recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***The Wall Live*** er en verdensturne av tidl. Pink Floyd-frontmann Roger Waters, som startet 15. september 2010. Den varer frem til 21. september 2013.

Waters turnerer her Pink Floyds meget kjente album *The Wall* fra 1979. Roger prøver med denne å gjenskape *The Wall*-turneen i 1980 og 1981 med Pink Floyd (hvor liveopptak ble utgitt på *Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980-1981*, og showet er delt i to deler, hvor en vegg bygges foran scenen i første halvdel av showet, deretter kommer det en pause, og etter pausen fortsetter konserten med deler fremført både bak, foran og gjennom deler av veggen i den andre halvdelen av showet. I andre halvdel av showet vises flott animasjon på veggen.

Waters, som mistet sin far, som var britisk soldat, under Andre verdenskrig, har valgt å benytte turneen til å fremme et anti-krigsbudskap. Waters har i intervjuer kritisert USAs krigføring i Afghanistan og i Irak, og Israels krigføring, okkupasjonen, og illegale bosetningsbygging mot Palestina. Waters har brukt grafikken til å vise bilder av ofre for krig og terror, både sivile og soldater, på den store veggen under turneen. Waters, som er Palestina-venn, har også støttet organisasjonen Boycott Divestment and Sanctions, som jobber for å få endret politikken som føres i Israel.

Waters var i 2012 den artisten i verden som hadde hatt nest størst inntekt (88 millioner) (etter Dr. Dre). Turneen er den bestselgende og lengste turneen gjennomført av Waters' og Pink Floyd med en varighet på 3 år.

Waters besøkte Norge 4 ganger i løpet av turneen: 29. april og 1. mai 2011 og 14. og 15. august 2013, alle gangene på Telenor Arena i Oslo.

For å erstatte David Gilmour har Waters brukt vokalisten Robbie Wyackoff og gitaristene Snowy White, Dave Kilminster og G.E. Smith. White var også med på den originale *The Wall*-turneen som en ekstramusiker.

Låter
-----

### Del 1

1. In the Flesh?
2. The Thin Ice
3. Another Brick in the Wall, Part 1
4. The Happiest Days of Our Lives
5. Another Brick in the Wall, Part 2
6. The Ballad of Jean Charles de Menezes (ny sang, tatt med fra 15. juni 2011)
7. Mother
8. Goodbye Blue Sky
9. Empty Spaces
10. What Shall We Do Now?
11. Young Lust
12. One of My Turns
13. Don't Leave Me Now
14. Another Brick in the Wall Part 3
15. The Last Few Bricks
16. Goodbye Cruel World

### Del 2

1. Hey You
2. Is There Anybody Out There?
3. Nobody Home
4. Vera
5. Bring the Boys Back Home
6. Comfortably Numb
7. The Show Must Go On
8. In the Flesh
9. Run Like Hell
10. Waiting for the Worms
11. Stop
12. The Trial
13. Outside the Wall
**Territoriet Papua og Ny-Guinea** er et tidligere australsk territorium på øya Ny-Guinea. Det ble etablert i 1949 gjennom en administrativ sammenslåing av Territoriet Papua og Territoriet Ny-Guinea.

Australia overtok i 1906 den britiske kolonien Britisk Ny-Guinea som «Territoriet Papua». I 1914, like etter starten på første verdenskrig besatte Australia den tyske kolonien Tysk Ny-Guinea, og fikk i 1920 mandat fra Folkeforbundet til å forvalte området under navnet «Territoriet Ny-Guinea». I januar 1942, under Stillehavskrigen, ble Ny-Guinea okkupert av Japan. Etter Japans kapitulasjon i 1945 ble den sivile administrasjonen gjenopprettet i begge territoriene, og i 1946 fikk Australia et mandat fra FN til å administrere Territoriet Ny-Guinea. 

De to territoriene ble i 1949 slått sammen til «Territoriet Papua og Ny-Guinea» *(The Territory of Papua and New Guinea)*, men bare for administrative formål. I 1962 anbefalte en FN-kommisjon en raskest mulig overgang til selvstyre. Autonomibestrebelsene i landet førte i 1963 til opprettelsen av en parlamentarisk forsamling, som åpnet 8. juni 1964. Den parlamentariske forsamlingen besto av 64 representanter. Av de 54 folkevalgte var 38 lokale innbyggere i territoriene. I 1972 ble Territoriet Papua og Ny-Guinea omdøpt til Papua Ny-Guinea. Under den australske ministeren for eksterne territorier Andrew Peacock fikk territoriet indre selvstyre i 1972. Valget i 1972 førte til dannelsen av en regjering ledet av *Chief Minister* Michael Somare, som lovte å føre Papua Ny-Guinea til uavhengighet. Den 9. september 1975 vedtok det australske parlamentet uavhengighet for territoriet, og den 16. september 1975 ble Den uavhengige staten Papua Ny-Guinea opprettet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Papua New Guinea». State.gov. 10. august 2011. Besøkt 6. mai 2016.
2. ↑  «In office – Gough Whitlam – Australia's PMs – Australia's Prime Ministers». Primeministers.naa.gov.au. Arkivert fra originalen 19. april 2013. Besøkt 6. mai 2016.

| * v
* d
* r
Australias delstater og territorier |
| --- |
| Delstater | New South Wales **·** Queensland **·** Sør-Australia **·** Tasmania **·** Vest-Australia **·** Victoria | Australias flagg |
| Interne territorier | Australian Capital Territory **·** Jervis Bay Territory **·** Nordterritoriet |
| Eksterne territorier | Ashmore og Cartierøyene **·** Australian Antarctic Territory **·** Christmasøya **·** Kokosøyene **·** Korallhavøyene **·** Heard- og McDonaldøyene **·** Norfolkøya |
| Tidligere territorier | Sentral-Australia (1927–1931) **·** Nord-Australia (1927–1931) **·** Papua (1906–1949) **·** Ny-Guinea (1920–1949) **·** Papua og Ny-Guinea (1949–1975) |
| ISO 3166-2:AU |
**Lisa Lutoff-Perlo** (født 19. april 1957 i Gloucester, Boston) er en amerikansk forretningskvinne. Hun er president og administrerende direktør for Celebrity Cruises, noe som gjør henne til den første kvinnen til å lede en av Royal Caribbean-gruppens cruiserederier.

Tidlig liv
----------

Lutoff-Perlo er født og oppvokst i Gloucester og ble uteksaminert fra Gloucester High School i 1979. Etter high school begynte hun på Bentley College.

Karriere
--------

Lutoff-Perlo på CruiseWorld i 2015.
Lutoff-Perlo begynte sin karriere i reiselivsnæringen etter å ha sett en jobbannonse for en reiserådgiver hos Crimson Travel. I Crimson Travel jobbet hun ofte med Royal Caribbean International og fikk vite om en ledig stilling som salgsansvarlig på Miami-kontoret.  I 1985 ble hun ansatt som Miami Sales Manager for Royal Caribbean og flyttet til Miami.

Lutoff-Perlo jobbet seg oppover i bedriften til hun ble Associate Vice President for den nasjonale salgsavdelingen for både Celebrity Cruises og Royal Caribbean International. I 2005 ble promotert til Vice President for inntekter om bord for Celebrity Cruises.

I 2012 ble Lutoff-Perlo utnevnt til Senior Vice President of Operations for Royal Caribbean International. Hun jobbet i denne posisjonen i fire år før hun ble utnevnt til President og CEO i Celebrity Cruises. Hun ble den første kvinnen til å lede ett av Royal Caribbean-gruppens cruiserederier. I sitt første år som president og administrerende direktør, ansatte Lutoff-Perlo den første amerikanske kvinnen til å bli kaptein på et cruiseskip, kaptein Kate McCue.

I 2017 ble hun kåret til "Women of Excellence" av Cleveland-Klinikken i Florida. Året etter annonserte hun at Celebrity Cruises skulle bli det første cruiseselskapet til å gjennomføre et juridisk lovlig ekteskap mellom samme kjønn. Dette var det samme året som skipet *Celebrity Edge* begynte sin jomfrutur. I 2019 ble Lutoff-Perlo mottakeren av Cruise Lines International Association Lifetime Achievement Award.

Referanser
----------

1. 1 2  
Lamont, Ray. «Gloucester native runs top cruise line». Besøkt 1. desember 2019.
2. 1 2  Munoz, Tony. «Interview: Lisa Lutoff-Perlo, President & CEO, Celebrity Cruises». Besøkt 1. desember 2019.
3. ↑  «Ryder promotes Bott to senior vice president, CIO». Arkivert fra originalen 20. mai 2021. Besøkt 1. desember 2019.
4. ↑  «Lisa Lutoff-Perlo Appointed Senior Vice President of Operations for Royal Caribbean International». Besøkt 1. desember 2019.
5. ↑  Begley Bloom, Laura. «This Cruise Line Is Making History With The First Women-Led Cruise». Besøkt 1. desember 2019.
6. ↑  «Cleveland Clinic Florida Honors Women of Excellence at Sapphire Luncheon». Besøkt 1. desember 2019. [*død lenke*]
7. ↑  Sloan, Gene (30. januar 2018). «In a first, same-sex couple legally marries at sea on a cruise ship». USA Today. Besøkt 1. desember 2019.
8. ↑  «PINECREST MAGAZINE» (PDF). Besøkt 1. desember 2019.
9. ↑  Laura Begley Bloom. «This Woman Is The Force Behind The World's Coolest New Cruise Ship». Besøkt 1. desember 2019.
10. ↑  «Lutoff-Perlo Wins Cruise Industry Hall of Fame Award». Besøkt 1. desember 2019.
**Territorialprelaturet Klaipėda** var et romersk-katolsk territorialprelatur som eksisterte fra 1926 til 1991 i den litauiske kyststripen som ble omtalt som Memelland (litauisk *Klaipėdos kraštas*). Memelland hadde fra 1328 til 1920 hørt til den tyske provinsen Øst-Preussen, men ble etter første verdenskrig satt under Folkeforbundets administrasjon. 1923 ble området annektert av Litauen. I sammenheng med dette ble området i 1926 skilt ut fra Ermland bispedømme, som det hadde vært en del av siden 1820. Siden området var liten og hadde få katolske innbyggere, ble det ikke opprettet et bispedømme, men et territorialprelatur. Prelaturet var vakant mellom 1939 og 1949 (da biskopen av Ermland fungerte som apostolisk administrator) og etter 1975.

I motsetning til resten av Litauen, som er overveiende romersk-katolsk, var befolkningen i Memelland, som flertallet i Øst-Preussen, hovedsakelig protestantisk. I 1940 var således bare 12 000 (7 %) av innbyggerne katolsk. Per 1990 var tallet tidoblet, i all hovedsak grunnet utflytting (inkl. flykt og deportasjoner etter andre verdenskrig) av den gamle befolkningen og innflytting av katolske litauere.

Etter Litauens andre statlige uavhengighet i 1991 ble territorialprelaturet opphevet og innlemmet i Telšiai bispedømme.

| * v
* d
* r
Romersk-katolske bispedømmer i Litauen |
| --- |
| **Kaunas erkebispedømme** | Šiauliai **·** Telšiai **·** Vilkaviškis | Korshøyden ved Šiauliai |
| **Vilnius erkebispedømme** | Kaišiadorys **·** Panevėžys |
| Historiske bispedømmersom helt eller delvislå i dagens Litauen | *Klaipėda* **·** Samland **·** Samogitia **·** Žemaitija |
| (erkebispedømmer i fet, territorialprelatur i kursiv) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
**Lisa Kristoffersen** (født 13. april 1833, død 27. januar 1924), kalt «Dyre-Lisa», «Bikkje-Lisa» og «Kristianias våkne samvittighet», var en av Kristianias originaler som påtok seg oppgaven som dyrenes beskytter i byen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, til Amerika

Hun var født på Sagene og giftet seg ung. 

Hun og mannen flyttet til USA, hvor de ble i nærmere 25 år. I Chicago hvor de bodde, engasjerte hun seg for dyrenes ve og vel ved siden av å drive sitt eget vaskeri og strykeri.

### Tilbake til Kristiania

Tilbake i Kristiania sto hun på torget og solgte frukt, bær og blomster. Lisa måtte livnære seg og mannen, som var syk og uten arbeid.

Lisa tok gjerne oppstilling ved foten av Youngsbakken, Norabakken og Smithebakken, som var steder hvor hestene strevde med tunge lass og derfor kunne være utsatt for kjørekarenes vrede. Det samlet seg gjerne folkemengder der hvor hun var på ferde med sitt rutete sjal og paraply.

Bygårdene mellom Bergensgate og Stavangergate på Bjølsen i Oslo med front mot Lisa Kristoffersens plass.
Hun nøt stor respekt og var fryktet blant kjørekarer og andre som ikke behandlet dyrene med pietet. Dersom en kjørekar ikke lystret henne, fikk han kjenne knortekjeppen på ryggen. Hjalp ikke dette blåste hun i politifløyten og overlot vedkommende til en politikonstabel.

I 1907 stiftet hun sammen med venner en av de tidligste foreningene for dyrebeskyttelse i Kristiania (Foreningen mot mishandling av dyr (1859) som senere ble til Dyrebeskyttelsen, og Norske Kvinners Dyrebeskyttelse i Kristiania (1893) var tidligere ute. Hun tjenestegjorde som inspektør i foreningen. 

Lisa Kristoffersen er blitt hedret etter sin død som dyrebeskyttelsens pioner. I 1934 fikk hun en plass på Bjølsen oppkalt etter seg, Lisa Kristoffersens plass. Hun ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv i 1921.

Stiftelsen Lisa Kristoffersens Minde
------------------------------------

En stiftelse ble i 1989 opprettet i hennes minne, som har som oppgave å "yte støtte til aktivt dyrevernarbeide". Stiftelsen deler ut legater til dyrevernere og organisasjoner som jobber med dyrevern, og er forvaltes av Dyrebeskyttelsen Norge.

Referanser
----------

1. ↑   Tidens Tegn, urn.nb.no, utgitt 7. april 1923[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, utgitt 29. januar 1924[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dagen, utgitt 6. april 1921[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Velle, Vegard (18. oktober 2019). «Lisa Kristoffersen, fra Sagene, var landets første dyrevernsaktivist. Nå hedres hun med blått skilt». *vartoslo.no*. Besøkt 20. desember 2021.
5. ↑  «Om oss». *Dyrebeskyttelsen Norge*. Besøkt 24. januar 2022.
6. ↑  «Kongens fortjenstmedalje». *Dagen*, 6. april 1921, side 1.
7. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Besøkt 20. desember 2021.
8. ↑  «Om oss». *Dyrebeskyttelsen Norge*. Besøkt 20. desember 2021.

Kilder
------

* Sanstøl, Jorunn: *Jeg er Lisa Kristoffersen! i Byminner nr.4-2009, s.42-44*
* Nielson, Haakon B. : *Lisa Kristoffersen, dyrenes beste venn,* artikkel i Aftenposten 21/10-1981

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Dennis B. Ross** (født 26. november 1948 i San Francisco) er en amerikansk forfatter og politiker. Han var direktør for politikkplanlegging i Utenriksdepartementet under president George H.W. Bush og spesialkoordinator i Midtøsten under president Bill Clinton.

Som diplomat og sjefsforhandler under både republikanske og demokratiske presidenter, var Ross essensiell i utformingen av USAs engasjement i fredsprosessen i Midtøsten i sin tjenesteperiode. Denne rollen hadde han i tolv år. Som en del av fredsprosessen hjalp han israelerne og palestinerne med å inngå interimsavtalen om Vestbredden og Gazastripen i 1995 og Hebron-avtalen i 1997. He hjalp også til med fredsavtalen mellom Israel og Jordan og jobbet i tillegg som megler mellom Israel og Syria.

Ross' selvbiografi, *The Missing Peace: The Inside Story of the Fight for Middle East Peace* forteller om innsatsen som ble lagt ned for å forhandle frem en fredsavtale på 1990-tallet og la frem viktige lærepenger på grunnlag av sine erfaringer. Boken hans fra 2007, *Statecraft: And How to Restore America's Standing in the World* kritiserer Bush-administrasjonen for dens mangel på bruk av statlig innflytelse for å fremme USAs nasjonale interesser. Ross var en demokrat, men jobbet for både republikanernes og demokratenes administrasjoner. Han bidrar fortsatt som kommentator rundt forholdene i Midtøsten, og analyserer utfallene av de ulike hendelsene. Han er idag rådgiver i Washington Institute for Near East Policy.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 5. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   usjapancaucus-castro.house.gov[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  The Missing Peace, Dennis Ross Interviewed By Nonna Gorilovskaya, *Mother Jones* October 20, 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
Herefoss kirke Foto: Erlend Bjørtvedt 
Bebyggelse langs Herefossfjorden Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Herefoss** er en tidligere kommune i Aust-Agder, og et sted i dagens Birkenes kommune. Det ligger ved Herefossfjorden i Tovdalselva, og har navn etter en foss i elva. Området består av tettstedene Herefoss og Søre Herefoss. 

Herefoss kommune ble slått sammen med Birkenes og Vegusdal i 1967. Navnet er dokumentert første gang i 1487, i formen Hegrafoss. I 1900 bodde det 610 personer i Herefoss, fordelt på 67 gårder.

Herefoss var i eldre tider sete for embetsmenn i distriktet. Futene holdt til her fra 1680 til 1820 og sorenskriverne fra 1724 til 1852. Herefoss ble opprettet som eget prestegjeld i 1875. 

Herefoss kirke ble vigslet av biskop Jacob von der Lippe i 1865.

Herefoss stasjon på Sørlandsbanen ble åpnet 22. juni 1938. Den ligger 306 km fra Oslo. Stasjonen ble nedlagt i 1989, men stasjonsbygningen står fremdeles.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Herefoss kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Norsk Ungdomssymfoniorkester** (NUSO) er et nasjonalt ungdomsorkester som eies og drives av De Unges Orkesterforbund. Det er et prosjektorkester som har to samlinger i året og musikerne er mellom 13 og 20 år.

Historikk
---------

NUSO ble opprettet i 1991 under navnet Norsk Musikkskoleorkester. Da ble det drevet og eid i fellesskap av Norsk Skoleorkesterforbund (daværende navn på UNOF) og Norsk Kulturskoleråd. I 1999/2000 overtok UNOF hele ansvaret for orkesteret og det skiftet navn til Norsk Ungdomssymfoniorkester.

I 2012 spilte NUSO kun filmmusikk, og deltok på Den norske filmfestivalen i Haugesund. Orkesteret bestod av ca. 100 musikere.

I 2013 var NUSO i Wien, og spilte Tsjaikovskij's 4. symfoni, Dobbeltkonsert for fiolin og cello av Brahms, med Mari Silje Samuelsen og Håkon Samuelsen som solister. I tillegg spilte de Threnody 22.7 av Terje Winther, som er et forholdsvis nytt verk skrevet som en reaksjon på hendelsene 22.07.11. Dirigenten dette året var Halldis Rønning.

Ledelse
-------

NUSO ledes av et kunstnerisk råd som er satt sammen av representanter fra NUSOs musikere og instruktører, produsenten og den kunstneriske lederen og to representanter fra UNOFs landsstyre. NUSOs produsent heter Elise Minde Fagerli.

Orkesterets kunstneriske leder har vært og er:

* Alf Richard Kraggerud fra 2000-2009
* Peter Sebastian Szilvay fra 2009-2013
* Torodd Wigum fra 2015 og er det fremdeles

Referanser
----------

1. ↑  «Om NUSO». *Norsk Ungdomssymfoniorkester* **(engelsk)**. 16. oktober 2017. Besøkt 31. mai 2022.
2. ↑  «Bakgrunn og historikk». *Norsk Ungdomssymfoniorkester* **(engelsk)**. 17. oktober 2017. Besøkt 31. mai 2022.
3. ↑  «Om NUSO». *Norsk Ungdomssymfoniorkester* **(engelsk)**. 16. oktober 2017. Besøkt 31. mai 2022.
4. ↑  «Bakgrunn og historikk». *Norsk Ungdomssymfoniorkester* **(engelsk)**. 17. oktober 2017. Besøkt 31. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Mesta i Momina klisura i Bulgaria
**Mesta** (bulgarsk: Места), eller **Nestos** (gresk: Νέστος), er en elv i Bulgaria og Hellas. Den har sitt utspring i Rilafjellene i Bulgaria og munner ut i Egeerhavet nær øya Thasos. Den stuper gjennom bratte juv mot Egeerhavet gjennom stort sett metamorfe formasjoner. I den nedre delen renner elven ut over kystsletten Chrysoupolis og deler seg opp i et deltasystem kalt Nestosdeltaet, med flere ferskvannsinnsjøer og tjern. Mesta er 230 kilometer lang, hvorav 126 km i Bulgaria mens resten ligger i Hellas. Den danner flere juv i Rila og Pirin. 

Den lengste sideelven til Mesta er Dospat. Bredden av elven er stort sett dekket av løvtrær som strekker seg halvveis mellom Bulgaria og Hellas, og den danner grensen mellom Gresk Makedonia og Trakia, i tillegg til grensen mellom prefekturene Kavala og Xanthi.

Referanser
----------

1. ↑  «Statistical Yearbook 2019» (PDF). Bulgarias statistiske institutt. s. 17. Besøkt 3. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nestos River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Herefordshire Football League** er en engelsk fotballiga som er holder til fylket Herefordshire. Ligaen har fire divisjoner – Premier Division og divisjonene 1 til 3. Selv om denne ligaen er ikke med i den offisielle nasjonale ligasystemet, kan lag som vinner denne ligaen, rykke opp til de lavere divisjonene av West Midlands (Regional).

Klubber i 2011/12 sesongen
--------------------------

### Premier Division

Bartestree, Ewyas Harold, Fownhope, Hay St Marys, Hinton, Holme Lacy, Kington Town, Lads Club Reserves, Ledbury Town FC, Mercia Athletic, Pegasus Reserves, Wellington Reserves, Westfields Reserves

### Division One

Ewyas Harold Resereves, Hinton Resereves, Kingstone Rovers, Lads Club Colts, Ledbury Town Resereves, Orleton Colts, Shobdon, Sinkum, Wellington Colts, Weobley, Woofferton

### Division Two South

Civil Service, Dore Valley, Fownhope Reserves, Holme Lacy Reserves, Holmer, Kingstone Harriers, Orcop Juniors, Relentless, Sinkum Colts, Toros, Weston

### Division Two North

Bartestree Reserves, Burghill, Kington Town Reserves, Leintwardine, Leominster Town Colts, Orleton Colts Reserves, Pencombe, Stoke Prior, Tenbury Town, Wolseley, Woofferton Colts

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Resultater
**Erobringen av York Factory** (1694) var en av konfliktene i Kong Vilhelm-krigen ved Hudsonbukta. I 1686 marsjerte Pierre Le Moyne d'Iberville over land fra Quebec og erobret alle de engelske handelsstasjonene ved James Bay. Engelskmennene hadde da bare York Factory tilbake, som var for langt borte og bare tilgjengelige sjøveien. I 1688 startet Kong Vilhelm-krigen og det var vanskelig å få tak i skip. I 1690 prøvde Iberville å ta York Factory, men ble drevet bort av et større engelsk skip. I 1694 ga guvernør Frontenac ham kommando over fregattene «Salamandre» og «Polene». Iberville nådde Nelson River den 14. september. Fortet ble beleiret og den 14. oktober overga det seg.

Av de 53 mennene som overga seg var Henry Kelsey. Stasjonen fikk det nye navnet Fort Bourbon. Siden det var sent på året måtte både franskmennene og fangene deres overvintre der. Da isen brøt opp hadde mange på begge sider omkommet av skjørbuk. Iberville ventet, og håpet på å kapre de årlige engelske forsyningsskipene. I september hadde de ennå ikke kommet, så han forlot de 70 mann ved fortet og seilte til La Rochelle med den verdifulle pelslasten.

Seieren til Iberville ingen betydning. Året før, i 1693, hadde engelskmennene gjenerobret Fort Albany syd i James Bay. Ti måneder etter Iberville reiste engelskmennene fra York Factory.

Kilder
------

* Newman, Peter C (1985). *Company of Adventurers: The Story of the Hudson's Bay Company*. Markham, ON: Viking. ISBN 0670803790. , Newman, Peter C (1985). *Company of Adventurers: The Story of the Hudson's Bay Company*. Markham, ON: Viking. ISBN 0670803790.  (1985). Newman, Peter C (1985). *Company of Adventurers: The Story of the Hudson's Bay Company*. Markham, ON: Viking. ISBN 0670803790.
**Kan 11** (hebraisk: כאן 11) er en statseid, israelsk tv-kanal grunnlagt i 2017. Kanalen tilhører Israels offentlige kringkastingsselskap (Kan) og er arvtakeren til Israel Broadcasting Authoritys Kanal 1. Tv-kanalen er én av fem landsdekkende kanaler i Israel. Kan 11 startet sine sendinger 15. mai 2017.

Bakgrunn
--------

Kan (hebraisk for *her*) er det statlige kringkastingsselskapet i Israel og startet radio- og tv-sendinger 15. mai 2017, da forgjengeren Israel Broadcasting Authority (IBA) stengte. IBAs fremste og eldste tv-kanal var Kanal 1, startet i 1968. Den var Israels eneste tv-kanal frem til 1993, da den kommersielle allmennkringkasteren Kanal 2 startet sine sendinger.

Kanal 1 stengte i mai 2017 etter vedtak fra Knesset. Kanal 1s siste sending var Eurovision Song Contest lørdag 13. mai. To dager senere startet arvtakaren Kan 11 sine første sendinger. Tallet 11 kommer fra kanalens plassering hos Yes, landets nasjonale satellitt-tv-tilbyder.

Kan 11 står bak flere egenproduksjoner og har også laget israelske versjoner av programmer som *The Chase og* *Carpool Karaoke.* Kanalens fremste nyhetsprogram heter *Kveldens nyheter*. Kanalen sender også mange utenlandske serier som *Borgen* og *Chicago Justice.*

Etter oppstarten i 2017 har kanalen slitt med lave seertall. I november samme år hadde kanalen en seerandel på 2,3 prosent av det israelske markedet.

Referanser
----------

1. ↑  «After 49 years, broadcast authority closes». *The Jerusalem Post | JPost.com*. Besøkt 28. november 2017.
2. ↑  «New TV options are on the way for Israeli viewers». *The Jerusalem Post | JPost.com*. Besøkt 28. november 2017.
3. ↑  «Growing pains: KAN’s first month on the air». *The Jerusalem Post | JPost.com*. Besøkt 28. november 2017.
4. ↑  «New broadcaster denies poor ratings amid renewed efforts to shutter it» **(engelsk)**. Besøkt 28. november 2017.
5. ↑  Tucker, Nati (9. november 2017). «Ratings Up After Channel 2 Split, but Everyone’s a Loser». *Haaretz* **(engelsk)**. Besøkt 28. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell side (hebraisk)
**Erobringen av Pensacola** fant sted i mai 1719 under kvadrupelalliansekrigen da en fransk styrke ledet av Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville tok og okkuperte bebyggelsen Pensacola i den spanske kolonien Florida. Franskmennene okkuperte Pensacola frem til august 1719, da en stor spansk styrke kom og tvang den franske garnisonen til å overgi seg.[1][2] Den spanske okkupasjonen varte bare frem til 1. september, da en fransk flåte nådde frem og tok over kontrollen.[1]

Franskmennene hadde kontroll over Pensacola frem til 1722, da krigen endte *status quo ante bellum* og det ble gitt tilbake til spansk kontroll.

Referanser
----------

1. 1 2  Bense s.14
2. ↑  Marley s.242

Kilder
------

* Bense, Judith A. *Archaeology of colonial Pensacola.* University Press of Florida, 1999.
* Claiborne, John. Mississippi, AS a province, territory, and state. Contains a somewhat detailed account of the affair.
* Marley, David. Wars of the Americas: a chronology of armed conflict in the New World, 1492 to the Present. ABC-Clio, 1998.
Et **kamrullelager** er en spesiell type kulelager eller nållager konstruert for å følge eller styre en kam eller metallprofil. Kamrullelagere benyttes blant annet for å rette og styre ståltråd som mates inn i stålbearbeidsingsmaskiner. 

Kamrullelager finnes i utallige varianter, men de skilles gjerne i to hovedkategorier, avhengig av hvordan de monteres; Boltrullelager bruker en gjenget stuss (en bolt), mens åkrullelager har et hull i midten. 

Tverrsnitt av et kamrullelager av bolt-typen.
Det moderne boltrullelageret ble oppfunnet og patentert i 1937 av Thomas L. Robinson fra McGill Manufacturing Company.

| * v
* d
* r
Lager |
| --- |
| Rullingslager | Konisk rullelager  **·** Kulelager  **·** Nålelager  **·** Rullelager  **·** Sfærisk rullelager |  |
| Glidelager | Rådelager  **·** Sfærisk glidelager |
| Smøring | Smøremiddel **·** Viskositet |
| Øvrig | ABEC-skalaen  **·** Aksiallager  **·** Brolager  **·** Elektrodynamisk lager  **·** Friksjon  **·** Kamrullelager  **·** Lagerbukk  **·** Lineærlager  **·** Sporkulelager |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Svetlana Vadimovna Korijtova** (russisk: Светлана Вадимовна Корытова født 24. mars 1968 i Jekaterinburg) var en sovjetisk og russisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Korijtova ble olympisk mester i volleyball under OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sovjetiske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Peru og Kina. Sovjetunionen vant semifinalen mot Kina med 3 - 0 men og finalen med 3-2 over Peru. Korijtova spilte én kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Gull **Gull** i volleyball damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1992 Spanias flagg Barcelona - Sølv Sølv i volleyball damer OLs flagg SUS

Eksterne lenker
---------------

* (en) Svetlana Korijtova – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Svetlana Korijtova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Svetlana Korijtova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Svetlana Korijtova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Svetlana Korijtova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Norsk Helseinformatikk AS** (**NHI**) er et norsk aksjeselskap som er etablert i Trondheim og har sitt utspring i allmennpraktiserende leger, Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, St. Olavs Hospital og SINTEF. Selskapet ble dannet i 1996 og er blant annet kjent for sin utgivelse av Norsk Elektronisk Legehåndbok (NEL), herunder også NevroNEL, et digitalt medisinsk oppslagsverk for allmennleger uavhengig av legemiddelindustrien, Pasienthåndboka og publikumsportalen NHI.no.

I 1997 inngikk NHI kontrakt med Sosial- og helsedepartementet om å utvikle et digitalt medisinsk oppslagsverk for allmennleger, som var uavhengig av legemiddelindustrien. De fikk støtte av departementet og Statens nærings- og distriktsutviklingsfond de første årene. Selskapet har siden solgt lproduktene sine til Danmark, der Lægehåndbogen og Patienthåndbogen er blitt nasjonale oppslagsverk. I 2013 utviklet de også Medibas, som er en svensk utgave av NEL, og i 2017 Deximed, som er en tysk utgave av NEL.

Hovedaksjonær i NHI er Bonnier Business Press AB, som eier 73 prosent av aksjene.

Referanser
----------

1. 1 2 3  NHI (2018) Om NHI.no. Norsk Helseinformatikk AS. Besøkt 2018-10-01.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Helseinformatikk AS (NHI)
* Norsk Elektronisk Legehåndbok (NEL), utgis av NHI

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Reidar Andreas Lyseth** (1904–1987) var en norsk politiker (Ap), journalist, idrettsleder og kommunal tjenestemann fra Trondheim. Han var stortingsrepresentant i to perioder fra 1950 til 1957.

Liv og virke
------------

Han som ung aktiv innen en rekke idretter – svømming, fotball, friidrett, ski og bryting – og i 20-årene ble han også trener og dommer.

Han begynte i 1929 som sportsjournalist i *Ny Tid*, som var kommunistpartiets presseorgan i Trondheim. Han var valgt inn i Trondheim bystyre for kommunistpartiet i perioden 1932–1934. Han var også formann i Trøndelag Arbeideridrettskrets og senere reisesekretær med ansvar for bedriftsidretten i Arbeidernes Idrettsforbund. I et mellomspill var han også blant lederne i utbryterfraksjonen Kampforbundet for Rød Sportsenhet.

Avisene ble sensurert under okkupasjonen, og idrettsforbundene oppløst, og Lyseth tok arbeid innen bygg og anlegg. I 1943 ble Lyseth arrestert av Gestapo og satt fengslet på Falstad i flere måneder.

Etter frigjøringen i 1945 ble Lyseth sportsredaktør i *Arbeider-Avisa* i Trondheim og innvalgt i bystyret og formannskapet, nå som arbeiderpartimann. Han hadde også verv på krets- og forbundsnivå i Norges Idrettsforbund og innen idrett for funksjonshemmede.

Reidar Lyseth var stortingsrepresentant for Trondheim og Levanger (kjøpstedene i Nord- og Sør-Trøndelag fylker) 1950–1953 og for Sør-Trøndelag fylke 1954–1957.

I 1957 ble han ansatt som sosialrådmann i Trondheim kommune. Han satt i stillingen frem til han gikk av med pensjon i 1974. Han var styreformann ved Trondhjems Hospital, Sentralsykehuset i Trondheim, Trøndelag psykiatriske sykehus og Sosialhøgskolen i Trondheim.

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet, «Ministerialbok for Bakklandet (Bakke) prestegjeld 1901–1906 (1601M1)», besøkt 11. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Digitalarkivet, «Døde 1951–2014», oppført som Reidar Andreas Lyseth, besøkt 11. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   byblis.net, besøkt 23. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Skirstad, Berit (red.) (1986). *Hvem er hvem i norsk idrett*. Universitetsforlaget. s. 168. ISBN 82-00-36358-9.
5. 1 2 3 4  «Reidar Lyseth». Stortinget.no.
6. ↑  Larsen, Petter (1979). *Med AIF-stjerna på brystet*. Oslo: Tiden. s. 76–88. ISBN 82-10-01853-1.
7. ↑  Christiansen, Per R. (1985). «Arbeideridretten i Trøndelag 1924–1940». *Trondhjemske samlinger*. Trondhjems historiske forening: 83–104. ISSN 0800-4722.
8. ↑  «Reidar Andreas Lyseth». fanger.no. Besøkt 11. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Reidar Lyseth hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Reidar Lyseth hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget **·** Fangeregisteret

 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Sagalitteratur** |
| --- |
| Utsnitt fra Njåls saga i Möðruvallabók (AM 132 fol.13r) omtrent år 1350. |
| **Sagatyper** |
| Islendingesagaer, Tått, Kongesagaer, Fornaldersaga, Biskopsaga, Samtidssaga, Apostelsaga, Skaldekvad |
| **Lister** |
| Liste over islendingesagaene, Liste over fornaldersagaer |
| **Viktige manuskript** |
| Fagrskinna, Flatøybok, Morkinskinna, Möðruvallabók, Codex Regius |
| **Noen kongesagaer** |
| Den eldste saga om Olav den hellige, Ågrip, Fagrskinna, Snorre Sturlasons Heimskringla, Den større saga om Olav Tryggvason, Sverres saga, Sturla Tordssons Håkon Håkonssons saga |
| **Se også** |
| Norrøn litteratur, Landnåmabok, Árni Magnússon, Árni Magnússon-instituttet |

**Hjálmþés saga ok Ölvis** er en islandsk fornaldersaga eller lygesaga som omhandler personer som etter all sannsynlighet ikke har noen historisk kjerne. Sagaen er kjent fra manuskriptet Stockh. 30, 4°, og 63, fol. (pap.)

Sagaen har motiv med en ond stemor og de to forheksede jarlebarna Hörðr og hans søster. Hovedpersonen er Hjálmþér, en sønn av kong Inge i Manheimar, og hans stallbror, jarlesønnen Ölver. Hovedinteressen knytter seg til Hörðr, som i skikkelse av en trell tjener sin herre trofast, inntil han blir befridd for forhekselsen, samtidig som hans søster også blir det, og alt ender i fryd og gammen.

I sin nåværende form er sagaen ganske ganske ung, men litteraturforskeren Finnur Jónsson hevder at den er en sterk omarbeidelse av en eldre saga, sannsynligvis fra før ca 1300. Dette tolkes ut fra gamle rimur over sagaen.

Referanser
----------

1. ↑  Finnur Jónsson, Fornaldarsögur og nogle dermed beslægtede sagaværker 1923
**Reidar Marthiniussen** (født 1. mars 1864 i Østre Aker, død 4. juni 1968) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Marthiniussen ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Thorleif Christoffersen, Magnus Konow og Ragnar Vik olympisk gull i klassen *8 meter type 1919* med den norske båten «Sildra». Det var tre båter i denne klassen, to norske og en belgisk. «Sildra» vant foran «Lyn» og den belgiske båten «Antwerpia V» kom på tredje og siste plass.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i seiling, 8-metersklassen type 1919

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reidar Marthiniussen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Reidar Marthiniussen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Reidar Marthiniussen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Reidar Michael Sars** (født 8. oktober 1912 i Kristiansand, død 26. november 1984 i Bergen) var en norsk offiser, blant annet kjent som ubåtkommandør ombord på B2, Ula og Utsira under andre verdenskrig.

Sammen med Sigurd Valvatne gjorde Sars erfaringer i krigsårene som fikk betydning for den sjømilitære utvikling og utviklingen av ubåtvåpenet i Norge helt fra krigsutbruddet og langt inn i etterkrigstiden, ettersom de begge fikk sentrale posisjoner i etterkrigsforsvaret.
Sars var kommandør og sjef for Admiralstaben i Sjøforsvarets overkommando fra 1956. Han var sjef for Kysteskadren fra 1959 til 1963 og deretter sjef for Sjøforsvarskommando Sørlandet frem til 1977.

For innsatsen under krigen ble han tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.

Referanser
----------

1. ↑  Fra Forsvarets sider om Sjøforsvarets historie Arkivert 2. november 2005 hos Wayback Machine. besøkt 12. juli 2010
2. ↑  Gjems-Onstad, Erik (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Dreyer 1995, s. 199.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Maksimir stadion** (kroatisk: *Stadion Maksimir*) er et fotballstadion i hovedstaden Zagreb i Kroatia. Stadionet ble åpnet i mai 1912 for den tidligere lokale sportsklubben HAŠK. Maksimir er nåværende hjemmebane for både GNK Dinamo Zagreb og NK Lokomotiva. Kroatias herrelandslag i fotball har siden 1990 brukt arenaen som nasjonalstadion for sine landskamper.

En rekke spesielle kamper og andre hendelser har inntruffet ved Maksimir stadion i siste halvdel av 1900-tallet. Både semifinale og bronsefinale i EM i fotball 1976 ble spilt her. Den var også arena for Universiaden i 1987. I et begivenhetsrikt 1990 var Maksimir stadion åsted for nasjonalistisk tilskuerbråk i en kamp mellom Dinamo Zagreb og Røde stjerne Beograd. Kun uker senere ble den siste kampen til Jugoslavias herrelandslag i fotball mot Nederland spilt på Maksimir. I oktober samme år ble stadionet også det første til å arrangere landskamp for det gjenopprettede herrelandslaget til Kroatia mot USA.

I 1997/1998 ble det igangsatt en større modernisering og utvidelse av Maksimir stadion, hvor tilskuerkapasiteten ble økt til 38 079. I 2011 ble det foretatt en ansiktsløftning ved at man fikk installert nye seter, lagt nytt banedekke og løpebanen rundt gressmatten ble overdekket av blåfarget kunstgress. I tillegg til fotball har Maksimir stadion også blitt benyttet som konsertarena for flere større internasjonale artister, blant andre Dire Straits, David Bowie, U2, Bon Jovi og Robbie Williams.

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com – Dutch edge third-place thriller (Publisert 3. oktober 2003, besøkt 13. desember 2013)
2. ↑  RSSSF.com – Croatia - International Matches 1990-1995 (Av Misha Miladinovich. Besøkt 13. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maksimir Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stadiumguide.com – Stadion Maksimir
* Worldstadiums.com – Croatia, Stadion Maksimir Arkivert 15. juli 2013 hos Wayback Machine.
**Abdul Latif Hakimi**, også kjent som *Latif Hakimi* eller *Hakim Latifi*) er en afghansk mulla som var en talsmann for Taliban mellom januar 2004 til han ble tatt til fange i oktober 2005 av pakistanske tjenestemenn.

Hakimis første uttalelse som talsmann var at Taliban stod bak en selvmordsbombing den 28. januar 2004 som drepte en britisk soldat i Kabul i Afghanistan.

I juni 2005 bekreftet han at et helikopter hadde blitt skutt ned av Taliban under Operation Red Wings. Styrten drepte alle de 16 amerikanske marineoperatørene ombord, som representerte det største tapet av liv i invasjonen for koalisjonsstyrkene på den tiden.

I oktober 2005 arresterte pakistanske tjenestemenn Hakimi i Balutsjistan i Pakistan. Etter dette overtok Yousef Ahmadi som Talibans talsmann, sammen med Muhammad Hanif.

Hakimi ble løslatt 18. mars 2007 sammen med fire andre Taliban-fanger i bytte mot løslatelsen av den kidnappede italienske reporteren Daniele Mastrogiacomo.

Referanser
----------

1. ↑  «Pakistan 'nets Taleban spokesman'». BBC News. 4. oktober 2005. Besøkt 4. februar 2016.
2. ↑  IntelCenter. *IntelCenter Terrorism Incident Reference (TIR): Afghanistan: 2000–2007* (24. april 2008 utg.). Tempest Publishing, LLC. s. 646. ISBN 0-9665437-8-5.
Ulster Volunteer Force, 1914
**Ulster Volunteer Force** (**UVF**) var en irsk unionistisk paramilitær organisasjon som ble grunnlagt i 1912 for å kjempe mot *home rule*, det vil et begrenset selvstyre for Irland. Det finnes også en moderne organisasjon som heter Ulster Volunteer Force, men det er ikke noe direkte bånd mellom de to.

UVF ble grunnlagt av Edward Carson og James Craig som en unionistisk milits. Noen samtidige kilder anslår medlemsmassen til mer enn 100 000 mann. Med støtte fra en del engelske konservative politikere truet UVF med å etablere en provisorisk regjering i Ulster dersom provinsen ble inkludert i det selvstyrte området. Mer enn en halv million mennesker signerte Ulsterpakten som forpliktet dem til å støtte en slik regjering. UVF fikk tak i flere tusen tyske rifler, uten at myndighetene forsøkte å stoppe våpensmuglingen i Larne. Selv om organisasjonen truet med å gjøre opprør mot den britiske regjeringen hadde den Det konservative partis helhjertede støtte.

På grunn av utbruddet av første verdenskrig ble spørsmålet om home rule suspendert. Mange UVF-medlemmer lot seg verve, de fleste i 36 (Ulster) Division. Divisjonen hadde store tap under slaget ved Somme i juli 1916. Mange unionister så på opprettelsen av Nord-Irland gjennom *Government of Ireland Act 1920* som en belønning for denne krigsinnsatsen. 

Deler av UVF ble samlet i 1920 og rekruttert til Ulster Special Constabulary, særlig avdelingen *B-Specials*. Under den irske uavhengighetskrig ble B-Specials ved en rekke anledninger anklaget for angrep på katolikker / nasjonalister i Nord-Irland, som represalier for angrep utført i IRA mot sivile, militære og politimål. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Big Miracle*** er en dramafilm fra 2012 med Drew Barrymore og John Krasinski i hovedrollene. Filmen er basert på boken *Freeing the Whales* fra 1989 skrevet av Tom Rose. Boken og filmen tar for seg Operation Breakthrough som var en internasjonal innsats for å redde en gråhval-familie som var fanget i isen i nærheten av Point Barrow, Alaska. Filmen ble sluppet i USA den 3. februar 2012.

Handling
--------

I en småby i Alaska lager Adam Carlson en nyhetsreportasje om tre gråhvaler som holder på å bli fanget i isen. De to voksne gråhvalene får navnene Fred og Wilma, men den lille hvalen får kallenavnet Bamm-Bamm. Flere forskjellige fraksjoner som normalt var svært uvennlig innstilt til hverandre, begynte å samarbeide for å redde gråhvalene. En gruppe lokale hvaljegere, miljøaktivister fra Greenpeace, et oljefirma, flere ambisiøse nyhetsreportere, den amerikanske nasjonalgarden, USAs president og forskjellige politikere på nasjonalt og internasjonalt nivå ble etterhvert involvert i redningsaksjonen.

I tillegg kommer to gründere fra Minnesota, som produserer maskiner som smeltet vekk litt av isen i området. Etterhvert ankommer en enorm sovjetisk isbryter for å fjerne den siste store barrieren av is før hvalene dør av mangel på oksygen. Isbryterens første forsøk på å slå hull i isen fungerer ikke og etterlater knapt en liten sprekk i isfjellet. Etter flere forsøk blir isen endelig brutt, og hvalene Fred og Wilma unnslipper gjennom isen. Dessverre dør den lille hvalen Bamm-Bamm på grunn av skader etter å ha viklet seg inn rester etter et stort fiskegarn, og den kommer aldri til overflaten igjen.

Rolleliste
----------

* John Krasinski som Adam Carlson
* Drew Barrymore som Rachel Kramer
* Kristen Bell som Jill Gerard fra Greenpeace.
* Ted Danson som J. W. McGraw
* Dermot Mulroney som oberst Scott Boyer

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Big Miracle* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Big Miracle* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Big Miracle* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Big Miracle* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Big Miracle* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Big Miracle* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Big Miracle* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Big Miracle* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Big Miracle* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Big Miracle* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Film
**Niels Jørgen Conradi** (født 28. november 1776 i Halden, død 1835) var en norsk apoteker.

Løveapoteket i Tønsberg ble startet i 1732 av Nicolai Lintz, og siden overdratt til hans nevø K.R. Henne. I 1803 ble apoteket kjøpt av Niels Jørgen Conradi, som hadde søkt og fått bevilling til å nedsette seg som apoteker i byen. Året etter giftet han seg med Helene Christine Henne og ekteparet fikk 12 barn. Niels Jørgen Conradi var født i Halden 28. november i 1776. Fjorten år gammel fikk han læreplass ved apoteket i Trondheim, senere ved Elefantapoteket i Kristiania og kunne etter avtjent prøvetid avlegge sin farmasøytiske kandidateksamen i København.

Begynnelsen av 1800-tallet var en periode preget av økonomiske nedgangstider og Conradi fikk merke dette. Konkurranse fra apotekene i Larvik og Holmestrand, samt stor forsørgelsesbyrde hjemme, førte til at Conradi kom i økonomisk uføre og situasjonen ble ytterligere forverret da apotekergården ble totalskadet av brann i 1822. Først seks år senere var apotekergården gjenoppført med rommelige lokaler for privatbolig, apotekerutsalg og laboratorium. Materialet viser forøvrig at apoteket betjente kunder fra hele fylket og leverte medisiner til fattigvesenet blant annet i Tønsberg, Våle, Ramnes, Nøtterøy og Andebu. 

Til apotekergården hørte egen urtehage, for urter var grunnlaget i mange av apotekerens oppskrifter, og botanikk var en del av farmakologistudiet. Men det kunne imidlertid være behov for å supplere utvalget av urter og krydderier, noe som fremgår av apotekerens bestillinger på kjente krydderier og urter som ingefær, lakrisrot, pomeranskall, pepper, stjerneanis og rot fra legestokkrose.

Gjentatte ganger måtte Conradi oppta lån med pant i privilegiet og sine eiendommer. I 1831 må han selge mesteparten av sitt løsøre på auksjon. Seks uker før Conradi dør kan vi lese i hans kopibok, at helsetilstanden hans er svært dårlig: "Efter en haard Sygdom er jeg saa udmattet at jeg neppe kan føre pennen". Ved Conradis død 31. mai 1835 ble boet satt under behandling av skifteretten og ble først avsluttet 12 år senere.

Arkivet etter Conradi omhandler blant annet bestillinger av apotekervarer fra inn- og utland. I regnskapsbøkene vil man også kunne finne regnskapet for Conradis private husholdning, samt egen konto for en eiendom i Teglhagen. Kassaboken som dekker året 1822, inneholder byggeregnskapet for den nye apotekergården.

Referanser
----------

1. ↑  Kopiboken 1830 - 1835

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Niels Jørgen Conradi på Arkivportalen