recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Byggeindustrien*** – etablert 1968 – er et faglig og næringspolitisk organ for byggenæringen i Norge. 

Innad i næringen har *Byggeindustrien*, og det tilhørende nettstedet bygg.no, som oppgave å gi sine primære målgrupper – planleggere/prosjekterende, utførende bygg- og anleggsbedrifter, maskineiere/brukere, byggherrer og eiendomsselskaper – løpende informasjon om alt vesentlig som skjer i og for næringen (teknikk, administrasjon, økonomi, jus m.v.). 

Utad skal bladet holde samfunnet – særlig alle offentlige myndighter, adekvate institusjoner og organisasjoner, massemedia m.v. – kontinuerlig orientert om byggenæringen og dens syn på aktuelle faglige og næringspolitiske spørsmål. 

Bladet legger stor vekt på aktuelle reportasjer og har i hvert nummer bred nyhetsdekning fra inn- og utland.

*Byggeindustrien* har fått Fagpresseprisen 2 ganger, senest i 1994.

Redaktører
----------

* Per Helge Pedersen  (1992-2014)
* Arve Brekkhus (2014- )

Referanser
----------

1. ↑  «Lederskifte i Byggeindustrien», VVS forum 6. desember 2013 Arkivert 3. februar 2014 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* *Fagpressekatalogen*

Eksterne lenker
---------------

* Bygg.no
***Piodes*** er en slekt av biller som tilhører gruppen blomsterbukker i familien trebukker (Cerambycidae). Larvene lever under barken på døde trær.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 16-17 millimeter), ganske bred og høyt hvelvet, halvblank, mørk trebukk, gjerne med litt bronseaktig glans. Oversiden er litt læraktig. Hodet og pronotum er mye smalere enn dekkvingene, som har markerte, utstående "skuldre". Antennene er kraftig, noe over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet, med en butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er avsmalnende bakover med markerte "skuldre". Beina er middels lange og slanke.

Levevis
-------

De fleste av artene har larver som utvikler seg under barken på nylig døde trær. Fordi utviklingstiden gjerne er forholdsvis kort kan de også gjøre seg nytte av nyfelt tømmer. De voksne billene er livlige dyr som løper raskt og gjerne flyr i solskinn om våren. De besøker av og til blomster. Når billene blir forstyrret, strekker de forkroppen skrått oppover, de kan da virke nesten aggressive, men er helt harmløse for mennesker.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det nordvestlige USA (Washington, Oregon, Idaho).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802 – 120 arter i Europa
						* Stammen Rhagiini Kirby, 1837
							+ Slekten ***Piodes*** LeConte, 1850
								- *Piodes coriacea* LeConte, 1850

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Piodes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Piodes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Piodes* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Piodes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Piodes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* Katalog med utbredelsesdata, amerikanske arter Arkivert 30. november 2016 hos Wayback Machine.
*For den meksikanske basketballspilleren, se Andrés Gómez (basketballspiller)*

**Andrés Gómez** (født 27. februar 1960, i Guayaquil, Ecuador) er en venstrehendt tidligere profesjonell tennisspiller fra Ecuador.

Tenniskarrieren
---------------

Andrés Gómez ble profesjonell ATP-spiller i 1979 og spilte tourtennis til 1995. Han vant totalt 21 single- og 33 doubletitler. Som best var han ranket som nummer 4 i single (juni 1990) og som nummer 1 i double (september 1986). Han spilte totalt inn 4,385,130 amerikanske dollar i prispenger.

Gómez var en meget dyktig singlespiller, spesielt på grusunderlag. Han vant sine 21 titler 1981-91, 16 av disse i grusturneringer. Hans beste sesong var 1984, da han vane 5 singletitler på ATP-touren. Blant merittene er to seire i det åpne italienske mesterskapet (1982, finaleseier over amerikaneren Eliot Teltscher med 6-2, 6-3, 6-2 og 1984, finaleseier over amerikaneren Aaron Krickstein med 2-6, 6-1, 6-2, 6-2). Han finalebeseiret også spillere som Yannick Noah og Mats Wilander i grusturneringer. 

Sin største singletittel vant Gómez i 1990 i French Open, da han beseiret amerikaneren Andre Agassi i finalen. 

Gómez hadde også stor suksess som doublespiller under hele karrieren, men fremforalt i starten av den. Sesongene 1980-81 vant han sammenlagt 12 titler. Han vant hele 18 av sine doubletitler sammen med chileneren Hans Gildemeister, deriblant det italienske åpne mesterskapet 1981. Blant doublemerittene er 2 GS-titler som han vant med andre partnere. Den første GS-tittelen vant han i US Open 1986 sammen med Slobodan Živojinović) gjennom finaleseier over svenskene Joakim Nyström/Mats Wilander (4-6, 6-3, 6-3, 4-6, 6-3). I French Open 1988 spilte han i par med spanjolen Emilio Sánchez. Paret nådde finalen der de møtte John Fitzgerald/Anders Järryd som de beseiret med 6-3, 6-7, 6-4, 6-3.

Grand Slam-finaler, single (1)
------------------------------

### Titler (1)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **År** | **Mesterskap** | **Finalemotstander** | **Settsifre** |
| 1990 | French Open | USAs flagg Andre Agassi | 6-3, 2-6, 6-4, 6-4 |

Øvrige Grand Slam-titler
------------------------

* French Open
	+ Double – 1988 (med Emilio Sánchez)
* US Open
	+ Double – 1986 (med Slobodan Živojinović)

Referanser
----------

1. 1 2 3   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 690[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* ATP, spillerprofil[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Andrés Gómez – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Andrés Gómez – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Andrés Gómez – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Andrés Gómez – Davis-cupen Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Munzinger (sport)
 |
**Guillaume Kigbafori Soro** (født 8. mai 1972 i Ferkessédougou i Elfenbenskysten) har vært statsminister i Elfenbenskysten siden 4. april 2007. Før sin tjeneste som statsminister, ledet Soro den patriotiske bevegelsen i Elfenbenskysten og senere var han med i opprørsgruppen New Forces som denne gruppens generalsekretær.

Da Soro ledet opprørsgruppen patriotiske bevegelsen i Elfenbenskysten (MPCI) fra september 2002 gjorde gruppen opprør mot regjeringen til president Laurent Gbagbo. Dette utløste den ivorianske borgerkrigen.

I desember 2002 ble Soro sin gruppe MPCI slått sammen med de to andre opprørsgruppene Ivorian Popular Movement of Great West (MPIGO) og Bevegelsen for rettferdighet og fred (MJP) som sammen dannet opprørsgruppen les Forces Nouvelles de Côte d'Ivoire som også er kjent under navnet New Forces. Det var i denne gruppen at han var generalsekretær før han ble utnevnt til statsminister i den ivorianske regjeringen.

Etter en fredsavtale i januar 2003 sluttet Soro seg til regjeringen og fikk rollen som kommunikasjonsdirektør og minister i april 2003. Den 28. desember 2005 ble Soro utnevnt til minister for gjenoppbygging og reintegrering i regjeringen til statsminister Charles Konan Banny. Med denne stillingen ble han den nest høyeste medlemmet av regjeringen etter statsministeren. Han deltok imidlertid ikke på et eneste regjeringsmøte i denne stillingen før den 15. mars 2006.

Den 29. juni 2007 ble flere raketter avfyrt mot Soro sitt fly mens det sto på flyplassen i Bouaké. Rakettene førte til betydelig skade på flyet. Soro kom uskadd fra angrepet, men fire andre passasjerer skal ha blitt drept og ti skal ha blitt såret.

I juli 2023 ble en etterforskningsdommer i Paris, Frankrike utnevnt til å etterforske mordet på Ibrahima Coulibaly i april 2011, en tidligere ivoriansk opprørsleder, der Guillaume Soro antas å ha vært involvert i attentatet..

Referanser
----------

1. ↑   business.abidjan.net[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Guillaume Soro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Det norske Kirkepartiet** var et norsk politisk parti, stiftet 2. november 1907 i Kristiania.

Under stortingsvalget 1906 ble det enkelte steder stilt lister med navnet Kirkepartiet, men disse var ikke koordinert. Organisasjonen ble stiftet 2. november 1907, og hadde politisk betydning ved valgene i 1909 og 1912 som politisk pressgruppe. Skolebestyrer Hans Løken fra Lillehammer uttrykte det ideologiske grunnlaget, sammen med Gustav Jensen og sokneprest Hersleb Sverdrup i Haugesund.

Partiets første formann var Hartvig Halvorsen fra Hjelmeland, fulgt av Absalon Taranger. Partiet fikk raskt kontroll over Kristeligt Ugeblad. Bernt Støylen var en framtredende representant for partiet. I 1915 hadde partiet utspilt sin rolle.

Partiet fremmet en fri folkekirke. De oppnådde et mindretall i Kirkekommisjonen av 1908, og fikk sitt forslag avvist ved folkeavstemning i 1914-1915.

I 1920 ble partiet reorganisert som «Det kirkelige landslag» som igjen i 1923 ble omdannet til Det frivillige kirkeråd.

Referanser
----------

1. ↑  Terje Ellingsen (1973). «Fri folkekirke : Den norske kirkes forfatning under debatt 1906-1916». Universitetsforlaget.
2. ↑  «Gyldendals store konversasjonsleksikon». 1959.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Knut Sigurdsøn Heier** (født 20. april 1929 i Bærum, død 14. september 2008) var en norsk geolog.

Etter cand.real. fra Universitetet i Oslo 1954 på et arbeide om wolfram fra Ørsdalen, mottok han dr.philos. samme sted i 1960 etter feltstudier på Langøya (Vesterålen) og laboratoriearbeid ved Oxford University. Han var så to år ved Rice University i Houston før han fikk (men avviste) et stipend til Australian National University i Canberra. I Oslo ble han i 1968 professor ved mineralogisk-geologisk museum (senere Naturhistorisk museum (UiO)). Heier ledet i 1969–73 et samarbeide med NASA om månesteiner, en del av Apollo-programmet, de første kom i 1970 og var samlet inn av Apollo 12. Studiene ble gjort sammen med Institutt for atomenergi på Kjeller nordom Oslo, de var seks forskere, blant andre Bjørn Sundvoll og den siste astronaut som gikk på månen, Harrison Schmitt. De bestemte førti ulike element med teknikken *nøytronaktiviserings-analyse*.
Heier steg ned fra professoratet i 1974, det ble i 1980 overtatt av William L. Griffin som satt til 1988.

Han fikk stillingen i 1974 og den 1. februar 1974 ble Heier i statsråd igjen beskikket som administrerende direktør ved Norges geologiske undersøkelse. Dette markerte også at stillingen ble omgjort fra åremålsstilling til fast stilling. Han ble etterfulgt av Arne Bjørlykke som satt fra 1994 til 2006. Heier var samtidig professor II ved NTH 1979–88. Fra 1975 til 1983 var han ved kontoret for kontinentalsokkelen hos Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, etterfulgt at et verv for VISTA fra 1985 til 1999. Intenasjonalt var han aktiv for FN, International Geological Correlation Programme og European Geophysical Union, der han en tid var president. Han mottok Brøggerprisen fra Norsk geologisk forening i 2007. Heier var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Norges Tekniske Vitenskapsakademi.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Knut Heier i Store norske leksikon
2. ↑  «Knut Sigurdsøn Heier til minne». Norges geologiske undersøkelse. Arkivert fra originalen 18. februar 2012. Besøkt 16. juni 2012.
3. ↑  Torstein Helleve (17.2.2010). «Da månesteinane kom». Forskning.no. Arkivert fra originalen 16. september 2011.
4. ↑  «Oversikt prisvinnere Brøggerprisen». Norsk Geologisk Forening. Besøkt 15. august 2023.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Karl Ingvaldsen** | **Administrerende direktør ved Norges geologiske undersøkelse**(1974–1994) | Etterfølger:**Arne Bjørlykke** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
*For kobberstikkeren med samme navn, se Daniel Berger (kobberstikker)*.

**Daniel Berger** (født 14. februar 1965 i Köln) er en tysk skuespiller.

Mellom 1985 og 1989 gikk Berger på skuespillerskolen i Bochum. Etter fullført utdannelse spilte han i syv år i et ensemble ved Düsseldorfer Schauspielhaus. Etter dette hadde han ulike oppdrag. Han spilte blant annet ved flere teatre i Koblenz og Essen.

Ved siden av dette startet han en karriere som film- og tv-skuespiller. I 1991 spilte han i kinofilmen *Gossenkind*. I samme år fikk han sin første hovedrolle, som Clemens Niebisch i *Nordkurve*. Etter dette hadde han flere opptredener i kino- og kortfilmer, såvel som i ulike tv-serier. Han deltok ved siden av dette i produksjon av hørespill.

Fra 2005 til 2009 holdt Berger forelesninger ved Folkwang Universität der Künste innenfor faget rollestudie i fagområdene musikal og skuespill.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 1991 Gossenkind
* 1991 Nordkurve
* 1998 Sheriffs
* 2000 Nachts im Park
* 2003 Speed Dating
* 2003 Aus der Tiefe des Raumes
* 2006 Corporate Identity
* 2007 Parallelparty
* 2008 Annas kleine Welt
* 2010 Ruhm
* 2011 Waldeslust

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Daniel Berger på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Daniel Berger på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Berger hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Juliusz Heinzels palass i Łódź
**Juliusz Heinzel von Hohenfels** (født 1. desember 1834 i Łódź, død 1895 i Coburg) var en Łódź’ største fabrikanter. 

Familien til Heinzel kom til Łódź sannsynligvis fra Tsjekkia, skjønt faren var tysker. Etter å ha fullført tekniske studier ble Juliusz medlem av Łódź-håndverkernes forening, og fikk praksis i Karol Scheiblers veveri. Han deltok i arbeiderrevoltene i Łódź i 1861. Senere opprettet han ved Piotrkowska-gaten 104 sitt eget mekaniske ullveveri. Rundt 1874 var han en av de største ullprodusentene i byen, og i 1891 kjøpte han slottet Hohenfels med tilhørende barontittel. 

Heinzel bygde tre palasser i Łódź: ved Piotrkowska-gaten (Juliusz Heinzels palass), i Łagiewniki-skogen og i Julianowski-parken (lagt i grus av tyske bombere i 1939). 

Etter Heinzels død bygde familien hans en stor mausoleum på Den gamle kirkegård i Łódź (Heinzels kapell).

Referanser
----------

1. ↑   Sejm-Wielki.pl profil-ID psb.8340.1[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Juliusz Heinzel»[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Lars Hovland Lende** (1882–1971) var en mann fra Haugesund. Han bodde størsteparten av livet sitt i Stavanger, der han levde som byoriginal. Han solgte et selvprodusert blad han kalte «*Fagamatøren*». Han kledde seg alltid nokså aparte, slik at han, selv om han ikke var særlig stor av høyde, lett lot seg gjenkjenne i en større forsamling.

Han kjøpte også ponnier for pengene fra «*Fagamatøren*». Disse ponniene lot han barna i Stavanger og etterhvert, om somrene nedover hele Sørlandskysten, få glede av, ved ridning og trilleturer. Han bodde i *Brønngaten 6*, i Gamle Stavanger og stallen/verkstedet lå i *Ådlandssmauet*. På Frigjøringsdagen 8. mai 1945 hengte Lende ut et digert norsk flagg fra stuevinduet sitt i 2. etasje.

I tilknytning til Stavangers kulturarrangementer i 2008, er der laget musikal om ham, med tekst av Per Inge Torkelsen og Svein Tang Wa i rollen som «Lenden». Lendeparken i Stavanger har navn etter Lars H. Lende.

Lars H. Lende var stesønn til oppfinneren Torkel J. Lende.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Lars Lende, Store norske leksikon-ID Lars\_Lende[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Else Olsen: "Lykkeveien Mai 1945", s.51.
3. ↑  *Vil ha Lenden på Lundsneset*, Rogalands Avis, 9. desember 2009
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**St. Margarets kirke** er en anglikansk kirke i City of Westminster i London. Den ligger ved siden av Westminster Abbey på Parliament Square, og er sognekirke for Det britiske parlamentet. Kirken er viet til Margaret av Skottland.

Den første kirken på stedet ble grunnlagt i det 12. århundre som en katolsk sognekirke for området rundt Westminster Abbey. Den ble bygget på nytt mellom 1486 og 1523. I 1614 bestemte puritanerne, som var misfornøyd med den høykirkelige Westminster Abbey, at den skulle være sognekirke for parlamentet. 

Det nordvestlige tårnet ble bygget av John James fra 1734 til 1738, og hele kirken ble kledd i portlandstein. Både den østlige og den vestlige portikoen ble lagt til senere. I 1877 ble interiøret kraftig endret av sir George Gilbert Scott, men mange elementer fra Tudortiden har blitt bevart.

Blant severdigheter i kirken finner man østvinduet fra 1509, med flamsk glassmaleri, som ble satt inn til minne om forlovelsen mellom Katarina av Aragón og Arthur, prins av Wales. Det er også vinduer til minne om William Caxton, Englands første trykker som ble gravlagt i kirken i 1492; sir Walter Raleigh, som ble gravlagt der i 1618, og dikteren John Milton, som tilhørte menigheten. 

Kirken brukes til brylluper i de øvre samfunnslag, og blant annet giftet Samuel Pepys og sir Winston Churchill seg der. 

I 1987 ble kirken sammen med Westminster Abbey og Westminsterpalasset et verdensarvsted.

Referanser
----------

1. ↑   www.historicengland.org.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   whc.unesco.org, «The site – which also comprises the small medieval Church of Saint Margaret, built in Perpendicular Gothic style»[Hentet fra Wikidata]

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Storbritannia (liste) |
| --- |
|  | England | 
* Blenheim Palace
* Canterburykatedralen, St. Augustine’s Abbey og St. Martins kirke
* Bath
* Gruvelandskapet i Cornwall og Devon
* Derwent Valley-møllene
* Durham Castle og katedralen
* Hadrians mur
* Ironbridge Gorge
* Jurassic Coast
* Kew Gardens
* Maritime Greenwich
* Palace of Westminster, Westminster Abbey og St. Margarets kirke
* Saltaire
* Stonehenge og Avebury og Silbury Hill
* Studley Royal Park og Fountains Abbey
* Tower of London

 | Storbritannias flagg |
| Skottland | 
* New Lanark
* Edinburgh
* St. Kilda
* Skara Brae og Maeshowe
* Forthbroen

 |
| Wales | 
* Kong Edward Is slott og bymurer i Gwynedd: Harlech, Beaumaris, Caernarfon og Conwy
* Blaenavon industrielle landskap
* Pontcysyllteakvedukten

 |
| Nord-Irland | Giant's Causeway og Causewaykysten |
| Oversjøiske | 
* Hendersonøya
* Gough og Inaccessible Island
* St. Georges
* Gorhams grotte

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NLA
 |
*Se også lokalavisen Dølen (Vinstra), etablert 1997*

 Aasmund Olavsson Vinje, redaktør for ukebladet Dølen 1858-1870.
***Dølen*** var et ukeblad som ble utgitt av Aasmund Olavsson Vinje i perioden 1858-70. 

Vinje eksperimenterte med Ivar Aasens landsmål i *Dølen*, men følte seg aldri bundet av en bestemt skriftnorm. Det meste av innholdet ble skrevet av Vinje selv. Bladet inneholdt flere tekster i ulike sjangre om politikk, kunst og litteratur. Bladet hadde rundt 500 abonnenter.

Vinjes reiseskildring *Ferdaminne frå sumaren 1860* ble først publisert i *Dølen*. Han var så oppslukt av bladet sitt at han etter hvert selv ble kalt «Dølen». I første nummeret lanserte han målsaken:

*Vårt Folk i Trældom længe gjekk*
*med Sorg forutan Sæli.*
*Men som det att si Frihet fekk,*
*so maa det faa sitt Mæli.*
Vinje hørte ikke så mye hjemme i nasjonalromantikken som i rasjonalismen. Som sitt forbilde Ludvig Holberg ønsket Vinje å bidra til folkeopplysning.

I juni 1860 opplyste han leserne om at «*Dølen* vil taka seg nokre Vikurs Kvild i Sumar». Et halvt år tok det før de mottok neste nummer, med første halvdel av *Ferdamini fraa Sumaren 1860* som godtgjørelse for den halve årgangen de hadde tapt. I juni-nummeret stod også Vinjes første naturdikt, «Vaaren», som han var svært stolt av, ettersom det var i gresk heksameter, og rommer både bokstavrim, innrim og enderim:

*Enno ein Gong fekk eg Vetren at sjaa*
*for Vaaren at røma!*
*Heggen med Tre, som der Blomar var paa*
*eg atter saag bløma.*
Hele tidsskriftet ble gjenutgitt 1970-73 i fire bind; ved Reidar Djupedal og med tresnitt av Terje Grøstad.

> *Dølen var i lang Tid ein vanvyrd Mann; men, Gud ske Lov, no er den Tid snart ute, og han dristar seg hermed ut i By og Bygd. Han vilde gjerne tala med Folk om Eit og Annat paa Hjartat; men han veit ikki ret, hvad Maal han skal mæla. Han kunde nok tala dansk, det er ikke for det; men han vilde no helst vera norsk, som han er fødd. Full norsk torer (tør) han dog ikki vera, for det at Mange ikki vilde forstaa honom. Det norske Folk er af det danske skakkjøyrt i Munnen, maa vita, - Byfolket meir en Landsfolket og Bygdarfolket meir en Fjøllfolket. Naar no derfor ein Mann - soleids som eg her - vil tala til alle desse Folk, so er han reint i Beit; talar han godt norsk, so forstaar ikke Alle honom, og forstaat og dermed høyrd paa vil han vera fram for alt. Talar han dansk, so forstaa heller ikki Alle honom, og det Folk, som mest trængde til at bliva boklærde. Synd er det ataat for ein norsk Mann at tala dansk.*
> 
> 
> Aasmund O. Vinje, lederartikkel i første nummer
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Gorgus Coward: *Diktere og diktekunst* (s. 107), Fabritius & sønners forlag, Oslo 1962
2. ↑  Tora Aasland: «Vinje som nasjonsbyggjar», Arkivert 13. desember 2022 hos Wayback Machine. Nationen 25. juli 2020
3. ↑  Gorgus Coward: *Diktere og diktekunst* (s. 110)
4. ↑  Gorgus Coward: *Diktere og diktekunst* (s. 107)
5. ↑  Gjengitt i *Dag og Tid*, 10. oktober 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Studenttorget «Aasmund Olavsson Vinje - eit urosentrum i samtida»


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Eilert Pedersen Mo** (1879–1936) var en norsk lærer og dialektforsker.

Liv
---

Han var sønn av læreren Peder Moe og Marit Onsøyen. Etter middelskoleeksamen i Trondheim tok han lærereksamen ved Tromsø lærerskole i 1900 og var lærer i Soknedalen fra 1902 til 1907. Siden var han lærer i Romundstad skolekrets i hjembygda Rindal.

Ved siden av lærergjerningen utga Mo flere avhandlinger om dialekten i Rindal, særlig om ulike tonelag. Han skrev artikler for *Norsk Folkekultur* og *Maal og Minne*. Han utga også en samling salmer. Som språkforsker var Mo selvlært, men han fikk stipend til opphold ved universitetet i Kristiania på 1920-tallet. Han sto dessuten i brevveksling med flere av tidens språkforskere.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no, besøkt 24. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Mo, Eilert (1923). *Tonelagstilhøve i Rindalsk*. Kristiania: I kommisjonen hos Jacob Dybwad.

Litteratur
----------

* «Mo, Eilert», i *Norsk allkunnebok*. Oslo: Fonna. 1957.
* «Mo, Eilert», i *Norske skulefolk*. Stavanger: Dreyer. 1934.
* Arne Aune: «Eilert Mo og rindalsmålet», i *Rindal heimbygdlag årsskrift* 1991

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**John Ashley Cockett** (født 23. desember 1927, død februar 2020) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Cockett vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1952 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. I kvartfinalen vant Storbritannia over Belgia med 1-0 og siden tapte de semifinalen til India med 1-3 som siden vant finalen og ble olympiske mestere. Bronsefinalen mot Pakistan vant de med 2-1.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i landhockey Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   cricketarchive.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Cockett – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Cockett – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Cockett – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata
Tekanne i keramikk fra Herrebøe Fajance Fabrique, ant. 1760-årene. Høyde 12,5. cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1937-0613AB.
Tekanne i Spire designet av Konrad Galaaen og produsert på Porsgrunds Porselænsfabrik AS i perioden 1952-1985. Høyde 13,8 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1986-0700AB.
**Tekanne**, skjenkekanne for te eller varmt vann til å tynne teen med. Tekanner har tut og lokk. De kan være laget av keramikk eller metall, og de har ofte hank av bakelitt, tre eller et annet varmeisolerende materiale. Tekanner av keramikk er ofte kalt tepotter. Tilsvarende kanner av glass kalles gjerne kaffekolbe eller tekolbe.

Formen på tekanner har skiftet med motene, og de kan ha et ovalt, rundt eller tilnærmet rektangulært tverrsnitt. Det kan være vanskelig å skille tekanner fra kaffekanner, men kaffekanner er gjerne høyere og smalere enn tekanner. Tekanner har en lang tut festet langt ned på korpus, og bredden på korpus er gjerne større enn høyden. Tekanner har ofte en innvendig sil i tuten for å holde teblekkene tilbake i kannen ved servering. Andre tekanner kan ha en begerformet innsats til teblekkene, og tekanner har gjerne et lite damphull i lokket. 

Tekanner kan opptre i par, der den mindre kannen kan settes over en større. Den ene kannen er da beregnet til te og den andre til vann til å tynne teen med. 

Tekanner kan romme fra 0,25 til 3 liter.

Litteratur
----------

* Halvorsen, Josef og Larsen, Kjell Egil (1997) "Gammelt Porsgrund" Klenodier verd å eie. Porsgrunn. ISBN 82-992998-2-9.
* Opstad, Lauritz (1992): Boken om Herrebøe fajansene. Oslo. ISBN 82-7003-113-5
* Opstad, Lauritz (1959): Herrebøe Fajance Fabrique. Sarpsborg.
* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for drikkestell*, med tegninger av Torill Sand. Oslo[*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑  Opstad(1959) s.305.

Eksterne lenker
---------------

* Se tekanner i DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
**Prime Hydration** (solgt som **PRIME**) er en serie med sportsdrikker og energidrikker som er produsert og markedsført av Prime Hydration, LLC.

Drikken er promotert av youtuberne og influenserne Logan Paul og KSI. Kunngjøringen og utgivelsen av produktet i 2022 ble fulgt av en hype på sosiale medier knyttet til disse mediepersonlighetene, som har titalls millioner følgere til sammen. Det ble også promotert gjennom vanlige sportssponsoravtaler.

I Norge og Danmark selges Prime Hydration uten A-vitamin grunnet lovverket, mens Prime Energy blir ikke solgt i de landene grunnet det høye koffeininnholdet.

Referanser
----------

1. ↑  Sommerlad, Joe (1. januar 2023). «Who actually owns Prime energy drinks?». *The Independent* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 5. januar 2023. Besøkt 11. januar 2023.
2. ↑  Prisen på Prime dumpes – nå kommer den norske varianten, VG.no.
3. ↑  Prime i butikkhyllene: – Ikke noe hokus pokus, TV2.no.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Prime (drink) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**David Sadler** (født 5. februar 1946 i Yalding, Kent) er en tidligere engelsk fotballspiller for Manchester United og Preston North End. Han arbeider nå som formann i Manchester United Former Players' Association.

Han begynte sin profesjonelle karriere i Manchester United i 1963, og debuterte 24. august samme år i en 3–3-kamp mot Sheffield Wednesday. Her vant han FA Youth Cup i 1964, ligaen i 1967 og Serievinnercupen i 1968. Han spilte til sammen 335 kamper for United og scora 27 mål til han forlot klubben til fordel for Preston i november 1973.

Hans lagkamerat fra Manchester United, Bobby Charlton, var nå blitt manager i Preston. Han spilte 122 kamper og scora fire mål for klubben. Han la opp på grunn av en skade i 1977. I løpet av karrieren hadde han spilt fire kamper for England.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 176226, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Sadler – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) David Sadler – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Sadler – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) David Sadler – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) David Sadler – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) David Sadler – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kirkelig Kulturverksted** er et norsk plateselskap, med en fløy for kunstformidling (spesielt til kirker og sakrale rom) etablert under ledelse av Erik Hillestad i 1974. Kristin Sommerfeldt, Atle Sommerfeldt, Marianne Lystrup, Alf Christian Hvidsteen, Ingjerd Pettersen-Hagh, Ole Lislerud, Sylvi Baardseth Panjwani og Arne E Sæther var også sentrale i etableringsfasen. Av viktige artister i den første fasen kan nevnes Rolf Wagle, Bjørn Eidsvåg, Sondre Bratland og SKRUK. Blant de første platene som oppnådde stor utbredelse var*Av moll er du komen til dur skal du bli* med SKRUK og Vårsøg (1978) og *Een Dobbel Deylighed* - sanger av Petter Dass med Erik Bye og Birgitte Grimstad (1978). 

Etter økonomiske problemer overtok Aschehoug forlag som eier i 1987. Kirkelig Kulturverksted (KKV) har per 2021 forestått 500 plateutgivelser innen folkemusikk, visesang, kirkemusikk, jazz, pop og world music samt i grensesnittene mellom disse genrene. KKV har etter hvert gjort det til et spesialområde å jobbe fram tverrkulturelle prosjekter, og etter utgivelsen *Lullabies from the Axis of Evil* (2004) har musikkens mulighet som brobygger på tvers av dagens politiske og religiøse konfliktlinjer kommet i selskapets fokus.

I 2005 ble KKV solgt til Kirkens Bymisjon (40 %), Opplysningsvesenets fond (40 %) og Erik Hillestad (20 %). Siden har også Vigmostad & Bjørke og Natergal AS kommet inn som eiere.[]

Kulturkirken Jakob i Oslo ble etablert i 2000 i Jakob kirke som ble stengt i 1985 som menighetskirke og sto tom til Kirkelig Kulturverksted overtok bygningen som permanent leietaker. I Kulturkirken driver KKV med konsertvirksomhet, teateroppsetninger, utstillinger og en egen fast ukentlig spesiallaget gudstjeneste, Jakobmessen, skrevet av Karoline Krüger (musikk) og Erik Hillestad (tekst).

KKV fikk Brobyggerprisen i 1988. Musikkforlaget og Hillestad ble tildelt Bjellesauprisen fra FONO da den ble delt ut for første gang i 1994. Selskapet fikk prisen for sin innsats for norsk musikk gjennom mange år.

Erik Hillestad har vært daglig leder siden starten med unntak av 2008, da administrasjonssjef (siden 1998) Ole Edvard Wold-Reitan midlertidig tok over med Hillestad som kunstnerisk leder.

Av andre som har vært toneangivende i selskapet er Berit Hunnestad (ansatt siden 1984) med ansvar for billedkunst og visuell profil, Hege Marit Folkestad, økonomiansvarlig siden 1999, Kristin Reitan, ansatt siden 2002 og administrasjonssjef fra 2009 til 2018.

Atle Sommerfeldt var styreleder i selskapet fra starten og fram til Aschehough forlag overtok i 1987. I dag er Johannes Heggland styreleder (Siden 2013).

Eksterne lenker
---------------

* Harpe og pistol - Kirkelig Kulturverksteds historie av Tomm Kristiansen


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Liv Rosmer Fisknes | **Brobyggerprisen**(1988) | Neste mottaker:Svein Erik Brodal |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia (label) **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Bai Guang** (kinesisk: 白光, pinyin: *bái guāng*, født 1921 under navnet 史永芬 *Shǐ Yǒngfēn* i Beiping - nå: Beijing - i Kina], død 27. august 1999 i Kuala Lumpur i Malaysia) var en kinesisk filmstjerne og sanger. I 1940-årene ble hun regnet som en av de syv store sangstjerner.

Biografi
--------

Bai var først med i Beipings salongteatertrupp (北平沙龙剧团), og opptrådte en gang i Cao Yus stykke «Soloppgang». I 1937 studerte hun ved Tokyouniversitetets musikkfakultet inntil den annen verdenskrig i 1942. Etter dramaskolen bestemte hun seg for å bli filmstjerne. Hun ville å bli som de lysstråler som stråler fra filmfremviseren og mot lerretet. Derav hennes kunstnernavn (白光), som betyr «hvitt lys».

Karriere
--------

Bai Guang
Hennes mandopopsanger ble brukt i mange filmer. Hun hadde en litt dyp og hes stemme, noe som bidro til hennes store popularitet i Shanghai. En godt kjent fremføring av det flørtende slaget var storslageren 等着你回来 (*Deng Zhe Ni Hui Lai*), «Jeg venter på din gjenkomst.»

Bais filmgjennombrudd kom straks, i 1943. Hun ble kjent for å spille forførende roller med et flørtende image, men det hendte også at hun spilte skurkeroller.[]

Etter at Folkerepublikken Kina ble opprettet i 1949 ble *En glemt kvinne* den første av Folkerepublikkens filmer som ble vist i Hongkong. Selv guvernøren Alexander Grantham ble fan av henne.[]

Bai Guangs grav
I 1950 trakk Bai seg tilbake fra sin sangerkarriere i Kina og bosatte seg i den malaysiske hovedstaden. I 1953 åpnet hun en populær nattklubb i Tokyos Ginzadistrikt. Senere slo hun seg ned i Hongkong, der hennes siste opptreden var i 1995 under en prisutdelingsseremoni på fjernsyn.

Filmografi
----------

* Love Peas of Southland (红豆生南国) (1943)
* (恋之火) (1943)
* (十三号凶宅) (1947)
* Blood stained Begonia (血染海棠红) (1949)
* A Forgotten Woman (荡妇心) (1949)
* Songs in the Rainy Nights (雨夜歌声) (1950)
* A Strange Women (一代妖姬) (1950)
* Smiling Rose (玫瑰花开)
* Hours Passed the Wedding (结婚廿四小时) (1950)
* Tears of Songstress (歌女红菱艳)（1953)

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm1296611, besøkt 11. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Baidu. "Baidu Arkivert 12. mars 2007 hos Wayback Machine.." *Bai Guang.* Websted sist besøkt 28. april 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bai Guang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Bai Guang på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Kinas filmdatabase
* Bai Guang synger 等着你回来 *Deng Zhe Ni Hui Lai*, fra YouTube ()
* Moderne innspillinger av 等着你回来 *Deng Zhe Ni Hui Lai* fra YouTube (, og karaoke-tekstet på kinesisk og romanisert skrift )

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
En Kh-4b overvåkningssatellitt
Et **ortofoto** er et fotografi tatt fra fly eller satellitt. Bildet er georeferert, det vil si at det inneholder informasjon om hvordan det ligger i det virkelige terrenget, og tilsvarer da et kart som er i samme skala.

Ortofoto brukes ofte som underlag for å visualisere plandata. Veitraséer, nye høyspentlinjer eller bygninger og annet kan presenteres på en lettforståelig måte.

Prosessen
---------

Satellittbilde av Nauru 
### Fotografering

Fotoene kommer enten fra fly eller satellitt. Det foretrukne tidspunktet for fotografering i Norge er i juni. Da får man friske farger fra nyutsprunge blader og luften er klarere enn senere på sommeren. Solen står også høyt på himmelen slik at skyggene blir korte.

I fly så benyttes spesialkameraer med en filmstørrelse på 23 x 23 cm. Opphenget i flyet er laget slik at kameraet står stille i forhold til bakkeplanet i det bildet tas. Dette er for å minimalisere uskarphet på grunn av bevegelse. Det punktet hvor bildet tas fra, standpunktet, noteres ned. En datamaskin med GPS-mottaker i flyet sørger for dette.

I satellitter benyttes en rekke forskjellige typer kamera. Tidlige varianter slapp ned en filmbeholder gjennom atmosfæren, men i dag benyttes digitale kameraer.

Bildene tas med stort overlapp, så det er bare midtre delen av hvert bilde som brukes i den endelige mosaikken. Oppløsningen på bildene tilsvarer ofte cirka 20 cm på bakken.

### Digitalisering

Kjemiske bilder digitaliseres med svært høy presisjon i et laboratorium. De ferdige bildene blir svært store når de lagres ukomprimert.

Ortofoto fra Hesnes, Grimstad
### Korrigering

Det digitale bildet tilpasses en modell av terrenget. På den måten får hvert bildeelement (*pixel*) en kjent posisjon både i lengde, bredde og høyde. Posisjonsdata for kameraet og perspektivet på bildet tas også med i beregningen for å få en riktig avbildning av terrenget.

Fargene på bildet korrigeres også slik at de passer sammen med de inntilliggende bildene.

### Sammensying

Ortofotoene blir til slutt sydd sammen til hensiktsmessige størrelser. Ortofoto som ligger inntil hverandre settes sammen, gjerne langs veier, vannkanter og lignende, der skjøten blir minst mulig synlig.

Den som har bestilt bildet får så et hensiktsmessig utsnitt.

Kilder
------

* Michael Worboys, Matt Duckham: *GIS: A Computing Perspective* andre utgave, CRC Press (ISBN 0-415-28375-2)
* Fremstilling av ortofoto

Se også
-------

* Geografisk informasjonssystem
* Topografisk kart
* Spionsatellitt
* Flyfoto
* Skråfoto

Eksterne lenker
---------------

* Norge i bilder - ortofoto av Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Satellittbilde med Storsaimen i blått og grensen mot Russland inntegnet.
**Saimen** (finsk: *Saimaa*) er Finlands største innsjø. Den ligger i den sørøstlige delen av landet. Av byer langs innsjøen finner en blant annet Villmanstrand, Imatra, Nyslott og S:t Michel. Saimen har sitt utløp i Vuoksen, som renner ut i Ladoga.

Saimen en sommerkveld
Innsjøen Saimen, den «egentlige» Saimen eller *Södra Saimen* (fi. *Suur-Saimaa*), har et areal på 1 377 km² og er dermed Finlands største innsjø. Den er forbundet med tallrike innlandsfjorder og viker og danner sammen med disse en sterkt forgrenet innsjø som kalles *Storsaimen* (fi. *Iso-Saimaa*). Denne har et areal på rundt 4 380 km² og er dermed Europas fjerde største naturlige innsjø.

Geografi
--------

De største innlandsfjordene som er forbundet med Saimen, er *Pihlajavesi*, *Orivesi*, *Haukivesi*, *Puruvesi*, *Pyhäselkä* og *Enonvesi*. Storsaimens strandlinje har en lengde på 14 850 km. I innsjøen ligger 13 710 øyer.

Saimen ligger 76 m over havet. Største dybde er 82 m, men midlere dybde er bare 7 m. Den største tilførselselven er Pielis älv (fi. *Pielisjoki*) som kommer fra innsjøen Pielisjärvi. 

Saima kanal forbinder Saimen med Finskebukten og går fra Villmanstrand til Vyborg som nå ligger i Russland. Den ble åpnet i 1856 da Viborg lå i Finland, men stengt i 1944 da den nedre del av kanalen havnet på russisk side av grensen. Etter at kanalen ble gjenåpnet i 1968, har godstrafikken på innlandshavnene økt kraftig.

I Saimen lever en egen ringselart, saimensel, som bare lever i ferskvann. Selarten er utrydningstruet og ble vernet i 1955.

Historie
--------

Den russiske forfatter Maksim Gorkij dro i eksil i skogen, nær en foss, ved Saimens bredder i en tid etter hans leilighet i Moskva ble raidet av De svarte hundrer i kjølvannet av det mislykkede Moskva-opprøret i 1905. Han skrev i et brev til sin fraskilte kone Jekaterina, og fortalte at «det er vakkert her, som i et eventyr.»

Se også
-------

Liste over innsjøer i Europa

Referanser
----------

1. ↑  Figes, Orlando: *A People's Tragedy: The Russian Revolution 1891–1924*. The Bodley Head, London (2014). s. 202

Eksterne lenker
---------------

* *Uppslagsverket Finland*, Saimen
* *Statens miljöförvaltning*, Finnish lakes larger than 40 square kilometers (engelsk)
* *Statens miljöförvaltning*, Saimaa, nimet ja rajaukset (finsk)
* *Visit Finland*, Lake Saimaa – the biggest, most beautiful and labyrinthine (engelsk)
* *Forskningscentralen för de inhemska språken*, Helsinki på finska, Helsingfors på svenska

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Fransk Algérie, malt av Alexandre Vuillemin i 1877.
Fransk Algéries våpenskjold.
**Fransk Algerie** eller ***L'Algérie française***, også kjent som *den franske kolonisasjonen av Algérie* (fransk: *La colonisation française de l'Algérie*; arabisk: الاستعمار الفرنسي للجزائ eller الجزائر تحت الإحتلال الفرنسي – *den franske okkupasjonen av Algérie*) varte fra landet ble erobret fra formelt osmansk styre til landets uavhengighet i 1962, og var dermed et av de områdene som har vært lengst under fransk styre i historien. Landet var ført en fransk koloni fram til 1848, og de nordlige delene av landet ble deretter formelt annektert av Frankrike som integrerte deler av landet, mens de sørlige delene forble under okkupasjon av den franske hær. Algirere regnet ofte hele denne perioden som en fransk okkupasjon. I franskstyrt Algérie førte omfattende utvandring til at landet fikk en stor europeisk befolkning av såkalte *pieds-noirs*, men denne var likevel liten sammenlignet med den muslimske befolkningen, og utgjorde bare omtrent 10 % av landets befolkning. Ellers var det franske styret i Algérie kjennetegnet ved en utbredt lovlig diskriminering mot algirske berbere og arabere. Disse fikk tilbud om å bli franske borgere, men måtte da formelt underkaste seg fransk lov heller enn muslimsk lovgivning. Mange algirske jøder gjorde dette, men de aller fleste algirske muslimer foretrakk den islamske loven, og ble dermed utsatt for omfattende lovlig diskriminering. Til slutt startet den algirske opprørsbevegelsen *Front de libération nationale* opprør og startet det som kom til å bli Afrikas blodigste frigjøringskrig, den svært voldelige algeriekrigen, hvor begge sider brukte omfattende tortur og terror; mellom 350.000-1 million algirere i det som også betegnes som folkemordet i Algerie. I 1962 ble partene endelig enig om Algéries uavhengighet i Évianfreden, som også førte til at de aller fleste fransk-algirerne, *pied-noir*, forlot landet.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) French Algeria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Ing Per Gjerdrum AS** (nå kalt **PG Flow Solutions AS**) er en familiebedrift som ble grunnlagt i 1982 av Per Gjerdrum, og eies i dag 100% av familiene Gjerdrum. Bedriften startet som pumpeleverandør for det norske maritime markedet. Men i dag har blitt verdensledende innen lossesystemer for flytende last ombord offshore supply-skip, og har betydelig eksport til Kina, Singapore og Brasil – hvor selskapet er dominant markedsleder.

Omsetningen var i 2006 på 262 millioner kroner og med EBIT 25,7 millioner kroner. Forventet omsetning i 2007 er ca. 400 millioner kroner.

Bedriften fikk sammen med NLI Group i 2007 en kontrakt på 50 millioner kroner for bygging av en kjemikalieinjeksjonsmodul til den nye Gjøa-plattformen. Samme år fikk bedriften en kontrakt på 100 millioner kroner for levering av lastehåndteringssystemet PG-MACS til tyske Harms Offshore.

Bedriften har ca 60 ansatte og har hovedkontor i Sande i Vestfold

Referanser
----------

1. ↑  Fra patent til 350 millioner kroner på ni måneder – ny løsning revolusjonerer kontrollen med boreavfallet offshore Arkivert 21. november 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Gjøa-kontrakt til familiebedrifter
3. ↑  «Storkontrakt til familiebedrift». Arkivert fra originalen 27. mai 2012. Besøkt 25. november 2007.

Eksterne lenker
---------------

* pg-marinegroup.com
* pg-macs.com
* Kvasir firmasøk på PG Marine Group – Ing. Per Gjerdrum AS
* Offshore Shipping Online Search

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Edward Perronet** (født 1726 i Sundridge i Kent i England, død 2. januar 1792 i Canterbury) var en britisk salmedikter og i mange år en nær medarbeider av metodismen John og Charles Wesley.

Han skrev teksten til salmen «All Hail the Power of Jesus' Name» som står i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013* under tittelen «Lov Jesu namn og herredom» i en oversettelse av Arne Garborg.

Virke
-----

Perronet ble født i Sundridge i Kent i England som sønn av en anglikansk prest. Han var etterkommer etter franske hugenotter som først hadde flyktet til Sveits og så til England for å unngå forfølgelse i Frankrike.

På den tiden Perronet var virksom var forfølgelse av metodister vanlig. John Wesley skrev en gang i dagboken sin at Edward Perronet hadde blitt angrepet og rullet i møkk i Bolton.[]

Perronet ble ansett som en dyktig taler, men han var ikke komfortabel med å tale foran John Wesley, til tross for dennes stadige oppfordringer.[] Etter å ha gått lei av å spørre ham, gjorde Wesley en dag kort prosess og informerte en forsamling om at Perronet skulle preke. Han snodde seg da unna situasjonen med å gå opp på prekestolen og erklære han han skulle holde den beste talen som noen gang hadde vært holdt, for så å lese «Bergprekenen» før han umiddelbart satte seg igjen.

I løpet av sin levetid gav Perronet ut tre bind med kristne dikt, inkludert en poetisk gjendikting av Bibelen.

Referanser
----------

1. ↑   imslp.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Perronet,\_Edward, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kort biogarfi og originaltekster av Perronet[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary
 |
Trerelieffer av Tambot og av en annen fremtredende leder på Bohol, *datu* Sikatuna
**Tamblot** (død 1622 på Bohol på Filippinene) var en filippinsk prest som ledet oppstand mot de spanske kolonimyndigheter på Bohol på Filippinene 1621–22.

Biografi
--------

Tamblot var en *bablayan* (prest) i den førkristne kult som dominerte på øya Bohol før de spanske katolske misjonærers ankomst. De to første var jesuittprestene pater Juan de Torres og pater Gabriel Sanchez, som kom den 17. november 1596 over fra naboøya Cebu til Baclayon på Bohol. De etablerte seg i Baclayon og begynte raskt med forkynnelsen av kristendommen rundt om på øya. Etter få år flyttet de innover på øya til Loboc. Det var der de grunnla Bohols første katolske menighet i 1602, fulgt av en skole i 1604 (*Seminario Colegio de Indios*), som utdannet det lokale lederskiktets barn.

Tamblot så forfedrenes tro truet av den nye tro som de spanske jesuittene bragte med seg, og dette synes å ha vært hans drivkraft for den motstand han organiserte. Mens de fleste jesuittene var fraværende (de var i Cebu for å feire jesuittmisjonæren Frans Xavier), fikk han med seg rundt 2 000 boholanoer på en oppstand.

Da nyheten om opprøret nådde Cebu sendte borgermester Don Juan de Alcarazo en militærekspedisjon over til øya. Den 1. januar 1622 begynte en styrke bestående av 50 spanjoler og over 1 000 cebuanos sin fremrykning på øya. I slaget som fulgte, utkjempet under et voldsomt skybrudd ved Malabago nær Cortes, ble borgermesteren såret og spanjolenes styrker tvunget til retrett. Seks måneder senere forsøkte de et nytt angrep, og ble igjen slått tilbake. Da lyktes det spanske snikmordere å trenge inn i Tamblots leir og drepe ham. Nå var opprøret uten leder, og det var lett for spanjolene å nedkjempe det.

Referanser
----------

1. ↑  Ocon, Dodong. Abatan River: Its Beauty history Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. www.boholchronicle.com Lest 28. november 2006. Arkivert 2007-09-28 hos Wayback Machine
2. ↑  Pugay, Chris Antonette P. «The Revolts before the Revolution». www.nhi.gov.ph. Arkivert fra originalen 10. mars 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. mars 2007. Besøkt 1. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Chris Antonette P. Pugay The Revolts before the Revolution www.nhi.gov.ph