recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
1972 Silver Shadow
1972 Silver Shadow
**Rolls-Royce Silver Shadow** er en bilmodell fra den britiske bilprodusenten Rolls-Royce, som ble fremstilt fra 1965 til 1980. Bilen er til dags dato den Rolls-Royce-modellen som har blitt produsert i størst antall. Den ble produsert i to generasjoner, Silver Shadow fra 1965 til 1976, og deretter Silver Shadow II fra 1977 til 1980. Bilen ble formgitt av Rolls-Royce sin sjefsdesigner, John Blatchley.

I forhold til tidligere Rolls-Royce-modeller var Silver Shadow avansert og blant annet utstyrt med skivebremser og uavhengig hjuloppheng. Motoren var en 6,2-liters V8-motor på 172 hestekrefter mellom 1965 og 1969, og en 6,75-liters V8-motor som utviklet 189 hestekrefter fra 1970 til 1980. Bilens mest avanserte detalj var et hydraulisk system, som ble produsert på lisens fra Citroën, som styrte avfjæringen og et tokrets bremsesystem. Dette sørget for at bilen var svært komfortabel.

  

I 1965 ble en todørs coupéutgave introdusert og en cabriolet fulgte i 1967. I 1971 ble disse modellene skilt ut under eget navn, Corniche. Produksjonen av disse fortsatte frem til 1982 (coupéutgaven) og 1996 (cabrioletutgaven). En annen coupévariant bygget på samme plattform var Camargue, med karosseri designet av italienske Pininfarina. Produksjonen pågikk fra 1975 til 1986. Camargue var historiens dyreste Rolls-Royce-modell.

I tillegg ble en Bentley-versjon med betegnelsen Bentley T (*Bentley T II* fra 1977) som var mekanisk identisk med Rolls-Royce-utgaven, og den eneste forskjellen var logoer og grillens utforming. Alle todørs-utgavene var også tilgjengelige under Bentley-navnet, men av disse ble kun ett eksemplar av Bentley Camargue noensinne produsert.

Produksjon Silver Shadow Serie
------------------------------

Silver Shadow var Rolls-Royces mest populære modell noensinne, og mer enn 38 000 eksemplarer ble bygget inkludert alle versjoner og Bentley-varianter. Til sammenlikning ble forgjengeren bygget i 15 362 eksemplarer mellom 1955 og 1966.

| Typ | tidsrom | antall |
| --- | --- | --- |
| Rolls-Royce Silver Shadow I | 1965-1977 | 16 717 |
| Rolls-Royce Silver Shadow I LWB | 1969-1977 | 2 776 |
| Rolls-Royce Silver Shadow I Coupès | 1966-1971 | 606 |
| Rolls-Royce Silver Shadow I Drop Head | 1967-1971 | 505 |
| Rolls-Royce Silver Shadow II | 1977-1980 | 8 425 
  |

Referanser
----------

1. ↑  Das Rolls-Royce Wiki Arkivert 30. juli 2010 hos Wayback Machine. 30. Juli 2009

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rolls-Royce Silver Shadow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wiki for klassiske Rolls-Royce-biler Arkivert 12. oktober 2010 hos Wayback Machine. (tysk)
* Detaljerte beskrivelser og råd for Rolls-Royce Silver Shadow Arkivert 30. juli 2010 hos Wayback Machine. (tysk)
**Juliana av Nikomedia** (født ca. 285, død ca. 304 eller 305) er en katolsk helgen som ble led martyrdøden under keiser Diokletian. Hennes minnedag er 16. februar og hun er skytshelgen ved fødsler og mot infeksjonssykdommer.

Både den romersk-katolske kirke som den gresk-ortodokse kirke (som feirer hennes 21. desember) marker hennes martyrium i sine skrifter. Den eldste historiske kilden er i *Martyrologium Hieronymianum* hvor hennes fødested blir nevnt for 16. september, men det knyttes stor usikkerhet til hennes fødested. Det hevdes at hun led martyrdøden i Nikomedia i Lilleasia (i dag İzmit i Tyrkia), men senere utgaver av ovennevnte verk merker hennes fødested som Kumae, en gammel gresk bosetning nordvest for Napoli i Italia. Pave Gregor I den store (død 604) sendte et brev om at hennes relikvier skulle skrinlegges i Kumae, men det skjedde først i 568, og siden flyttet til Napoli i 1207.

En upålitelig legende forteller at hun var datter av en fornem, hedensk familie i Nikomedia. Som barn ble hun tiltrukket av kristendommen. Da hun var blitt 18 år nektet hun å gifte seg i inngått ekteskap med en ukristen, og holdt stand selv ved pisking. Hennes tilkommende var Evilasius, romersk stattholder i Nikomedia, som tilkalte henne og da hun fortsatt ikke ville gifte seg med hedning ble hun torturert og kastet i fengsel. I henhold til legenden ble igjen torturert, deretter delvis brent på bål, kastet i en gryte med kokende olje før hun ble halshogd.

Ifølge en myte skal hun ha blitt fristet av djevelen mens hun satt i fengsel, men overvant og fikk ham kneblet. Hun avbildes derfor også som en jomfru som står eller sitter på en drage eller djevel med vinger, eller trekker en djevel etter seg i en kjede. Andre attributter er martyrkrone, palme og sverd. Dyrkelsen av den hellige Juliana ble vanlig i løpet av middelalderen, spesielt i Nederland.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Juliana, ixtheo.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Santiebeati ID 41250[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *«Gregorii Magni epist.», lib. IX, ep. xxxv*, i Jacques Paul Mignes *Patrologia Latina*, LXXXVII, 1015).
4. ↑  Den hellige Juliana av Cumae (av Nikomedia)

Litteratur
----------

* Bonino Mombrizio: *Sanctuarium*, II, fol. 41 v.-43 v.;
* *Acta SS.*, FEB. II, 808 sqq.;
* Jacques Paul Migne: P.G. CXIV, 1437-52;
* *Bibliotheca hagiogr. lat.*, I, 670 sq.; Bibl. hagiogr. graeca (2. utgave), 134;
* Nikolaus Nilles: *Kalendarium manuale*, I (2. utgave, Innsbruck, 1896), 359;
* Mazocchi: *In vetus S. Neapolitanae ecclesiae Kalendarum commentarius*, I (Naples, 1744), 556-9;
* Oswald Cockayne: *St. Juliana* (London, 1872)
* Vita di S. Giuliana (Novara, 1889);
* Oskar Backhaus: *Ueber die Quelle der mittelenglischen Legende der hl. Juliana und ihr Verhaltnis zu Cynewulfs Juliana* (Halle, 1899).

Eksterne lenker
---------------

* The Life of Saint Juliana fra *Legenda aurea*
* Catholic Forum: St. Juliana (engelsk) med detaljer om hennes ikonografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Rolls-Royce Phantom II Continental er en bil for RREC medlemmene.
**Rolls-Royce Enthusiasts’ Club** (forkortet RREC) er en internasjonal sammenslutning for beundrere av biler av merkene Rolls-Royce og Bentley.

Klubben ble dannet i England den 11. august 1957 av elleve personer i stuen til Edward Harris i Oxfordshire.
Klubben har i dag over 10 000 medlemmer i 52 land.

Klubben har en norsk seksjon. Den norske avdelingen ble etablert i 1987, og teller i 2010 ca. 100 betalende medlemmer.

Moderklubbens hovedkvartér befinner seg i The Hunt House, Paulerspury i Northamptonshire.
Klubben forvalter de tekniske arkiver vedrørende alle Rolls-Royce’s bilmodeller og har overtatt store deler av fabrikkens rikholdige arkiv. Klubbens bibliotek inneholder all litteratur om merkene som noensinne er skrevet.
Klubben opprettholder den tekniske kunnskapen om alle modeller fra 1904 og har ulike spesialister som kan gi informasjon om tekniske spørsmål.

Kilder
------

* RREC.no

Eksterne lenker
---------------

* RREC.no
**Guttorm Koteng** (født 26. februar 1913 i Bjugn, død 16. mai 2002 i Steinkjer) var en norsk jurist. Han var politimester i daværende Inntrøndelag Politidistrikt i tiden 1970–1981. Han var politimester i Ålesund fra 1966.

Under andre verdenskrig var Koteng politifullmektig i Grimstad og medvirket der i den norske motstandsbevegelsen, Milorg. Som et resultat av dette ble han 2. oktober 1944 anholdt av den tyske okkupasjonsmakten og etter forhør med tortur til slutt plassert i Grini fangeleir. Han var internert til Norge ble frigjort 8. mai 1945.

Referanser
----------

1. ↑  FR®DIS. «Koteng, Guttorm». *www.steinkjerleksikonet.no*. Besøkt 30. juni 2017.
2. ↑  «Drap i Ålesund?». *VG*. 7.10.1966. s. 9.
3. ↑  Masdalen, Kjell-Olav (1991). *1920-1945: mellomkrigstid og okkupasjon*. Kristiansand: Laget. ISBN 8290575106.
4. ↑  «Fanger med etternavn som begynner på K - Stiftelsen Arkivet». *Stiftelsen Arkivet*. Arkivert fra originalen 29. juli 2017. Besøkt 30. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |
**Marcello Bertinetti** (født 26. april 1885 i Vercelli, død 31. juli 1967 i Vercelli) var en italiensk fekter som deltok i flere olympiske leker 1908 i London, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Bertinetti vant en olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. De andre på laget var Abelardo Olivier, Sante Ceccherini, Alessandro Pirzio Biroli og Riccardo Nowak.

Seksten år senere, under 1924 i Antwerpen, ble han olympisk mester i fekting. Han var med på de italienske lagene som vant lagkonkurransen i sabel. Han var også med på laget som kom på tredjeplass i florett.

Bertinetti vant sin andre olympiske gullmedalje under Sommer-OL 1928 i Amsterdam, også denne gullmedaljen ble vunnet i lagkonkurransen i kårde.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i fekting, sabel lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i fekting, kårde lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i fekting, sabel lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse Italias flagg Italia

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17807807t[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marcello Bertinetti – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marcello Bertinetti – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Marcello Bertinetti – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Marcello Bertinetti – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Bradamante hører om sine og Ruggieros etterslekt av trollkvinnen Melissa: Gustave Dorés illustraajon til *Orlando Furioso*.
***Bradamante*** (eller **Bradamant**) er søsteren til Rinaldo, og en av heltinnene i eposene *Orlando Innamorato* av Matteo Maria Boiardo og *Orlando Furioso* av Ludovico Ariosto som begge bearbeider de gamle legender om Karl den store, også kalt *Matière de France*.

Fremstilling
------------

Hun forelsker seg i den sarasenske stridsmann Ruggiero, men nekter å gifte seg med ham med mindre han konverterer fra islam. (Det var Bradamantes og Ruggieros skjebne å bli opphavet til det adelige Huset Este, som støttet opp om sine gustlinger Boiardo og Ariosto.)

Bradamante berger Ruggiero fra ¨bli fanget av trollmannen Atlantes, men de skilles ad kort etter. De to kjærester separeres fra hverandre mange ganger i fortellingen, men etter at Ruggiero hat konvertert til kristendommen gifter de seg til slutt.

Bradamante er en av de største av de kvinnelige riddere skildret i litteraturen. Han er mesterlig i kamp, og har en magisk lanse som støter enhver den berører ned av hesten.

I senere verker
---------------

Hun er også en hovedskikkelse i en rekke senere verker. Den franske 1500-talls-dramatiker Robert Garnier skrev en tragikomedie ved navn*Bradamante* som spinner videre på kjærligheten mellom heltinnen og Ruggiero. Hun fremtrer også i en rekke yngre romaner, som i Italo Calvinos surrealistike og svært sarkastiske roman *Il Cavaliere inesistente* (den ikke-eksisterende ridder) (1959). Bradamante spilles av Barbara De Rossi i 1983 i den italienske film *Paladini-storia d'armi e d'amori*.

Referanser
----------

1. ↑  Thomas Bulfinch (1796–1867). *Age of Fable*: Vol. IV: *Legends of Charlemagne*. 1913.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kvinnelig albansk folkedrakt fra Kosovo
De mest brukte deler av albanske folkedrakt for menn.
En **albansk folkedrakt** er en type folkedrakt som blir benyttet av etniske albanere og der det tradisjonelt sett bor eller har bodd albanere. Folkedrakten blir benyttet i blant annet Kosovo, Albania, Makedonia, Hellas, Montenegro og av arbëreshë-minoriteten. Flere elementer fra folkedraktene kan spores helt tilbake til antikken.

Karakteristika
--------------

Albanske folkedrakter er ofte dekorert med elementer med bakgrunn av tidlig illyrisk oppstandelse, der symbolene ofte er soler, ørner, stjerner og slanger.

Klesplagg
---------

### Hodeplagg

#### Qeleshe

Det mest tradisjonelle hodeplagget heter qeleshe, men blir også kalt «Plis».

#### *Chapeau Albanois*

Albansk Hatt også kjent for sitt franske navn - "*chapeau albanois*", var en type hatt som ble benyttet hovedsakelig av albanske leiesoldater i europa rundt 15-århundre frem til 18-århundre. Det blir beskrevet som en høy-kronet lue vevd fra eføy-grener.

#### Qylafë

Qylafë er en høy ullhatt som blir brukt i det sørlige Albania.

### Sokker

Çorape er det albanske ordet for sokker. Çorape blir enten laget av ull eller bomull, og har mange motiver og farger, og noen ganger er det inkludert meget tynne metalltråder.

### Belte

Brez er et tradisjonelt belte for menn, som blir benyttet av etniske albanere i balkan samt i Arbëreshe-landsbyer i Italia. Det har sin direkte opprinnelse fra det illyriske beltet.

### Sko

Opinga er det tradisjonelle albanske skoene.

### Vest

Xhamadan er en tradisjonell-Albansk vest laget av ullplagg, som blir benyttet av etnisk albanske menn.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Condra, Jill (9. april 2013). *Encyclopedia of National Dress: Traditional Clothing Around the World [2 Volumes]* **(engelsk)**. ABC-CLIO. ISBN 9780313376375.
3. ↑  Monaco, Florindo Di (1999). *Un mondo di acconciature: itinerario alla scoperta di centomila idee e misteri che vengono quotidianamente al pettine* **(italiensk)**. Edizioni scientifiche italiane. ISBN 9788881145300.
4. ↑  Gjergji, Andromaqi (2004). *Albanian Costumes Through the Centuries: Origin, Types, Evolution* **(engelsk)**. Acad. of Sciences of Albania, Inst. of Folc Culture. ISBN 9789994361441.
5. ↑  Masters, George Mallary (1969). *Rabelaisian Dialectic and the Platonic-Hermetic Tradition* **(engelsk)**. SUNY Press. ISBN 9780873950398.
6. ↑  Gjergji, Andromaqi (2004). *Albanian Costumes Through the Centuries*. Acad. of Sciences of Albania. s. 191. ISBN 978-99943-614-4-1.
7. ↑  *Trashëgimia dhe tranformimi i kulturës popullore: materiala nga sesioni shkencor, mbajtur në Prishtinë më 7-8 shtator 1979* **(albansk)**. Instituti Albanologjik i Prishtinës. 1983.
8. ↑  Stipčević, Aleksandar (1977). *The Illyrians: history and culture* **(engelsk)**. Noyes Press. ISBN 9780815550525.
9. ↑  *Studime historike* **(albansk)**. Akademia e Shkencave, Instituti i Historisë. 1967.
10. ↑  Blumi, I. (9. mai 2011). *Reinstating the Ottomans: Alternative Balkan Modernities, 1800-1912* **(engelsk)**. Springer. ISBN 9780230119086.
En motevisning.
En **motevisning** (fransk *défilé de mode*) er en begivenhet hvor en eller flere motedesignere fremviser deres kommende kolleksjoner av tøy, gjerne i forbindelse med en «moteuke». Motevisninger blir avholdt alle sesonger, særlig på vår/sommer og høst/vinter. Det er ofte her de nyeste moter starter.

De to mest innflytelsesrike moteukene er Paris Fashion Week og New York Fashion Week, som begge blir avholdt hvert halve år. Også Milano, London, Sibiu og Berlin er av global viktighet.

I en typisk motevisning går modeller på catwalken iført tøy som er fremstilt av designeren. Tøyet blir opplyst av belysningen på catwalken. Normalt blir modellenes tøy og rekkefølgen arrangert i forhold til det statement som designere ønsker å videregive.

Noen ganger blir motevisninger en form for installasjon, hvor modellene er statiske, sitter eller står i et oppbygget miljø. En lang rekke moderne designere produserer deres egne teaterproduksjoner med store kulisser og livemusik samt teknologiske islett som hologrammer.

Referanser
----------

1. ↑  Bradford, Julie (2014). *Fashion Journalism*. Routledge. s. 129.
2. ↑  Dillon, Susan (2011). *The Fundamentals of Fashion Management*. A&C Black. s. 115.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Gottlieb Ernst Clausen Gad** (født 25. september 1830 i København, død 21. juni 1906 i Espergærde) var en dansk forlegger og bokhandler – grunnlegger av Gads Boghandel og Gads Forlag. Forlaget har tradisjonelt hatt sterke bånd til Københavns Universitet. 

Den 25. juli 1862 ble han gift med Dorthea Marie Tønsberg (1840–1889), datter av forlagsbokhandler Christian Tønsberg i Christiania og Maren Dorothea født Bødtker. Sønnene Oscar Gad (1869–1920) og Frederik Gad (1871–1956) videreførte farens virksomhet.

Gad er begravet på Assistens Kirkegård på Nørrebro i København.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID G.E.C.\_Gad[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Boghandlere i Danmark*, boghandlereidanmark.dk. Besøkt 16. april 2014
3. ↑  *Gad*, Den store danske. Besøkt 16. april 2014
4. ↑  *G.E.C. Gad*, gravsted.dk. Besøkt 16. april 2014

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Svein Ådne Greni** (født 23. juni 1953) er en norsk musiker (fløyte og saksofon), bosatt i Lillestrøm. Han er medlem av gruppa Undertakers Circus. Tidligere var han dirigent for Skjetten jente- og guttekorps.

Greni jobber som lærer på musikklinja (musikk, dans og drama) ved Lillestrøm videregående skole. Han underviser i fagene Instrument, Kor og Samspill (som fløytelærer og ensembleleder), Instruksjon og Ledelse, og Anvendt Musikklære. 

Svein Greni er onkelen til Øystein Greni, bandleder i den norske gruppa Big Bang, og har medvirket som saksofonist ved flere opptredener og innspillinger. Det er Svein Greni som spiller saksofon på hitten «Girl in Oslo».

Diskografi
----------

### Undertakers Circus

* *Ragnarock* (1973)

### Lucifer Was

* *The Divine Tree* (2007)

### Deltar på

* Svein Gundersen: *Julia Julia* (1981)
* Bigbang: *Girl In Oslo EP* (2000)
* Bigbang: *New Glow EP* (2000)
* Bigbang: *Clouds Rolling By* (2000)
* Bigbang: *Girl In Oslo EP* (2001)
* Bigbang: *Radio Radio TV Sleep* (2003)
* Bigbang: *Poetic Terrorism* (2005)
* Bigbang: *Not A Rolling Stone EP* (2005)
* Melodisc: *Stellar Voyage – Rare Rock Grooves and Fusion from Norway* (2005)
* Bigbang: *Too Much Yang* (2007)
* Bigbang: *Something Special – The Best of Bigbang* (2007)
* Sigurd N. Uggen: *Den frittgående trubadur* (2012)

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 542645[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Svein Greni på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** Discogs
 |
**Svein Erik Bakke** (1947–2006), populært kalt «**Vaske-Bakke**», var en norsk finansmann.

Bakke vokste opp på Sørum på Romerike. Som 17-åring begynte det tidligere mobbeofferet å arbeide med renhold, og han «vasket seg opp» inntil hans renholdsselskap, Viking-gruppen, hadde over 750 ansatte og et overskudd på mellom 60 og 70 millioner i 2000. Bakke dreide etterhvert virksomheten over på eiendomsinvesteringer, og bidro sterkt til Trysils fremvekst som vintersportssted og hytteby.

Sommeren 2001 solgte Bakke seg ut av Viking-gruppen for å dekke gjeld han hadde pådratt seg gjennom blant annet valutaspekulasjon. En dyp depresjon førte til at han lille julaften samme år forsøkte å ta sitt liv. Bakke fortalte siden åpent om dette i media.

De siste årene av sitt liv drev Bakke med valutaspekulasjon og planlegging av et stort eiendomsprosjekt i Natal i Brasil. Høsten 2005 solgte han sin villa på Bygdøy i Oslo til staten, da Stoltenberg-regjeringen tilbød 30 millioner for eiendommen, slik at stranden kunne gjøres tilgjengelig for allmennheten.

Bakke ble funnet død i sin leilighet på Frogner i Oslo 21. november 2006. Han etterlot seg sin forlovede og to voksne barn fra det første av sine to ekteskap.

Referanser
----------

1. ↑   www.dagbladet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ole-Morten Fadnes (21. november 2006). «Svein Erik Bakke er død». Dagens Næringsliv. Besøkt 21. november 2006.
3. ↑  Nicolai Heyerdahl (21. november 2006). «Svein Erik Bakke er død». Aftenposten.no. Besøkt 21. november 2006.

Eksterne lenker
---------------

* E24 om Bakkes liv og dødsfall

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
«Bananbåten» «Chiquita België»
**Chiquita Brands International Inc.** er et amerikansk næringsmiddelselskap som produserer og distribuerer bananer og andre landbruksprodukter.

Chiquitas historie går tilbake til 1870 da sjøkaptein Lorenzo Dow Baker kjøpte 160 bunter med bananer i Jamaica og på 11 dager befordret dem til Jersey City, hvor han solgte dem med profitt. I 1885 stiftet Baker et partnerskap med investorer og kalte det Boston Fruit Company. Dette partnerskapet ble slått sammen med et jernbaneselskap – som hadde plantet bananer langs skinnene for å frembringe inntekter – i 1899 til United Fruit Company. Dette selskapet endret navn til Chiquita Brands International Inc. i 1984 da det ble kjøpt av American Financial Group.

Firmaet ble siden overtatt av de brasilianske selskapene Cutrale og Safra-gruppen.

Referanser
----------

1. ↑  Historien om Chiquita Arkivert 10. mars 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Om Chiquita Arkivert 13. mars 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chiquita Brands International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Generalprokurør** var et embete som ble innført i Danmark-Norge sammen med eneveldet i 1661. Embetet var opprinnelig underordnet Rentekammeret og skulle føre kontroll med at statlige pengekrav ble inndrevet. Noe senere fikk embetet utvidet sin kompetanse og fikk funksjon som en kontrollinstans for kongen, eneveldet og statens interesser. På denne bakgrunn ble Generalprokurøren en av de mest sentrale stillingene i staten. 
I 1730 ble Generalprokurøren knyttet nærmere til Kanselliet ved at han ble medlem av dette og fikk nærmest en funksjon som en juridisk rådgiver for kongemakten. På denne bakgrunn ble Generalprokurøren trukket inn i alt juridisk reformarbeid og også i annet utredningsarbeid. Det var hele tiden de ypperste juristene i Danmark-Norge som innehadde generalprokurørembetet.

Da Norge ble selvstendig i 1814, ble det ikke utnevnt noen ny generalprokurør før Christian Magnus Falsen ble utnevnt i 1822 av kong Karl Johan (uten Stortingets eller regjeringens medvirkning). Falsen skulle føre tilsyn med embetsmennene og særlig kontroll med rettstvesenet og påtalemaketen. Falsen grep inn mot ulovlige tiltaler og i noen tilfeller grep han inn mot brutal eller lovstridig forbyrdelse av dommer. Falsens virke møtte bred motstand fra embetsmennene. Han ble sittende i embetet inntil han i 1825 ble utnevnt til stiftamtmann i Bergen. Embetet var ubesatt til 1845 da det ble strøket fra listen over lønnede tjenestemenn. I Danmark opphørte embetet å eksistere i 1872.

Generalprokurører i Danmark-Norge
---------------------------------

* P. Scavenius (1660—85)
* Niels Bentzon (1686—1708)
* Andreas Hojer (1736—39)
* Henrik Stampe (1753—84)
* O. L. Bang (1784—88)
* Christian Colbjørnsen (1788—1804)
* Christian Magnus Thestrup Cold (1804—25)

Generalprokurører i Norge
-------------------------

* Christian Magnus Falsen (1822–1825)

Generalprokurører i Danmark
---------------------------

* Kr. M. Th. Cold (1804—25)
* Anders Sandøe Ørsted (1825—48)
* Tage Algren Ussing (1848–1872).

Referanser
----------

1. ↑  Holme, Jørn (1985). *Fra amtmann til statsadvokat: om overgangen til en selvstendig påtalemyndighet*. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 8200076547.
2. ↑  Morten Søberg (18. juni 2021). «Gullstandarden Falsen». *www.dagogtid.no*. Besøkt 5. august 2021.

Litteratur
----------

* F. Wegener: *Aarsberetninger fra Det kongelige Geheimearchiv, indeholdende bidrag til dansk historie af utrykte kilder*, København 1856 (Inneholder «Instrux for Generalprocureuren d. 16 Februar 1661»).
Den tyske maleren Willy Reetz med tegnebrett og blyant. Legg merke til den støttende lillefingeren som gir bedre kontroll over håndbevegelsen på papiret. Portrettet uttrykker også regelen «Å tegne er å se». Yrkestegnere i første halvdel av 1900-tallet kledte seg forøvrig ofte i hvite arbeidsfrakker.
Tegneserietegneren Don Rosa tegner Onkel Skrue i 1999
En **tegner** er en person som lager tegninger, enten som kunstner eller yrkestegner.

En tegner kan være grafisk designer, karikaturtegner, tegneserietegner, illustratør, teknisk tegner, maskintegner eller karttegner som tegner figurer, skisser o.l. og utfører tegne- eller konstruksjonsarbeid på et ingeniør- eller tegnekontor. Benevnelsen «tegner» brukes inkludert om motedesigner, tegnefilmanimatør og mer upresist om ingeniør og arkitekt.

Billedkunstnere
---------------

Som billedkunstner arbeider tegneren med tegnekunst (i motsetning til grafikk, maleri og skulptur) og lager vanligvis bilder med blyant, kullstift eller tusj på papir. Mange norske tegnere og illustratører er medlemmer i kunstnerorganisasjonen Tegnerforbundet eller interesseorganisasjonen Grafill for visuell kommunikasjon.

### Berømte tegnere i vestens kunsthistorie

Følgende kunstnere er blant annet kjent for tegninger:

* Leonardo da Vinci
* Albrecht Dürer
* Michelangelo
* Rembrandt
* Francisco Goya
* Paul Cézanne
* Edgar Degas
* Vincent van Gogh
* Pablo Picasso
* Paul Klee
* M.C. Escher
* Andrew Loomis
* Santiago Martinez Delgado
* Eugeen Van Mieghem
* Käthe Kollwitz (1867–1945), tysk tegner og grafiker

Se også
-------

* Tegnekunst
* Illustratør
* Billedkunstner
* Karikaturtegner
* Avistegner

Eksterne lenker
---------------

* Noen tegnere og illustratører i Grafill

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Xiping** (kinesisk: 西平县; pinyin: *Xīpíng Xiàn*) er et fylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Zhumadian.

Fylket hadde 822 574 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Jernessen i Jiudian (酒店冶鐵遺址, *Jiǔdiàn yětiě yízhǐ*) og Baoyantempelets pagode (寶嚴寺塔, *Bǎoyán sì tǎ*) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Stasjonen i Xiping i februar 2009
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

Litteratur
----------

* Huang Keying, Kang Xiaohua: «Henan sheng Xiping xian Jiudian yetie yizhi shijue jianbao», i *Huaxia kaogu* 1998.4: 27-33 + 74

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Xixuthrus heros*** er en meget stor bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er den nest største trebukken i verden, og en av de billeartene som har den største kroppslengden. Den lever i tropisk regnskog og finnes bare på Fiji.

Utseende
--------

En enorm (opptil 15 centimeter lang), avlang, noe flat, mørk brunlig trebukk. Antennene er kraftige og litt lengre enn kroppen hos hannen, litt kortere enn kroppen hos hunnen. Hodet er stort med meget kraftige kjever (mandibler). Pronotum er bredere enn langt og har små, skarpe tenner langs ytterkanten, et par knøler på sidene. Dekkvingene har opphøyde ribber. Beina er forholdsvis lange og tynne, de tre innerste fotleddene er bredt tolappede.

Levevis
-------

Larven lever i død ved og utviklingen antas å kunne ta så mye som 12 år. Larvene er spiselige, men på grunn av sin sjeldenhet har de i alle fall noen steder på Fiji vært forbeholdt kongen. De voksne billene kommer gjerne til lys. Om de blir forstyrret, gir de fra seg en hvesende lyd (laget ved stridulering). De kan også bite kraftig og forsvare seg ved å klemme fingre mellom forkanten av dekkvingene og en pigg på thorax.

En truet art?
-------------

Denne arten er temmelig sjelden og har også en ganske begrenset utbredelse. Man antar at den er truet, men dette er foreløpig usikkert, arten blir listet som utilstrekkelig kjent (DD) på IUCN's rødliste. I likhet med andre store, sjeldne trebukker har eksemplarer av denne arten en betydelig, kommersiell verdi ved salg til samlere.

Utbredelse
----------

Arten finnes bare i regnskogsområder på Viti Levu, Fiji. Den nærtbeslektede og nesten like store arten *Xixuthrus terribilis* lever på en av naboøyene (Taveuni).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien **trebukker**, **Cerambycidae** Latreille, 1802
					- Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
						* Stammen Macrotomini
							+ Slekten *Xixuthrus* Thomson, 1864 - 13 arter, øyer i Indonesia og Stillehavet
								- *Xixuthrus heros* (Gräffe, 1868)

Kilder
------

* Nettside-artikkel om arten
* IUCN red list, *Xixuthrus heros*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xixuthrus heros* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Xixuthrus heros* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Xixuthrus heros* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Xixuthrus heros* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Xixuthrus heros* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Árbæjarsafn** er museum for byen Reykjavík og for hele regionen. Det er et friluftsmuseum, og målet er å gi publikum et inntrykk av leveforholdene for folk i Reykjavik i tidligere tider.

Historie
--------

Museets ku skal melkes.
Gammeldags høyonn på Arbær Museum.
Midt på 1900-tallet var det tydelig for alle at gamle Reykjavik var i ferd med å forsvinne. Det første forsøket på å få til et museum var i 1942. En begynte da å samle historiske dokumenter og dette ble grunnlaget for byens arkiv. I 1954 ble Reykjavik arkiv og historiske samlinger offisielt etablert; Lárus Sigurbjörnsson ble ansatt som direktør og han startet innsamling av ulike typer materiale. 

Den gamle gården Árbær, som lenge hadde vært et populært sted for folk på vei inn – og ut av byen, var nedlagt, husene var i ferd med å forfalle. I 1957 vedtok bystyret å bruke gården til folkepark og friluftsmuseum. Gamle hus med historisk verdi skulle gjenoppbygges her. Museet ble åpnet august samme år. 

I 1968 ble Reykjavik historiske museum og Árbæjarsafn samlet under navnet Árbær Museum. 

Da museet ble etablert i 1957 var stedet like utenfor byen. Siden den gang har byen blitt betydelig større, og museumsområdet er nå omgitt av bebyggelse. I 1974 ble den første konservatorstillingen opprettet. 

I 2006 åpnet museet en ny utstilling sentralt i Reykjavik, basert på arkeologiske funn. Utstillingen heter Reykjavík 871±2.

Høyonn

Åpningstider
------------

Lokomotivet *Pioner* fra byens havnebane. 
Museet er åpent fra 1. juni til 31. august fra 10 til 17. I vintersesongen tilbyr museet omvisning med guide hver dag (med noen unntak) kl. 13.

Det er god bussforbindelse til og fra Reykjavik sentrum.

Litteratur
----------

* Árbæjarsafn guidebook

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Árbæjarsafn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Chipping Sodbury** er en liten markedsby og enhetlig myndighet i South Gloucestershire, England. Byen ble grunnlagt på 1100-tallet av William le Gros, 1. jarl av Albemarle. Landsbyene Old Sodbury og Little Sodbury ligger rett ved. I 2001 viste folketelling en befolkning på 5 066 innbyggere, men i det siste tiåret har byen blitt del av en langt større område med tettbebyggelse grunnet den raske ekspansjonen av den nærliggende byen Yate, som den er blitt sammenhengende med i vest. Ved folketellingen i 2011 var befolkningen på 5045 innbyggere, men kombinert med Yate er det en felles befolkning på 26 855.

I nærheten av byen ligger den beryktede jernbanetunnelen Chipping Sodbury-tunnelen. Den fire km lange tunnelen åpnet i 1902, er er kjent for å bli oversvømt i perioder med mye regn, noe som fører til store forsinkelser i jernbanetrafikken til og fra det sørlige Wales. Byen hadde en egen jernbanestasjon fra 1903 til 1961.

Det mest kjente bysbarnet er forfatteren J.K. Rowling.

Referanser
----------

1. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine..

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chipping Sodbury – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Chipping Sodbury hos Wikivoyage

* Chipping Sodbury i Open Directory Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
Generalitetsgården fra Dronningens gate 15 i Oslo i «Gamlebyen» på Norsk Folkemuseum Foto: Nina Aldin Thune 
**Generalitetsgården** var en bygård på Dronningens gate 15 i Oslo, oppført i 1714 for kjøpmann Tøger Eriksen Grøn. I 1737 ble den kjøpt av general *Hans Jacob Arnold*, som fikk innredet mange av interiørene. Staten overtok den i 1760 som embetsbolig for kommanderende general og kontor for *Generalitetskollegiet*. Som nabogård til Departementsgården ble den etter 1814 brukt til regjeringskontorer og huset lenge finansdepartementet. Gården ble revet i 1916 for å gi plass til *Hovedpostkontoret* som ble oppført i årene 1914-24 og nedlagt i 2004. I 1928 sto den ferdig gjenreist som delvis kopi i «Gamlebyen» på Norsk Folkemuseum til bruk som utstillingsbygning. Gatefasadene, trapperommet og hjørnerommene er i hovedsak originale.

Bygningen
---------

Gården ble oppført av importert teglstein fra Nederland. På grunn av leirkvaliteten hadde hver stein overveiende gulaktig langside (løper) og rødlig kortside (kopp). Ved muring i datidens vanlige kryssforband med skifteganger, som vekslet mellom løperskift og koppskift, fikk murverket en stripeeffekt. I tiårene rundt 1700 var det moderne å forsterke effekten ved å male skiftegangene med rød og gul kalkmaling. I etasjeskillene ble bjelkene forankret til murverket ved hjelp av smidde ankerjern. De var ofte fint dekorert, eller som på denne gården formet som eiernes initialer, årstall eller fromme inskripsjoner. På Generalitetsgården danner de innskriften *Ao 1714 TESG MMD* (Tøger Eriksen Grøn og Margrethe Mogensdatter).

Hovedfløyen mot Dronningens gate hadde større etasjehøyder og vinduer enn sidefløyen mot Prinsens gate. Portåpningen mot Prinsens gate ble sløyfet ved gjenreisningen på Folkemuseet, og som en kan se der de vertikale mursteinene danner en videre bue rundt vinduet helt til høyre, vises konturene av den opprinnelige åpningen.

Sjøfartsmuseum og farmasihistorisk museum
-----------------------------------------

Bygningen ble tilflyttet og oppført på Folkemuseet med bidrag fra Sjøfartsmuseet, som holdt til her fra 1929 til nybygget på Bygdøynes sto ferdig i 1960.

Senere ble bygningen tatt i bruk av Norsk Farmasihistorisk Museum, en egen stiftelse tilknyttet Folkemuseet. *Apotekmuseet* ble åpnet for publikum i 1974 og har gjenstander, inventar og litteratur som er samlet inn fra apoteker hele Norge. Offisinet fra Apoteket Hjorten på Grønland 10 i Oslo er rekonstruert i museet. Det viser et typisk byapotek fra 1860-årene. Bak gårdsplassen er det anlagt en *apotekhage* hvor medisinske urter dyrkes.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Skyggefly** (*Rusina ferruginea*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er vanlig nord til Nord-Trøndelag i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 32 – 39 mm), kraftig bygd, gråbrunt nattfly. Hannen har dobbelt kamtannede antenner, hunnen trådformede. Vingene er forholdsvis korte og brede, særlig hos hannen. Forvingen er gråbrun med mørke tverrlinjer. Langs framkanten er det noen små, hvite flekker, og nyremerket er delvis kantet med hvitt. Bakvingen er lyst brungrå, noe mørkere hos hunnen.

Levevis
-------

Denne arten kan finnes i mange ulike habitater, både i skog og i mer åpne områder. Larven lever på ulike urter og utvikler seg mellom august og mai. De voksne sommerfuglene flyr i mai – juni.

Utbredelse
----------

Skyggeflyet er utbredt over hele Europa og videre østover til Sajanfjellene i Sentral-Asia. I Norge er den vanlig, ofte tallrik, nord til Nord-Trøndelag.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Skyggefly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Rusina ferruginea* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *skyggefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *skyggefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Charanyca ferruginea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
«***Svigermor og Evensen og kjerringa og jeg***» er en norsk revyvise med tekst av Arne Svendsen (1884–1958) – en av våre mest produktive og kjente revyforfattere. Han skrev mer enn 60 revyer, og over 2500 revyviser. Mange av visene er knyttet til Einar Rose som sang dem inn på plate. Dette er en av hans mest kjente viser, ved siden av «Serru serru» og «Gøy på landet». I *Den røde,blå og Den Gule store viseboka*, er Arne Svendsen representert med hele 26 viser. Til sammenligning har Alf Prøysen 29. Komponisten til «Svigermor og Evensen og kjerringa og jeg» er Kolbjørn Svendsen (1903–1967), forøvrig sønn av Arne Svendsen. Kolbjørn Svendsen var kapellmester ved Den Nationale Scene i Bergen, og skrev også melodier for Ernst Rolfs revyer.

Første versestrofen i denne revyslageren lyder: *«Som vognmann har jeg slått så mang en drabelig rekord, men nå var gampen blitt så gammal at jeg nesten gikk og skjøv'n. Jeg selt'n til kommunen og fikk kjøpt en gammal Ford, og forleden dag så sku' vi ut og prøve'n.»* Og hvert vers avsluttes med *«...svigmor og Evensen og kjerringa og jeg...»*.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter av Elin Prøysen, Damm 2007
Skyggeforfatter.
**Skyggeforfatter** (eller *skyggeskriver*, etter engelsk *ghost writer*) er en skribent som anonymt skriver tekster som andre framfører eller utgir under sitt eget navn. Ofte er det snakk om profesjonelle skribenter eller forfattere som skriver taler og bøker for celebriteter, politikere og kongelige. På svensk heter det «spökskrivare», på portugisisk «escritor fantasma» og på fransk «prête-plume».

Skyggeforfattere
----------------

I politikken
Det er alminnelig kjent at de fleste politikere har medarbeidere som helt eller delvis skriver politikernes taler. Den norske journalisten Siv Nordrum var ansatt som statssekretær og taleforfatter for statsminister Kjell Magne Bondevik. Hans Kristian Amundsen skrev flere taler for Jens Stoltenberg, også talene etter terrorangrepet i 2011.

I bøkenes verden
Det kan tenkes mange eksempler på personer som har interessante liv å fortelle om, eller interessante meninger å framføre, men som ikke har tid eller evner til selv å skrive det ned. Det mest prominente norske eksempelet er trolig Egil Helle, som sto bak det meste av teksten i Einar Gerhardsens erindringer i fem bind. Idrettsbiografier er også oftest skrevet av andre enn den forfatterkrediterte hovedpersonen. For eksempel ble Hjalmar «Hjallis» Andersens to bøker på 1950-tallet skrevet av journalisten Alf Borge. David Lagercrantz skrev det meste av Zlatan Ibrahimović' selvbiografi *Jeg er Zlatan*. 

I historisk sammenheng er det verdt å nevne Alexandre Dumas d.e. som overlot mye av det praktiske skrivearbeidet til andre etter å ha utarbeidet et sujett for historien (se også kollektivpsevdonym).

Halvanonymt
Like vanlig er det at kjente personer skriver sine erindringer *i samarbeid med*, eller at de *forteller til*. 

* Nils Arne Eggens bok *Godfoten* er skrevet «i samarbeid med Sverre M. Nyrønning»;
* Arne Næss' bok *Livsfilosofi* er skrevet «med Per Ingvar Haukeland», slik de fleste av Næss' populærbøker har en medforfatter.

Eksterne lenker
---------------

* Ordsmia i Dagbladet har forslag til norske navn på det engelske *ghost writer*.
* Skyggeskriver; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Mack Francis Mattingly** (født 7. januar 1931 i Anderson i Indiana) er en amerikansk republikansk politiker. Han var senator for delstaten Georgia fra 1981 til 1987, som den første republikaneren siden rekonstruksjonstiden etter den amerikanske borgerkrigen.

Liv og virke
------------

Han kom til Georgia da han tjenestegjorde i United States Air Force i Savannah i 1950-årene. Han gikk college ved Indiana University og arbeidet deretter i IBM i Georgia. Han drev senere sin egen virksomhet innen kontorutstyr.

Mattingly gikk inn i politikken i 1964, da han ledet Barry Goldwaters presidentvalgkamp i Georgias 8. valgdistrikt. Han var sentral i organiseringen av Det republikanske parti i Georgia i 1960- og 1970-årene. I 1980 vant han overraskende senatsvalget mot den sittende senatoren Herman Talmadge. I 1986 tapte Mattingly gjenvalg til Senatet med knapp margin.

I 1987 ble han utnevnt av president Ronald Reagan til assisterende generalsekretær for forsvarsstøtte i NATO. I 1992 ble han utnevnt av president George H.W. Bush til USAs ambassadør til Seychellene, og satt som ambassadør frem til 1993.

Ved suppleringsvalget i 2000, etter avdøde senator Paul Coverdell, stilte Mattingly som republikanernes kandidat, men tapte mot Zell Miller, som hadde vært midlertidig oppnevnt som senator.

Referanser
----------

1. ↑  Minchin, Timothy J. (2015). «'An Historic Upset': Herman Talmadge's 1980 Senate Defeat and the End of a Political Dynasty». *Georgia Historical Quarterly* **(engelsk)**. 99 (3): 156–197. ISSN 0016-8297.
2. 1 2  Bullock, Charles S. III (1993). «Republican officeholding at the local level in Georgia». *Southeastern Political Review* **(engelsk)**. 21 (1): 113–131. doi:10.1111/j.1747-1346.1993.tb00355.x.
3. ↑  Bullock, Charles S. III (2002). «Georgia: Another Mixed Partisan Result». I Steed, Robert P. og Moreland, Laurence W. *The 2000 Presidential Election in the South: Partisanship and Southern Party Systems in the 21st Century* **(engelsk)**. Westport: Praeger. s. 70–72. ISBN 978-0-275-97020-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mack Mattingly hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** US Congress
 |
**Svevende Ord Bibelsenter** er navnet på parodimenigheten som presenteres på den satiriske nettsiden **Herregud.com**, som ved gjentatte anledninger har blitt truet med politianmeldelse på grunn av påstander om blasfemi. Svevende Ord har vært på Internett siden 1999.

Nettstedets budskap
-------------------

I et intervju sier innehaveren: «Den parodierer det jeg kaller karismatiske og ultrakonservative menigheter i Norge(...)Jeg opplever at de har et hat mot de som ikke deler de kristnes livssyn, og jeg synes det er rart hvor opptatt kristne kan være av homofili. Ingen synd er verre, virker det som. Jeg mener de kan begynne et annet sted, med å ta onanistene, for eksempel.»

Svevende Ord vs. Levende Ord
----------------------------

I 2002 ble nettstedet truet av Levende Ord med anmeldelse for brudd på Almindelig borgerlig Straffelovs paragraf 135a, som handler om hetsing av folkegrupper. Trusselen fikk medieomtale, men ble ikke gjennomført.

Levende Ord har gjentatte ganger uttrykt misnøye ved Svevende Ords aktiviteter. Levende Ords talsmann kom med uttalelser som: «*Siden er absolutt en forhåning*» , «*Faren er at mennesker begynner å se på kristen tro som et sosialt avvik. Unge kan komme til å tro at kirken og kristendommen bare er noe tull.»* og *«(...) kan føre til at autoriteter ikke blir tatt seriøst.»*

Innehaveren av Svevende Ord har besvart kritikken med: «*Jeg har i utgangspunktet full respekt for kristne mennesker. Men når enkelte kan tillate seg å mene at homofili er en sykdom, og at alle som ikke tror havner i det evige helvete, da har det gått for langt. Jeg synes heller ikke mye om at kristne skal reise verden rundt og fortelle alle andre at det de tror på er feil.*»

Referanser
----------

1. ↑  «Levende Ord latterliggjøres på ny nettside». Bergensavisen. 20. desember 1999. Besøkt 6. juni 2008.
2. ↑  «Kristne terges av nettsted». Vårt Land. 2. oktober 2002. Arkivert fra originalen 2. juni 2012. Besøkt 6. juni 2008.
3. ↑  Ken Andre Ottesen (1. oktober 2002). «Nå vurderer Flåten å anmelde hets på nett». BA. Besøkt 6. juni 2008.
4. ↑  «Bergenser eksporterer kristen-harselas», Dagbladet 7. februar 2001

Eksterne lenker
---------------

* Svevende ord bibelsenter Arkivert 9. november 2005 hos Wayback Machine.
* Nå vurderer Flåten å anmelde hets på nett
* Levende Ord latterliggjøres på ny nettside
**Skadeforebyggende forum (Skafor)** en medlemsbasert, ideell interesseorganisasjon, som samler aktører fra frivillig-, offentlig- og privat sektor. Målsetning er å forebygge alvorlige ulykker og fremme forebyggende arbeid gjennom informasjon og samarbeidstiltak. Som et uavhengig nasjonalt kontakt- og samarbeidsorgan er Skafor en møteplass for skadeforebyggende arbeid i Norge. Skafor knytter aktørene innen forskjellige områder sammen, invitere til samråd og tilrettelegge for sektorovergripende samarbeid.

Historie og formål
------------------

Organisasjonen ble stiftet på initiativ av Norges Forsikringsforbundet i 1985. Formålet er å styrke og utvikle det skadeforebyggende arbeidet, redusere risiko for skader og ulykker som kan føre til personskader og dødsfall, og begrense konsekvensene av alvorlige ulykker. Hovedinnsatsen skjer innen fem virksomhetsområder skadeforebyggende arbeid på lokalt nivå, Trygge lokalsamfunn, sikkerhet for barn og unge, eldreulykker, drukningsulykker og innhenting og bruk av skadedata.

Skadeforebyggende forums engelske betegnelse er Norwegian Safety Forum.

Internasjonalt arbeid
---------------------

Skafor er medlem i nordiske, europeiske og internasjonale kunnskapsnettverk, og medvirker til økt internasjonal kontakt- og erfaringsutveksling.

Finansiering
------------

Forumet får sin grunnfinansiering fra årlige medlemskontingent samt et flerårig samarbeidsavtale med Helse- og omsorgsdepartementet (HOD) og Finans Norge.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 11. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |