recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ellef Ringnes** (født 25. oktober 1842 på Ringnes gård i Krødsherad, død 15. mars 1929 i Oslo) var en norsk gründer som sto for opprettelsen av bryggeriet Ringnes

Sammen med broren Amund Ringnes reiste han til Oslo for å arbeide ved Christiania Bryggeri. I 1877 startet de Ringnes Bryggeri i samarbeid med Axel Heiberg. De to brødrene styrte selv med den daglige driften av bryggeriet, og det var Ellef som hadde ansvar for forretningene utad. Etter at Amund døde i 1907 sto Ellef alene for driften av bryggeriet.

Sammen med sin bror, Axel Heiberg og Thomas Fearnley dannet Ellef rederikomiteen som sto bak Fridtjof Nansens polferd og Otto Sverdrups «Fram»-ekspedisjon. Til minne om dette fikk han en øy i det nå kanadiske arkipel oppkalt etter seg, Ellef Ringnes' øy, på samme vis som sin bror Amund. De donerte også statuene av Henrik Ibsen og Bjørnstjerne Bjørnson utenfor Nationaltheatret. Ringnes ble i 1908 utnevnt til kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Ellef Ringnes ligger gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Ellef Ringnes er bestefar til forfatteren og journalisten Haagen Ringnes og oldefar til eiendomsinvestoren Christian Ringnes.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 1. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Den Kongelige norske St. Olavs orden: kort oversigt over ordenens historie og meddelelser om dens nulevende norske medlemmer, med portrætter*. Kristiania: Abels kunstforlag. 1913. s. 46.

Eksterne lenker
---------------

* «Ellef Ringnes» i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Afriqiyah Airways** (arabisk:الخطوط الجوية الأفريقية) er et flyselskap fra Libya med tilholdssted i Tripoli. Selskapet ble grunnlagt i april 2001 og opererer med innenriksruter mellom Tripoli og Benghazi samt internasjonale ruter til over 25 land i Europa, Afrika, Asia og Midtøsten. Selskapet har sin hovedbase ved Tripoli internasjonale lufthavn.

Afriqiyah Airways begynte med flyvninger den 1. desember 2001 og opererte i begynnelsen med flytypen Boeing 737-400. I 2003 gikk selskapet til innkjøp av ulike typer fly fra den europeiske produsenten Airbus. Flyselskapet er i sin helhet eiet av den libyske stat.

Flyflåte
--------

Selskapet opererer følgende fly (pr 12. mai 2010):

| Fly | Antall | Ordre | Opsjoner | Seter | Bemerkninger |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A300-600 | 1 | 0 | 0 |  | VIP-fly |
| Airbus A319-100 | 3 | 0 | 5 | 112 |  |
| Airbus A320-200 | 5 | 6 | 0 | 142 |  |
| Airbus A330-200 | 3 | 0 | 3 | 230 |  |
| Airbus A340-200 | 1 | 0 | 0 | 261 | VIP-fly |
| Airbus A350-800 | 0 | 6 | 0 |  |  |

Ulykker
-------

Den 12. mai 2010 styrtet Afriqiyah Airways Flight 771, bestående av en Airbus A330-200 på veg fra Johannesburg til London, under mellomlanding ved Tripoli internasjonale lufthavn. Ulykken drepte 103 mennesker, hvorav 92 passasjerer og et mannskap på elleve. Ett barn skal ha overlevd ulykken.

Referanser
----------

1. ↑  Afriqiyah.aero – Fleet Arkivert 25. april 2010 hos Wayback Machine. (Besøkt 12. mai 2010)
2. ↑  Aftenposten.no – 103 omkommet i flystyrt i Libya (Av Elisabeth Rodum og Lars Akerhaug. Publisert og besøkt 12. mai 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Afriqiyah Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Afriqiyah Airways – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Norseman** er en by i Goldfields-Esperance-regionen av Vest-Australia. Den ligger 726 kilometer øst for delstatshovedstaden Perth og 278 meter over havet. De større nabobyene Kalgoorlie og Esperance ligger henholdsvis 200 km nord og 200 km sør for Norseman. Byen har rundt 1 000 innbyggere.

Norseman er det vestlige startpunktet for Eyre Highway, og det siste større stedet i Vest-Australia før grensa mot Sør-Australia, 720 kilometer lenger øst, på Nullarbor-sletta. Norseman har et tørt klima. De viktigste næringsveiene er turisme og gullgruver. Det er flere små gullgruver i området, men bare Central Norseman Gold Corporation kan anses som en stor produsent.

Historie
--------

Det var jakten på gull i området som førte til grunnleggelsen av Norseman. Gull ble først funnet i området i 1892, ved den nå avfolkede gruvebyen Dundas, 10 km sør for byen, og «Dundasfeltet» ble satt i drift i 1893.

I juli 1894 oppdaget Lawrence Sinclair ei rik gullåre som han oppkalte etter hesten sin, «Norseman», og 22. mai 1895 ble byen grunnlagt, med samme navn. De australske urinnvånernes navn på området er «Jimberlana».

Til å begynne med slet Norseman litt med å utvikle seg, på grunn av den etablerte byen Dundas like ved, men mellom 1895 og 1901 ble det opprettet et postkontor, banker, doktor, rettshus, butikker og kirker. I 1935 kom Western Mining Corporation til Norseman og investerte betydelige summer i byens infrastruktur, som fikk asfalterte veier, elektrisitet og vannforsyning.

Norseman var på et tidspunkt det nest rikeste gullfeltet i Vest-Australia, etter Golden Mile i Kalgoorlie. Det er anslått at det siden 1892 er blitt utvunnet over 100 tonn gull i området. Norseman Gold Mine er den gullgruva i Australia som har hatt lengst sammenhengende drift.
Per 2006 hadde den vært i drift i over 65 år, med en akkumulert produksjon på mer enn 5,5 millioner unser gull.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «History of Country Town Names». *Landgate*. Western Australian Land Information Authority. Arkivert fra originalen 19. mai 2009. Besøkt 12. mars 2011.
3. ↑  *Western Australian Government Gazette*, file 301/95, 22. mai 1895, s.735.
4. ↑  «Shire of Dundas - History». Arkivert fra originalen 30. januar 2014. Besøkt 12. mars 2011.
5. ↑  «The Norseman Project». Norseman Gold plc. Arkivert fra originalen 17. januar 2010. Besøkt 12. mars 2011.
6. ↑  «Norseman Gold annual report 2007». Norseman Gold plc. Besøkt 12. mars 2011. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Shire of Dundas

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Royal Brunei Airlines** er et nasjonalt flyselskap fra Brunei. Hovedkontoret ligger i Bandar Seri Begawan og hovedbasen er Brunei internasjonale lufthavn. Royal Brunei Airlines flyr utenriksruter til 16 destinasjoner i 13 land (mai 2015).

Historie
--------

Royal Brunei Airlines er et statseid selskap. Det blei grunnlagt i november 1974. Flygingene starta 14. mai 1975, da med to Boeing 737–200-maskiner i rute til Singapore.

I tillegg til Singapore blei det starta ruter til Kota Kinabalu og Kuching i Malaysia og til Hongkong. I 1976 fulgte rute til Manila og i 1977 til Bangkok. Etter kjøp av en tredje Boeing 737-maskin blei rutenettet utvida til Kuala Lumpur i 1981, Darwin i Australia i 1983 og Jakarta i Indonesia i 1984. Taipei og Dubai blei lagt til etter at selskapet skaffa seg Boeing 757. I 1990 fikk Royal Brunei Airlines sine første Boeing 767-fly og ruter til London begynte. Året etter starta selskapet ruter til Perth i Australia og Jidda i Saudi-Arabia. Ruta til Brisbane i Australia blei flydd første gang i 1994, mens den til Surabaya i Indonesia blei åpna i 1997. Selskapet skaffa seg Airbus A319 og Airbus A320 i 2003 og 2004. Auckland i New Zealand fikk rute i 2003 og i 2006 begynte Royal Brunei Airlines å fly til Ho Chi Minh-byen i Vietnam. I 2010 gjenopptok selskapet flyginger til Shanghai i Kina og i 2011 starta ruta til Melbourne i Australia.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Boeing 787, Airbus A319 og Airbus A320 (mai 2015).

Referanser
----------

1. ↑  Royal Brunei Airlines, Airlines Inform. Henta 16. mai 2015.
2. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 302.
3. ↑  History Arkivert 23. mai 2015 hos Wayback Machine. Royal Brunei Airlines. Henta 16. mai 2015.
4. ↑  Fleet Information, Royal Brunei Airlines. Henta 16. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Brunei Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Royal Brunei Airlines – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Refvikvatnet naturreservat** er et 520 dekar stort naturreservat sør for bygda Refvik i Kinn kommune. 

«*Føremålet med fredinga er å ta vare på eit viktig våtmarksområde med naturleg tilhøyrande vegetasjon og dyreliv, særleg med omsyn til strandsjøen som naturtype og området sin verdi for våtmarksfugl i trekktidene.*» Området ble fredet 20. desember 1991. Fylkesmannen i Vestland er forvaltningsmyndighet for området

Refvikvatnet er en strandsjø som ligger bare fire moh. Den er oppdemt av løsmasser fra havet og er en naturtype som er svært sjelden i Vestland og også i Norge. Vannet er næringsfattig, men har stor verdi som trekk- og overvintringsplass for andefugler og vadefugler. Det er påvist 44 fuglearter i området, men det er ønskelig å foreta flere undersøkelser for å få bedre ornitologiske data fra området.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Forskrift om fredning av Refvikvatnet naturreservat
3. ↑  (no) Refvikvatnet naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Må ikke forveksles med Thomson Airways.

**Thomsonfly** var et britisk flyselskap som ble stiftet i 2004 og som fløy både charter og regulær ruteflyvning til 87 destinasjoner i Europa og rundt i verden. Thomsonfly inngikk i turistkonsernet TUI Travel. Som følge av turistkonsernet TUI UKs fusjon med First Choice Holidays i september 2007 ble Thomsonfly en del av TUI Travel PLC. Det nye selskapet fortsatte med to separate flyselskaper (Thomsonfly og First Choice Airways) helt til november 2008, da begge ble innlemmet i det nye selskapet Thomson Airways.

Selskapet hadde i underkant av 50 fly og hadde baser i Birmingham, Bournemouth, Cardiff, Coventry, Glasgow, Liverpool, London Gatwick, Belfast, London Luton, Manchester, Newcastle og Doncaster-Sheffield.

Flåte
-----

Thomsonfly bestod i oktober 2008 av i alt 46 fly:

| Flytype | Antall fly | Passasjerer |
| --- | --- | --- |
| Boeing 737-300 | 10 | 148 |
| Boeing 737-800 | 13 | 189 |
| Boeing 757-200 | 14 | 235 |
| Boeing 767-200ER | 2 | 290 |
| Boeing 767-300ER | 7 | 283 |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Thomsonfly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Thomsonfly – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Airliners.net – Bilder av fly fra Thomsonfly

Portaler: Luftfart | Storbritannia
**Wilhelm Sorteberg** (1839 - 1912) var en norsk spelemann fra Krødsherad i Buskerud.

Sorteberg lærte først og fremst tradisjonen sin av eldre spelemenn i samme bygd, men kom til å utveksle mange slåtter med spelemannen Gudbrand Skjellerud fra Nes. Han drev skyss-stasjon ved Krøderen og kom til å ta imot mange spelemenn som var på gjennomreise fra Kongsberg til Drammen. 

I 1860-årene gikk en pietistisk vekkelse over midtre Buskerud, satt i gang av Kari Heie eller Vis-Kari fra Flå. Mange spelemenn la felene sine bort etter at hun hadde prekt om spel og fortapelse for dem. Sorteberg spilte ikke fele på 20 år etter det. Han begynte på nytt etter 1890, og begynte å dra på Kappleiker, noe som hadde vokst fram i mellomtiden. Santidig begynte han å legge seg etter det store spelet fra Øst-Telemark, og lærte seg nye slåtter av Torkjell Haugerud og andre spelemenn fra den kanten. Han la også om takta, slik at det kom en ny telemarksrytme inn i kryllingspelet. Dette førte til at han nok glemte mange av de opprinnelige stedsegne kryllingslåttene. Truls Ørpen som gikk i lære hos Wilhelm Sorteberg i disse åra, mente at de nye impulsene forløste ham som kunstner. Samtidig mente Ørpen at det var et "skaeverk" at Sortebergen samtidig glemte bort mange av de gamle slåttene han hadde kunnet før.

Wilhelm Sorteberg var en kjempekar og svært sterk. Han spilte med "varm og djup klang i fela", fortalte Ørpen senere. Han døde noen få dager før Ola Mosafinn i 1912.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Letjenndalen** er en dal i Elverum kommune i Innlandet. Dalen følger elva Letjenna fra Glåma ved Svanåsen i retning Julussdalen. 

Letjenndalen er omtrent 13 km lang, og selve dalbunnen ligger ganske flatt og stiger ikke mer enn ca. 100 meter fra Letjennas munning i Glåma til Strandkjølen. Dalen er ramma inn av fjelltopper på rundt 500-700 moh. Flere eldre setervoller ligger spredt rundt i dalen, heriblant Kråkbergsætra, Strandsætra, Godbakksætra og Nubben sæter.

Historie
--------

Tømmerfløting pågikk lenge på elva Letjenna, og gårdene i nordre Strandbygda har lenge drevet skogdrift i dalen. Gamle skådammer og andre spor etter tømmerfløting kan fortsatt sees i dalen.

Natur
-----

Dalen er for det meste dekt av gammel barskog og myrområder. Øverst i dalen ligger den store myra Strandkjølen og innsjøene Sjutjenna, som elva Letjenna springer ut av.

### Dyreliv

Dyrelivet i Letjenndalen er sammenlignbart med dyrelivet i resten av Elverum. Dalen er kjent oppholdssted for 3 av de 4 store rovdyra i Norge; bjørn, ulv og gaupe, og besøkes sannsynligvis også av jerv selv om den ikke oppholder seg i dalen. I Sjutjenna øverst i dalen er det registrert forekomst av rødlistearten edelkreps (EN), mens småsalamander (NT) er observert langs Letjenna. Det foregår elgjakt her på høsten. 

### Elver

* Letjenna
* Vesle Letjenna

### Fjell

* Holshaugen (674 moh)
* Kråkberget (632 moh)
* Skjærnupen (626 moh)
* Bjørnåsen (556 moh)
* Garbuåsen (549 moh)

### Innsjøer

* Ryssjøen
* Sjutjenna

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Norgeskart. u.d. Besøkt 10. mars 2024.
2. ↑  Moløkken, Vidar (6. november 2020). «Elvekløfta i Letjenndalen». frittfallfoto.no. Besøkt 10. mars 2024.
3. ↑  Gammelmo, Øivind (2011). *Naturtypekartlegging i Elverum kommune 2009-2010*. Oslo: BioFokus. s. 41. ISBN 978-82-8209-138-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Global Legal Entity Identifier** (GLEI) er en global identifikator for juridiske enheter. Alle bedrifter som handler aksjer må ha en GLEI.
ID-en er alfanumerisk, består av 20 tegn, og er basert på standarden ISO 17442:2012.
ID-en brukes i forbindelse med finansielle transaksjoner og rapporteringer i finansmarkedet. Ordningen er etablert etter initiativ fra G20-landene og Financial Stability Board (FSB). En Local Operating Unit (LOU) har ansvaret for å utstede og forvalte Legal Entity Identifier (LEI) innen et gitt geografisk område. En LEI-kode er gyldig i ett år fra registreringsdato og må fornyes årlig.

Fra 3. januar 2018, er det obligatorisk for alle selskap som deltar i finansielle transaksjoner å ha en LEI-kode.

Brønnøysundregistrene var en periode LOU i Norge, men avsluttet tjenesten fordi lønnsomheten ble for dårlig ettersom etterspørselen var begrenset og etaten møtte internasjonal konkurranse. Alle virksomheter med LEI fra Brønnøysundregistrene ble den 16. mai 2017 samlet flyttet til en tysk forvalter WM Datenservice.

GLEIF-godkjente utstedere
-------------------------

GLEIF har en egen nettside «Find LEI Issuing Organizations» hvor man kan velge «Norway» ifm. «Select one or more jurisdictions to filter LEI issuer».

Referanser
----------

1. ↑  «LEI-kode - 2 minutter for å fullføre søknaden». Norge LEI. Besøkt 25. november 2021.
2. ↑  «Get an LEI: Find LEI Issuing Organizations» **(engelsk)**. Besøkt 13. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* gleif.org Global Legal Entity Identifier Foundation (GLEIF)
* GLEI Norway, avviklet i 2017
* London Stock Exchange Group: What is the LEI code?
**NordLEI** (Nordic Legal Entity Identifier AB) er en utsteder av LEI-koder (Legal Entity Identifier), også kjent som LEI-nummer. NordLEI er den største utstederen av LEI-koder i Skandinavia med over 165 000 utstedte koder. Selskapet er ISO 27001-sertifisert med fokus på sikkerhet. NordLEI er den største utstederen av LEI-koder i Norge.

NordLEIs historie
-----------------

NordLEI ble etablert i 2014 og ble en Local Operating Unit akkreditert av GLEIF 22. september 2021. NordLEI eies av grunnleggeren og utsteder LEI-koder i åtte jurisdiksjoner: Sverige, Norge, Danmark, Finland, Island, Storbritannia, Irland og Nederland.

NordLEI ble kåret til «Best Performing LEI Issuer in the Mid-Cap Category» av GLEIF i 2023.

Referanser
----------

1. ↑  «Global LEI System Statistics Dashboard». *www.gleif.org*. Besøkt 19. februar 2024.
2. ↑  «About NordLEI, the only LEI code issuer in Sweden». Besøkt 19. februar 2024.  Parameteren `|Utgiver=` støttes ikke av malen. Mente du `|utgiver=`?) (hjelp)
3. ↑  «From Strength to Strength: Charting the Evolution and Future of the Global Legal Entity Identifier System - GLEIF Blog - News & Media – GLEIF». *From Strength to Strength: Charting the Evolution and Future of the Global Legal Entity Identifier System - GLEIF Blog - News & Media – GLEIF* **(engelsk)**. GLEIF. Besøkt 19. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside
* Offisiell nettside (forenklet)
**Øya Fotball Club** var en fotballklubb med på det meste ca. 90 medlemmer, stiftet 1. oktober 1974, og tok navnet sitt fra området Øya, ei halvøy i gangavstand fra Trondheim sentrum.

Damelaget ble startet igjen i 2002, etter en lengre periode med kun herrefotball.
Øya FC var i sin tid, sammen med Trondheims-Ørn, eneste klubb som hadde damelag i Trondheim.

Herrelaget hadde en av sine beste sesonger på lenge i 2000 da de ble kretsmestere i Sør-Trøndelag.

Klubbens største øyeblikk var nok allikevel i 1988-89 når klubblegendene Bjarne Johansen og Tony Indergaard sammen satte ballen i mål etter totalt sett kun 4 ballberøringer rett fra avspark, i kamp mot Sjetne oppe på Sjetne-banen. 

I 2007 vant Øya sin pulje i 5. divisjon Trøndelag, og rykket opp til 4. divisjon.
Øya slo Glimt i kvartfinalen i kretsmesterskapet, men tapte semifinalen 7-4 mot Heimdal IFs andrelag, som bl.a. stilte med sju spillere fra førstelaget.

Øya FC spilte kampene sine hovedsakelig på Lade Kunstgress og Freidigbanen.

4. oktober 2010 ble det vedtatt at Øya skulle slå seg sammen med Sportsklubben Trygg/Lade.

Referanser
----------

1. ↑  Trygg-Lade og Øya FC slår seg sammen[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Micromagdalis*** er en slekt av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. **Hodet** er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. **Beina** er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae. 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **greinsnutebiller, Mesoptilinae** Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
						* stammen **Magdalidini** Pascoe, 1870
							+ Slekten ***Micromagdalis*** Kuschel, 1950
								- *Micromagdalis antennata* Kuschel, 1950
								- *Micromagdalis longirostris* Kuschel, 1950

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
***«Dypt inne i skyggene»*** er en roman av Margit Sandemo fra 1979. Handlingen er lagt til Skottland på 1800-tallet, dit Helga fra Vestlandet må reise når hennes stefar viser henne uønskede tilnærmelser. Helgas far er Angus MacDunn, som i alle år har sørget økonomisk for henne, men Helga aldri sett. Helgas møte med farens gods er dystert. Hun oppdager at hennes far er død, samt at hennes tre brødre tilsynelatende aldri har hørt om henne. Helga rulles inn i et komplott, der alt til slutt handler om arv, og Helga er forvirret over hvem hun kan stole på eller ikke. Bedre blir det ikke når faren likevel viser seg å være i livet, men blir holdt gjemt på godset, av den trofaste tjeneren James. Helgas møte med faren blir rørende, og hun blir også satt inn i en del hemmeligheter, og hva og hvorfor. Hun får og vite at den mystiske mannen hun har møtt ved noen anledninger, Roderick, egentlig er helten i hele historien. Trådene samles på godset, og Helga opplever kjærligheten. Originalens tittel på denne romanen var «**Djupt inne i skuggorna**», og den ble utgitt som bok nr 16 i serien «**Margit Sandemos beste føljetonger**».

Utgivelser i utvalg
-------------------

* «Margit Sandemos beste føljetonger nr.16», Bladkompaniet 1983, ISBN 82-509-1299-3
* «Margit Sandemos beste dobbeltbok», Schibsted Forlag 2005

Kilder
------

* «Kjære Margit», Bladkompaniet 1994
**Gjøran Holstad Tefre** (født 25. november 1994) er en norsk langrennsløper som representerer Førde IL.

Under junior-NM på ski 2012 tok han individuell bronse på sprint i U18-klassen, mens han ble nummer 5 både på 10 km fri teknikk og 15 km klassisk. På stafetten var han med på Sogn og Fjordanes lag som tok gull, de andre deltakerne var Mats Bjørnar Leirdal, Håvard Bogetveit og Johannes Thingnes Bø. Stafettgullet ble gjentatt i 2013, da sammen med Roger Øye Pollen, Hallvard Evjestad og Thingnes Bø. I samme mesterskap tok han bronse på 10 km klassisk i klassen 19/20 år. Bronse ble det også i 2014, da på 10 km fri teknikk.

Under Norgesmesterskapet på ski 2017 tok Tefre sølv på 30 km fri teknikk i U23-klassen, kun slått av Magne Haga.

Tefre debuterte i verdenscupen i langrenn på Lillehammer 5. desember 2015. Han vant U23-klassen i Norgescupen i langrenn 2016/17.

I 2016 ble Tefre tatt opp på det private laget Team LeasePlan Go.

Han vant Skandinavisk Cup 2019/20.

Referanser
----------

1. ↑  Lillesvangstu, Rune Fossum (10. mai 2016). «Vart headhunta til laget av Alsgaard». *NRK*. Besøkt 22. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gjøran Tefre – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
«**Det lyser i stille grender**», også kjent som «**Julekveld**», er et norsk dikt skrevet av Jakob Sande i 1931. Teksten ble publisert første gang i juleheftet *Jul i Sunnfjord* i 1931.

Det har blitt laget flere melodier til teksten. Blant de som har laget melodier er Thomas Beck, Johan H. Grimstad, Holm Wilhelm Holmsen, Rolf Karlsen, Kjell Mørk Karlsen, Alf Rosenlund, Lars Stubhaug, Simon Vatne og Marthinus Wiggen. Den mest kjente melodien har blitt laget av Lars Søraas d.y.

Diktet ble til da Sande satt hjemme i hagen på Vollen (Klokkegården) i Dale i solsteken.

Sandes tekst og Søraas' melodi hører til den norske julesangkanon. Den siste krigsjulen, julaften 1944, ble den fremført for første gang i Johanneskirken i Bergen av et jentekor fra bydelen Fridalen, dirigert av komponisten selv, Lars Søraas d.y.

Denne teksten sammen med «Du som låg i natti seine» og kvar gong Jesu namn eg nemnar har fått plass i *Norsk salmebok.*

Plateutgivelser hvor sangen er med
----------------------------------

* *Stille natt* (1983), av Olav Stedje
* *Frem fra Glemselen kap.13* med Helge Borglund, synger en versjon på bokmål.
* *Glade jul* med Sissel Kyrkjebø
* *Julestjerner* med Hanne Krogh
* *Tusen julelys* med Oslo Gospel Choir, hvor prinsesse Märtha Louise synger solo på det andre verset.
* *Julekveld* med Nidarosdomens Guttekor

Referanser
----------

1. ↑  *Jul i Sunnfjord*. Førde: Sunnfjord museum. 1931. s. 4.
2. 1 2  *Den nynorske songskatten*. Bergen: Fagbokforlaget. 2009. s. 161-169. ISBN 9788245009057.
3. ↑  Nicholas Møllerhaug: «Grendeljoset i Johanneskirken», *Bergensavisen* 24. desember 2019

Eksterne lenker
---------------

* Sangteksten
* 

Portal: Litteratur
**Arne Willy Dahl** (født 22. februar 1949) er en norsk jurist. Han var fra 1988 til 2014 Norges generaladvokat, den øverste lederen for Den militære påtalemyndighet. 

Arne Willy Dahl har juridisk embetseksamen fra 1973. Dahl har tidligere vært høgskolelektor ved Krigsskolen i Oslo og krigsadvokat for Østlandet. I tillegg har Dahl vært direktør ved juridisk avdeling ved Forsvarets Overkommando. For øvrig har Dahl vært statsadvokat ved både Oslo statsadvokatembeter og Riksadvokatembetet. 

Dahl har hatt vervet som president i International Society for Military Law and The Law of War (ISMLLW), som har sitt hovedkontor i Brussel. Ved sin avgang som president i 2012 ble han samtidig utnevnt som ærespresident.[]

Dahl tok over stillingen som generaladvokat etter Odd Emil Blomdal. 

Arne Willy Dahl har gjennom flere år vært aktiv i lokalpolitikken i Nittedal og har sittet tre perioder i Nittedal kommunestyre hvor han har representert Kristelig folkeparti (KrF). Han har også vært fylkesleder for Akershus KrF.

Han er gift med tidligere biskop Laila Riksaasen Dahl.

Bibliografi
-----------

* *Håndbok i militær folkerett* (2008)
* *Manual on International Law Applicable to Air and Missile Warfare *(2009)* (medforfatter) (Program on Humanitarian Policy and Conflict Research (HPCR), Harvard University)*

Hørespill
---------

Dahls lydmessig meget avanserte hørespill handler om krisesituasjoner som militæret må regne med kan oppstå i virkeligheten.

* *Det blåser på Haltenbanken* (produsert 1993 reprise 1993 og 2001)
* *En landsby i Kravonia* (produsert i 1993, reprise 2001)
* *Matteus 24* (produsert 1993, reprise 2001)
* *Kontakt i Porsangen* (produsert 2001, reprise 2001)

Referanser
----------

1. ↑   krf.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  75 års omtale i Aftenposten 22. februar 2024

Kilder
------

* Hartenstein, Tilman: *Det usynlige teatret: Radioteatrets historie 1926-2001*, Oslo 2001, s. 212

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bijan Gharahkhani** (født 1. desember 1958 i Iran) er leder for Buskerud innvandrerråd og leder av flerkulturelt råd Viken.

Gharahkhani er utdannet programrådgiver med tilleggutdannelse i menneskerettigheter, flerkulturell forståelse og konflikthåndtering, og jobber til daglig som integreringsansvarlig i NAV i Øvre Eiker, hvor han også sitter i kommunestyret for Arbeiderpartiet. Her ble han den første folkevalgte med innvandrerbakgrunn noensinne i kommunen. I perioden 2005-2009 var han vararepresentant på Stortinget for Buskerud Arbeiderparti. 

Gharahkhani kom med familien til Norge som flyktning i 1987, og er i tillegg til sitt internasjonale engasjement kjent for sitt arbeid med innvandrings- og integreringsspørsmål. I 2006 ble han kåret til årets navn av leserne til regionavisen Drammens Tidende. og i 2011 fikk han tildelt Øvre Eiker kommunes Verdipris for sitt verdiarbeid med innvandrerbarn og unge.

Han har flere ganger vektlagt viktigheten av språk for innvandrere, og har uttalt at imamer som hentes til Norge må lære norsk og samfunnsfag før de får lov til å undervise barn.

Bijan Gharahkhani er far til politiker og stortingspresident Masud Gharahkhani.

Referanser
----------

1. ↑  «Buskerud innvandrerråd». Arkivert fra originalen 28. september 2019. Besøkt 26. januar 2021.
2. ↑  gro.ellingsgard@dt.no (24. desember 2006). «Brobyggeren». *Drammens Tidende* **(norsk)**. Besøkt 19. februar 2022.
3. ↑  Bijan ble «Årets navn» – Drammens Tidende
4. ↑  Verdipris til Bijan Gharahkhani Arkivert 22. februar 2011 hos Wayback Machine. – Eikernytt
5. ↑  Språket er hovedproblemet – Utrop / Språk inngangen til alt – Drammens Tidende
6. ↑  «Debatt | "When in Skotselv..."». *Drammens Tidende* **(norsk)**. 23. september 2004. Besøkt 19. februar 2022.
7. ↑  Dagbladet 10. juni 2009
8. ↑  Werring, Anne-Marit Borgen (24. november 2021). «Tok til tårene da sønnen ble innstilt som stortingspresident». *NRK*. Besøkt 24. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) En muslim måtte til
* (no) "Har ikke respekt for landet"
* (no) Gjenvalgt som leder
**Louise Otto-Peters** (Otto inntil 1858, pseudonym *Otto Stern*, født 26. mars 1819 i Meißen i kongedømmet Sachsen, død 13. mars 1895 i Leipzig i kongedømmet Sachsen) var en tysk sosialkritisk forfatter. Hun var en av grunnleggerne av den borgerlige tyske kvinnebevegelsen.

Louise Otto-Peters fikk gå på skole kun til fylte 14 år. Som de fleste kvinnelige tyske forfattere i sin samtid var hun selvlært. Etter foreldrenes tidlige død levde hun som skribent og engasjerte seg politisk. Hun tilbrakte det meste av sitt liv i Leipzig. I 1865 grunnla hun sammen med andre borgerlige kvinner Allgemeine Deutsche Frauenverein (Den alminnelige tyske kvinneforening). Hun ledet styret i foreningen til sin død.

I tillegg til sitt forfatterskap redigerte Louise Otto-Peters også to tidsskrifter, *Frauen-Zeitung* (1849–1852) og *Neuen Bahnen* (1866–1895), det siste var organ for kvinneforeningen. I perioden 1861 til 1865 ledet hun kultursidene (Feuilleton) i avisen *Mitteldeutschen Volkszeitung*, grunnlagt av hennes mann.

Hun regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   WeChangEd, www.wechanged.ugent.be[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Louise (Luise) Otto-Peters, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id otto-peters-louise-luise[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3  Biographie, Deutsche. «Otto-Peters, Louise - Deutsche Biographie». *www.deutsche-biographie.de* **(tysk)**. Besøkt 16. februar 2019.
6. ↑  *Kvindesituation og kvindebevægelse under kapitalismen*. København: Nordisk Sommeruniversitet. 1974. s. 316. ISBN 8787392623.
7. ↑  «100 Köpfe der Demokratie». *demokratie-geschichte.de*. Besøkt 23. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Sächsische Biografie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
Portal: Film

***El Camino: A Breaking Bad Movie*** er en amerikansk kriminaldrama-thrillerfilm fra 2019 som er skrevet og regissert av Vince Gilligan. Filmen er en oppfølger til den populære TV-serien *Breaking Bad*, som ble opprettet av Gilligan.

Handling
--------

Filmen følger Jesse Pinkman, spilt av Aaron Paul, umiddelbart etter hendelsene som fant sted i den siste episoden av *Breaking Bad*. Etter å ha rømt fra fangenskapet til narkobaronen Todd Alquist (spilt av Jesse Plemons), begir Jesse seg ut på en farlig flukt for å unnslippe rettferdighetens hånd og bygge en ny fremtid for seg selv.

Produksjon
----------

*El Camino: A Breaking Bad Movie* ble annonsert av serieskaper Vince Gilligan kort tid etter at *Breaking Bad* ble avsluttet i 2013. Filmen ble skrevet og regissert av Gilligan, og Aaron Paul ble bekreftet å komme tilbake for å spille hovedrollen som Jesse Pinkman. Innspillingen begynte i november 2018 og ble avsluttet samme måned.

Utgivelse
---------

*El Camino: A Breaking Bad Movie* hadde premiere på Netflix den 11. oktober 2019. Filmen ble også vist på utvalgte kinoer over hele verden samme dag.

Mottakelse
----------

Filmen fikk generelt positive anmeldelser fra kritikere og fans. Skuespillerprestasjonene, spesielt Aaron Pauls rolle som Jesse Pinkman, og Vince Gilligans regi ble hyllet. Filmen ble også rost for å være en verdig avslutning på Jesse Pinkmans historie.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* Offisiell trailer for *El Camino: A Breaking Bad Movie* på YouTube
Må ikke forveksles med våpenart.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Representanter for alle USAs fem forsvarsgrener
Offiserer fra fire forsvarsgrener: hær, marineinfanteri, marine og flyvåpen
En **forsvarsgren** er en del av et lands militære forsvarsorganisasjon.

Eksempler på forsvarsgrener:

* armé (også kalt hær eller legion) – for eksempel Svenska armén
* flyvåpen (også kalt luftforsvar) – for eksempel Luftwaffe
* marine (også kalt sjøforsvar) – for eksempel Royal New Zealand Navy
* kystvakt – for eksempel U.S. Coast Guard
* marineinfanteri – for eksempel Nederlandse Korps Mariniers
* paramilitærpoliti – for eksempel Carabinieri Italiani
* hjemmevern – for eksempel det norske Heimevernet
* romstyrker – for eksempel United States Space Force eller Russlands romfartsvåpen

En forsvarsgren kan inneholde elementer fra andre forsvarsgrener. Således har for eksempel den britiske marinen et stort antall jagerfly (som opererer fra hangarskip), mens det amerikanske marineinfanteriet inkluderer transportfly, jagerfly og helikoptre i tillegg til panservogner og bakkestyrker.

En rekke land har kombinert forsvarsstyrkene i én organisasjon, uten særegne forsvarsgrener. Som eksempler kan nevnes Canada (*Canadian Forces*), Israel (*Israel Defense Forces*) og Irland (*Irish Defence Forces*).

I Norge var marinen (nå Sjøforsvaret) tidligere underlagt Marinedepartementet mens Hæren sorterte under Armédepartementet. Norge har idag fem forsvarsgrener – Hæren, Sjøforsvaret, Luftforsvaret, Heimevernet og Cyberforsvaret – som alle er del av Forsvaret under Forsvarsdepartementet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Lustrafjorden er en arm av Sognefjorden og ligger i Luster kommune.
**Lustrafjorden** (eller Lusterfjorden) er en ca. 40 kilometer lang arm av Sognefjorden i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Fjorden begynner ved Ombandsnes, hvor Sognefjorden deler seg i Lustrafjorden, som går mot nord, og Årdalsfjorden mot øst. Ved Ornes, hvor Urnes stavkirke ligger, snur fjorden mot nordøst, og fortsetter til Skjolden i fjordbotnen. Rundt 10 kilometer nord for Urnes går sidefjorden Gaupnefjorden inn mot nordvest.

Fjorden er omringet av høye og bratte fjellsider. Fra fjellene munner flere høye fossefall ut i fjorden, hvorav det største og mest kjente er Feigefossen. I fjorden munner også flere store og kraftrike elver ut, med noen av landets største kraftverk, som Skagen kraftverk i Fortun og Jostedal kraftverk ved Gaupne.

|  |
| --- |
| Utsyn over parti av Lustrafjorden i retning mot sør. Foto: 2014 
Utsyn over Lustrafjorden med Feigefossen på østsida. Foto: 2014  |

Referanser
----------

1. ↑  Lustrafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lustrafjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Begum Ra’ana Liaquat Ali Khan, APWAs grunnlegger og første president, og Pakistans daværende førstedame, siden ambassadør og guvernør
**All Pakistan Women's Association** (**APWA**) (urdu: آل پاکستان ویمنز ایسوسی ایشن‎) er Pakistans viktigste kvinnesaksorganisasjon. Den arbeider for å fremme kvinners sosiale, økonomiske og rettslige stilling i Pakistan. Den ble grunnlagt i 1949 av Pakistans daværende førstedame og senere diplomat og politiker Ra’ana Liaquat Ali Khan, og fokuserte i begynnelsen på humanitært arbeid for å håndtere flyktningkrisen etter løsrivelsen fra Britisk India i 1947. APWA har regionale ledd i 56 distrikter i Pakistan. Organisasjonen er medlem av International Alliance of Women (IAW). Hovedkontoret er i Karachi. Organisasjonens president er Charmaine Hidayatullah. Organisasjonen har også en avdeling i Storbritannia, All Pakistan Women’s Association (APWA) UK. APWA fikk konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd i 1952.

Referanser
----------

1. ↑  All Pakistan Women's Association role lauded Arkivert 2018-12-29 hos Wayback Machine, Pakistan Observer, 25. oktober 2016
2. ↑  «National Executive Committee Members». APWA. Besøkt 8. mars 2022.
3. ↑  «All Pakistan Women’s Association (APWA) UK». Besøkt 8. mars 2022.
Busk av *Aesculus parviflora*.  Foto: Sten Porse 
Klipte busker lager en labyrint i Villandry i Frankrike.  Foto: Thomas Steiner 
En **busk** er en vedaktig plante, som skiller seg fra et tre gjennom å være lavere og ofte spinklere, og ha flere stammer. Grensen mellom trær og busker er uklar. Vekstforholdene kan avgjøre om en plante blir oppfattet som en busk eller et tre. Hassel regnes for eksempel til treslagene, men omtales ofte som en busk. Landskap med sammenhengende viltvoksende buskvegetasjon kalles gjerne **buskmark**.

De minste vedaktige plantene kalles **dvergbusker**. Noen eksempler er røsslyng og blåbær. 

En **halvbusk** er en plante der den nederste delen av stengelen er forvedet, mens den øverste er grønn og myk. Eksempler er slyngsøtvier og bringebær.

Buskas
------

Et **buskas** er en tett, men mer eller mindre tydelig begrenset samling med busker. Buskas kan opptre alene eller inngå i en større sammenheng, for eksempel som et innslag i en krattskog.

Busklandskap
------------

**Busklandskap** er landskapsområder med større, naturlige ansamlinger med buskvekster.

Referanser
----------

1. ↑  Torgersen, Eivind (13. juli 2019). «Er dette verdens minste tre?». *Forskning.no*. «Dette er verdens minste tre, sa omviseren i Botanisk hage i Oslo.»
2. ↑  «halvbusk». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 23. august 2023. Besøkt 26. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shrubs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Shrubs – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Aurigny Air Services** er et flyselskap fra Guernsey. Hovedkontoret ligger på Guernsey lufthavn. Selskapet flyr mellom Kanaløyene og til Storbritannia og Frankrike.

Historie
--------

Navnet Aurigny er normannernes navn på øya Alderney, der selskapet starta sin virksomhet. Selskapet blei grunnlagt den 1. mars 1968. Det starta kommersielle flyginger samme året. I 2003 blei selskapet overtatt av myndighetene på Guernsey.

I juli 2014 satte selskapet inn sitt første jetfly, en Embraer E195, på ruta mellom Guernsey og Gatwick i Storbritannia.

Ruter
-----

I juli 2015 fløy selskapet fra Guernesey til Alderney og Jersey, samt til Bristol, Manchester, East Midlands, London City, London Stansted og London Gatwick og Southampton i Storbritannia, og Dinard og Grenoble i Frankrike. Fra Alderney var det rute til Southampton og fra Jersey til Stansted.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Britten-Norman Trislander, ATR 72-200, ATR 72-500 og Embraer E195.

Referanser
----------

1. ↑  About Aurigny Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine. Aurigny. Henta 30. juli 2015.
2. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 111.
3. 1 2  Fleet[*død lenke*], Aurigny. Henta 30. juli 2015.
4. ↑  Route Map[*død lenke*], Aurigny. Henta 30. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aurigny Air Services – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Aurigny Air Services – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Else Øyen** (født 7. februar 1934) er en dansk-norsk sosiolog og professor emerita i sosialpolitikk ved Universitetet i Bergen. Hun er kjent for sitt arbeid innen internasjonal fattigdomsforskning. Hun deltok i oppbyggingen av norsk samfunnsvitenskap først ved Institutt for samfunnsforskning i Oslo og siden ved det nyetablerte Sosiologisk institutt i Bergen. I 1975 ble hun instituttets første kvinnelige professor. Hennes fagområde fikk etterhvert status som eget senter, Senter for helse- og sosialpolitiske studier, senere Senter for internasjonal fattigdomsforskning, som hun ledet. Hun var i perioden 1957–1988 gift med sosiologiprofessor og tidligere rektor for UiB Ørjar Øyen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Else Øyen professor i Bergen». *Bergens Tidende*. 11. juli 1975.
3. ↑  «(no) Else Øyen». *Norsk biografisk leksikon*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***The Right to Love*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av George Fitzmaurice og med Mae Murray og David Powell i hovedrollene. Filmen er basert på et fransk skuespill fra 1913 av Pierre Frondaie, som igjen var basert på en roman fra 1908 av Claude Farrere.

Handling
--------

Mens hun bor i Konstantinopel, blir kona til Sir Archibald Falkland tvunget til å leve sammen med ektemannens elskerinne: Lady Edith. Falkland planlegger å anklage sin kone for utroskap, og dermed tvinge henne til å samtykke til en skilsmisse.

En del av denne planen går ut på å sette henne i en kompromitterende situasjon sammen med prins Cerniwicz. Imidlertid kommer en gammel flamme av Lady Falkland, oberst Loring, snart til hennes forsvar.

Skuespillere
------------

* Mae Murray som Lady Falkland
* David Powell som Richard Loring
* Holmes Herbert som Lord Archibald Falkland
* Alma Tell som Lady Edith
* Frank Losee som sultanens marshal
* Macey Harlam som Stanislaus Cerniwicz
* Marcia Harris som guvernante
* Lawrence Johnson som "Little Archibald"

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Kabinbanen i Åre
**Åre** (sørsamisk: *Ååre*) er et tettsted i Åre kommune i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 417 innbyggere.

Allerede på 1100-tallet stoppet tusenvis av pilegrimer fra hele Europa ved Åre gamle kirke på sin vandring til Hellig Olavs grav i Nidaros.

Åre er et populært vintertsportssted og har også en 18-hulls golfbane. Åre har arrangert VM i alpint tre ganger, i 1954, 2007 og 2019.

Åre arrangerte VM i terrengsykling i 1999.

Åre har søkt om å få arrangere olympiske vinterleker sju ganger, i 1984 sammen med Göteborg og Falun, i 1988 og 1992 sammen med Falun, og i 1994, 1998, 2002 og 2006 sammen med Östersund uten å lykkes.

Åre Östersund flyplass
Åre jernbanestasjon
Torget i Åre
Mountainbike i Åre
Åreskutan om sommeren

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 18. april 2016.

  


| * v
* d
* r
Åre kommune i Jämtlands län i Sverige |
| --- |
|  | Björnänge **·** Duved **·** Hallen **·** Järpen **·** Mörsil **·** Undersåker **·** Åre |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Slaget ved Custoza** ble utkjempet 24. juni 1866 mellom kongedømmet Italia og keiserdømmet Østerrike som en del av den tredje italienske frigjøringskrig.

Krigen ble utkjempet i skyggen av den østerriksk-prøyssiske krig og slaget kom på kamphandlingenes andre dag. De italienske styrkene under La Marmora hadde rykket inn i de østerrikske områdene i Italia og inntok Mantova og Peschiera del Garda, men ble slått den følgende dagen i dette slaget. De italienske styrkene var uorganiserte, demoraliserte og svakt ledet. Under slaget ble de gjentatte italienske angrepene slått tilbake og brutt av kraftige støte fra det østerrikske kavaleriet.

Cialdini iverksatte imidlertid ikke større offensive operasjoner i innledningen av krigen, og mislyktes i sitt forsøk på å beleire den østerrikske befestningen i Borgoforte, sør for Po, men måtte trekke seg tilbake etter dette nederlaget.

Etter det italienske nederlaget fryktet de en østerriksk motoffensiv. Østerrike forsøkte å utnytte situasjonen ved å angripe Valtellina og Val Camonica, men takket være presset fra de prøyssiske styrkene mot Østerrike på de andre frontavsnittene, var det vanskelig for Østerrike å utnytte situasjonen, særlig etter det østerrikske nederlaget i slaget ved Königgrätz 3. juli. Dette førte til at østerrikerne måtte flytte en av sine tre hærer i Italia tilbake til Wien, og konsentrere sitt forsvar til Trentino og Isonzo.

Maleriet «Il Quadrato di Villafranca» av Giovanni Fattori viser en scene fra slaget ved Custoza.

Referanser
----------

1. ↑  Bare 65 000 krysset elven Mincio
2. 1 2  «Second Battle of Custoza», Encyclopædia Britannica

Eksterne lenker
---------------

* «Details on Custozza - from the Clash of Steel online battle database». *clash-of-steel.co.uk*. Besøkt 2. juli 2013.
* Geoffrey Wawro: *The Austro-Prussian War. Austria's war with Prussia and Italy in 1866* (New York 2007)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Ulsnes** er en nedlagt sjøforsvarsstasjon på Hundvåg i Stavanger. Stasjonen ligger på et nes i Byfjorden hvor det er ganske smalt over til andre siden hvor Tasta ligger. Heimevernets avdeling HV08 avfyrer salutter herfra med M101 blant annet på 17. mai. Selv om stasjonen ikke inngår i den nasjonale basestrukturen, er det full aktivitet. Det er NATOs fellesoperative treningssenter (Joint Warfare Centre – JWC) på Jåttå som har slått seg ned her. De benytter stasjonen som midlertidig treningsfasilitet inntil nye lokaler forhåpentligvis er på plass i 2009. Bygningene og annen infrastruktur på Ulsnes er gammel, men for JWC gir dette likevel mulighet for god kommando- og kontrolltrening.

FORACS
------

Et av NATOs tre test- og kalibreringsanlegg for skip («Naval Forces Sensor and Weapon Accuracy Check Site») er plassert på Ulsnes. Anlegget brukes til testing og kalibrering av bl.a. posisjoneringssystemer, sonarer og systemer for elektroniske støttetiltak.

Referanser
----------

1. ↑  «NATO FORACS Facilities». NATO. Arkivert fra originalen 10. mars 2013. Besøkt 29. august 2014.
2. ↑  «NATO FORACS Mission». NATO. Arkivert fra originalen 14. juli 2015. Besøkt 29. august 2014.

Portal: Andre verdenskrig
**Jazeera Airways K.S.C** (arabisk: طيران الجزيرة‎) er et lavprisselskap i Kuwait. Jazeera betyr halvøy på arabisk.

Jazeera opererer ruter til Afrika, Midtøsten og Europa. Hovebasen er på Kuwait internasjonale lufthavn. Selskapet har vokst siden starten i 2005 til å bli Kuwaits nest største nasjonale selskap og har vært dynamisk i å popularisere lavprisselskapen i Midtøsten.

I juni var hver fjerde flybevegelse på Kuwait internasjonale lufthavn et Jazeera-fly og en av hver fjerde passasjer som reiste til og fra Kuwait valgte Jazeera Airways. Det er flyplassens største operatør.
Selskapet startet med flyvninger 30. oktober 2005 med en flåte helt nye Airbus A320-fly.

Flåte
-----

Jazeera Airways fåte består pr. mai 2010 av følgende fly:, august 2010.

Jazeera Airways Flåte| Aircraft | In Service | Orders | Passengers(Economy) | Notes |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320 | 11 | 29 | 156 |  |
| **Total** | **11** | **29** |  |  |

Siste A320s ble levert fra Airbus 9. januar 2010.

Selskapet flåte har alle CFM56-5B motorerer. Jazeera har kontrakt med Lufthansa Technik om vedlikehold av flyparken. Alle Jazeera Airways fly har 165 skinnseter, og har In-flight Entertainment, og er delt i to klasser, Jazeera og Jazeera Plus. 

Jazeera Airways plasserte under flystevnet i Paris i juni 2007 en ordre på 30 Airbus A320.

Referanser
----------

1. ↑  *Airliner World*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jazeera Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata