**Anacletus, Kletus** eller **Anaklet II**, født **Pietro Pierleoni** (født ca. 1090, død 25. januar 1138) var motpave fra 14. februar 1130 og fram til sin død åtte år senere. Han ble valgt til motpave som følge av det skisma som ble skapt av det forhastede pavevalget etter pave Honorius IIs død.

I februar 1130, da pave Honorius II forstod at han lå på det siste, trakk han seg tilbake til klosteret på Celiohøyden. Heller ikke der var det fred å få, da ryktet om hans død fikk Pierleoni og hans tilhengere til å stille mannssterkt; men de dro igjen da Honorius stilte seg i vinduet. Han døde natt til 14. februar. Ved valget på neste pave besluttet kardinalene å overlate valget til en kommisjon av åtte menn, ledet av pavekansleren Haimerik som fikk sin kandidat, kardinal Gregorio Papareschi valgt til pave Innocent II.

Innocent ble innviet den 14. februar 1130, samme dag som Honorius døde. De andre kardinalene påpekte at de to kardinalbispene ikke hadde vært til stede, heller ikke 22 kardinaler og 22 prester som skulle vært spurt. Valget var dermed ikke etter kanonisk lov, selv om de avgjørende stemmene ble avgitt til fordel for Innocent. De andre var i flertall, og stemte for kardinal Pietro Pierleoni fra Roma som kom fra en familie som var motstandere av Haimeriks støttespillere, Frangipani-familien. Imidlertid glemte de å oppheve valget av Innocent, en tabbe som senere fikk stor betydning.

Pierleoni tok navnet Anaklet II. Tilhengerne hans var mektige nok til å ta kontroll over Roma, og Innocent ble tvunget til å flykte nordover. Basert på enkel majoritet for hele kardinalkorpset var Anaklet kirkerettslig valgt pave, og Innocent var motpaven. Men Nikolas II, pave i årene 1058-61, hadde innført et påbud i 1059 som ga førsterettsvalget til kardinalprestenes og kardinaldiakonenes flertall. Denne regelen ble endret i Det andre Laterankonsilet av 1139.

Våpenskjoldet til Frangipani-familien som Boccaccio hevdet at Dante nedstammet fra.
Anaklet hadde kontrollen over Roma og Innocent dro sjøvegen til Pisa, derfra til Genova og så til Frankrike hvor innflytelsen fra Bernhard av Clairvaux sørget for at han ble anerkjent av presteskapet og av kongens hoff. Kong Ludvig VI av Frankrike sammenkalte et nasjonalråd av franske biskoper ved Étampes, og Bernhard ble valgt til å dømme mellom de rivaliserende pavene. Han besluttet å gi sin tilslutning til Innocent II. Det førte til at paven ble anerkjent av alle de store statsmaktene i Europa. I oktober det samme året ble han således anerkjent av den tysk-romerske keiseren Lothar III og hans biskoper ved kirkemøtet i Würzburg. Når keiser Lothar støttet Innocent, kom han i konflikt med Roger II av Sicilia, mens han i Tyskland kjempet mot hohenstauferne.

I januar 1131 hadde Anaklet også et vellykket møte med kong Henrik I av England, og i august 1132 dro Lothar III med en hær til Italia for først å avsette motpaven Anaklet og deretter selv bli kronet av pave Innocent. Anaklet og hans tilhengere hadde kontrollen over Peterskirken, og kroningen skjedde derfor i Laterankirken i Roma den 4. juni 1133. I andre henseende viste det tyske hærtoktet seg mislykket. Ved innsettingen av Lothar som keiser fikk han overdratt de områder som tilhørte Matilde av Toscana, den såkalte «matildiske arven», som opprinnelig var ment for pavedømmet, ved å betale en årlig avgift. Konsekvensen var det kuriøse faktum at keiseren ble en vasall av pavedømmet.

Blant Anaklets støttespillere var hertug Vilhelm X av Aquitaine og den mektige grev Roger II av Sicilia. Sistnevnte ble utnevnt til konge av Sicilia umiddelbart av Anaklet, en utnevnelse Innocent II først anerkjente ni år senere.

Bernhard av Clairvaux ble med Innocent tilbake til Italia og deltok i å forsone Pisa med Genova og Milano med paven. Det samme året var Bernard igjen ved kirkerådet i Reims i Frankrike på pave Innocents side og dro deretter til Aquitaine hvor han lyktes å få hertug Vilhelm X av Aquitaine til å oppgi sin støtte til Anaklet til fordel for Innocent. I 1136 foretok Lothar III nok et hærtokt, men det avgjorde heller ikke konflikten som ikke ble avsluttet før Kletus døde i januar 1138.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Anacletus (II), Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Anacletus-II, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Honorius II», catholicculture.org
3. ↑  *Historia Compostelana*, satt sammen i Galicia (Spania) for biskopene av Santiago de Compostela, gir informasjon om detaljene fra det omstridte pavevalget i 1130.
4. ↑  Finn Jor: *Bernhard av Clairvaux* (s. 65), forlaget Land og kirke, Oslo 1953
5. ↑  Halvorsen, Per Bjørn: «Nikolaus 2.» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 3. april 2024 fra
6. ↑  Francesco Frascarelli: «Frangipani», *Enciclopedia Dantesca* (på italiensk)
7. ↑  *Store norske leksikon* (2005-07): «Lothar 3.» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 3. april 2024 fra
8. ↑  Schaff-Herzog, ibid.
9. ↑  Bunson, Matthew, Margaret, & Stephen (1998): *Our Sunday Visitor's Encyclopedia of Saints*. Huntington: Our Sunday Visitor. ISBN 0879735880. Side 129

Kilder
------

* Nordisk familiebok

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |