recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**William Smith Otis** (20. september 1813–13. november 1839) var en amerikansk ingeniør og oppfinner. Otis fant opp en dampdrevet framskuffemaskin – den første motoriserte anleggsmaskinen og en forløper til gravemaskinen. 

Otis ble født i Pelham i Massachusetts. Det var i Massachusetts han bygde sin første maskin i 1835 til byggingen av jernbanelinjen mellom Norwich og Worcester. Maskinen utførte gravearbeid som til da hadde blitt gjort for hånd med bøtter og spader. Maskinen gjorde arbeidet på en liknende måte som ved kroppsarbeid, med en bøtte som gravde ut jord og deretter roterte 90 grader og tømte innholdet et passende sted, for eksempel en vogn. Selve bøttene ble løftet ved hjelp av dampkraft, men den skinnegåande maskinen måtte dras fremover av hester og utliggeren måtte svinges ved hjelp av menn med tau.

Etter dette dro Otis til Philadelphia hvor han utviklet maskinen videre. Han overtalte formannen ved lokomotivselskapet Garrett and Eastwick, Joseph Harrison, til å utvikle en prototyp. Denne ble tatt i bruk i 1837 til å bygge Western Railway. Selskapet Harrison & Eastman bygde etterhvert seks dampgravemaskiner til. Disse kostet 6 000 dollar hver, og flere ble solgt utenlands, til Russland og England. Selskapet Carmichael, Fairbanks and Otis kjøpte to maskiner, en av dem var prototypen. 

I 1839 fikk William Otis patent på dampgravemaskinen sin. Samme året døde han av tyfoidfeber, bare tjueseks år gammel. Det ble ikke bygd noen flere dampgravemaskiner de neste tyve årene, men de som allerede var laget ble tatt i bruk. Oppfinnelsen ble lovprist i avisene som nyttig og arbeidssparende, men noe tungvint å bruke. Rundt borgerkrigstiden startet selskaper som John Souther å konstruere nye, forbedrede gravemaskiner.

Kilder
------

* Stueland, Samuel, «The Otis Steam Excavator», *Technology and Culture* (The Johns Hopkins University Press on behalf of the Society for the History of Technology)

Eksterne lenker
---------------

* Patent 1089[*død lenke*] til William S. Otis
* The Otis Crane Excavator i *Steam Shovels* av Peter Manktelow.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Miðvágs kirkja, med Miðvágur i bakgrunnen
Deler av Miðvágur
**Miðvágur** (IPA: [ˈmiːvɔavuɹ], dansk: *Midvåg*) er et tettsted på Færøyene, sør på øya Vágar. Miðvágur var administrasjonssentrum i Miðvágs kommuna frem til 1. januar 2009, da fikk tilsvarende funksjon i nye Vága kommuna. 1. januar 2009 hadde Miðvágur 1 062 innbyggere, en liten økning fra 1980- og 1990-tallet. Dette gjør Miðvágur til et av Færøyenes største tettsteder.

Antageligvis var Miðvágur, fra vikingtiden, et av Færøyenes opprinnelige tingsteder. Miðvágur er imidlertid første gang nevnt i Hundebrevet fra slutten av 1300-tallet, men ting tyder altså på at stedet er eldre. I 1899 gjorde Færøyene sin største grindfangst noensinne, med 1 300 individer i Miðvágur.

Et kjennetegn på dialekten i Miðvágur er at «i» og «ið» i slutten av ord uttales som /i/, og ikke som /e/ slik som i øvrige færøyske dialekter.

Kjente personer fra Miðvágur
----------------------------

* Beinta Broberg (1667–1752), prestefrue og grunnlag for romanen og filmen «Barbara»
* Ivan Johannesen (1934–), skipsreder og politiker (SB)
* Mikkjal á Ryggi (1879–1956), forfatter og politiker (SF)
* Jens Christian Svabo (1742–1824), vitenskapsmann

Referanser
----------

1. ↑  Hagstova Føroya Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Heimabeiti Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Miðvágur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Miðvágur – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Miðvágur på *faroeislands.dk*

| * v
* d
* r
Vágar syssel |
| --- |
| Bygder | Bøur **·** Gásadalur **·** Miðvágur **·** Mykines **·** Sandavágur **·** Sørvágur **·** Vatnsoyrar |
| Kommuner | Vágar **·** Sørvágur |
| Kirkesogn | Bøur **·** Miðvágur **·** Mykines **·** Sandavágur **·** Sørvágur |

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Mikhail Aleksandrovitsj Jevstafjev** (russisk Михаил Александрович Евстафьев, født 1963), er en russisk kunstner, fotograf og forfatter. 

Han kommer fra en kunstnerfamilie – hans mor, bestemor og oldefar er russiske billedhuggere. 

På 1980-tallet tjenestegjorde han i den sovjetiske hæren i Afghanistan i to år og publiserte senere romanen *To skritt fra Himmelen* om Sovjetunionens okkupasjon av Afghanistan. 

Som journalist for flere større internasjonale nyhetsorganisasjoner på 1990-tallet dekket han krigene og de væpnede konfliktene i Bosnia, Tsjetsjenia, Georgien, Nagorno-Karabakh, Tadsjikistan og Transdniestria. 

Mikhail Jevstafjevs malerier og fotografier har vært utstilt i ulike land, blant annet Østerrike, Kina, Russland og USA på steder som for eksempel Hofburg Kongressenter, Kremlinpalasset, Det Sentrale Kunstnerhuset in Moskva og Grand Central Terminalen i New York City. 

Hans arbeider befinner seg på museer og i private samlinger i Østerrike, Storbritannia, Frankrike, Polen, Russland og USA og har vært publisert i flere internasjonale tidsskrifter og aviser samt vært publisert i en rekke bøker.

Referanser
----------

1. ↑   Photographers’ Identities Catalog, oppført som Mikhail Evstafiev, Photographers’ Identities Catalog ID 389376, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mikhail Aleksandrovich Evstafiev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Den estiske sosialistiske sovjetrepublikks hymne** eller **ESSRs hymne** var Den estiske sosialistiske sovjetrepublikks hymne, dvs. sovjetrepublikkens «nasjonalsang», frem til 1991, da den gamle, Mu isamaa, mu õnn ja rõõm, nasjonalsang fra 1920, overtok som ESSRs hymne. Sistnevnte sang ble også Estlands nasjonalsang etter friheten fra Sovjetunionen i 1990/91.

Komponist var Gustav Ernesaks, og tekstforfatter var Johannes Semper.
Hymnen ble første gang fremført i ESSRs øverste sovjet den 21. juli 1956.

Tekst
-----

Jää kestma, Kalevite kange rahvas,  

ja seisa kaljuna, me kodumaa!  

Ei vaibund kannatustes sinu vahvus,  

end läbi sajanditest murdsid sa  

ja tõusid õitsvaks sotsialismimaaks,  

et päikene su päevadesse paista saaks.

Nüüd huuga, tehas, vili, nurmel vooga,  

sirp, lõika, alasile, haamer, löö!  

Nõukogu elu, tuksu võimsa hooga,  

too õnne rahvale, me tubli töö!  

Me Liidu rahvaste ja riike seas  

sa, Eesti, sammu esimeste kindlas reas!

Sa kõrgel leninlikku lippu kannad  

ja julgelt kommunismi rada käid.  

Partei me sammudele suuna annab  

ja võidult võitudele viib ta meid.  

Ta kindlal juhtimisel kasva sa  

ja tugevaks ning kauniks saa, me kodumaa!

Eksterne lenker
---------------

Portal: Estland
**Telenor AB** er en svensk teleoperatør som tilbyr mobil-, bredbånds- og fastnettjenester. Selskapet oppsto i 2006 ved en sammenslåing av selskapene Vodafone Sverige (Europolitan), **Bredbandsbolaget**, og **Glocalnet**. Telenor AB i Sverige er 100% eid av norske Telenor. Selskapet har hovedkvarter i Stockholm og Karlskrona, hvor kundeservice er lokalisert. Hovedkvarteret i Karlskrona ble opprettholdt som del av en avtale med den svenske regjeringen som forutsetning da Telenor fikk kjøpe opp de svenske selskapene. Administrerende direktør siden 16. april 2009 er Lars-Åke Norling.

Telenor AB er den tredje største mobiloperatøren i Sverige, etter Telia og Tele2, og er det eneste selskapet utenom Telia som tilbyr både mobil, fast- og bredbåndskommunikasjon til privat- og bedriftsmarkedene. Dette gjør Telenor AB til Telias fremste utfordrer. I Sverige eier Telenor også mobilselskapet djuice – som henvender seg til prisbevisst ungdom – og TV-distributøren Canal Digital med kabelnett og satellittilbud. Disse selskapene er derimot direkte eid av Telenor ASA i Norge, og ikke av Telenor AB.

I 2008 hadde Telenor AB om lag 17,5% markedsandel innen mobilområdet, og en omsetning på 4,4 mrd norske kroner. Antall mobilkunder er 1,9 millioner og antall bredbåndskunder 438 000.

Referanser
----------

1. ↑  Telenor Group Arkivert 9. februar 2009 hos Wayback Machine. – presentasjon av Telenor AB.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Kuholmen** i Stavanger var en holme, nordøst i Vågen og nord for Skagen. Den var grovt regnet området nord for en linje fra der Øvre Holmegate starter på Skagenkaien, til krysset mellom Øvre Holmegate og Valberggaten, så til krysset med Nedre Holmegate, ut på parkeringsplassen ved de Røde Sjøhus, og til slutt rett nordover.

Kuholmen var en del av kongens gård i Stavanger i middelalderen. Den ble trolig gitt til byen Stavanger under den nordiske syvårskrig og senest i 1567. Det kan ha vært i anledning av at byen trengte å bygge et forsvarsanlegg mot sjøen etter svenskenes erobring av Trondheim, og mislykkede forsøk på å ta Bergen fra sjøen i 1564. Forsvarsanlegget på Skansen ble trolig bygd på 1560-tallet, og ble nedlagt i 1860.

Det var en bro mellom Holmen og land. Sundet mellom Kuholmen og land ble tidlig på 1700-tallet fylt igjen. Buktene omkring utfyllingen ble kalt Søylen (i sørvest) og Vigen (i nordøst). Vigen ble senere til Børrevigen, trolig oppkalt etter Børre Valentinsen som hadde en stor eiendom innerst i vika midt på 1700-tallet. Børrevika er i dag i hovedsak parkeringsplassen for De røde sjøhus. Tilsvarende er Børrehaugen der høyblokka ble bygget i 1968-1969. Etter at Søylen ble gjenfylt ble dette området kalt for Holmenallmenningen, og det ble bygget en brygge. Den lå like sør for dagens Victoria hotell.

Området omkring sørvestsiden av Nedre Holmegate het Vinterhagen. Navnet dukker opp i kilder første gang i 1705. Her var det en brønn med en pumpe, der en del av befolkningen på Kuholmen hentet vann. De øvrige måtte opp i byen til Timiantorget eller Torget for å få vann, da brønnen bare hørte til noen få av husene.

I første halvdel av 1800-tallet hadde en bryggene (allmenningene): Holmenbryggen i østenden av Nordbøgata (trolig den som på 1700-tallet ble kalt Konsumpsjonsbryggen), Tollbodbryggen i vest (i sørvestenden av Skansegata) og Nordbøbryggen i nord. 

Kuholmen var på 1600-tallet i hovedsak eid av byen. Den var stykket opp i mange eiendommer, der den som leide tomter måtte betale leie ("grunnleie") til byfogden. Grunnleien var en slags festeavgift. Byen mottok grunnleie fra 39 eiendommer i 1719 og 45 eiendommer på Kuholmen i 1741.

Kuholmen regnes i dag som en del om området Holmen .

Litteratur
----------

* Erichsen A E: "Samlinger til Stavangers historie", Stavanger, 1903.
* Næss Hans E.: "Ikke så forsvarsbevisst i 1806?", Stavanger Aftenblad, 4. april 1968

Noter
-----

1. ↑  Arne Kvitrud: Stavangers middelaldergeografi – Betraktninger om kongens gård og odelskirke i Stavanger, Ætt og heim, 2013.
2. ↑  Arne Kvitrud; Stavanger i middelalderen, foredrag for Storhaug historielag, 16. oktober 2013.
**Mostu skole** på Strandlykkja var fram til nokså nylig en grendeskole sør i Stange kommune i Innlandet fylke. Den fungerer i dag som forsamlingshus for bygda. Skolen ble i lærer Thomas Bjørges tid utsmykket etter liknende ideer som lå til grunn for utsmykkingen av Stein skole på Romerike, som også er kalt "Eventyrskolen på Nes". Bjørge var venn av Ingeborg Refling Hagen og Erling Elverhøi, som var lærer på Stein skole. Sammen med Ingeborg Refling Hagen samlet Thomas Bjørge inn penger til skolens utsmykking, bl.a solgte elevene på Mostu skole gjennom mange år is og brus på Wergelandsdagen på Tangen, og all inntekt gikk til utsmykkingen av skolen.

Kunstnerne bak utsmykningen i skolestua er Per Teigen, som har malt det store fondbildet og kateteret i et av klasserommene, og Birgit Abrahamsen, som har dekorert veggene. Særlig er Teigens fondbilde med motiv fra frigjøringsvåren i 1945, og den blomsterdekorerte søylen Birgit Abrahamsen skapte midt i huset, blitt positivt omtalt. Rommene virker store og lyse, utsmykkingen kommer til sin rett og gjør inntrykk. Inn mot biblioteket i gangen har Olav Bjørgum malt en frise med motiver fra Ingeborg Refling Hagens diktsyklus om Ellisiv og Harald Hårdråde. Grethe Schei har dekorert veggene inn til klasserommene. I gangen henger også et par malerier av Olav Starheim.

Eksterne lenker
---------------

*
**Hoeryong konsentrasjonsleir** (**Kwan-li-so** (omstillingsleir) nummer 22) er en konsentrasjonsleir nær byen Hoeryong i den nordkoreanske provinsen Nord-Hamgyong. Leiren er en av seks i det nordkoreanske Kwallisosystemet, et maktapparatet for å straffe politiske fanger i slavearbeids- og konsentrasjonsleirer. 

Det er estimert at mer enn 50 000 politiske fanger er innesperret i leiren, fordelt på et areal på størrelse med Washington D.C. Årsaken til at de er der skal være at de har uttalt seg negativt til kommunistregimet. Fangene er politiske fanger og deres slektninger i tre generasjoner. Noen av fangene skal ha blitt født og oppvokst der. De blir tvunget til hardt slavearbeid og blir torturert. Fangevoktere og fanger som har rømt fra landet har gitt vitneutsagn som forklarer hvordan leiren fungerer.

Eksterne lenker
---------------

* The Hidden Gulag, s. 113 kart over leiren.

| * v
* d
* r
Fangeleire (kwalliso) for politiske fanger i Nord-Korea |
| --- |
| Bukchang  • Chongjin • Hoeryong • Hwasong • Kaechon • Yodok |

Portal: Korea
**Kujataa** er et subarktisk landbruksområde i Kujalleq kommune på sørspissen av Grønland. Det har vært drevet landbruk her siden vikingstiden. Kujataa ble i 2017 innlemmet på UNESCOs verdensarvliste som «Kujataa på Grønland; norrønt og inuittisk landbruk ved randen av isbreen» – «Kujataa Greenland: Norse and Inuit Farming at the Edge of the Ice Cap». Det er det andre verdensarvstedet på Grønland, etter Ilulissatfjorden.

Kujataa omfatter de fem områdene Qassiarsuk (Skovfjorden eller Brattahlíð), Igaliku (tidligere sete for Garðar bispedømme), Sissarluttoq, Tasikuluulik (Vatnahverfi) og Qaqortukulooq (Hvalsey), som representerer 1000 års landbrukskultur og kulturlandskap i Sør-Grønland. Blant severdighetene er Hvalsey kirkeruin, bispesetet ved Garðar og Eirik Raudes gård Brattahlíð.

Historie
--------

Det har vært drevet landbruk på Sør-Grønland i to adskilte perioder. Eirik Raude var den første nordboeren, som slo seg ned i Grønland. Han etablerte samfunnet i Austerbygd i 985. Så ble det bodd og drevet landbruk her fram til en gang på 1400-tallet.

Nordmannen Anders Olsen (1718-1786) kom til Grønland i 1742. Efter mange års tjeneste hos Det Kongelige Octroyerede Almindelige Handels-Compagnie tok han avskjed i 1780. Han slo seg ned i Upernaviarsuk, hvor det nå ligger en landbruksskole og en forsøksgård. I 1783 flyttet familien Olsen til Igaliku (Garðar). Her etablerte Olsen og hans grønlandske kone Tuperna det første moderne landbruket på Grønland. De gjenbrukte nordboernes beitemarker, og også mange av bygningssteinene fra deres hus.

I 1924 oprettet Elisabeth og Otto Frederiksen det første moderne fåreholderstedet i Qassiarsuk (Brattahlíð). I dag er det flere sauebønder i Sør-Grønland.

Se også
-------

* Grønlands historie
* Den norrøne bosetningen på Grønland

Referanser
----------

1. ↑  Kujataa, Grønland: Nordbo- og inuitlandbrug ved randen af indlandsisen; slks.dk
2. ↑  Kujataa; unesco.org

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Danmark (liste) |
| --- |
|  | 
* Jellingmonumentene: Gravhauger
* runesteiner og kirke (1994)
* Kronborg slott (1995)
* Ilulissatfjorden (Grønland) (2004)
* Roskilde domkirke (2005)
* Stevns Klint (2014)
* Den danske delen av Vadehavet (2014)
* Parforsejaktlandskapet på Nord-Sjælland (2015)
* Christiansfeld (2015)
* Kujataa (Grønland) (2017)
* Aasivissuit–Nipisat (Grønland) (2018)

 | Danmarks flagg |
| Årstallene angir når stedet ble tatt opp på verdensarvlisten |
**Sigurd Eindrideson** var erkebiskop av Nidaros fra 1231 til 1252 og var sannsynligvis den som startet byggingen av Vestfronten på Nidarosdomen etter inspirasjon fra engelske katedraler. Han la ned grunnsteinen til Vestfronten i 1242. Erkebiskop Sigurd innstiftet 13. oktober som helligdag for å hedre relikviene i Nidarosdomen – dagen ble kalt *Relikviedagen*.

Sigurd ble viet til erkebiskop av pave Gregor IX i 1231, og kom tilbake til Norge året etter.

Første halvdelen av Sigurds tid som erkebiskop var preget av striden mellom kong Håkon Håkonsson og hans svigerfar, jarl Skule Bårdsson. Konflikten mellom kongen og jarlen var siste delen av det som kalles den norske borgerkrigstiden. Sigurd var på kongens side, men forsøkte å megle mellom partene. Kong Håkon gikk seirende ut av striden, mye takket være Sigurd, og Skule ble drept av Håkons menn i 1240.

Sigurd fikk utarbeidet en ny kristenrett i 1244. Han kalte sammen til et kroningsmøte da kong Håkon ble kronet i 1247, hvor han og de andre biskopene forsøkte å få kongen til å sverge kroningsed til kirken, men uten å lykkes.

Sigurd var gjennom sin lange embetstid en lojal støttespiller for kongen, og hans tid som erkebiskop var en storhetstid både for kirken og kongemakten i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Dybdahl, Audun. (2009, 13. februar). Sigurd Eindridesson Tafse. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 15. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på katolsk.no


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tore II «den trøndske»** | **Erkebiskop av Nidaros**(1231–1252) | Etterfølger:**Sørle** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |
**AutoCAD** er en applikasjonsprogramvare for 2D og 3D dataassistert konstruksjon (computer-aided design (CAD)) som har vært tilgjengelig siden 1982 som en skrivebordsapplikasjon, og siden 2010 som en mobil web- og skybasert applikasjon, AutoCAD 360.[]

Språk
-----

AutoCAD 2014 og AutoCAD LT 2014 er tilgjengelig for engelsk, tysk, fransk, italiensk, spansk, japansk, koreansk, kinesisk, og brasiliansk portugisisk. russisk, tsjekkisk, polsk, ungarsk vil være tilgjengelig senere. Omfanget av lokalisering varierer fra full oversettelse av produktet til kun dokumentasjon. AutoCAD-kommandosettet er lokalisert som en del av programvaren lokalisering.[]

Studentversjon
--------------

AutoCAD er lisensiert gratis for kvalifiserte studenter og lærere med en 18-måneders fornybar lisens. Studentversjonen av AutoCAD er funksjonelt identisk med den fulle kommersielle versjonen, men med ett unntak: DWG-filer som opprettes eller redigeres i studentversjonen blir flagget med en «intern bit-flaggruppe» («educational flag»). Når en slik DWG-fil endres i AutoCAD eldre enn AutoCAD 2014 SP1 inkluderes et tomt stempel/vannmerke på alle fire sider av objektet. Objekter som er opprettet i studentversjonen kan ikke brukes til kommersiell bruk. Objekter fra studentversjonen «infiserer» en kommersiell versjon av DWG-filen dersom den importeres i eldre versjoner av AutoCAD.

Referanser
----------

1. ↑  «Autodesk». Besøkt 18. mars 2015.
2. ↑  «Autodesk». Besøkt 18. mars 2015.
3. ↑  «Autodesk and AutoCAD» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 23. september 2015. Besøkt 18. mars 2015.
4. ↑  «Autodesk, Inc. History». Besøkt 18. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) AutoCAD – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Martha Mathea Wiborg Fleischer** (født Wiborg 7. juli 1860 i Brevik, død 18. januar 1957 i Oslo) var en norsk kokk, genealog, lærer og forfatter som gjorde seg mest bemerket med sine vegetariske oppskrifter.

Familie
-------

Martha Wiborg Fleischer var datter av kjøpmann, iseksportør, skipsreder, trelasthandler, ordfører og stortingsmann Thomas Johannes Wiborg d. e. (1812-1874) og hans annen hustru Karen Mathilde Quinsgård (1830-1867). Hun ble 23. juni 1886 gift i Strømsø kirke med politimester Hans Holmboe Fleischer av slekten Fleischer.

Liv og virke
------------

Martha Wiborg Fleischer tok i 1878 eksamen ved Nissens skole for voksne damer. I 1878-1881 var hun guvernante på Stein i Bærum, før hun i 1881-1886 var folkeskolelærer i Kristiania. Senere var hun medarbeider i flere aviser og tidsskrifter.

Hun var en ivrig forkjemper for en sunnere, mer vegetarisk livsstil, og holdt flere foredrag i folkeakademiene over emnet *Lever vi sundt?* I 1914 utga hun den vegetariske kokeboken *Middag uten kjøtt*. Den utkom i annet opplag i 1928. I 1916 kjøpte hun *Kristiania vegetarsalon* (eller Kristiania Vegetar- & Thesalon), som hun siden drev i en årrekke. Salongen hadde tilhold i Lille Grensen 5, og der fikk man servert lunsj, middag og aftensmat. Salongen var i årene 1920-1928 åsted for øvingene i Bondeungdomslagets musikklag under ledelse av Marius Moaritz Ulfrstad.

Fleischer overtok Karen Sophie Høeghs etterlatte genealogiske opptegnelser og videreutviklet disse til boken *Slektene Wiborg, Brevik-Kragerø grenen, Schreiner, Esmark, Høegh*, som utkom i 1925.

Bibliografi
-----------

* 1914: *Middag uten kjøtt*, J. W. Cappelens Forlag (2. opplag 1928)
* 1925: *Slektene Wiborg, Brevik-Kragerø grenen, Schreiner, Esmark, Høegh*, på bakgrunn av Karen Sophie Høeghs etterlatte genealogiske opptegnelser

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten 1957.01.19*. Norge, Oslo. 1957.
2. ↑  *Aftenposten 1917.01.04*. Norge, Oslo. 1917. s. 8.
3. ↑  *Bondeungdomslaget i Oslo : 30-årsskrift*. [Laget]. 1929. s. 321.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 67. ISBN 8257900109.
* Fleischer, Martha Wiborg (1925). *Slektene Wiborg, Brevik-Kragerø grenen, Schreiner, Esmark, Høegh*. Oslo: Bye.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Autofokus** (eller **AF**) er en egenskap ved visse optiske systemer som tillater dem å finne og fastholde korrekt fokus på målet. Man skiller mellom aktiv og passiv autofokus. Systemet har særlig funnet sin anvendelse i moderne kameraer.

Aktiv autofokus
---------------

Aktiv autofokus foregår i to steg – avstandsmåling og fokusering. Avstandsmåling skjer ved utsendelse av enten høyfrekvente lydbølger eller infrarødt lys. Lydbølger som sendes ut fra kameraet reflekteres av motivet, tidsintervallet måles og avstanden beregnes. 

Systemer som benytter lys er vanligvis basert på triangulering. Kameraet scanner scenen med infrarøde stråler, måler refleksene fra motivet og beregner avstanden. Rekkevidden for den infrarøde strålen er 2 – 3 m. Hvis avstanden til motivet er lengre, vil objektivet fokusere til den avstanden som gir maksimal dybdeskarphet.

Aktiv autofokus brukes helst i analoge kompaktkameraer.

Passiv autofokus
----------------

Passiv autofokus baserer seg ikke på energi utsendt fra kameraet. I stedet bruker systemet det lyset som naturlig reflekteres fra motivet; det fungerer derfor på alle avstander. Avstanden beregnes ved at det innkommende lyset deles opp i bildepar som sammenliknes. Systemet er vanlig i analoge speilreflekskameraer.

Digitale kameraer – både videokameraer og stillbildekameraer – bruker et annet system. En krets i kameraet analyserer motivet innenfor et område i sentrum av bildebrikken. Når skillelinjene mellom to kontrasterende farger innenfor dette området er diffus, oppfatter kretsen bildet som ute av fokus, og gir beskjed til objektivet om å fokusere, inntil kontrastlinjene er så smale som mulig.

Passive systemer er avhengig av at motivet er tilstrekkelig belyst. Mange moderne kameraer er derfor utstyrt med en AF-hjelpelampe som belyser motivet ved svake lysforhold. Hjelpelamper har en rekkevidde på 2 – 3 m.

Eksterne lenker
---------------

* How Autofocus Cameras Work.
* Detaljert beskrivelse av kontrastlinjemetoden (engelsk).
* The Autofocus.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Kunst
Engelskspråklig «autografbok» (*autograph book*) med bidrag fra ei klassevenninne 1888.
Kongelige signaturer på Hegra festning, fra kong Olav (1965) og kong Harald (1991)
USAs daværende president George W. Bush signerer en baseball på Robert F. Kennedy Memorial Stadium i Washington, D.C. i 2005
**Autograf** (fra gresk *autos*, «selv» og *grafein*, «å skrive») er en egenhendig nedskrevet tekst. Begrepet brukes i dagligtale mest om signaturer, navnetrekk med eller uten en hilsen, fra kjente personer. Det kan da også brukes om maskinproduserte signaturer, selv om disse strengt tatt ikke er egenhendig nedskrevet. 

Begrepet overlapper med holograf, som er et dokument der all tekst er skrevet med opphavspersonens hånd. En holograf er således alltid en autograf. Det finnes autografer som også inneholder maskinskrift eller en annen persons hånd, for eksempel der en person kun har signert dokumentet, eller der personen har tilføyd tekst for hånd til et dokument. Hele dokumentet er da ikke en autograf, kun det gjeldende avsnittet eller signaturen. 

Innen arkivering, forskning og omsetning knyttet til manuskripter skiller man mellom autografer, kopier og diktater. Autografer regnes som spesielt viktige, ettersom de ligger nærmest originalkilden, det vil si forfatteren. De har også gjerne en høyere salgsverdi enn kopier og diktater ettersom selve håndskriften har en verdi i seg selv som et klenodium; jo mer kjent forfatteren er, jo mer vil dette påvirke prisen. 

Den hyppigst forekommende typen autografer, utenom rene signaturer, er brev. Personlige brev er tradisjonelt skrevet for hånd, og er derfor også holografer.

* Den tyske revolusjonære filosofen Friedrich Engels' hilsen i poesialbumet til Jenny Longuet (1844–1883), dattera til Karl Marx.Den tyske revolusjonære filosofen Friedrich Engels' hilsen i poesialbumet til Jenny Longuet (1844–1883), dattera til Karl Marx.
* Nasjonal Samlings leder Vidkun Quisling skriver autografen til en ung kvinne i NS Arbeidstjeneste 1943.  Foto: Deutsche BundesarchivNasjonal Samlings leder Vidkun Quisling skriver autografen til en ung kvinne i NS Arbeidstjeneste 1943.  Foto: Deutsche Bundesarchiv
* Alpinisten Kjetil André Aamodt skriver autografer like etter verdensmesterskapet i Shizukuishi i Morioka i Japan i 1993Alpinisten Kjetil André Aamodt skriver autografer like etter verdensmesterskapet i Shizukuishi i Morioka i Japan i 1993

Se også
-------

* Signatur (navnetrekk)
* Pseudepigrafi
* Minnebøker

Eksterne lenker
---------------

* (en) Autographs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Skjematisk oversikt:**

|  |  |
| --- | --- |
| (1) Videokamera | (2) Deksel |
| (3) Videomonitor | (4) Enveis speil |
| (5) Bilde av nyhetsoppleser  | (6) Bilde fra video monitor |

**Autocue** eller **teleprompter** er et hjelpemiddel som gjør det mulig for nyhetsopplesere å se rett inn i kameraet mens de leser teksten. En maskin viser teksten i et slags speil som er montert foran kameralinsen. Når det svarte dekslet er montert, trenger man ikke speil, men bare en glassplate for å vise teksten. Når nyhetsoppleseren ikke trenger å se ned på huskelapper, virker det som om han har memorert det han skal si og snakker spontant.

Historie
--------

Eksempel på en autocuetekst
Den første formen for autocue var simpelthen ruller med tekst som ble plassert nær kamera og så rullet fram etter hvert som oppleseren leste teksten. Han slapp nå å se på «cue cards» som ble holdt opp til side for kamera og som gjorde at han ikke så i kamera når han skulle følge med på kortene.

Det første systemet for autocue ble laget i 1950-årene av skuespilleren Fred Barton jr. som en hjelp til TV-skuespillere som hadde problemer med å memorere store mengder tekst på kort tid. Det første PC-baserte systemet kom i 1982 for Atari 800 Personal Computer og er fremdeles i drift.[] Lucie Ball brukte et slikt system når hun leste annonser på TV.

Moderne bruk
------------

Bill Clinton holder en tale. Glassplata foran ham brukes til å reflektere tekst fra autocuen.
En autocue som viser tekst
Etter hvert har systemet blitt utviklet slik at det nå brukes i en rekke sammenhenger. For eksempel kan systemet brukes av talere, uten kamera. Mange sangere bruker også systemet for å være sikre på å huske teksten til sangene. Kjente sangere som har brukt autocue inkluderer Frank Sinatra, Bruce Springsteen og Elton John. De har gjerne autocue kamuflert som en monitor på scenen.[]

Det finnes også systemer som kan brukes i private sammenhenger i forbindelse med amatørfilmopptak.

Eksterne lenker
---------------

* AutoCue Group Ltd
* Plasti-Prompter – En billig gjør-det-selv autocue for webcams laget av Max Rottersman
* En enkel home-made teleprompter. (creativepro.com)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  i langrenn: |
| Langrenn Ski-NM |
| Bronse | 2016 Tromsø | 3 x 5 km stafett |
| Langrenn Junior-NM |
| Bronse | 2013 Lillehammer | 4 x 3,75 km stafett |

**Marthe Bjørnsgaard** (født 6. mai 1993) er en norsk langrennsløper som representerer Lillehammer Skiklub.

Bjørnsgaard ble tatt ut i den norske troppen til U23-VM på ski 2015, hvor hun endte på en 19.-plass i sprinten etter å ha blitt slått ut i kvartfinalen. Samme sesong debuterte hun i verdenscupen i langrenn i sprinten i Drammen 11. mars, hvor hun endte på 44.-plass i prologen.

I Norgesmesterskapet på ski 2015 endte hun rett utenfor pallen på lagsprinten sammen med Barbro Kvåle. Året etter tok hun bronsemedalje på stafetten sammen med Mari Støen Gussiås og Kvåle, etter at sistnevnte spurtslo arrangørklubben Kvaløysletta Skilag.

Referanser
----------

1. ↑   Telemarksavisa, «De fant hverandre på bussen: - Aldri vært mer sikker i mitt svar», utgitt 18. juni 2023, besøkt 4. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Se sluttspurten som ga bronse». NRK. 31. januar 2016. Besøkt 5. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marthe Bjørnsgaard – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
Bayerns store våpen
Lite delstatsvåpen
**Bayerns våpen** er Fristaten Bayern sitt våpen og ble i sin nåværende form introdusert 5. juni 1950 med «Loven om våpenskjoldet til den frie staten Bayern». Designet ble skapt av Eduard Ege i 1945.

Det store bayerske riksvåpenet består av et kvartsskjold med hjerteskjold. Det første feltet viser i svart en stående gylden, rødpansret løve; det andre feltet er delt med rødt og hvitt (sølv) med tre punkter som stiger opp fra det hvite; det tredje feltet viser en blå, gullpansret panter på hvit (sølv) bakgrunn; i det fjerde feltet er tre sorte løver med rød rustning, arrangert over hverandre, avbildet på gull. Hjerteskjoldet er skrudd diagonalt til høyre i hvitt (sølv) og blått. Skjoldet holdes av to gyldne løver bevæpnet med rødt. Folkets krone hviler på skjoldet; den består av en gylden bøyle prydet med steiner og pyntet med fem dekorative blader. En skildring av det store nasjonale våpenskjoldet uten løvene som skjoldholder er feil, men forekommer igjen og igjen, for eksempel på et tysk frimerke fra 1992.

De individuelle heraldiske elementene i Bayerns våpen har historisk betydning.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coats of arms of Bavaria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett, damer |
| Konkurrerte for Polen |
|  VM i friidrett |
| Sølv | Helsingfors 2005 | Stavhopp |
| Sølv | Berlin 2009 | Stavhopp |
| Bronse | Edmonton 2001 | Stavhopp |
|  VM i friidrett innendørs |
| Bronse | Birmingham 2003 | Stavhopp |
| Bronse | Valencia 2008 | Stavhopp |
|  EM |
| Sølv | Göteborg 2006 | Stavhopp |

**Monika Zofia Pyrek-Rokita** (født 11. august 1980 i Gdynia) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavhopp.

Karrière
--------

Pyreks gjennombrudd kom da hun i 1998 fikk sølv i VM for juniorer. I 2000 deltok hun ved Sommer-OL i Sydney, der hun tok seg videre til finalen, men endte på syvendeplass etter å ha klart 4,40. Hennes første medalje ved et mesterskap som senior kom under VM 2001 i Edmonton, der hun endte på tredjeplass etter å ha klart 4,55. De eneste som slo henne var Stacy Dragila og Svetlana Feofanova, som begge klarte 4,75. I 2002 vant hun bronse ved innendørs-EM i Wien, men ved EM utendørs i München lyktes hun ikke i å kvalifisere sig til finaleomgangen.

I 2003 vat hun bronse ved innendørs-VM i Birmingham, etter å ha klart 4,45. Denne gangen ble Feofanova og Jelena Isinbajeva hennes overmenn. Ved utendørs-VM i Paris samme år endte hun på fjerdeplass, etter å ha klart 4,55. Ved Sommer-OL 2004 i Aten fikk hun ytterligere en fjerdeplass, med samme høyde.

Sesongen 2005 startet hun med å vinne bronse ved innendørs-EM i Madrid, etter å ha klart 4,70. En plassering bedre ble det ved VM utendørs i Helsingfors, der hun greide 4,60. Hun var sjanseløs mot Isinbajeva, som hoppet ny verdensrekord med høyden 5,01. Ved EM 2006 i Göteborg ble det igjen sølv, denne gangen slått av Isinbajeva.

Ved VM 2007 i Osaka vant Pyrek ingen medalje, men endte på fjerdeplass med 4,75 – samme høyde som sølv- og bronsevinnerne Kateřina Baďurová og Feofanova, men med færre riv. Medalje ble det imidlertid ved innendørs-VM 2008 i Valencia der 4,70 holdt til bronse etter Isinbajeva og USAs Jennifer Stuczynski.

Pyrek deltok også ved Sommer-OL 2008 i Beijing, der hun endte på femteplass, etter å ha klart 4,70. Hun deltok ved VM 2009, der hun vant sølv, etter sin landsmann Anna Rogowska.

Personlig rekord
----------------

* 4,82 meter fra september 2007, satt ved en konkurranse i Stuttgart

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 134962[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Monika Pyrek – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Monika Pyrek – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Monika Pyrek – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Albitt** er et mineral i feltspatgruppen. Det er endeleddet i plagioklas-serien med mindre enn 10 % anortitt. Kjemisk formel for albitt er NaAlSi3O8. Det er et  nettverkssilikat.

Albitt inngår i plagioklasfeltspat («P») når det er blandet med kalsiumfeltspat. Dersom albitt blandes med kaliumfeltspat får man alkalifeltspat («A»). Blandingsforholdet og blandingsfeltspaten avgjør dermed hvor resulterende bergarter befinner seg i QAPF-diagrammet.

Albitt krystalliserer med trikliniske pinakoidale former. Albitt danner nesten alltid  tvillinger som ofte ses som tynne parallelle striper på krystalloverflaten. Albitt forekommer ofte som fine parallelle striper som alternerer med rosa mikroklin i perthitt, som et resultat av utfelling av smeltemasse ved avkjøling.

Albitt forekommer i granitt og pegmatitt og også i enkelte hydrotermale sprekker.

Albitt ble først beskrevet i 1815 for en forekomst i Sverige. Navnet er fra Latin, *albus* for den typiske hvite fargen.

Referanser
----------

1. ↑  Mindat.org Albite

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mindat data
* Webmineral data
* Mineral galleries

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Felipe Camiroaga** (født 8. oktober 1966 i Santiago de Chile, død 2. september 2011) var en chilensk programleder og sporadisk skuespiller. 

Camiroaga studerte journalistikk ved Universidad Las Condes før han begynte å studere teater og skuespill ved Escuela Fernando González. Han skal hatt baskisk, tysk og peruanske avstamning. Camiroaga begynte sin karriere på chilensk TV i 1988 som produksjonsassistent for Extra jóvenes, et tenårings-orientert TV-program i Chilevisión. I 1992 ble han ansatt ved kanalen TVN. Camiroaga var med-produsent for et morgen-talkshow som het Buenos días en Todos på denne kanalen, en stilling han hadde fra 2005. 

Camiroaga presenterte også et talkshow på kvelden som het Animal Nocturno på samme stasjon. Han var en av de mest populære TV-personlighetene i Chile på tidspunktet for hans død. Den 2. september 2011 døde Camiroaga da flyet han var ombord styrtet i havet mens det prøvde å lande ved en flyplass. Chiles forsvarsminister Andrés Allamand uttalte at det var svært usannsynlig at noen av passasjerene hadde overlevd ulykken, og at alle sammen trolig døde umiddelbart etter krasjet.

Referanser
----------

1. 1 2   CineChile, CineChile filmmaker ID felipe-camiroaga[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.euronews.net[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Felipe Camiroaga på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Felipe Camiroaga hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Felipe Camiroaga's Twitter account

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Peder** (**Per**) **Strand Rygh** (født 30. august 1874 i Kristiania, død 14. februar 1941 i samme by) var en norsk advokat.

Liv
---

Han var sønn av Evald Rygh (1842–1913) og Sofie Arntzen (1842–1913), og bror av juristen Arne Rygh. Farfaren var stortingsmann Peder Strand Rygh. Faren var ordfører i Kristiania og statsråd fra 1889 til 1891. Familien bodde i en villa i Eilert Sundts gate i Kristiania, hvor den ugifte onkelen Oluf Rygh og en ugift tante også bodde.

Som gutt var han elev ved Aars og Voss' skole, ble student i 1891 og tok juridisk embetseksamen i 1896. Som student var han medlem av styret i Studentersamfundet og Den konservative studenterforening. Deretter var han hos advokatene A. C. Bonnevie og A. M. Seip, før han tilbragte et år i Frankrike og England. Fra 1899 var han fullmektig i firmaet, som nå het Seip og Lundh, og hvor han etterhvert ble kompanjong. Fra 1907 var han ansatt i Norsk kraftaktieselskab og De norske salpeterverker (Rjukan-selskapene), før han i 1911 vendte tilbake til firmaet Seip, Lundh og Rygh.

I 1909 deltok Rygh som den norske statens advokat i reinbeitesaken. Han var forsvarer i riksrettssaken mot Abraham Berge 1926–27 og advokat for Norge i Grønlandssaken 1932–33. Fra 1927 til sin død var han medlem av direksjonen i Forsikringsselskabet Norden og fra 1929 til 1930 formann i styret for Den Norske Creditbank.

Rygh utga flere artikler og bøker om juridiske emner, blant andre *Om Begrebet Formue og Indtægt efter Skattelovene av 1911 med Tillægslove* (1923), og foresto andre utgave av Auberts *Obligationsrettens specielle del* (1901). Han skrev ofte artikler for *Morgenbladet* og *Aftenposten*.

Utmerkelser
-----------

I 1911 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Salmonsens konversationsleksikon, 2nd edition, side(r) 638, runeberg.org, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1891*. Kristiania: Grøndahl. 1916.
* Halbo, Sverre M. (1933). *Norges advokater og sakførere 1932*. Aschehoug.
* Carl Lundh: «Rygh, Peder (Per) Strand», i *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1954.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Alv Andreassen Schiefloe** (født 18. november 1873 i Steinkjer, død 6. september 1951) var en norsk typograf, journalist og lokalpolitiker, men mest kjent som en av de beste trønderske revy- og tekstforfattere, som blant annet var tilknyttet Lysthuset Hjorten i Trondheim.

Han begynte som trykkerlærling i avisen *Dagsposten* og da læretida var over fortsatte han som typograf først i *Dagsposten*, og siden i *Adresseavisen*. I 1899 startet han et eget trykkeri sammen med Johan M. Halseth og de begynte å utgi en avis de kalte *Ny Tid* hvor Schiefloe var journalist. 

Han var knyttet til arbeiderbevegelsen og satt både i formannskapet og bystyret som representant for Arbeiderpartiet. Hans yngre bror Olav Scheflo skrev en revy til arbeiderforeningen i 1908 og samtidig debuterte Alf Schiefloe med revyen Spissburkompaniet på Hjorten. Olav ofret seg senere for politikken, blant annet som stortingsrepresentant, men Alf kom til å bli Hjortens viktigste revyforfatter i en menneskealder.

Den kjente revykongen Ernst Rolf hadde sin debut på Hjorten i 1910 i rollen *Calle Knap*, som Schiefloe hadde skrevet spesielt for ham.

Mange av Schiefloes revyviser ble landeplager og mange av dem er havnet i gruppa «Folkeviser». Veien Alv Schiefloes veg på Jakobsli ble oppkalt etter ham i 1967.

**Noen av hans mest kjente viser:**

* «Maren i Myra»
* «Høle op' i Flå»
* «Litt skabelseshistorie»
* «Middel mot kolde føtter»
* «Frierie hans Ola Husmann»
* «Gamle Marit»
* «Da Lars vilde gifte seg»

Et utvalg av visene hans finnes i: Valseth og Schiefloe, *Hjorten (Trondhjems tivoli), Revyviser gjennom 40 år*, Trondhjem 1945

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 759[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Aftenposten Morgen. «Trondheims varietéliv overføres til scenen ». Aftenposten, 24.11.1988
4. ↑  Svein Nic. Norberg (1987). *Katter og hermelin: glimt fra Hjorten og Trondhjems underholdningsliv gjennom 100 år*. [Trondheim]: Bjærum. ISBN 8271030280.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale i MIC

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Legen Walter Gross ledet NSDAPs rasepolitiske kontor i det nasjonalsosialistiske Tyskland 1933–1945 Foto: Deutsches Bundesarchiv, 1933 
**NSDAPs rasepolitiske kontor** (på tysk *Rassenpolitisches Amt der NSDAP*) var det tyske nazistpartiet NSDAPs spesielle avdeling for rasepolitikk. Organisasjonen ble dannet i 1933 under navnet *Aufklärungsamt für Bevölkerungspolitik und Rassenpflege* («Utdanningskontor for befolkningspolitikk og rasehygiene»)

Kontorets viktigste oppgave var å vekke og styrke tyskernes etniske bevisshet ved å fremme oppfatningen om den nordisk-ariske rasen som en opphøyd herskerrase. Kontoret utga månedsmagasinet *Neues Volk*, som blant annet inneholdt artikler innen faget eugenikk («rase- og arvehygiene»). Leder for NSDAPs rasepolitiske kontor var legen Walter Gross (1904–1945).

* Blonde ungdommer i Hitlerjugend fotografert av NSDAPs rasepolitiske avdeling i 1933 som eksempler på «karakterhoder».  Foto: Deutsches BundesarchivBlonde ungdommer i Hitlerjugend fotografert av NSDAPs rasepolitiske avdeling i 1933 som eksempler på «karakterhoder».  Foto: Deutsches Bundesarchiv

Se også
-------

* Det tyske selskap for rasehygiene
* Rasehygiene#Eugenikk som politikk
* Aktion T4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Alun William Evans** (født 30. april 1949 i Kidderminster, Worcestershire) er en tidligere engelsk fotballspiller.

Evans startet sin karriere i Wolverhampton allerede som 17-åring i 1966. Han hadde også et kort låneopphold i Los Angeles Wolves før han ble kjøpt til Liverpool av manager Bill Shankly for £100 000 i september 1968.

Han fikk sin debut for de røde 21. september samme år i hjemmekampen på Anfield mot Leicester. Han scoret sitt første mål for klubben i denne kampen, da han lagde 3-0 målet i det 10. minutt. Liverpool vant til slutt 4 – 0, og alle målene kom i de 12. første minuttene.

Uken etter scoret han to nye mål mot sin gamle klubb Wolverhampton på Molineux i en kamp Liverpool vant hele 6 – 0.

I sesongen 1970/1971 ble han lagets topscorer med 15 mål hvor 10 av målene kom i ligaen.

Evans ble værende i Liverpool frem til 20. juni 1972 da Aston Villa betalte £72 000 for hans tjenester. I 1975 skrev han under for Walsall som han ble værende i frem til 1978 da han dro til Australia for å spille for *South Melbourne.*

Evans la opp i 1982.

Han fikk fire landskamper for England U-23 i løpet av karrieren sin.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alun Evans – Transfermarkt Rediger på Wikidata
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
* Profil på LFChistory.net Arkivert 16. juni 2008 hos Wayback Machine..

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Discogs
 |
Landskapet på Tajmyrhalvøya
Urbefolkning på Tajmyrhalvøya
**Tajmyrhalvøya** (russisk: Полуостров Таймыр – Таймырский полуостров) er ei halvøy i Sibir. Den utgjør den aller nordligste delen av det asiatiske fastlandet. Den ligger i Krasnojarsk kraj i Russland, og avgrenses av Jenisejbukta i vest, Karahavet i nord, Khatangabukta i sørøst og Laptevhavet i nordøst.

Landskapet på halvøya består hovedsakelig av arktisk tundra. Det høyeste punktet er Byrrangafjellene, som når opp til 1146 meter over havet. Halvøya er svært spredt befoket. De opprinnelige innbyggerne var sibirske urfolk, som dolganer og nenetser. Lengst i nord på halvøya lever nganasanerne, som regnes som verdens nordligste folk. Russerne kom til området på 1500-tallet. De største byene er Dudinka og Norilsk.

Kystene rundt Tajmyrhalvøya er vanligvis tilfrosset mellom september og juni. Sommeren er kort, spesielt mot Laptevhavet i nordøst. Klimaet i de indre delene av halvøya er kontinentalt. Vintrene er harde, med hyppige snøstormer og ekstremt lave temperaturer.

Eksterne lenker
---------------

* Fotos fra Tajmyrhalvøya

Tajmyrhalvøyas beliggenhet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Merete Løndal** (født 1971) er en norsk billedkunster.

Løndal flyttet til Berlin i 1991 der hun jobbet som musiker, og hun malte også. I 2000 flyttet hun tilbake til Norge. Hun studerte kunst og design ved Høgskolen i Telemark fra 2004 til 2007. I 2007 etablerte hun seg som billedkunstner i Norsk Hydros gamle lokaler på Notodden. Hun debuterte med sin første utstilling i Sverige i 2008[] og i Norge i 2010.

Løndal fokuserer på urettferdighet og forskjeller i samfunnet, dette gjenspeiles i hennes verk, både malerier og trykk. Dette resulterer i en kunst med «edge» og budskap. Særlig kritisk er hun til negativ retorikk som blir brukt som maktmiddel blant politiske toppledere. Under valgkampen i USA da Donald Trump vant, var hun til stede i New York og dokumenterte demonstrasjonene foran Trump Tower. Motivene er autentiske motiver/samtidsskildringer i grafikk og malerier. «En Passant» og «En Passant Limitless» er hennes to mest kjente serier.[]

Merete Løndal er kjøpt inn til flere utsmykninger og offentlige innkjøp og har hatt flere separatutstillinger.

Referanser
----------

1. ↑   galleriosebro.no, besøkt 6. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   galleriamare.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Løndal, Merete. Galleri Amare. Besøkt 13. april 2020.
4. ↑  Utstilling: MERETE LØNDAL I GALLERI RAMFJORD Arkivert 13. april 2020 hos Wayback Machine.. Dette skjer i Oslo. Besøkt 13. april 2020

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell blogg Rediger på Wikidata
*