recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Farman Goliat-havariet** skjedde 21. august 1921, da en Farman F.60 Goliath fra Syndicat National d'Etude du Transport Aérienne havarerte i Nordsjøen utenfor kysten av Belgia. Flyet fløy med luftpost fra Croydon lufthavn i Storbritannia til Brussel-Evere Airport, Belgia.

Flyet tok av fra Croydon kl 12:25. Et politimann rapporterte at han hørte en "eksplosjon" kl 13:32 og så flyet kollapse før det forsvant i den Den engelske kanal 5 km fra Calais, Frankrike. Flere fiskebåter og andre båter ble sendt ut for å lete etter flyet. Vraket ble lokalisert like utenfor kysten. 

Begge besetningsmedlemmene, pilot og mekaniker, ble meldt savnet. Ulykken var den første med en Farman Goliat i sivil tjeneste.. Flyet ble hevet, undersøkt og reparert og satt tilbake i tjeneste i 1923.

Referanser
----------

1. 1 2  «O-BLAN accident description». Aviation Safety Network. Besøkt 3. september 2015.
2. ↑   "Lost Air Mail" The Times (London). Monday, 29 August 1921.
3. ↑  «Accident list: Farman F.60 Goliath». Aviation Safety Network. Besøkt 3. september 2015.
**Giovanni Pietro Berti** (ca. 1590 – 1638) var en italiensk komponist, organist og sanger fra barokken.

Liv og virke
------------

I barndomsårene sang Berti i Markuskirkens kor, senere var han ansatt som tenorsanger kirkens kapell som ble ledet av under Claudio Monteverdi. I september 1624 fikk han posten som andreorganist i Markusdomen og denne stillingen hadde han til sin død. Han ble etterfulgt av Francesco Cavalli.

Berti var en av de første komponistene som brukte begrepet *cantada* («kantate»). Med det mente han ikke den formen med resitativ og arier som ble vanlig 30 år senere, men en veksling mellom tekspassasjer og instrumentale ritorneller.

Berti komponerte over femti sanger, blant annet strofiske arier og en rekke nye musikkformer: *Dove sei gita* fra en samling fra 1624 er kanskje det første bevarte eksempelet på en da capo-arie. Sangenes hans er viktige i kammerkantatens tidlige historie. De fleste ble utgitt i de to samlingene *Cantade et arie ad una voce solo con alcune a doi* (Venezia, 1624–1627).

Verker (utvalg)
---------------

Omtrent 50 av Bertis komposisjoner er kjent i dag.

* *Cantade e Arie ad una voce sola con alcune a doi, commode da cantarsi nel clavicembalo chitarrone dell'Alfabetto per la chitarra spagnola*. (1624)
* *Cantade e Arie ad una voce sola con alcune a doi....... libro secondo* (1627)
* Forskjellige motetter og arier som ble utgitt i samlebind mellom 1625 og 1634.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14807595p[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Robert Eitner: Biographisch-bibliographisches Quellen-Lexikon der Musiker und Musikgelehrten....(1900)
3. ↑  MGG, 2. opplag bind. 2, Sp. 1447–1448

Eksterne lenker
---------------

* HOASM.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs
 |
Bailong-heisen
**Bailong-heisen** (kinesisk: 百龙电影; oversatt Hundred Dragons Elevator) er en utendørs heis bygget på siden av en klippe i Wulingyuan-området i Zhangjiajie, Kina. Heisen er en dobbeltdekksheis i glass med en høyde på hele 326 meter.

Byggingen startet i 1999 og den ble åpnet for publikum i 2002. Etter som området ved Wulingyuan ble anerkjent som et verdensarvsted av UNESCO i 2002 har miljøeffektene av heisen vært gjenstand for debatt og kontrovers. Driften ble stoppet i 10 måneder i 2002–2003, angivelig på grunn av sikkerhetshensyn.

Bailong-heisen ble i 2015 anerkjent som verdens høyeste utendørs heis av Guinness World Records.

Referanser
----------

1. ↑  «Peak attractions - Chinadaily.com.cn». *www.chinadaily.com.cn*. Besøkt 4. mars 2023.
2. ↑  Foster, Simon; Lin-Liu, Jen; Pham, Sherisse; Owyang, Sharon; Reiber, Beth; Wing-sze, Lee; Winnan, Christoper D. (22. februar 2010). *Frommer's China* **(engelsk)**. John Wiley & Sons, Incorporated. ISBN 978-0-470-61594-2.
3. ↑  «Construction in Scenic Spots: Protection or Destruction? -- Beijing Review». *www.bjreview.com*. Besøkt 4. mars 2023.
4. ↑  «Breathtaking cliff face elevator in China recognised as world’s tallest outdoor lift». *Guinness World Records* **(engelsk)**. 16. juli 2015. Besøkt 4. mars 2023.
**Björn Þór Ólafsson** (født 16. juni 1941 i Ólafsfjörður) var Islands beste skihopper og kombinertløper på 1970-tallet. Han vant 10 islandske mesterskap i skihopping og 11 i kombinert i perioden 1965-1981. Ólafsson har også konkurrert i langrenn.

Han debuterte i det islandske mesterskapet i 1957, og vant 15-16-årsklassen i spesielt hopp. I 1965 vant han sitt første seniormesterskap i hopp. I årene 1970-1981 vant han alle mesterskapene i kombinert med unntak av 1973. De fleste av disse årene vant han også spesielt hopp. Sin eneste seniortittel i langrenn tok han i 1976, da han var på Ólafsfjörðurs lag som vant 3 x 10 kilometer stafett. Han vant sitt siste seniormesterskap i 1981, men fortsatte som aktiv skiløper, og tok flere ganger medalje. Ólafsson deltok i det siste islandske mesterskapet i hopp og kombinert i 1995. I 2003, da kun langrenn sto på programmet av de nordiske grenene, var han med i sitt 40. islandsmesterskap.

Under hopprennet i det islandske mesterskapet i Siglufjörður i 1973 ble han tatt av et vindkast og falt og skadet nakken. Han kom tilbake etter skaden og fikk ikke større varige men, men mange år senere fikk han vite at han hadde brukket tre halsvirvler i fallet.

Björn Þór Ólafsson har gjort det lengste hoppet som er gjort i konkurranse i et islandsk mesterskap, med 59,5 meter i Hlíðarfjalli ved Akureyri i 1971. Han er far til alpinisten Kristinn Björnsson, som blant annet har deltatt i OL, og Ólafur Björnsson, som ble islandsk mester i hopp og kombinert sju ganger.

Björn Þór Ólafsson ble i 2001 tildelt Heiðurskrossinn, Islands Skiforbunds øverste utmerkelse.

Islandske mesterskap
--------------------

* Spesielt hopp: 1965, 1970, 1971, 1972, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980
* Kombinert: 1970, 1971, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981
* Langrenn: 1976 (3 x 10 km stafett)

Se også
-------

* Skihopping og kombinert på Island

Referanser
----------

1. 1 2  Skíðasaga Fjallabyggð: Björn Þór Ólafsson (besøkt 2. mars 2015)
2. ↑  Alþýðublaðið: Eysteinn vann svig - Árni 30 km. göngu (s. 9, 5. mai 1957, arkivert hos Islands nasjonalbibliotek)
3. ↑  Dagblaðið: Kynslóðaskipti í skíðaíþróttunum! (s. 17, 20. april 1976, arkivert hos Islands nasjonalbibliotek)
4. ↑  Morgunblaðið: Skíðastökk (19. april 1995)
5. ↑  Morgunblaðið: Björn Þór Ólafsson - Skíðamót Íslands (15. april 2003)
6. ↑  Þjóðviljinn: Skíðalandsmótið á Akureyri (s. 9, 14. april 1971, arkivert hos Islands nasjonalbibliotek)
7. ↑  Morgunblaðið: Skíðafrömuður heiðraður (7. september 2001)

Kilder
------

* Rósa Margrét Húnadóttir: Skiðasaga Siglufjarðar (s. 89-90, 94) (mai 2009)
* Morgunblaðið: Er skíðakappinn Björn Þór Ólafsson ekkert að fara að hætta? -Þori ég framaf held ég áfram (bilag s. B2, 6. april 1994, arkivert hos Islands nasjonalbibliotek)

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**«Love Me Do»** er en tidlig Lennon/McCartney-sang, hovedsakelig skrevet av Paul McCartney i 1958–1959 mens han skulket skolen. John Lennon skrev mellompartiet.

Sangen var The Beatles' første utgitte singel. På baksiden var «P.S. I Love You». Singelen ble utgitt 5. oktober 1962 i Storbritannia og klatret til 17.-plass på listene. Da den ble relansert i 1982 klatret den til 4.-plass. I USA kom singelen helt til 1.-plass på listene i 1964. Singelen ble først utgitt i Norge i september 1964 og kom ikke inn på Topp-20-listen.

Sangen ble spilt inn tre ganger. Første gang var 6. juni 1962, mens Pete Best fortsatt var trommeslager. Denne versjonen er i dag tilgjengelig på *Anthology 1*. Andre gang var 4. september 1962, da med Ringo Starr på trommer. Denne versjonen er tilgjengelig på *Past Masters* og *Mono Masters* og foreligger kun i mono. Den ble brukt på den første pressingen av singelen. Tredje gang var 11. september 1962. På denne versjonen brukte man studiomusikeren Andy White på trommer, mens Ringo Starr spilte tamburin. Denne versjonen ble brukt på LP'n *Please Please Me* og på senere pressinger av singelen. Heller ikke denne versjonen er det bevart noen stereoversjon av, derfor foreligger den i mono også på stereoutgaven fra 9. september 2009.

Oversikt over utgivelser av norske singler og EP-er
---------------------------------------------------

* NRK
* 45cat

Referanser
----------

1. 1 2  Harry (1992), p. 413.
2. ↑  Miles (1997).
3. ↑  «Please Please Me». *Beatles Ultimate Experience: Songwriting & Recording Database*. Besøkt 14. juli 2009.
Kina på det nordlige Song-dynastiets tid, da *Baijiaxing* ble til.

***Baijiaxing***, eller ***De hundre familiers navn*** (kinesisk: 百家姓, pinyin: *Bǎijiāxìng*), er et klassisk kinesisk dikt fra Songdynastiets tid. Det består av rimende strofer på åtte skrifttegn.

Diktet ble gjengitt i Sanbaiqian, som var en av de mest utbredte skolebøker i landet før Folkerepublikken Kinas tid.

I sin tidligste versjon omfattet det 411 navn, men senere ble det økt til 504. Av dem er det 444 navn bestående av ett skrifttegn og 60 navn som har sammensatte tegn. Det er etter hvert blitt derivert om lag 800 navn av disse navnene.

Navnene er ikke organisert etter hyppighet. Men de første fire var de viktigste i det gamle Kina:

* Zhao (趙), under Songdynastiet.
* Qian (錢), Wuyue-kongenes navn.
* Sun (孫), fra Wuyue.
* Li (李), herskerne av Tangdynastiet.

*De hundre familiers navn*
--------------------------

赵钱孙李 周吴郑王 冯陈褚卫 蒋沈韩杨  

朱秦尤许 何吕施张 孔曹严华 金魏陶姜  

戚谢邹喻 柏水窦章 云苏潘葛 奚范彭郎  

鲁韦昌马 苗凤花方 俞任袁柳 酆鲍史唐  

费廉岑薛 雷贺倪汤 滕殷罗毕 郝邬安常  

乐于时傅 皮卞齐康 伍余元卜 顾孟平黄  

和穆萧尹 姚邵湛汪 祁毛禹狄 米贝明臧  

计伏成戴 谈宋茅庞 熊纪舒屈 项祝董梁  

杜阮蓝闵 席季麻强 贾路娄危 江童颜郭  

梅盛林刁 钟徐丘骆 高夏蔡田 樊胡凌霍  

虞万支柯 昝管卢莫 经房裘缪 干解应宗  

丁宣贲邓 郁单杭洪 包诸左石 崔吉钮龚  

程嵇邢滑 裴陆荣翁 荀羊于惠 甄曲家封  

芮羿储靳 汲邴糜松 井段富巫 乌焦巴弓  

牧隗山谷 车侯宓蓬 全郗班仰 秋仲伊宫  

宁仇栾暴 甘钭厉戎 祖武符刘 景詹束龙  

叶幸司韶 郜黎蓟薄 印宿白怀 蒲邰从鄂  

索咸籍赖 卓蔺屠蒙 池乔阴郁 胥能苍双  

闻莘党翟 谭贡劳逄 姬申扶堵 冉宰郦雍  

郤璩桑桂 濮牛寿通 边扈燕冀 郏浦尚农  

柴瞿阎充 慕连茹习 宦艾鱼容 向古易慎  

戈廖庾终 暨居衡步 都耿满弘 匡国文寇  

广禄阙东 欧殳沃利 蔚越夔隆 师巩厍聂  

晁勾敖融 冷訾辛阚 那简饶空 曾毋沙乜  

养鞠须丰 巢关蒯相 查后荆红 游竺权逯  

盖益桓公 万俟司马 上官欧阳 夏候诸葛  

闻人东方 赫连皇甫 尉迟公羊 澹台公治  

宗政濮阳 淳于单于 太叔申屠 公孙仲孙  

辕轩令狐 钟离宇文 长孙幕容 鲜于闾丘  

司徒司空 丌官司寇 仉督子车 颛孙端木  

巫马公西 漆雕乐正 壤驷公良 拓拔夹谷  

宰父谷梁 晋楚阎法 汝鄢涂钦 段干百里  

东郭南门 呼延归海 羊舌微生 岳帅缑亢  

况后有琴 梁丘左丘 东门西门 商牟佘佴  

佰赏南官 墨哈谯笪 年爱阳佟　第五言福  

百家姓终

Siste linje inngår ikke i oppramsingen, men betyr «her slutter de hundre familiers navn».

Referanser
----------

1. ↑  K.S. Tom: *Echoes from Old China: Life, Legends and Lore of the Middle Kingdom*, 1989, University of Hawaii Press. ISBN 0824812859..
2. ↑  Janey Chen: *A Practical English-Chinese Pronouncing Dictionary*, 1992, Tuttle Publishing. ISBN 0804818770

Eksterne lenker
---------------

* Bai Jia Xing[*død lenke*]
* Geocities.com.
* Kinesiske navn.
Karamell-sukkertøy.
Karamellpudding.
**Karamell** betegner vanligvis forskjellige slags seige eller sprø konfekter av sukker tilsatt fløte. Karameller kan også være tilsatt smaksstoffer, nøtter, frukt og annet. Karamell kan dessuten brukes i andre matvarer og søtsaker, for eksempel i kaker, desserter, godteri og sjokolade.

Karamell er også navnet på den brune, seige og blanke massen som oppstår når en smelter og bruner sukker over varme, det vil si når sukkeret blir karamellisert.

Karamell som fargestoff
-----------------------

Karamell er også betegnelsen på et brunt fargestoff, E 150, eller E150a til d, som lages ved å brenne sukker med forskjellige kjemiske tilsetninger.[] Det er fire kategorier, og a er lysest, og d er mørkest (Coca-Cola og Pepsi bruker E150d).[] Det er lov å bruke karamell som tilsetningsstoff i alle matvarer som framstilles med fargestoffer.[] Slik karamell blir ofte kalt karamellsaus eller sukkerkulør.

Det er ikke lov å tilsette sukkerkulør i brød for å gi brødet en mørkere farge, i den hensikt å gi inntrykk av at brødet inneholder mer fiber.[]

Annet
-----

I norsk slang kan ordet «karamell» i uttrykk som «å få en karamell» også bety «å få et slag eller en fik», gjerne overraskende, kraftig og smertefullt, særlig i form av «et kort, utilsiktet elektrisk støt».

Se også
-------

* Karamellisering
* Karamellpudding
* Knekk
* Nougat
* Krokan

Litteratur
----------

* H. Hoffmann u. a.: *Zucker und Zuckerwaren.* 2. Aufl.; Behr’s Verlag, Hamburg 2002, ISBN 3-86022-937-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caramel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Caramel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Beachhåndball |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| VM i beachhåndball |
| Bronse | Recife 2014 | Senior |
| EM i beachhåndball |
| Bronse | Randers 2013 | Senior |
| World Games |
| Bronse | Colombia 2013 | Senior |
|  Ungdoms-EM i beachhåndball |
| Bronse | Nagyatád 2008 | U18 |

**Tonje Klevstad** (født 15. august 1991 i Kongsberg) er en norsk håndballspiller, som spiller både håndball og beachhåndball. 

Hun spiller til daglig for IL Skrim i 1. divisjon, og har medalje fra både EM og VM i beachhåndball. 

Tonjes eldre søster Janne Klevstad er også tidlgere håndballspiller.

Karriere
--------

Klevstad har spilt håndball for IL Skrim hele sin karriere som håndball, bortsett fra en kort periode i Stag og Larvik Turn i 2007/08.

Hun deltok på det norske laget som kom kom på 3.-plass ved Ungdoms-EM i beachhåndball 2008 (Younger Age Category Beach Handball European Championship), som ble arrangert i Nagyatád i Ungarn. I juli 2013 deltok hun ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, der hun var med og vant bronsemedalje for Norge, etter at de vant bronsefinalen 2-1 over Ukraina. 

Hun spilte også på Norges lag som deltok i beachhåndball ved World Games 2013. De vant alle sine tre kamper i gruppespillet, men tapte 1-2 for Ungarn i semifinalen. De måtte dermed spille bronsefinale mot Kinesisk Taipei. I denne kampen vant Norge begge omgangene, med 28-11 og 19-17, og kom dermed på 3.-plass. Klevstad scoret 16 poeng i bronsefinalen. 

Klevstad deltok på det norske laget som spilte ved VM i beachhåndball 2014 i Recife i Brasil i juli 2014. Det norske laget spilte seg fram til semifinalen, der de tapte 1-2 mot Brasil, og måtte spille bronsefinale. I bronsefinalen slo de Ukraina 2-1, og vant med det bronse i VM.

Referanser
----------

1. ↑  Østlands-Posten - *Farmerlag på skytterprøve*, besøkt 29. juli 2013.
2. ↑  Skrim Håndball - *Dame senior* Arkivert 21. august 2011 hos Wayback Machine. besøkt 29. juli 2013.
3. ↑  Norges håndballforbund - *Samling J91 sørregion*, besøkt 29. juli 2013.
4. ↑  World Games 2013 - *Beach Handball*, besøkt 4. august 2013.
Mosaikk som viser Sta. Eugenia av Alsace, i Tårenes kapell i abbediet i Hohenbourg på Mont Sainte-Odile.
**Eugenia av Alsace** (født i det 7. århundre, død 16. september 735 i abbediet Hohenbourg i Vogesene i Alsace i Frankrike) var en fransk abbedisse, æret som helgen i den katolske kirke. Hun var den andre abbedissen av klosteret Hohenbourg på Mont Sainte-Odile i Alsace, fra 721 til 735. 

Hennes minnedag er den 16. september, hennes dødsdag.

Bakgrunn
--------

Hun var datter av Adalbert I av Alsace, hertugen av grevskapet Alsace, barnebarn til den hellige Ottilie, og søster av den hellige Attala (død 741).

Hagiografi
----------

Eugenia fulgte i fotsporene til sin tante Ottilia og opprettholdt klosterregel og disiplin. Iikhet med tanten var hun et eksempel på stor dygd. De to klostrenes fromme grunnleggers ånd og intensjon virket til from oppbyggelse i hele nedre Alsace, det at to unge jomfruer av landets fremste familier med letthet ga opp det behagelige borgerlige liv for å vie seg til et botsliv i kloster, gjorde inntrykk.

Eugenia ledet sitt kloster i femten år og ble utropt til helgen etter sin død. 

Hun ble gravlagt i Johannes Døperens kapell, sin tante Ottilias grav. Hennes relikvier ble bevart der til svenskene under trettiårskrigen inntok Mont Sainte-Odile, plyndret klosteret, krenket Eugenias grav og spredte restene som var bevart der. Av disse ble bare noen få relikvier funnet, og bevart i kirkene i Obernai og i Willgottheim.

Referanser
----------

1. ↑   *L'art de vérifier les dates ...* Par David Baillie Warden, Jean Baptiste Pierre Jullien Courcelles, Nicolas Vigton de Saint-Allais, s.464.
2. ↑  Théodore François X. Hunkler: *Histoire des saints d'Alsace*, s.381
**Signe Christine Sivertsen** (født 6. juni 1895 i Bergen, død 3. mai 1959 i Bergen) var en norsk billedkunstner, illustratør og forfatter

Liv og virke
------------

Signe Sivertsen studerte ved Bergen Kunsthåndverkskole, og var elev av André Lhote och Marguerite Sérusier i Paris i 1921. 
I 1926 holdt hun sin første større utstilling i Bergen kunstforening, der hun delte lokalene med Gudmund Stenersen.
Hun deltok første gang på Statens kunstutstilling i 1932. 

Hun deltok siste gang på Vestlandsutstillingen i 1939 med tegningen *Tysk kultur anno 1938*. Tegningen forestiller Hitler som taler til en stor folkemasse, mens et tysk jødepar i forgrunnen blir steinet av nazister med hakekorsbind på armene. Den ble på den tyske konsulens forlangende fjernet allerede på åpningsdagen. 
Hendelsen vekket stor oppmerksomhet i den norske dagspressen.

Sivertsen utførte i 1930-årene en rekke tegninger, akvareller og grafiske motiver med et karikerende og ironiserende preg. Hun arbeidet også med emaljemaling, og laget utkast til keramikk for Graverens Teglverk i Sandnes. Som illustratør illustrerte hun blant annet *Olemand og dyrene* av Hjørdis Welle, Waldemar Bonsels' *Maja-Bi og hennes eventyr* (1923) og Anna Horns og Gunvor Debes' *Søster og bror og en kjæreste* (1930). Selv utga hun boken *Eventyr fra dukkeland – historien om hvordan Pelle med det ene ben til slutt ble den lykkeligste mann i dukkeland* (1924).

Flere av hennes etterlatte tegninger henger i Telegrafbygningen i hennes fødeby Bergen. Her hadde hun også arbeid som telegrafist.

Familie
-------

Signe Sivertsen var datter av snekkersvenn Sivert Andreas Sivertsen og Guro Hemmingsen. Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1924: *Eventyr fra dukkeland – historien om hvordan Pelle med det ene ben til slutt ble den lykkeligste mann i dukkeland*, Gyldendalske boghandel, Kristiania

Stipender, reiser og utenlandsopphold
-------------------------------------

* 1921: Studieopphold i Paris.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 080597c0-3b9a-44e7-9161-13d22c33abe2[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Arbeidet 1926.10.20*. Norge, Vestland, Bergen. 1926. s. 3.
4. ↑  *Lofotposten 1939.01.30*. Norge, Nordland, Vågan. 1939. s. 4.
5. ↑  Kommunal folketelling 1922 for Bergen kjøpstad, Tellingskrets: 1\* Bergen\*, Bosted by: 1605\* Johannes Brunsgate 1, Leilighet: 004\*
6. ↑   Ministerialbok for Fødselsstiftelsen prestegjeld 1884-1900 (1301E3), Fødte og døpte: 1895-06-16

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 201. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Karamania** (eller **Caramania**) var et navn som, ifølge Francis Beaufort, ble brukt om den sørlige middelhavskysten utenfor Anatolia som ligger i nåtidens Tyrkia. Navnet ble brukt på 1800-tallet.

Historie
--------

Karamanid-dynastiet var et historisk dynasti som hersket i regionen fra det 13. til slutten på det 15. århundre..

### Marineoffiseren Francis Beauforts rolle i utbredelsen av navnet

I 1811–12 ble Caramania [observert i kikkert, i fra skip - eller] sett av kaptein Francis Beaufort ombord i HSM «Frederikssteen». Han fikk i oppgave å kartlegge middelhavskysten av Anatolia i 1817. Han utga en bok om sine observasjoner med tittelen *Brief description of the south coast of Asia-Minor and of the remains of antiquity. With plans, views, & collected during a survey of that coast, under the orders of the Lords commissioners of the Admiralty, in the years 1811-1812*. I forordet til boken kalte han den sørlige kysten av Anatolia for Caramania, men han la til, at selv om navnet var et vanlig navn blant europeerne ble det ikke brukt av folket eller regjeringen i det Det osmanske riket.

I sin bok omtaler Francis Beaufort den sørlige kysten av Anatolia som *Caramania* eller *Karamania*.

Geografi
--------

Karamania strakk seg fra Yediburun (Cragus) til Yumurtalık (Ayas, Aegeae), der Beaufort ble såret i et sammenstøt.

Referanser
----------

1. ↑  Gábor Ágoston; Bruce Masters (2009).
2. ↑  «Worlscat identities». Arkivert fra originalen 20. februar 2014. Besøkt 3. juli 2016.
3. 1 2  Sir Francis Beaufort:*Karamanya*, (tr:Ali Neyzi-Doğan Türker), Akdeniz medeniyetleri Araştırma Enstitüsü, ISBN 975-7078-15-8
**Barbara O'Neill** er en australsk alternativ behandler. Hun drev tidligere klinikken *Misty Mountain Health Retreat*. Behandlingene og rådene hun har gitt pasienter har vært kontroversielle, blant annet har hun hevdet å kunne helbrede kreft med bakepulver, og at vaksiner er helseskadelige.

O'Neill er av australske helsemyndigheter ilagt permanent forbud mot å tilby behandling eller helseråd. Dette er begrunnet i at hun ikke har noen medisinsk kvalifikasjon, og at hun har promotert helseskadelige behandlingsformer overfor sårbare pasientgrupper.

Hun er gift med Michael O'Neill som er grunnlegger av det politiske partiet *Informed Medical Options Party*.

Referanser
----------

1. ↑  «Covid vaccination sceptic's health retreat received $62,000 from jobkeeper». *The Guardian*. 11. februar 2021.
2. ↑  «Anti-vax naturopath banned after watchdog puts bite on her claims». *The Daily Telegraph*. 14. april 2019.
3. ↑  «Australian Naturopath Barbara O’Neill Banned for Her Dangerous Health Advice». *Science-Based Medicine*. 15. oktober 2019.
4. ↑  «Naturopath who said bicarbonate soda cures cancer banned for life by health watchdog». *The Guardian*. 3. oktober 2019.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Danmark Danmarks flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0  (én femteplass) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 1
(4 pallplasseringer)  *Per 5. november 2015* |
| Europamesterskap |
| Gull | 2015 Portugals flagg Palmela | Mellom |
| Sølv | 2015 Bulgarias flagg Primorsko | Mellom |
| Junior-VM |
| Sølv | 2003 Estlands flagg Põlva | Mellom |

**Signe Søes** (født 8. april 1983) er en dansk orienteringsløper. Hun er europamester i orientering

Signe Søes var i flere sesonger en av verdens beste på mellomdistanse. Hun tok sølv på distansen under Junior-VM i orientering i estiske Põlva i 2003. Som senior lykkes hun best i EM-sammenheng. Det ble sølvmedalje for Søes på mellomdistansen under europamesterskapet i Bulgaria i 2010 ettersom hun kun ble slått av Simone Niggli. I portugisiske Palmela gikk hun helt til topps og ble europamester på mellomdistanse. Det ble også hennes eneste seier i Verdenscupen i orientering. Hun har totalt fire pallplasseringer i verdenscupen.

Signe Søes var med på å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Venla, med sin danske klubb Pan Aarhus. Klubben gikk til topps i 2014. Hun var også med IFK Lidingö på tredjeplasser i 2008 og 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Signe Søes – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Signe Søes – World of O Rediger på Wikidata
**Signe Løvland Solberg** (født 2. april 1985) er en norsk skulptør. Hun er tidligere bosatt i Froland kommune i Agder, men er nå bosatt i Oslo.

Solberg har utdannelse fra Kunsthøgskolen i Oslo, fakultet for visuell kunst, med mastergrad i kunstfag/metall i 2010. Hun har også studert ved Einar Granum Kunstfagskole (2005-2006). I 2009 deltok hun på utstillingen «HATCH 2009» ved Agder Kunstsenter, en utstilling for nyutdannede kunstnere. I 2010 debuterte hun på Sørlandsutstillingen med skulpturen «Hello Creature 1», og som yngste deltaker på utstillingen mottok hun Sørlandsutstillingens reisestipend dette året.

Året etter, i 2011, mottok hun Anders Jahres juniorpris, noe som åpnet dørene for den unge kunstneren. I desember samme år mottok hun Aust-Agder fylkeskommunes kunstnerstipend, hvor juryen i sin begrunnelse vektla hennes store kunstneriske potensial, bakgrunn innen metall og presist artikulerte formspråk.

I årene som fulgte deltok Solberg på en rekke separat- og gruppe/kollektivutstillinger med skulpturelle objekter. Av separatutstillinger kan nevnes Galleri Nb8 i Oslo (2009), ART i juli 2012, Kråkeslottet på Senja (2012) og Galleri Format (2013). I tillegg har hun deltatt på gruppeutstillingen «SLUMP- Luck by Chance», en samproduksjon mellom Bomuldsfabriken Kunsthall i Arendal og Gustavsbergs Konsthall i Stockholm (2011 og 2012), «Tendenser» på Galleri F 15 i Moss (2012), «Timber» i Arendal kunstforening (2011) og to ganger på Sørlandsutstillingen (2010 og 2011).

I september 2013 åpnet Signe Solberg en utstilling på Galleri Format i Oslo, der hun hentet inspirasjon fra monumenter fra forskjellige tidsepoker og kulturer, blant annet fra jugoslaviske krigsmonumenter. Utstillingen hadde tittelen «Surrounders Loners Defenders Keepers», og verkene besto av store skulpturer i metall.

Signe Løvland Solberg er plukket ut som en av seks norske kunstnere og designere til å delta i prosjektet «Replanted identity» på internasjonal designbiennale i Frankrike i 2015 (Biennale Internationale Design Saint-Étienne). Hun har medlemskap i Norske Billedkunstnere (NBK) og Norsk Billedhoggerforening (NBF).

Referanser
----------

1. ↑  Signe Solbergs hjemmesider Arkivert 13. februar 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 28. januar 2015).
2. ↑  *Agderposten,* 29. mars 2010, s. 40.
3. ↑  Per Fjermeros: «Kunstpris åpner dører til atelier» i *Agderposten,* 5. juli 2011, s. 29.
4. ↑  Birte Hegerlund Runde: «Fikk fylkets kunstnerstipend på 190.000» i *Agderposten,* 7. desember 2011.
5. ↑  Signe Solbergs hjemmesider Arkivert 13. februar 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 28. januar 2015)
6. ↑  Oddvar Paulsen: «Inspirert av monumenter» i *Agderposten,* 26. september 2013.
7. ↑  Kulturnett Aust-Agder på Facebook.com (besøkt 28. januar 2015).

Eksterne lenker
---------------

* Signe Solbergs hjemmesider
Solvang kolonihager sett over Sognsveien fra Sogn studentby Foto: Kjetil Ree 
Solvang på et postkort utgitt av Karl Harstad. Fra Nasjonalbibliotekets samlinger. Postkortet bærer påskriften "Solvang Haveby", noe som kan gi opphav til forveksling av kolonihagen med de egentlige hagebyer.
**Solvang kolonihager** er det nyeste og største kolonihageanlegget i Oslo, anlagt på gården Vestre Sogn, fordelt på fem avdelinger med tilsammen 545 parseller. Vedtaket fra Oslo bystyre om opprettelsen er datert 27. august 1928.

De første 113 parsellene i avdeling 1 ble delt ut i juni 1929 blant annet til enkelte fra Hjemmets kolonihager etter utvidelsen av Bjølsenparken. Avdeling 2, 3 og 4 ble etablert året etter. Hver avdeling har sitt eget styre, men med et fellesstyre for saker av felles interesse.

Da Frogner Kolonihave la ned i 1954 leide Oslo kommune ut et nytt kolonihageområde som ble opptatt i Solvang kolonihager som avdeling 5 den 28. mai 1957.

Arkitekt Eyvind Strøm var hovedansvarlig for reguleringsplanen.

Konstituerende generalforsamling ble avholdt 29. august 1929 i Folkets Hus i Oslo, der blant annet navnet ble vedtatt. Andre forslag var: *Kringsjå*, *Breidablikk*, *Solbakken* og *Øvre Sogn*.

Solvang kolonihager er tilknyttet Norges kolonihageforbund.

Solvang kolonihager har et busstopp som heter "Solvang" som betjenes av buss 25 (Majorstuen - Lørenskog stasjon).

Solvang kolonihager
-------------------

|  | Beliggenhet | Navn | Parseller | Bebyggelse m² | Medlem NKHF |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Vis-à-vis Sogn Studentby | Solvang 1 | 113 | 40m² | Ja |
|  | Vis-à-vis Sogn Studentby | Solvang 2 | 140 | 40m² | Ja |
|  | Nedsiden av Nordbergveien 105 | Solvang 3 | 153 | 40m² | Ja |
|  | Oversiden av Nordbergveien 105 | Solvang 4 | 93 | 40m² | Ja |
|  | Nedsiden av Nordbergveien 105 | Solvang 5 | 45 | 40m² | Ja |

Eksterne lenker
---------------

* «Solvang Kolonihager». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Solvang kolonihager avdeling 1
* Solvang Kolonihager avdeling 2
* Solvang kolonihager avdeling 3
* Solvang kolonihager avdeling 4
* Fremgangsmåte for å søke på kolonihage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Signe Rink** (født 24. januar 1836 i Paamiut, død 19. april 1909 i Oslo) var en grønlandsk forfatter og etnolog. Hun var født *Nathalie Sophie Nielsine Caroline Møller*.

Hun var gift med humanisten og den danske administratoren på Grønland, Hinrich Rink. Hennes far var kolonibestyrer i Paamiut, Jørgen Nielsen Møller.

Signe Rink var født og oppvokst på Grønland, men ble i 1850 sendt på skole i Danmark. Under dette oppholdet møtte hun Hinrich Rink, som da var mest kjent som geograf. De giftet seg 28. april 1853, da hun var bare 17 år gammel. Hinrich var da 33 år gammel.

Hinrich og Signe var sterkt delaktige i at Grønlands første avis, Atuagagdliutit ble etablert i 1861. De måtte imidlertid flytte fra Grønland i 1868 på grunn av Hinrich' sviktende helse. De flyttet først til Danmark, senere (1883) til Kristiania (Oslo), der deres datter bodde. Det var fra da av Signe fikk skrevet om sine opplevelser på Grønland, og hun utga flere bøker om Grønland og grønlenderne. Hun regnes som den første kvinne som skrev om Grønlandsk kultur.

Etter Hinrich' død kjempet hun for å sikre de grønlandske kunstnerne Aron fra Kangeq og Jens Kreutzmanns bilder for ettertiden. Hun oversatte bøkene deres til dansk, engelsk og fransk, og bildene hun samlet ble i 1905 kjøpt opp av Nationalmuseet i København, men ble tilbakeført til Grønland i 1982.

Bøker
-----

* 1886 – Grønlændere
* 1887 – Grønlændere og Danske i Grønland
* 1888 – Koloniidyller fra Grønland
* 1896 – Kajakmænd. Fortællinger af grønlandske sælhudefangere. (red.)
* 1902 – Fra det Grønland som gik. Et par tidsbilleder fra trediverne.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810643510605606[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Signe Rink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Stockholms telegrafstation.
Ore kyrka.
**Ludvig Hawerman** (født 1821, død 1908) var en svensk arkitekt. Han var Johan Adolf Hawermans yngre bror, også han var arkitekt.

Ludvig Hawerman var ansatt ved *Överintendentsämbetet* i årene 1848–1886. Han var også intendant for statens hus i Stockholm. Hawerman tegnet på andre halvdel av 1800-tallet en lang rekke kirker på den svenske landsbygda, men også profane bygningerer. Blant kirkebygningene kan nevnes Ornö kyrka (1883–1886) som er en kopi av Gillhovs kyrka i Jämtland, Ore kyrka i Dalarna (1872), Rogberga kyrka i Småland (1867–1868) og Hasslövs kyrka i Halland (1862–1863). Til hans mest kjente verk regnes Härnösands domkyrka (1846).

Som arkitekt for profane bygninger ble Hawerman kjent for blant annet *länsresidensen* i Östersund (1848) og Luleå (1852), Stockholms telegrafstation, Skeppsbron 2 (1868–1870), Högre lärarinneseminariet på Riddargatan i Stockholm (1870–1872) samt skolebygninger i blant annet Göteborg og Enköping.

Referanser
----------

1. 1 2   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 11. juli 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 9. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Om Hawerman i KulturNav

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Solveig Margrethe Barstad** (født 4. desember 1966) er en norsk programleder for TV 2.

Hun har hovedfag i statsvitenskap og grunnfag i historie og offentlig rett fra Universitetet i Oslo.

Solveig Barstad jobbet tidligere i NRK *Dagsnytt* og har vært journalist i NRK Sogn og Fjordane og kanalvert i NRK Fjernsynet. Siden 1995 har hun vært tilknyttet TV 2, først som programleder og redaksjonsleder i *God morgen, Norge!* før hun i 2000 tok over som programleder i *TV 2 hjelper deg* etter Arve Juritzen. Fra våren 2012 har hun også ledet programmet *Redd ferien min*.

Hun er datter av Helge Barstad og søster av Hilde Barstad, begge Høyre-politikere. Sammen med søsteren var hun aktiv i Unge Høyre i 1980-årene og deltok på Unge Høyres elitekurs i 1986. Solveig Barstad er gift med Høyre-politiker Jan Tore Sanner.

Referanser
----------

1. ↑  «Solveig Barstad». TV 2.
2. ↑  Lasse Lehre, red. (2010). *Elitekurset gjennom 50 år*. Oslo: Unge Høyres Landsforbund. s. 33–35.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Solveig Barstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Solveig Barstad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Barbarabreen** er en 4 km lang og 7 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordøstlige Sørkapp Land, i grenseområdet mot Torell Land i nord.

Foto sett fra vest, med fjellrekken Kamtoppane i bakgrunnen mot Storfjorden. Hedgehogfonna er den store breen som går nord-sør (venstre-høyre) i forgrunnen av denne fjellrekka. Til venstre Hambergbukta mot nord.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Breen har gravd ut, og renner fra fjellkjeden Kamtoppane i øst, med start like over Storfjorden, og renner rett vestover og ned i den store overgansbreen Hedgehogfonna i vest. De viktigste fjellene ved breen er Mirefjellet (467 m) og Hedgehogfjellet (615 m, i nord). Breen har ingen morene.

Breen er oppkalt etter fjellet Mount Barbara, som var det første navnet som opprinnelig ble gitt til Mirefjellet i 1920 av ekspedisjonen til The Northern Exploration Company Ltd.

Referanser
----------

1. ↑  Barbarabreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 14. april 2013
**Ondsinnet etterlevelse** er en oppførsel hvor man forsettlig påfører skade ved å strengt følge en ordre fra en overordnet samtidig som man vet at overholdelse av en slik ordre kan gi et utilsiktet eller negativt resultat. Begrepet innebærer vanligvis å følge en ordre på en slik måte at man ignorerer eller på annen måte undergraver ordrens hensikt, men følger den ordrett. Det er en form for passiv-aggressiv oppførsel som ofte er forbundet med et dårlig forhold mellom ledelse og arbeidere, mikroledelse, generell mangel på tillit til lederskap, og motstand mot endringer oppfattet som meningsløse, duplikative, farlige eller på annen måte er uønskede. Det er vanlig i organisasjoner med ovenfra-og-ned ledelsesstrukturer med dårlig moral, lederskap eller gjensidig tillit. Innen jus har det blitt teoretisert som en form for usivilisert lydighet, og det er en teknikk som også brukes i kunst. Ledere kan unngå dette ved å ikke gi overdrevne eller uforståelige krav til de ansatte.

Eksempler
---------

Som et eksempel på ondsinnet etterlevelse ble en gruppe av amerikanske brannfolk av sikkerhetsgrunner pålagt å ha på seg bærbart trykkluftapparat. De begynte deretter å gå rundt med utstyret på ryggen, men brukte det ikke. Resultatet var at de arbeidet mindre effektivt enn om de ikke hadde hatt på seg pusteapparatet i det hele tatt. En ytteligere instruksjon var nødvendig som beordret dem til å bære *og* bruke apparatet.

I mange av de tyske folkesagnene om Eulenspiegel tjener han som lærling hos ulike håndverkere. Hver læretid varer bare en kort tid, og avsluttes når Eulenspiegel adlyder den bokstavelige betydningen av en mesters ordre, hvilket påfører mesteren materiell skade, sosial skam eller begge deler, med resultat at Eulenspiegel straks blir oppsagt.

Se også
-------

* *Den tapre soldat Švejk og hans eventyr i verdenskrigen*

Referanser
----------

1. ↑  Tom DeMarco, Tim Lister, *Peopleware: Productive Projects and Teams*, p. 179, Addison-Wesley, 2013 ISBN 9780133440737.
2. ↑  «U.S. Set To Begin Massive Military Exercises in Qatar», *CNN.com transcript, NewsNight with Aaron Brown*, Dec 6, 2002, besøkt June 7, 2007, «"Malicious compliance is when your boss tells you to do something and you do it even though you know it's not going to have the desired result."»
3. ↑  «Uncivil Obedience». 2015.
4. ↑  «Uncivil Obedience: Lowell Darling Follows the Law». 1. mars 2020.
5. ↑  Cecilie Strømgaard Patscheider. «Djøf: Lyv dig ud af spørgsmål om babyplaner og seksualitet til jobsamtalen».
6. ↑  Gagliano, Mike; Phillips, Casey R.; Bernocco, Steve; Jose, Phillip (2008). *Air Management for the Fire Service* **(engelsk)**. Fire Engineering Books. ISBN 9781593701291.
**Solve Huntjovsson Klove** er en av de som etter sagaen kan sies å ha organisert en betydlig opposisjon mot Harald Hårfagre. 
Solve Klove var sønn av Huntjov, som rådde over Mørefylkene, og han hadde også en morfar, Nåkkve (Nökkvi), 
som var konge over Romsdal.
Solve deltok i begge slagene ved Solskjel. Han samlet stor støtte i kampen mot Harald, utover det som på den tiden kan sies å være vanlig fordi han gikk utenfor slekten, og til en 
annen konge. Hans argumentasjon for å overbevise kong Arnvid på Sunnmøre til opposisjon mot Harald, kan for være å beholde de gamle tradisjoner og verdier på Nordvestlandet. 
Solve Klove kan tolkes å være helt klar på at enten ville de vinne kampen, eller så ville de dø fri.

Å etterfølge kong Grytings eksempel med overgivelse var uaktuelt. 
Dette viser Solve Klove ved at han fortsatte kampen mot Harald etter det første slaget, først som viking med herjinger og drap på kong Haralds menn, så organiseringen av det andre slaget ved Solskjel. 
Heller ikke etter å ha tapt det andre slaget ved Solskjel ville Solve Klove be Harald om nåde og bli hans mann, men valgte å flykte. Senere, etter slaget ved Hafrsfjord kom han i kamp med en av kong Haralds sønner i Viken, Gudrød Ljome, som han drepte. Deretter forsvinner Solve Klove ut av sagaen.

Referanser
----------

1. ↑  *Romsdal Sogelag Årsskrift 1924* **(dansk)**. Romsdal Sogelag.
2. ↑
3. ↑
En kirkeklokke bygd av Bochumer Verein på en utstilling foran Bochumer Rathaus (Bochum rådhus).
**Bochumer Verein** (kan oversettes til «Bochumer-selskapet») var et vertikalintegrert gruvekonsern med hovedkontor i Bochum i Tyskland. Flere stålverk og kullgruver tilhørte konsernet, som på et tidspunkt hadde over 20 000 ansatte. Konsernet ble etablert i 1854 som stålfabrikken *Mayer und Kühne* og begynte å operere under navnet *Bochumer Verein für Bergbau und Gußstahlfabrikation (BVG)*. I perioden 1926–1951 var selskapet en bedrift under storkonsernet Vereinigte Stahlwerke AG. I 1965 fusjonerte konkurrenten Krupp med selskapet Hütten- und Bergwerke Rheinhausen AG. Etter flere navneendringer gjennom årene driver en etterfølger av det opprinnelige selskapet, *Bochumer Verein Verkehrstechnik GmbH*, dagens virksomhet.

Bochumer Verein var med i Tysklands opprustningspolitikk i 1930-årene ved at lederne for det nasjonalsosialistiske styret tok avgjørelse om at konsernets fabrikker blant annet skulle anvendes til storstilt våpenproduksjon som en forberedelse til den kommende verdenskrigen. Bochumer Vereins fabrikk i Hannover var en av fabrikkene som drev opprustningsvirksomhet ut 1930-årene og frem til midten av 1940-tallet.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***Ondskapens blomster*** (originaltittel *Les fleurs du mal*) er en diktsamling av den franske poeten Charles Baudelaire. Boken er blitt kalt 1800-tallets mest epokegjørende diktsamling. Den kom ut i tre utgaver: den første i 1857, den andre i 1861 og den tredje ett år etter Baudelaires død i 1868. 

Etter utgivelsen i 1857 ble Baudelaire saksøkt og dømt til bøter for seks av diktene i *Ondskapens blomster*, da disse ble ansett som sedelighetskrenkende. De seks diktene ble forbudt utgitt i Frankrike, et forbud som ikke ble hevet før i 1949.

*Ondskapens blomster* er inndelt i flere deler med ulike tema:

* *Spleen et Idéal* (Spleen og ideal)
* *Fleurs du Mal* (Ondskapens blomster)
* *Révolte* (Opprør)
* *Le Vin* (Vinen)
* *La Mort* (Døden)
* *Tableaux Parisiens* (Parisbilder)

Tilbakevendende tema i diktsamlingen er dekadanse og erotikk. Diktene er ofte dramatiske, og språket preges av brytningen mellom romantikk og symbolisme. *Ondskapens blomster* fikk stor betydning for den symbolistiske bevegelsen, og også på den modernistiske kunsten.

Eksterne lenker
---------------

* Hele teksten på Projekt Gutenberg (fransk)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Bockwurst
**Bockwurst** (norsk: bokkpølse) er en tysk pølse basert på svinekjøtt. Den ble opprinnelig servert til bokkøl, hvorav navnet. Andre betegnelser er *Knobländer*, *Rote* oder *Rote Wurst*.

Historie
--------

Vertshuseieren Robert Schol(t)z og slakteren Benjamin Löwenthal, begge i Berlin, regnes som pølsens opphavsmenn, men navnet fikk pølsen av vertshusets gjester. Gjestene som til da hadde vært mest vant med en grovere knakkpølse av kalv og storfe, fikk servert svinepølsen ved innledningen til vintersesongen 1889. Til pølsen fikk de det regionale bokkølet *Tempelhofer Bock* og pølsen ble straks oppkalt etter tilbehøret.

Ifølge en bayersk ordbok fra 1827 var bokkpølse og bokkøl, en populær frokost ved feiringen av den katolske kirkehøytid Corpus Cristi.

Referanser
----------

1. ↑   Historie i friedrichstraße.de]
2. ↑  Johann Andreas Schmeller: *Bayerisches Wörterbuch: Sammlung von Wörtern und Ausdrücken*, von 1827, S. 151

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |

Portal: Tyskland
**Frambakken**, lokalt også kalt **Midtbakken**, var en hoppbakke i Brumunddal i Innlandet. Den ble brukt under hovedlandsrennet (NM) i 1913, da langrennsøvelsene gikk på Hamar. Bakken var eid av Brumunddal IL, og hadde ifølge Idrettsanlegg.no størrelse K65.

Historie
--------

Skiklubben Fram ble stiftet i 1895, og gikk straks i gang med å bygge en hoppbakke. Den var klar til bruk vinteren 1896, men snømangel gjorde at åpningsrennet først kunne holdes 7. februar 1897. Ingvald Kolden hoppet lengst i åpningsrennet med 23 meter. Hopprennet under hovedlandsrennet 1913 ble arrangert i Frambakken, med lengste hopp 41 meter. Rennet ble bivånet av rundt 10 000 tilskuere, deriblant kong Haakon VII.

I et landsrenn (nasjonalt renn) i Frambakken i 1910 skal Sigurd Brevig (eller Brevik) ha hoppet 54 meter. Det var i så fall hele 9 meter lengre enn det som i dag vanligvis anerkjennes som verdensrekord på den tiden. Imidlertid nevnes det i en artikkel i Aftenposten i 1913 at rekordhoppet i Frambakken var 51 meter, og i sin artikkel i samme avis om hovedlandsrennet 1913 mer enn antyder den kjente idrettslederen Fritz Huitfeldt at langhoppet var et fall.

Oplandske Skistevne ble arrangert i Brumunddal i 1911, med hopprenn i Frambakken. I 1921 fikk Skiklubben Fram i stand en leieavtale på 99 år med grunneier Olaf Stenbakken for området der Frambakken lå. Skiklubben Fram og Frem IL slo seg sammen til nye Fram IL i 1924. Under Framrennet 21. februar 1926 ble bakkerekorden forbedret til 52 meter av Sverre Snilsberg og Bjarne Eriksen. På 1930-tallet ble hoppbakken forbedret, og det ble satt opp nye tribuner for 300 tilskuere i 1935. Kaare Walberg satte ny bakkerekord med 58 meter under et landsrenn i 1931, og forbedret rekorden senere til 62 meter.

Fram IL og AIL slo seg sammen til Brumunddal IL i 1945. I 1953 ble Opplandske Skistevne igjen arrangert i Brumunddal, og Arvid Amdahl satte bakkerekord med 68 meter.

Frambakken var i bruk fram til begynnelsen av 1990-tallet.

Kilder
------

* Brumunddal IL: Historikk Brumunddal IL Arkivert 28. oktober 2017 hos Wayback Machine. (besøkt 28. mai 2012)
* Thorbjørn Bakken: *På ski i Hedmark i 100 år*. Trysil-forlaget 1999. ISBN 82-91352-31-3. s. 37, 39, 41 og 55 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Beskrivelse av geocache i Frambakken (besøkt 28. mai 2012)
* Idrettsanlegg.no: Frambakken

1. 1 2  Aftenposten: Hovedlandsskirendet i Frambakken i Brummundalen (25. februar 1913, s. 1, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  *På ski i Hedmark i 100 år*, s. 55
3. ↑  Brumunddal IL: Historikk
4. ↑  Se blant annet Skisprungschanzen-Archiv: Ski flying world records (besøkt 28. mai 2012)
5. ↑  Aftenposten: Norges skiforbunds hovedlandsrend (29. januar 1913, s. 2, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
**Josef Straßberger** (født 20. august 1894 i Kolbermoor, død 10. oktober 1950 i München) var en tysk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.

Straßberger ble olympisk mester i vektløfting under OL 1928 i Amsterdam. Han vant den tyngste klassen, tungvekt over 82,5 kg som ble avviklet 29. juli 1928. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de to foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen og Paris. Straßberger løftet sammenlagt 372,5 kilo,12,5 kilo mer enn sølvvinneren. Det var 17 utøvere fra 11 nasjoner som konkurrerte i tungvektklassen. Fire år senere, under OL 1932 i Los Angeles kom han på tredjeplass i vektløfting tungvekt.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam – Gull **Gull** i vektløfting, tungvekt
* 1932 USAs flagg Los Angeles – Bronse Bronse i vektløfting, tungvekt

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Josef Strassberger, BNF-ID 17794933m[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josef Straßberger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Josef Straßberger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Josef Straßberger – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
En utgave av *Constitutio criminalis Carolina* fra 1577, trykt hos Sigmund Feyerabend i Frankfurt am Main
***Constitutio criminalis Carolina*** eller bare ***Carolina*** er den første felles tyske straffeloven, som gjaldt fra 1532. På moderne tysk kalles den *Peinliche Gerichts-* eller *Peinliche Halsgerichtsordnung Kaiser Karls V* («Keiser Karl Vs strafferettsorden»). Ordet *peinlich* kommer her av latin *poena* «straff».

Historie
--------

Alt i 1498 hadde den tyske riksdagen i Freiburg im Breisgau besluttet å etablere en straffeprosess som skulle være felles for hele det tysk-romerske riket. Arbeidet ble imidlertid først utført under keiser Karl V. *Constitutio criminalis Carolina* ble utarbeidet på grunnlag av en eldre straffelov fra Bamberg (*Bambergensis*). Denne straffeloven var utarbeidet i 1507 under ledelse av Johann von Schwarzenberg under påvirkning av de italienske rettsskolene og hadde tatt opp i seg elementer fra romerretten. Lovverket ble vedtatt på riksdagen i Augsburg i 1530 og ratifisert på riksdagen i Regensburg i 1532.

Carolina behandlet først og fremst rettergangsmåten i straffesaker (straffeprosessen), men inneholdt også straffebestemmelser for forskjellige forbrytelser. Den neste felles straffeloven for det tyske riket var *Strafgesetzbuch für das Deutsche Reich* («Straffelovbok for Det tyske riket») av 1871.

Betydning
---------

I dag er Carolina kjent for å ha innført straffer som etter nåtidens forhold virker svært strenge eller grusomme (for eksempel tortur og forskjellige henrettelsesformer). Rettshistorisk var straffeprosessreformen et steg bort fra middelalderens syn på strafferetten som et privat anliggende mellom fornærmeren og den fornærmede. Carolina innførte inkvisisjonsprosessen, som var hentet fra kirkeretten. Det ble nå dommerens oppgave å bringe på det rene om den anklagede var skyldig. Å forfølge forbrytelser ble dermed i større grad statens oppgave.

Den inngripende endringen i straffelovgivningen som fulgte av Carolina førte også til at straffeloven i større grad enn før ble behandlet av juristene, og at strafferetten skilte seg ut som et eget fagfelt innenfor rettsvitenskapen. Fra midten av 1500-tallet begynte man å opprette egne lærestoler for strafferett ved universitetene.

Selv om riksstraffeloven bare skulle gjelde subsidiært, det vil si at den lokale lovgivningen i det tysk-romerske riket fortsatt skulle ha forrang, bidro den over tid til å utjevne forskjellene innad i riket ved at den fungerte som forbilde for den lokale lovgivningen.

Referanser
----------

1. ↑  Stang, Fredrik (1911). *Norsk formueret*. Kristiania: Aschehoug. s. 150.

Litteratur
----------

* Hagerup, Francis (1930). *Lærebog i straffeprocesret*. Oslo: Aschehoug.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS
 |