recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karl Harrer** (født 8. november 1890, død 5. september 1926) var en sportsjournalist som sammen med Anton Drexler og Gottfried Feder grunnla Deutsche Arbeiterpartei (DAP), som var forløperen til Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP).

Grunnleggelsen av Deutsche Arbeiterpartei
-----------------------------------------

Harrer var sportsjournalist i *Münchner Beobachter*, som siden 1918 var eid av det antisemittiske Thule-Gesellschaft, som beskrev seg «uavhengig avis for nasjonal og folketro politikk» (undertittel). På oppdrag av sjefredaktøren og grunnleggeren av Thule-Gesellschaft, Rudolf von Sebottendorf, engasjerte Harrer seg i oppbyggingen av Deutsche Arbeiterpartei, som skulle influere arbeidere fra sosialdemokratiske og kommunistiske miljøer med antisemittiske og folkenasjonale ideer. Den 5. januar 1919 ble han partiets første formann („Reichsvorsitzender"). Anton Drexler ble formann for München-gruppen. Til stede var ca 24 personer, overveiende jernbanearbeidere fra Drexlers krets av kolleger.

Maktkamp med Drexler og Hitler
------------------------------

Karl Harrer hadde plan om å lede DAP som et hemmelig selskap med Thule-Gesellschaft som forbilde. Dette kolliderte både med Anton Drexlers og med Adolf Hitlers oppfatning (han ble medlem 19. oktober 1919). De mente at partiet måtte nå ut til massene. Mot slutten av 1919 ble rivaliseringen mellom Harrer og Hitler åpen; Harrer beskyldte Hitler for stormannsgalskap. Han trakk seg den 5. januar 1920 fra alle partiembeter, etter at han like før hadde gått ut mot Hitlers plan om å avholde et massemøte, og lidt nederlag på saken. Partiledelsen gikk først over til Drexler, og noen få måneder etter over til Hitler.

Hitler om Harrer
----------------

I *Mein Kampf* skrev Hitler om Harrer:

*Der damalige erste Vorsitzende der Partei, Herr Harrer, war eigentlich Journalist und als solcher sicher umfassend gebildet. Doch hatte er eine für einen Parteiführer außerordentlich schwere Belastung: er war kein Redner für die Masse. So peinlich gewissenhaft und genau seine Arbeit an sich war, so fehlte ihr jedoch — vielleicht gerade infolge der fehlenden großen rednerischen Begabung — auch der größere Schwung. (Adolf Hitler,* Mein Kampf*, s. 391*
«Den daværende partiformann, herr Harrer, var egentlig journalist og som sådan sikkert omfattende utdannet. Men som partifører hadde han en overordentlig stor belastning: Han var ingen taler for massene. Så pinlig samvittighetsfullt og nøyaktig hans arbeid var i og for seg, så manglet det likevel — kanskje nettopp på grunn av de manglende store talegaver — også et større løft.»

1920–1926
---------

Harrer døde en naturlig død den 5. september 1926, 35 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  Paul Hoser: *Münchener Beobachter*, i: Historisches Lexikon Bayerns
2. ↑  Jfr. Ian Kershaw: *Hitler. 1889–1936.* Stuttgart 1998, ISBN 3-421-05131-3, s. 184.
3. ↑  Jfr. Ian Kershaw: *Hitler*. s. 188f.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Guido de Labezares** (født 1510 i Bilbao i Spania, død 1580 i Manila på Filippinene) var den andre generalguvernøren på Filippinene (1572–1575).

Deltager på Villalobos-ekspedisjonen til Krydderøyene
-----------------------------------------------------

Han dro i ung alder Ny-Spania (Mexico) og var med på Ruy Lopez de Villalobos' mislykkede ekspedisjon til Krydderøyene i 1542. Ekspedisjonen ble tatt til fange, men de Labezares klarte å flykte og vendte tilbake til Mexico i 1549.

Utforsker av den nordamerikanske sørvestkyst
--------------------------------------------

Da den spanske visekongen Luis de Velasco i Ciudad de Mexico forberedte en ekspedisjon for å utforske og erobre Florida, var Labezares på plass, og ble gitt kommandoen over ett av skipene. Han ble sendt i forveien den 3. september 1558 fra San Juan de Ulua for å utforske kysten etter egnede landstigningssteder. Han fant en bukt som han kalte Filipina (etter kong Felipe II), og returnerte i desember. Hans nedtegnelser fra reisen var til stor hjelp for Luna de Arellanos ekspedisjon det påfølgende år, som Labezares også deltok på.

Deltager på Legazpi-ekspedisjonen til Filippinene
-------------------------------------------------

Da Miguel de Legaspi og Andres de Urdaneta forberedte sin ekspedisjon til de filippinske øyer, ble Labezares engasjert som skattmester. Den 21. november 1564 dro ekspedisjonen av sted fra havnen Natividad, nær Acapulco.

Generalguvernør på Filippinene
------------------------------

Etter Legazpis død den 20. august 1572 ble Labezares øyrikets neste generalguvernør, ifølge de forseglede instruksjoner som den meksikanske *audiencia* hadde gitt. Han erobret landsdelene Pangasinan og Ilocos (med Juan de Salcedo som hærfører). Han reverserte deler av Legazpis politikk; faktisk brøt han de høytidelige løfter som forgjengeren hadde gitt til de tidligere herskere av Manila-området, rajah Sulayman og Lakan Dula. Han konfiskerte deres land og omgjøre dem til *encomiendas* for kolonistene, og tillot de spanske styrker å ta seg til rette og utnytte deres klansgrupper på det groveste. 

Under dekke av den kinesiske sjørøveren Limahongs erobring av Manila i desember 1574 organiserte Sulayman og Lakan Dula organisert sine styrker i Navotas til motstand mot spanjolene. Guvernør Lavezaris innså at han ikke ville klare å drive Limahon tilbake uten filippinsk støtte, sendte da Juan de Salcedo til høvdingene. Salcedo hadde en troverdighet som Lavezaris selv hadde forspilt, og klarte å få filippinerne over på spansk side mot løfter (som ble holdt) om krenkelsene skulle opphøre og at man skulle gjøre opp for seg. Deretter klarte spanjolene med Salcedo som kompetent feltherre å nedkjempe Limahon. Etterpå ble befestningene av byen forsterket. 

Den 25. august 1575 ble han avløst som generalguvernør av Francisco de Sande. Frem til sin død beholdt han tittel som viseguvernør som ærestittel og som avlønningsnivå. 

Han forfattet et verk om sine to reiser til Florida og ett verk om erobringen Filippinene, utgitt i Madrid i 1578.
**Karl Hoffmann** (født 2. februar 1940 i Berlin, død 15. desember 2020 samme sted) var en tysk katolsk ordensprest som fra 1993 til 1999 var generalsuperior for salvatorianerordenen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Karl Hoffmann vokste opp i Berlin. Etter sin bankutdannelse trådte han inn i salvatorianerordenen. Han studerte så katolsk teologi i Passau i Bayern.

### Prest

Han ble presteviet 6. januar 1971. Fra 1971 til 1977 var han kapellan i Münster, i salvatorianernes menighet St. Gottfried. Deretter var han frem til 1981 sogneprest for menigheten *St. Pius X.* i Neuss og senere superior for salvatorianerne i Kloster Steinfeld.

Fra 1993 til 1999 var han generalsuperior for sin orden, med sete i Roma. Fra 2002 bodde han i *Salvatorkolleg* i Berlin-Schmargendorf og virket i erkebispedømmet Berlin som åndelig veileder for de pastorale medarbeidere og som spiritual for Berlins presteseminar St. Petrus. I 2018 gav han fra seg sine oppgaver i erkebispedømmet av helsemessige grunner.

Han døde i desember 2020 som følge av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. februar 2021. Besøkt 28. januar 2021.
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. januar 2021. Besøkt 28. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Karl Hansens vei** (1–19, 2–12) er en kommunal vei på Eydehavn i Arendal kommune, Aust-Agder.

Veien går fra Skoleveien til Syver Kristiansens vei. Sideveier er Maris vei, Kveheiveien og Ulleråsveien. Veien går forbi IL Sørfjells gressbane. Veien er asfaltert og har 30 km/t fartsgrense. Veien er 460 meter lang.

Navnet
------

Før dagens navn har veien hett både Hansenbakken og Solbakken. Karls Sofus Hansen (1886-1974) som veien idag er oppkalt etter, var fra Bornholm i Danmark, og byggmester fra arkitekthøyskolen i København. På Eydehavn arbeidet han med å bygge murhusene i Nesbyen, arbeiderboliger for arbeiderne i den nye industrien på Eydehavn. Han var senere involvert i flere byggeprosjekter på Eydehavn, blant annet Folkets Hus og del to av den første skolen på Eydehavn. Han var oppsynsmann i kommunen fra 1936, og brannvernsjef i en periode. Da Stokken Arbeiderparti ble dannet i 1916 ble han valgt inn som første sekretær. Hansen giftet seg med Anna Elisabeth Thommesen og fikk tre barn. De var bosatt på Karl Hansens vei.

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Guido Romano** (født 1888, død 1916) var en italiensk turner som deltok under tre verdensmesterskap i, og de olympiske leker både i 1908 i London og i 1912 i Stockholm.

Under VM 1909 i Luxembourg ble han verdensmester i ringer, da han kom på delt 1.-plass med Marco Torrès. I tillegg fikk han bronse i lagkonkurransen og 5.-plass i den individuelle mangekampen.

Romano ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

Han døde som soldat i første verdenskrig, under Trentino-offensiven.

VM- og OL-medaljer
------------------

* VM i turn 1909 Luxembourgs flagg Luxembourg - Gull **Gull** i ringer
* VM i turn 1909 Luxembourgs flagg Luxembourg - Bronse **Bronse** i mangekamp lagkonkurranse
* VM i turn 1911 Italias flagg Torino - Bronse **Bronse** i svingstang
* VM i turn 1911 Italias flagg Torino - Bronse **Bronse** i mangekamp lagkonkurranse
* OL 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i mangekamp lagkonkurranse.
* VM i turn 1913 Frankrikes flagg Paris - Bronse **Bronse** i mangekamp lagkonkurranse

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guido Romano – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Guido Romano – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Guido Romano – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Guido Romano – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg** (født 4. april 1590 i Sønderborg i Danmark, død 13. april 1669 i Rethwisch) var en dansk-tysk prinsesse av den oldenborgske sidegren Slesvig-Holsten-Sønderborg.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eleonora var datter av Hans den yngre av Sønderborg – en sønn av kong Christian III av Danmark og Norge – og Agnes Hedvig av Anhalt. 

Hun hadde oppholdt seg en del år hos sin mormor Eleonora av Württemberg (1552–1618), landegrevelig enke av Anhalt, da hertug Julius Ernst av Lüneborg fridde til henne i 1610. Hun avslo, hvilket vakte mormorens vrede, mens foreldrene viste forståelse.

### Etter frieriet

Hans den yngre sørget for sine ugifte døtre, og hadde i sitt testamente bestemt at de skulle oppholde seg hos broren Joachim Ernst. Han sørget for at Eleonora kunne føre sin egen tilværelse, idet han skjenket henne landsbyen Retwisch, hvor hun lot oppføre et hus. Under Torstenssonkrigens herjinger sørget Christian IV for at hun fikk være i fred for hans soldater.

Hun døde på Rethwisch i 1669, hvoretter landsbyen gikk tilbake til broren. 

Etter hans død, overgikk den til hans sønn Joachim Ernst II (1637–1700), som i en periode hadde Rethwisch som residensby for småhertugdømmet *Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn-Rethwisch.*

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p577.htm#i5761, oppført som Eleanore von Schleswig-Holstein-Sonderburg[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Efterkommere efter Hans den Yngre af Slesvig-Holsten-Sønderborg*, hansdenyngre.dk. Besøkt 24. august 2016
4. 1 2  Jensen, Jørgen Steen: *Hertug Hans den Yngre*, Historisk Samfund for Als og Sundeved, 1971, s. 28.
5. ↑  [Hanssen, Peter]: *Kurzgefasste zuverlässige Nachricht von den Holstein-Plönischen Landen*, [1759] s. 249

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Guido Podrecca** (født 5. desember 1865 i Vimercate i Lombardia i Italia, død 29. april 1923 i Auburn i New York i USA) var en italiensk journalist og grunnlegger av tidsskriftet *«L'Asino»*.

Faren hans, Carlo, var en friuliansk «garibaldino» fra Slavia Veneta og broren Vittorio (1883–1959) var en berømt marionettist. 

Han begynte som medarbeider i humoristiske ukeblader, og benyttet psevdonymet *«Goliardo»*, I 1888 grunnla han sammen Gabriele Galantara det bolognesiske tidsskriftet *«Bononia Ridet»* og senere *«L'Asino»*, som han brukte til å drive antiklerikale kampanjer. Han gikk også til angrep på politisk korrupsjon, noe som førte til arrestasjoner. 

Han søkte tilflukt i Sveits. I 1901 kom han tilbake til Italia, og fra 1907 var han kommunalråd i Roma og deputert fra det italienske sosialistparti. 

Han var tilhenger av den italiensk-tyrkiske krig i 1911, noe som førte til at han etter et resolusjonsforslag fra den fremstående sosialisten Benito Mussolini ble ekskludert fra sosialistpartiet. Han sluttet også i redaksjonen i «L’Asino». 

I 1919 grunnla han tidsskriftet *«Il primato artistico italiano»* og stilte samme år som valg for fascistene.

Bibliografi
-----------

* G. Podrecca – G. Galantara, *L'Asino (1892–1925)*, Milano 1973

Referanser
----------

1. ↑   Dizionario Biografico degli Italiani, besøkt 28. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dizionario Biografico degli Italiani, oppført som Luigi Guido PODRECCA, Dizionario biografico degli italiani luigi-guido-podrecca, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Karl Heinz Beckurts** (født 16. mai 1930 i Rheydt, død 9. juli 1986 i Straßlach) var en tysk fysiker og næringslivsleder. Han var leder for Kernforschungszentrum Karlsruhe og Forschungszentrum Jülich før han mellom 1973 og 1976 ble formann for Arbeitsgemeinschaft der Großforschungseinrichtungen. Fra 1980 tilhørte han ledelsen i Siemens AG og ledet konsernets forskning.

Beckurts ble 9. juli 1986 myrdet av den venstreekstremistiske terrororganisasjonen Rote Armee Fraktion (RAF) i et bombeangrep i Straßlach.

Til Beckurts minne opprettet Helmholtz-Gemeinschaft av tyske forskningssentre Karl Heinz Beckurts-Stiftung, som arbeider for å fremme vitenskapelig arbeid som tjener som bro mellom natur- og tekniskvitenskapelig forskning på den ene side og åndsvitenskaper på den andre.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000015658, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Li** (kinesisk: 礼县; pinyin:  *Lǐ Xiàn*) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Longnan.

Befolkningen var på 495 395 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Gravene og fortidsminnene i Dabaozishan (*Dabaozishan yizhi ji muqun*, 大堡子山遗址及墓群) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Her er det blitt funnet en rekke musikkinstrumenter fra Qindynastiets tid, tre bo-klokker, åtte yong-klokker og tre bronsetigre. Funnet er viktig for forståelsen av Qindynastiets riter, musikk, offerskikker og bronsestøpingsteknikker.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. januar 2016. Besøkt 6. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonssider Arkivert 19. juni 2008 hos Wayback Machine.
* The musical instruments pit of the Qin Dynasty found at Dabaozishan relics, Li County, Gansu Province
**Zhou Qiang** (forenklet kinesisk: 周强; tradisjonell kinesisk: 周強; pinyin: **Zhōu Qiáng**; født 1960 i Huangmei i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han ble i 2010 partisekretær for det kinesiske kommunistparti i provinsen Hunan - dette er en mer sentral post enn den posten som guvernør i samme provins som han kom fra (2006-2010).

Zhou ble tidlig i sin politiske karriere visesekretær for den kinesiske kommunistiske ungdomsliga.

Han ble i 2010 den tredje yngste partisekretær på provinsnivå i hele Kina. Hans karrierestige kan sammenlignes med dem tidlige karriere til president Hu Jintao og visestatsminister Li Keqiang. Alle tre har *tuanpai*-bakgrunn.

Referanser
----------

1. ↑   China Vitae, oppført som 周强, China Vitae-ID 651, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Cui, Jia (23. april 2010). «Young official named Hunan Party chief». China Daily. Besøkt 26. april 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhou Qiang hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Zhoukoudian - inngangspartiet til funnsted og museum for Pekingmennesket.
**Zhoukoudian** (kinesisk: 周口店, pinyin: *Zhōukǒudiàn*, Wade-Giles: *Choukoutien*) er et subdistrikt sørvest for Beijing i Kina. Et grottesystem i nærheten av byen har vært sted for mange arkeologiske oppdagelser, blant annet en av de eldste eksemplarer av homo erectus, kalt Pekingmennesket. Stedet er et av UNESCO-listede verdensarvsteder.

Sprekker i kalksteinen som inneholder levninger fra midtre pleistocen-era har avslørt rester av omkring 40 individer såvel som dyrerester og steinfliser og hakkeverktøy. De eldste er ca. 500 000 år gamle.

I den eldre steinalder ble stedet bosatt av homo sapiens, mennesket. Deres verktøy av bein og stein er også oppdaget i den øvre grotten.

Referanser
----------

1. ↑  John King Fairbank og Merle Goldman, *China: A New History*, Harvard 1998, s. 30.

Litteratur
----------

* Noel T. Boaz, Russell L. Ciochon: *Dragon Bone Hill: An Ice-Age Saga of Homo erectus* Oxford University Press, New York 2004 ISBN 0-19-515291-3
* Deborah A. Bakken: *Taphonomic Parameters of Pleistocene Hominid Sites in China* (Online)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhoukoudian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UNESCO World Heritage Centre - Peking Man Site at Zhoukoudian

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Ragnar «Pippel» Larsen** (født 13. august 1931 i Skien, død 19. oktober 1997 i Skien) var en norsk fotballspiller.

Larsen begynte sin karriere for Odd med å skåre i sin debut 15. oktober 1950 mot Kristiansund i Hovedserien avd.A. Totalt spilte Larsen 245 kamper for Odds Ballklubb og skåret 63 mål. Larsen spilte 12 kamper og skåret 1 mål på landslaget.

Da tidenes Odd lag ble plukket ut av Odd-veteranen Even Hansen i Telemarksavisa 13. november 2004 var Ragnar Larsen en av *De uslåelige elleve*. De andre 10 var Alexander Aas, Ronny Deila, Bård Borgersen, Jan-Frode Nornes, Per Jacobsen, Tommy Svindal Larsen, Dagfinn «Daffa» Nielsen, Odd Johansen og Ove Ødegård. Frode Johnsen kom ikke med i denne kåringen, men hadde nok vært selvskreven etter hjemkomsten på slutten av karrieren.

I kåringen ble Even Hansen spurt om hvem som var tidenes beste Odd-spiller. Hansen klarte ikke å svare på dette, men sa etter en lang tenkepause at Ragnar Larsen er den raskeste fotballspilleren han noen gang har sett. Han mente at ingen av dagens spillere kommer opp i hans toppfart og tror at Ragnar løp 100-meteren på 11,2 i dårlige og klumpete fotballsko.

Arne Scheie rangerte sine cupfavoritter i artikkelen *Her er fem magiske cupfinaler*. Ifølge NRK-veteranen er cupfinalen mellom Rosenborg og Odd i 1960, alle cupfinalers mor. Ragnar Larsen skåret et sent mål som sørget for omkamp. Odd tapte for øvrig omkampen som skulle bli Rosenborg sitt inntog i norsk fotball.

Referanser
----------

1. ↑   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Statistikk | Odd». *statistikk.odd.no*. Arkivert fra originalen 28. november 2020. Besøkt 7. september 2019.
3. ↑  ««De uslåelige elleve»». *www.ta.no* **(norsk)**. 13. november 2004. Besøkt 7. september 2019.
4. ↑  Hansen, Ole Jonny Eriksrud. «Her er fem magiske cupfinaler». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 7. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ragnar Larsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Larsen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Larsen – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Ragnar Larsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
St Albans katedral, hvor Hurford var organist i 20 år
**Peter Hurford** (født 22. november 1930 i Minehead i Somerset, død 3. mars 2019) var en britisk organist.

Han studerte både musikk og jus ved Jesus College i Cambridge og gikk ut med to grader. Deretter skaffet han seg et omdømme for musikalsk kunnskap og orgelspill. 

Han er best kjent for sine tolkninger av Bach.[] Han har spilt inn alle Bachs orgelverker for Decca og BBC Radio 3. Hans ekspertise omfatter også opptak av den romantiske litteraturen for orgel, utførelser som er spesielt notable på grunn av hans vektlegging av stilistiske detaljer.[] Hans spillestil er kjent for ren artikulasjon, et vakkert uttrykk og en forståelse for rette tempi.[]

Hurford ble utnevnt til organist og ansvarlig for koret ved St Albans katedral i 1958 og utførte tjenesten i nøyaktig tjue år. Han fikk idéen om en orgelkonkurranse i 1963, dels for å feire det nye Harrison & Harrison-orgelet designet av Ralph Downes og ham selv. Dette lyktes hovedsakelig fordi den unge Hurfords renomme vokste hurtig både i Storbritannia og i andre land som et resultat av hans forfriskende meninger om autentisk spillestil.[] Arrangementet vokste til St Albans International Organ Festival, en festival for orgelmusikk med konkurranser som inkluderer blant andre Gillian Weir, David Sanger, Thomas Trotter og Kevin Bowyer. 

Han skrev boken *Making Music on the Organ* (1998, Oxford University Press, ISBN 0-19-816207-3) og ga ut en del kormusikk for den anglikanske liturgi, mye av det er gitt ut av Novello og Oxford University Press. Hans *Litany to the Holy Spirit* til en berømt tekst av Robert Herrick er en ypperlig mininatyr og en klassiker i sjangeren, den synges over hele verden.[]

Han ble tildelt flere æresdoktorater og ble utnevnt til Honorary Fellow av Jesus College i 2006. Han var også offiser av Order of the British Empire.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Musicalics, Musicalics komponist-ID 89642[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 842253, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67m3zd9, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Décès de l’organiste Peter Hurford « Flash Info « ResMusica» **(fransk)**. 3. mars 2019. Besøkt 4. mars 2019.

Kilder
------

* Peter Hurford hos allmusic.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Fotograffirmaet Iver Olsen** ble etablert på Røros i 1868, og var i virksomhet fram til 1970. 

Det var fargeren Iver Olsen (1827-1884) som startet fotografvirksomheten i 1868. I 1884 tok sønnen Ole Iversen Buck (1867-1961) over virksomheten. Ole var utdannet hos Hans Holtermann Abel i Christiania og faren, og han drev firmaet fram til 1949 da hans datter Bodil Buck Wivelstad (1909-1999) som tok over. I 1951 giftet hun seg med Arne Einarsen Wivelstad som arbeidet i firmaet sammen med henne. Bodil drev det til 1970, da forretninga ble kjøpt av Anders Galåen (f. 1929) og navnet ble forandret til Galåen Foto.

Etter avtale med Bodil Buck ble hele fotoarkivet etter bedriften innkjøpt av Røros kommune i 1986. Kommunen kjøpte samlingen for å sikre at den ble bevart for ettertiden og for å unngå at den ble spredd og forsvant fra Røros. Det ble etter hvert klart at kommunen ikke hadde egnede lokaler for å lagre materialet. Dette ble løst ved et samarbeid mellom Røros kommune, Rørosmuseet og Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Nasjonalbiblioteket tok på seg å arkivere og sikkerhetskopiere den delen av samlingen som er av nasjonal kulturhistorisk verdi. I tillegg skulle alle nitratbilder oppbevares i brannsikre magasiner i Mo i Rana på grunn av brann- og eksplosjonsfare. Rørosmuseet oppbevarer resten av samlingen i sine magasiner.

Oversikt over fotografene, leveår og driftsperiode
--------------------------------------------------

* Iver Olsen (1827-1884): 1868-1884
* Ole Iversen Buck (1867-1961): 1884-1949
* Bodil Buck Wivelstad (1909-1999): 1949-1970
* Arne Einarsen Wivelstad (f. 1930) Bodil Bucks mann, arbeidet i firmaet i den siste perioden sammen med henne.

Litteratur
----------

* Trøen, Linda: «47600 øyeblikk. Iver Olsens fotosamling – en kulturskatt» i *Fjell-Folk, Årbok for Rørosmuseet nr 37. 2012*

Referanser
----------

1. ↑  «Ole Iversen Buck» på *lokalhistoriewiki.no* (besøkt 18. oktober 2014)
2. ↑  «Bodil Buck Wivelstad» på *lokalhistoriewiki.no* (besøkt 18. oktober 2014)
3. ↑  «Anders Galåen» på *lokalhistoriewiki.no* (besøkt 18. oktober 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Iver Olsen i Fotografregisteret.
* Et utvalg av bilder fra arkivet etter Iver Olsen kan sees på digitaltmuseum.no
**Peter Hersleb Graah Birkeland** (født 14. januar 1807 i Borgund, død 5. januar 1896) var en norsk prest og ordfører. Han var den første ordføreren i Fosnes kommune i Namdalen, og var senere biskop i Bjørgvin bispedømme 1864–1880.

Han var sønn av Lars Birkeland (1775–1834) og Johanne Helene Baade datter av presten i Borgund, Peter Daniel Baade. Faren var kapellan i Borgund den tid Peter ble født. Fra 1821 gikk han på Bergen katedralskole og i 1832 ble han cand.theol.. Han giftet seg i 1836 i Nidarosdomen med Severine Elise Angell Gram (1816–1908) fra Steinkjer, datter av rittmester Einar Schavland Gram. 

Han var sogneprest i Fosnes i Nord-Trøndelag fra 1833, og prost i Namdalen fra 1837. I 1841 returnerte han til Bergen som prest ved *Tugthuset og Slaveriet* i byen (fengselsprest). I 1848 ble han første sogneprest til Hetland ved Stavanger, der han ble kjent med haugianere og Det norske misjonsselskap som hadde blitt etablert her i 1842. De fikk satt opp Hetlandskirken i 1854. Han var også landsstyreformann i Det norske misjonsselskap.

I tillegg til ordførervervet i Fosnes kommune i Namdalen 1838–1841, var han også vararepresentant (*1. suppleant*) til Stortinget for Nordre Trondhjems amt i perioden 1842–1844 og fra bykretsen Bergen 1862–1864. 

Etter Daniel Bremer Juells (1849−1855) bortgang søkte Birkeland på den ledige stillingen som biskop i Hålogaland bispedømme, og vant prøvevalget, men takket nei da han heller ville ta jobben som sogneprest i Korskirken (Bergen) fra 1858. Tre år senere vant han atter en gang prøvevalget til biskop i Hålogaland bispedømme etter Knud Gislesen (1801–1860), men Birkeland ble heller værende i Bergen. Han var stiftsprost og vikarierende biskop fra 1861 for Jens Mathias Pram Kaurin (1804–1863) i Bjørgvin bispedømme. I 1864 ble han utnevnt til biskop og året etter fikk han St. Olavs Orden som ridder, og i 1877 som kommandør. Åttien kirker ble innviet i hans tid som biskop. Han ga seg i 1880 og flyttet til Kristiania.

Se også
-------

* Hetland prestegård

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 91[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   runeberg.org, besøkt 30. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lampe, Johan Fredrik (1811-1888) (1895). *Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen: biografiske Efterretninger*. Kristiania: Cammermeyer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**«The Music Goes Round and Round»** er en amerikansk sang. Melodien ble skrevet av Edward Farley og Mike Riley. Teksten ble skrevet av Red Hodgson. Den ble publisert i 1935.

Sangen ble spilt inn av Tommy Dorsey og ble en hit i 1936.
«The Music Goes Round and Round» har senere blitt spilt inn på plate av mange andre artister og har blitt en del av standardrepertoaret innen populærmusikk og jazz.

Ella Fitzgerald hadde sangen med på sin LP-plate, *Clap Hands, Here Comes Charlie* (Verve), fra 1961.

Den var musikalsk mellomspill i Columbia Pictures-filmen *The Music Goes 'Round*.

Norske versjoner
----------------

Arild Feldborg har skrevet en norsk tekst. Victor Skaarup har skrevet en dansk tekst, som en annen norsk tekst bygger på. Feldborgs versjon bærer tittelen «Melodier går rundt omkring». Skaarups versjon heter «Musikken går rundt».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1936 | «Melodier går rundt omkring» | Willy Vieths orkester og Jens Book-Jenssen | Arild Feldborg | 78-plate | Columbia GN 205 |
| 1936 | «Musikken går rundt» | Willy Johansens Bristolorkester med refr. Kari Steen | Victor Skaarup | 78-plate | His Master's Voice A.L. 2228 |

Referanser
----------

1. ↑  'Music Goes Round and Round' Perpetrated by 'Red' Hodgson. Author of Dizzy Tune Settles Controversy With Farley, Riley; Only a Variation of 'Dinah', He Asserts. Washington Post 7. februar 1937
2. ↑  Innspilt i februar 1936
3. ↑  Innspilt i Oslo i mars 1936
**Ragnar Juell Morken** (født 5. august 1910, død 26. juli 1986) er en 
tidligere norsk folkeregisterdirektør, politiker og idrettsleder. 

Ragnar Juell Morken var ordfører i Bergen (Ap) i perioden 1969–1971.
Han har også vært styremedlem i Norges Fotballforbund. Av yrke var han folkeregisterdirektør. 

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1980.

Politikk
--------

Ragnar Juell Morken var medlem av bystyret, formannskap og kommunalutvalg i Bergen fra 1955 til 1979. Han var varaordfører 1964-1969 da Harry Hansen var ordfører. Morken rykket opp og overtok ordførervervet ut valgperioden da Harry Hansen ble valgt inn på Stortinget i 1969. Han var den siste av Arbeiderpartiets ordførere i Bergen før de borgerlige partiene erobret flertallet ved kommunesammenslåingen i 1972.

Idrett
------

Morken har hatt følge verv innen idretten:

* Varaformann i Bergen Fotballkrets 1938–1940
* Formann i Bergen Fotballkrets 1946–1952
* Formann i Bergens Idrettskrets 1960–1961
* Styremedlem i Norges Fotballforbund 1963–1969

Kilder
------

* bergen.kommune.no: Ragnar Juell Morken


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Harry Hansen** | **Ordfører i Bergen**(1969–1971) | Etterfølger:**Ole Myrvoll** |
Solens oppbygning.  
1. Kjernen  
2. Strålingssone  
3. Konveksjonssone  
4. Fotosfære  
5. Kromosfære  
6. Korona  
7. Protuberans
**Fotosfæren** er den synlige overflaten på en stjerne, som solen. Solflekker og faculae (mørke og lyse flekker) kan observeres på fotosfæren. Fysisk er fotosfæren definert som det området der optisk dybde er 2/3 for et foton med bølgelengde 500 nanometer. Dette tilsvarer at fotosfæren er transparent for rundt 50% av grønt lys. Under fotosfæren er solen optisk opak for lys.

Solens fotosfære har en gjennomsnittlig temperatur på 5778 kelvin (5505 °C). Fotosfæren har en synlig struktur som kalles granuler. Disse skyldes varme strømmer fra konveksjonssonen opp til overflaten. Granulene er omkring 1000 km i diameter og har en typisk varighet på 8 minutter. Det forekommer også såkalte *supergranuler* med diameter opp til 30000 km og varighet på et døgn. Dette kan ikke observeres direkte for andre stjerner enn sola på grunn av oppløsningen i dagens teleskoper.

Solflekker på fotosfæren er områder med noe lavere temperatur, om lag 4000-4500 kelvin og skyldes intens magnetisk aktivitet som begrenser konveksjonen og dermed tilførselen av varme i et område. De er allikevel svært intense, men synes forholdsmessig mørkere enn resten av fotosfæren. Den motsatte effekten kalles faculae og er lyse områder som skyldes konsentrasjon av magnetiske feltlinjer. Disse forekommer ofte mellom granuler og rundt solflekker og er årsaken til at solens lysstyrke gjerne er sterkere når solflekkaktiviteten er høy, til tross for at selve solflekkene er mørkere.

Mellom fotosfæren og den mye vamere koronaen (over 1 million K) ligger den 10 000 km tykke kromosfæren. I disse områdene oppstår protuberanser som er lysende strømmer av varm ionisert gass fra fotosfæren.

Eksterne lenker
---------------

Kort fortalt: Solen fra UIO/ITA

| * v
* d
* r
Solen |
| --- |
| Indre struktur | 
* Kjerne
* Strålingssone
* Konveksjonssone

 |
| Atmosfære | 

|  |  |
| --- | --- |
| Fotosfære | 
* Supergranulasjon
* Granulasjon
* Solflekk

 |
| Kromosfæren | 
* Spikul
* Moretonbølge

 |
| Korona | 
* Overgangssonen
* Koronahull
* Koronaloop
* Koronamasseutbrudd
* Fakkel
* Helmet streamer

 |

 |
| Variasjon | 
* Solflekksyklusen (Liste over solsykluser)
* Solmaksimum
* Solminimum
* Wolfnummer
* Solvind
* Solstorm
* Helioseismologi

 |
| Heliosfæren | 
* Strømningssjikt
* Termineringssjokket
* Heliosheath
* Heliopause
* Baugsjokket

 |
| Relaterte emner | 
* Solsystemet
* Soldynamo
* Solteleskop
* Solformørkelse
* Stråling
* Solenergi
* Spektralklasse: (G2V)

 |
| 
* KategoriKategori:Solen
* PortalPortal:Astronomi
* Commons-sideCategory:Sun

 |

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**ʿUqaylidene** (arabisk: عقيليون; *ʿUqayliyūn*) var et sjiittisk arabisk dynasti som hersket over deler av al-Ǧazīra i dagens Irak og Nord-Syria på slutten av det tiende og i det ellevte århundre. De sjiittiske ʿuqaylidene nedstammet fra stammen Banū ʿUqayl fra Vest-Arabia. Dynastiet hadde flere grener; hovedgrenen hersket i al-Mawṣil fra 990 til 1096, mens andre grener var baserte andre steder, inkludert Ǧazīrat ibn ʿUmar, Takrīt, Hīt og ʿUkbarā. Noen av disse var fortsatt uavhengige etter at seldsjukkene erobret al-Mawṣil, og en gren i ar-Raqqah og Qalʿat Ǧaʿbar overlevde helt til 1169, da den ble erobret av zangidene.

ʿUqaylidene i Al-Mawṣil
-----------------------

* Muḥammad ca. 992-996
* Ḥusām ad-Dawlah al-Muqallad 996-1001
* Muʿtamid ad-Dawlah Qirwash 1001-1050
* Zaʿīm ad-Dawlah Barakah 1050-1052
* ʿAlam ad-Din Qurayš 1052-1061
* Šaraf ad-Dawlah Muslim 1061-1085
* Ibrahim 1085-1093
* ʿAlī 1093-1096
* Erobret av seldsjukkene 1096-1127

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Et eksempel på et vanlig fotoalbum
Gammelt fotoalbum
Et **fotoalbum** inneholder en samling av fotografier og har ofte form og fasong som en bok. 

De eldste fotoalbumene hadde i Norge ofte mørke grå sider hvor små sorthvit bilder kunne limes inn ved hjelp av fotohjørner eller lim. De gamle sorthvitt bildene kunne klebe seg sammen, særlig når det var varmt, så mellom hvert ark for å sette inn bilder var det ofte et tynt papirark (silkepapir) for å forhindre det. Etter hvert ble bildene i farger og sidene i albumene ble lyse grå eller hvite.

I tillegg til album med blanke ark der en kunne lime inn bilder kom det fotoalbum der det var plastlommer til å skyve bildene inn i. Albumene med plastlommer var ofte ringpermer og også vanlige album for inn liming kom som ringpermer. Man skrev ofte under bildene hvor, når de var tatt og navnet på personer på bildene.

Mange liker å lage flotte album der de skriver tekst til bildene, klipper, limer, setter inn klistremerker og lignende, dette kalles scrapbooking.

Med internett kan man nå opprette et online fotoalbum, dvs. et elektronisk fotoalbum hvor brukerne kan laste opp fotografier og dele dem med venner og familie.

Man kan også lage digitale fotoalbum hvor man hjemme på en PC setter inn bilder og skriver tekster. Man kan velge i et bibliotek med ferdiglagde bakgrunner og clipart.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Neoptolemos I av Epirus** (gresk: Νεοπτόλεμος Α' Ηπείρου) (styrte fra 370 f.Kr. – død 357 f.Kr.) var en konge av Epirus og en sønn av Alketas I av Epirus, og far av Aleksander I av Epirus og døtrene Troas og Olympias. Ved sistnevnte ble han bestefar til Aleksander den store.

Neoptolemos hevdet å nedstamme fra helten Akilles og fra kong Lykomedes, som i henhold til gresk mytologi var en konge av Skiros. Den senere romerske keiser Caracalla hevdet at han nedstammet fra Neoptolemos.

Olympias opprinnelig navn som hun fikk i Epirus var Polyxena. Det ble først endret etter at hun ble gift med Filip II av Makedonia.

Etymologi
---------

Betydningen av Neoptolemos’ navn er «ny krig», avledet fra νεος (*neos*) «ny» og πολεμος (*polemos*) «krig».

Det er også navnet på en helt i gresk mytologi, en sønn av Akilles, som ble fraktet til Trojakrigen ettersom det var spådd at grekerne ikke ville vinne om han ikke var tilstede.

Styre
-----

Etter at hans far Alketas var død arvet Neoptolemos og hans bror Arymbas eller Arybbas (som ble bestefar til Pyrrhos) hver sin halvpart av kongedømmet, men de fortsatte å styre hver sin del i fred og bedragenighet. Det nevnes at Arymbas var en mann som støttet litteraturen og lærde menn, men det nevnes ikke noe tilsvarende om Neoptolemos. Da han døde, antagelig rundt 357 f.Kr. var det hans sønn Aleksander I som arvet hans halvdel, og i 343 f.Kr. også hele riket.

Det første epigrafiske bevis på det molossiske forbund går tilbake til ca. 370 f.Kr. og under Neoptolemos’ tid.

Referanser
----------

1. ↑  Lemprière, John (1827): *A Classical Dictionary, Containing a Copious Account of All the Proper Names*, E. Duychinck, Collin & co.
2. ↑  Name of Neoptolemus
3. ↑  Robinson, John (1831): Ancient history, s. 197
4. ↑  Cabanes, L'Épire 534,1

Litteratur
----------

* Pausanias, i. 11. §§ 1, 3
* Junianus Justinus, vii. 6. § 10, xvii. 3. § 14
* Droysen, Johann Gustav: Geschichte des Hellenismus Arkivert 16. oktober 2015 hos Wayback Machine. bind I (e-bok), s. 250

Eksterne lenker
---------------

* Genealogi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Alketas I** | **Konger av EpirusSammen med Arybbas**(370 f.Kr.–357 f.Kr.) | Etterfølger:**Arybbas** |
Fort William, 1828.
**Fort William** var Det britiske ostindiske kompanis sentralbefestning i Bengal Presidency i India. Det ble oppført på 1700-tallet i Govindpore, en av de tre landsbyer som ble sammenslått og skulle bli til Calcutta.

Fortet ligger på østbredden av elven Hooghly, en av Gangesflodens største grener ut i havet. Anlegget dekker 70,9 hektar.[]

Historie
--------

Fortet ble oppkalt etter Vilhelm III av England.

Fortet ble flere ganger utvidet og ombygd. En viktig ombygning skjedde etter at Siraj ud-Daulah hadde klart å erobre det i 1756 og holdt det i en kortere stund. I den tiden han holdt fortet, fikk det navnet Alinagar.[]

Et indre vaktrom gikk inn i historien som The Black Hole of Calcutta etter at nawaben, som hadde erobret festningen, hadde brukt det som fangehull for et stort antall krigsfanger i 1756, og de fleste døde i heten. John Zephaniah Holwell, en britisk overlevende, sa at 146 var blitt innesperret der, og at bare 23 overlevde. Imidlertid er det umulig å få inn 146 personer i et rom på 24 x 18 fot. Det er enighet om at antallet fanger er sterkt overdrevet. Britene fanget og henrettet senere nawaben. En obelisk ble senere reist til minne om dem som døde i «det sorte hullet». Moderne historikere mener at det var 64 fanger som ble sendt til fangehullet, og at 43 døde der.

Foran fortet er Maidan, Kolkatas største park.

Billedgalleri
-------------

* Fort William, 1734Fort William, 1734
* Fort William, 1735Fort William, 1735
* Fort William, Calcutta, 1756Fort William, Calcutta, 1756
* Første engelske kapell, Fort William, Calcutta.Første engelske kapell, Fort William, Calcutta.
* St Peter's Church, Fort William, av William Prinsep 1835St Peter's Church, Fort William, av William Prinsep 1835
* Arsenalets indre, av William Prinsep 1835Arsenalets indre, av William Prinsep 1835
* Hovedinngang, Fort William 2013Hovedinngang, Fort William 2013
* Sørporten, Fort William 2013Sørporten, Fort William 2013
* St. Peter's Church, Fort William, KolkataSt. Peter's Church, Fort William, Kolkata
* Semaphore Tower, Fort William, KolkataSemaphore Tower, Fort William, Kolkata
* Fort William, 1807Fort William, 1807
* Fort William og esplanaden, 1844Fort William og esplanaden, 1844

Referanser
----------

1. ↑  Krishna Dutta (2003). *Calcutta: A Cultural and Literary History*. s. 71. ISBN 9781902669595.
2. 1 2  Richard Cavendish. «The Black Hole of Calcutta». History Today Ltd. Besøkt 19. februar 2016.
3. 1 2  Social Sciences Division UCLA. «Black Hole of Calcutta». Besøkt 19. februar 2016.
4. ↑  Dalrymple, William. *The anarchy : the relentless rise of the East India Company*. Fraser, Olivia, 1965-. New York, NY. ISBN 1-63557-395-5. OCLC 1076511649.
5. ↑  Grant, James (1873). *British Battles On Land and Sea*. Volume II. Cassell & Company, Limited. s. 69.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Antroposofisk Selskap** i Norge organiserer det antroposofiske arbeidet i Norge.

Det norske selskapet er en avlegger av Anthroposophische Gesellschaft, som har sete i Dornach i Sveits og som har over 30 frittstående avleggere i hele verden.

Antroposofisk Selskap i Norge ser sitt fremste mål i å anspore arbeidet med antroposofi i Norge. Selskapet arrangerer eller samarbeider om en rekke foredrag, kurser og stevner, både offentlig og for medlemmer. En annen viktig oppgave er å pleie kontakten med de forskjellige arbeidsfeltene som er inspirert av antroposofien. Selskapet utgir bladet «Antroposofi i Norge» som utkommer med fire numre i året.

Foruten å være et initiativorgan for antroposofi, utfører selskapets styre («Arbeidsledelsen») administrative og koordinerende oppgaver på vegne av medlemmene og de antroposofiske gruppene i Norge.

Det norske landsselskapet ble grunnlagt 17. mai under Rudolf Steiner (1861–1925) sitt besøk i Oslo 1923. I forhold til folketallet har Antroposofisk Selskap i Norge idag det fjerde høyeste antall medlemmer, etter Sveits, Nederland og Tyskland.

Eksterne lenker
---------------

* Antroposofisk Selskap i Norge Antroposofisk Selskap
* Fra antroposofiens første tid i Norge, Terje Christensen, Libra 1988 2/3 Arkivert 8. september 2011 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Terje Christensen: *En kulturimpuls slår rot*, Antropos Forlag, ISBN 978-82-79-40067-7
**Antsiferov** (russisk: Остров Анциферова – *Ostrov Anitsiferova*) òg kalt **Sjirinki** (russisk: Ширинки) er ei liten folketom øy i Kurilene i Russland. Den hører til den nordlige øygruppen, om lag 15 km fra sørenden av Paramusjir på andre siden av Luzjinsundet og 140 km fra sørenden av Kamtsjatkahalvøya. Den er en nesten sirkelformet stratovulkan med en diameter på 4,25 km. Kanten av krateret er 761 moh. Administrativt hører øya til distriktet Severo-Kurilskij i Sakhalin oblast.

Den er kalt opp etter kosakkerutforskeren Danila Antsiferov, som først skildret øya da han reiste langs de nordlige Kurilene tidlig på 1700-tallet. 

På sørenden av Antsiferov ligger det fem store områder der stellersjøløver kommer for å treffe en make (om lag 600 dyr holder til her). Siden det ikke er rovdyr på øya er det òg særs store fuglekolonier med havhest og lundefugl, som hekker i fjellsidene. Det er òg mye krykkje og polarlomvi i klippene.

Kilder
------

* Antsiferov på Global Volcanism Program

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antsiferov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Sakhalin oblast[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Mike Summerbee** (født 15. desember 1942 i Preston) er en engelsk tidligere fotballspiller som er mest kjent for sin suksessfulle tid i Manchester City FC på 1960- og 1970-tallet

Spillerkarriere
---------------

Han kom fra Cheltenham Town FC til Swindon Town da han var 15 år og fikk sin ligadebut som 16-åring for Swindon i 1959 og var sterkt delaktig i Swindons opprykk til andre divisjon i 1963. Da klubben rykket ned igjen i 1965, ble han kjøpt av Manchester City etter 218 ligakamper og 39 mål for Swindon.

I Manchester City vant han førstedivisjon, andredivisjon, FA-cupen, ligacupen, Charity Shield og UEFAs cup-vinner-cup. Han spilte åtte landskamper for England i denne perioden og var med i troppen til England for EM i fotball 1968. Etter 357 seriekamper og 47 mål gikk han videre til Burnley FC.

Blackpool FC kjøpte han i 1976, men det var klubbformannen og ikke manageren som ville ha spilleren, så etter bare 3 kamper, gikk han videre til Stockport County hvor han ble spillende manager i 1978/1979-sesongen.

Han spilte én kamp i 1980 for Mossley AFC som er utenfor ligasystemet før han la opp for godt

Annet
-----

Sesongen 2009-10 stemte leserne av lokalavisen *Swindon Advertiser* fram sitt favorittlag gjennom tidene og Summerbee ble stemt fram som tidenes beste høyreving på Swindon Town.

Andre fakta
-----------

Hans sønn Nick Summerbee har også spilt for både Swindon Town og Manchester City

Han spilte i filmen Flukten til seier sammen med bland andre Sylvester Stallone, Michael Caine, Pelé og Hallvar Thoresen.

Referanser
----------

1. ↑  Mike Summerbee - www.swindon-town-fc.co.uk Lest 15. desember 2015
2. ↑  TOWN'S GREATEST XI: Mike is your right wing man www.swindonadvertiser.co.uk (en) Lest 11. februar 2016
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mike Summerbee – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Mike Summerbee – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Mike Summerbee – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Mike Summerbee – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Mike Summerbee – EU-Football.info Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Englands tropp – EM i fotball 1968 Tredjeplass |
| --- |
| 
* 1 Banks
* 2 Newton
* 3 Wilson
* 4 Mullery
* 5 Labone
* 6 Moore
* 7 Ball
* 8 Hunt
* 9 B. Charlton
* 10 Hurst
* 11 Peters
* 12 Stepney
* 13 West
* 14 Knowles
* 15 J. Charlton
* 16 Wright
* 17 Stiles
* 18 Summerbee
* 19 Hunter
* 20 Bell
* 21 Greaves
* 22 Thompson
* Landslagstrener: Ramsey

 | Flagget til England |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Keiserinne Shàngguān** (hanzi: 上官皇后; hanyu pinyin: *Shàngguān Huánghòu*; personlig navn ukjent; født 89 f.Kr. død 37 f.Kr.), også kalt **keiserinne Xiàozhāo** (孝昭皇后), **enkekeiserinne Shàngguān** (上官太后; *Shàngguān Tàihóu*) og **storenkekeiserinne Shàngguān** (上官太皇太后) var keiserinne til Han Zhaodi av det kinesiske Han-dynastiet. Hennes far var Shangguan An, som igjen var sønnen til Shangguan Jie, og hennes mor av Huo Guangs datter. Hun var en viktig skikkelse i det politiske livet i midten av det tidlige Hàn-dynastiet, og hele hennes voksne liv tilbrakte hun som enkekeiserinne uten familie, siden begge sidene av hennes familie ble utslettet i to separate massehenrettelser rettet mot folk som ønsket å frarøve keiseren tronen. Hun var den yngste personen noensinne som hadde begge titlene enkekeiserinne og storenkekeiserinne. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Keiserinne Wei Zifu** | **漢朝皇后Hàn-dynastiets keiserinne**(83 f.Kr.–74 f.Kr.) | Etterfølger:**Keiserinne Xu Pingjun** |