Innledningen til Gloria fra Missa de Angelis (messe VIII)
***Ære være Gud i det høyeste***, eller ***Gloria in Excelsis Deo*** på latin, er åpningslinjen, og dermed tittelen, på en av de viktigste liturgiske lovsanger i flere kristne kirker. Den omtales ofte som *Gloria* eller *Gloria in Excelsis*. I østlige kirker brukes en eldre form av samme lovsang. 

Teksten begynner med ordene som ifølge Evangeliet etter Lukas (2, 14) ble sunget av englene ved Kristi fødsel. Dette følges av vers som dels lovpriser den treenige Gud, og dels har form av bønn. Referansen til Den hellige ånd er tydelig et senere tillegg, og finnes ikke i den greske versjonen. 

Den eldste kjente versjonen er på gresk, og går tilbake minst til 2. århundre. Formen som brukes i østlige kirker i dag er datert til 4. århundre. Den latinske formen avviker noe fra denne; det er to ubetydelige tillegg, men først og fremst er det lengden som er forskjellige, da den greske formen har omkring ti ekstra vers.

Historie
--------

Den første pave som inkluderte sangen i messen var Telesforus (125 – 136), som innførte den i liturgien for julefeiringen. Dette er det mest naturlige stedet for den, ettersom den bruker tekst fra juleevangeliet. Pave Symmachus (498-514) innførte den som fast del av messen på alle søndager, unntatt i adventstiden. 

*Gloria* er sammen med *Te Deum* de eneste bevarte oldkirkelige *psalmi idiotici* (privatsalmer), det vil si lovsanger utenom de bibelske fra Salmenes bok.

Innhold
-------

Her følger en oversettelse av det latinske messeleddet Gloria:

  


| Latin | Norsk oversettelse |
| --- | --- |
| Gloria in excelsis Deo. Et in terra pax hominibus bonae voluntatis.

Laudamus te, benedicimus te, adoramus te, glorificamus te.
Gratias agimus tibi propter magnam gloriam tuam
Domine Deus, Rex caelestis, Deus Pater omnipotens. 
Domine fili unigenite, Jesu Christe.
Domine Deus, Agnus Dei, Filius Patris.
Qui tollis peccata mundi, miserere nobis.
Qui tollis peccata mundi, suscipe deprecationem nostram.
Qui sedes ad dextram Patris, miserere nobis.
Quoniam tu solus sanctus. Tu solus Dominus.
Tu solus altissimus Jesu Christe, cum Sancto Spiritu, in Gloria Dei Patris.
Amen | Ære være Gud i det høyeste. Og fred på jorden for mennesker som gud har glede i.

Vi lover deg.
Vi priser deg. 
Vi tilber deg. 
Vi lovsynger deg.
Amen.
Vi takker deg for din store herlighet.
Herre vår Gud, himlenes konge, Gud allmektige Fader.
Herre, du enbårne Sønn, Jesus Kristus.
Herre, vår Gud. Guds lam, Faderens Sønn.
Du som tar bort verdens synder, miskunn deg over oss.
Du som tar bort verdens synder, hør vår bønn.
Du som sitter ved Faderens høyre hånd, miskunn deg over oss.
For du alene er hellig, du alene er Herren.
Du alene er den høyeste, Jesus Kristus, med Den hellige ånd i Gud Faderens herlighet.
Amen. |

Liturgisk bruk
--------------

I den katolske kirke synges (eller resiteres dersom det ikke er noen forsanger eller kor tilstede) lovsangen på alle søndager unntatt i fasten og adventstiden, på store festdager og på andre messer dersom det er en spesiell festdag. 

I mange lutherske kirker, inkludert Den norske kirke, synges eller resiteres den også hver søndag og på andre spesielle dager. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |