recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sjunkhatten nasjonalpark** (lulesamisk: *Dávga suoddjimpárkka*) er en norsk nasjonalpark som ligger i et kupert fjell-, fjord- og dalområde i Nordland; nord for Bodø og sør/vest for Sørfolda-fjorden. Parken ble opprettet i 2010, for å «*ta vare på et stort, sammenhengende og villmarkspreget naturområde som inneholder særegne, representative økosystemer og landskap, og som er uten tyngre inngrep*». Den dekker et område på 417,5 km².

Nasjonalparken ligger i kommunene Bodø, Fauske og Sørfold. Parken har blitt lansert som «Barnas
nasjonalpark», og regjeringen ønsker å legge vekt på spesiell tilrettelegging og utvikling av tilbud rettet mot barn og unge.

Geografi, landskap, geologi
---------------------------

Flyfoto av Kjerringøy fra øst. Fjorden nederst til venstre er Sjunkfjorden, ved innløpet av fjorden den spisse Skeistinden, til venstre på oversiden Sjunkhatten. Bak disse mot venstre Nevelsfjorden, mot høyre fra denne Eidekjosen. Bak Eidekjosen ligger Eidetinden.
Landskapet er preget av erosjon fra isbreer, med spisse topper og avrunda fjell, dalbotner og morener. Området har mange elver og vann, og viltre fjellelver preger landskapet. 

Det finnes flere sjeldne plante- og dyrearter hvorav 18 er såkalte rødlistearter. 

Verneområdet har også en sjeldent høy grottetetthet og framstår som et av de viktigste grotteområdene i Norge.

Forvaltning og bruk av området
------------------------------

Næringsinteressene i verneområdet er knyttet til tradisjonelle næringer. Duokta reinbeitedistrikt ligger innenfor nasjonalparken og har beiteinteresser i store deler av området. Jordbruket har også beiteinteresser, det beiter flere tusen sauer innenfor nasjonalparken.

Referanser
----------

Fotnoter
1. ↑  regjeringen.no: verneforskriften Arkivert 15. oktober 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sjunkhatten nasjonalpark på Miljødirektoratets temasider om nasjonalparkene
* (no) Sjunkhatten nasjonalpark i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* regjeringen.no: Kart over Sjunkhatten nasjonalpark med grenser
* regjeringen.no: Pressemelding ved opprettelsen 5.2.2010

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Norge |
| --- |
| 
* Anárjohka
* Blåfjella-Skjækerfjella
* Breheimen
* Børgefjell
* Dovre
* Dovrefjell-Sunndalsfjella
* Femundsmarka
* Folgefonna
* Forollhogna
* Fulufjellet
* Færder
* Gutulia
* Hallingskarvet
* Hardangervidda
* Jomfruland
* Jostedalsbreen
* Jotunheimen
* Junkerdal
* Láhko
* Langsua
* Lierne
* Lofotodden
* Lomsdal-Visten
* Møysalen
* Raet
* Rago
* Reinheimen
* Reisa
* Rohkunborri
* Rondane
* Saltfjellet-Svartisen
* Seiland
* Sjunkhatten
* Skarvan og Roltdalen
* Stabbursdalen
* Varangerhalvøya
* Ytre Hvaler
* Øvre Dividal
* Øvre Pasvik
* Ånderdalen

 | Norges flagg |
| Svalbard | 
* Forlandet
* Indre Wijdefjorden
* Nordenskiöld Land
* Nordre Isfjorden
* Nordvest-Spitsbergen
* Sassen-Bünsow Land
* Sør-Spitsbergen

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Naturbase
 |
**Stavanger Turnhall** er en turnhall i Stavanger som eies av Stavanger kommune. Hallen sto ferdig i mai 1980 og har et brutto grunnflate på 3 745 m². I tillegg til gymnastikksalene med mellom annet turnutstyr så finnes det også kiosk og kjøkken samt noen mindre rom i hallen. Hallen blir hovedsakelig brukt til turn, men også andre typer arrangement som kurs, aktivitetsdager, bedriftsidrett, firmafester/julebord og datatreffet warpzone. Hallen har parkeringsplass på baksiden i tillegg til noen plasser på framsiden.

Storsalen deles til vanlig inn i tre like store deler, sal A, B og C. Utenom storsalen er det også en mindre sal, sal D, som har fastmontert turnutstyr. I underetasjen, som gulvet til salene ligger på, er det også seks garderober og ett styrkerom. I øvre etasjen, som er plant med inngangen på fremsiden, ligger kursrommet, kiosken, kjøkkenet og noen kontorer. Inngang til galleriet er også i den øvre etasjen.

Se også
-------

* Stavanger Turnforening
* Stavanger gamle turnhall

Eksterne lenker
---------------

* Stavanger Turnforening
Bronse*jue* (vinkanne)
Erlitoukulturens nedslagsfelt - fylket Yanshi med det sentrale funnstedet er markert midt i området
Palass I (fase III)
**Erlitoukulturen** (forenklet kinesisk: 二里头文化, tradisjonell kinesisk: 二里頭文化, pinyin: *Èrlǐtóu wénhuà*; 1900 til 1500 f.Kr.) er arkeologenes navn på en tidlig bronsealderkultur i Kina. En radiokarbondatering i 2007 har ført til et foreslått smalere tidsspenn, fra 1750 til 1530 f.Kr.

Navnog utbredelse
-----------------

Navnet kommer fra det arkeologiske felt i storkommunen Erlitou i byfylket Yanshi i provinsen Henan. Kulturen strakte seg godt utover i det som i dag er provinsene Henan og Shanxi, og gjorde seg senere også gjeldende i Shaanxi og Hubei. De fleste kinesiske arkeologer antar at Erlitou er hovedsetet for Xia-dynastiet, men de fleste vestlige arkeologer er ikke overbevist om at det er en slik sammenheng mellom Erlitoukulturen og Xia-dynastiet.

Kjennetegn og levninger
-----------------------

Fortidslevningene i Erlitou ble oppdaget i 1959, og er forblitt det største utgravningsområdet som kan knyttes til Erlitoukulturen. Funnene er spredd ut over et område på 3 km². Erlitou monopoliserte produksjonen av bronsekar for rituell bruk. 

Etter at Shang-dynastiet vokste frem gikk det kraftig tilbake med Erlitou, men stedet forble bebodd også i Shang-tidens første fase. 

Det er mulig at Erlitoukulturen utviklet seg fra Longshankulturen.

Referanser
----------

1. ↑  Allan 2007, s. 475
2. ↑  Liu & Xu 2007, s. 886
3. ↑  Zhang m.fl. 2014, s. 206
4. ↑  Allan 2007, s. 489–490
5. ↑  Liu 2004, s. 238
6. ↑  Liu & Xu 2007, s. 897–899

Se også
-------

* Erligangkulturen
* Sanhuangwudi
* Xia-dynastiet

Litteratur
----------

* Liu, Li. *The Chinese Neolithic: Trajectories to Early States*, ISBN 0-521-81184-8
* The Golden Age of Chinese Archaeology
* Allan, Sarah (2007). «Erlitou and the Formation of Chinese Civilization: Toward a New Paradigm». *The Journal of Asian Studies*. Cambridge University Press. 66 (2): 461–496. doi:10.1017/S002191180700054X.

* Lee, Yun Kuen (2002). «Building the chronology of early Chinese history». *Asian Perspectives: the Journal of Archaeology for Asia and the Pacific*. 41 (1): 15–42. doi:10.1353/asi.2002.0006.

* Li, Jinhui (10. november 2003). «Stunning Capital of Xia Dynasty Unearthed». *China Through a Lens*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 3. februar 2009.  Arkivert 21. mars 2015 hos Wayback Machine.

* Liu, Li (2004). *The Chinese neolithic: trajectories to early states*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-81184-2.

* Liu, Li; Xu, Hong (2007). «Rethinking Erlitou: legend, history and Chinese archaeology». *Antiquity*. 81 (314): 886–901.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Stavangerensemblet i aksjon i 1953. Fra venstre: Arne Grønlund (fiolin), Ragnar Borge (fiolin) og Aksel Wold (cello)  Foto: ukjent. Eier: Nasjonalbiblioteket 
*For rockebandet med navn Stavangerensemblet, se Stavangerensemblet.*
**Stavanger Radioensemble**, også kalt **Stavangerensemblet** (som ikke må forveksles med rockebandet med samme navn) var ett av fire radioensembler i Norge. Det var virksom mellom 1938 og 1970.

Historie
--------

Stavanger Radioensemble ble stiftet i mars 1938. Den opprinnelige besetning var på syv musikere: to fiolinister (den ene av disse med bratsj som biinstrument), en cellist, en kontrabassist, en harmoniumist (med slagverk som biinstrument), en pianist og en fiolinist med kapellmesteransvar. Ensemblet skulle spille tre ganger i uken på riksnettet. Gunnar Knudsen ble hentet inn fra Oslo til å lede ensemblet. Han kom da fra en stilling som fiolinist i Filharmonisk Selskaps Orkester og i radioensemblet i Oslo. Debutkonserten fant sted den 17. mai 1938 kl. 08.10.
Selv om musikerne i Stavangerensemblet var ansatt av kringkastingen ble de samtidig en integrert del av Stavanger Byorkester (nåværende Stavanger Symfoniorkester) som ble stiftet senere samme år, og musikerne hadde plikt til å spille begge steder.

Karsten Andersen i 1953 sammen med Stavangerensemblet Foto: ukjent. Eier: Nasjonalbiblioteket 
Radioensemblets konserter ble i begynnelsen sendt fra kringkastingens studiobygning ved Lekeplassen i Solagaten. På 1960-tallet flyttet kringkastingen til nye lokaler i Klubbgaten. Ingen av lokalene var spesielt velegnede for musikkopptak. Da den danske cellisten Erling Bløndal Bengtsson gjorde opptak i studioet i Klubbgaten uttalte han at det var «det verste rom» han hadde spilt i.

Radioensemblet ble populære i Norge og hadde en distinkt klang som alle radiolyttere kunne kjenne igjen. I 1970 ble musikerne, som da utgjorde 22 pluss kapellmester, overført til Symfoniorkesteret i Stavanger. Til gjengjeld forpliktet Symfoniorkesteret seg til å medvirke i NRK med til sammen 40 sendetimer i året.

Ledere
------

* 1938 – 1945 Gunnar Knudsen
* 1945 – 1963 Karsten Andersen
* 1963 – 1970 Bjørn Woll

Referanser
----------

1. ↑  Alsvik (1988), s. 84-85

Litteratur
----------

* Alsvik, Jan (1988). *Stavanger Symfoniorkester 1938-1988*. Stavanger: Dreyer bok. ISBN 82-7096-198-1.
* Vollsnes, Arvid O. (2000). «Folkelige musikkformer – det kommersielle». I Holen, Arne; Kleiberg, Ståle; Vollsnes, Arvid O. *Norges musikkhistorie, Bind 4: Inn i mediealderen, 1914-50*. Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-22382-6.
**Erling Willi Nielsen** (født 1877 i Lyngør, død 1943 i Stavanger) var en norsk arkitekt og senere stadsarkitekt i Stavanger. Han tegnet flere kjente bygg. 

Erling Nielsen ble utlært murer i 1890-årene, og var deretter elev ved Den kongelige tegneskole i Kristiania og Kunstakademiet i København. Han opprettet selvstendig praksis i Kristiania i 1910, og utformet for en flere villaer i Aker. Var i årene 1914 til 1919 tilknyttet gruveselskapet Sulitelma AB i Sulitjelma (Nordland) hvor han tegnet og hadde ansvaret for oppføring av en rekke boliger og andre bygninger. 

I september 1920 ble Erling Nielsen ansatt som stadsarkitekt i Stavanger, der han blant annet tegnet det kjente Filmteatret i nyklassisistisk stil og Kampen skole som ble ferdigstilt ca. 1925.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 16. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, arkiveringsdato 18. oktober 2016, arkiv-URL web.archive.org, nkl.snl.no, besøkt 16. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Erling Nielsen i Norsk kunstnerleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
Armenias sentralbank i Jerevan
Armenias sentralbank opplæringssenter i Dilijan
**Armenias sentralbank** (eng: **Central Bank of Armenia**) er sentralbanken i Armenia.

Historie
--------

I begynnelsen av 1900-tallet var Armenia styrt av Russland. De største russiske bankene hadde filialer i de største byene i Transkaukasus. I 1914 var det ca. 10 banker i Jerevan, Armenias hovedstad. Men i løpet av borgerkrigene i begynnelsen av århundret, samtidig med en massiv undertrykkelse fra Tyrkias side, kollapset det økonomiske systemet og hele pengesystemet i Armenia. 

I oktober 1914 ble så «Det transkaukasiske kommissariat» opprettet for å styre i regionen. Da dette ble oppløst igjen i 1918, og de uavhengige republikkene ble etablert (blant annet Armenia), erklærer Armenia seg som en parlamentarisk, demokratisk republikk. Khatsjatur Karchikjan ble republikkens første finansminister. Dette finansdepartementet innehadde mye av de oppgavene og rettighetene en sentralbank normalt har. 

26. oktober 1920 ble det vedtatt en lov som etablerte Republikken Armenias Statsbank (State Bank of the Republic of Armenia). I denne perioden var det imidlertid ingen tillit til Armenias valuta, så de gamle transkaukasiske pengene ble stort sett brukt i handel med utlandet. 

Etter at sovjetregimet ble innført i Armenia, vedtok «People's Commissariat of Finance» (PCF) en bestemmelse (10. desember 1920) som nasjonaliserte alle private banker, og trakk tilbake alle pengene som da var i sirkulasjon. 22. mars 1922 ble «the State Bank of SSRA» (Soviet Socialist Republic of Armenia) etablert. 

21. september 1991 erklærte Armenia seg selvstendig republikk. I desember samme ble Statsbanken (the State Bank of SSRA) redefinert til å være en fullverdig sentralbank. Men først ved en ny sentralbanklov 27. mars 1993 fikk sentralbanken sitt nåværende navn, Central Bank of Armenia.

Sentralbanksjef
---------------

Per juni 2022 er Martin Galstyan sentralbanksjef (*Governor*). Han har hatt denne stillingen siden juni 2020.

Nerses Jeritsian og Hovhannes Khachatryan er visesentralbanksjefer (*Deputy governors*).

Tigran Sargsian var sentralbankens formann fra 1998 til 9. april 2008, da han ble utnevnt til landets statsminister. I juni 2008 ble Arthur Javadjan utnevnt til ny sentralbanksjef. Han hadde denne stillingen fram til juni 2020, da Martin Galstyan ble utnevnt til ny sentralbanksjef, av Armenias nasjonalforsamling.

Sentalbankstyret består av sentralbanksjefen, to visesentralbanksjefer og fem styremedlemmer.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  CBA - *Mr. Martin Galstyan*, besøkt 13. juni 2022.
2. 1 2  CBA - *Structure of the CBA*, besøkt 13. juni 2022.
3. ↑  CBA – *Mr. Arthur Javadyan*
4. ↑  Hetq.am - *Martin Galstyan Elected Next Governor of Central Bank of Armenia*, besøkt 13. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Central Bank of Armenia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Stavanger idrettshall med Rica Forum Hotel i bakgrunnen.
Innebandy i Stavanger Idrettshall
**Stavanger idrettshall** ligger på Tjensvoll like ved Mosvatnet i Stavanger. Hallen ble innviet i 1979 og benyttes til innebandy, bordtennis, badminton, håndball, volleyball, det finnes løpebaner, styrketreningsrom, hoppegrop for tresteg og lengde.

Hallen har også en kafeteria som driftes av Stavanger Idrettsforening.

Innebandy
---------

Stavanger idrettshall er hjemmebanen til Stavanger Innebandyklubb. Hallen brukes også under innebandyarrangementet Stavanger Open, en populær begivenhet som arrangeres hvert år i april, der det blir spilt på både store og små baner.

Håndball
--------

Stavanger idrettshall er en av hallene som ble brukt under EM i håndball 2008 for menn. Hallen er hjemmebane for Viking Håndball. Under håndballkamper har hallen plass til 4100 tilskuere derav 2300 sitteplasser. I sesongen 2011/12 hadde derimot Viking bare 586 tilskuere i snitt på sine hjemmekamper.

Volleyball
----------

Hallen benyttes for volleyballturneringer. Hallen deles da inn i fire hoveddeler med tre volleyballbaner i hver som da gir tilsammen tolv baner. Banene har redusert servefelt. Ettersom hallen ikke har oppmerket mer enn 8 volleyballbaner må det tapes 4 baner forut for større volleyballturneringer. Hvert år siden 1987 har en av norges største volleyballturneringer - Vestcup - blitt arrangert i hallen med KFUM Stavanger Volleyball som arrangør. I tillegg har det blitt arrangert mange Norgesmesterskap, Veteran NM, Gallaturneringer samt regionsmesterskap.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stavanger Idrettshall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Armenias visepresident** var det nest høyeste politiske embetet i landet etter presidenten 1991–1996. Stillingen ble avskaffet gjennom forfatningen av 1995, som trådte i kraft i februar 1996. I artikkel 60 i forfatningen av 2005 står det at dersom embetet som president blir ledig, skal Nasjonalforsamlingens president utføre presidentens plikter fram til en ny president blir valgt. Dersom det ikke er mulig, blir presidentens plikter overtatt av statsministeren.

██ Uavhengig

| Bilde | Navn(født–død) | Embetstid | Parti | Merknad | President |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | **Gagik Harutjunjan**(1948–) | 16. oktober 1991–6. februar 1996 | Uavhengig | Harutjanjan var også statsminister 22. november 1991–30. juli 1992. | **Ter-Petrosian** |

Referanser
----------

1. ↑  «Constitution of the Republic of Armenia». The President of the Republic of Armenia. Besøkt 23. juli 2019.
2. ↑  Masih, Joseph R.; Krikorian, Robert O. (1999). *Armenia: At the Crossroads*. Taylor & Francis. s. 36, 55. ISBN 978-9057023446. Besøkt 23. juli 2019.
**Stavanger døveforening** (stiftet 1900-1901) holder til i lokaler i Døves Hus (Saudagata 11A) i Stavanger. Foreningen er en del av Norges Døveforbund (NDF). Foreningen er en interesseforening for dem som bruker tegnspråk i Rogaland fylke. Det er åpent for både medlemmer som er døve, tunghørte og hørende.

### Stiftelse

Det er ikke klart nøyaktig når foreningen ble stiftet siden det mangler protokoll for stiftelsen.:7 Det finnes en regnskapsbok hvor det står at «Døveforeningen blev stiftet 9. Desember 1900», men like etter i samme regnskapsbok står det «De Døves forening stiftet i Stavanger den 10. Februar 1901, og bestyrelse blev valgt.» Sander som har skrevet foreningens historie har sett på foreningens protokoller og andre kilder og mener at det ser ut til at det var et interimstyre fra 9. desember 1900 frem til det ble holdt generalforsamling og foretatt valg 10. februar 1901 og han mener de første medlemmene betalte kontingent denne dagen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Sander, Thorbjørn Johan (2000). *Døveforeningen i Stavanger*. Stavanger: Stavanger døveforening.
2. ↑  «Viktige årstall i døvehistorien». Norsk Døvehistorisk Selskap. Besøkt 2. februar 2019. «09.12.1900 – Stiftet: Stavanger Døveforening»
**Francesca Strano** også kjent som **Cesca** (født 25. september 1980 i Bergen) er en norsk sanger, komponist og tekstforfatter.

Biografi
--------

Strano er født og oppvokst i Bergen. Hun har italiensk far og norsk mor. Sine musikalske gener fikk hun fra sin far, som i mange år turnert i store deler av Europa som trommeslager i ulike band. Selv har Francesca jobbet med sangen siden hun var syv år. I tillegg spiller hun ulike instrumenter som fiolin, fløyte og congas, men hennes viktigste instrument er piano.

Francesca fikk utviklet sitt kunstneriske uttrykk da hun gikk til Steinerskoler. Etter dette gikk hun på musikk, dans og drama ved Fyllingsdalen videregående skole. Samtidig spilte hun i flere teater og musikalske produksjoner. 

Francesca har de siste årene vært flere ganger i USA og jobbet med musikk og gjort opptredener. Hun har blant annet fått opptre sammen med bass legenden Anthony «Downtown Tony» Brown fra bandet Chicago Catz.

Francesca slapp sitt debutalbum *Give Me A Break* høsten 2012.

Francesca giftet seg i 2013 og heter nå Francesca Strano Tvedt

Diskografi
----------

* *Bark …og mysteriet i Granåsen* (1996) (Norske Gram)
* *I did it again (Single)* (2009) (Lill'-Bit)
* *So Beautiful (Single)* (2009) (Lill'-Bit)
* *Give me a break (Single)* (2012) (Lill'-Bit)
* *Fire Now (Single)* (2014) (Lill'-Bit)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Stavanger Turistforening** (**STF**) er tredje største medlemsforening i Den Norske Turistforening (DNT). STF har 23 688 medlemmer, og 41 hytter i Rogaland, Vest-Agder, Aust-Agder og Telemark. Mellom hyttene er ca. 1250 km sti vardet og merket med den røde T'en. I forbindelse med STFs 125-årsjubileum i 2012, etablerte foreningen i tillegg 412 kilometer T-merkede hverdagsturløyper i Stavanger kommune - noe som har gitt Stavanger det lengste T-merkede rutenettet av alle norske kommuner. På vinterstid kvister STF 370 kilometer skiløyper i Ryfylke, Frafjordsheiene og Sirdalsheiene.

Blant STFs kjente hytter er Haukeliseter, Preikestolhytta og Stranddalen turisthytte. De to førstnevnte er de mest besøkte av alle turistforeningshytter i Norge - og de to eneste som har åpent hele året.

Blant STFs mest brukte stier, er de T-merkede løypene til Preikestolen (150.000 besøkende i 2012) og Kjerag ved Lysefjorden. Et annet svært populært turmål er Dalsnuten utenfor Sandnes.

I tillegg til å bygge og drifte hytter og løyper arrangerer STF også mange turer, kurs og andre arrangementer. I 2012 ble det arrangert over 400 turer og andre arrangementer. STF arrangerer også populære mosjonsløp som Tripp Trapp Triathlon gjennom Lysefjorden og Frafjordheiene, og 7-nutsløpet over sju nuter i bymarka utenfor Sandnes. STF har også en aktiv ungdomsgruppe, tilknyttet DNT ung.

Historie
--------

Stavanger Turistforening ble stiftet i 1887. 
Den første hytta, Bleskestadmoen, ble reist i 1891, og utover i 1900-årene fikk foreningen et meget godt utbygd hytte- og rutenett.

Stavanger Turistforenings hytter
--------------------------------

* Bakken gard
* Bleskestadmoen
* Blåfjellenden
* Børsteinen
* Eidavatn
* To hytter ved Flørli, Flørlistølen og Flørli turiststasjon
* Grasdalen
* Haukeliseter turisthytte ved Haukeliseter (Betjent hele året)
* Holmavatn
* Hovatn turisthytte
* Kringlevatn
* Krossvatn
* Kvanndalen
* Kvilldal
* Langavatn
* Litle Aurådal
* Melands Grønahei turisthytte ved Melands Grønahei
* Mostøl
* Nilsebu
* Preikestolhytta
* Preikestolen fjellstue (Betjent hele året)
* Sandsa
* Sandvatn turisthytte
* Stakken
* Storevatn
* Storsteinen
* Stranddalen turisthytte (Betjent i sommersesongen)
* Støle
* Taumevatn
* Tomannsbu
* Vassdalstjørn
* Veslebu
* Viglesdalen
* Ådneram

Utleiehytter
------------

* Flørlistølen
* Gaudland
* Heiberghytta Grautheller
* Skåpet
* Vatnegården
* Veslebu

Referanser
----------

1. ↑  «Om STF». *Stavanger Turistforening*. Den norske turistforening. Besøkt 3. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Stavanger Turistforening på Arkivportalen
**Andrea Voll Voldum** (født 9. mai 1995) er en av grunnleggerne av Vi Tror Deg-Stiftelsen.

Bakgrunn
--------

Andrea Voldum ble kjent i august 2016 da hun sto frem med den påståtte gruppevoldtekten som ble kjent som Hemsedal-saken, og som hun skal ha blitt offer for i 2014. Hun navnga de tre angivelige gjerningsmennene i et Facebook-innlegg, noe som førte til demonstrasjoner for kvinners rettssikkerhet i Norge. Et flertall på fem dommere stemte for at de tre var skyldige, men tre lekdommerne mente at bevisene ikke var tilstrekkelige. De tre mennene ble likevel dømt til å betale erstatning. 

Innen måneder etter at hun sto frem, hadde hun mottatt en rekke priser.

Priser
------

* Årets sogning 2016, Sogn Avis
* Jenteprisen 2016, Plan Norge
* Astrid Gunnestads Minnepris 2016, Kvinnemagasinet Tara
* Årets navn 2016, Dagbladet

Vi Tror Deg-Stiftelsen
----------------------

Vi Tror Deg-Stiftelsen ble grunnlagt 12. februar 2017 og står sammen mot voldtekt, seksuelle overgrep og trakasseringer. Stiftelsen skal forebygge, avdekke, styrke rettssikkerheten og ivareta utsatte og deres pårørende. Den ønsker å fjerne stigmaet rundt å føle skam og skyld, samt få mer åpenhet gjennom holdningskampanjer, medieaktiviteter og andre prosjekter.

For sitt arbeid vant de Skamløsprisen 2017. Tildelingen fant sted i regi av Sex og samfunn på Verdens helsedag 4. september 2017.

Referanser
----------

1. ↑  Camilla Huuse og Runa Røed (4. august 2016). «Andrea Voll Voldum: – De har tatt fra meg noe jeg aldri får tilbake». VG. Besøkt 14. desember 2017.
**Francesco Agello** (født 27. desember 1902, død 24. november 1942) var en italiensk testflyver.

Biografi og flyprestasjoner
---------------------------

Francesco Agello ble født i Casalpusterlengo i Lombardia i Italia og uteksaminert fra en flyskole i 1924 og ble like etter ansatt som testpilot. Han var den fjerde av fire testepiloter som prøvde å sette hastighetsrekord med Macchi M. C. 72. Imidlertid omkom tre av testpilotene (først Monti og deretter Bellini som fløy M. C. 72, Neri omkom i en CR-20 i 1933).

Agello ble berømt da han lyktes i føre flyet til en ny hastighetsrekord (over vann) den 10. april 1933. Han oppnådde en gjennomsnittlig hastighet på 683 km/t. Mer enn ett år senere fløy han M. C. 72 til en ny hastighetsrekord på mer enn 700 km/t den 23. oktober 1934. Begge ble oppnådd med et sjøfly, også lufthastigheten spilte inn.[*klargjør*] Ingen har noen gang fløyet et sjøfly med stempelmotor raskere etter denne dato.[]

Priser
------

Agello ble tildelt De la Vaulx-medaljen to ganger for sine fartsrekorder, en gang i 1933 og igjen i 1934.

Død
---

Agello døde 40 år gammel under andre verdenskrig i forbindelse med testing det nye Macchi C. 202 jagerfly i Bresso, i nærheten av Milano da hans fly kolliderte med en annen C. 202 i tett tåke 24. november 1942 fløyet av et flyveress fra første verdenskrig, testpiloten Guido Masiero, som også omkom.

Referanser
----------

1. 1 2   www.tradingcarddb.com[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* De la Vaulx-medalje

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Andrea Ypsilanti** (født 8. april 1957 i Rüsselsheim) er en tysk politiker (SPD). Hun var medlem av Hessens landdag fra 1999 og leder av SPDs fraksjon fra 2003 til 2009. Fra mars 2003 til 2009 var hun leder for SPD i delstaten Hessen. Den 2. desember 2006 ble hun valgt til partiets ministerpresidentkandidat ved delstatsvalget 27. januar 2008.

Bakgrunn og utdannelse
----------------------

Etter å ha avsluttet gymnasiet jobbet hun først en tid som sekretær og flyvertinne i Lufthansa.

Ypsilanti studerte så sosiologi, statsvitenskap og pedagogikk i Frankfurt am Main, og tok hovedfagseksamen.

Politisk karrière
-----------------

Hun var leder for Jusos i Hessen fra 1991 til 1993, og jobbet deretter i det hessiske statskanselliet for ministerpresident Hans Eichel.

I 1999 ble hun innvalgt i landdagen, delstatens parlament, fra valgkretsen Frankfurt am Main (nord/øst). Hun ble nestleder for SPD-fraksjonen i landdagen i 2001. I mars valgte partiet henne til delstatsleder med 74 prosent av stemmene.

Hun gjorde sitt ministerpresidentkandidatur kjent i august 2006. Den 2. desember valgte så delstatspartiet henne til ministerpresidentkandidat.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000024439, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id ypsilanti-andrea[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Ypsilanti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Nasjonale laksevassdrag og nasjonale laksefjorder** omfatter et visst antall av Norges viktigste lakseførende vassdrag med tilhørende vandringsområder i fjord og på kyst.[]

Formålet med nasjonale laksevassdrag og laksefjorder er å gi et utvalg av de viktigste laksebestandene i Norge en særlig beskyttelse mot skadelige inngrep og aktiviteter i vassdragene og mot oppdrettsvirksomhet, forurensing og munningsinngrep i de nærliggende fjord- og kystområdene. Etablering av nasjonale laksevassdrag og laksefjorder ble først foreslått av Villaksutvalget ledet av Georg Fredrik Rieber-Mohn ved framlegging av NOU 1999:9. Forslaget ble raskt omstridt og underlagt nye utredninger og høringer. Regjeringen sluttet seg likevel til prinsippet, dog i et mindre omfang enn i det opprinnelige forslaget. 

I Stortingsproposisjon nr. 79 (2001–2002), om opprettelse av nasjonale laksevassdrag og laksefjorder, fremmet regjeringen forslag om etablering av 37 nasjonale laksevassdrag og 21 nasjonale laksefjorder. Dette forslaget ble vedtatt i Stortinget 25. februar 2002. Det ble samtidig lagt til grunn at ordningen skulle suppleres og totalt omfatte rundt 50 vassdrag og tilhørende fjorder. Stortingsproposisjon nr. 32 (2006–2007), om vern av villaksen og ferdigstilling av nasjonale laksevassdrag og laksefjorder, fremmet forslag om 15 nye nasjonale laksevassdrag og 8 nye laksefjorder, det vil si totalt 52 nasjonale laksevassdrag og 29 nasjonale laksefjorder. Dette forslaget ble vedtatt i Stortinget 15. mai 2007. Stortinget har forutsatt at effektene av tiltaket skal evalueres senest etter ti år.

Se også
-------

* Nasjonalt villakssenter

Eksterne lenker
---------------

1. NOU 1999:9
2. St.prp.nr.32
3. St.prp.nr.79
Et **stunt** er et akrobatisk vågestykke eller en annen fysisk krevende gjerning i en farlig eller dramatisk scene i en film. Ordet stunt kan også brukes om et oppsiktsvekkende påfunn, en uvanlig handling eller en overraskende, ofte kortvarig aktivitet, gjerne for å få oppmerksomhet, for eksempel som et kunstprosjekt.

Filmstunts
----------

Stunt i filmer blir ofte utført av spesialtrente stuntfolk som også kan være stedfortredere for skuespillerne i filmen. En *stunt double* er en slik stuntperson som skal forestille en bestemt skuespiller. Enkelte opptrer også med halsbrekkende triks i egne forestillinger, for eksempel under motorstevner. Filmstunt er særlig vanlig i actionfilmer. 

Opprinnelig utførte skuespillere selv alle oppgaver og stunt i scener der de medvirket i en film. Etterhvert overtok imidlertid profesjonelle stuntfolk de farlige delene av handlingene, som når en skulle filme dramatiske fall, vanskelige hopp, folk som ble slept langs bakken etter hester eller biler, og voldsomme slåsskamper. Stuntfolkene ble da utkledd og sminket som rollefiguren slik at publikum ikke skulle oppdage at det var en annen person. Fortsatt insisterer noen få skuespillere på å utføre alle sine stunt selv, noe som av og til har ført til skader og dermed forsinkelser i filmproduksjonen.

Stunt blir nøye planlagt for å minke risikoen for ulykker og for å oppnå riktig visuell effekt. I de farligste og vanskeligste scenene brukes dukker og andre spesialeffekter, deriblant avansert datagrafikk.

Se også
-------

* Stand-in
* Stuntpoet
* Spesialeffekter (film)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stunts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Comedy Central** er en amerikansk kabel-tv-kanal eid av ViacomCBS. Kanalen er rettet mot unge voksne 18-34 og tilbyr komedier i form av både originale, lisensierte og syndikerte serier, stand-up komedie-spesialer og helaftens filmer. Den er tilgjengelig for omtrent 86 723 millioner husstander i USA per september 2018.

Siden tidlig på 2000-årene har Comedy Central utvidet globalt med lokale kanaler i Europa (heriblant Storbritannia), India, Sørøst-Asia, Latin-Amerika, Australia og New Zealand, Midtøsten og Afrika. De internasjonale kanalene drives av ViacomCBS Networks International.

Referanser
----------

1. ↑  «Nielsen coverage estimates for September see gains at ESPN networks, NBCSN, and NBA TV, drops at MLBN and NFLN». *awfulannouncing.com*. Arkivert fra originalen 19. august 2019. Besøkt 28. juli 2019.
2. ↑  «Yle News». Yle. Arkivert fra originalen 15. mars 2017. Besøkt 19. februar 2017.
3. ↑  «Viacom to Launch Comedy Central Extra in Adriatic Region». *The Hollywood Reporter*. 31. juli 2012.
4. ↑  «Home». Comedy Central Africa. Arkivert fra originalen 18. mai 2015. Besøkt 3. desember 2014.
***The Fourteenth Man*** er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Joseph Henabery og med Robert Warwick og Bebe Daniels i hovedrollene. Filmen er basert på Thomas Anstey Guthries skuespill *The Man from Blankley's* fra 1903, som igjen var basert på en novelle som Guthrie ga ut i 1893.

Filmen antas å ha gått tapt.

Handling
--------

Under en krangel på et vertshus i Skottland sårer kaptein Gordon en annen offiser. Deretter flykter han til New York, med detektiven Jenks hakk i hæl. I New York møter Gordon den unge arvingen Marjory Seaton. Hennes onkel Tidmarsh planlegger å gifte henne bort til den levemannen Winslow. Men Marjory er mer interessert i den populære idrettsmannen Sylvester.

På et ball oppdager Gordon at Jenks også er der. Han stikker av, og en mann som heter Brooks tilbyr seg å skjule ham. Gordon tar imot hjelpen fra Brooks, som er en profesjonell arrangør av boksekamper. Brooks ber ham om å stille opp som Sylvesters motstander i en veldedighetskamp; Gordon ender opp med å vinne kampen etter å ha slått knockout på den profesjonelle bokseren.

Gordon blir invitert på middag hos familien Tidmarsh, der vertskapet tror at Gordon er en adelsmann som de har invitert. Men når den virkelige adelsmannen dukker opp, blir Gordon straks stemplet som en bedrager. Mens de venter på at politiet skal komme og pågripe Gordon, lykkes han i å stoppe innbruddstyven Deacon fra å rane pengeskapet til Tidmarsh. Så dukker Jenks opp, og det viser seg at grunnen til at han har fulgt etter Gordon er at Gordon har arvet en stor formue. Marjory erklærer at hennes hjerte tilhører skotten, og det hele ender lykkelig.

Skuespillere
------------

* Robert Warwick som kaptein Douglas Gordon
* Bebe Daniels som Marjory Seaton
* Walter Hiers som Harry Brooks
* Robert Milasch som Jenks
* Norman Selby som Dwight Sylvester
* Jim Farley som Monk Brady
* Clarence Geldart som major McDowell
* Viora Daniel som fru McDowell
* Robert Dudley som Tidmarsh
* Lucien Littlefield som Wesley Colfax Winslow
* John McKinnon som Dawes

Referanser
----------

1. ↑  «The Fourteenth Man (1920)». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 14. mars 2023.
2. 1 2  «The Fourteenth Man». *catalog.afi.com*. American Film Institute. Besøkt 14. mars 2023.
3. ↑  «The Fourteenth Man». 1920. Besøkt 14. mars 2023 – via The Library of Congress Performing Arts Databases.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Fourteenth Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Fourteenth Man* på AllMovie Rediger på Wikidata
***Stump røyken*** var en norsk reality-serie som gikk på TVNorge i 2005. Konseptet i serien gikk ut på å motivere en gruppe på seks innbakte røykere til å stumpe røyken. Deltagerne fikk gjennom en seksukers periode hjelp og veileding fra noen av Norges fremste eksperter på røykeslutt. Ved hjelp av gode råd, motivasjon og egen viljestyrke var målet at de skulle klare å slutte å røyke. Hver helg ble deltakerne samlet på et hotell for å få motivasjon gjennom gruppesamtaler, stressmestring og helsetester. Programskaperne lokket med en premie på 10 000 kroner til hver deltaker dersom hele gruppen klarte å holde seg røykfrie. Men så fort en av deltakerne tok seg en røyk, fikk alle svi ved at premiepotten minket. Etter tre måneder skulle deltagerne møtes igjen. De som fremdeles var røykfrie fikk en overraskelse. Serien var et samarbeid mellom TVNorge og Kreftforeningen som sponset programmet med to millioner kroner.

Kristin Mosaker Granborg var programleder og var i tillegg regnet som en av landets fremste eksperter på røykeslutt. Hun fikk hjelp av psykolog Krister Halck.

De seks deltagerne var Gro Eva Bjørnstad, Heidi Hauge, Sophia Lea, Christina Risan Aasen, Morgan Strand og Sturla Tune.

Serien var lagt etter samme mal som *Tjukkholmen*, som gikk på samme kanal i 2004. En tilsvarende serie gikk på svensk TV i 2004.

Mottagelse
----------

Programmet fikk lunken mottagelse fra storavisene. Dagbladet gav den terningkast tre, mens VG gav den terningkast fire. Aftenposten kalte den «forutsigbar og kjedelig».

Premieren ble sett av 177 000.

Referanser
----------

1. ↑  Adressa - Stumper røyken på tv (21.12.2004)
2. ↑  Aftenposten - Hopper i det - stumper røyken (8.12.2004)
3. ↑  TVNorge Stump røyken - Kristin Mosaker Granborg
4. ↑  TVNorge Stump røyken - Krister Halck
5. ↑  TVNorge Stump røyken - Deltagere (2005)
6. ↑  Aftenposten - Røykere uten gnist (4.1.2005)
7. ↑  Aftenposten - Fra 100 til 0 på TV (4.1.2005)
8. 1 2 3  Kampanje - Lunken kritikk av røyke-reality (4.1.2005)
9. ↑  Kampanje - Røyke-forsetter løftet TVNorge (4.1.2005)

Se også
-------

* Oversikt over norske Reality-TV-serier
**Kathleen Brennan** (født i Johnsburg, Illinois) er kona til Tom Waits. Hun er også hans musikalske samarbeidspartner og er omtalt i mange av hans sanger, blant annet i sangen «Johnsburg, Illinois» på albumet *Swordfishtrombones*.

De møtte hverandre i 1980 mens Waits komponerte musikken til filmen *One from the Heart* av Francis Ford Coppola sammen med Crystal Gayle. Brennan arbeidet i filmstudioet som script og ifølge Waits var det kjærlighet ved første blikk. De giftet seg 10. august 1980 i «Always Forever Wedding Chapel», åpent 24 timer i døgnet. 

Selv om hun holder seg unna rampelyset er mange av Tom Waits' sanger kreditert henne som medforfatter. Hun er også kunstmaler og har et av sine bilder i tekstheftet til albumet *The Black Rider*. Ekteparet har tre barn, Kellesimone, Sullivan og Casey.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kathleen Brennan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Brennan hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Kathleen Brennan på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Brennan på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Brennan på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Brennan på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Brennan på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***The Four Flusher*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Harry L. Franklin.

Handling
--------

Lon Withers, en kjedelig kontorist for en eksportør, irriterer ofte kjæresten sin: Suzanne Brooks, hans arbeidsgivers datter. For å lære ham en lekse, sørger Suzanne for at Lon møter den sør-amerikanske millionæren og importøren Señor Romez - som Suzanne påstår leter etter en amerikansk representant.

Lon forsøker deretter å overdådig underholde Romez med sparepengene sine, og imponere ham med å bløffe om hvor velstående han er. Men etter to uker med kabareter, boksekamper og hesteveddeløp, er Lon endelig blakk.

Skuespillere
------------

* Hale Hamilton som Lon Withers
* Ruth Stonehouse som Suzanne Brooks
* Harry Holden som Josiah Brooks
* Ralph W. Bell som Penington Crane
* Robert Badger som Jimmie
* Louis Fitzroy som Ford
* Fred Malatesta som Señor Emanuelo Romez
* Effie Conley som Señora Flora Romez

Referanser
----------

1. ↑  THE FOUR-FLUSHER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Four Flusher* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Four Flusher* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Four Flusher* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Kathiri**, også **Kathiri-staten Sayun**, var en stat i innlandet i Hadramawt sør på Den arabiske halvøy, i det som i 1967 ble Sør-Jemen og deretter en del av det forente Jemen. Hovedstaden i sultanatet var byen Sayun.

Historie
--------

Statens territorium omfattet deler av innlandet i Hadramawt, fra Wadi Hadramawt og nordover mot ørkenen Rub al Khali.

Området var befolket av kathiri-stammen, med qu'aiti-stammen som dannet sultanatet Qu'aiti som de fremste rivalene. Kathiris området strakte seg til kysten om omfattet byene Mukalla og Shihr. Striden med qu'aitiene om kontroll over kystbyene fortsatte fra slutten av 1800-tallet og utover begynnelsen av 1900-tallet. 

Ved en traktat fra 1918 ble grensene trukket slik at kathiriene tapte tilgangen til kystområdet ut mot Arabiahavet. Samtidig aksepterte Kathiri britenes mellomkomst i framtidige konflikter.

Det ble drevet landbruk, husdyrhold og håndverksproduksjon.

Britene regnet Kathiri til Øst-Aden-protektoratet, en underdel av Aden-protektoratet. På 1950-tallet fikk britene i stand Føderasjonen av sørarabiske emirater blant protektoratene i området. Den ble i 1962 ble omdannet til Den sørarabiske føderasjon. De fire statene som ikke sluttet seg til Den sørarabiske føderasjon, sultanatene Kathiri, Øvre Yafa, Shihr og Mukalla og Qishn og Sokotra, ble fra januar 1963 samlet i Sør-Arabia-protektoratet.

Styrker fra National Liberation Front tok først kontroll over Kathiri tidlig i oktober 1967. Kathiri ble deretter en del av det selvstendige Sør-Jemen, som i 1990 gikk sammen med Nord-Jemen til Jemen.

* Frimerke med motiv fra sultanatets hovedstad Sayun.Frimerke med motiv fra sultanatets hovedstad Sayun.
* Sultanpalasset i Sayun.Sultanpalasset i Sayun.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Kathiri sultanate»[*død lenke*], Encyclopædia Britannica Online. Lest 3. april 2021.
2. ↑  C.U. Aitchison (red.): *A Collection Of Treaties, Engagements And Sanads Relating To India And Neighbouring Countries*, bind XI, Delhi: Manager of Publications, 1931, s. 30.
3. ↑  C.U. Aitchison (red.): *A Collection Of Treaties, Engagements And Sanads Relating To India And Neighbouring Countries*, bind XI, Delhi: Manager of Publications, 1931, s. 31.
4. ↑  Kenneth J. Panton: «South Arabia, Protectorate of», i *Historical Dictionary of the British Empire*, Rowman & Littlefield, 2015, s. 492.
5. ↑  Noel Brehony: *Yemen Divided. The Story of a Failed State in South Arabia*, I.B. Tauris, 2013, s. 27.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Prest eller seminarist med cotta.
En **cotta** eller **rochette** er et liturgisk plagg som brukes i flere kirkesamfunn. Det er formet som en tunika av hvit lin eller bomull, med brede, korte ermer og rekker til hoftene eller knærne. Plagget kan være dekorert med blondeborder eller broderte symboler, men er oftest enkelt med bare en liten bord eller ingen dekorasjon i det hele tatt. Navnet cotta brukes egentlig om den vanligste typen, som er rett skåret i halsen, mens en rochette kan ha en avrundet hals og ofte er noe kortere. I praksis varierer lokale vaner for hva man kaller plaggene.

Cottaen/rochetten er ment å være en mindre versjon av en albe, som er et symbol på dåpskjolen. Den brukes under liturgiske funksjoner av prester (dersom de ikke bærer albe og messehagel), lektorer og akolytter, samt av andre som har en funksjon slik som ministranter. Den bæres alltid over en soutane, og snøres aldri inn med et belte eller cingulum. Geistlige kan bære stola over en cotta/rochette under liturgiske seremonier eller ved feiring av sakramenter utenfor messe. Det er også mulig å bære korkåpe over den i de kirkesamfunn som bruker dette. 

I Den katolske kirke bærer paven, kardinaler, biskoper og enkelte kanniker normalt ikke cotta, men rochette. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***The Formation of Vegetable Mould, through the Action of Worms, with Observations on their Habits*** («Dannelsen av plantejord gjennom makkenes aktivitet, med iakttagelser av deres vaner») er en bok om meitemakkenes aktivitet som Charles Darwin ga ut i 1881. Den var den siste boka Darwin skrev og ble veldig populær, ikke minst blant legfolk; antakelig fordi alle kjente til meitemakk, men ingen hadde forsket på dem tidligere. Boka var på 326 sider og kom ut på John Murrays forlag.

Boka begynner med meitemakkenes anatomi, økologi, fysiologi, sanseapparat og adferd (kap. 1/2). Darwin hadde i egne forsøk kvantifisert hvor mye organisk material makkene drar med seg ned i jorden, og hvor mye jord de transporterer opp (kap. 3). Deretter dokumenterte han ved hjelp av ruinene til bl.a. romerske villaer i England at meitemakkenes aktivitet i tidenes løp kan begrave bygninger (kap. 4), og at den over enda lengre tidsrom sågar er av geologisk betydning (kap. 5/6), bl.a. fordi meitemakk bidrar til erosjon. Boka avslutter med et sammendrag (kap. 7).

Eksterne lenker
---------------

* Fri fulltekstversjon av boka
**Alexandre Geniez** (født 16. april 1988 i Rodez) er en fransk tidligere profesjonell, landeveissyklist. Han var profesjonell syklist fra 2010 til 2022.

Meritter
--------

2009
Sammenlagt, Ronde de l'Isard
2010
2.-plass sammenlagt, Route du Sud
7.-plass sammenlagt, Luxembourg rundt
2011
4. etappe, Østerrike rundt
2.-plass sammenlagt og ungdomskonkurransen, Luxembourg rundt
4.-plass sammenlagt, Critérium International
2012
15. etappe, Vuelta a España
2014
4.-plass sammenlagt, Volta ao Algarve
2015
Tro-Bro Léon
9.-plass sammenlagt, Giro d'Italia
Sammenlagt og 3. etappe, Tour de l'Ain
2016
4. etappe, Tour de l'Ain
3. etappe, Vuelta a España
2017
Tre Valli Varesine
3.-plass sammenlagt, poengkonkurransen og 4. etappe, Tour de l'Ain
3.-plass sammenlagt og 2. etappe, Tour La Provence
2018
GP la Marseillaise
Sammenlagt og prolog, Tour La Provence
11.-plass sammenlagt, Giro d'Italia
12. etappe, Vuelta a España

Referanser
----------

1. ↑  «Team TotalEnergies terminates Alexandre Geniez's contract». *cyclingnews.com* **(engelsk)**. 3. juni 2022. Besøkt 27. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexandre Geniez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Alexandre Geniez – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Alexandre Geniez – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Alexandre Geniez – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Alexandre Geniez – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Alexandre Geniez – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Alexandre Geniez – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Träskaten** er en innsjø mellom Ärla og Länna, i kommunene Strängnäs og Eskilstuna i landskapet Södermanland i Sverige. Innsjøen er omgitt av store mengder siv, og er en grunn slettesjø. Rundt innsjøen er det store vatmarker og blandet skog. Innsjøen har et rikt fugleliv, som for det meste holder til på øyen Bråtön, som er en del av Bråtöns naturreservat. Bratön har for det meste løvskog, blant annet lunder av lind og lignende treslag.

Innsjøen tilføres vann fra sørsiden, med en nordgående elv fra innsjøen Eklången, og dreneres i sørøstlig retning ved Bastviken gjennom Stämån og videre til Mörtsjön.

Innsjøen har en diameter på drøyt en kilometer, og har et overflateareal på 69,9 hektar. Midt i innsjøen ligger øyen Kyrkholmen, og i innsjøens omkringliggende siv ligger det flere holmer.

Träskaten har muligens navnet etter en ildvarde, eller fra ordet träsk («myr»).

Referanser
----------

1. ↑  Eklångens Bredband Ekonomisk Förening: "Eklångsbadet", hämtad 2009-07-30, adress:
2. ↑  Strängnäs kommun: "Samhälle och Utveckling - Översiktsplan", hämtad 2009-07-30, adress:
3. ↑  gis.lst.se: "vattenkartan" (tjänst), hämtad 2009-07-30, adress:  Arkivert 22. august 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  kjelsson.net: "Södermanlands vårdkasar", hämtad 2009-07-30, adress:
**Carol Menken-Schaudt** (født 23. november 1957), amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.

Menken-Schaudt ble olympisk mester i basketball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som vant basketballturneringen for damer foran Sør-Korea og Kina.

Det var seks nasjoner som deltok i basketballturneringen for damer. En innledende enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i den innledende runden og Sør-Korea ble nummer to. De to lagene møttes i finalen og USA vant med 85-55 og var dermed olympiske mestere i basketball.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i basketball, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carol Menken-Schaudt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carol Menken-Schaudt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carol Menken-Schaudt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carol Menken-Schaudt – FIBA Rediger på Wikidata
**Norges Frisbeeforbund** (**NFF**) var fra 1979 til 2009 Norges nasjonale forbund for frisbeesport.

Opprinnelig navn på forbundet var **Norges Frisbee Forbund**. Forbundet ble stiftet i 1979 av Noble Stibolt i SportCo AS. De hadde agenturet på import av frisbeer, og stiftet med Tore Rismyhr fra Nesøya Frisbee Klubb Norges Frisbee Forbund med Arne Trosdal som første president. I 1996 ble Norges Frisbee Forbund innlemmet i Norges Idrettsforbund. På et ekstraordinært forbundsting 8. november 2009 vedtok forbundet med virkning fra 1. januar 2010 å slå seg sammen med Norges Amerikansk Fotball og Cheerleading Forbund og Norges Lacrosse Forbund til et nytt fleridrettsforbund kalt Norges Amerikanske Idretters Forbund (NAIF). Frisbee utgjør en av fire seksjoner i NAIF.

Forbundet arrangerte konkurranser i blant annet frisbeegolf og lagøvelsen ultimate.

Referanser
----------

1. ↑  Ekstraordinært særforbundsting
2. ↑  Norges Amerikanske Idretters Forbund

Eksterne lenker
---------------

* Disksport Norge
* Frisbeegolf.no