recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hillevågsvatnet** også kjent som *Hillevågsvann* eller *Hillevågsvannet* i Stavanger er en stor bukt i Gandsfjorden ved Hillevågen. Åpningen mot fjorden er gjennom et smalt sund, Hillevågsstrømmen. Stavanger by har vokst mellom begge sider av et søkk som går tvers gjennom terrenget med brattheng og bakker opp fra bunnen. I forlengelsen av Boknafjorden og Byfjorden skjærer Vågen seg inn i søkket fra nordvest og danner et naturlig sentrum, mens Hillevågsvatnet trenger seg inn fra Gandsfjorden gjennom Strømmen i sørøst. Breiavatnet ligger mellom disse fjordtungene.

Historie
--------

Hillevågsvatnet har i fra de tidligste tider vært en lun og god havn. På 1800-tallet var det et badehus på vestsiden. 
I 1880-årene kom det vei fra sentrum ut hit, Strømsbrua over Hillevågsvatnet ble bygget for å få en lettere forbindelse mellom sentrum, Våland og Storhaug. Den ble åpnet av kong Olav V i 1960.

I mange år var imidlertid vatnet skjemmet med store utslipp av kloakk. Dette er det nå slutt på, og Hillevågsvatnet er videre utbygd som kommunens største båthavn. Forurensingen kan ha kommet fra boliger, lett industri, småbåthavnen, NSBs godsterminal på Paradis og en nå nedlagt importhavn for fossile brensler, kjent som kullkaien.

Stedsnavn
---------

Det gamle gardsnavnet på vestsiden av Hillevågsvatnet var Lagård, og hovedgaten på denne siden heter Lagårdsveien. I skråningen mot Hillevågsvatnet var det i tillegg en rekke lokale stedsnavn som ikke lengre er i bruk, som Sommerlyst, Granli, Eilertsminde, Norddalen, Østrelid, Strandheim, Soltun og Lindalshillevåg.

På østsiden finner en nesten innerst Paradis. På 1840-tallet var Paradis avgrenset omtrent ved krysset Birkelandsgate og Saudagata - Saudagata - Vikedalsgata - på skrå opp til Admiral Cruys gate - på skrå ned til Hillevågsvatnet - Paradisveien - og på skrå opp til Lyder Sagensgate - Birkelandsgata.

I dag brukes også navnet Paradis også det utfylte området mellom Lagård gravlund og Strømsbrua.

Mellom Paradis og Strømsbroa lå på østsida av Hillevågsvatnet Rosenlund og Vestvigen. På utsiden av broa lå Strømvik.

Referanser
----------

1. ↑  Kartet over Hillevågsvatnet fra 1911.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Gromphas*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.

Utseende
--------

Middelsstore (opptil 20 millimeter), høyt hvelvede, blanke, korte og kraftige gjødselbiller. De er mørke med mer eller mindre metallisk glans. Hodet er bredt skovlformet, med en knøl i midten, men uten lange horn. Pronotum er mye bredere enn langt, gjerne med et fremspring i midten. Dekkvingene er korte og brede med lengdefurer. Beina er kraftige gravebein. Hos denne slekten er det relativt liten forskjell på kjønnene.

Levevis
-------

Disse billene ruller møkk sammen til baller og graver dem ned, ofte ganske dypt, i bakken. Hannen og hunnen samarbeider om dette, men når gangen er ferdig og etter at de har paret seg, flyr hannen bort mens hunnen blir igjen i gangen for å ta seg av larvene som etter hvert klekkes. Hun holder møkkballene frie for rovdyr og uønsket soppvekst til larvene er fullvoksne, noe som gjerne tar flere måneder.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Sør-Amerika øst for Andesfjellene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
					- Stammen Phanaeini MacLeay, 1819
						* Slekten ***Gromphas*** Brullé, 1837
							+ *Gromphas aeruginosa* (Perty, 1830)
							+ *Gromphas amazonica* Bates, 1870
							+ *Gromphas dichroa* Blanchard, 1846
							+ *Gromphas inermis* von Harold, 1869
							+ *Gromphas lemoinei* Waterhouse, 1891

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gromphas* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gromphas* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Gromphas* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gromphas* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Gromphas* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder av *Gromphas aeruginosa*
* Bilder av *Gromphas inermis*[*død lenke*]
***The Girl Spy Before Vicksburg*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Sidney Olcott.

Handling
--------

En gruppe soldater fra Unionen som forflytter seg blir overvåket av spioner, og deretter rapportert til fiendens hovedkvarter av en av spionene. Nan blir sendt av konfødeasjonen og instruert om å ødeleggele fiendens ammunisjonstog som nettopp har blitt rapportert. Nan blir utstyrt med en uniform for å ligne på en soldat fra Unionen, og får med seg en forfalsket ordre som visstnok er signert av en unionsgeneral som autoriserer henne til å passere de fiendtlige linjene uten problemer.

Nan lokaliserer raskt ammunisjonstoget. Den eneste vaktposten som blir utplassert for å passe på ammunisjonsvognen blir slått bevisstløs, og deretter plasserer hun dynamitt under vognen, tenner en lunte og løper raskt ut av faresonen. Plutselig høres det en kraftig eksplosjon, og det neste som er igjen av ammunisjonsvognen er en haug med forkullede glør. Men Nan er fremdeles ikke utenfor fare, og må blant annet løpe gjeennom en skog og svømme over en elv - samtidig som hun blir forfulgt av fientlige soldater.

Skuespillere
------------

* Gene Gauntier som Nan
* Robert Vignola
* JP McGowan
* Jack J. Clark

Referanser
----------

1. ↑  THE GIRL SPY BEFORE VICKSBURG
2. ↑  Larry Langman, David Ebner, Greenwood Press. *Hollywood's Image of the South: A Century of Southern Films*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Girl Spy Before Vicksburg* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl Spy Before Vicksburg* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl Spy Before Vicksburg* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Gilded Cage*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Harley Knowles.

Handling
--------

I det lille kongeriket Balkany bodde en konge og dronning, som ikke er særlig godt likt av undersåttene deres. Hans Majestet var Kong Johannes den Femte, og Hennes Kongelige Høyhet heter Dronning Vesta. De fødte en datter, prinsesse Honore, som ble plassert i et kloster. Innbyggerne i det lille riket gjorde deretter opprør mot kong Johns ekstravaganse, og et angrep ble gjennomført mot slottet deres. Både kongen og dronningen blir myrdet.

Prinsesse Honore ble kort tid senere innsatt på tronen. Baron Stefano, landets statsminister, var forelsket i prinsessen, men begjærte også kronen - men hans kjærlighet ble aldri returnert av prinsessen. Dette gjorde at statsministeren, ønsker å kontrollere hele det lille riket på egen hånd og gjøre landet om til en republikk med ham selv som landets øverste hersker.

Skuespillere
------------

* Alice Brady som Prinsesse Honore.
* Alec B. Francis som kong Comus.
* Gerda Holmes som dronning Vesta.
* Montagu Love som Baron Stefano.
* Arthur Ashley som kaptein Kassari.
* Sidney D'Albrook som Nickolai.
* Clara Whipple som Lesbia.
* Irving Cummings som prins Boris.

Referanser
----------

1. ↑  The Gilded Cage
2. ↑  THE GILDED CAGE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Gilded Cage* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Gilded Cage* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Gilded Cage* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Gilded Cage* på Silent Era Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Italia Italias flagg |
|  i skihopping |
| Skihopp Verdensmesterskap |
| Sølv | 2011 Oslo | Normalbakke |

**Elena Runggaldier** (født 10. juli 1990) er en italiensk skihopper som representerer GS Fiamme Gialle.

Elena Rungaldier i Hinzenbach 2016
Hun debuterte internasjonalt med 38.-plass (av 39 deltakere) i et FIS-renn (plast) i Bischofshofen 13. august 2003. I kontinentalcupen er hennes beste plassering 4.-plass i Baiersbronn (snø) 9. februar 2006 og i Liberec (plast) 3. oktober 2008. Sammenlagt i kontinentalcupen er 19.-plass i sesongen 2004-05 hennes beste plassering.

Hun har deltatt i junior-VM i 2006, 2007, 2008, 2009 og 2010. Hun ble juniorverdensmester i Hinterzarten i 2010, tok sølv i Zakopane i 2008 og bronse i Kranj i 2006. I det første senior-VM for kvinner i Liberec i 2009 ble hun nummer 32 (av 36 deltakere).

Under VM på ski 2011 i Holmenkollen fikk hun sølv, bak Daniela Iraschko.

Referanser
----------

1. ↑   www.fondoitalia.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sagen: - Feig jury som gjorde en dårlig jobb». *VG*. 26. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elena Runggaldier – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Elena Runggaldier – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Elena Runggaldier – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Elena Runggaldier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Elena Runggaldier – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Elena Runggaldier – skijumping.pl Rediger på Wikidata
**Lars Olav Løvold** (født 29. august 1951) er en norsk miljøforkjemper og daglig leder i Regnskogfondet. 

Løvold har studert sosialantropologi og hadde feltarbeid blant indianere i regnskogen i Brasil. I 1990 ble han daglig leder i miljøorganisasjonen Regnskogfondet. Han har også vært leder i Rainforest Foundation International i New York i USA. I 1970 var han også en av de første lederne i Operasjon Dagsverk.

Kongen utnevnte i 2012 Løvold til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for regnskoger og urfolks rettigheter.» I 2001 ble han tildelt den brasilianske Rio Branco-ordenen for sin innsats for landets urfolk.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten*, morgenutgaven, 29. august 2001, s. 10.
2. ↑  «Operasjon Dagsverk». *www.od.no*. Besøkt 26. september 2017.
3. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», kongehuset.no. Besøkt x. april 2012.
4. ↑  «Nytt om navn», Aftenposten, morgenutgaven, 31. august 2001, s. 10.

Eksterne lenker
---------------

* «Indianerhøvdingen», portrettintervju i *Dagbladet*, 2002
**Picpuspatrene** er det vanlige navnet på en katolsk kongregasjon. Det fulle navn er ***Congregatio Sacrorum Cordium Iesu et Mariae necnon adorationis perpetuae SS. Sacramenti altaris*** (*Kongregasjonen for Jesu og Marias hellige hjerter og den uavbrutte tilbedelse av alterets sakrament*), som forkortes **SS.CC.**. Kallenavnet kommer fra adressen til ordenens første hus i Paris, Rue de Picpus.

Historie
--------

Kongregasjonen ble grunnlagt av pater Pierre Coudrin (1768–1837) og Henriette Aymer de la Chevalrie (1764–1834). Pater Coudrin hadde tidligere, i 1774, grunnlagt *Selskapet for Jesu og Marias hellige hjerter*. Begge måtte gå under jorden under den franske revolusjon. De samlet andre som var interessert i å opprettholde kirkens arbeid i Frankrike, og i 1800 grunnla de kongregasjonen, med både mannlig og kvinnelig gren, samt en legmannsgren der medlemmene ikke avlegger evige løfter og kan være gift. I 1837 ble den godkjent av pave Pius VII.

Det mest kjente medlem av kongregasjonen er pater Damien de Veuster (1840–1889). Han virket som prest på Molokai, der han drev et leprasykehus. Han ble selv smittet av sykdommen, og døde av den 15. april 1889. Han ble saligkåret av pave Johannes Paul II i 1995 og helligkåret av pave Benedikt XVI 11. oktober 2009.

Picpuspatrene i Norge
---------------------

Picpuspatrene har sendt prester til Norge siden 1920. Det er i 2010 syv prester og en biskop fra kongregasjonen som gjør tjeneste i Den katolske kirke i Norge.

Legmannsgrenen, kjent som *Legpicpus*, ble etablert i Norge i 2003.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Congregation of the Sacred Hearts of Jesus and Mary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alternativ hjemmeside
* Hjemmeside for picpuspatrene i Norge
* Oversikt over picpuspatrene i Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Pneumokokker
**Pneumokokker** (*Streptococcus pneumoniae*) er en viktig gruppe sykdomsfremkallende bakterier hos mennesker. De er Gram-positive kokker som hovedsakelig opptrer i par (diplokokker), og tilhører gruppen streptokokkene. De vokser med alfa-hemolyse (grønn) på blodagar og veksten hemmes av optochin.

Bakterien er den viktigste årsaken til lungebetennelse (pneumoni), men gir også en rekke andre infeksjoner hos mennesket bl.a. bihulebetennelse (akutt sinusitt), mellomørebetennelse (otitis media), halsinfeksjoner, hjernehinnebetennelse (meningitt), benmargsbetennelse (osteomyelitt), bakteriell leddbetennelse (septisk artritt), endokarditt (betennelse i hjerteklaffene), bukhinnebetennelse (peritonitt), cellulitt (betennelse i hud/underhud) og abscess i hjernen.

De aller fleste pneumokokker er i Norge følsomme for vanlig penicillin (fenoksymetylpenicillin og benzylpenicillin), men resistens mot penicillin har begynt å bli et problem internasjonalt.

I Norge har det i mange år vært vanlig å vaksinere pasienter som har fjernet milten og pasienter med redusert immunforsvar mot pneumokokker, samt pasienter med kronisk lungesykdom. De siste årene har en liknende vaksine kommet inn i det vanlige barnevaksinasjonsprogrammet som gis til småbarn på helsestasjonen.

Bakterier som er «kokker» sees som små runde figurer under mikroskopet når de er farget. Streptokokkene sees som kjeder av bakterier. Ved en spesiell kjemisk fargeprosess, Gramfarging, sees de Gram-positive bakteriene som mørk blå til svarte celler.

Alvorlige infeksjoner med pneumokokker er meldepliktig til Meldingssystem for smittsomme sykdommer (MSIS) i Norge. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
Kart over øyene Picton, Lennox and Nueva
Øyene Picton, Lennox og Nueva på østsiden av Beaglekanalen
**Picton, Lennox and Nueva** er en gruppe på tre øyer (samt omkringliggende holmer og skjær) ved sørspissen av Sør-Amerika i Chile. De ligger øst for Navarinoøya og er skilt fra Argentinas del av Ildlandet i nord ved Beaglekanalen.

Geografi
--------

Areal:

* Lennox: 170 km²
* Nueva: 120 km²
* Picton: 105 km²

Historie
--------

På grunn av sin strategiske beliggenhet sør for Beaglekanalen og mot Atlanterhavet ble øyene også gjort krav på av Argentina, noe som medførte en alvorlig grensekonflikt mellom de to landene. Picton, Lennox og Nueva ga Chile mulige krav på deler av Atlanterhavet, flere andre øyer inkludert Falklandsøyene og en større del av Antarktika. Dessuten var det rykter om funn av gull og olje. De to landene ble enige om å avgjøre konflikten ved voldgift ved Storbritannias dronning Elisabeth II. I mai 1977 avgjorde dronningen at øyene og alle tilliggende formasjoner tilhørte Chile. Argentina nektet å godta avgjørelsen, og forholdet mellom de to landene ble ekstremt spent, og gikk til grensen av åpen krig. I 1979 ble landene enige — via Montevideotraktaten — om å la pave Johannes Paul II megle i konflikten, via sin spesialutsending kardinal Antonio Samorè. Pavens megling resulterte i ratifisering av en avtale om å bilegge konflikten i Roma i mai 1985.

Eksterne lenker
---------------

* Montevideotraktaten, 8. januar 1979 (Forente nasjoner) [PDF]
* «War Averted» Arkivert 23. februar 2006 hos Wayback Machine. Time Magazine, 22. januar 1979
**Lars Monsson Gimmestad** (født 20. januar 1868 på Rygg i Gloppen kommune, død 13. september 1941 i Wisconsin, USA) var en norsk prest og professor. Han utvandret til USA som barn, og ble der både skoleleder og prest.

Liv og virke
------------

Lars M. Gimmestad ble født i 1868 av husmannen Mons M. Gimmestad og Anne K. Vassenden. Faren døde tidlig, og etterlot sin kone alene med fem barn. I 1879 tok moren med seg 11 år gamle Lars, de fire andre barna og utvandret til USA, som en av de første familiene fra Gloppen kommune. Familien fikk følge med andre utvandrere fra Nordfjord til Minnesota. Lars arbeidet som sauegjeter på somrene og studerte i vinterhalvåret.

Han satte seg høye mål for egen utdannelse, og ble prest og professor. Han arbeidet blant annet 18 år ved Galesville College (nå nedlagt) i Wisconsin, og underviste der i 23 ulike fag. Han ble også styrer for skolen. Han prioriterte deretter prestekallet, og var fra 1918 til 1941 formann for den norsk-amerikanske kirken i Orfordville og samtidig formann for prestestiftelsen i South Wisconsin. 

Gimmestad var gift med Amalie B. Anderson. De hadde seks barn, Marie, Agnes, Laura, Herman, Bernard og Victor.

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune

Kilder
------

* sffarkiv.no (fylkesarkivet) om Lars M. Gimmestad[*død lenke*]
Arbeidere i et verksted ved Trondheim Mekaniske Verksted rundt 1900
**Mekanisk verksted** er en bedrift innen jern- og metallindustrien som i tillegg til et maskinverksted har minst ett spesialverksted, slik som plateverksted, skipsbyggeri, smie, støperi, sveiseverksted eller lignende. En del større bedrifter som i seg selv ikke er innen jern- og metallindustrien, kan ha sitt eget mekaniske verksted til internt bruk.

Eksempler
---------

Noen nåværende og tidligere norske mekaniske verksteder:

* Akers mekaniske verksted
* Bergen Mekaniske Verksted
* Fosen Mekaniske Verksteder
* Framnæs Mekaniske Værksted
* Fredrikstad Mekaniske Verksted
* Haugesund Mekaniske Verksted
* Kaldnes Mekaniske Verksted
* Kristiansands Mek. Verksted
* Nylands mekaniske verksted
* Rich. Christiansens mekaniske verksted
* Thunes mekaniske verksted
* Trondhjems Mekaniske Værksted

Referanser
----------

1. ↑  «Mekanisk verksted». *Store norske leksikon*. Besøkt 7. januar 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Burano, forbundet med Mazzorbo via trebro. Foto: Frode Inge Helland 
Burano, hus ved kanalen. Foto: Frode Inge Helland 
Burano, gondoler. Foto: Frode Inge Helland 
**Burano** er en italiensk øy i den venetianske lagunen, eller rettere: Flere små øyer som er skilt av kanaler og knyttet sammen med broer. Den ligger like ved den mer kjente Torcello i lagunens nordlige del og kan nås med ferge fra Fondamenta Nuova, Venezia.

Landsbyen dekker hele øya og er den mest fargerike i hele lagunen. Årsaken skal være en filminnspilling på 1950-tallet hvor gondoler og bygninger ble malt i friske farger. Siden er det blitt værende slik. Mange kunstnere har slått seg ned her. I dag kan man ikke male husene uten å søke godkjenning på fargen.

Øyene ble trolig befolket av romerne og på 500-tallet okkupert av folk fra Altinum. Burano ble administrert fra Torcello og hadde ingen av de privilegiene som Murano hadde. Stedet blomstret opp på 1500-tallet da kvinnene begynte å produsere silkearbeider og kniplinger. Det begynte som hjemmeindustri overvåket av kvinner fra overklassen. Senere spredte virksomheten seg til hospitaler og kvinnehus hvor kvinnene ble pålagt å utføre silkearbeider. Virksomheten var i tilbakegang på 1700-tallet og tok seg ikke opp igjen før i 1872 da myndighetene åpnet en skole for silkearbeider og silkekniplinger for å sikre håndverket, kunnskapen og de gamle mønstrene.

I dag er der få som arbeider etter de gamle, tidkrevende mønstrene, som falt meget kostbare. 

I dag er skolen kniplingmuseum, Museo del Consortio Merletti di Burano. Andre attraksjoner er kirken San Martino fra 1500-tallet med kampanilen fra 1700-tallet som heller slik at toppen er 1,85 m ute av lodd.

Burano er forbundet med Mazzorbo via en trebro.

Eksterne lenker
---------------

* Free-use photos of Burano
* Satellite image from Google Maps
* Burano Home Page
* Photo Galleries of Burano

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Elveslette på Isle of Wight etter en oversvømmelse.
**Elveslette** er en flat eller bortimot flat slette som ligger tilstøtende til en elv som periodevis oversvømmes. Elvesletter er ofte viktige grunnvannsmagasin og har ofte økosystem med stor artsrikdom. De er lette å dyrke opp eller å ta i bruk på annen måte. Urørte elvesletter er derfor en sjelden naturtype som er leveområde for mange sjeldne og truede arter.

Glasiale elvesletter strekker seg fra fronten av en isbre til kysten. De ligger enten i bunnen av U-daler foran dalbreer, eller danner vide sletter i fronten av innlandsisen. Hvor elvesletter kommer ut av en dal og møter kysten, kan det utvikle seg et elvedelta.

Som naturtype dekker elvesletter relativt små arealer i Norge.

Se også
-------

* Elvekultur

Referanser
----------

1. ↑  Miljøfakta 3 (PDF), *Miljøalliansen as*
2. ↑  «Glasiale elvesletter og elvedelta», *Norsk polarinstitutt*, 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Nygårdsporten omkring 1870.  Foto: Knud Knudsen 
**Nygårdsporten** var en byport av tre på Nygård i Bergen.

Historie
--------

Porten ble oppført av kjøpmannen Johan Fredrik Fosswinckel, som eide eiendommen Nygård utenfor Bergen på midten av 1700-tallet. Porten lå nær stedet hvor den katolske St. Paul-kirken ligger nå. Fra porten anla Fosswinckel en tusen skritt lang allé av lindetrær (Nygårdsalléen) til sitt lyststed Florida lenger sør. Den gangen skilte porten mellom byen og landet og mellom Bergen by og Årstad. I 1870- og 1880-årene ble markene utenfor porten nedbygget på grunn av byens ekspansjon, og Nygårdsporten ble revet i 1872/73 i forbindelse med utbyggingen av området, Fosswinckels gate som er oppkalt etter Johan Fredrik Fosswinckel.

Porten var bygget av tre og lignet noe på den eldre Stadsporten. På hver side av porten hadde Fosswinckel anbragt en latinsk innskrift på gavlen. På siden som vendte mot byen lød innskriften *Et mihi et aliis* («Både for meg og andre»). På den andre siden sto det *Qvod novercans negat natura fert labor, ubertate divinitus data* («Det som den stemoderlige naturen nekter, bringer arbeidet med guddommelig velsignelse»).

Porten er avbildet på en akvarell av Johan F. L. Dreier fra 1830, hvor man ser bergenserne promenere på veien foran porten. Den finnes også på et fotografi av Knud Knudsen fra omkring 1870.

Buekorpset Nygaards Bataljon hadde fast samlingsplass foran porten. Det såkalte «Nygårdsslaget» 18. mai 1869 fant sted da Nygaards Bataljon og Nordnæs Bataillon støtte sammen, etter at nordnesguttene kom marsjerende nordfra opp Sydneskleiven og oppdaget nygårdsguttene ved museet, men fortsatte likevel gjennom Nygårdsporten inn på markene som nygårdsguttene mente var deres. Foreldrene måtte tilkalle brannkorpset for å få en slutt på det voldsomme slagsmålet.

Referanser
----------

1. ↑  «Nygårdsporten», *Bergen byleksikon*
2. ↑  «Fosswinckels gate», *Bergen byleksikon*
3. ↑  «Nygårdsslaget», *Wayback Machine*
4. ↑  «Halfdan Rosendahl - et øyenvitne», *Wayback Machine*

Litteratur
----------

* Gjesdal, Carl O. Gram (1982). *Byuniversitetet på berget*. Universitetsforlaget. s. 78. ISBN 8200062252.
* Dietrichson, L. (1896). *Svundne tider*. Kristiania: Cappelen. s. 96.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Lorentz Reichwein** (født 1680, død 22. april 1735 i København) var en norsk offiser og stiftamtmann.

Han var sønn av Georg Reichwein (1630-1710) og sønnesønn av Georg Reichwein (1593-1667).

I 1697 ble han utnevnt til 1697 fenrik, en tittel som fra 1701 ble kalt sekondløytnant. Han dro i 1701 i utenlandstjeneste for et dansk infanteriregiment i Italia. I 1702 ble han premierløytnant og i 1703 kaptein.

Høsten 1709 vendte han tilbake til Danmark og ble utnevnt til major. Videre ble han forfremmet i 1711 til oberstløytnant og i 1716 til oberst, som sjef for det danske regimentet som siden har båret hans navn. I 1717 til 1719 deltok han med sitt regiment i den store nordiske krig, i kampene i Norge.

I 1720 gikk han ut av militær tjeneste og ble dansk-norsk utsending ved hoffet i Wien i Østerrike. I Wien tjenestegjorde han i perioden januar 1721 til august 1722, da han selv søkte avskjed.

I 1725 ble han utnevnt til amtmann i Rendsburg, og i 1730 ble han utnevnt til generalmajor og 1731 til såkalt stiftsbefalingsmann over Akershus stift og amtmann over Akershus amt. I Christiania eide han blant annet det området som senere ble til Grünings løkke.

I 1732 ble han ridder av Dannebrogordenen. Han fulgte i 1733 kong Christian VI på reise i Norge til Trondheim, men måtte imidlertid avbryte reisen og dra til København i februar 1734, på grunn av helseproblemer. Reichwein døde i København, ugift og barnløs. Han må ha levd høyt, for da hans bo ble gjort opp i 1737, viste det et underskudd på 1375 riksdaler.

Referanser
----------

1. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 270[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk biografisk Lexikon
* Personalhist. Tidsskr. 3. R. I, 225.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Elvira Ramilevna Khasianova** (russisk: Эльвира Рамилевна Хасянова; født 28. mars 1981 i Moskva) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen og 2008 i Beijing. 

Khasianova ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran Japan og USA. De andre på laget var Olga Brusnikina, Anastasija Davydova, Anastasija Jermakova, Jelena Azarova, Marija Kiseljova, Olga Novoksjtsjenova og Anna Sjorina.

Fire år senere, under sommer-OL 2008 i Beijing vant hun en ny gullmedalje i lagkonkurransen sammen med Anastasija Davydova, Anastasija Jermakova, Maria Gromova, Natalija Isjtsjenko, Olga Kuzjela, Jelena Ovtsjinnikova, Anna Sjorina og Svetlana Romasjina.

Under Sommer-OL 2012 i London ble hun olympisk mester for tredje gang. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Marija Gromova, Natalja Isjtsjenko, Aleksandra Patskevitsj, Svetlana Romasjina, Daria Korobova og Alla Sjisjkina.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen - **Gull** i synkronsvømming lag Russlands flagg Russland
* Gull 2008 Kinas flagg Beijing - **Gull** i synkronsvømming lag Russlands flagg Russland
* Gull 2012 Storbritannias flagg London - **Gull** i synkronsvømming lag Russlands flagg Russland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elvira Khasianova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Elvira Khasianova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Ruinens kjeller fotografert fra nordvest.
**Birgittas udde** er stedet der middelaldergården Ulvåsa lå på en odde i sjøen Boren, Ekebyborna sokn, Motala i Östergötland, Sverige.

Stedet, som tidligere blei kalt *St Britas näs* (Brittnäs på topografiske kart), har fått navn etter Den hellige Birgitta som bodde på gården i en tjueårsperiode på 1300-tallet.

Historie
--------

Gården blei sannsynligvis oppført på 1200-tallet. Den første eieren vi vet om er Ulf Gudmarsson. Det er ikke klart når slottet blei forlatt, men ifølge tradisjonen skal det ha skjedd etter Ulf Gudmarssons død på Alvastra kloster i 1344, da kona hans, Birgitta, skal ha oppført en ny gård, den såkalte Gamlegården ved dagens Brittnäs, lenger sør.

Gårdens utforming
-----------------

Gården lå på ei halvøy med vatn på tre sider og med to vollgraver på landsida. Innafor vollgravene var et steinhus og to trebygninger. Utafor vollgravene lå det ei rekke andre bygninger. I dag står steinbygningen som en ruin. Stedet er ikke fullstendig arkeologisk utgravd.

Referanser
----------

1. ↑  RAÄ Ekebyborna 29:1 på Fornsök
2. ↑  Agneta von Essen "Ulfåsas bebyggelseläge under skilda epoker", *Fornvännen* 1994:2, sid. 111-118
3. ↑  Johan Axel Almquist *Frälsegodsen i Sverige under storhetstiden. Tredje del Östergötland. Bind 2, Stockholm 1947, sid. 1075-1076*
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. desember 2013. Besøkt 31. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Naturkart over Birgittas udde
**Gelasius II**, født **Giovanni Coniulo** (født som *Giovanni Coniulo* mellom 1060 og 1064 i Gaeta i Italia, død 29. januar 1119 i Cluny i Frankrike) pave fra 24. januar 1118 til sin død ett år etter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Giovanni Coniulo ble født i Gaeta der hans slekt tilhørte adelen. I unge år ble han munk i Monte Cassino, der han oppøvde seg til stor dykrighet i latin.

### Kardinal

Han ble viet til diakon og ble kansler hos pave Urban II og senere kardinal, med *Santa Maria in Cosmedin* som tittelkirke. På synoden i Roma i 1116 støttet han pave Paschalis IIs mer forsonlige politikk i investiturstriden mot andre i kirken som var mer uforsonlige til å la keiserne få rett til investitur. Han hadde også tilhørt den minoritet som stod bak undertegelsen av *Privilegium*.

### Pave

Umedidlbart etter at han etter Paschalis' død i 1118 var blitt valgt til pave, ble han tatt til fange av Cencius Frangipani for at han var blitt utnevnt uten keiserens tillatelse, men han ble snart frigitt. Ved underrettelsen om Gelasius' utnevnelse rykket keiser Henrik V, misfornøyd med at valget var blitt foretatt uten hans medvirkning, i ilfart mot Roma. Gelasius rakk å ta sin bispestol i besittelse innen han flyktet til Gaeta, der han ble presteviet og presteviet. 

Etter at keiseren forgjeves hadde prævd å forlike seg med Gelasius i investiturspørsmålet, oppsatte han Mauritius Burdinus, erkebiskop av Braga i Portugal, til motpave under navnet Gregor VIII. Etter at Gelasius hadde bannlyst keiseren, vendte han tilbake til Roma idet keiseren hadde forlatt byen. Men han måtte snart flykte på nytt, denne gang til Frankrike.

I Frankrike holdt han i 1119 en synode i Vienne; på veien dit hanne han rukket å gjøre stasjon i Pisa og konsekrerte katedralen der. Fra Vienne begav han seg til Cluny, der han døde 18. januar samme år.

Referanser
----------

1. ↑   Enciclopedia dei Papi, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Gresser, Georg: *Die Synoden und Konzilien in der Zeit des Reformpapsttums in Deutschland und Italien von Leo IX. bis Calixt II. 1049-1123.* Paderborn 2006
* (de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Gelasius II» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 2, Hamm 1990, ISBN 3-88309-032-8, sp. 199.

  

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Paschalis II** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Callistus II** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Birgitta Elisa Oftestad** (født 12. mai 2002 i Oslo) er en norsk cellist og vinner av konkurransen Virtuos 2018.

Biografi
--------

Birgitta Elisa Oftestad begynte å spille cello i en alder av 5 år, og er elev ved Barratt Due musikkinstitutt hvor hun har hatt Tove Sinding-Larsen (2009–2015) og Ole Eirik Ree (2015-) som hovedlærere. Bilærer Truls Mørk. Hun har vært en del av Barratt Dues talentsatsing siden 2012. Hun har spilt som solist og kammermusiker ved en rekke festivaler, Oslo Kammermusikkfestival, Vestfoldfestspillene, Kaunas festival, Kronberg (Mit Musikk - Miteinander), Bowdoin International Music Festival, Valdres sommerfestival, Horten Kammermusikkfestival og Festspillene i Bergen, der hun deltok i Crescendos mentorprogram for kammermusikk i 2016 med klarinettrioen DaNiBi med Konstantin Heindrich som mentor. Hun har vunnet en mengde førstepriser, både som kammermusiker og solist. Blant disse er Midgardkonkurransen (2012, 2013, 2014, 2015), Young Musicians i Tallinn (2013), Sparre-Olsen konkurransen (2014) og Ungdommens Musikkmesterskap (2012, 2014, 2017) der hun også var superfinalist i 2017.

Hedersbevisninger
-----------------

* 2014 Ånun Lund Rej minnepris
* 2014 Midgardprisen
* 2017: Vinner av Solistkonkurransen under Fjord Cadenza
* 2018: Vinner av Virtuos

Referanser
----------

1. ↑  «Ung i Aulaen med Birgitta Oftestad». *UiO.no*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. april 2018.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. april 2018. Besøkt 9. april 2018.
2. ↑  Klausen, Aslaug Olette (9. april 2018). «Birgitta Elisa Oftestad årets Virtuos». *Ballade.no*. Besøkt 9. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Fjord Cadenza 2017 - Birgitta Elisa Oftestad
* Virtuos 2018 - Birgitta Elisa Oftestad
***Carthaea saturnioides*** er en den eneste arten i gruppen **Carthaeidae**. *Carthaea saturnioides* lever bare i den sørlige delen av delstaten Vest-Australia. Denne ligner sterkt på en påfuglspinner (Saturniidae), men skiller seg fra denne gruppen på enkelte anatomiske trekk.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 80 – 100 mm), kraftig, hårete spinner med store vinger, ligner sterkt på enkelte medlemmer i familien påfuglspinnere (Saturniidae). **Kroppen** er kort og kraftig, konisk, **hodet** er relativt lite. Som hos de fleste medlemmer av Bombycoidea er munndelene tilbakedannet hos det voksne insektet. **Antennene** er omtrent så lange som halve forvingen, fjærformede hos hannen og trådformede hos hunnen. **Forvingene** er tilspisset trekantede, med gulbrun grunnfarge. De har to bølgete, hvite tverrlinjer, mellom desse en rund, svartkantet, brun flekk, denne har en E-formet, hvit tegning. **Bakvingene** er avrundede, lysegrå ved roten, rosa i den ytterste delen, sølvgrå ved bakkanten. De har en hvit, bølget tverrlinje, innenfor denne en stor, svart, rund flekk med en lysblå, E-formet tegning inni. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Larven lever på ulike busker i slektene *Banksia* og *Grevillea* (familien Proteaceae).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Gruppen Apoditrysia
									* Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
										+ Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
											- Familien **Carthaeidae**
												* ***Carthaea saturnioides*** Walker, 1858

Kilder / Eksterne lenker
------------------------

* *Australian Moths Online*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Carthaea saturnioides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Carthaea saturnioides* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Carthaea saturnioides* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Carthaea saturnioides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Birgitte Christine Kaas** gift **Huitfeldt** (født 2. oktober 1682, død 14. august 1761) var en norsk poet og salmeoversetter.

Kaas var en representant for den siste adelen i Norge, og vokste opp og levde i et miljø som var preget av dette. Hun var datter av stiftamtmann i Christiania og i Trondheim Hans Kaas (1640–1700) og barnebarn av Jørgen Kaas, og var gift med generalløytnant Henrik Jørgen Huitfeldt. Selv skrev hun mange dikt og oversatte salmer, men mesteparten av produksjonen hennes, alle de verdslige diktene, gikk tapt da familiens hus brant ned i 1746.

I 1733 besøkte Christian VI Norge. Han hadde med seg sin svigermor, og hun oppfordret Kaas til å bruke diktertalentet sitt «på en gudelig måte». Året etter gav Kaas ut samlingen *Nogle aandelige Psalmer. Overs. af det Tydske Sprog paa Dansk af den, Som inderlig begiærer at have udi sit Hierte Bestandig Christi Kierlighed*, en samling på 28 salmer hun hadde oversatt. I dag er hun representert med tre oversettelser i *Norsk Salmebok* og to i *Norsk salmebok 2013*.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Birgitte\_Kaas, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Birgitte\_Christine\_Kaas[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Nærfeltskommunikasjon** (engelsk: *near field communication*, NFC) er en nettverksteknologi som gjør at to enheter kan kommunisere trådløst over korte avstander (ca. 4–20 cm) med hverandre. Nærfeltskommunikasjon anvendes primært til å dele data, parre enheter og utføre transaksjoner, for eksempel mobilbetaling.

Teknologien er basert på radiofrekvensidentifikasjon (RFID).

Anvendelsesområder
------------------

* Google Inc. har laget en elektronisk lommebok som kan benytte NFC.
* trådløse/kontaktfrie elektroniske billettsystemer:
	+ Rejsekort - landsdekkende offentlige transportmidler i Danmark.
	+ Oyster Card - offentlige transportmidler i London.
	+ Suica - offentlig togtransport i Japan.

Sikkerhet
---------

Den maksimale avstand som nærfeltskommunikasjon virker med, er ganske visst kun noen få centimeter, men kommunikasjonen er i seg selv ikke sikker. Eftersom NFC er trådløs, risikerer man avlytning. Derfor bør enheter som implementerer NFC, for eksempel fremtidige betalingssystemer tilknyttet mobiltelefoner, gjennomføre en form for kryptering av de overførte data.

For å oppnå maksimal sikkerhet, kreves et samarbeide mellom forskjellige parter: produsentene bør for eksempel beskytte NFC-mobiltelefoner gjennom krypterings- og autoriseringsprosess, brukeren bør anvende kodeord, tastaturlås og et antivirusprogram for å beskytte sin enhet eller mobiltelefon; programutviklere og de som leverer transaksjonstjenester bør anvende antivirusprogrammer og andre sikkerhetsløsninger for å forhindre at systemet infiseres av spionprogrammer og sabotasjeprogrammer.

Historie
--------

Den første telefon med innbygget NFC-understøttelse var Nokia 6131 fra 2007, mens den første smarttelefon med NFC-understøttelse var den *Android*-baserte Samsung Nexus S fra 2010.

Referanser
----------

1. ↑  20. september 2011, comon.dk: Google Wallet og Visa kan true danske teleskaber Citat: ".
2. ↑
3. ↑  "Nokia 6131".
4. ↑  "Video: Google CEO talks Android, Gingerbread, and Chrome OS" Arkivert 4. oktober 2013 hos Wayback Machine..
5. ↑  "Gingerbread feature: Near Field Communication".

Eksterne lenker
---------------

* nfcworld.com: A definitive list of NFC phones

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Skyting Skeet |
| OLs flagg OL |
| Gull | 1992 i Barcelona |  50 km klassisk |

**Zhang Shan** (født 23. mars 1968 i Nanchong i Sìchuān) er en kinesisk skeetskytter, og olympisk mester. Hun vant gull i olympisk skeet under Sommer-OL 1992 i Barcelona.

Øvelsen var åpen for menn og kvinner fra 1972, men etter at Shan Zhang vant i 1992 ble øvelsen delt for kvinner og menn. Dette gjorde at hun ikke fikk muligheten til å forsvare sin tittel under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Da ble kvinnenes skeetøvelse veid for liten på verdensbasis og ble ikke tatt opp som egen OL-øvelse.

I 2000 ble kvinnenes skeet tatt opp som øvelse, og Shan Zhang deltok uten å plassere seg høyt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhang Shan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zhang Shan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* www.databaseolympics.com




1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
**Birgitte Lindås Christensen** (født 20. juli 1972 i Inndyr, Gildeskål kommune i Nordland) er en norsk operasanger. Hun tok diplomeksamen ved Norges musikkhøgskole i 1997 med Ingrid Bjoner som hovedlærer. Samme år mottok hun stipend fra Ingrid Bjoners fond for unge sangere.

I 1998 debuterte hun på Den Norske Opera som Nattens dronning i Tryllefløyten. Fra 1999 til 2003 var hun ansatt ved operaen i Innsbruck. Fra 2006 til 2009 var hun fast solist ved Den Norske Opera.

Birgitte Christensen har sunget ved ledende operahus og festivaler i Europa og Sør-Amerika. I februar 2020 alternerte hun med Cecilia Bartoli i tittelrollen i Glucks *Iphigénie en Tauride* ved operaen i Zürich.

I 2009 medvirket hun som sopransolist på en CD-innspilling av Georg Philipp Telemanns Brockes passion med blant andre RIAS Kammerchor og Akademie für Alte Musik i Berlin under ledelse av René Jacobs.

Referanser
----------

1. ↑  Portrettet: Birgitte Christensen - operaklubben.org 4. oktober 2017
2. ↑   Norsk sanger veksler med verdensstjerne i hovedrolle - Aftenposten 15. februar 2020
3. ↑  Birigtte Christensen - artefact.no
4. ↑  Birgitte Christensen - operabase.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
«**Når pikene bliver konfirmert**» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i «Magasinet for Alle» på 1950-tallet. Den er også med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For Alle i 1972. Opprinnelsen til denne skillingsvisen er ukjent.

Teksten
-------

**1.**Når pikene bliver konfirmert  

da er de kaute og kan staselere,  

om en to tre år har gifteringsgriller  

og kan svare en ungkar både ja og nei,  

men blir de tredve da er de stille  

og ikke brått så kaute og vakre da.  

  

**2.**En ungkar på en seksten sytten atten  

om han er mager og smal og liten  

han bresker seg så det har ingen måte  

og til beste bondelatter blåser han,  

men får han nei av en seks syv åtte  

da faller motet på ham lite grann.  

  

**3.**En kone som bliver tidlig enke  

hun må vel gråte litt kan jeg tenke  

hun gråter nesten som om hun var galen  

men kom det bare en frier da,  

om det var dagen etter sørgeferda  

jeg tør nå banne på at hun svara ja.  

  

**4.**Og enkemannen han går og gråter  

vi må beklage han på en måte,  

på gravbakken ser han seg ut en jente  

på en seksten sytten eller atten år.  

Du må ikke tru han skal lenge vente  

før han i brudesengen atter går.
**Birgitte Bonnesen** (født 18. mai 1956 i Odder i Jylland i Danmark) er en dansk-svensk bedriftsleder. Mellom 2016 og 2019 var hun administrerende direktør i Swedbank og mellom 2017 og 2019 styreleder i det svenske bankforbundet.

Hun studerte økonomi, engelsk og fransk ved Aarhus Universitet i 1979–1985 med en mastergrad i 1985. Bonnesen flyttet til Sverige i 1987 og begynte samme år å jobbe for Första Sparbanken, som senere skulle bli Swedbank.

I årene 2009–2011 var hun leder for bankens internrevisjon, mellom 2011 og 2014 var hun leder for Swedbanks virksomhet i Estland, Latvia og Litauen og fra 2015 leder for bankens virksomhet i Sverige. Hun var administrerende direktør i Swedbank 2016–2019. Bonnesen forsikret høsten 2018 om at Swedbank ikke har utenlandske kunder i Baltikum som kun flytter penger via banken.

På SVTs Uppdrag granskning 20. februar 2019, som sendte et program om sin anmeldelse av Swedbanks kunder i Baltikum i tidligere år, ble Bonnesens tidligere uttalelser stilt spørsmål og hun ble tvunget til å trekke seg. 28. mars 2019.

Hun forlot også stillingen som styreleder i det svenske bankforbundet da hun fikk sparken
 som administrerende direktør i Swedbank. 23. mars 2020 kunngjorde Swedbank at styret ensidig hadde sagt opp avtalen om sluttvederlag til Bonnesen. Totalt ville Bonnesen fått sluttvederlag på 18 månedslønninger, cirka 21,5 millioner svenske kroner, ifølge bankens årsrapport.

Hovedanklager Thomas Langrot ved Ekobrottsmyndigheten i Sverige vedtok 4. januar 2020 å reise tiltale mot Bonnesen for grovt bedrageri, eller grov markedsmanipulasjon. Tiltalen gjelder Bonnesens uttalelser i 2018 og 2019 om bankens arbeid mot hvitvasking i Baltikum. Aktor hevdet at Bonnesen bevisst eller grovt uaktsomt spredte villedende informasjon som påvirket investorers vurdering av selskapet. Dette var første gang en tidligere administrerende direktør i en av de store svenske bankene ble tiltalt for forbrytelser begått i tjenesten.

Hovedforhandlingen i saken mot Bonnesen startet 4. oktober 2022.

Referanser
----------

1. ↑  «Birgitte Bonnesen sparket som toppsjef i Swedbank». *E24*.
2. ↑  «Swedbanks tidligere toppsjef tiltalt for grovt bedrageri». *E24*.
3. ↑  «Säpo involvert i etterforskning mot Bonnesen.».

Eksterne lenker
---------------

* *Dansk topchef tiltalt i hvidvasksag i svensk storbank*, berlingske.dk, 4. januar 2022
* Norske Swedbank.
**Carte Blanche – Norges nasjonale kompani for samtidsdans** (1989) eies av staten (70%), Hordaland fylkeskommune (15%) og Bergen kommune (15%). Nåværende teatersjef er Annabelle Bonnéry som gikk inn i rollen august 2018. Hun etterfulgte Hooman Sharifi, som virket som teatersjef fra 2014 til 2018. Rollen som teatersjef holdes på et fire års åremål. 

Kompaniet ble opprettet i Bærum i 1984 av norsk-engelske Jennifer Day og danseren Toni Ferraz og var fra starten av et jazzdanskompani, med koreografier av blant andre Jennifer Day, Molly Molloy, Kjersti Alveberg og Wayne McKnight.

I 1988 bestemte daværende kulturminister Hallvard Bakke at Carte Blanche skulle flytte til Bergen og utnevnes til regionalt dansekompani for Bergen og Vestlandet, kompaniet startet sin virksomhet i Bergen sommeren 1989. Etter en dramatisk konkurs i januar 1990, ble Nye Carte Blanche stiftet, med de samme dansere under ny ledelse av Anne Borg i nye lokaler i Turnhallen i Bergen, omdøpt til Danseteatret. I disse kritiske årene, før og etter konkursen, var det stort fokus på å reise rundt og gi forestillinger ved skoler i Hordaland, slik at skolebarn og ungdom kunne få oppleve scenisk dans på nært hold, ofte for første gang.

Utover 90-tallet skiftet kompaniets profil gradvis i retning av samtidsdans. Kunstneriske ledere i disse årene var Anne Borg (1990), Jessica Iwansson (1991), Fredrik Rütter (1992–93), Jens Graff (1994–96) og Karen Foss (1997–2001). Viktige koreografer i denne tiden var Ina Christel Johannessen, Kjersti Alveberg, Sølvi Edvardsen, Jens Östberg, Jo Strømgren m.fl. Flere utenlandske gjestespill ble også gjennomført i disse årene. I 2000 tok kompaniet sitt opprinnelige navn tilbake og utelot «Nye».[]

I 2001 overtok tidligere danser i kompaniet, Arne Fagerholt, den kunstneriske ledelsen. I løpet av hans periode frem til 2008 flyttet Carte Blanche ut av Danseteatret til nye, mer hensiktsmessige lokaler på Nøstet i Bergen, og ensemblet gikk fra å være et regionalt dansekompani for Bergen og Hordaland til å etablere seg som Norges nasjonale kompani for samtidsdans med årlige nasjonale turneer. I tillegg har det vært gjestespill i Sverige, Danmark og Island.

I Fagerholts sjefsperiode var bl.a. et fokus på de tre norske koreografene Ingun Bjørnsgaard, Ina Christel Johannessen og Eva Cecilie Richardsen, mens av utenlandske koreografer bør nevnes Amanda Miller og israelske Sharon Eyal og Ohad Naharin som først ble introdusert til det norske publikum av nettopp Carte Blanche.

Kompaniet består av tolv - fjorten dansere, 50 % av hvert kjønn, samt administrativt og teknisk personale, til sammen ca. 28 personer per 2014. Samlet budsjett for 2014 var på rundt 40 mill. kr. og det fremføres 60-70 forestillinger, fordelt på 2-3 nye produksjoner, per år.

Referanser
----------

1. ↑   carteblanche.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Carte Blanche på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Carte Blanche på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Carte Blanche på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |