': Mysterious ruins in desert could be as much as 10,000 years old - but scientists don't dare to go near | Mail Online». Dailymail.co.uk. Besøkt 28. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deir Mar Musa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nettside for Deir Mar Musa al-Habashi
* Pictures of Deir Mar Musa (scroll to bottom)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |