recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Shelby Chong** (født 1. februar 1948) er en amerikansk komiker, skuespiller og produsent som var ansvarlig produsent av *Best Buds* (2003) og medprodusent av fire Cheech og Chong-filmer. Hun er gift med komiker og skuespiller Tommy Chong.

Tidlig liv
----------

Shelby (Sharon) Fiddis ble født i Los Angeles i California i 1948. Hun gikk på Gladstone Secondary School i Vancouver i BC fra 7. til 12. klasse, og ble uteksaminert i 1966.[]

Karriere
--------

Interesseren hennes i skuespill og komedie gjorde at hun begynte å opptre i lokale klubber som stand-up komiker.[]

Shelby Chong spilte i *Cheech and Chong's Next Movie* (1980), *Nice Dreams* (1981) og *Things Are Tough All Over* (1982). Hun var medprodusent for *Still Smokin* (1983) og *Korsikanske desperados* (1984) og i *Far Out Man* (1990) som Tree. Hennes bemerkelsesverdige skuespillroller inkluderer «Nancy Reynolds» i *Sandman* (1993), «Professor Jones» i *Class of Nuke 'Em High 2: Subhumanoid Meltdown* (1991), kreditert som «Shelby Shepherd».

Shelby Chong opptrådte som Tommys åpningsakt på hans komedieshow fra 1996–2000, da hun ble hans komediepartner. Siden Cheech og Chongs gjenforening i 2008 opptrådte Shelby som åpningsakt på utsolgte komedieshow på cross-country-turnéen.

Privatliv
---------

I 1975 i Los Angeles giftet Fiddis seg med den canadiske skuespilleren og komikeren Tommy Chong og ble hans andre kone. De adopterte Marcus Wyatt (f. 1967) i 1978. De har tre ekstra barn sammen: Paris (f. 1974), Gilbran (f. 1981) og Precious (f. 1968). Shelby Chong er stemor til Tommys to døtre fra hans første ekteskap, Rae Dawn og Robbi.

Marcus tok etternavnet til sine adoptivforeldre og søsken da han fylte atten. Han og tre av søstrene hans har begge fulgt skuespillerkarrierer, og hans to brødre har spilt i occasional familiefilmproduksjoner.[]

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 420278[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  LALATE (1. desember 2008). «Shelby Chong Cheech and Chong!». *LALATE* **(engelsk)**. Besøkt 8. desember 2013.
3. ↑  «Shelby Fiddis Chong». Cheech og Chongs offisielle nettside. Arkivert fra originalen 13. februar 2012. Besøkt 13. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shelby Chong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Shelby Chong på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Shelby Chong hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Shelby Chong hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Shelby Chong på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Shelby Chong på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* (en) Shelby Chong på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) Shelby Chong på Instagram Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |
Ferdinand Brod (1869–1944): Allegori over Mittelstand.
**Mittelstand** (norsk middelstand, middelklasse) er et tysk begrep for familieeide, små og mellomstore bedrifter. Opprinnelig var det knyttet til en samfunnsklasse, også kalt borgerskapet, som målt etter inntekter, formue og yrke inntok midlere stilling i samfunnet.

I Tyskland sysselsetter Mittelstand ca. 60 % av alle ansatte, og står for nærmere 55 % av det samlede næringslivets verdiskapning i landet.

Historie
--------

Den første kjente bruk av begrepet «Mittelstand» skriver seg fra 1695 i Schlesien i et klageskrift fra fyrstedømmene over skattebelastningen. Siden har begrepet festnet seg i skjønnlitteratur og filosofi. Mittelstand fikk et grunnlovsmessig vern i Weimarforfatningen artikkel 164.

Mittelstand i Tyskland
----------------------

Begrepet Mittelstand brukes for små og mellomstore bedrifter i samfunnssektorene industri, håndverk, handel, tjenesteytelser og frie yrker (arkitekter, skatterådgivere etc.). Grensen mot storbedriftene er ikke skarp, men går et sted mellom 50 og 500 ansatte, og ved en omsetning på inntil 50 millioner euro (2018).

Det typiske for bedrifter av denne kategori i Tyskland er at de er familiebedrifter, der eiendomsretten til produksjonsmidlene og ledelsen ligger i en hånd. Institut für Mittelstandforschung (Institutt for mittelstandsforskning) i Bonn definerer Mittelstand som enhet i ledelse og eierskap.

I Tyskland tilhører mer enn 99 % av foretakene Mittelstand. Disse bedriftene står for ca. 35 % av produksjonen (2015) og sysselsetter ca. 58 % (2015)  av alle yrkesaktive. I 2015 sto Mittelstand-bedrifter for 17,1 % av Tysklands eksport. Mittelstand-bedriftene sto i 2015 for ca. 54,9 % av verdiskapningen i det samlede tyske næringslivet. Videre sto disse virksomhetene for ca. 80 % av den yrkesmessige utdannelse. Mittelstands-politikk og -støtte har en meget stor betydning i tysk politikk.

Styrken til Mittelstand-bedriftene forklares gjerne gjennom deres lokale forankring, nære kontakt med en lokal bank og med høyskoler og utdanningsinstitusjoner. De preges av en stor vilje til innovasjon. Deres utfordringer består i ny teknologi, demografiske endringer og priser på råstoff og energi.

Bundesverband mittelständische Wirtschaft (BVMW) organiserer tyske Mittelstands-bedrifter.

Referanser
----------

1. 1 2  «IfM Bonn: FAQ - Fragen zum Mittelstand». *www.ifm-bonn.org* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 9. april 2018. Besøkt 8. april 2018.
2. 1 2  Bildung, Bundeszentrale für politische. «Mittelstand | bpb». *www.bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 8. april 2018.
3. ↑  «IfM Bonn: Mittelstandsdefinition des IfM Bonn». *www.ifm-bonn.org* **(tysk)**. Besøkt 8. april 2018. «Das IfM Bonn definiert Mittelstand durch die Einheit von Eigentum und Leitung.»
4. 1 2 3  «IfM Bonn: Mittelstand im Überblick». *www.ifm-bonn.org* **(tysk)**. Besøkt 8. april 2018.
5. ↑  «Home - BVMW». *www.bvmw.de* **(tysk)**. Besøkt 8. april 2018.

Litteratur
----------

* Tom Peters: De nye mulighetene! Oversatt av Roar Sørensen. Hjemmes bokforlag (1992)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |

Portal: Tyskland
**Oksøy fyr** ligger på en øy i Kristiansandsfjorden, Kristiansand kommune i Agder. Fyrstasjonen er et kystfyr som ble opprettet i 1832. Sammen med Odderøya fyr og Grønningen fyr danner fyret en sammenhengende struktur av navigasjonshjelpemidler for innseilingen til kysten og Kristiansand havn fra Skagerrak.

Det første anlegget
-------------------

Bebyggelsen ved fyret, ca. år 1900  Foto: Nasjonalbiblioteket 
Det første fyret på Oksøy var 23 meter høyt, bygd i tegl. Det ble også bygd et våningshus og et uthus for fyrforvalteren. Oksøy fyr ble tent for første gang den 25. november 1832.

Oksøy var det første fyr i landet med linseapparat og Norge var det tredje land i verden som innførte systemet.

Dagens anlegg
-------------

Det opprinnelige fyrtårnet ble erstattet av et nytt, 36 meter høyt støpejernstårn i 1900. Det er et av landets høyeste. Også dette fyret har linseapparat: 1. ordens katadioptrisk linse, dvs. at den både reflekterer og forsterker lyset. Nominell rekkevidde er 19 nautiske mil.

Fremdeles finnes tufter etter tidligere fyrtårn, losstasjon, semaforstasjon og et tysk brakkeanlegg fra andre verdenskrig på fyrområdet.

Oksøy fyr eies av Staten. Fyret ble automatisert og avmannet i 2004. Det er fredet etter lov om kulturminner og som naturreservat etter lov om naturvern.

Losstasjonen
------------

Losstasjonen på Oksøy ble opprettet omkring 1950. Et styrehus fra fiskeskøyta «Agder 2» fra Flekkerøy ble bygd om til utkikkshytte for losene.

I 1979 ble losstasjonen flyttet til Kristiansand. I 1989 ble det gjort vedtak om at loshytta skulle restaureres og bevares for ettertiden. Sannsynligvis er den et av Norges minste kulturminner.

Trivia
------

C. J. Bergh ble ansatt som den første fyrforvalteren – en stilling han hadde til 1875. Han døde 77 år gammel etter 38 års tjeneste og etterlot seg kone og 25 barn.

Forvalteren hadde også en assistent som etter ansettelseskontrakten skulle ha fri kost og losji, noe som på denne tiden innbefattet «1 eller 2 drammer daglig».

Eksterne lenker
---------------

* «Oksøy fyr». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Fyr i Agder |
| --- |
|  | 
* Grønningen fyr
* Hatholmen fyr
* Homborsund fyr
* Lille Torungen fyr
* Lindesnes fyr
* Lista fyr
* Lyngør fyr
* Markøy fyr
* Odderøya fyr
* Oksøy fyr
* Rivingen fyr
* Ryvingen fyr
* Saltholmen fyr
* Sandvigodden fyr
* Songvår fyr
* Stangholmen fyr
* Store Torungen fyr
* Søndre Katland fyr
* Ytre Møkkalasset fyr

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
En **ringetone** er et sett med lyder som kommer fra telefoner når noen prøver å komme i kontakt med den. I de siste årene har det blitt populært å bestille ulike ringetoner til mobiltelefoner.

Ringetoner på mobiltelefoner
----------------------------

På mange mobiltelefoner på slutten av 1990-tallet hadde brukeren mulighet til å velge mellom ulike forhåndsinstallerte ringetoner. Den finske Mobilteleofonprodusenten Nokia var den første som gjorde telefonene sine i stand til å motta ringetoner fra andre brukere. Dette førte til ulike SMS-baserte bestillingstjenester for ringetoner. Andre mobiltelefonprodusenter på markedet var kritiske til at Nokia hadde enerett til teknologien sin. Etterhvert som Java-baserte mobiltelefonoperativsystemer ble vanligere på markedet i årene etter 2000 ble det vanlig at alle mobiltelefonene kunne motta ringetoner. Ringetonene ble mer sofistikerte med flere lag med lyd i motsetning til de eldre Nokia-baserte med bare et lag med lyd. Etterhvert som mobiltelefonene fikk flere innebygde finesser og større datakraft og lagringsplass og større båndbredde på nettverket ble det også vanlig at mobiltelefonene kunne avspille MP3-filer som ringetone.

Man skiller i dag mellom tre ulike typer av ringetoner til mobiltelefoner:

* *Mono*: Ringetone til eldre Nokia-modeller som kun hadde et lag med lyd.
* *Polyfoniske ringetoner*: Ringetoner som har flere lag med lyd. Ofte en MIDI-fil.
* *Real*: MP3 eller WAV-filer som er ekte innspillinger og ikke databaserte som de to andre typene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Mitt navn er Knoph*** er en norsk kriminalroman av Olaf Bull. Romanen ble trolig skrevet i 1909, og kom ut som føljetong i magasinet *Hver 8. Dag* fra 1913, året etter i bokform på Narvesens kioskkompani. Boka har blitt framhevet som nyskapende og velkomponert av krimkritikere. Romanen er Bulls eneste prosaverk, bortsett fra to noveller.

Bull «låner» privatdetektiven Asbjørn Krag fra Stein Riverton til et kort opptrinn i boken.

I 1919 ble den utgitt på nytt av Gyldendalske Boghandel i København, da i to utgaver. Den ene utgaven var et gjenopptrykk av førsteutgaven, mens den andre var en oversettelse til dansk - en innrømmelse av de to språkenes forskjellighet, og en markering av at de nå skilte lag og avsluttet Danmark-Norges skriftspråklige enhet.

Den ble gjenutgitt i 1973 i *Den svarte serie* med en innledning av André Bjerke. Boka ble utgitt på nytt av Gyldendal Norsk Forlag i 1995 og som lydbok i 2006.

Referanser
----------

1. ↑  Olaf Bull i Norsk biografisk leksikon
2. ↑  *Mitt navn er Knoph*, Nasjonalbiblioteket
3. ↑  Kjell Venås: «Kor gammalt er Noreg?» *Bergens Tidende* 3. februar 1989
**Sidney Cross** (født 5. januar 1891, død 7. oktober 1964) var en britisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Cross vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Italia og Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble arrangert på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, kom han på femteplass med det britiske laget i mangekamp

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sidney Cross – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sidney Cross – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sidney Cross – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sidney Cross – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Oktobass** er et strykeinstrument, i slekt med kontrabassen, men omtrent dobbelt så stor – fra snaut 3½ til over 4 m. Musikere med normal høyde må stå på en gardintrapp eller annen forhøyning for å spille på instrumentet. Oktobassen har tre strenger. Den betjenes med bue og pedaler. 

Oktobassisten Nicola Moneta fra Milano.
Den første oktobassen ble bygget ca. 1850 i Paris av den franske instrumentmaker Jean-Baptiste Vuillaume (1798–1875). Den slo imidlertid ikke gjennom, og visstnok finnes bare syv eksemplarer. Oktobassen er kjent innen bluegrassmiljøene, men har heller ikke her – ikke engang i de mer eksperimentelle formene for bluegrass – klart å erstatte den vanlige kontrabassen. Det samme er tilfelle i symfoniorkestrene. I Norge har Guro Skumsnes Moe anskaffet en oktobass for støyrock og improvisasjon.

Oktobassens strenger er normalt stemt C, G, C. Den laveste C-strengen har en frekvens på 16.25 Hz (C0, en oktav under laveste C på et piano, og to oktaver under laveste C på en cello). Dette er faktisk infralyd og er helt på grensen av det hørbare for mennesker.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. juli 2015. Besøkt 20. september 2016.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Octobass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Stora Stokkavatnet** er en innsjø i Stavanger kommune i Rogaland fylke. Stora Stokkavatnet ligger i bydelene Madla, Tasta og Eiganes og Våland og har et areal på 2,12 km² – det største i Stavanger, fulgt av Hålandsvatnet og Mosvatnet. Vannet ligger 11 moh. og er 42 meter på det dypeste. Rett ved Stora Stokkavatnet ligger Litla Stokkavatnet (0,11 km² stort).

Turen rundt vatnet er 7 900 meter lang. I vatnet ligger en holme, Storeholmen.

Stora Stokkavatnet har to tydelige tilløpsbekker i nord, Mississippibekken og Møllebekken. Møllebekken som kommer fra Litla Stokkavatnet er det største tilløpet. Utløpsbekken i sør renner ut i sjøen i Møllebukta i Hafrsfjord.

Stora Stokkavatnet er idag byens krisereservevann. Før 1. januar 2009 var det reserve-drikkevannskilde.
I perioden 1931–1959 var det byens drikkevann.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. mai 2015
3. ↑  «Nyt sommeren i Stokkavannet». Arkivert fra originalen 13. mars 2021. Besøkt 16. april 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Soritesparadokset**, er et logisk paradoks knyttet til kvantitetsbegrep.

Premisser
---------

En måte å formulere dette paradokset er med følgende premisser:

* Ett hvetekorn utgjør ingen haug.
* Om *n* hvetekorn ikke utgjør en haug så utgjør heller ikke *n*+1 hvetekorn en haug.
* Én million hvetekorn utgjør en haug.

Selvmotsigelsen
---------------

For at begrepet «en haug» skal være relevant må det finnes en nedre grense for en haugs størrelse. Likevel finnes ingen slik grense. En million korn utgjør definitivt en haug, men noen få korn kan også virke som en haug i et mikroskop. Den mengden korn som virker som en haug i et mikroskop fremstår ikke som en haug når de ligger ute på et jorde. Til tross for dette fremstår ikke begrepet *haug* som irrelevant, og her ligger paradokset.

Løsningen
---------

Begrepet «haug» er ikke utelukkende avhengig av antall korn, men også av kontekst. I tillegg mangler begrepet en entydig definisjon. Dermed holder heller ikke premissene mål, ettersom de ikke tar høyde for flytende grenser.

Det norske folkeeventyret «Dreg du den, så dreg du den» (kjerringa og lasset) er en illustrasjon av dette. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Oktoberfest**, lokalt også kalt **Wiesn**, er en stor ølfestival som holdes over 16 dager sist i september og først i oktober hvert år i den tyske byen München i Bayern. Den regnes for å være verdens største folkefest.

Historikk
---------

Ludvig I av Bayern, hans bryllup ble opphav til tradisjonen med oktoberfest
Den ble arrangert første gang 12. oktober 1810 til ære for ekteskapet mellom Bayerns kronprins Ludwig og prinsesse Therese, da Bayerns kongelige innbød Münchens borgere til hesteløp, øl og andre fornøyelser, og ble raskt gjort til en årlig foreteelse. I dag er den verdens største folkefest.

Festivalen pågår i 16 dager før den første søndagen i oktober på et område som heter Theresienwiese, oppkalt etter prinsesse Therese. I anledningen festen brygges et eget Oktoberfestøl. Det serveres i en type énliterskanner som kalles «Maß», og er alkoholsterkt og smakrikt. Det får bare produseres av lokale bryggerier. Ølserveringen skjer i store telt som rommer 3-10 000 mennesker og tar inntil to måneder å reise.

I de senere år har Oktoberfesten spredt seg til andre deler av verden, spesielt til byer i USA og Canada med stor tysk befolkning.

Bilder
------

* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oktoberfest – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Oktoberfest – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Vestre Aker kirke** på Ullevål i Oslo har fra 1861 vært sognekirken for Vestre Aker. Fra 1855 til 1861 var det samme kirkehuset som fortsatt står i dag sognekirke for Aker med navnet Aker kirke. Kirken har veiadressen Ullevålsveien 117 i Bydel St. Hanshaugen.

Bygningen
---------

Dagens kirke er den opprinnelige og ble innviet som sognekirke for Aker allerede 12. desember 1855 av biskop Jens Lauritz Arup. Bygningen er en langkirke i nygotikk tegnet av Heinrich Ernst Schirmer med omtrent 500 plasser etter den siste restaureringen i 1969. Prekestolen ble tegnet av Alexis de Chateauneuf omtrent 1850 og sto opprinnelig i Vår Frelsers kirke (Oslo domkirke). Glassmaleriene er utført av Bernhard Greve, midtfeltet i 1939 og sidevinduene i 1955. Kirken har et orgel med 27 stemmer og to kirkeklokker.

Historie
--------

Vestre Aker kirke 1865. Gaustad sykehus i bakgrunnen.
Da Christiania by kjøpte Aker kirke (fra 1861 kalt Gamle Aker kirke) av Aker herred i 1852 trengte Aker ny sognekirke. Før salget var gjennomført vedtok herredsstyret å kjøpe 20 mål tomt fra Isach Muus’ eiendom på Kalvehaugen. Dette var opprinnelig beitemark for Ullevål gård, og området der kirken ble oppført ble i 1853 solgt av Muus til Aker kommune etter at Aker sogn var besluttet delt i to (østre og vestre). Det var strid om navnet. Blant andre hevdet P. A. Munch at tradisjonen tilsa navnet Ullevål kirke etter gården den sto på.

Ved kirken ligger Vestre Aker kirkegård, innviet samtidig med kirken, og et menighetshus oppført i 1983.

Vestre Aker kirke er et kulturminne og har nummer 85816 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Litteratur
----------

* Weibye, Tor (2005). *Kirken på Kalvehaugen - Vestre Aker Kirke 150 år*. Oslo: Vestre Aker Menighet.
* Kirkebøe M. C.: *Oslo kirker i gammel og ny tid*. Land og kirke, 1956
* Oslo byleksikon. Oslo. Kunnskapsforslaget, 2000
* Skjelsbæk, Sverre (red.): *Gamle Aker kirke*. Akademisk forlag, 1980
* Statistisk årbok for Oslo 2005. Oslo kommune

Eksterne lenker
---------------

* Arc Vestre Aker kirke
* Vestre Aker menighet, offisielt nettsted (avlest 1. november 2009)

| * v
* d
* r
Oslo bispedømme : Vestre Aker prosti |
| --- |
| 
* Bakkehaugen-Majorstuen-Vestre Aker
	+ Bakkehaugen kirke
	+ Majorstuen kirke
	+ Vestre Aker kirke
* Grefsen (Grefsen kirke)
* Maridalen (Maridalen kirke)
* Nordberg (Nordberg kirke)
* Ris (Ris kirke
* Holmenkollen kapell)
* Røa (Røa kirke)
* Skøyen (Skøyen kirke)
* Sørkedalen (Sørkedalen kirke)
* Ullern (Ullern kirke)
* Voksen (Voksen kirke)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En **oktav** er i kristen liturgisk sammenheng en periode på åtte dager som følger etter en viktig festdag i kirkeåret. Navnet kommer fra latin *octava dies*, «den åttende dag», og viser til den siste dagen i perioden. I utgangspunktet var det bare den åttende dagen som ble spesielt markert. Det er kun i Den katolske kirke og Den ortodokse kirke at oktaver formelt feires, men man kan finne spor av det også i andre kirkesamfunns kalendre. Det kirkelige navnet på nyttårsdagen (1. januar) var *octava nativitatis Domini* (åttendedagen for Herrens fødsel).

Praksisen ble antagelig inspirert av den gammeltestamentlige skikken med å feire tabernakelfesten og dedikasjonsfesten for tempelet i åtte dager. I kristen sammenheng ble oktaver innført på Konstantin den stores tid, da man utvidet feiringene av dedikasjonene av basilikaene i Jerusalem og Tyr til åttedagersperioder.

Noe senere innførte man oktaver i forbindelse med påske, pinse og i østkirken for epifani. I det 7. århundre ble det også innført oktaver for noen viktige helgenfester, som Peter og Paulus og Laurentius. 

I det 12. århundre begynte man i vestkirken å ha spesielle feiringer også på dagene mellom hovedfesten og oktavdagene. Disse ble dermed også regnet som helligdager. I løpet av middelalderen ble antallet oktaver økt kraftig, men ved reformene av breviaret under Pius V og Pius X ble de igjen redusert. 

23. mars 1955 utstedte Kongregasjonen for ritene et dekret, hvorved Den katolske kirke avskaffet alle oktaver unntatt de for jul, påske og pinse. Pinseoktaven ble så avskaffet ved kalenderreformen i 1969, slik at det i dag kun gjenstår to. I den tradisjonelle latinske messen, som har vokst kraftig verden over, også i Norge, siden pave Benedikt XVIs motu proprio Summorum Pontificum, benyttes dog den gamle kalenderen fra 1955. Pinsen feires således fortsatt med oktav i denne ritus. 

I Norge ble Olsok også delvis feiret med en oktav, men denne fikk konkurranse fra en tredje Olavsfest, nemlig translasjonsdagen (= minnedagen) som ble feiret sjette dag etter Olsok, altså 3. august.

I Bergens universitetsbibliotek har man et fragment av et kalendarium, omfattende deler av kalenderen for mai og juni, som ikke har latt seg datere sikkert. Man har likevel festet seg ved at en notis i kalenderen angir at man 7.mai skulle feire oktaven for St. Erchenbald, som var biskop i London fra 675 og døde 30. april 693. Siden biskop Erchenbald var helt ukjent i Norge, må kalenderfragmentet antas å ha engelsk opphav. I 1146 kom en gruppe engelske munker hit for å grunnlegge Lysekloster – et årstall som kan stemme med skrift og utstyr på fragmentet. Dessuten vet vi at dyrkelsen av St. Erchenbald tiltok i denne tiden, etter at hans grav i St. Pauls katedral ble restaurert i 1140, og 14. november 1148 ble det fastlagt en ny translasjonsdag for ham, i tillegg til dødsdagen.

Referanser
----------

1. ↑  Mattias Tveitane: «Et kalenderfragment», *Bergens Tidende*, 26.april 1975.
2. ↑  Mattias Tveitane: «Et kalenderfragment».
3. ↑  Mattias Tveitane: «Et kalenderfragment».
Bussholdeplassen ved Mons Søviks plass
Skiltingen er på grøntarealet sør for plassen.
**Mons Søviks plass** er på Lofthus i Oslo, på grensen mellom bydel Nordre Aker og bydel Bjerke. Den ligger der Frennings vei, Ymers vei, Sophus Aars' vei, Årrundveien og Kildeveien møtes. Veien her er sperret med bom som bare slipper busstrafikk igjennom, og rett ved bommen er Lofthus bussholdeplass. Stedet fremstår ikke som noen egentlig plass. Med velvilje kan svingene øst og vest for bommen sies å være utvidelser av de respektive veiene. Skiltingen er på grøntarealet sør for bommen og bussholdeplassen.

Plassen fikk navn i 1958 etter lærer Mons Søvik (1876–1955), som stiftet Lofthus hageby.

Ingen hus har adresse knyttet til plassen.

Referanser
----------

1. ↑  Avbildet i Lokalhistoriske bildebaser i Oslo
2. ↑  Oslo kommunes bydelsoversikt

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Mons Søviks plass». *Oslo byleksikon* (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 365. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Statens kartverk om Mons Søviks plass
* Speider.net om Oslos plasser

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Mons Bendixen** (født 25. mars 1964 på Levanger) er en norsk sosialpsykolog. Han er professor ved Psykologisk institutt, NTNU i Trondheim. Hans hovedfelt er evolusjonær sosialpsykologi, med forskning på seksuell trakassering, konflikter og vold i nære relasjoner, antisosial og aggressiv atferd, sosial utestengning.

Bendixen har sin utdanning fra Universitetet i Bergen (UiB) og det tidligere Universitetet i Trondheim (nå integrert i NTNU). 

I 1991 var han ferdig utdannet cand.polit. ved Psykologisk institutt, Universitetet i Trondheim med avhandlingen *Representasjon av spatiale relasjoner : bruk av figurer vs. tekst ved menyseleksjon*.

I 2006 fikk han sin ph.d.-grad ved Universitetet i Bergen med avhandlingen *Antisocial behaviour in early adolescence: methodological and substantive issues.*

Etter avsluttet cand.polit.-studium arbeidet han ved Oppsøkende avdeling, Bergen kommune til han begynte på sin doktorgrad i 1993.

Etter et år som forsker ved Trondheim politidistrikt har han, siden 1999, vært førsteamanuensis ved Psykologisk institutt, NTNU.

Han arbeider mye sammen med sin kollega Leif Edward Ottesen Kennair innenfor temaet seksuell trakassering blant skoleelever, og sjalusi og feiltolkning av seksuelle signaler. Enkelte av Kennair og Bendixens arbeider har fått mye oppmerksomhet i media.

I 2015 fikk Bendixen og Kennair, sammen med forsker Trond Viggo Grøntvedt, i oppdrag av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet å skrive en oppdatert kunnskapsstatus om seksuell trakassering blant unge. Kunnskapsstatusen gir en oversikt over nordisk forskning for perioden 2007–2015.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* (no) Publikasjoner av Mons Bendixen i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Mons Bendixen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Referanser
----------

1. ↑  Bendixens NTNU-profilside
2. ↑  (no) BIBSYS-post for hovedoppgaven (ikke fulltekst)
3. ↑  (no) BIBSYS-post for avhandlingen (ikke fulltekst)
4. ↑  Eksempel på omtale, fra GEMINI.no: Wolden, Grete (2. august 2016) «Menn mest sjalu på sex – kvinner på følelser»
5. ↑  *En oppdatert kunnskapsstatus om seksuell trakassering blant elever i ungdomsskolen og videregående opplæring*

Kilder
------

* Bendixens profilside, NTNU
* Om Bendixen på nettstedet for Det psykologiske fakultet, Universitetet i Bergen (UiB)
* UiBs omtale av Bendixen i forbindelse med prøveforelesningen i 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**National Background Investigations Bureau** (**NBIB**) var en amerikansk etat underlagt U.S. Office of Personnel Management (OPM), med ansvar for å gjennomføre undersøkelser av personer som har behov for sikkerhetsklarering i ansettelsesøyemed. Opprettelsen av etaten ble kunngjort i januar 2016. NBIB var den primære tjenesteleverandøren for personundersøkelser for amerikanske føderale myndigheter, og gjennomførte ca. 95 prosent av personundersøkelsene for mer enn 100 føderale etater. NBIBs IT-systemer skulle være konstruert, bygget, sikret og drevet av U.S. Department of Defense.

Direktøren i NBIB var Charles S. Phalen jr. som tidligere fungerte som direktør for konsernsikkerhet i Northrop Grumman Corporation. Phalen har mer enn 30 års bakgrunn fra føderal tjeneste, senest som sikkerhetsdirektør i Central Intelligence Agency og assisterende direktør for sikkerhetsdivisjonen i Federal Bureau of Investigation. NBIBs spesialagenter gjennomgikk en opplæring bestående av fire uker med klasseromsundervisning i Federal Background Investigator Training Program (FBITP), et feltetterforskerkurs, og ett år med opplæring på jobben. NBIBs nasjonale treningssenter, National Training Center (NTC), og opplæringsprogrammer var akkreditert av Federal Law Enforcement Training Accreditation (FLETA) Board og American Council on Education (ACE) gir studiepoeng til de som klarer å fullføre og bestå FBITP. NBIB erstattet OPMs Federal Investigative Services etter en rekke tabber og etterforskning av underleverandøren USIS for kontraktsvindel.

I 2019 ble NBIBs oppgaver overført til Defense Counterintelligence and Security Agency.

Referanser
----------

1. ↑  AYESHA RASCOE AND DUSTIN VOLZ (22. januar 2016). «White House turns to Pentagon in U.S. background checks shake-up». Besøkt 22. januar 2016.
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «National Background Investigations Bureau: Our Standards».
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  «White House creates agency to handle background checks». The Washington Examiner.
8. ↑
9. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Mons Monssen** (født 20. januar 1867 i Bergen, død 10. februar 1930 i New York) var en sjømann og offiser i United States Navy. Han mottok Medal of Honor, USAs fremste militære utmerkelse, og fikk to orlogsfartøyer oppkalt etter seg.

Monssen utvandret fra Norge til USA, der han i 1899 gikk inn i tjeneste i USAs sjøforsvar. Han hadde avansert til *chief gunner's mate* da han i 1904 tjenestegjorde om bord på slagskipet USS «Missouri». Under en skyteøvelse 13. april 1904 oppsto det brann om bord. Brannen spredte seg til ammunisjonsmagasinet og Monssen utmerket seg i kampen mot flammene. Brannen tok 36 menneskeliv, men takket være brannslokningsinnsatsen ble resten av mannskapet og skipet reddet. For sin innsats ble Monssen tildelt Medal of Honor. Han ble også forfremmet til *warrant officer*.

Monssen tjenestegjorde senere på USS «Yankeevi», USS «lowa» og USS «Connecticut». Fra 1914 gjorde han tjeneste på land ved New York Navy Yard, på Filippinene og i New London i Connecticut. I 1918 ble han forfremmet til løytnant.

Monssen ble pensjonert fra sjøforsvaret i 1925. Han bodde resten av sitt liv i Brooklyn i New York, der han døde på Brooklyn Naval Hospital i 1930. Han er gravlagt på Cypress Hills National Cemetery.

I United States Navy har to fartøyer vært oppkalt etter Monssen: Destroyeren USS «Monssen» (DD-436) i Gleaves-klassen (1940–1942) og USS «Monssen» (DD-798) i Fletcher-klassen (1943–1957).

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 10104, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Kristoffer Egeberg: «Flaggskipets beskytter», *Dagbladet.no Magasinet*, 7. desember 2004.
3. 1 2 3 4 5 6  Armann, Øivind Berntzen: «Mons Monssen – et hundreårsminne: glemt i gamlelandet, men fortsatt husket i sitt nye hjemland»[*død lenke*], *Norsk tidsskrift for sjøvesen*, årg. 121, nr. 5, 2006, s. 26–31.
4. ↑  «Monssen I (DD-436)», Naval History and Heritage Command.
5. ↑  «Monssen II (DD-798)», Naval History and Heritage Command.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Metallhettebladbille** (*Cryptocephalus nitidulus*) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er utbredt nord og sentralt i Europa.

Metallhettebladbille er mellom 3,5-5 mm lang. Kroppen er kort, og butt både foran og bak. Det siste leddet av bakkroppen er synlig bak dekkvingene. Undersiden er noe «oppsvulmet». Den har en metallskinnende glans i en klar blå eller grønn farge på halsskjold (pronotum) og dekkvinger. Hodet har to gule flekker i pannen. Dekkvingene har uregelmessig punktur, ikke ordnet i langsgående rekker. Antennene er trådformet og lange i forhold til hva som er vanlig for andre bladbiller. Beina er helt eller delvis lyse, gule.

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, vanligvis bjørk og løvtrær i vierslekten.

Metallhettebladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. september 2020. Besøkt 17. september 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. september 2020. Besøkt 17. september 2020.

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *metallhettebladbille* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *metallhettebladbille* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *metallhettebladbille* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *metallhettebladbille* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Metallhettebladbille *Cryptocephalus nitidulus* – www.biol.uni.wroc.pl
* Metallhettebladbille *Cryptocephalus nitidulus* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**Vasstelg** (latin: *Dryopteris cristata*) er en art av store bregner innenfor stortelgslekten i stortelgfamilien. Den er én av de i alt seks artene som vokser i Norden, representert med varianten *Dryopteris cristata* var. *spicant*.

Sterilt blad av vasstelg fotografert i Litauen, med typiske vridde primærfliker.
Vasstelg er en vintergrønn, dimorf bregne på 20–80 cm. Sterile blad står ytterst i tua, fertile innerst.

De sterile, ytre bladene er relativt jamnbrede og med «typisk» stortelg-utseende. Primærflikene kan være litt vridd eller skruestilt, men de kan også være mer regelmessige. Sterile blad har korte bladskaft, om lag halvparten av bladets lengde. De står litt ut eller «henger» mere enn de indre, sterile. Rosetten får slik en form hvor de indre bladene «skyter ut» av de ytre, hengende.

Bregnene ved navn vasstelg har fertile, indre blad med lengre bladskaft, og smale og slankt lansettformede bladplater. Bladstilkene står opp i rosettform fra bakken, og sekundærflikene står ganske spredt oppover stilken. Ofte er primærflikene ganske vridd eller skruestilt oppover, og de står ut fra stammen på meget korte primærbladstilker. De nederste primærflikene er bredt trekantete, men de blir raskt slankt trekantete oppover stammen.

Spoorehshopene (sori) sitter på typisk stortelg-vis parallelt eller i to rekker langs undersiden av fliken, mellom midtnerven og bladkanten.

I Norge vokser varianten *spicant* i sørøstre deler av Sør-Norge, dvs i Agder, ytre Telemark, og i et belte fra kysten og innover helt nord til midtre Hedmark. Vasstelg vokser i det sørlige og østlige Norden, omtrent langs en rett linje fra Agder til midtre Finland.

Underarter og varianter
-----------------------

* Vasstelg eller «Crested Buckler Fern» *(Dryopteris cristata)* (nordlige halvkule)
	+ Vasstelg *(Dryopteris cristata* var. *spicant)* (Østlandet)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 28. februar 2022. Besøkt 28. februar 2022.
2. ↑  Solstad H, Elven R, Arnesen G, Eidesen PB, Gaarder G, Hegre H, Høitomt T, Mjelde M og Pedersen O (24. november 2021). «Karplanter. Vurdering av vasstelg *Dryopteris cristata* som EN for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 28. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vasstelg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Vasstelg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Vasstelg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Vasstelg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Vasstelg* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vasstelg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Vasstelg* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Vasstelg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dryopteris cristata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dryopteris cristata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dryopteris cristata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***20 minutos*** er en spansk gratisavis som kommer ut i 15 byer i Spania, fra mandag til fredag. Den ble grunnlagt i Madrid 3. februar 2000 under navnet *Madrid y M@s*. Den er Spanias mest leste avis, 2 889 000 lesere daglig (2008). Nettutgaven registrerte 6 396 941 unike brukere i 2008. Disse talla gjør avisa til den avisa med flest daglige lesere i Spania gjennom alle tider.

*20 minutos* utgis under lisensen *Attribution-ShareAlike* Creative Commons, noe som betyr at alt innholdet kan brukes fritt, under visse restriksjoner. I tillegg kan avisa lastes ned gratis i sin helhet fra hjemmesida.

Hovedaksjonær i *20 minutos* er det norske selskapet Schibsted. Avisas administrerende direktør er José Antonio Martínez Soler, mens nordmannen Sverre Munck er direktør i Multiprensa Holding, som er underlagt Schibsted og styrer *20 minutos*.

Referanser
----------

1. 1 2  «'20 minutos', de nuevo el diario más leído». *20minutos.es*. 11. desember 2008. Besøkt 24. februar 2009.
2. ↑  «'20 minutos' se convierte en el diario más leído de toda la historia de España». *20minutos.es*. 29. april 2008. Besøkt 24. februar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 20 minutos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Lilleklosteret ca. 1880, fotografert fra hagen og med flere Cappelen familiemedlemmer.
**Lilleklosteret** er navnet på bebyggelsen som i dag er på hovedeiendommen til *Gråten vegen 11A-11E*, gnr. 300 bnr. 4771, Skien. Eiendommen ligger i den tidligere Solum kommune. Navnet kommer av at herregården Gjemsø kloster på den nærliggende Klosterøya i Skien, ble kalt for «Storeklosteret». Begge de to eiendommene tilhørte eierne av godseiendommen Gjemsø kloster, men det er ikke kjent at noen av eierne eller deres familier bodde der eller benyttet stedet selv, i tiden før ca. 1861. Navnet «Lilleklosteret» ses brukt fra ca. 1861 da Didrik Cappelen (1836–1914) med familie flyttet til eiendommen. Betegnelsen «Husebygninger ved Tolleskoven» ble tidligere brukt om bebyggelsen på eiendommen, i regnskapene til firmaet Hans Cappelens Enke som var eier av Gjemsø kloster.

På en amatørtegning fra 1800-tallet er det bare en mindre en etasjes bygning på eiendommen. Antakelig var det Didrik Cappelen (død 1914) som fikk bygget det to etasjes hovedhuset med fløyer som fortsatt står på eiendommen. Han hadde tidligere bodd på Gjemsø kloster hos sin mor Benedicte Cappelen (1804–1881). Didrik ble den 5. februar 1861 gift med Benedicte («Benny») Marie født Wessel (1837–1904), og deres seks barn er alle født på Lilleklosteret. Det eldste barnet var Marie («Maja») som var født den 23. desember 1861 på Lilleklosteret, og ble gift den 3. oktober 1882 med Carl Thorvald Schiøtt, Skien.

Etter at enken Benedicte Cappelen døde den 18.november 1881, flyttet Didrik med familie til Storeklosteret, mens den yngre broren, banksjef og ingeniør Hans Cappelen (1842–1924), med familie flyttet til Lilleklosteret. Etter at brødrene måtte gå fra hele godseiendommen Gjemsø kloster ca. 1897, og andre eiere overtok, fortsatte Hans Cappelen med familie å bo på eiendommen. I 1899 kjøpte ektefellen til Hans, *Anna Margaretha født Schiøtt* (1859–1929), Lilleklosteret for kr. 35 000,-, og de bodde der så lenge de levde. Senere er bebyggelsen på eiendommen blitt inndelt i flere boliger.

Opprinnelig omfattet eiendommen et betydelig større areal, bl.a. også «Klosterstranda» ned til Skienselva. Flere eiendommer er skilt fra og blitt bebygget, bl.a. det runde, store bygget, som lokalt er kalt for «Sing Sing», og andre arbeider- og personalboliger for bedrifter.

Lekestue fra Lilleklosteret står nå i Brekkeparken, Telemark Museum.

Kilder
------

* James Borchsenius: *Skien før Branden 1886*, Oslo 1934
* Toralf Gjone: *Solum bygds historie. Bind II. Gårdshistorie*, Skien 1962, side 190-203
* Arthur W. Bergan: *Livets gang utafor bruene*, Genius Forlag, Skien 1997, side 72-77
* Hans Cappelen: «Fra tante Majas dagbok i Skien under krigen», *Ætt og Annet* nr. 2-2013 Jubileumsutgave, Skien 2013, side 47-52
* Folketellinger og pantebøker
* Firmaregnskaper for Hans Cappelens Enke
* Kari-Marte Reisz-Frøyset og Tor Harald Frøyset: *Norske lekestuer*, 2013
**Lillesand og omegns telefonselskap** startet opp i 1895. I starten hadde selskapet 35 abonnenter i bygd og by. Hovedkontoret hadde lokale i Vestregate 79 i Lillesand, mens det ble opprettet «bicentraler» på Birkeland, i Eide og Brekkestø. De ansatte ved telefonsentralene måtte avlegge taushetsløfte om at de ikke skulle gjenfortelle noe av det de hørte i arbeidet.

I 1942 ble selskapet vedtatt oppløst og virksomheten ble solgt til staten. Lillesand og omegns telefonselskap ble endelig avviklet i 1944.

Arkiv
-----

Arkivmateriale etter Lillesand og omegns telefonselskap finnes både på KUBEN i Arendal og på Statsarkivet i Kristiansand. Materialet på Kuben utgjør en arkivboks inneholdende noe korrespondanse og møtebøker fra perioden 1909-1944. Arkivmaterialet oppbevart hos Statsarkivet i Kristiansand utgjør fem arkivbokser inneholdende blant annet møtebøker, korrespondanse og regnskap fra perioden 1894-1942, samt abonnementsprotokoller fra 1940-årene.

Referanser
----------

1. ↑  Jeg skal ikke røbe eller fortelle noget på *Avtrykk.no*, 11.07.2015

Eksterne lenker
---------------

* Katalog til arkiv etter Lillesand og omegns telefonselskap hos Aust-Agder museum og arkiv
* Katalog til arkiv etter Lillesand og omegns telefonaksjeselskap hos Statsarkivet i Kristiansand[*død lenke*]
Inngangspartiet til skolen
**Åsa folkhögskola** ligger i Sköldinge i Katrineholms kommun, Södermanlands län og ble grunnlagt i 1872. Den var den femte folkehøgskole som ble opprettet i Sverige.

I 2004 startet Sveriges første studiefinansierte heltidsutdannelse i streetdance på Åsa folkhögskola. 

**Skolens kurs:**

* Generelle kurs
* Innvandrerkurs
* Kursen Vidare - introduksjonskurs for innvandrere
* Velvære & massasjeterapeut
* Musikkurs
* Streetdance
* Streetdance - one style
* Grunnutdannelse til tolk - fjernundervisning 25%
* Skriv ditt liv - fjernundervisning
* Skriv dramatikk for teater og film
* Fjernundervisningskurs via Nätbildarna

Foruten de lange kursene organiserer skolen korte kurs og utdannelse etter oppdrag.

Åsa folkhögskola har et internat med plass til nesten 70 boende. Det finnes også konferanselokaler og en restaurant.

Venneskole
----------

* Mamtukuna Folk Development College

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Åsa folkhögskolas nettsted

Portal: Sverige
**Vasyl Ihor Medvit**, O.S.B.M. (ukrainsk: Василь Ігор Медвіт; født 23. juli 1949 i Przemyśl i Polen) er en polskfødt ukrainsk gresk-katolsk emeritert hierark (biskop) og titulærbiskop

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Biskop Medvit kom fra en gresk-katolsk familie. Etter utdannelse på statlige skoler sluttet han seg til basilianerordenen og avla timelige løfter der den 2. februar 1980 og høytidelige løfter 1. januar 1984. 

### Prest

Medvit ble presteviet den 31. mai 1984 etter teologiske studier i Roma. Han forble i Italia og var viserektor ved Det ukrainske pavelige kollegium St. Josafat (1984–1986). Etter at han hadde vendt tilbake til Polen og en tid der som sogneprest - i Bani Mazurski og Krukljanky -, ble han valgt til protohegumen (provinssuperior) for basilianerne i Polen (1989–1994).

### Biskop

Den 30. mars 1994 approberte pave Johannes Paul II hans valg til biskop. Han ble bispeviet 12. juli 1994 i den ukrainske gres-katolske katedral i Lviv og ble hjelpebiskop av *Hadriane* av kardinal Myroslav Ivan Ljubatsjivskyj, den ukrainske gresk-katolske kirkes overhode. Medkonsekratorer var Jan Martyniak, rutensk gresk-katolsk biskop av Przemyśl, og Myron Michael Daciuk OSBM, ukrainwk gresk-katolsk biskop av Edmonton. 

Han var først hjelpebiskop i Lviv. Fra 30. september 1996 til 8. november 2002 var han apostolisk visitator til Kasakhstan og Sentral-Asia, fra 20. september 1997 til 6. desember 2004 erkeepiskopal eksark av Kyiv-Vysjhorod, fra 6. desember 2004 til 17. mars 2009 kurialbiskop for Kyiv-Halytsj, og fra 17. mars 2009 til 25. oktober 2013 hjelpebiskop i Donetsk-Kharkiv. 

Etter dette er han pensjonert.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio, O.P. (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) \*1758
* Pave Leo XII (1760-1829) \*1794
* Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) \*1826
* Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) \*1839
* Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) \*1861
* Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) \*1886
* Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) \*1901
* Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) \*1919
* Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) \*1933
* Pave Johannes Paul II (1920-2005) \*1958
* Kardinal Myroslav Ivan Ljubatsjivskyj (1914-2000) \*1979
* Biskop *Vasyl Ihor Medvit* (1949-) \*1994

Referanser
----------

1. 1 2  «Владика Василій Медвіт, ЧСВВ. Єпископ-помічник». *Official UGCC Web Site* **(ukrainsk)**. Besøkt 16. mai 2017.
2. ↑  catholic-hierarchy.org medwit, lest 12. mars 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Barn og unges kommunestyre** (forkortet BUK) er et kommunalt organ som er blitt innført i flere norske kommuner. Formålet med BUK er å lære opp unge i demokratiske prosesser og arbeidsmåter. Representantene er gjerne hentet fra elevrådene ved barne- og ungdomsskoler i kommunene, samt representanter fra kommunale ungdomsklubber. Det er kommunestyret i den enkelte kommunen som kan vedta å opprette et BUK, og kommunens kommunestyre bevilger ofte et pengebeløp som BUK selv for fordele videre. På møtene i BUK behandles søknader om penger til alt fra huskestativ og skateramper til fotoutstyr og musikkinstrumenter. Søknadene kommer fra kommunens barn og ungdom selv, gjennom representantene fra elevråd og ungdomsklubber.

Kommuner som har Barn og unges kommunestyre
-------------------------------------------

* Lenvik
* Askøy
* Aurskog-Høland
* Bamble
* Beiarn
* Bø
* Eigersund
* Elverum
* Frogn
* Gjesdal
* Grimstad
* Hole
* Karmøy
* Kristiansund
* Lier
* Lillestrøm
* Lørenskog
* Løten
* Nes i Buskerud
* Nedre Eiker
* Nissedal
* Nittedal
* Odda
* Oppegård
* Porsgrunn
* Randaberg
* Ringerike
* Rælingen
* Sigdal
* Ski
* Skien
* Skiptvet
* Sandnes
* Sola
* Stange
* Storfjord
* Tinn
* Tokke
* Ullensaker
* Vestby
* Vinje
* Ås