recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Troens makt*** er en roman av Johan Bojer. Boken ble første gang gitt ut i 1903. Tittelen var da *Troens Magt*, etter datidens rettskrivning. I denne boken skildrer forfatteren hvordan en liten fortielse kan vokse seg til en stor løgn, og hvor lett det er å føre seg selv og andre bak lyset. I 1910 utga Bojer historien som skuespill, med samme tittel som romanen.

Boken fikk en viktig litterær pris i Frankrike i 1908, og kan regnes som Bojers gjennombrudd i Frankrike.[] Filmen *The Power of a Lie* fra 1923 er basert på romanen.

Handling
--------

Storbonden *Knut Storby* har bak sin kones rygg kausjonert for en sambygding som går konkurs. Storby kvier seg for å innrømme for sin kone at han nok en gang har kausjonert, men hun har fått nyss om konkursen, og konfronterer sin husbond om at den konkursrammede påstår at han har Storby sin underskrift på en kausjonserklæring. Bonden blir ille til mote, og unnlater å kommentere konas beretning. Det oppfatter hun som at historien om underskriften er løgn, og så begynner sneballen å rulle. Bojer beskriver hvordan Knut Storby stadig utsetter å rydde opp i misforståelsen, og hvordan mannen som han har kausjonert for, innbitt kjemper for å få sin ære gjenopprettet. Vi følger de to motpartenes kamp mot reelle og innbilte fiender, og ser hvordan de begge gradvis omdefinerer virkeligheten for å styrke sitt eget selvbilde.

Oversettelser til andre språk
-----------------------------

* 1904 – svensk: *Trons makt*
* 1907 – italiensk: *La potenza della menzogna*
* 1909 – engelsk: *The Power of a Lie*
* 1969 – rumensk : *Fascinaţia minciunii*
* – fransk: *La Puissance du Mensonge*
* – spansk: *El Poder de la Mentira* (utgitt under forfatternavnet *Juan Bojer*)
Georgiansk hus i Salisbury, England
Royal Crescent i Bath, England. Et høydepunkt i georgiansk arkitektur
Enkel georgiansk stil i provinsen, ca. 1760. Northwold, Norfolk, England.
**Georgiansk arkitektur** er i Storbritannia og andre engelsktalende land betegnelsen på byggeskikken i perioden mellom 1720 og 1830, dvs. i kongene Georg I til Georg IVs regjeringstid. Stilen etterfulgte den engelske barokken. Betegnelsen dekker i virkeligheten flere påfølgende og gjensidig overlappende perioder, som palladiansk arkitektur, rokokko og nyklassisisme.

Georgiansk arkitektur kjennetegnes av proporsjon og balanse; forholdet mellom høyde og bredde i bygningskropper og -elementer bestemmes av enkle matematiske forholdstall, det legges vekt på symmetri, og klassiske regler overholdes. Rekker av hus med like fasader mot gata preger byplanlegginga. Georgiansk stil hører til den klassiske orden, med et repertoar av dekorative elementer henta fra antikkens Hellas og Roma.

Stilen var like godt tilpassa stein som tegl; vanligvis ble det brukt rød tegl til veggene, kontrastert med gul i vindusomramminger og gesimser. Inngangen er gjerne framheva med en portiko.

Litteratur
----------

* Curl, James Stevens (2011): *Georgian Architecture in the British Isles, 1714-1830*, 2. utg. English Heritage
* Hussey, Christopher (1986): *Early Georgian Houses, Mid-Georgian Houses, Late Georgian House*, nyutgivelse, Antique Collectors Club.
* Summerson, John (1945): *Georgian London*, Paul Mellon Centre BA, Revidert utg. 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georgian architecture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***«Tårnet i det fjerne»*** er en roman av Margit Sandemo fra 1974. Originalens tittel er «**Tornet i fjärran**». Handlingen utspiller seg på 1800-tallet, og hovedpersonene, brødrene Miro, og kaptein Sergei får ansvaret for den lille adelsdatteren Fransiska, som rømmer fra sin stefar, som holder henne fanget på godset. Fransiskas mor døde, og i klausulen i testamentet står det at Fransiska må oppleve sin 21 årsdag for at arven skal bli utbetalt til stefaren. Da Fransiska greide å rømme fikk stefaren panikk, og erstattet Fransiska med en annen pike. Fransiska får det godt hos brødreparet, og vokser opp til en sterk kvinne. Det oppstår etterhvert et kjærlighetsforhold mellom Fransiska og Sergei, og romanen ender lykkelig. Boken ble utgitt som bok nr 18 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger». Romanen har vært utgitt i flere ukeblad og pocketbokutgivelser.

Utgivelser i utvalg
-------------------

* «Margit Sandemos beste føljetonger nr.18» Bladkompaniet A/S 1983 ISBN 82-509-1341-8
* «Margit Sandemos beste dobbeltbok», Schibsted 2005

Kilder
------

* «Kjære Margit», Bladkompaniet 1994
**Tro og Lys** er en internasjonal, kristen, økumenisk bevegelse for mennesker med utviklingshemning, deres familier og venner.

Organisasjonen arbeider for at utviklingshemmede og deres familier skal finne sin plass i kirke og samfunn. Tro og Lys begynte som en katolsk bevegelse, og ble startet i Frankrike i 1971 av kanadieren Jean Vanier og spesialpedagogen Marie-Hélène Mathieu. 

De tok i 1968 initiativ til en pilegrimstur til Lourdes for utviklingshemmede, deres familier og venner. Det deltok ca 12000 mennesker fra hele verden 12 000 på den første pilegrimsreisen i 1971. I kjølvannet av dette oppsto Tro og Lys-bevegelsen.

Etter hvert spredte Tro og Lys seg til mange land, og ble en økumenisk bevegelse. I dag finnes det 1350 grupper i 86 land (2021). I 1990 begynte katolikken Aslaug Espe den første norske Tro og Lys-gruppen. Det finnes i dag 12 lokale grupper i Norge. Det er lutheranere, katolikker, pinsevenner og metodister med i arbeidet, og noen uten kirketilhørighet.

Bevegelsen har senere arrangert pilegrimsturer til Roma i 1975, og igjen til Lourdes i 1981, 1991 og 2001. 

I 2010 mottok bevegelsen Brobyggerprisen.

Referanser
----------

1. ↑  Jean Vaniers nettside Arkivert 26. juli 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  «International Association of Faith and Light, EWTN». Arkivert fra originalen 24. februar 2011. Besøkt 31. august 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Foi et Lumière – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tro og Lys' norske nettside
* Begrunnelse for Brobyggerprisen[*død lenke*]
* Det internasjonale Faith and Lights nettsider


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Migrapolis | **Brobyggerprisen**(2010) | Neste mottaker:Vår Frue Åpen kirke |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
Kirken Santa María la Mayor i Trujillo.
**Trujillo** er en spansk by i regionen Extremadura.

Geografi
--------

Byen ligger i provinsen Cáceres 564 m over havet. Den har knapt 10 000 innbyggere (2005).

Historie
--------

I det 2. århundre omtaler Ptolemaios en by i Extremadura med navnet *Turgalium*. I det 10. århundre ble det bygd en maurisk festning, og under det arabiske herredømmet over Spania var byen kjent som *Torgiela*. Under gjenerobringen av Spania ble Trujillo i 1186 inntatt av Alfonso VIII av Castilla, for så i 1189 igjen å bli tapt til almohadene. I 1232 ble så byen endelig gjenerobret av kristne riddere. I 1431 tildelte Johann II av Castilla Trujillo by-privilegier.

Betydning
---------

Pizarro monument i Trujillo
Trujillo er fødebyen til Francisco Pizarro (1475–1541), de øvrige Pizarro-ene og Francisco de Orellana. Til sammen 56 kjente conquistadorer som spilte en rolle under oppdagelsen og erobringen av Mellom- og Sør-Amerika stammer fra Trujillo. Byen regnes derfor som „conquistadorenes vugge". Flere steder i Latin-Amerika med samme navn er oppkalt etter denne spanske byen.

Severdigheter
-------------

* Plaza Mayor med ritterstatuen av Francisco Pizarro
* Gamlebyen med tallrike palasser, overveiende fra conquistador-tiden
* Kirken Santa María la Mayor fra det 13. århundre
* Kastellet (med rester fra arabisk tid)
* Museo Casa Pizarro (huset hvor Francisco Pizarro ble født)
* Museo de la Coria (som omhandler den spanske erobringen av Amerika)

Referanser
----------

1. ↑  Instituto Nacional de Estadística (16. mai 2022) (på en), *Municipal Register of Spain of 2022*, **90**, s. 1,235, Wikidata Q111983091

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Trujillo (Spain) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Trujillo (España) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Trujillos offisielle web-side Arkivert 15. juli 2016 hos Wayback Machine. (spansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Tåsen Idrettslag** (stiftet 25. mai 1924) er et norsk idrettslag, som holder til på Tåsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Klubben driver med tennis, tidligere også med bandy, fotball, innebandy og friidrett.

Stiftelsen
----------

Tåsen IL ble stiftet av overingeniør Hans Sundby, som ønsket å sikre et idrettstilbud til ungdommen i forbindelse med boligutbyggingen på Tåsen i begynnelsen av 1920-årene. Omtrent samtidig som klubben ble stiftet, planla naboklubben Lyn bygging av Ullevaal Stadion. Klubbene i Aker ble spurt om å låne ut penger til anlegget, og det nystartede Tåsen IL besluttet å gå inn med 1000 kroner i prosjektet for at banen også kunne brukes av Tåsen-ungdommen.

I 1936 ble *Tåsen Arbeideridrettslag* stiftet. Tåsen AIL var tilsluttet Arbeidernes Idrettsforbund og rekrutterte for det meste fra nedre Tåsen. *Tåsen Tennisklubb* ble stiftet 10. juni 1937 og disponerte tennisbaner anlagt av Tåsen havebys velforening. Tåsen IL, Tåsen AIL og Tåsen Tennisklubb slo seg sammen i 1945.

Bandy
-----

Klubbens fremste meritter er innen bandysporten. Tåsen debuterte i 1. divisjon i 1956 og etablerte seg på 1960-tallet i toppserien. I 1966 vant klubben sin avdeling i seriespillet, og i 1967 spilte Tåsen seg fram til NM-finalen, som de imidlertid tapte 2-1 for Strømsgodset. Laget var senest i den øverste divisjonen mot slutten av 1990-tallet, men kom i søkelyset i negativ forstand da de høsten 2000 trakk laget fra serien. Dette var angivelig på grunn av mangel på spillere, ledere og penger.

Gunnar Jørgensen representerte klubben som president i Norges Bandyforbund fra 1963 til 1972.

Tennis
------

I tilknytning til Tåsens klubbhus ligger tre tennisbaner. Tåsen IL reiste i 1966 Norges første plasthall for tennis. Hallen sto til 1981, da den ble erstattet av en tilsvarende hall. På 1980- og 1990-tallet arrangerte klubben Finn Solvang cup, en turnering for landets beste ungdomsspillere. Synne Jarnfeldt ble i 1987 juniornorgesmester i single, double og mixed double.

Referanser
----------

1. ↑  «Tåsen IL 60 år». *Aftenposten Aften*. 25. mai 1984.
2. ↑  «Viktige hendelser». ullevaal-stadion.no. Arkivert fra originalen 23. august 2012. Besøkt 10. september 2012.
3. 1 2 3  «Tåsen Idrettslag. Tennisgruppen. Stiftet 10. juni 1937» (word). Tåsen Idrettslag. Besøkt 13. april 2013.
4. ↑  «Tilbakeslag for bandysporten. Tåsen trekker seg fra eliteserien». *Aftenposten Aften*. 6. september 2000.
5. ↑  «Hva ville norsk idrett ha vært uten alle ildsjelene». *Aftenposten*. 27. mai 1972.
6. ↑  «Tåsen får landets første tennis-hall av plast.». *VG*. 30. september 1966.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
*Denne artikkelen er om byen. For artikkelen om antilopearten, se springbukk.*

Hver vår eksploderer den tilsynelatende livløse ødemarken i farger.
Goegap
**Springbok** er hovedstaden i Namaqualand og ligger i en trang dal mellom fjellene Klein Koperberge (små kobberfjell) i provinsen Noord-Kaap. Den tidlige bosetningen her skyldes funnet av kobber, og den utviklet seg gradvis til et betydelig kommersielt og administrativt senter for gruvedriften i regionen. Springbok er den siste betydelige byen før grensen til Namibia på den eneste hovedveien nordover fra Cape Town. Springbok har rundt 15 000 innbyggere. 

Gatene leder vekk fra en liten sentral *koppie* (høyde) som nå viser frem Namaqualands merkverdige flora, som det nesten bladløse Aloe dichotoma viss grener ble brukt av san-folket til å holde deres piler. Området er berømt for forandringen som skjer hver vår når den nesten livløse ødemarken eksploderer i farger fra tusenvis av blomster som er skjult i den tørre støvfulle jorda som er brakt til liv av vinterregnet.

Byen het opprinnelig *Springbokfontein*, men *-fontein* ble fjernet i senere år. Byen ble grunnlagt på gården «Melkboschkuil» av Kowie Cloete der kobber ble funnet i 1850.

«Klipkoppie» ble brukt under andre boerkrig som fort av boerne under general Manie Maritz siden den gav utmerket oversikt over dalen. Rester av steinmurene inne i høyden kan fremdeles sees. Ved siden av Klipkoppie ligger «Klipkerk» (steinkirke) som ble bygget i 1921.

Selv om gruveaktivitetene har svunnet hen, forblir byen et viktig administrativ hovedstad i regionen, og på grunn av sin lokalisering, et yndet stoppested for turister på vei til Namibia.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Springbok, Northern Cape – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Places.co.za Arkivert 16. juli 2007 hos Wayback Machine.
* Mountview.co.za

| * v
* d
* r
Provinsen Noord-Kaap i Sør-Afrika |
| --- |
| **Provinshovedstad:** Kimberley |
| Regioner | Diamond Fields **·** Green Kalahari **·** Kalahari Desert **·** Karoo **·** Namaqualand | Sør-Afrikas flagg |
| Byer | Calvinia **·** De Aar **·** Griquatown **·** Kuruman **·** Springbok **·** Upington |
| Landdistrikter | Namakwa **·** Pixley ka Seme **·** Siyanda **·** Frances Baard **·** Kgalagadi |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Biebrich** er en bydel i den hessiske hovedstaden Wiesbaden. Frem til den ble innlemmet i Wiesbaden i 1926, var Biebrich en egen by.

Slottet i Biebrich

Historie
--------

Biebrich nevnes tidligst i 874 som Villa Biburc. Frem til det 20. århundre var den en småby og var sommerresidens for fyrstene og (siden 1806) hertugene av Nassau. De bygget det imponerende barokkslottet (1700–1744, arkitekter: Maximilian von Welsch og Friedrich Joachim Stengel) med omgivende landskapshaver (1817–1823 av Friedrich Ludwig von Sckell), den nåværende slottsparken, ved Rhinens bredder.

I det 19. århundre ble Biebrich et betydningsfullt industrisentrum i Rhein-Main-området. Etter første verdenskrig slet byen med pengenød og arbeidsløshet, og valgte å bli en del av den rike storbyen Wiesbaden. Idag er Biebrich Wiesbadens største bydel med ca. 35 000 innbyggere.

Personer
--------

* Sofie av Nassau, dronning av Norge og Sverige, vokste opp på slottet i Biebrich
* Richard Wagner bodde et års tid i et landhus i byen, senere kalt Villa Annika, i nærheten av slottet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Tåsen** er et boligstrøk i Bydel Nordre Aker vest i Oslo, ca. fem kilometer nord for sentrum.

Beliggenhet
-----------

Tåsen grenser til strøkene Berg og Ullevål Hageby i vest, Nordberg og Korsvoll i nord, Nydalen og Bjølsen i øst, og Sagene og Ullevål universitetssykehus i sør.

Ring 3 går gjennom den nordlige delen av Tåsen, mens Tåsenveien går nord-sør gjennom hele strøket. Tåsen betjenes av T-banestasjonen Tåsen stasjon på Sognsvannsbanen.

Historie
--------

I tidligere år var det mye gårdsdrift her. Strøket har navn etter gårdene Søndre Tåsen og Nordre Tåsen. Navnet Tåsen kommer fra norrønt *Tásvin*, der første leddet er *tá* (åpen plass) og siste leddet er  *-vin* (eng). *Vin*-endelsen tidfester bosettingen til eldre jernalder.
Andre gårder i strøket er *Bakke* og *Nygaard* (som ga navnet til dalen Nygaardsdalen, nå kjent som Nydalen).

Den bymessige utbyggingen startet på 1920-tallet og består hovedsakelig av villaer. Tåsen skole ble grunnlagt i 1916, opprinnelig som barne- og ungdomsskole, men etter skolereformen i 1997 går elever på ungdomstrinnet nå på Nordberg ungdomsskole. Bakkehaugen kirke åpnet i 1959.

Ved Rektorhaugen, beliggende ved siden av Store Ringvei, og mellom Nordbergveien og Sognsveien Rektorhaugen, opprettet tyskerne et øvelsesfelt under andre verdenskrig. På 50-tallet ble dette området bygget med blokker og rekkehus.

Tåsen IL spilte mange år i toppserien i bandy, senest i 1999/2000.

Referanser
----------

1. ↑  Johan L. Stang (1995). Sogn – en del av Oslo. Tiden Norsk forlag. ISBN 82-10-02012-9
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tåsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historisk turtips på Tåsen

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames
 |
**Democratic Voice of Burma** (DVB), også kjent i Norge som **Burma-radioen**, er en radio- og TV-stasjon med base og studio i Oslo. Stasjonen er uavhengig, eid av eksil-burmesere, og sender usensurerte nyheter via satellitt. Tidligere ble nyheter sendt via kortbølgesenderen på Kvitsøy til Burma. DVB anslår at stasjonen når ca. 5 millioner burmesere. Stasjonen har også et kontor i Chiang Mai i det nordlige Thailand.

DVB ble startet som radiostasjon av burmesiske studenter og flyktninger som måtte flykte fra landet etter opprøret i 1988. Stasjonen ble gitt i gave til den burmesiske eksil-regjeringen av norske myndigheter i 1992. I 2000 ble stasjonen uavhengig. I dag får DVB økonomisk støtte fra de skandinaviske myndighetene, Utenriksdepartementet og Fritt Ord i Norge, Free Voice i Nederland og National Endowment for Democracy i USA. DVB har hatt TV-sendinger siden 2005.

DVB samler inn nyheter via journalister i skjul i Burma og langs landets grenser. Stasjonen har ca. 12 ansatte i Norge og i alt rundt 100 medarbeidere, hvorav ca. 40 i Burma. Til vanlig sender DVB 2 timer radio hver dag, men stasjonen utvidet sendetiden til 9 timer daglig under demonstrasjonene høsten 2007.

Flere av DVBs journalister i Burma ble arrestert under demonstrasjonene høsten 2007.

Sjefredaktør og administrerende direktør for Democratic Voice of Burma er Ave Chan Naing.

Radiostasjonen mottok Ossietzkyprisen 2007.

Den norske UNICEF-medarbeideren Hallvard Kuløy var opprinnelig innehaver av lisensen for radiostasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  BRYNE, ARVID (23. september 2000). «Brenner for Burma». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 1. februar 2021.

Kilder
------

* Video 4: Democratic Voice of Burma (DVB.no): Demokrati fra utsiden (besøkt 29. september 2007)
* Journalisten: Formidler Burma-dramaet til verden (27. september 2007)

Eksterne lenker
---------------

* Kringkastningsstasjonens offisielle nettsted
* NRK: Burma-TV fra Oslo (18. juli 2005)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Ebba Haslund | **Vinner av Ossietzky-prisen**(2007) | Neste mottaker:Francis Sejersted og Chungdak Koren |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Wienerwald nær Breitenfurt.
**Wienerwald** er en lavereliggende, skogkledd del av Alpene, med beliggenhet i de østlige delene av Niederösterreich og Wien. Wienerwald dekker et over 1 000 km² stort område, og inkluderer den nordligste delen av Alpene. Wienerwald er definert som det åslendte landskapet mellom elvene Triesting, Gölsen, Traisen og Donau, og er et mye brukt friluftsområde for innbyggere i og rundt Wien.

Wienerwald ligger på grensen mellom Mostviertel og Industrieviertel, to av fire områder i Nedre Østerrike, og strekker seg langt inn i Wien.

Fjellkjeden Wienerwald er en videreføring av Øst-Alpene til Karpatene, og bare Donau og noen tektoniske forkastninger i nærheten av Wien skiller disse. Den er den nordlige delen av sandstein-sonen i Alpene, mens den sørlige delen er en del av De nordlige kalkalper. Skogen i nord består hovedsakelig av bøk, eik og agnbøk, mens en i sør har mere gran og furu. I de sørlige områdene finner vi også naturparken Föhrenberge.

Det høyeste punktet i Wienerwald er Schöpfl, med sine 893 meter over havet, hvor vi også finner Leopold Figl-observatoriet. Selv om Wienerwald er et vernet naturområde, er det truet av urban utbygging.

Naturparken Sandstein-Wienerwald ligger i nærheten av Purkersdorf, om lag 20 km vest for Wien.

Wienerwald har hatt bosetninger siden 700-tallet. Slavere slo seg ned her etter folkevandringstiden, og har gitt navn til landsbyer som Döbling, Liesing og Gablitz. Wienerwald var et populært jaktområde for kongelige fra Wien, og var fra 1500-tallet også et viktig skogbruksområde. Fra 1840 av førte den industrielle utviklingen til økt bosetning i området. I 1870 forelå det planer om å hugge ned hele skogen, noe som førte til omfattende offentlig motstand, med Josef Schöffel som sentral aktør. I 1987 signerte guvernørene i Wien, Niederösterreich og Burgenland en erklæring for verning av skogen i området.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wienerwald – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Wiese på St. Hanshaugen, mai 2020.  Foto: Odin Jæger 
**Trygve Wiese-Haugland** (født 15. mars 1985 i Stavanger), også kjent under artistnavnet **Wiese**, er en norsk artist, produsent, låtskriver og DJ. Han vokste opp i Bergen og musikken hans kjennetegnes av fengende melodier, pulserende rytmer og et radiovennlig format.

Warner Music Norway gav i 2019 ut Wieses singel, «VIKING». Sangen ble en hit i Norge, og nådde toppen av flere nasjonale spillelister, inkludert Spotifys «Norway Viral 50». Sangen har millioner av avspillinger på Spotify, og er den mest spilte norske fotballsangen gjennom tidene.

Wiese på Viking stadion, mars 2019.  Foto: Lars K. Aalgaard 
Siden den gang, har han gitt ut låter på eget plateselskap, deriblant en coverversjon av «The Lion Sleeps Tonight» som en hyllest til The Lion Kings 25-årsjubileum. På under seks måneder oppnådde sangen mer enn fire millioner Spotify-avspillinger. Også singlene «Never Let Me Go», «I Fell» og «How Can I Live» har flere millioner Spotify-avspillinger. Flere av disse har vært å finne på Spotify sine offisielle topplister, slik som «Hits Don’t Lie», «New Music Friday», «Sommerhits», «New Happy Tunes» og «Made in Norway».

Wiese på Rockefeller, november 2019.  Foto: Atle Wilhelmsen 
Wiese startet karrieren under artistnavnet «Trygve Wiese». Han gav blant annet ut låten «Me e Viking», som første gang ble fremført under åpningen av Viking stadion 1. mai 2004 og var den første artisten som opptrådte på Viking stadion. 29. mai 2005 ble musikkvideoen til «Me e Viking» for første gang vist på NRK Sport Jukeboks. I 2005, 2006 og 2007 var «Me e Viking» den mest spilte videoen i NRK Sport Jukeboks - stemt frem av seerne.< I 2008 ble «Me e Viking» kåret til «Tidenes Vikinglåt» i en avstemning arrangert av Vikingmagasinet Kick og Viking FK.<

Wiese er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole (NHH) og Yale University.

Diskografi
----------

### Singler

* «Find Myself» (2021)
* «Loyal» (2020)
* «Somebody Else» (2020)
* «Never Let Me Go» (2020)
* «I Fell» (2020)
* «How Can I Live» (2020)
* «The Lion Sleeps Tonight» (2019)
* «VIKING» (2019)
* «Giv Akt» (2005)
* «Me e Viking» (2004)
* «Gullguttar på ny» (2003)

### EP

* «No Way EP» (2006)

### Album

* *Ingen banke oss på Stadion* (2008)
* *Vikingtiå e tebage* (2004)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Lager ny Viking-sang etter terningkast 1 i VG». VG.no. 28. mars 2019. Besøkt 7. juli 2020.
2. 1 2  «Trygve Wieses har pusset opp kultklassikeren «Me e Viking»». Aftenbladet. 22. mars 2019. Besøkt 7. juli 2020.
3. 1 2 3 4 5  «Ny Viking-låt herjer på Spotify». Byas.no. 3. mai 2019. Besøkt 7. juli 2020.
4. ↑  «Se videoen til kult-klassikeren «Me e Viking»». Aftenbladet.no. 4. desember 2019. Besøkt 7. juli 2020.
5. ↑  «T.H.E. Interview - Wiese». The Music Essentials. 18. september 2019. Besøkt 16. juli 2020.
6. ↑  «Offisiell Spotify-statistikk for Wiese-profil». Spotify.com. Besøkt 16. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Wiese på Twitter Rediger på Wikidata

* Wiese på Facebook Rediger på Wikidata

* Wiese på Instagram Rediger på Wikidata

* Wiese på YouTube Rediger på Wikidata
For andre personer som heter Thomas Price, se Tom Price.

**Thomas Caradoc Rose Price**, ofte kjent som **Colonel Tom Price**, (født 21. oktober 1842 i Hobart i Tasmania i Australia, død 3. juli 1911) var en australsk offiser og fungerende kommandant for de australske militære styrkene i 1902. Han var stasjonert i delstaten Victoria på dette tidspunktet.

Price fikk noe grunnutdannelse på hjemstedet Hobart og fra 1854 fikk han sin utdannelse ved Scotch College i Melbourne. I desember 1859 fikk han sin militære utdannelse ved East India Military College i Addiscombe i England før han i 1861 ble stasjonert sammen med Madras Infantry i India. Price begynte på sin tyve års militære tjeneste i India med forskjellige regimenter. Han pensjonerte seg fra hæren i 1883 og returnerte til Australia igjen kort tid senere. 

Fra 1900 var Price utstasjonert i Sør-Afrika under andre boerkrig, som tok slutt i 1902. Han ble utnevnt til *companion* (CB) av Order of the Bath i 1900. I 1902 ble han gitt kommando over de militære styrkene som var stasjonert i Queensland. Denne posisjonen hadde han frem til han pensjonerte seg, da han ble vurdert som medisinsk uskikket, i 1904. 

Han var gift to ganger, først med Maria, datter av Thomas Baillie, og dernest med Emeline Shadforth, datter av R.D. Reid. Price hadde tre sønner og en datter fra første ekteskap. 

Price trakk seg etter pensjoneringen tilbake til Warrnambool i Victoria der han bodde frem til sin død i juli 1911, i en alder av 69 år. Han ble gravlagt med militære æresbevisninger på Melbourne General Cemetery.

Referanser
----------

1. ↑   Australian Dictionary of Biography, Australian Dictionary of Biography-ID price-thomas-caradoc-8110[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p12898.htm#i128976, oppført som Colonel Thomas Caradoc Rose Price[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Thomas Price (soldier), SNAC Ark-ID w6jq28nm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage person ID p12898.htm#i128976, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Marie Souvestre** (født 28. april 1835 i Brest i Bretagne, død 30. mars 1905 i Allenswood i England) var en fransk feminist, menneskerettsaktivist og internatsbestyrerinne.

Liv og virke
------------

Marie var datter av den populære roman- og teaterdikteren Émile Souvestre og hans hustru Angélique-Anne Papot. Sammen med sin livsledsagerske Caroline Dussault grunnla hun i 1865 pikeinternatet Les Ruches i Fontainebleau ved Paris.[] Elevene kom stort sett fra velhavende borgerskaps- og kunstnerkretser. Etter Dussaults død i 1887 forlot Souvestre Frankrike og åpnet et eksklusivt pikepensjonat i Allenswood ved London.

Marie Souvestre var en lærd og liberal kvinne, og hun var på området pikers utdannelse uvanlig engasjert for den tiden hun levde i, og hun gjorde et stort inntrykk på sine elever.[] Blant de mange elever var Natalie Clifford Barney, Laura Clifford Barney og Anna Eleanor Roosevelt.

Litteratur
----------

* Marie-Françoise Bastit-Lesourd: «Marie Souvestre (1835–1905) féministe et pédagogue.» I: *Les Cahiers de l'Iroise.* Nr. 202, Mai/Août 2005, ISSN 0007-9898, s. 3–16.
* Betty Boyd Caroli: *The Roosevelt Women. A Portrait in five Generations.* Basic Books, New York NY 1998, ISBN 0-465-07133-3, S. 248–252
* Blanche Wiesen Cook: *Eleanor Roosevelt.* Band 1: *1884–1933.* Viking Penguin, New York NY u. a. 1992, ISBN 0-670-80486-X, S. 103–116
* Suzanne Rodriguez: *Wild Heart. A Life. Natalie Clifford Barney and the Decadence of Literary Paris.* Ecco, New York NY 2002, ISBN 0-06-093780-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Wiens flagg
Wiens statsflagg
**Wiens flagg** er delt i rødt over hvitt. Flagget er i størrelsesforholdet 2:3. Fargene er byen og delstaten Wiens tradisjonelle og er avledet av byens våpen, et hvitt kors på rødt. Dette har vært Wiens våpen siden slutten av 1270-tallet. Også andre steder i utkanten av det Hellige romerske rike, som Danmark, Sveits og Savoia har tilsvarende våpen eller flagg, alle relatert til det keiserlige militærflagg ført fra slutten av 1100-tallet.

I tillegg til Wien fører også andre østerrikske delstater flagg i rødt og hvitt: Salzburg, Oberösterreich, Tirol og Vorarlberg. Fargene er også Østerrikes nasjonalfarger og benyttes i Østerrikes flagg.

Flagget forekommer i to varianter, med og uten våpenet. Flagget med våpen er statsflagg til bruk for delstatens myndigheter, mens flagget uten våpen er til bruk for delstatens innbyggere.

Litteratur
----------

Peter Diem: *Die Symbole Österreichs*, Wien, 1995

Eksterne lenker
---------------

* Symbole der Republik Österreich av Peter Diem
Tebrød.
**Wienerbrød** (også kalt **tebrød**) er en form for hvitt, søtt bakverk laget av gjærhevet tertedeig, også kjent som butterdeig, skilt i flere lag av fett, vanligst smør. Retten stammer delvis fra Wien og Danmark, men lages hovedsakelig i Skandinavia og blir på engelsk kalt *Danish pastry*, «dansk bakverk».

Wienerbrød lages ved å kjevle ut en deig laget av mel, melk og egg med sukker og kanskje kardemomme. Deretter smører man ut bakefett, som smør eller margarin, på deigen. Lagene blir lagt oppå hverandre og kjevlet videre. Typisk legger man tre lag oppå hverandre tre ganger, slik at det tilsammen blir 27 fettlag. Ofte kjøler man ned deigen ned for å gjøre den lettere å håndtere. Resultatet blir et smøraktig, lagdelt bakverk.

Bakverket kan ha ulik fyll og glasur. En vanlig variant er vaniljekrem i midten og melis rundt. Andre brukte smaker er sjokolade, syltetøy og nøtter.

Det finnes flere varianter med hensyn til form (blant annet stang og krans) og fyll (eplemos, aprikossyltetøy). Varianten med bringebær og marsipan kalles i Danmark *spandauer*. Kjøtt, ost og grønnsaker brukes som fyll i noen varianter.

Wienerbrød med vaniljekrem og melis. Foto: Marius Vassnes 
En baker fra København var i Wien i 1843, hvor han smakte wienerske croissanter. Der han fikk lisens til å lage tilsvarende i København. Bakeren kjente de sukkerglade københavnerne, så han la inn litt fyll i croissanten før den ble rullet den sammen. Dermed var det første danske wienerbrødet skapt.

Referanser
----------

1. ↑  «wienerbrød». *Store norske leksikon*. 19. august 2019. Besøkt 16. februar 2021.
2. ↑  Utley, Derek (1999). *Reis- på engelsk: guide, ord og uttrykk, menyordbok-*. Oslo: NKS-forl. ISBN 8250819225.
3. ↑  Sverdrup, Elise (1980). *Norway's delight: dishes and specialities*. Oslo: Tanum-Norli. ISBN 8251800897.
4. ↑  *Mine lekreste kaker*. [Oslo]: Teknologisk forl. 1994. ISBN 8251204585.
5. ↑  *Gjærbakst*. Oslo: Hjemmet. 1979. ISBN 8270015628.
6. ↑  NRK (21. juli 2016). «Wienerbrød med bringebær og marsipan». *NRK*. Besøkt 16. februar 2021.
7. ↑  Eidsvåg, Eddi (1999). *Eddis lille krydderbakst*. Sandnes: Sandnes brød & cirkus. ISBN 8299534801.
8. ↑  Inger Abildgaard (1. februar 2007). «De danske kager er en fantastisk historie». *Samvirke* **(dansk)**. Arkivert fra originalen 16. oktober 2014. Besøkt 16. oktober 2014.  Interview with Bi Skaarup, a Danish food-historian and former president of "Det Danske Gastronomiske Akademi" (The Danish Gastronomical Academy).
9. ↑  *Baking av brød og kaker*. Oslo: Tiden. 1987. ISBN 8210026836.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Danish pastry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** Nationalencyklopedin
 |
Alberta flagg
Viseguvernøren av Albertas flagg
**Albertas flagg**, flagget til provinsen Alberta i Canada, er blått og har provinsens våpenskjold i midten. Flagget er i størrelsesforholdet 1:2. Det ble godkjent av dronning Elizabeth II 1. mai 1968. Det ble kunngjort en måned senere, 1. juni 1968. 

Provinsvåpenet, som ble godkjent av kong Edward VII 30. mai 1907, viser en landskapsscene typisk for provinsen Alberta: En snødekt rekke av fjelltopper, for Klippefjellene (Rocky Mountains), med grønne åser foran og nederst på prærien og de gule hveteåkrene. Øverst i våpenet vises merket for England: Et rødt kors på hvitt felt, et såkalt Georgskors.

Viseguvernørens flagg
---------------------

Kronens representant i provinsen, viseguvernøren, fører et blått flagg med kronet provinsvåpen innsatt i en krans av gule lønneblader. Viseguvernørens flagg ble innført 28. september 1981.

Kilder
------

* *Symbols of nationhood*, 1991
* Emblems of Alberta
* The Lieutenant Governor of Alberta's Flag
* Lieutenant Governor's Personal Standard Arkivert 21. oktober 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Chiefs*** er en amerikansk miniserie som gikk på CBS i 1983. Serien skildrer livet til generasjoner med sheriffer i en amerikansk sørstatsby fra 1920-tallet og frem til 1960-tallet. I alle år går en barnemorder løs i byen. Rasisme er også noe som setter sitt preg på stedet. De mest sentrale rollene spilles av Charlton Heston, Wayne Rogers, Brad Davis, Billy Dee Williams og Keith Carradine. Regi er ved Jerry London. 

Filmen er lagd for TV og opprinnelig sendt som en miniserie i tre deler. Den ble på 1980-tallet utgitt på video i en noe kortere versjon. Produksjonen er basert på en bok med samme tittel skrevet av Stuart Woods i 1981.

Handling
--------

Handlingen er lagt til en by i sørstatene og skildrer livet til tre sheriffer fra 1920-tallet og frem til midten av 1960-tallet. Alle tre sheriffene har det til felles at må leve med en rekke uoppklarte forsvinningen av unge gutter i distriktet. Saken synes uløselig, men åpenbares til slutt i all dens gru. Samtidig med dette skildres ulike konflikter i byen og da særlig rasemotsetningene. Den første sheriffen er den godmodige Will Henry Lee (Wayne Rogers), den andre en rasistisk bølle (Brad Davis) og den tredje en afroamerikaner (Billy Dee Williams) som ved en tilfelighet avslører ujerningsmannen som har drept unge gutter i flere tiår.

Om filmen
---------

*Chiefs* ble nominert til tre Emmy-priser i 1984.

Den eksisterer i ulike lengder som strekker seg fra 200- til 283 minutter

### Norge

Filmen ble utgitt på VHS i 1984 og på DVD ca. 2004. Den norske DVD-versjonen er på 3 timer og 26 minutter.

I rollene
---------

(utvalg)

* Charlton Heston .... Hugh Holmes (også fortellerstemme)
* Brad Davis .... Sheriff Sonny Butts
* Wayne Rogers .... Sheriff Will Henry Lee
* Billy Dee Williams .... Sheriff Tyler Watts
* Keith Carradine .... Foxy Funderburke
* Stephen Collins .... Billy Lee
* Tess Harper .... Carrie Lee
* Paula Kelly .... Liz Watts
* Paul Sorvino .... Sheriff Skeeter Willis
* Victoria Tennant .... Trish Lee
* Lane Smith .... Hoss Spence
* Kaiulani Lee .... Mrs. Butts
* Novella Nelson .... Nellie Cole
* Danny Glover .... Marshall Peters
* Leo Burmester .... Emmett Spence

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chiefs* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Chiefs* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Chiefs* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Triveneto** (eller *Tre Venezie*) er et historisk landskapsnavn som omtrent betegner dagens tre regioner i det nordøstlige Italia, nemlig Friuli-Venezia Giulia, Trentino-Syd-Tirol og Veneto.

Navnet betyr «De tre Venezier» og henspiller på tre landskap:

* *Venezia Euganea* eller *Venezia Propria* («det egentlige Venezia»), dvs. Veneto samt Friuli;
* *Venezia Giulia* («det juliske Venezia»), dvs. Fiume, Gorizia, Istria, Trieste; og
* *Venezia Tridentina* («det trentinske Venezia»), dvs. Trentino-Syd-Tirol.

Navnene stammer fra 1860-tallets irredentisme i Italia, som prøvde å skaffe en felles nasjonalfølelse i de italiensktalende landene, men som også gjorde krav på flere ikke-italiensktalende områder. Sånn sett inneholder navnene også en god del historieforfalskning, siden «Venezia Giulia» og «Venezia Tridentina» aldri hadde hørt til Venezia. Inntil 1919 var begge disse områdene østerrikske: «Venezia Tridentina» som den sydlige delen av fyrstegrevskapet Tirol, «Venezia Giulia» som kronlandet Küstenland. Italiensktalende utgjorde en minoritet i begge landskapene. (I «Venezia Tridentina» var majoriteten tysktalende; i «Venezia Giulia» snakket de fleste innbyggerne slavisk, dvs. slovensk eller kroatisk.) Etter første verdenskrig ble begge områdene slått til Italia og utsatt for en hensynsløs italienisering. Etter andre verdenskrig måtte Italia på sin side avstå store deler av «Venezia Giulia» til Jugoslavia.

Betegnelsen *Triveneto* er ikke lenger i utstrakt bruk. Blant annet oppfattes det som støtende av de ikke-italienske språkgruppene i området. Siden Friulia-Venezia Giulia, Trentino-Syd-Tirol og Veneto utgjør en felles kirkeregion, har imidlertid denne navnet *Triveneto*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
***Alberte og Jakob*** er en roman av den norske forfatteren Cora Sandel, utgitt i 1926. Romanen er den første i Sandels delvis selvbiografiske *Alberte-trilogi*, og følges av *Alberte og friheten* (1931) og *Bare Alberte* (1939). Bøkene regnes som et hovedverk i Sandels forfatterskap.

Hovedpersonen *Alberte* vokser opp i et embetsmannshjem i en nordnorsk by, etter alt å dømme Tromsø. Hun er sky, forsagt og med en utferdslengsel som hun ikke lykkes med å realisere. Broren *Jakob*, som bryter løs og reiser til sjøs, sender henne en hilsen som både fører til ulykke, utvikling og en diffus følelse av seier.

I *Alberte og friheten* bor hun i Paris, i et internasjonalt miljø av malere og andre kunstnere. Hun mister sin første elskede på grunn av manglende mot, og gifter seg halvhjertet med kunstneren *Sivert Ness*, som hun venter barn med. I trilogiens siste bind følger hun ham hjem til Norge, begynner å skrive, og bryter omsider med Sivert.

Trilogien ble filmatisert for Fjernsynsteatret i 1972, med Monna Tandberg i tittelrollen.

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1995 hos Nasjonalbiblioteket.
Må ikke forveksles med Tesco Kipa.
En kipa, jødekalott, dekorert med en davidstjerne av blått fløyelsbånd.
Forskjellige typer kippaer til salgs på et marked (Jerusalem, 2004).
Ung turist iført kipa i papir i forbindelse med et besøk ved Vestmuren (Berlin, Tyskland).
En **kipa** ((כִּפָּה), også *kippah*, *kipah*, *kippa*, flertall *kippot*; (יאַרמלקע), *yarmlke*, *yarmulke*, *yarmulka*, *yarmelke*, sjeldnere kalt *kapel*) er et tradisjonelt jødisk hodeplagg særlig for menn med form som en kalott. Mange troende og praktiserende jøder, ofte ortodokse, går alltid med kipa, mens andre kun bruker den ved spesielle anledninger, for eksempel for å vise respekt ovenfor det guddommelige i forbindelse med høytider, feiringer og besøk til hellige steder. 

Enkelte tradisjoner innen jødedommen foreskriver også andre religiøse hodeplagg, deriblant pelsluene kashket, shtreimel og spodik. 

Katolske geistliges zucchetto (pileolus) er en kalott som likner mye på kipa. På samme vis bruker mange muslimer en kipa-aktig bønnelue som kalles taqiyah.

Jødisk lov
----------

Det er ulike meninger blant halakhiske autoriteter om hvorvidt man trenger å gå med kipa til en hver tid. Ifølge Rambam (1135–1204) plikter alle menn i henhold til jødisk lov å tildekke hodet under bønn, men det er ikke pålagt å bære hodeplagg til enhver tid. 

Andre autoriteter hevder at å bære kipa er en *kiddush hashem* ("helliggjørelse av navnet", et begrep som brukes om handlinger til Guds ære). Rabbi David Halevi Segal ("Taz"), som levde i det 17. århundre, mente at hensikten med å bære kipa var at jøder skulle kunne skilles fra ikke-jøder, spesielt under bønn. Han hevdet at det var blitt et påbud i halakha om å bære kipa. 

Argumentet om kipa har to sider. Elijah ben Solomon Zalman (1720–1797) (også kalt «Vilna Gaon», som på norsk kan oversettes med Vismannen fra Vilnius) sa man kunne avholde en berakhah (bønn) uten å bære kipa, siden det å ha på seg en kipa bare var en *midos chassidus* ("eksemplarisk attributt"). 

Ifølge rabbi Isaac Klein bør en konservativ jøde tildekke sitt hode når han er i synagogen, ber eller studerer Skriften, i tillegg til når han deltar i en rituell handling og når han spiser. 

Det er fortsatt stor uenighet om hvorvidt det å bære kipa er en halakhisk plikt eller bare en sedvane. Mange sefardiske jøder bærer bare kipa når de ber og spiser, og ikke ellers.

Se også
-------

* Kalott, skalkformet lue av ulike typer
* Jødehatt, påbudt hodeplagg for jøder i middelalderen

Referanser
----------

1. ↑  «Vilna Gaon». *My Jewish Learning* **(engelsk)**. Besøkt 26. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
«Chiemsee» har flere betydninger.

**Chiemsee** (uttales «ki:m-ze:») er med 80 km² Bayerns største innsjø. Den ligger i For-Alpene på 518 meter over havet, ca. 20 km øst for Rosenheim i det sydlige Tyskland, og er opptil 74 m dyp. Chiemsees viktigste tilløp er Tiroler Ache, avløpet er Alz, en bielv av Inn. Det er en god del turisme, spesielt seilturisme, ved resp. på sjøen.

I Chiemsee ligger de tre øyene *Herreninsel* (eller *Herrenchiemsee*, «herreøya», få innbyggere, 238 hektar), *Fraueninsel* (eller *Frauenchiemsee*, «dameøya», ca. 300 innbyggere, 15,5 hektar) og *Krautinsel* («urteøya», ubebodd, 3,5 hektar), som til sammen utgjør Chiemsee kommune. Øyene var sete for viktige klostre: På 700-tallet grunnla hertug Tassilo III av Bayern et benediktiner-dobbelkloster. Kvinneklosteret Frauenchiemsee, som lå på Fraueninsel, var fra 788 til 1062 et rikskloster, så ble det lagt under høystiftet Salzburg. Herreklosteret Herrenchiemsee lå på Herreninsel og ble i 1130 nygrunnlagt som et prosti for augustinerkorherrer. Det sistnevnte klosteret var også grunnlaget for Chiemsee bispedømme, som eksisterte fra 1215 til 1808. Augustinerklosteret var allerede blitt sekularisert i 1803.

På Herreninsel ligger også et slott som kong Ludvig II av Bayern lot bygge i 1873.

Chiemsee har blitt oppkalt etter tettstedet Chieming, som ligger ved sjøens østre bredd. Sjøen har i sin tur gitt navn til landskapet Chiemgau.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
**ZIL-41047** er en limousin bygget av ZIL i Russland. Produksjon av ZIL modeller opphørte i 2002 på grunn av dens tidligere kundebase vendte seg til mer moderne vestlige kjøretøy.

Beskrivelse
-----------

Zil er en syvseter (inkludert sjåføren). Lastet  veier den 3 550 Kg . Toppfart med to personer er oppført som «ikke mindre enn 190 Km/t». De er drevet av en 7,7 L V8 på 315 Hk ved 4 400 omdreininger per minutt. Motoren driver bakhjulene via en tre-trinns automatisk girkasse med følgende overføringer.

* Første gear: 2,02:1
* Annet gear: 1,42:1
* Tredje gear: 1:1
* Revers: 1,42:1

Den erstattet  ZIL-4104 fra 1985 og fikk nesten ingen mekaniske endringer sammenlignet med denne modellen. De eneste endringer har vært i styling, som i noen henseender, særlig i bakspeilet ble modernisert i forhold til styling i de forrige ZIL-modeller. Blinklys foran ble også modernisert, med rektangulære horisontale lykter som gir en bedre orientering, Frontlykter ble også restyled,

Galleri
-------

.

* Det 3-ZIL-410441, parkert på Den Røde Plass.
* En ZIL-410441 på Den Røde Plass.
* Eks-forsvarsminister i Russland Sergej Ivanovs ZIL-41044 vist under 2004 Moskva Victory Day Parade.
* En ZIL-41052 brukt av Dimitri Medvedev i Bern i 2009.
* ZIL-410441 paraderte på Victory Day 2011.
Logistikkfasiliteter
**1st Australian Task Force** var et midlertidig forband på brigades størrelse som inngikk i Free World Military Forces under Vietnamkrigen. Forbandet besto av avdelinger fra Australian Army og New Zealand Army innen de fleste våpenarter. Det eksisterte fra 1966 til 1972 og opererte fra en gummiplantasje 8 km nord for Bà Rịa i Đông Nam Bộ.

Forbandet kjempet blant annet i slaget ved Long Tân i 1966, slaget om Suoi Chau Pha i 1967, og operasjon Coburg og slaget om Coral–Balmoral i 1968. Andre vesentlige stridshandlinger inkluderte slaget ved Hát Dịch i desember 1968 og tidlig 1969, slaget ved Bình Ba i juni 1969, og slaget om Long Khánh i juni 1971.

Referanser
----------

1. ↑  
«6th Battalion, Royal Australian Regiment». *Vietnam, 1962–1972 units*. Australian War Memorial. Arkivert fra originalen 21. august 2008. Besøkt 1. april 2009.
2. ↑  «Home – HQ 1st Brigade – Forces Command». Australian Army. Arkivert fra originalen 8. juni 2011. Besøkt 26. april 2011.
3. ↑  «Minefield of Misery». 1 Field Squadron RAE Association. Arkivert fra originalen 23. oktober 2019. Besøkt 26. januar 2020.
**Egham** er en by i distriktet Runnymede borough i Surrey i sørøstlige England. Den er en del av Londons pendlerbelte og Stor-Londons urbane område og har egen jernbanestasjon. Den ligger omkring 31 km vest-sørvest for sentrale London, ved Themsen og motorveien M25. Royal Holloway, som er en del av University of London, ligger i Egham Hill en kilometer vest for byen, og Egham kan betraktes som en universitetsby i forlengelsen av sistnevnte. Ikke til å forveksles med naboen Egham Hythe (som tidvis regnes som en del av Egham), som er en krets som ligger på sørsiden av Themsen, mellom Egham og Thorpe. Ikke langt fra byen ble det historiske *Magna Carta* undertegnet. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 25 996 innbyggere.

Historie
--------

Da klosteret Chertsey Abbey ble grunnlagt i 666 inkluderte eiendommen *Ecga's Ham*, «Ecgas gård», som navnet Egham kommer fra. Stedet er også nevnt i *Domesday Book* (1086).

Landsbyen med omegn utgjorde tidligere et sogn i Berkshire og Surrey, som inkluderte flere andre, mindre landsbyer. Herregården tilhørte Chertsey Abbey frem til oppløsningen av Englands klostre omkring 1540. Den ble da kronens eiendom, og ble gitt til flere forskjellige forvaltere gjennom årene.

I 1215 ble *Magna Carta* signert i Runnymede, like ved Egham. Ved en høyde utenfor byen står et minnesmerke over dette. På toppen av høyden finner man et annet minnesmerke, rett innenfor grensen til landsbyen Englefield Green. Det er en kenotaf for allierte flyvere som falt under andre verdenskrig, hvis jordiske levninger ikke er funnet. Det var den første etterkrigsstrukturen i Storbritannia som ble vernet, og eies av Commonwealth War Graves Commission. Det er god utsikt mot London, Windsor og Surrey Hills fra monumentet.

Referanser
----------

1. ↑  «Egham (Surrey)», *City Population*

Eksterne lenker
---------------

* Egham – historic town near Runnymede, nettsted for byen Egham
* Kirken St John's Church Egham
* Essayer vedrørende *Magna Carta*
* Lokalhistoriske bibliografier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |