recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Brekkestø** er en uthavn på Skagerrakkysten, beliggende på Justøy i Lillesand kommune. I dag er den gamle uthavna feriested. Brekkestø regnes ikke som tettsted av SSB.

[[Fil:Tollboden, Aust-Agder - Riksantikvaren-T196 01 0125.jpg|thumb|left|Tollboden i Brekkestø, 

 Foto: Halvor Vreim, 1950]] 
I seilskutetida var Brekkestø havn for skip som måtte vente på god seilvind eller søkte ly for uvær. I en beskrivelse av den norske kyst fra 1790-åra omtales havna i *Brekkestøe på Sydsiden av Just-Øe*. 

Det er egentlig en dobbel havn, og det er to løp som fører inn til dem. I det østre løpet kommer man til den indre havna, og dit kan små fregatter komme inn. Den indre havna er 3 til 4 fot dyp, skipene ligger *svinebundet* og havna er godt beskyttet mot vær og bølger. På ytre havn er det 13–17 fots dyp, sandbunn. Store fregatter får plass i denne havna. Gode fortøyninger til land er viktige i sydøstlig vind. 

Brekkestø har et godt bevart bygningsmiljø med trearkitektur fra seilskutetiden, blant annet Tollboden som er fredet.

Referanser
----------

1. ↑  Landsverneplan for Finansdepartementet på Riksantikvarens nettsider

Litteratur
----------

* Astrid Daatland Leira, *Det sukker i gamle sjøbuer...mennesker i kystmiljø og hvite seil ved Brekkestø.* Bibliografisk forlag 1982. www.nb.no digital utgave
* Poul de Løvenørn, *Oplysende beretninger for de søefarende til de Specielle Kaarter over den Norske Kyst*, København 1791 – 1803.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Her Husband's Honor*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Burton L. King.

Handling
--------

Nancy Page er en lettsindig sosialist, frem til ektemannen Richard blir viklet inn i sin arbeidsgiver David Davenports mer lyssky forretninger. Davenport, en entreprenør, hadde sikret Richards signatur på flere papirer som lovet betaling på over en million dollar - selv om firmaet egentlig var insolvent. På en fest som holdes til ære for den velstående japanske agenten Tato Usaki, forsøker Nancy å sjarmere Usaki til å signere en byggekontrakt som kan redde firmaet deres.

Usaki og Nancy avtaler å møtes i det ledige huset ved siden av, hvor han signerer kontrakten - men han låser deretter døren og angriper henne. Nancy stikker av gjennom et vindu, og kommer tilbake til festen med kontrakten. Men Davenport, etter å ha oppdaget at hans kone har ødelagt de belastende bilagene hans, begår selvmord.

Skuespillere
------------

* Edna Goodrich som Nancy Page
* David Powell som Richard Page
* T. Tamamoto som Tato Usaki
* Barbara Allen som Lila Davenport
* Clarence Heritage som David Davenport

Referanser
----------

1. ↑  HER HUSBAND'S HONOR

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Husband's Honor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Her Husband's Honor* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Her Husband's Honor* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Lü Zhengcao** (kinesisk: 吕正操; pinyin: **Lǚ Zhèngcāo**, født 4. januar 1905 i Haicheng i provinsen Fengtian i Kina, død 13. oktober 2009 i Beijing) var en kinesisk general og kommunistisk politiker.

Lü ble i 1937 medlem av det kinesiske kommunistiske parti. Dan deltok i krigen mellom Japan og Kina fra 1937 til 1945 og dessuten i den kinesiske borgerkrig mot Kuomintang fra 1945 til 1949.

Før han ble kommunist arbeidet han som assisten til general Zhang Xueliang i Kuomintang. I denne rolle var han øyenvitne til Xi'an-hendelsen, da Zhang og en annen general, Yang Hucheng, tvang regjeringssjef Chiang Kai-shek til å bilegge striden mot kommunistene til fordel for kampen mot japanerne.[]

Med kommunistenes seier i 1949 var Lü blitt en av landets mest erfarne militære ledere.[] Han ble utnevnt til generalsposisjonen *Shang Jiang* da denne graden ble gjeninnført i 1955.

I 1985, For å støtte reintroduksjonen av de n sterkt utryddingstruende Père David-hjorten i Kina, var Lü Zhengcao i 1985 med på å grunnlegge og lede *China Milu Foundation*, nå kjent som China Biodiversity Conservation and Green Development Foundation.

Han døde i en alder av 105 år og var da den siste av sin generasjon ledende generaler fra Folkets frigjøringshær[].

Referanser
----------

1. ↑   news.xinhuanet.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  About CBCGDF, China Biodiversity Conservation and Green Development Foundation Accessed 2013-04-25
3. ↑  (Chinese)商晓达, 麋鹿与名人 Arkivert 10. september 2015 hos Wayback Machine. Arkivert 2015-09-10 hos Wayback Machine 2007-12-17

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lü Zhengcao – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Lü Zhengcao hos China Vitae Rediger på Wikidata
* Last of New China's first generals passes away (Xinhua)
* Nachrufartikel auf telegraph.co.uk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Joachim von Kortzfleisch er offiseren til høyre
**Joachim von Kortzfleisch** (født 3. januar 1890 i Braunschweig i Det tyske rike, død 20. april 1945 i Wulwesort i Sauerland) var tysk general under andre verdenskrig. Han var sjef for forsvarsgruppe III (Berlin) og hadde blant annet en rolle i å sikre 20. juli-attentatets fiasko i 1944.

Kortzfleisch ble drept i kamp helt i slutten av andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

### Bsakgrunn

Joachim von Kortzfleisch ble født i en aristokratisk westfalen-familie i Braunschweig i Hertugdømmet Brunswick, som sønn av den prøyssiske generalmajor Gustav von Kortzfleisch (1854 – 1910) og Elsbeth Oppermann (1862 – 1937). 

### Militær

Han gikk inn i hæren i 1907. Han tjenestegjorde i en maskingeværbataljon under første verdenskrig hvor han fikk Jernkorset. Etter krigen var en av de offiserene som fikk fortsette sin militære karriere i Reichswehr, hvor han ble generalmajor i 1937. 

### Annen verdenskrig

Han var generalløytnant og kommandør for 1. infanteridivisjon ved utbruddet av andre verdenskrig og tildelt Jernkorsets Ridderkors 1. september 1940 som sjef for det XI Armékorps i Wehrmacht.

Den 20. juli 1944 var han sjef for forsvarsgruppe III (Berlin) og ble innkalt til Bendlerstrasse hvor han sint nektet å adlyde Operasjon Valkyries pålegg fra av en av de ledende medsammensvorne, general Friedrich Olbricht og fortsatte å rope «Führer er ikke død», og henviste til sin lojalitet til Hitler. Han ble arrestert og satt under bevoktning av attentatmennene. Han sa at han ikke var villig til å delta kuppet. Han var bare en soldat som bare var interessert i å gå hjem og luke i hagen sin. Han ble erstattet av general Karl Freiherr von Thüngen og fikk senere ikke lov til å forlate Bendlerblock. Han ble avhørt senere major Hans-Ulrich von Oertzen som var tilhenger av attentatet.

Kortzfleisch var inngiftet svoger til von Stauffenbergs kusine Olga von Üxküll (gift med Fredy von Saucken). Da hun giftet seg den 28. oktober 1943 møttes (noe som det er bevart et fotografi av) ikke mindre enn fem av det nevnte attentatets senere aktører, nemlig Claus Schenk Graf von Stauffenberg og Berthold Schenk Graf von Stauffenberg, Nikolaus Graf von Üxküll-Gyllenband, Peter Graf Yorck von Wartenburg og Caesar von Hofacker. Også Joachim von Kortzfleisch og hans hustru er med på bildet.

I mars 1945 ble han sjef for et brohode ved Rhinen under feltmarskalk Walter Model. Han ble skutt og drept av soldater fra en amerikansk tankbataljon den 20. april 1945.

Referanser
----------

1. ↑  Øyenvitnerapport fra amerikanernes Femte infanteridivisjon, trykket i *Jahrbuch Hochsauerlandkreis 1995*, ISBN 3-86133-126-8, s. 70.

Litteratur
----------

* *Genealogisches Handbuch des Adels.* Adelige Häuser B XV, Band 83 der Gesamtreihe, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 1984, ISSN 0435-2408, S. 273.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Milton Green Sublette** (født ca. 1801 i Somerset i Kentucky, død 1837 i Fort John) var en amerikansk *frontiersman*, trapper, pelshandler, oppdagelsesreisende og mountain man. Han var den andre av fire brødre som ble fremstående i pelshandelen i datidens Vesten. De andre var William, Andrew og Solomon. Milton var én av fem mann som etablerte Rocky Mountain Fur Company for å kjøpe ut William L. Sublettes, Jedediah S. Smiths og Dave E. Jacksons investeringer.

Sublette skadet et ben i et sammenstøt med indianere i 1826 sørvest i USA. Det plaget ham lenge og ble gjentatte ganger infisert på nytt. Etter at det ble fjernet av en kirurg ved navn Farrar i St. Louis i 1835 (sannsynligvis Dr. Bernard Gaines Farrar), gikk han rundt på en «cork leg» prokurert av Robert Campbell ved broren Hugh Campbell.[] Senere dro han rundt i en dearborn wagon trukket av et muldyr når han dro vestover fra St. Louis-området.[]

Nye infeksjoner endte med at han døde i Fort John (senere fort Williams) ved Laramie River, nå i Wyoming. I 1843 bragte Solomon Sublette, som reiste sammen med William D. Stewarts og William L. Sublettes karavane, med seg en gravmarkør til Fort John og satte den på Miltons grav.[] Gravstedet er nå ukjent etter at Fort Williams' gravfelt ble bebygd.[]

Sublette var kjent som en dynamisk og attraktiv person, med en sterk tendens til heftig handling og tale.[] Han fikk tilnavnet «the Thunderbolt of the Rockies».

Kilder
------

* Nunis, Doyce B. Jr. *Milton G. Sublette*, featured in *Trappers of the Far West*, Leroy R. Hafen, editor. 1972, Arthur H. Clark Company, reprint University of Nebraska Press, October 1983. ISBN 0-8032-7218-9
* Utley, Robert M. *A Life Wild and Perilous: Mountain Men and the Paths to the Pacific*, 1997, Henry Holt and Company.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Myndigheten för press, radio och tv**, tidligere **Myndigheten för radio och tv**, er et svensk forvaltningsorgan underlagt Kulturdepartementet. Ansvarsområdet spenner fra ytringsfrihet til mangfold og tilgjengelighet innen presse, radio og fjernsyn.

Virksomheten er tredelt. For det første har organet ansvar for beslutninger om registrering, avgifter og konsesjon for aktører i radio- og fjernsynsmarkedet, samt pressestøtte til aviser. For det annet har organet tilsyn og gransker disse aktørene slik at de følger gjeldende lover og regler. Den tredje søylen er å følge og analysere utviklingen på medieområdet samt spre kunnskap om den til almenheten.

Referanser
----------

1. ↑  Myndigheten för radio och tv ska förbereda myndighetsförändring för presstödsfrågor
2. ↑  ; arkiveringsdato: 10. august 2021; besøksdato: 10. august 2021; arkiv-URL: .
3. ↑  «Om oss». Arkivert fra originalen 11. oktober 2015. Besøkt 11. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Lü Ronghuan** (tradisjonell kinesisk: 呂榮寰, forenklet kinesisk: 吕荣寰, pinyin: *Lǚ Rónghuán*, født 1890 i Fushan i provinsen Liaoning i Kina, død 1946 i Sibir i Sovjetunionen) var politiker i den tidlige Republikken Kina og senere i keiserdømmet Manchukuo der han innehadde en rekke kabinettposter.

Liv og virke
------------

Lü studerte jus ved Jiangsu provinsialuniversitet, og vendte tilbake til Shenyang i Mandsjuria for å opprette et advokatkontor. Han ble etterhvert politiker i lokalregjerinen, og steg til viseformann for Fengtian provinsforsamling og ble en av direktørene for Den kinesiske østjernbanen.

I 1923 ble Lü sendt av Fengtianklikkens krigsherre, Zhang Zuolin, som spesialutsending til Moskva, hvor han forhandlet frem en traktat mellom Mendsjuria og Sovjetunionen. Han ble utnevnt til guvernør for Den kinesiske østjernbanen i 1928, men tapte denne stillingen etter Zhang Zuolins død og etter hans sønns Zhang Xueliangs militære nederlag.

Etter Mukdenhendelsen i 1931 ble Lü rekruttert av den japanske spionasjeleder oberst Kenji Doihara til å tjenestegjøre i Selvstyrets ledelsesstyre, for å utarbeide den fremtidige ledelsesstruktur for den nye staten Manchukuo. I august 1932 ble han formann for bystyret i Harbin, etter Bao Guancheng.

Fra juli 1933 til mai 1935 var Lü guvernør for Harbins spesielle byområde. Fra november 1934 til mai 1935 var han samtidig guvernør for provinsen Binjiang. I mars 1935 ble Lü minister for sivile anliggender i Keiserdømmet Manchukuo, en post han innehadde til mai 1937. Fra mai-juli 1937 var han foretaksminister, frem til den posten ble sammenslått med ministeriet for indistrien. Han fortsatte som industriminister fra juli 1937 til mai 1940. Han gikk deretter tilbake til sin gamle stilling som minister for sivile anliggender fra mai 1940 til januar 1941. I januar 1941 ble han spesialutsending til Kinas reorganiserte nasjonale regjering, og forble i Nanjing til 1944. Etter hans tilbakekomst til Hsinking gjorde han tjeneste i utenriksdministeriet som spesialutsending. Han trakk seg tilbake fra offentlig tjeneste i 1945.

Etter den sovjetinske invasjon av Mandsjuria forsøkte Lü å organisere en sivilforsvarskomité for å bevare den sivile orden, men ble tatt til fange av den sovjetiske røde arme og holdt i varetekt i Sibir. Hsn døde av sykdom i fengsel der i en alder av 57 år.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lu Ronghuan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Officials of Manchukuo (japansk)
**Franz-Albert Schartau** (født 13. juli 1877, død 6. juni 1943) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Schartau vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen rifle 50 og 100 yards bak Storbritannia. Sverige fikk 737 poeng og Storbritannia 771. De andre på laget var Vilhelm Carlberg, Johan Hübner von Holst og Eric Carlberg. Schartau skjøt 186 poeng det nest beste resultatet på det svenske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Sølv Sølv i skyting, 50 og 100 yards rifle lagskyting Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frans-Albert Schartau – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Frans-Albert Schartau – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Frans-Albert Schartau – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frans-Albert Schartau – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Frans-Albert Schartau – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Frans-Albert Schartau – ISSF Rediger på Wikidata
**Nervebladlusløve** *Wesmaelius nervosus* [syn. *Wesmaelius betulinus* Strøm, 1788] er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

Nervebladlusløve finnes i hele Norge, men er ikke vanlig.

Utseende
--------

Nervebladlusløve er en brunlig bladlusløve. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Ryggsiden på brystpartiet (thorax) har et lysere midtfelt og mørkere sider. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath). 

Nervebladlusløve har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta).

Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

Artene i slekten *Wesmaelius* kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hannen hos *W. nervosus* har genitalier lett gjenkjennelige sett fra siden, de kan minne om en fiskekrok, med en mothake. Også arten *W. subnebulosus* har en slik fiskekrok, men mothaken er enda mer markert.

En form med mørke brunsvarte individer med mørkt årenett på vingene finnes.

Levevis
-------

Nervebladlusløve er rovdyr og lever vanligvis av bladlus.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *nervebladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *nervebladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *nervebladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *nervebladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *nervebladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *nervebladlusløve* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *nervebladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Wesmaelius nervosus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
**Küstrinkuppet** (tysk: *Küstriner Putsch*) av 1. oktober 1923, også kalt **Buchrucker-Putsch** etter sin anfører, var en umiddelbar reaksjon på avsluttelsen av den passive motstand mot Ruhrokkupasjonen den 26. september 1923 fra den tyske riksregjering.

De av major Bruno Ernst Buchrucker oppstilte enheter fra *Schwarze Reichswehr* aktet å styrte riksregjeringen under rikskansler Gustav Stresemann og erstatte den parlamentarisk-demokratiske republkk med et nasjonalt diktatur. Et annet motiv for kuppet var Reichswehrledelsens anordnede oppløsning av arbeidskommandoene, noe som innebar at mange av deres tilknyttede ville berøves økonomisk eksistens.

Forsøket på å okkupere garnisonsbyen Küstrin ble forhindret av enheter fra Reichswehr. Buchrucker og andre ble arresterteog dømt til festningsarrest rller fengselsstraffer for høyforræderi. Men de fleste av kuppmakerne kom fra det uten straff.

I Berlin-Spandau kontrollerte putschistene i en kortere periode Zitadelle Spandau og Fort Hahneberg, men måtte snart bøye seg for Reichswehr.

Eksterne lenker
---------------

* Bernhard Sauer: *Die Schwarze Reichswehr und der geplante Marsch auf Berlin* (PDF, 1,1 MB) In: Berlin in Geschichte und Gegenwart. Jahrbuch des Landesarchivs Berlin 2008.
**Nikolai Fjodorovitsj Petrovskij** (russisk: Николай Фёдорович Петровский; født 1837, død 1908) var det russiske imperiums general-konsul i Kashgar fra 1882 frem til juni 1902.

Hans bitreste konkurrent i sin tid som konsul i Sentral-Asia var den engelske konsulen George McCartney. De to landene kjempet seg i mellom under en strategisk rivalisering og konflikt for å oppnå overherredømme i Sentral-Asia, en konflikt som ble kjent som «det store spillet». Mellom 1899 og juni 1902 var forholdet mellom Petrovskij og McCartney såpass ampert at de ikke snakket med hverandre. De hadde likevel begge vennskapelige forhold til besøkende omreisende som f.eks. Sven Hedin.

Som konsul i Kashgar tok Petrovskij vare på en rekke sentralasiatiske manuskripter. Hans private samling inkluderte tekster i tokariske språk og flere sjeldne dialekter. Hans manuskriptsamling ble donert til Asiatisk museum i St. Petersburg.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Peter Hopkirk: *Foreign Devils on the Silk Road: The Search for the Lost Cities and Treasures of Chinese Central Asia*. Amherst: The University of Massachusetts Press, 1980. ISBN 0-87023-435-8.
* Karl E. Meyer og Shareen Blair Brysac: *Tournament of Shadows: the Great Game and the Race for Empire in Central Asia*, Basic Books, 2006 ISBN 0-465-04576-6
* Red Vs. Blue: Going Global

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Flystasjon Aalborg** (dansk: *Flyvestation Aalborg*) er en dansk flystasjon ved Vadum ca. 10 km nordvest for Aalborg. Flystasjonen, som deler bane med Aalborg lufthavn, er hjemsted for transportfly av typene C-130 Hercules og CL-604 Challenger, Jægerkorpset samt et hovedverksted.

Til daglig samarbeides det med Aalborg lufthavn om flyveledelsen, katastrofeberedskapen og vedlikeholdelsen av de flyveoperative installasjonene, således at både den militære og den sivile lufttrafikken tilgodeses.

Historie
--------

Den første flyplass ved Aalborg ble opprettet den 29. mai 1938 av Aalborg og Nørresundby kommuner, med det formål å etablere en fast flyforbindelse til København. Plassen hadde da en utstrekning på 2 km².

Under annen verdenskrig okkuperte tyskerne lufthavnen den 9. april 1940, ved det man betrakter som den første luftbårne operasjon gjennomført under krig. Allerede den 10. april opererte mere enn 50 tyske transportfly fra lufthavnen. Tyskerne gikk straks i gang med en utbygning, og anla under krigen en av Nord-Europas største flystasjoner.

Etter kapitulasjonen den 5. mai 1945 overtok Royal Air Force (RAF) kommandoen og destruerte de 270 tyske flyene som var plassert på stasjonen. Området ble dessuten anvendt som flyktningleir for tyskere og polakker. Den 1. januar 1946 overgav RAF stasjonen til Indenrigsministeriet og i 1947 ble den igjen tatt i bruk som sivil lufthavn.

### Åpningen av Flystasjon Aalborg

Med Danmarks medlemskap i NATO i 1949 ble det behov for stasjonen til det flyvåpen som skulle oppbygges i 1950, og den 8. januar 1951 oprettet Flyvevåbnet Flystasjon Aalborg.

Eksterne lenker
---------------

* Airbase Aalborg history på *danishairshow.dk* (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Kangaatsiaq
**Kangaatsiaq kommune** (tidligere stavet *Kangâtsiaq*) er en tidligere grønlandsk kommune. Den er fra 1. januar 2009 en del av Qaasuitsup kommune.

Geografi
--------

Kommunen lå i Vestgrønland amt, på vestkysten av Grønland, litt syd for Diskobukta. Kommunen grenset til Aasiaat kommune og Qasigiannguit kommune i nord, Ammassalik kommune i øst, Sisimiut kommune i syd og Labradorsjøen i vest. 

Inntil 1950 hørte kommunen til Aasiaat kommune. 

Øst for Kangaatsiaq ligger et 150 km stort fjordsystem med mange øyer og viker, som kan utforskes med båt.

Navn og våpenskjold
-------------------

Navnet betyr «det lille forberget». Våpenskjoldet viser en hvit rype og en hvit måne på blå bakgrunn.

Byer og bygder
--------------

Kommunen hadde én by og 4 bygder. Kangaatsiaq er Grønlands yngste by, den fikk bystatus i 1986. Nesten halvparten av kommunens innbyggere bodde i Kangaatsiaq, resten bodde i de 4 bygdene; 

* Kangaatsiaq – 669 innbyggere
* Agto (Attu) – 264 innbyggere
* Iginniarfik – 88 innbyggere
* Ikerasaarsuk – 105 innbyggere
* Niaqornaarsuk – 337 innbyggere

I likhet med Nuuk kommune hadde Kangaatsiaq en bygd som heter Qeqertarsuatsiaat, men denne ble fraflyttet på 1970-tallet. Nuuk kommunes Qeqertarsuatsiaat kalles også Fiskenæsset, og er fortsatt bebodd.

Næringsveier
------------

Fiske, krabbefiske og selfangst er de viktigste næringsveiene i den tidligere kommunen. I byen Kangaatsiaq er det en fabrikk som produserer tørket fisk og tørkede reker. Imidlertid satser det her, som i mange andre steder på Grønland, mye på turisme. Dyresafari, fisketurer, kajakkturer og hundesledeturer er de viktigste turistaktivitetene foreløpig. Turistkontoret ligger i Kangaatsiaq by.

Transport
---------

For å komme til Kangaatsiaq går det helikopter fra Aasiaat tre ganger i uken på vinterstid. Om sommeren går det båter hit fra Aasiaat eller Sisimiut.

Eksterne lenker
---------------

* Kommunens offisielle hjemmeside
* Qulleq Adventures

| * v
* d
* r
Grønland |
| --- |
| **Amt fra 1950 til 2008:** Nordgrønland **·** Vestgrønland **·**  Østgrønland | Grønlands flagg |
**Erling Fløtten** (født 20. november 1937 i Kirkenes, død 28. oktober 2010) var en norsk næringslivsleder og politiker for Arbeiderpartiet. Han var fylkesordfører i Finnmark. Han var også en brobygger mellom Finnmark og Murmansk i Russland. 

Fløtten representerte Arbeiderpartiet i Finnmark fylkesting i flere år. Han var fylkesordfører fra 1987 til 1995 og i perioden fra 1983 til 1987 var han leder av fylkeskommunens helse- og sosialstyre. Etter fylkestinget var han regiondirektør i NHO. Denne stillingen hadde han frem til han pensjonerte seg i 2007. Han hadde også flere tillitsverv, som blant annet styremedlem og senere styreleder i Finnmarkseiendommen (Fefo) og medlem av styret for Høgskolen i Finnmark. Fløtten meldte seg ut av partiet i 2009 i protest mot at han ble kastet som styreleder fra Finnmarkseiendommen av sitt eget parti. Han var også president i Norges Sjakkforbund fra 1997 til 1998.

Fløtten var også opptatt av landsdelens forhold til Russland, og i 1988 undertegnet han, sammen med guvernøren i Murmansk, den første samarbeidsavtalen mellom Finnmark fylkeskommune og Murmansk oblast. Han var særlig opptatt av miljøutfordringene på Kola i forbindelse med atomkraftverkene og tungmetallene fra Nikkel. Videre la han vekt på at Finnmark og Nord-Norge skulle utvikle sin egen kompetanse for å skape et tungt miljø internasjonalt. Han ville hindre at vi ble utkonkurrert av andre lands interesser og multinasjonale selskaper med profitt som mål. Han var også sentral i prosessen da Barentsregionen ble stiftet i 1993. Han var på slutten av sitt liv gjesteprofessor ved Kola Science Centre i Apaty i Murmansk.

Han var utdannet lektor med fransk, engelsk og historie.

Fløtten døde under en sjakkturnering i Arco i Italia.

Referanser
----------

1. ↑   www.nettavisen.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Erling Fløtten er død». *NRK*. 29. oktober 2010. Besøkt 22. desember 2017.
3. ↑  «Ap-topp: – Melder meg ut». *NRK*. 16. mars 2009. Besøkt 23. desember 2017.
4. ↑  «Tidligere fylkesordfører Erling Fløtten er død». *Finnmark fylkeskommune*. 30. oktober 2010.
5. ↑  «Nordmann døde under sjakk-VM». *Nettavisen*. 30. oktober 2010. Besøkt 23. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Kastellveien** er en 380 meter lang gate i Arendal som går langs østsiden av byen mellom sentrum og Nesheia. Gata ligger i en fjellskråning, på høyde med hustakene i selve sentrumsområdet. 

Gaten går fra krysset Hylleveien / Iuellsklev / Bendiksklev i nord til krysset Nesbakken / Neset i syd. Veien fører mot «Kastellet» (Batteriet), ytterst på Neset, og har navn etter dette.

Kastellveien ble bygget da det var behov for nye boliger rundt sentrum av Arendal rundt 1880 og tomter som var kostbare å bygge ut måtte taes i bruk. Etter bybrannene var det mulig å dumpe utsprengt masse rett ned i de utbrente bygårdene, noe som gjorde at arbeidet kunne utføres raskt og effektivt. Veien ble bygget på kun fire måneder. Boligene langs veien ble bygget hovedsakelig i sveitserstil, de er utstyrt med høye steinmurer og steintrapper. Kastellveien har bare begyggelse langs innsiden. På yttersiden er det skråninger ned mot bakgårdene i byen.

Kilder
------

* *Arendal Byleksikon*, Friluftsforlaget 1998, ISBN 8291495084

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Dplocladon*** er en slekt av selvlysende biller som bare finnes i Asia. De ble tidligere regnet til samme familie som de amerikanske artene i familien Phengodidae, men er nå skilt ut som en egen gruppe.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, avlange biller med kamformede antenner, gjerne gulrøde med mørkt hode og mørke dekkvinger. Hunnene er larvelignende.

Levevis
-------

Larver og hunner lever på bakken, gjerne mellom løvstrø. De er sannsynligvis rovdyr. Hannene flyr godt og blir gjerne tiltrukket til lys. I likhet med mange beslektede familier sender disse billene ut lys. Noen arter utmerker seg ved at de kan sende ut lys i flere farger.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Hong Kong, Indonesia).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Rhagophthalmidae**
				+ Slekten ***Diplocladon*** Gorham, 1883
					- *Diplocladon atripennis* Yiu, 2017
					- *Diplocladon hasseltii* Gorham, 1883
					- *Diplocladon indicum* Gorham, 1903

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Diplocladon* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Diplocladon* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Diplocladon* hos ITIS Rediger på Wikidata

[[Kategori:Biller] formelt beskrevet i 1883]]
Satellittbilde av Kasumigaurasjøen.
**Kasumigaurasjøen** (japansk: 霞ヶ浦 - *Kasumigaura*) er den nest største innsjøen i Japan. Den ligger om lag 60 kilometer nordøst for Tokyo. Kasumigaura er egentlig et navn som blir brukt om en gruppe på tre innsjøer og elvene som forbinder dem; den største innsjøen heter *Nishiura*, og de to mindre kalles *Kitaura* og *Sotonasakaura*.

Området rundt innsjøen er dominert av naturlig landskap (45 %) og jordbruksland (43,5 %). I enden av den vestligste armen av Nishiura ligger byen Tsuchiura med 141 181 innbyggere (2015).

Kasumigaura var i tidligere tider en havbukt, men er blitt adskilt fra Stillehavet gjennom en prosess med avsetning av sedimenter fra elvene i området og landhevning. I edoperioden var innsjøen kjent for sitt gode fiske, men dette har nå minket kraftig som en følge av forringet vannkvalitet forårsaket av en plan for avsalting og stengningen av en tidevannsport i 1963.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lake Kasumigaura *Lakepedia.com*
2. ↑  «Lake Kasumigaura, Japan Tourist Information». *TouristLink* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 9. april 2017. Besøkt 8. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Kasumigaura – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Stormaneter** er en klasse av nesledyr. De fleste veksler mellom et ukjønnet polyppstadium, og et kjønnet medusestadium. Medusene er store og frittsvømmende.

Glassmanet og brennmanet er de to mest kjente manetene i Norge.

Sammen med svampene var manetene de første skapninger som gikk over fra encellet til flercellet individ. Dette skjedde for ca. 600 millioner år siden. Maneter består av 97 % vann og fordamper om de blir liggende på land. De har verken hjerne eller sentralnervesystem, bare et enkelt nervenett, med en nervering rundt kappen. Likevel er det noe som får dem til å slå følge gjennom havet og bevege seg i store stimer inn mot kysten når de vil gyte. De har bare én kroppsåpning, som fungerer både som munn-, tarm- og kjønnsåpning. En stund etter at hannens kjønnsceller har svømt inn i hunnens munn, slipper hun ut små larver samme vei. Disse finner et sted å feste seg og vokser til små polypper, som deretter snører av en tallerkenstabel av små maneter som driver av gårde med strømmen.

Systematikk
-----------

Stormanetene består av ordnene begermaneter, ringmaneter, skivemaneter og lungemaneter. I en del systematiske oversikter er også kubemanetene tatt med under stormanetene og ikke skilt ut som en egen klasse.

Referanser
----------

1. ↑

Utviklingsstadier hos en manet

Se også
-------

* Kubemaneter
* hydrozoer
* kammaneter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stormaneter* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Stormaneter* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stormaneter* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Stormaneter* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Stormaneter* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Stormaneter* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Stormaneter* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stormaneter* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Scyphozoa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Scyphozoa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Indekstilfellet** eller **pasient null** er den første pasienten i en epidemiologisk undersøkelse. Pasient null kan også defineres som det første tilfelle eller en tilstand eller et syndrom (ikke nødvendigvis smittsomt) som beskrives i den medisinske litteratur, uavhengig av om pasienten antas å være den første person som er blitt påvirket av syndromet eller tilstanden. Indekstilfellet er iblant kjent som et «klassisk» tilfelle i litteraturen, som for eksempel Phineas Gage. Gage var den første kjente person som oppviste en definitiv personlighetsforandring som følge av hjerneskade, men det er ingen grunn til å tro at han var den første. Hans tilfelle var simpelthen det første som ble gransket på moderne måte.

Visse dyresykdommer er i forskjellige land meldepliktige for veterinærer, og da er det indekstilfellet i en dyrebesetning som må meldes, det vil si det første konstaterte tilfellet i populasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 7. mai 2020.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. juni 2010. Besøkt 7. mai 2020.
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  «Why Brain Scientists Are Still Obsessed With The Curious Case Of Phineas Gage». *NPR.org* **(engelsk)**.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. februar 2020. Besøkt 7. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Arne Gulbrand Drogseth** (født 5. januar 1893 på Ljan i Østre Aker, død 11. februar 1973) var en norsk ingeniør og politiker (Ap). Han var konstituert industriminister i Einar Gerhardsens andre regjering i 1951.

Familiebakgrunn og yrkesliv
---------------------------

Han ble født på Ljan i Østre Aker herred i dagens Oslo kommune som sønn av Nils Drogseth fra Biri og Erdleyda Jørstad. Faren etablerte et blikkenslagerverksted i Stortingsgaten i 1878. Arne Drogseth var gift med Albertine Dahl fra Trondheim, datter av overkonduktør Jonas Dahl og Jonetta Wennberg.

Etter studentereksamen i 1911 ble han sivilingeniør i metallurgi fra NTH i 1915. Han dro på studiereiser til Sverige, Tyskland og Sveits. Han var ansatt ved Marinens hovedverft i Horten da han ble arrestert av okkupasjonsmakten i 1941 og internert på Bredtvet. Høsten 1942 rømte han først til Sverige, deretter til London. I 1943 var Drogseth sekretær for industrikomiteen i London, ledet av professor Fredrik Vogt for å forberede gjenreisningen av norsk industri. Etter krigen var Drogseth ansatt ved Statens jernverkskommisjon 1945–1946 og administrerende direktør i A/S Norsk Bergverk i Oslo 1951–1963.

Politisk arbeid
---------------

Han meldte seg inn i Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti i 1921 og Det norske Arbeiderparti i 1927. Han var medlem av Horten bystyre 1922–1940 og varaordfører 1937–1940, og satt som formann i Horten Arbeiderparti i en årrekke. Drogseth var også redaktør i *Horten Arbeiderblad* 1921–1933.

Han var 1. vararepresentant til Stortinget fra kjøpstedene i Vestfold 1937–1945 samt personlig sekretær for statsråden i Handelsdepartementet 1946–1947. Drogseth var statssekretær i Industridepartementet fra 11. juli 1947 til 29. juni 1951, deretter konstituert statsråd i samme departement i Lars Evensens permisjon frem til 11. november 1951.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 191[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Om oss». Drogseth. Besøkt 25. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arne Drogseth hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Arne Drogseth hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Per Morten Haugen** (født 21. november 1968) er en norsk tidligere fotballspiller for Moss FK, Strindheim og Fredrikstad FK[]. Haugens største meritt som spiller er da han hjalp Moss til sitt eneste seriegull i 1987. Etter endt fotballkarriere har Haugen hatt diverse jobber sportslig ledelse i begge klubbene. Per Morten Haugen jobber idag som avdelingsleder ved Gystadmarka Ungdomsskole på Jessheim.

Administrasjonskarriere
-----------------------

Etter endt karriere som spiller var Per Morten Haugen sportslig leder i Fredrikstad FK før han tok over som hovedtrener for Moss i oktober 2008. Det skulle vise seg å bli en dårlig avtale for begge parter. Grunnet sportslig katastrofe og stort press fra supporterne, trakk han seg som hovedtrener på høstparten 2010 – og trådte inn i stillingen som sportslig leder. Haugen ansatte tidligere keepertrener Erik Holtan som hovedtrener ut sesongen, som endte med nedrykk til andredivisjon. Holtan annonserte at han ikke ble med laget ned i andredivisjon, og Per Morten Haugen brukte den siste tiden av sitt tid i Moss til å få Tor Thodesen som klubbens nye hovedtrener, før han avsluttet arbeidsforholdet med klubben 1. desember 2010.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Morten Haugen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Per Morten Haugen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (no) Per Morten Haugen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Møllehaugen** har sitt navn etter vindmølla som lå i krysset Pedersgata og Støperigata i Stavanger. Området har en del eldre industribygg, som delvis er i bruk til industri og til kontorer. Det er også en god del eldre beboelseshus fra andre halvdel av 1800-tallet.

Billedhoggeren Stinius Fredriksen er vokst opp på Møllehaugen.

Mølla
-----

Mølla ble opprettet i 1836 av kjøpmennene Hans G. B. Sundt og Ola Baade. De startet med kornmaling, senere som barkemølle før den til slutt ble brukt som vedskjæreri. Møllen ble revet på begynnelsen av 1950-tallet. 

Bedriften Julius Johannessen overtok eiendommen og drev senere et mekanisk verksted her.

Nordkronen og Goman
-------------------

Ved Nordkronen mottas det meste av kornet som kommer til Norge. Det lagres i store siloer, pakkes om til forbrukerne og sendes rundt i landet.

Nordkronen var lenge sammen med bakerbedriften Goman de største arbeidsplassene i området.

Kilder
------

* Audeo: Ved og utenfor allfarvei; Gamle vindmøllen på Møllehaugen var god forretning, Stavanger Aftenblad, 4. august 1969.
* Bang-Andersen Arne: Stavanger, historien om Østre bydel, Dreyer forlag, udatert – ca. 1985.
* Danielsen Nils Georg: Den gamle møllen på Møllehaugen, Rogalands Avis, 8. september 1979.
**Arne Helge Carlson** (født 1934) er en amerikansk politiker av svensk opphav, bosatt i Minneapolis. Han var Minnesotas guvernør fra 1991 til 1999, valgt som en moderat republikaner.

Liv og virke
------------

Han vokste opp i en fattig innvandrerfamilie i The Bronx i New York. Foreldrene var Helge Carlson, født i Göteborg, og Kerstin Magnusson, født i Visby. Han fikk stipend for å gå en god collegeforberedende kostskole. Han studerte så ved Williams College og University of Minnesota.

Han var valgt inn i bystyret i Minneapolis fra 1965 til 1967 og stilte i 1967 som republikanernes borgermesterkandidat. Han tapte knepent mot den sittende borgermesteren, demokraten Arthur Naftalin.

Carlson var skoledirektør før han vendte tilbake til politikken som medlem av Minnesotas delstatsforsamling fra 1971 til 1979, deretter delstatsrevisor fra 1979 til 1991.

I 1990 prøvde Carlson seg som guvernørkandidat, men tapte mot forretningsmannen Jon Grunseth i republikanernes primærvalg. Da Grunseth ble skandalisert og trakk seg noen uker før guvernørvalget, fikk Carlson hans plass og vant valget mot den sittende guvernøren, demokraten Rudy Perpich. Til tross for motstand fra mer konservative i eget parti, ble Carlson gjenvalgt til en andre og siste guvernørperiode i 1994.

Som guvernør måtte Arne Carlson gjennomføre store innsparinger i det offentlige forbruket. Samtidig ble offentlige helsetjenester utvidet til nesten alle innbyggere. Han åpnet også for USAs første friskoler med offentlig støtte. Han ble også anerkjent for sine naturverntiltak.

Referanser
----------

1. ↑  «Carlson, Arne Helge». *Who’s Who in America* **(engelsk)**. 1 (A–K). 2004. s. 779. ISBN 978-0-8379-6975-6.
2. 1 2 3 4 5  «Arne H. Carlson Biography» **(engelsk)**. Minnesota Historical Society. Besøkt 25. november 2022.
3. ↑  «Carlson, Sr. Arne Helge» **(engelsk)**. Minnesota Legislative Reference Library. Besøkt 25. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Carlson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Minnesotas guvernører |
| --- |
| Territorium (1849–1858) | Ramsey • Gorman • Medary |  |
| Delstat (fra 1858) | Sibley • Ramsey • Swift • Miller • Marshall • Austin • Davis • Pillsbury • Hubbard • McGill • Merriam • Nelson • Clough • Lind • Van Sant • Johnson • Eberhart • Hammond • Burnquist • Preus • Christianson • Olson • Petersen • Benson • Stassen • Thye • Youngdahl • E. Anderson • Freeman • Andersen • Rolvaag • LeVander • W. Anderson • Perpich • Quie • Perpich • Carlson • Ventura • Pawlenty • Dayton |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Per Nyhaug** (født 2. mars 1926 i Oslo, død 1. september 2009) var en norsk orkestermusiker ( Kringkastingsorkestret 1961–1991), jazzmusiker (trommer og vibrafon) og orkesterleder. Han var sønn av paukisten og jazzbatteristen Ola Nyhaug, som ble den første paukist og slagverker i Den norske Operas orkester i 1958. Sønnen Per etablerte seg tidlig i Oslos jazzmiljø, i orkestre ledet av Willy Andresen, Fred Thunes og Frank Ottersen.
Videre spilte han med Ragnar Robertsen, Olav Wernersen, Arnstein Johansen, Eilif Holm, Rowland Greenberg, Robert Normann og Egil Kapstad. Hans eget Per Nyhaug studioband var ofte på NRK på 1980-tallet, og ga ut platene *Groovin' high* (1988) og *To Gemini* (1993) på Gemini Records. Medlemmer i studiebandet var Bjørn Kjellemyr på bass, Karl Johan Helgesen og Svein Christiansen på trommer, med solistbidrag fra Arvid Genius, Bernt Anker Steen, Bjarne Nerem, Eivin Sannes, Frode Thingnæs, Harald Bergersen, Johan Bergli, Rowland Greenberg og Tore Faye.

Nyhaug var også fast medlem av Radiostorbandet, ekstramusiker i Oslo Filharmoniske Orkester og Den norske Operas orkester og kapellmester på Regnbuen. Han ble hedret med Gammleng-prisen i klassen studio i 1987.

Referanser
----------

1. 1 2   Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940–1950, side(r) 277[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 508218, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.
* biografi i forbindelse med hans bortgang fra NRK

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
For sykdommen, se VITT (sykdom)

Hus i Vitt
Kapellet i nærheten Vitt
Fiskeværet **Vitt** ligger på den tyske Østersjøkysten, på øya Rügen, mer presist på Wittow-halvøya i nærheten av Kapp Arkona. Landsbyen er en del av kommunen Putgarten. Den kalles også Liete, *Marco Polo-guiden* rangerer det som en av de topp 15 høydepunktene på øya Rügen.

Navn
----

Navnet Vitt er avledet fra ordet *Vitte(n)/Witte* (tysk: "den Hanseatiske byen hvor fisken ble behandlet"; svensk: vittja = "landingsplass, handelssted og lagerplass"). Faktisk var Vitt var bare midlertidig bebodd *Vitte* var opprinnelig stedet hvor fisk som hadde blitt fanget ble behandlet (c.f. Vitte). Navnet kan imidlertid også komme fra *Vit*, et felles slavisk navn (for grunnleggeren av bosettingen), eller *witt* for "hvit" på grunn av sitt hvite hus.

Fordi det er ingen oversikt over nå den ble grunnlagt er landsbyens eksakte alder ukjent. Ifølge den danske historiker, Saxo Grammaticus, eksisterte landsbyen allerede i det 10. århundre som et fiske- og handelshavn som tilhørte til den Slaviske Jaromarsburg på Kapp Arkona.

Det ble først nevnt i skrifter fra 25. mai 1290 da  Rügens prins, Witzlaw II fikk stedet og rett til å drive fiske.

Ovenfor landsbyen ligger det lille Vitt Kapell, som ble påbegynt i 1806 og endelig ferdig i 1816. Den ble bygget fordi flere og flere besøkende kom for å høre Altenkirchens pastor, Ludwig Gotthard Kosegarten preke, og det var ikke plass til alle besøkende i de eksisterende fiskehyttene.

Landsbyen er en verneverdig kulturarv, den er svært godt bevart, og får en kontinuerlig strøm av turister. I den lille havnen kan turer i fiskebåter rundt Kapp Arkona bestilles.

Vitt er best tilgjengelig  på sykkel, hest og kjerre  eller med *Arkona-Bahn* fra (vei-toget) Putgarten. Ingen private biler er tillatt uten med spesiell tillatelse.

Referanser
----------

1. ↑   *Vitt auf Rügen*] www.vitt-ruegen.de.
2. ↑  Sucher, Kerstin og Wurlitzer, Bernd (2011) *Rügen, Hiddensee, Stralsund*, Marco Polo, s. 5, ISBN 978-3-8297-0536-3.
3. 1 2 3 4  *Das Fischerdorf Vitt auf Rügen* Arkivert 19. mai 2012 hos Wayback Machine. på suite101.de.

Eksterne lenker
---------------

* *Vitt auf Rügen* hjemmeside
* *Vitt - der romantischste Ort Rügens* ("Vitt - den Mest Romantiske Sted på Rügen Arkivert 5. februar 2017 hos Wayback Machine. (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Phrixothrix*** er en slekt av biller som bare finnes i den Nye Verden (Nord-, Mellom- og Sør-Amerika). Hunnene er larviforme, det vil si de ser ut som larver hele livet. Hunnene og larvene, av og til også hannene, har lysorganer og lyser i mørket, men dette lyset er permanent på og kan ikke reguleres. De kalles "glow-worms" eller "railroad worms" på engelsk, det siste fordi de ledd-delte hunnene med et lysorgan på hvert ledd kan minne om en nattog-vogn med opplyste vinduer. Larvene og hunnene er rovdyr som særlig angriper tusenbein, hannene tar trolig ikke mat til seg som voksne.

Utseende
--------

Hannene er nokså små (gjerne 3-4 millimeter), spinkle, lysbrunlige biller. Antennene er fjærformede, fasettøynene middelsstore, rundet utstående. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen eller flygevingene.

Levevis
-------

Larvene og de voksne hunnene kryper rundt på bakken, mellom løvstrø og under bark, og fanger ulike slags leddyr. De synes ha en spesiell forkjærlighet for tusenbein. Hannene tar sannsynligvis ikke næring til seg som voksne. Hunnene sender ut feromoner, som de flyvende hannene med sine store antenner lett fanger opp. Det er etter alt å dømme feromonene, og ikke lyset hunnene sender ut, som leder hannene til dem. Man antar at lysets funksjon er som en advarsel overfor rovdyr om at disse dyrene er uspiselige. Phengodidene inneholder forskjellige slags giftstoffer. Dette er et eksempel på aposematisme, der et påfallende utseende (i dette tilfellet lys) advarer om gift.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Phengodidae** LeConte, 1861
				+ Underfamilien Mastinocerinae
					- Slekten ***Phrixothrix*** E. Olivier, 1909, 18 arter
						* *Phrixothrix acuminatus* Pic, 1929
						* *Phrixothrix alboterminatus* Wittmer, 1963
						* *Phrixothrix belemensis* Wittmer, 1976
						* *Phrixothrix clypeatus* Wittmer, 1993
						* *Phrixothrix gibbosus* Wittmer, 1976
						* *Phrixothrix heydeni* E. Olivier, 1910
						* *Phrixothrix hieronymi* (Haase, 1886)
						* *Phrixothrix hirtus* E. Olivier, 1909
						* *Phrixothrix impressus* Pic, 1929
						* *Phrixothrix microphthalmus* Wittmer, 1976
						* *Phrixothrix obscurus* Pic, 1915
						* *Phrixothrix peruanus* Wittmer, 1963
						* *Phrixothrix pickeli* Pic, 1933
						* *Phrixothrix reducticornis* Wittmer, 1963
						* *Phrixothrix staphylinoides* Wittmer, 1963
						* *Phrixothrix tiemanni* Wittmer, 1970
						* *Phrixothrix vianai* Wittmer, 1988
						* *Phrixothrix vivianii* Wittmer, 1993

Kilder
------

* Branham, M. Glow-worms, Railroad-worms (Insecta: Coleoptera: Phengodidae). University of Florida, IFAS Extension nettside.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*