recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Motorring 4** (O4) er en ringvei av motorveistandard som går fra Ishøj til Ballerup i Danmark, den følger Ringvej 4 som går videre til Kongens Lyngby. Motorring 4 er 15 kilometer lang og ble bygget i årene 1974 – 1977.

Motorring 4 binder sammen Køge Bugt Motorvejen, Holbækmotorvejen og Frederikssundmotorvejen.
I november 2003 ble et flertall i Folketinget enige om en trafikkpakke som innebar at det skulle iverksettes utarbeidelse av beslutningsgrunnlag for utbygging av motorveien fra 4 til 6 filer. I juli 2009 lå en vesentlig del av beslutningsgrunnlaget for en anleggslov klar for en om lag 4 km lang strekning mellom Motorvejskryds Taastrup og forbindelsesanlegget mellom Motorring 4 og Frederikssundmotorvejen.

Utvidelsen forventes å kunne gjennomføres på omkring 5 år, hvorav de siste 3 er anleggsarbeide. Motorveien ble anlagt med en ekstra bred midtrabatt med trær, som skulle binde skoglandskapet sammen på tvers av motorveien. Derfor kan utvidelsen foretas ved utbygning med filer i den eksisterende midtrabatten. Man har planer om, at 2. etappe av Frederikssundmotorvejen skulle inngå i sammenflettningen med motorring O4 og bygge ut Frederikssundsvej gjennom Ballerup by til 4 filer i stedet for å bygge ut Frederikssundmotorvejen syd for Ballerup.

* Veikryss 1 1 Ballerup C
* Veikryss 2 2 Ballerup S
* Ballerup motorvei  til Frederikssund, København
* Veikryss 4 4 Albertslund N
* Taastrup motorvei  til Sj. Odde, Roskilde
* Veikryss 4 4 Roskildevej Ø 156
* Veikryss 5 5 Roskildevej V 156
* Vallensbæk motorvei  til København
* Veikryss 6 6 Ishøj
* Ishøj motorvei    til Odense, Rødby, Gedser

Eksterne lenker
---------------

* Vejdirektoratet om Motorring 4 (dansk)
Leah og Yitzhak Rabins grav i Jerusalem
**Leah Rabin** (født **Leah Schlossberg**; 28. april 1928 i Königsberg i Tyskland, død 12. november 2000 i Jerusalem i Israel) var en tyskfødt israelsk politiker og ektefelle til den israelske statsministeren Yitzhak Rabin.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Leah Schlossberg kom fra en familie fra det jødiske borgerskap i Königsberg. Både faren og hennes mor, Augusta (Gusta), var født i Russland og hadde utvandret til Tyskland med sine respektive foreldre i barndommen. Farens foreldre hadde reist til Königsberg og morens foreldre til Danzig. Leah Rabin har skrevet at faren svært tidlig identifiserte seg med sionismen.[]

Hun kom til Palestina i 1933, da familien emigrerte fra Tyskland. Der hadde faren kjøpe en eiendom nær Binyamina.

### Ekteskap med Yitzak Rabin, politiker

Hun møtte sin mann i 1943 utenfor en iskremhandler i Allenby-gaten i Tel Aviv. Hun var 16 år gammel og studerte ved Tichon Hadash. De giftet seg den 23. august 1948 i Beit Shalom i Dizengoff-gaten i Tel Aviv. De fikk to barn, datteren Dalia og sønnen Zahala.

Som ektefelle holdt hun seg utenfor rampelyset, men i 1977 ble hun gjenstand for negativ oppmerksomhet da det ble kjent at hun hadde en dollarkonto i Washington der Yitzhak hadde tjenestegjort som ambassadør noen år tidligere.[] Den gangen var det forbudt for israelere å ha slike konti. Dette utløste en politisk situasjon som førte til at ektemannen gikk av som statsminister, en stilling han hadde hatt siden 1974. Ektemannen ble statsminister på nytt i 1992.

Leah Rabin støttet sin manns anstrengelser for fred i den israelsk-palestinske konflikten og arbeidet videre for fred etter at mannen ble drept av en sionistisk høyreekstremist den 24. november 1995. 

Hun besøkte Norge i 1999, og døde av kreft året etter, 72 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Lea Rabin, Munzinger IBA 00000022548, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lea Rabin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lea Rabin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
***Mr. Flip*** er en amerikansk stumfilm fra 1909, regissert av Gilbert M. 'Broncho Billy' Anderson.

Handling
--------

Historien begynner med Mr. Flip (spilt av Ben Turpin) i en landhandel, hvor han flørter med kvinnen bak disken. Han går deretter til en manikyr, hvor han også flørter med de ansatte. Deretter møter han en telefon-operatør ved skrivebordet hennes, og han ringer henne fra en telefon i nærheten. Men for å bli kvitt ham, gir hun ham sjokk med strøm - gjennom telefonen - ved å vri på en manuell generator.

Hans neste utflukt går til en frisørsalong, hvor det er to kvinnelige arbeidere som han flørter med. De smører ham inn med barberskum, før de kaster ham ut av salongen deres. Ved en pub flørter han med de ansatte, helt til han blir sprayet i ansiktet med selters. Filmens klimaks er at Mr. Filip går inn på et bakeri, men han får snart en pai slengt i ansiktet av en assistent som arbeider der.

Referanser
----------

1. ↑  Mr. Flip
2. ↑  MR. FLIP

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mr. Flip* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mr. Flip* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Popé** (også kalt **Po'pay**) (født rundt 1630, død rundt 1688) var en Tewa-indianer og religiøs leder fra Ohkay Owingeh (tidligere kjent som San Juan Pueblo), som ledet pueblo-opprøret mot de spanske koloniherrene i 1680.

Popé var en av 47 indianere som i 1675 ble arrestert og anklaget for å praktisere trolldom. Tre av mennene som ble funnet skyldig ble tatt til sine respektive landsbyer der to av dem ble hengt. En hengte seg selv før spanjolene rakk det. De resterende 44 ble pisket i all offentlighet og dømt til fengselsstraffer.

Da informasjon om dette nådde pueblo-lederne reiste de i stort antall til Santa Fe der fangene ble holdt. Den spanske guvernøren, Juan Francisco de Treviño, slapp fangene fri på grunn av at et stort antall av soldatene hans var ute for å kjempe mot Apacher.

Popé kom hjem, og var dypt forstyrret over det som hadde skjedd. Kort tid etterpå flyttet han nordover til Taos Pueblo, der han trolig planla pueblo-opprøret. Opprøret hadde som mål å fordrive spanske nybyggere fra pueblo-indianernes tradisjonelle landområder og bevare pueblo-indianernes levesett. Opprøret var en suksess, og spanjolene ble fordrevet fra praktisk talt hele New Mexico.

I 1692, etter Popés død, gjenvant spanjolene igjen kontroll over området, men ga da pueblo-indianerne friere spillerom. I denne nye epoken forsøkte ikke lenger spanjolene å utrydde pueblo-indianernes religion og kultur, og resultatet var en blanding mellom spansk og indiansk kultur som vedvarer den dag i dag.

Av denne grunn valgte New Mexicos innbyggere å hedre Popé ved å oppføre en statue i Washington D.C. Stutuen er laget av Pueblo-skulptør Cliff Fragua og ble innviet i den amerikanske kongressbygningen 22. september 2005. Den er en av to statuer som har blitt forært av New Mexico til National Statuary Hall Collection.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Type 90** er en moderne japansk stridsvogn med 120 mm kanon, utviklet av Mitsubishi Heavy Industries for å erstatte tidligere japanske Type 61 og Type 74. Modellen må ikke forveksles med den russiske T-90 eller den kinesiske Type 90-II/MBT-2000.

Historie og utvikling
---------------------

Prosjektet ble startet på 1970-tallet, like etter at Type 74 var tatt i bruk. Stridsvognen skulle kunne bekjempe den sovjetiske T-72. Den første prototypen ble bygget i 1982 under navnet *TK-X*. Japan tok stridsvognen i bruk i 1989, og i 1990 fikk den typebetegnelsen Type 90.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren på høyre side av tårnet og skytteren på venstre side.

Kanonen er en lisensbygget Rheinmetall L44 120 mm glattløpet, den samme som er i bruk på senere varianter av den amerikanske M1 Abrams. Den er utstyrt med en automatlader og et ildledningssystem fra Mitsubishi Electrical. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksialt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær er montert på tårntaket.

Motoren er en Mitsubishi M-12ZG 10-sylindret vannkjølt dieselmotor som yter 1 500 hk ved 2 400 omdreininger i minuttet.

En laservarsler er montert foran på tårnet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) JGSDF Type 90 tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) JGSDF Type 90 (MBT) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* GlobalSecurity.org: Type 90 (engelsk)
* The Type 90 tank hos Federation of American Scientists (engelsk)
* Type 90 Tank hos ArmsWorld (engelsk)

| * v
* d
* r
Moderne stridsvogner i tjeneste |
| --- |
| Italias flagg Ariete **·** Indias flagg Arjun **·** Storbritannias flagg Challenger 2 **·** Frankrikes flagg Leclerc **·** Tysklands flagg Leopard 2 **·** USAs flagg M1 Abrams **·** Jugoslavias flagg M-84 **·** Israels flagg Merkava **·** Polens flagg PT-91 **·** Sovjetunionens flagg T-80 **·** Ukrainas flagg T-84 **·** Russlands flagg T-90 **·** Sør-Koreas flagg Type 88 **·** Japans flagg Type 90 **·** Kinas flagg Type 96 **·** Kinas flagg Type 99 |
**Bergens Mekaniske Verksteds skole** var en skole opprettet i Bergen i 1856, etter pålegg fra Stiftsdireksjonen.Skolen ble på folkemunne kalt Verksskolen, og ble nedlagt rundt 1915.

Historie
--------

Ifølge skoleloven av 1827 var nemlig alle verk med flere enn 30 arbeidere forpliktet til å opprette skole for arbeidernes barn. Sogneprest Grønvold var den som først begynte å øve press for å få både Bergens Mekaniske Verksted og Strømmens Støperi til å etablere en skole. Han skrev gjentatte brev til styrene for de to bedriftene med henvisninger til skoleloven. Skolenkom i 1856, men sognepresten var ikke fornøyd med den. Lokalet var lite, trekkfullt og lytt, og læreren var ikke utdannet som «seminarist».

Da skolehuset brant ned i 1866 måtte elevene en periode gå på Årstad sogns skole på Haukeland. Sognepresten forsøkte nå å få Bergens Mekaniske Verksted og Strømmens Støperi til å bygge hver sin skole, men de bestemte seg til slutt for å gå sammen om å bygge en skole på Ny Krohnborg.

Den nye skolen var et enetasjes trehus med to klasserom i 1.etasje og lærerbolig i 2.etasje. I 1869 var det 113 elever ved skolen og to lærere. En mannlig lærer underviste de eldste elevene, og en kvinnelig underviste de yngste. På grunn av mangel på klasserom ble det innført både formiddags- og ettermiddagsundervisning. Skolen slet lenge med stort fravær. Dette skyldtes at mange av barna arbeidet i fabrikkene i Solheimsviken. Barnearbeid var utbredt på denne tiden. Dette ble det ført bedre kontroll med etter at Det stedlige fabrikktilsynet begynte å holde oppsyn med arbeidsforholdene i fabrikkene.

Elevtallet på Verksskolen økte stadig, og skolen ble snart overfylt. Også Haukeland skole var sprengt og det ble derfor vedtatt å bygge en ny skole. Solheim skole sto ferdig i 1884 og arbeiderbarna fra Strømmen Støperi ble nå overført hit. Verksskolen på Ny Krohnborg ble i 1892 utbedret og påbygd en etasje. Dette hadde bl.a. sammenheng med skoleloven av 1889, som stilte strengere krav både til skolebygninger og undervisning.

Verksskolen ble nedlagt rundt 1915 og bygningen ble i noen år brukt som bolig for arbeidere ved BMV. Huset gikk senere over i privat eie og ble revet i 1978.

Arkivet etter Bergens Mekaniske Verksteds skole er oppbevart ved Bergen Byarkiv.

Litteratur
----------

* Bing, Just: Aarstads historie. BHFSkr. 28/1922.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Artikkel i Bergen Byarkivs Historier fra en bydel - Årstad skrevet av Mona Nielsen
* (no) Bergen Byarkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Skansen** er et strøk i Bergen i bydelen Bergenhus, som ligger i Fjellsidens nordlige del like øst for byens sentrum. Det grenser til strøkene Eidemarken i nord, Fjellet i vest og Kalfaret i sør. Mesteparten av bebyggelsen består av villaområder. Hovedveiene er Fjellveien, Skansebakken og Skansemyrsveien.

Skansen brannstasjon ligger like ved den vesle Skansedammen, og er tilhold for buekorpset Skansens Bataljon. Tre av Fløibanens stoppesteder ligger i strøket, og på Skansemyren er det et idrettsanlegg hvor den årlige TineStafetten arrangeres.

Strøket omfatter primært de gamle gårdene; Bleken, Øvre Bleken, Lille Bleken (Endregården), Martensgården, Søndre og Nordre Skansemyr. Navnet Bleken kommer trolig av at området i eldre tider ble brukt til bleking av tøy. Opprinnelig hørte området til kongsgården Alrekstad, men ble senere en del av byens takmark. Med unntak av Endregården, ble Bleken-gårdene kjøpt av Bergen kommune i løpet av årene 1833-79.

Strøket omfattes av grunnkretsene Skansen, Skansemyren og Endregården, med til sammen 745 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,29 km². Området regnes gjerne som en del av «Hødden».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Skansen (Bergen) i Bergen byarkiv
* (no) Småskansen i Bergen byarkiv
* (no) Brenneskansen i Bergen byarkiv
* (no) Strøksnavn
* (no) Fredningsforslag for Skansen brannstasjon og Skansedammen

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Strøk i Bergen |
| --- |
| Bergenhus **·** Bryggen **·** Eidemarken **·** Engen **·** Fjellet **·** Kalfaret **·** Ladegården **·** Marken **·** Møhlenpris **·** Nordnes **·** Nygård **·**  Nøstet **·** Sandviken **·** Sentrum **·** Skansen **·** Skuteviken **·** Strandsiden **·** Stølen **·** Sydnes **·** Verftet **·** Vågsbunnen **·** Ytre Sandviken |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Stavangerrenessansen** er er et begrep brukt for den kulturelle oppblomstringen i Stavanger i første halvdel av 1600-tallet. Opphavet kommer av peroden etter reformasjonen det det oppstod et ønske om å redekorere kirkene fra den tidligere katolske innredningen, og etter hvert også å bygge nye kirkebygg mer i tråd med Den evangelisk-lutherske kirke.

Den første representanten for stavangerrenessansen var den nordtyske maleren Peter Reimers. Andre sentrale kunstnere i stavangerrenessansen var Gottfried Hendtzschel, Anders Lauritzen Smith, Thomas og Lauritz Snekker. De fikk mange oppdrag og deres store aktivitet i Stavanger-området er bakgrunnen for begrepet Stavangerrenessansen. Stavangerrenessansen representerer dermed en unik periode i norsk kirkekunst. Deres arbeider finner vi i mange av kirkene i vårt bispedømme i dag.

Bruskbarokk er et annet begrep i kunsthistorien. Den beskriver arbeider med ornamentikk som har bruskaktige, vridde og sammenfiltrede former. Den var vanlig i Nord-Europa på 1600-tallet. I Norge er der den mest kjent fra kirkeinteriør. Prekestolen i Stavanger domkirke, laget av Andrew Smith, er et «praktverk i ørebruskstil» og brukes ofte som eksempel på bruskbarokk.

Sentrale kunstnere
------------------

* Peter Reimers (1570–1626), første kunstner innen Stavangerrenessansen
* Gottfried Hendtzschel (ca1600-ca1650), kunstmaler
* Anders Lauritzen Smith, (1620-1692), kunstmaler og billedhugger
* Thomas Christoffersen Snekker (slutten av 1500-tallet-ca 1640), snekker og kirkekunstner
* Lauritz Christoffersen Snekker (1600-tallet), snekker og kirkekunstner

Referanser
----------

1. 1 2 3

Litteratur
----------

* Gundhus,Grethe; «I Guds og Bevaringens navn Fortellingen om tre altertavler og et øksemord», *Kulturminner – en ressurs i tiden.*  Oslo 2005
* Kloster, Robert; *Stavangerrenessansen i Rogalands kirker*, Stavanger Museum, Stavanger, 1936.
**Russlands paralympiske komité** (russisk: Паралимпийский комитет России) er den nasjonale paralympiske komité for Russland, grunnlagt i 1996. President er Vladimir Ljukin. Komiteen bruker forkortelsen RPC internasjonalt.

Historie
--------

Komiteen ble i 2016 utestengt av Den internasjonale paralympiske komité (IPC), i forbindelse med Utestengelsen av Russland fra internasjonal idrett på grunn av brudd på dopingreglementet.

Den 9. desember 2019 utestengte World Anti-Doping Agency (WADA) Russland fra all internasjonal idrett i fire år, etter at det ble avdekket at RUSADAs data om utøvere hadde blitt manipulert av russiske myndigheter. Utøvere fra Russland kunne i denne perioden delta i internasjonale mesterskap under nøytralt flagg, men kun dersom den enkelte deltaker kunne bevise at hen ikke var en del av de funnene McLaren-rapporten avdekket, og har tilstrekkelig med dopingtester i den aktuelle perioden. Russland anket denne dommen til Den internasjonale voldgiftsretten for sport (CAS), og i desember 2020 endret CAS utestengelsen til to år, slik at utøvere kan delta under RPCs flagg, og tillates å bruke russiske farger på draktene. Russlands nasjonalsang tillates ikke brukt i utestengelsesperioden, dersom russiske utøvere vinner under Paralympiske sommerleker 2020 eller Paralympiske vinterleker 2022 skal Pjotr Tsjajkovskijs klaverkonsert nr. 1 spilles.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *The IPC suspends the Russian Paralympic Committee with immediate effect*, besøkt 29. januar 2022.
2. ↑  WADA - *WADA Executive Committee unanimously endorses four-year period of non-compliance for the Russian Anti-Doping Agency*, besøkt 29. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Russian Paralympic Committee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Fakultet for realfag og teknologi** (REALTEK), tidligere *Institutt for matematiske realfag og teknologi (IMT)*, er teknologifakultetet på Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) og holder til i TF-kvartalet lengst øst på campus. Fakultetet har omkring 130 fast ansatte og har rundt 1100 studenter (2017). REALTEK utdanner lektorer i realfag, ingeniører og sivilingeniører, og har ansvaret for om lag 20 undervisnings- og forskningslaboratorier, mekanisk verksted, fiskefjøs og NMBUs biometeorologiske målestasjon.

Studier
-------

Fakultet for realfag og teknologi er ansvarlig for den disiplinorienterte teknologiutdannelsen (sivilingeniør) og lærerutdanningen ved NMBU. I tillegg er REALTEK ansvarlig for det grunnleggende emnetilbudet til alle NMBU-studier i fagene fysikk, matematikk og informatikk. REALTEK tilbyr følgende studieprogrammer: 

* Sivilingeniørstudier/5-årig master i teknologi

- Byggeteknikk og arkitektur
- Geomatikk
- Datavitenskap
- Industriell økonomi
- Maskin, prosess- og produktutvikling
- Miljøfysikk og fornybar energi
- Vann- og miljøteknikk (inkl desentrale VA-anlegg og gråvannsrensing)
* Bachelorstudier/3-årige

- Energi- og miljøfysikk
- Geomatikk
* Lærerutdanning

- Lektorutdanning i naturvitenskapelige fag (5-årig)
- Praktisk-pedagogisk utdanning, PPU (1 årig – heltid)
- Praktisk-pedagogisk utdanning, PPU (2 årig – deltid)
* Kortere studier

- Frie realfag (1-2 år)
* Masterstudier (2-årige)

- Data Science

Forskning
---------

Fakultet for realfag og teknologi har om lag 50 ansatte i vitenskapelige stillinger, samt 60 doktorgradsstipendiater og post doc-er (2010) fordelt på følgende forskergrupper: 

* Fornybar energi
* Bærekraftig infrastruktur
* Vann- og miljøteknikk (inkl helse)
* Beregningsorientert biologi
* Bildeanalyse og applikasjoner
* Miljøorientert geomatikk Geofag
* Kunnskap, undervisning og læring
* Design og produktutvikling

Næringsutvikling
----------------

REALTEK tilbyr produktutvikling og funksjonstesting for næringsliv og industri.

Eksterne lenker
---------------

* Om REALTEK Arkivert 1. oktober 2020 hos Wayback Machine. – Om Fakultet for realfag og teknologi
* Studietilbud ved REALTEK
**Bernt Kvarstein** (født 21. august 1930) er en norsk pensjonert kirurg og overlege. Han tok sin medisinske embetseksamen i 1959 og medisinsk doktorgrad dr.med.) i Oslo i 1971. 

Kvarstein var overlege ved Ullevål universitetssykehus og Akershus universitetssykehus. Han var også overlege ved Menighetssøsterhjemmets kirurgiske avdeling. Han har vært leder for Norsk urologisk forening fra 1986-1989, og leder for Norsk forening for personer med urologiske sykdommer i perioden 2000-2010[*når?*]

Kvarstein utviklet en ny metode for å måle trykket i urinveiene ved hjelp av en fiberoptisk transducer som han fikk utviklet i samarbeid med Institutt for industriell forskning ved UiO og Advanced Micro Electronics (AME) i Horten.

Priser og utmerkelser
---------------------

Han har mottatt Kongens fortjenstmedalje i sølv «for sitt engasjement for utvikling av faget urologi generelt og for sin innsats for urologiske pasienter gjennom å være en drivende kraft i opprettelsen av pasientforeningen Norsk forening for personer med urologiske sykdommer (NOFUS) i 1996. Spesielt fremheves hans interesse for pasienter med funksjonsforstyrrelser i urinveiene og det store engasjementet han har vist for å spre informasjon om kroniske bekkensmerter, herunder smertefull blære (tidligere interstitiell cystitt) og tilstanden som hittil har gått under navnet kronisk prostatitt.»

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten (21. august 2010): *Jubilanter* (papirutgaven, s. 14)
2. 1 2  Halner, Jon; Gerner, Tom; Jakobsen, Arnt, red. (2012). «Some Influential Colleagues in the Period 1980–2010». *Surgery in Norway* (PDF). Norge: Norsk kirurgisk forening. s. 173. ISBN 978-82-8070-093-3. «Bernt Kvarstein (1930–) was head of urology at The Central Hospital in Akershus 1982–2000, chairman of The Norwegian Urological Association 1986–9, initiator and CEO of NOFUS, an advocate group for Norwegian urological patients»
3. 1 2  Seberg, Gunn Ma-rit (4. november 2010). «Nytt om navn». *Tidsskrift for Den norske legeforening*. ISSN 0029-2001. Besøkt 20. august 2023.
4. ↑  Kvarstein, Bernt; Aase, Ottar; Hansen, Thor-Erik; Dobloug, Per (1. september 1983). «A New Method with Fiberoptic Transducers Used for Simultaneous Recording of Intravesical and Urethral Pressure During Physiological Filling and Voiding Phases». *The Journal of Urology*. 3. 130: 504–506. ISSN 0022-5347. doi:10.1016/S0022-5347(17)51275-6. Besøkt 20. august 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Paul Richard Shanley** (født 31. januar 1931 i Boston i Massachusetts, død 28. oktober 2020 i Ware i Massachusetts) var en amerikansk katolsk prest som ble anklaget og domfelt for voldtekt av en mindreårig.

Biografi
--------

Shanley tiltrakk seg først oppmerksomhet i 1970-årene, etterhvert negativ oppmerksomhet, som «gateprest» der han i utgangspunktet var sjelesørger for narkotikabrukere og ungdom som hadde rømt hjemmefra, hvorav mange som strevde med sin seksualitet. Han skrev blant annet boken *Changing Norms of Sexuality*. I 1980-årene var Shanley sogneprest for *St. Jean the Evangelist Parish* i Newton i Massachusetts.

Shanley hadde fått tilnavnet *hippiepresten* for sitt lange hår og sine sterke meninger, blant dem offentlig forkastelse av kirkens avvisning av homoseksuelle kjønnslig omgang. Han deltok på en konferanse der grunnleggerne av det senere NAMBLA, *North American Man Boy Love Association*, bestemte seg for å opprette en slik organisasjon som skulle fremme legalisering av slik seksuell omgang. Men Shanley var ikke med blant de 32 personer som senere opprettet NAMBLA i 1978, ifølge en katolsk og en protestantisk prest som var der.

I 1990 ble han overført til *St. Anne's* i San Bernardino i California. Der eide han og en annen prest samtidig en «bed-and-breakfast» for «gay» kunder 50 miles unna i Palm Springs.

Shanley ble laisert i 2004, det vil si utelukket fra den prestelige stand, av Vatikanet etter dusiner av menn fremstod og fortalte at de i ungdomsårene var blitt seksuelt misbrukt av ham.

I februar 2005 ble Shanley kjent skyldig i seksuelle overgrep og voldtekt mot en mannlig mindreårig, og dømt til fengsel i 12 til 15 år. Han ble løslatt fra Old Colony Correctional Center den 28. juli 2017, etter tolv års soning.

Shanley døde 28. oktober 2020 av hjertesvikt i en alder av 89 år.

Referanser
----------

1. ↑  Jacobs, Sally (10. juli 2002). «'If they knew the madness in me'. A search for the real Rev. Paul Shanley...». *The Boston Globe*.
2. ↑  Boston Globe 4/6/2004
3. ↑  Belluck, Pam (9. april 2002). «Boston Diocese Protected Priest Long Linked to Abuse». *The New York Times*. New York City.
4. ↑  «Shanley Attended NAMBLA Meeting». New York City: News Corp. 2. mai 2002.
5. ↑  Wypijewski, JoAnn (September–oktober 2004). «The Passion of Father Shanley». *Legal Affairs*. New Haven, Connecticut: Yale University.
6. ↑  Rezendes, Michael; Carroll, Matt (8. april 2002). «Boston diocese gave letter of assurance about Shanley». *The Boston Globe*. Boston, Massachusetts: Boston Globe Partners, L.P.
7. ↑  «Ex-priest leaves prison after serving his sentence for child sex abuse». *National Catholic Reporter* **(engelsk)**. Kansas City, Missouri: National Catholic Reporter Publishimg Company. 31. juli 2017.
8. ↑  Wamsley, Laura (28. juli 2017). «Former Priest And Convicted Child Abuser Paul Shanley Released From Prison». *NPR*.
9. ↑  Paul Shanley, priest at center of sex scandal, dead at 89
**Zvi Mazel** (født 4. mars 1939 i Bnei Brak i Palestinamandatet) er en israelsk pensjonert diplomat og ambassadør.

Liv og virke
------------

Hans tidlige posteringer var til Israels ambassader i Antananarivo, Paris og Kairo. Så ble han Israels ambassadør til Romania, Egypt og fra i 2002 i Sverige. Mazel bosatte seg som pensjonist i Jerusalem og der er han aktiv innen den israelske organisasjonen JCPA (Jerusalem Centre for public Affairs) med nære koblinger til den israelske bosettarbevegelsen.

Han har forekommet i nyhetene i Sverige flere ganger under sin postering til Sverige. En gang fremholdt han at den svenske lutherske erkebiskopen KG Hammar «antagelig var antisemitt» og han sa da også at utenriksminister Anna Lindhs kritikk av Israels brudd mot folkeretten ikke kunne tolereres. Derutover mente han at det i Sverige forekom «dagliga uppviglingar i media [för att få människor] att döda judar».

Internaajonalt ble han kjent for å ha vandalisert kunstverket *Snövit och sanningens vansinne* i januar 2004. Det var del av utstillingen *Making Differences* av verk av den israelsk-svenske kunstneren Dror Feiler. Mazel fremførte til Feiler at det ikke var et kunstverk men et uttrykk for hat mot det israelske folk og at verket hyllet en selvmordsbomber. Israels statsminister Ariel Sharon sa senere at han støtter Zvi Mazels handling.

I sin rolle for JCPA har han anklaget Sverige for å mangle pressefrihet og sagt at alle større svenske aviser i hemmelighet kontrolleres av sosialdemokratene.

Zvi Mazel ble etterfulgt av Eviatar Manor som ambassadør i Sverige, som i sin tur ble etterfulgt av Benny Dagan i 2008. Dagan ble etterfulgt i 2012 av Isaac Bachman, og i 2017 overtok Ilan Ben-Dov.

Referanser
----------

1. 1 2   Porträttet: Zvi Mazel har sett värre saker Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine. artikkel i Dagens Nyheter 18. januar 2004 (lest 27. august 2007)
2. ↑  Anti-Semitism in Sweden? Depends on who you're asking Arkivert 18. april 2009 hos Wayback Machine. artikkel i Haaretz (lest 14. november 2007)
3. ↑   Ein Diplomat sieht rot, artikkel fra Süddeutsche Zeitung 19. januar 2004 (lest 29. august 2007)
4. ↑   'Bomber' artwork enrages Israel, BBC 17. januar 2004 (lest 29. august 2007)
5. ↑  Sharon backs envoy's art attack, CNN 19. januar 2004 (lest 29. august 2007)
6. ↑   Ambassadör förstörde konst, Dagens Nyheter 17. januar 2004 (lest 27. august 2007)
7. ↑    18. januar 2004 (lest 22. oktober 2012)
8. ↑   Persson avvisar anklagelser om antisemitism Arkivert 1. oktober 2007 hos Wayback Machine. Sveriges Radio 28. januar 2004 (lest 27. august 2007)
9. ↑  "Sverige har ingen pressfrihet" SvD 2009-08-24
10. ↑  «Ilan Ben-Dov CV». Besøkt 24. november 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**ext4**, eller **fourth extended filesystem** («det fjerde utvidede filsystem»), er et POSIX-kompatibelt og journalførende filsystem for Linuxkjernen. Det er etterfølgeren til filsystemet ext3, slik ext3 var etterfølgeren til ext2. ext4 er også bakoverkombatibelt med ext3. ext4 er inspirert av finesser som ble utviklet for filsystemet Lustre mellom 2003 og 2006, og som ga økt lagringsplass og ytelsesforbedringer. Den 28. juni 2006 kunngjorde Theodore Ts'o en plan om å utvikle ext4, ved å opprette en fork av ext3. Den 10. oktober 2006 ble en utviklingsversjon av ext4 tilføyd versjon 2.6.10 av Linuxkjernen, og den 21. oktober 2008 ble den endelige versjonen lansert i versjon 2.6.28 av Linuxkjernen.

I ext4 ble den tradisjonelle blokklagringen i ext2 og ext3 erstattet av extents som reduserer fragmentering og gir økt ytelse på store datafiler. En enkel extent i ext4 kan opprette inntil 128 mebibyte (MiB) med kontinuerlig diskplass innenfor en blokk på 4 kibibyte (Kib). Opptil fire *extents* kan lagres i en inode. Når det er mer enn fire *extents* i en datafil, blir resten indeksert i et tre. ext4 er således hurtigere og mer stabilt enn ext3, fordi datafiler fragmentert meget sjelden på grunn av «forsinket allokering». ext4 støtter harddisker på opptil 1 exbibyte (EiB), og datafiler på opptil 16 tebibyte (TiB). Datafiler i ext4 kan lagres med rett dato innenfor tidsrommet 14. desember 1901 og 10. mai 2446 i den gregorianske kalenderen.

ext4 blir anvendt i de fleste Linuxdistribusjoner, hvor det har erstattet ext3. Det har likevel sine begrensninger, og arbeid pågår med å erstatte det med btrfs. En utviklingsversjon av btrfs ble lansert 23. mars 2009 i versjon 2.6.9 av Linuxkjernen, og første stabile versjon av btrfs ble lansert 29. juli 2013 i versjon 3.10 av Linuxkjernen.

Referanser
----------

1. 1 2  Mathur, Avantika; Cao, MingMing; Bhattacharya, Suparna; Dilger, Andreas; Tomas, Alex; Vivier, Laurent (2007). «The new ext4 filesystem: current status and future plans» (PDF). *Proceedings of the Linux Symposium*. Ottawa, ON, CA: Red Hat. Arkivert fra originalen (PDF) 6. juli 2010. Besøkt 15. januar 2008.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 6. juli 2010. Besøkt 7. mars 2017.
2. ↑  Ts'o, Theodore (28. juni 2006). «Proposal and plan for ext2/3 future development work». Linux kernel mailing list.
3. ↑  Hal Pomeranz (28. mars 2011). «Understanding EXT4 (Part 3): Extent Trees». *SANS Digital Forensics and Incident Response Blog*. Arkivert fra originalen 29. mai 2017. Besøkt 7. mars 2017.
Symptomer på lungepest**Lungepest** er en form for pest, forårsaket av pestbakterien *Yersinia pestis*.

Lungepest har en dødelighet nær 100 %, og finnes i to former, primær og sekundær. Ved sekundær lungepest blir bakterien spredt fra pasientens lymfeknuter til lungene via blodet. Ved primær lungepest blir bakterien spredt fra menneske til menneske ved hoste og lignende. Det har vært spekulert i om lungepest kan ha vært årsaken til svartedauden, men blant annet fordi lungepest er mindre smittsomt enn influensa, er det lite sannsynlig.

Tegn og symptomer
-----------------

Symptomer på lungepest inkluderer ofte feber, kortpusthet, hodepine, brystsmerter, muskelsvakhet, hoste, hemoptyse og. dyspné.

Behandling
----------

Lungepest er en svært aggressiv infeksjon som krever tidlig behandling. Antibiotika må gis innen 24 timer etter første symptmer for å redusere risikoen for død. Streptomycin, gentamicin, tetracykliner og kloramfenikol er alle i stand til å drepe pesten.

Referanser
----------

1. ↑  Plague (PDF) Arkivert (PDF) 31. januar 2017 på Wayback Machine. (Iowa State University, 2004)
2. ↑  Kåre Lunden i Det Norske Samlaget (2002): Norges landbrukshistorie ISBN 82-521-5584-7 (band II)
3. ↑  Facts about Pneumonic Plague (Center for Disease Control, 2004) Arkivert 8. februar 2013 på Wayback Machine

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
|  |
| --- |
| **Oslo og Akershus Bandyregion** |
| **Stiftet:** | **2. juni 2004** |
| **Adresse:** | Ekebergveien 101 |
| **Postnr:** | 1178 |
| **Poststed:** | Oslo |
| **Leder:** | Odd Henning Arntzen |
| **Nettside** | Arkivert 18. juli 2012 hos Wayback Machine. |

**Oslo og Akershus Bandyregion** (stiftet 2. juni 2004) er en administrativ enhet innenfor Norges Bandyforbund. Bandyregionen organiserer idrettene bandy, innebandy og landhockey i fylkene Akershus og Oslo. Oslo og Akershus bandyregion er en sammenslutning av Oslo Bandykrets (stiftet 1922) og Akershus Bandykrets (stiftet 1929).

Historie
--------

*Kristiania Ishockeykrets* ble stiftet 15. mai 1922 og skiftet navn til *Oslo Bandykrets* 20. november 1929. 

*Akershus Bandykrets* ble stiftet 29. november 1929 av klubbene Grane, Hasle, Njård og Stabæk. Snarøen ble med åtte dager etter stiftelsen. Fra 1975 til 1992 het kretsen *Asker og Bærum Bandykrets*.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Hole og Svein Wiel Jørgensen, red. (1979). *Akershus Bandykrets 50 år: Jubileumsskrift*. Bærum. s. 6.
2. ↑  Asker og Bærums budstikke 5. mai 1992.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ismaïl Omar Guelleh** (født 27. november 1947 i Dire Dawa, Etiopia) er fra 8. mai 1999 president i Djibouti. Han etterfulgte sin onkel, Hassan Gouled Aptidon som var president frem til 1999.

Biografi
--------

På slutten av 1960-tallet flyttet Guelleh til Djibouti fra Etiopia før han fullførte den videregående skolen. Han ble senere med politiet og ble utnevnt til junior underoffiser. Etter at Djibouti ble et selvstendig land, ble Guelleh leder for det hemmelige politiet og sjef for regjeringen i regjeringen til onkelen hans, president Hassan Gouled Aptidon.[]

Han fikk opplæring fra Somali National Security Service og deretter fra den franske Secret Service før han ble valgt som sin onkels etterfølger til president-embedet i 1999.[]

Ved presidentvalget 8. april 2005 ble Guelleh gjenvalgt for en ny 6-års-periode. Han var da den eneste kandidaten og fikk 100% av stemmene. Han ble også gjenvalgt 8. april 2011, men opposisjonen boikottet da valget slik at Guelleh bare hadde en lite kjent motkandidat (Mohamed Warsama Ragueh). Guelleh fikk 80,6% av stemmene.[]

Guelleh blir ofte bare omtalt ved sine initialer IOG.[]

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Ismail Omar Guelleh, Munzinger IBA 00000023004, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Ismail Omar Guelleh, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id guelleh-ismail-omar, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   pib.gov.in, besøkt 29. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
**Carina Olset Hovda** (født 13. januar 1982) er en norsk PR-rådgiver og forhenværende journalist og programleder fra Burfjord i Nord-Troms. 

Hovda gikk på Nordreisa videregående skole, har utdannelse fra Høgskolen i Bodø og har arbeidet som journalist i Tromsø-avisene *Nordlys* og *Bladet Tromsø*.

I 2006 fikk hun jobb i NRK som skribent for nettnyheter og dekning av skøytesport. I 2011 ledet hun *Kråkeklubben* på Barne-TV. Hun har også leder Påskemorgen på NRKsuper ved flere anledninger. 

Hun har vært programleder for Ekstremsportveko, Finnmarksløpet og Landsskytterstevnet. Hun var programleder under EM i fotball 2012 for herrer, og har siden ledet alle internasjonale fotballmesterskap, for kvinner og menn, i NRK. I januar 2022 ledet hun Idrettsgallaen sammen med Yousef Hadaoui. 

I september 2022 begynte hun som PR-rådgiver i Corporate Communications.

I november 2015 ble hun tildelt prisen «Årets forbilde» for sin åpenhet rundt det å leve med den kroniske sykdommen ulcerøs kolitt. Hun ble av leserne av *Nordlys* kåret til «Årets Nordlending» i 2015.

Bokutgivelse
------------

* Carina Olset, *Fortellingen om Petter Northug jr.*, Kagge Forlag, 2011, ISBN 9788248910244

Referanser
----------

1. ↑  Ragnhild Enoksen, *Dominerende medelever* i Nordlys den 3. februar 2000
2. 1 2  Carina Olset ble «Årets nordlending» i Nordlys
3. ↑  «Forfatterpresentasjon hos Kagge Forlag AS». *www.kagge.no*. Arkivert fra originalen 23. desember 2015. Besøkt 22. desember 2015.
4. ↑  Lasse Lønnebotn, *«trodde jeg var forberedt på skittkasting …»*  i Dagbladet den 28. juni 2014.
5. ↑  Ragnhild Enoksen, *Barne-TV ga sportsansvar* i Nordlys den 11. juli 2015.
6. ↑  Nordlys den 21. januar 2012.
7. ↑  *Fra NRK Sporten til Kråkeklubb* i Agderposten den 9. desember 2010.
8. ↑
9. ↑  «Kåret til årets forbilde». *Framtid i Nord*. 23. november 2015. Besøkt 12. desember 2015.
10. ↑  Sissel Wessel-Hansen, *- Nordnorsk lynne gir trygghet* i Nordlys den 24. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carina Olset på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Willen** er et distrikt i nybyen Milton Keynes i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Det er også en av de gamle landsbyene i Buckinghamshire som har blitt inkludert i Milton Keynes i 1967. Den opprinnelige landsbyen er siden blitt en viktig del av det større distriktet som det ligger og som det har gitt sitt navn til. Stedet tihører det verdslige sognet Campbell Park.

Historie
--------

Landsbyen er nevnt i 1189 under navnet *Wily*. Navnet er antagelig fra angelsaksisk opprinnelse, og betyr «ved piletrærne» (*at the willows*). Elven Ouzel renner gjennom området, og langs elvebredden er det ideelle forhold til piletrær.

Landsbyens navn var først nedtegnet som *Wilinges* (1100-tallet), og senere som *Wylie, Wilies* (1200-tallet); *Wilne, Wylyene* (1300-tallet); og *Wyllyen, Wyllyn* (1400-tallet). Willen er ikke nedtegnet ved navn *Domesday Book* (1086), men den kan bli identifisert med markangivelser under Caldecote, del av nabosognet til Newport Pagnell, og da eid av greven av Mortain ved en leietaker ved navn Alvered.

Stedet har en liten sognekirke reist av Robert Hooke i 1680. Kirken er den eneste av Hookes bygninger som ikke har blitt endret, og er et klassisk eksempel på tidlig engelsk barokk. Den er viet til Maria Magdalena. 

Willen Hospice tilbyr spesialisert palliativ omsorg for terminale pasienter som ikke lenger kan hjelpes av vanlig medisinsk behandling.

Det ligger også et buddhisttempel der. Nær tempelet står en stupa, kjent som *Peace Pagoda*. Den er reist av munker og nonner fra Nipponzan-Myōhōji, og var den første stupa av denne typen som ble bygget på den vestlige halvkule.

Willen Lake
-----------

Willen Lake er en stor, kunstig innsjø som er anlagt for å hindre oversvømmelser. Den nordlige delen er et naturvernsområde hvor mange trekkfugler har tilhold, mens den sørlige delen er et fritidsområde med mulighet for vindsurfing, seiling i jolle og andre aktiviteter.

Referanser
----------

1. ↑  «Parishes : Willen», *Victoria History of the Counties of England: A History of the County of Buckingham*, **4** (1927), s. 502-505.

Eksterne lenker
---------------

(en) Willen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Offisielt nettsted for Milton Keynes Peace Pagoda
* Panoramisk virtuell tur i Willen Church ved Peter Loud

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Patriark og katolikos Tekle Haimanot av Etiopia** (død mai 1988) var fra 1976 til 1988 overhodet for den etiopisk-ortodokse kirke. Han var den tredje patriark av Etiopia og den 59. itsjege av St. Tekle Haimanots stol.

Tekle Haimanot ble innsatt som patriark av Etiopia av Derg-juntaen i 1976, etter at den samme juntaen hadde arrestert den tidligere patriarken Tewophilos. Den etiopisk-ortodokse synoden godtok den nye patriarken, men han ble ikke anerkjent av de andre orientalsk-ortodokse kirkene. Disse anså Tewophilos som rettmessig patriark og betraktet dermed Tekle Haimanots innsettelse som ikke-kanonisk.

Inntil innsettelsen som patriark hadde Tekle Haimanot ført et anonymt liv som munk. Grunnen til at han ble plukket ut av Derg-juntaen var sannsynligvis at han kirkelig sett var et ubeskrevet blad og de anså ham som lett å kontrollere. Siden han bare var munk, måtte Tekle Haimanot i løpet av én dag bli viet til både diakon, prest og biskop før han kunne bli patriark.

Patriarken levde ytterst spartansk og brukte mesteparten av sin tid til botsøvelser og bønn. I strid med juntaens antatte forhåpninger var han alt annet enn lett å påvirke, samarbeidet dårlig med juntaen og skal sågar ha tillatt seg å kritisere noen av regimets overgrep. Dette gjorde ham derimot populær blant de troende.

Etter hans død i 1988 ble han gravlagt i Treenighets-katedralen i Addis Abeba.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Takla Hāymānot, uli.nli.org.il[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tewophilos** | **Patriark og katolikos av Etiopia**(1976–1988) | Etterfølger:**Merkorios** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Blåtrykksverksted i folkemuseet i Erfurt. Det hvite tekstilet er påført mønster med reserveringsmiddel. De blå kledene har vært senket ned i blåfargen. Blokker med mønster i fremre billedkant og i hyllene.
Trykking med treblokker på stoff. Fotografiet er tatt i Blaudruckerei Wagner i Bad Leonfelden i Mühlviertel, Østerrike.  Foto: Karl Gruber (2018) 
**Blåtrykk** (stofftrykk) er en teknikk der tekstilet påføres et reserveringsmiddel (beskyttelsesmiddel) i et bestemt mønster, før stoffet farges med indigo. Reserveringsmiddelet – som regel en type voks – hindrer fargepigmentet i å trenge inn i stoffet, og det oppstår dermed et mønster i kontrasten mellom farget og ufarget stoff.

Blåtrykk har lang tradisjon i Østerrike og Tyskland (*Blaudruck*), Tsjekkia *(Modrotisk)*, Slovakia *(Modrotlač)* og Ungarn *(Kékfestés)*. Den var også alminnelig på øya Bornholm på 1800-tallet. Teknikken ble i 2018 oppført på UNESCOs liste over den immaterielle kulturarv.

Håndverkerne bruker opptil 300 år gamle mønsterblokker for å lage mønstrene som kan ha både lokal opprinnelse, tilhøre alment utbredte stilarter, eller ha en religiøs, kristen forankring.

Stofftrykket kom for alvor til Europa på 1700-tallet. Nederlenderne begynte å produsere med blått, da det blå kinesiske porselenet var på moten. Fra Tyskland spredte blåtrykket seg videre til resten av Europa.

* Trykkplater for mønsteret (Mähren).Trykkplater for mønsteret (Mähren).
* Ferdige stoffer (Strasbourg).Ferdige stoffer (Strasbourg).
* Borddekorasjon (Pulsnitz, Sachsen).Borddekorasjon (Pulsnitz, Sachsen).
* Her er voks eller beskyttende pasta trykket på stoffet med trykkblokk, og deretter er hele stoffstykket farget i indigobad. Resultatet gir et blått tekstil med hvitt mønster. Bilde fra Blaudruckerei Wagner i Bad Leonfelden i Mühlviertel, Østerrike.  Foto: Karl Gruber (2018)Her er voks eller beskyttende pasta trykket på stoffet med trykkblokk, og deretter er hele stoffstykket farget i indigobad. Resultatet gir et blått tekstil med hvitt mønster. Bilde fra Blaudruckerei Wagner i Bad Leonfelden i Mühlviertel, Østerrike.  Foto: Karl Gruber (2018)
* Her er det trykket med indigo på hvitt stoff, slik at mønsteret fremstår i blått på hvit bakgrunn. Bilde fra Tittling Museumsdorf i Tyskland.  Foto: Wolfgang Sauber (2008) Her er det trykket med indigo på hvitt stoff, slik at mønsteret fremstår i blått på hvit bakgrunn. Bilde fra Tittling Museumsdorf i Tyskland.  Foto: Wolfgang Sauber (2008)

Referanser
----------

1. ↑  «Peter Hahn Tekstil- og modeleksikon». Besøkt 14. juni 2023.
2. ↑  «Blåtryk på Bornholm». *Bornholmernes Historie* **(dansk)**. Besøkt 15. juni 2023.
3. 1 2 3  «UNESCO - Blaudruck/Modrotisk/Kékfestés/Modrotlač, resist block printing and indigo dyeing in Europe». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 14. juni 2023.
4. ↑  Bodil Svaboe (1995). «Stofftrykk». *www.nb.no*. Tell forlag. Besøkt 15. juni 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
Kellsboken, en evangeligebok fra 800-tallet
**Evangeliebok** (gresk: Εὐαγγέλιον, *Evangelion*) er en kodeks eller innbundet bind som inneholder ett eller flere av tekstene til de fire Evangelier i kristendommens Det nye testamentet – normalt alle fire – med fokus på livet til Jesus Kristus fra Nasaret og opphavet til den kristne tro. Begrepet brukes også om en liturgisk bok, også kalt Evangeliet, hvorfra man kan lese delene av evangeliene som brukes i messen og andre gudstjenester, ordnet i henhold til rekkefølgen i kirkeåret (den liturgiske kalenderen).

Selv om hele Bibelen innen kristendommen regnes som en hellig bok, har Evangeliene en særstilling fordi de anses å inneholde Kristi egne ord. Det er derfor en tradisjon helt tilbake til oldkirken for at man lager egne bøker som kun inneholder evangelietekstene. I noen kirker, spesielt den katolske og den ortodokse, er det vanlig at evangelieboken bæres i prosesjon, og at man ved enkelte anledninger velsigner menigheten med den. Før opplesningen fra Evangeliene under ordets liturgi er det også i disse kirkene vanlig å incensere boken.

Referanser
----------

1. ↑   «General Instruction of the Roman Missal, 44» (PDF), *Catholic Bishops' Conference of England & Wales*. Catholic Truth Society. Sitat: Among gestures included are also actions and processions: of the priest going with the deacon and ministers to the altar; of the deacon carrying the *Evangeliary* or *Book of the Gospels* to the ambo before the proclamation of the Gospel ...

Litteratur
----------

* Calkins, Robert G. (1983): *Illuminated Books of the Middle Ages*. Cornell University Press, ISBN 0500233756
* Foley, Edward; Baldovin, John Francis; Collins, Mary; Pierce, Joanne M. red. (2011): «Commentary», *A Commentary on the Order of Mass of the Roman Missal*, Liturgical Press, ISBN 0814662471, 9780814662472
* Deiss, Lucien (1992): *The Mass*, Liturgical Press, ISBN 0814620582, 9780814620588
* Pächt, Otto (1986): *Book Illumination in the Middle Ages*, overs. fra tysk, Harvey Miller Publishers, London, ISBN 0199210608
* Palazzo, Eric (1998): *A History of Liturgical Books from the Beginning to the Thirteenth Century*, Liturgical Press, ISBN 081466167X, 9780814661673

Eksterne lenker
---------------

(en) Evangeliebøker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Getty Museums framstilling om evangeliebøker, og en annen

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
En hvit wistar labrotte.
**Dyreforsøk** er bruk av dyr i forskjellige typer vitenskapelig forskning.

Det anslås at det verden over hvert år brukes titalls millioner av dyr i ulike forsøk knyttet til forskning ved universiteter, sykehus, farmasøytiske selskaper og militære forskningsinstitusjoner.

Det er allmenn enighet blant forskere at dyreforsøk er nødvendig for å utvikle nye medisiner. Praksis med dyreforsøk har møtt en viss motstand fra ulike grupper. 

På verdensbasis brukes et betydelig antall forsøksdyr til testing av ikke-medisinske produkter, slik som kosmetikk, toalettprodukter, vaskemidler, mattilsetningsstoffer, plantevernmidler, fargestoffer, alkohol, tobakk og våpen.[]

Hovedandelen av forsøksdyrene benyttet i Norge er fisk.

Referanser
----------

1. ↑  «Kortere liv uten dyreforsøk», artikkel fra *forskning.no* Arkivert 2008-03-09, hos Wayback Machine.
2. ↑  Forsøksdyrutvalget. «Årsrapport 2013» (PDF). Besøkt 7. april 2017. «Av de 5 521 991 dyr var det 5 458 434 fisk»

Eksterne lenker
---------------

* Norecopa (Nasjonal konsensus-plattform for erstatning, reduksjon og forbedring av dyreforsøk)
* Dyrebeskyttelsen Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |