recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John Joseph Anderson** (født 14. desember 1873 i Sarpsborg, død 23. juli 1949 i Worcester i Massachusetts i USA), var en av bare tre nordmenn som har vært profesjonell baseballspiller i Major League Baseball (MLB).

Anderson gikk under tilnavnet «Ærlige John», og spilte i Major League Baseball fra 1894 til 1908. Han ble solgt og byttet mange ganger i karrieren, og spilte for Brooklyn Grooms, Washington Senators, Milwaukee Brewers, St. Louis Browns, New York Highlanders og Chicago White Sox.

I 1903 prøvde Anderson å stjele andrebasen når den allerede var tatt. Denne tabben ble ofte referert til som «John Anderson-spill» videre utover i første del av 1900-tallet.

I løpet av karrieren hadde Anderson en slagprosent på 29, 49 homeruns og 124 tripler, det vil si komme seg til tredjebasen. Gjennom tidende har bare 89 spillere flere tripler enn Anderson.

I 1898-sesongen hadde Anderson flest tripler, ekstrabasetreff og best sluggingprosent i hele ligaen. Anderson er den eneste som ikke er fra Amerika som har hatt flest tripler på en sesong i MLB, bortsett fra engelske Tom Brown i 1891 og skotske Bobby Thomson i 1952.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Joseph Anderson – Baseball-Reference.com (Major League) Rediger på Wikidata

* (en) John Joseph Anderson – Baseball-Reference.com (Minor League) Rediger på Wikidata

* (en) John Joseph Anderson – Society for American Baseball Research Rediger på Wikidata

* (en) John Joseph Anderson – fangraphs.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
| Første slag om Halden |
| --- |
| Konflikt: Bjelkefeiden 1658-1660 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 16. september 1658 |
| Sted | Overberget mot Halden |
| Resultat | Norsk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Danmarks flagg Danmark-Norge |
| Kommandanter og ledere |
| generalmajor Harald Stake | Peder Olsen Normand og Mathias Bjørn |
| Styrker |
| Sveriges flagg 1200 ryttere og 275 fotfolk på tilsammen 1500 mann | Det norske kongeflagget 300 øvde soldater og 200 bevæpnede borgere, 600 norske ryttere grep inn i slutten av slaget |
| Tap |
| Ukjent, betydelig. Norske kilder hevdet 233 døde og 300 såret | Ukjent, påstått 3-9 døde og 4 sårede |

**Første slag om Halden** innledet Bjelkefeiden, en brutal krig mellom de vestsvenske styrkene som hadde besatt Båhuslen og de norske styrkene som både ønsket å ta tilbake det tapte og forsvare den strategiske viktige innfartsveien mot det sønnenfjellske Norge.

Den svenske kongen hadde beordret general Stake til å besette Halden. Med en forventning om liten motstand, rykket han inn i Enningdalen 13. september med 1 550 mann, vesentlig kavaleri. Peder Olsen Normand, fullmektige for den fraværende lensherre for Idd og Marker, fikk mobilisert borgere og bønder til forsvar. Med toller Mathias Bjørns hjelp fikk han bragt i land to kanoner fra skipet «St Peder».

Angrepet om morgenen 16. september led store tap, og ble senere samme dag møtt med et motangrep av norske ryttere og dragoner. Da Stake ble klar over at kompanier fra Fredrikstad nærmet seg, trakk han styrkene tilbake. 29. september trakk han styrkene helt tilbake til Båhuslen.

Referanser
----------

1. ↑  Solum, Ingebrigt (1919-) (1978). *Trekk fra Haldens og Fredrikstens krigshistorie: hvem forsvarte byen og festningen, eller deltok i operasjoner ellers med tilknytning til festningen*. [Halden]: [I. Solum]. s. 7-8.
***Gutten på taket*** er Nils Gullak Horveis debutroman, utgitt på Cappelen i 1990. Handlinga er lagt til Tromsø omkring 1965.

Gutten på taket er trettenåringen Martin, hotelleierens sønn, som trekker seg tilbake til taket når verden går han imot. Og det gjør den ganske ofte. Foreldrene er travelt opptatt med sitt, og kjøper seg fred for Martins spørsmål og Martins problemer. Martin viser tendenser til problematferd, han plager dyr og er slem mot småunger, nasker i butikker og knuser ruter på skolen. Han er heller ikke alltid grei mot kameraten Ole, som er sønn av vaktmesteren på skolen. Martins onde ånd er fetteren Anton, som er et år eldre, som lykkes i alt, og som Martin ikke kan unngå å sammenlikne seg med.

Mora sender Martin på danseskolen for at han skal lære seg manerer. Her forelsker han seg i ei jente, men er uten sjanser når hun også oppvartes av Anton. Han må ta til takke med Kjetting på ræva som sin dansepartner. På danseskoleballet skjer en tragedie som forandrer Martin. Han imponerer småungene med å skli på gelenderet mange etasjer ned. I et ubevokta øyeblikk prøver veslebroren til Kjetting på ræva å gjøre det samme, faller ned og slår seg i hjel.

Etter den opprivende hendelsen, som Martin føler skyld i, begynner han forsiktig å søke mot andre mennesker. Hos foreldrene er det lite å hente, men noen av de ansatte på hotellet går det an å snakke med. Til slutt blir det likevel vaktmesteren som får Martin ut av isolasjonen, når han tar fram motorsykkelen som har stått i kjelleren sia krigens dager, og tar Martin og Ole med på fisketur.

Portal: Litteratur
**Guttorm Sigurdsson** (norrønt: *Guttorm Sigurðssun*) (født 1199, død 1204) var en barnekonge av Norge i 1204. Han var sønn av Sigurd Lavard og sønnesønn av kong Sverre. Han ble selv etterfulgt av Inge Bårdsson. Guttorm ble bare fire år gammel.

Borgerkrigstiden i norsk historie varte fra 1130 til 1240. I løpet av denne tiden var det flere sammenføyde konflikter og strider av ulik varighet og intensitet. Bakgrunnen til borgerkrigstiden var de uklare tronefølgelovene, sosiale forhold og kampen mellom ulike aristokratiske fraksjoner og mellom kirken og kongen. Det var to hovedpartier, først kjent ved forskjellige navn eller ikke noe navn i det hele tatt, men til slutt ble de fortettet til baglere på den ene siden og birkebeinere på den andre siden. Midtpunktet for striden var som regel en kongelig sønn som ble satt opp som kongsemnet for flokken i opposisjon til styrende kongen fra det motstående partiet.

Guttorm etterfulgte sin onkel Håkon Sverresson, birkebeinerkongen, dagen etter at Håkon døde den 2. januar 1204. Ved sin død hadde Håkon tilsynelatende kontroll over hele landet, men etter hans død, en gang rundt første halvdelen av 1204, invaderte baglernes kongsemne, Erling Steinvegg, til Viken med en stor styrke, hovedsakelig dansker sendt av kong Valdemar Seier av Danmark. Det ble begynnelsen på den andre baglerkrigen (1204–1208).

Dagen etter at Guttorm ble konge ble en nevø av kong Sverre, Håkon Galen, gjort til jarl og til leder av birkebeinerne og ble således Norges mektigste mann ettersom Guttorm bare var fire år gammel. Guttorm og birkebeinerhæren seilte til Nidaros hvor barnet ble løftet opp og utropt som konge ved Øretinget. I august det samme året ble han syk og døde. Birkebeinerne visste ikke om noen annen direkte etterkommer etter kong Sverre da lille Håkon Håkonsson på dette tidspunktet var ukjente for dem. De valgte derfor en annen nevø av kong Sverre, Inge Bårdsson, som deres neste konge.

Guttorm ble gravlagt i Nidarosdomen i Nidaros.

Hovedkilden til livet til Guttorm og tiden forøvrig er *Baglersagaene* og *Håkon Håkonssons saga* som begge ble skrevet på 1200-tallet.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Noregs kongesoger* bind 3: *Sverre-soga* (omsett av Halvdan Koht) og *Soga om baglarar og birkebeinar* (omsett av Gunnar Pedersen). Oslo, Samlaget 1979
* *Noregs kongesoger* bind 4: *Soga om Håkon Håkonsson* av Sturla Tordsson. Oslo, Samlaget 1979


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Håkon Sverresson** | **Konge av Norge**(1204) | Etterfølger:**Inge Bårdsson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
Til høyre: vanlig damsnegl  
 Til venstre: ovaldamsnegl.  Foto: Aung 
**Ovaldamsnegl** (*Radix balthica*) er et bløtdyr og tilhører familiegruppen damsnegler som er en del av gruppen vannlungesnegler (Basommatophora).

Den er utbredt nord i Asia og Europa, det vil si palearktic. Den finnes også på Island.

Utseende
--------

Skallhøyde er 20-25 millimeter, bredden 14-17 millimeter og det har 4-4,5 vridninger. Åpningen er omtrent 19 millimeter på sitt bredeste. Skallet er høyrevridd. Å lese et skall vil si å holde det på en spesiell måte slik at antall vridinger kan telles og høyden kan måles. Åpningen skal vende mot deg og toppen opp. Mål er skallhøyde og nummer er vridninger.

Skallets fasong og farge kan variere en god del, men det er ofte olivngult eller brunt. Skallet har litt av samme form som hos blæresnegler. Damsnegler har flate og brede tentakler. Hos blæresnegler er de tynne og runde. Men det er vanskelig å skille mellom artene og noen arter kan bare skilles på indre anatomiske forskjeller.

Levevis
-------

Ovaldamsnegl lever i ferskvann, både stillestående og rennende. Den kan også finnes i ganske «kjølige» vann i fjellet.

Ovaldamsnegl er tvekjønnet, for å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre gjensidig.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* bløtdyr (Mollusca)
	+ snegler (Gastropoda)
		- lungesnegler (Pulmonata)
			* vannlungesnegler (Basommatophora)
				+ overfamilie Lymnaeoidea
					- familie damsnegler (Lymnaeidae)
						* **Ovaldamsnegl**, (*Radix balthica* (Linnaeus 1758) )

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ovaldamsnegl* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Ovaldamsnegl* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ovaldamsnegl* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ampullaceana balthica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Radix balthica* - http://coryland.de/  (med fine bilder)
***Iskyss*** er en norsk kaldkrigsdramafilm fra 2008 regissert av Knut Erik Jensen. Filmen er basert på en bok av Alf R. Jacobsen med samme navn som er bygd på livshistorien til den norske spionen Gunvor Galtung Haavik.

Handling
--------

Iskyss er et drama om kjærlighet og spionasje under den kalde krigen. Den russiske krigsfangen Vladimir og den norske sykepleieren Vera møtes i Bodø under andre verdenskrig. Norge og Sovjet er allierte i kampen mot nazistene, men i den kalde krigen som følger blir landene fiender. Dette skaper problemer for Vladimir og Vera når de møtes igjen i Moskva.

Filmen er basert på historien om Gunvor Galtung Haavik, som i tredve år levde et dobbeltliv. Under den kalde krigen var hun ansatt i det norske Utenriksdepartementet og arbeidet ved ambassaden i Moskva. I rollen som russisk agent matet hun jevnlig KGB med hemmeligstemplet informasjon hun hadde tilgang til gjennom sitt arbeid som tolk og sekretær. Filmen er laget med inspirasjon fra Alf R. Jacobsens bok Iskyss og Gunvor Galtung Haaviks brev til sin hemmelige russiske kjæreste Vladimir Kozlov. 

Haavik var utdannet sykepleier og hadde arbeidet med russiske krigsfanger på sykehuset i Bodø før hun fikk jobb i UD. Det var slik de to møttes, ble allierte i kampen mot nazismen forelsket i hverandre. Forholdet skulle vise seg å bli svært problematisk; forhold mellom norske ambassadeansatte og russere var forbudt. Haavik og Kozlov fortsatte sitt forhold også etter at Haavik ble ansatt ved den norske ambassaden i Moskva. Da KGB ble oppmerksom på forholdet deres brukte de nettopp dette for å presse Haavik til å spionere for dem. Bare hun samarbeidet skulle de ikke skade Volodsjik – Haaviks kjælenavn på Vladimir. "Iskyss" handler om en kvinne som ofrer alt for å beskytte den hun elsker.

Skuespillere
------------

* Ellen Dorrit Petersen som Vera Våge
* Regimantas Adomaitis som Valerij Kasol.
* Per Egil Aske som Evanger.
* Aleksandr Bukharov som Vladimir Koslov.
* Vladimir Chernyshov som Garliok.
* Joseph Culp som James Arlington.
* Evgeniy Sidikhin som Tchevchenko.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Iskyss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Iskyss* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Iskyss* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Iskyss* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Iskyss* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Iskyss* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Iskyss* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Iskyss* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* Iskyss – offisiell nettside.
* (no) *Iskyss* hos Filmweb
Francis Barlows illustrasjon av fabelen, 1687
**Gutten som ropte ulv** er en av Æsops fabler, nummer 210 i Perry Indeks. Det norske uttrykket «ulv, ulv», som betyr å rope «varsko uten egentlig å mene det alvorlig», har bakgrunn i denne fabelen.

Handling
--------

En gjetergutt vokter landsbyens sauer på beite i utmarka. En dag begynner han å lure beboerne, for å døyve kjedsomheten alene på jobb. Landsbyfolket er vant til å komme for å hjelpe dersom det er fare på ferde, så gutten varsler om at det er ulv i nærheten. Innbyggerne strømmer til for å hjelpe, men gutten bare ler.

Gjeteren prøver ut dette lureriet flere ganger når han kjeder seg. Landsbyfolket blir sintere og sintere, men gutten ler og gjør narr.

En vinterkveld, da gutten skal samle sauene inn for å gå hjem, kommer ulven virkelig. Gjeteren roper og advarer landsbyen, og de hører ropene hans, men beslutter at det ikke har noen hensikt å dra ut i kulden, for han kommer jo bare til å gjøre narr av dem for å ha gått fem på. Gutten skriker at nå er det alvor, men til ingen nytte. Ulven spiser opp sauene.

Eldre varianter
---------------

Historien stammer fra antikken, men siden den først kun fantes på gresk, og ikke ble oversatt til latin før på 1400-tallet, fikk den ikke vid utbredelse før den dukket opp i Heinrich Steinhöwels samling med fabler og så spredde seg gjennom resten av Europa. Dermed gikk den også under flere titler. Briten William Caxton kaller den «Om barnet som passet sauene» (1484), Hieronymus Osius i Tyskland «Gutten som løy» («De mendace puero», 1574), hos maleren Francis Barlow heter den «Om hyrden og bøndene» («De pastoris puero et agricolis», 1687), for den engelske forfatteren Roger L'Estrange «En gutt og falske alarmer» (1692), og hos George Fyler Townsend «Gjetergutten og ulven» (1867). Dette er også tittelen på en rimversjon av Herman Wildenvey. På norsk kalles den også «Hyrdegutten og ulven».

Yngre versjoner
---------------

I senere versjoner av eventyret spiser ulven gutten i tillegg til sauene. Dette skjer for eksempel i *Fables for Five Year Olds* (1830) av John Hookham Frere, i William Ellery Leonard's *Aesop & Hyssop* (1912), og i Louis Untermeyer sin tolkning av Æsops fabler (1965).

Referanser
----------

1. ↑  Mythfolklore
2. ↑  Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. «ulv». Oslo: Kunnskapsforlaget. Besøkt 21.11.2018.
3. ↑  Wildenvey, Herman (1941). *Æsops fabler: i norske dikt*. Oslo: Ernst G. Mortensen. s. 48.
4. ↑  Fable 5, "Of the boy and the wolf"
5. ↑  "The Shepherd-boy and the Wolf"
6. ↑  "The boy and the wolf"

Eksterne lenker
---------------

* Mal:Wikisource-inline
* Laura Gibbs' galleri av de siste fem hundre års bokillustrasjoner av fabelen
Satellittfoto av Isla Tiburón d (oppe til høyre).
Geografisk plassering av Haiøya, Isla Tiburón
**Isla Tiburón** er en øy i Mexico som på norsk av og til oversettes til **Haiøya**. På seri-språket kalles øya *Tahéjöc*, men betydningen av dette ordet er ikke kjent. Haiøya er med en utstrekning på 1208 kvadratkilometer den største øya i Californiabukta og den største øya i Mexico. I størrelse er den noe mindre enn Senja. I 1963 ble øya et naturreservat. Øya er relativt fjellrik, med topper av vulkansk opprinnelse.

Haiøya tilhører delstaten Sonora, og utgjør en del av storkommunen Hermosillo. Øya ligger på omtrent samme bredde som Hermosillo nær kysten av Sonoras fastland, like ved naboøya Isla Ángel de la Guarda, Skytsengelens øy. Sammen med flere øyer i området utgjør den øygruppa Islas Grandes, de store øyene.

Haiøya utgjør hjemlandet for noen grupper av urfolket seri. Seriene bor imidlertid bare på øya deler av året, og vandrer i et nedarvet mønster til fastlandet andre deler av året. Bofaste ikke-serier finnes derimot ikke på øya, med unntak av en meksikansk militærbase på østsida av øya. Haiøya administreres av serienes stammeråd i samarbeid med den meksikanske regjeringa.

Utenforstående kan nå øya fra Punta Chueca, som er nærmeste bosetting på fastlandet. Her bor det noen fastboende, samt noen seri-fiskere. Samfunnet ligger bare 3 km fra det nærmeste punktet på fastlandet, Punta Tormenta. Sundet mellom Punta Tormenta og Haiøya kalles Canal del Infiernillo, Helvetessundet, på grunn av den sterke tidevannsstrømmen i sundet. Fra mestissamfunnet Bahía de Kino, som ligger 34 km sør for Punta Chueca, kan man også nå øya. Besøkende må ha tillatelse for å dra til Haiøya, noe som kan fås på serienes kontor i Bahía de Kino.

Kilder
------

* Moser, Edward W. (1963). «Seri Bands». *The Kiva*. 28 (3): 14–27.  (online Spanish version)
* Moser, Mary B. (2005). *Comcáac quih yaza quih hant ihíip hac: Diccionario seri-español-inglés* (PDF) **(Spanish and English)**. Hermosillo, Sonora: Universidad de Sonora and Plaza y Valdés Editores.

Eksterne lenker
---------------

* Gotosonora.com Link
* Map of Sonora www.e-local.gob.mx

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Paripolitikk** var pengepolitikken som ble ført i flere land på 1920-tallet. Målet var å bringe markedsverdien på landets valuta tilbake til den såkalte *gullpariteten* (pari kurs), det vil si den verdien valutaen hadde hatt *før* 1914, målt i gull. Metoder for å oppnå dette var høye renter, deflasjon og reduksjon av pengemengden. Norges Bank erklærte at den skulle føre paripolitikk i 1920, men kom i gang med denne for alvor først fra 1925. I 1928 ble gullstandarden gjeninnført i Norge og dermed stabile valutakurser.

Paripolitikk i Norge
--------------------

I Norge var plikten til å løse inn sedler i gull forlatt 5. august 1914, gjeninnført i 1916 og opphevet igjen i 1920. Stor vareimport og inflasjon førte til at den norske krona falt i verdi både sammenlignet med gull og med andre valutaer. Andre land, som Sverige og Storbritannia, hadde innført paripolitikk og ble brukt som eksempler i Norge. Paripolitikken ble ført i form av en deflasjonistisk pengepolitikk. Gjennom å innskrenke tilgangen på kroner gjennom høye renter og restriktiv utlånspolitikk, presset Norges Bank opp markedsverdien på kroner, målt i annen gullinnløselig valuta, først og fremst amerikanske dollar. Mange andre land førte en lignende politikk i begynnelsen av 1920-årene. Ingen andre steder varte den imidlertid så lenge som i Norge. Paripolitikken førte til mange konkurser og stor arbeidsledighet og bidro til å skape en gjeldskrise i landbruket. Motstand mot paripolitikken var trolig også sterkt medvirkende til Arbeiderpartiets første store valgseier i 1927. Det har vært vanlig å anta at pari ble valgt som mål for pengepolitikken alt i 1920. 

Nicolai Rygg Foto: Norges Bank  Bankkrisen på begynnelsen av 1920-tallet gjorde at Norges Bank måtte tilføre likviditet til markedet og slik i prinsippet bryte med den restriktive pengepolitikken. Det har vært hevdet at banken likevel sto for en netto likviditetsinndragning, også under bankkrisen. Deflasjonen ble imidlertid avbrutt av inflasjonsimpulser fra utlandet. Det aller meste av kronestigningen (appresieringen) foregikk fra våren 1925 og i etapper frem til gullinnløsning formelt ble gjeninnført, 1. mai 1928. Paripolitikken ble i høy grad forbundet med sjefdirektør i Norges Bank fra 1920, Nicolai Rygg.

Referanser
----------

1. 1 2  Sejersted 1973
2. ↑  Sejersted 1973, s. 47
3. ↑  Keilhau 1952, s. 146, 158 og 164
4. ↑  «Noregs Banks historie». Arkivert fra originalen 27. april 2016. Besøkt 24. april 2016.
5. ↑  Sejersted 1973, s. 46 og 111
6. ↑  Keilhau 1952, s. 191
7. ↑  Hanisch, Jan Tore, Espen Søilen og Gunhild Ecklund, "Norsk økonomisk politikk i det 20. århundre: Verdivalg i en åpen økonomi" (Kristiansand: Høyskoleforlaget, 1999), 79.

Litteratur
----------

* Wilhelm Keilhau (1952). *Den norske pengehistorie*. Aschehoug.
* Francis Sejersted (1973). *Ideal, teori og virkelighet : Nicolai Rygg og pengepolitikken i 1920-årene*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202026717.
* Jostein Nerbøvik (1991). *Bønder i kamp*. Oslo: Samlaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Guttaperkatreet
**Guttaperka** (*gutta percha*) er et stoff som består av inntørket melkesaft fra flere trær som hører til familien Sapotaceae og som finnes på Malayahalvøya, Sumatra, Borneo og andre øyer. Denne massen har både medisisnk bruk og har vært benyttet som en tidlig form for plast. Før massen stivner renses den for barkbiter, formes til en blokk og tørkes i solen. Råvaren renses på fabrikk og valses ut til 2-5 mm tykke skiver. Etter ytterligere rensing med  *bensol*, *kloroform* og alkohol får vi hvit guttaperka som selges i 3-4 mm tykke staver som tannkitt. Tilsatt bl.a. sinkoksid benyttes guttaperka som et fyllingsmiddel under *rotfylling*.

Guttaperka var ikke kjent i Europa før 1840-tallet. Der er opptatt i en rekke lands farmakopeer.

Oppdagelsen av guttaperka var avgjørende for utviklingen av undersjøsike kabler til telegraf på midten av 1800-tallet. Stoffet er biologisk inert og har utmerkede isolasjonsegenskaper, slik at kabler trukket med guttaperka kunne legges i sjøen over lange avstander. Utviklingen av moderne elektrisk kommunikasjon førte til at enorm etterspørsel etter guttaperka, og førte til at det ble derevet rovdrift på melkesaften, som resulterte i kollaps av produskjonen. Etterspørselen etter guttaperka fortsatte inn på 1900-tallet, men ble etterhvert erstattet av sytntetiske materialer slik som bakelitt og senere plastikk.

Guttaperka brukes også i golfballer.

Referanser
----------

1. ↑  Bill Burns, The Gutta Percha Company, atlantic-cable.com, accessed 6 October 2010.
2. ↑  Tully, John (2009). «A Victorian Ecological Disaster: Imperialism, the Telegraph, and Gutta-Percha». *Journal of World History*. 20 (4): 559–579. doi:10.1353/jwh.0.0088.  muse.jhu.edu

Litteratur
----------

* Lindgren, John: *Läkemedelsnamn* Lund 1918,

Eksterne lenker
---------------

* Utvinning av Guttaperka
* Guttaperka og rotfylling
* Guttaperka historie (en)
* Henriettesherbal (en)
* King's American Dispensatory (en)
* Bilde med riktige farger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Oval undergrunnsstasjon** er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i bydelen Lambeth, i kollektivsone 2, og betjener Northern-linjen.

Stasjonen ligger i krysset mellom Kennington Park Road, Camberwell Road, Clapham Road og Harleyford Street, omkring 500 meter fra Oval cricketstadion. Den ble åpnet 18. desember 1890 som en del av *City & South London Railway*. 

Overflatebygningen ble endret i begynnelsen av 1920-årene i forbindelse med modernisering av linjen. Den har også senere blitt dekorert på nytt, med cricket som gjennomgangstema i flisleggingen. 

Under terrorangrepet i London 21. juli 2005 ble en bombe forsøkt sprengt på et tog på denne stasjonen. 


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| KenningtonEdgware/High Barnet |  | Northern-linjen Northern-linjen |  | StockwellMorden |

Eksterne lenker
---------------

* Oval Underground Station Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Marlene Borst Hansen** (født *Marlene B. Lorentzen* 3. august 1974 i Kolding) er en dansk pedagog og politiker. Fra Folketingsvalget 2011 til valget i 2015 var hun medlem av Folketinget for Det Radikale Venstre.

Bakgrunn
--------

Marlene Borst Hansen ble født i Kolding som datter av projektsjef Kurt Borst Hansen og barnehageleder Ellen Elisabeth Hansen.
Hun har utdannelse som bankassistent fra Danske Bank hvor hun var fra 1995 til 1997. Hun tok deretter utdannelse som folkeskolelærer fra Haderslev Statsseminarium fra 1997 til 2001.
Borst Hansen var folkeskolelærer på Bramdrup Skole i Kolding fra 2001 til 2010, deretter arbeidet hun frem til 2011 på Lyshøjskolen som også ligger i Kolding.

Hun er gift med Michel Steen-Hansen.
Hun har tre barn.

Politiske karriere
------------------

Ved kommunevalget i 2005 ble Borst Hansen valgt inn i Kolding byråd med 358 personlige stemmer.
I byrådet var hun formann for kulturutvalget og utdannelsesutvalget.
Ved kommunevalget 2009 ble hun genvalgt med 1078 personlige stemmer.

Borst Hansen har vært folketingskandidat for Det Radikale Venstre siden 2009.
Ved Folketingsvalget 2011 ble hun valgt inn i Sydjyllands Storkreds.
I Folketinget har hun vært helseordfører, psykiatriordfører, kulturordfører, kirkeordfører, idrettsordfører og statsborgerskapsordfører.
Hun hadde barselpermisjon fra Folketinget i 2012 fra mars til november, da møtte Hans Vestager som vararepresentant for henne. 
Da hun kom tilbake fikk hun oppgavene som kulturordfører og handicapordfører igjen, og videre oppgavene som likestillings- og kommunalordfører.

Hun ble gruppesekretær for partiets folketingsgruppe i sommeren 2014, da Christian Friis Bach forlot Folketinget.

Tilbaketredelse
---------------

6. november 2015 meddelte Borst Hansen at hun ville tre tilbake som folketingskandidat i Kolding og Haderslev. Dermed avsluttet hun 10 år som politiker, først i Kolding byråd og deretter på Folketinget.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Marlene Borst Hansen (RV)». Folketinget.
2. 1 2  Kim Dahl Nielsen (30. juli 2014). «Koldings folketingsmedlem Marlene Borst Hansen fylder 40 år». ugeavisen.dk. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 29. november 2020.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 14. september 2014. Besøkt 29. november 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  «Personlige stemmer - Kommunalvalg Kolding Kommune». 16. november 2005.
4. ↑  «Personlige stemmer - Kommunalvalg Kolding Kommune». 19. november 2009.
5. ↑  «Ny formann for Folketingets kommunaludvalg». KL. 29. november 2008. [*død lenke*]
6. ↑  justesen (11. august 2014). «Hersom ny R-gruppeformann». Altinget.dk.
7. ↑  «Radikale skal på jagt etter ny folketingskandidat | Kolding | jv.dk». Arkivert fra originalen 17. februar 2016. Besøkt 29. november 2020.
8. ↑  Borst Hansen stopper i landspolitik

Eksterne lenker
---------------

* (da) Marlene Borst Hansen hos Folketinget Rediger på Wikidata
* (da) Marlene Borst Hansen på Twitter Rediger på Wikidata
En fremstilling fra nyere tid av de første norrøne nybyggerne på Island.
**Landnåm** betegner i historiefaget at en (tilsynelatende) gjør krav på nytt land. Ordleddet *-nåm* er det samme som i *annamme*, det vil si erverve, tilegne seg. Nam eller Nåm betyr å kreve/gjøre krav på.

Uttrykket **indre landnåm** betegner det faktum at en gjør krav på nye landområder i landet, mens **ytre landnåm** brukes f.eks om ekspansjonen vestover havet. I norrøn historie snakkes det om landnåm på Island, Færøyene, Hebridene, Shetland, Orknøyene, Grønland og Vinland/Newfoundland. Landnámabók er den islandske saga som forteller historien om de første slektene som bosatte Island. 

Begrepet kan brukes på en etnosentrisk/nasjonalistisk måte som ved Færøyene og i Vinland, ved å legge vekt på norske initiativ til bosetning. Dermed kan begrepet innebære at man overser tidligere utforskning eller lokal befolkning. 

Under landnåmet var det sedvane å kaste høysetestolpene over bord når man nærmet seg land, for så å bosette seg der de hadde drevet i land.

Referanser
----------

1. ↑  Orning, Hans Jacob (2011). «Kapittel 2: Tidlig Middelalder 500-1000». *Norvegr. Norges historie bd 1: Frem til 1400*. Oslo: Aschehoug. s. 86. ISBN 978-82-03-23891-8.

Se også
-------

* Landnåmstiden
**Marlatts og Gordons kognitive atferdsmodell** er en modell som illustrerer prosessen ved et tilbakefall, eller at en klarer å stå imot, når en skal endre en negativ helseatferd. Modellen er utviklet av G. Alan Marlatt og J.R. Gordon (1985).

Tilbakefall er et stort problem ved blant annet rusmiddelavhengighet, tvangshandlinger, overvekt og depresjon, og ofte en viktig komponent i helseintervensjonsprogrammer. Modellen til Marlatt og Gordon illustrerer hva som skjer når en person som ønsker å endre en negativ helseatferd befinner seg i en høyrisikosituasjon, som dermed gjør en ekstra sårbar for et eventuelt tilbakefall eller glipp. Dette kan medføre både positive og negative konsekvenser, som blir illustrert i figuren til høyre:

Marlatt og Gordons modell
Som illustrert øverst i denne figuren, kan man se hva som skjer når en person har utviklet en adekvat mestringsrespons, som derfor vil hemme muligheten for et tilbakefall. En adekvat mestringsrespons kan blant annet være og på forhånd øve seg på hva man skal gjøre i høyrisikosituasjoner, eller såkalt "self talk", altså at man oppmuntrer seg selv gjennom hele høyrisikosituasjonen. Dette vil da igjen føre til økt mestringstro, som på sikt vil føre til redusert sannsynlighet for tilbakefall, både i samme og i lignende situasjoner.

Illustrert nederst i figuren, viser dette hva som skjer når en person befinner seg i en høyrisikosituasjon og ikke har utviklet en adekvat mestringsrespons. Dette vil da føre til at følelsen av selvkontroll minskes, og belønningen som forventes med den negative atferden kan virke mer tiltalende. Personen vil da ha et tilbakefall, eller en glipp som blir vurdert som et mindre alvorlig tilbakefall. Dette kan føre til dissonans på grunn av en konflikt mellom det selvet man ønsker å være og det selvet man viser seg å være, å attribuere et tilbakefall til et personlighetstrekk er også svært kontraproduktivt. Ved at denne personen ikke klarer å overholde de reglene en har satt for seg selv, kan dette også føre til en følelse av å miste kontroll – dermed er det økt sannsynlighet for flere tilbakefall, eller at en i verste fall velger å gi opp.

Denne modellen viser betydningen av å ha utviklet en adekvat mestringsrespons, siden dette øker mestringstro og følelsen av selvkontroll. Det er da større sannsynlighet for at denne personen fortsetter å følge helseintervensjonsprogrammet.[]

Se også
-------

* Mestringstro
* Kognitiv adferdsterapi
* Mestringsrespons

Referanser
----------

1. ↑  Taylor, Shelley E.(2008): *Health Psychology*, 7th Edition, London: McGraw-Hill
2. ↑  Marlatt, G. A et. al, (1986), *Understanding and Preventing Relapse*, American Psychologist, Vol 4, No. 7, 765-782

Litteratur
----------

* Taylor, Shelley E.(2008): Health Psychology, 7th Edition, London: McGraw-Hill
* Marlatt, G. A et. al, (1986), *Understanding and Preventing Relapse*, American Psychologist, Vol 4, No. 7, 765-782
**Pave Lando** (også kjent som **Landus**, død i mars 914) var pave fra juli eller november 913 til sin død i 914. Hans korte tid som pave var på et kaotisk tidspunkt i den katolske kirkes og Romas historie kalt *Saeculum obscurum* (904–64).

Biografi
--------

Ytterst lite er kjent om Lando. Man kjenner ikke til når han var født, eller hva han hadde gjort i livet innen han ble psve. Han var født i regionen Sabina, nord for Roma, og hans far skal ha hett Taino. Formodentlig har han også hatt innflytelserike venner som hjalp ham til å bli pave.

Han var den siste pave som brukte et navn som pavenavn (i dette tilfelle sitt fødenavn), som ikke var benyttet før, inntil Pave Frans ble valgt i 2013.

Fra Landos pontifikat er det eneste som er blitt bevart for ettertiden hans hjembispedømme Sabinas fordringre i form av xkjenkelser og privilegier.

Sannsynligvis stod paven fullstendig under kontroll av den romerske byherre Theophylakt I av Tusculum, som i egenskap av vestarar (pavelig kamrer) kontrollerte kirkens hele formuesforvaltning og dessuten som *doge* forestod senatet og militsen, og dessuten under innflytelse av det såkalte pornokrati (maitresseherrskap) som var blitt etablert av Teodora I av Tusculum og hennes datter Marozia under pave Sergius III.

Referanser
----------

1. 1 2   Enciclopedia dei Papi, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Platina, Bartolomeo (1479), *The Lives of the Popes from the Time of our Saviour Jesus Christ to the Accession of Gregory VII*, **I**, London: Griffith Farran & Co. ss. 245, besøkt 2013-04-25
3. ↑  Pietro Fedele, "Ricerche per la storia di Rome e del papato al. sec. X", *Archivo della Reale Società Romana di Storia Patria*, 33 (1910): 177–247.
4. ↑   «Pope Lando». *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.
5. ↑  The Conclave: August 25–26, 1978 Arkivert 8. november 2017 hos Wayback Machine.. Accessed 2013-03-18.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Jonsdorf** er en kommune i den sørøstlige delen av Landkreis Görlitz i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Kommunen har 1 804 innbyggere (31. desember 2008) og er en del av Forvaltningsfellesskapet Olbersdorf.

Jonsdorf ligger fordelt i flere daler i Zittauer Gebirge direkte mot grensen til det nordlige Böhmen i Tsjekkia. Stedet er omkranset av en rekke fjell som for eksempel Buchberg og Jonsberg. Den sørøstlige delen, som utgjør Felsenstadt og åsene i Nonnenfelsen, er et naturvernområde. Jonsdorf er anerkjent som et statlig kursted.

Jonsdorf var en kommune i Kreis Zittau fra 1952 til 1990, og i Landkreis Zittau fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Landkreis Löbau-Zittau, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Görlitz.

Bilder
------

* Jonsdorf stasjonJonsdorf stasjon
* KommunehusetKommunehuset
* Nonnenfelsen med gjestehusNonnenfelsen med gjestehus

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jonsdorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Isarthrus*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Små til middelsstore (4-8 millimeter), slanke, mørke råtevedbiller, de ligner spinkle smellere (Elateridae). Oversiden er fint hårete og tett og fint punktert. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hode + pronotum, tynne. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, omtrent så langt som bredt, med uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet, med tydelige lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

Levevis
-------

De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene. Siden billene er avhengige av død ved er de truet av moderne skogbruksmetoder der lite døde greiner og stokker blir liggende igjen i skogen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det østlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
					- Stammen Macraulacini Fleutiaux, 1922
						* Slekten ***Isarthrus*** LeConte, 1852
							+ *Isarthrus calceatus* (Say, 1836)
							+ *Isarthrus rufipes* (Melsheimer, 1844)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. Besøkt 8.1. 2020
* (en) *Isarthrus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Isarthrus* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Mendel Bernstein** (født 22. mai 1890 i Malmö, død 1987) var en norsk religiøs organisasjonsmann. Han var i en årrekke sentral i det jødiske miljøet i Oslo, blant annet som forstander i Det mosaiske trossamfunn (DMT).

Bernstein kom til Norge med familien på slutten av 1890-årene. Han var aktiv i det jødiske ungdomsarbeidet i Oslo, og en av stifterne av Norsk Zionistforening i 1912. Han kom inn i DMTs styre i 1924, og satt frem til 1935. I 1939 ble han valgt til menighetens forstander, og han ledet DMT under sammenslåingen med Den israelittiske menighet (DIM).

Bernstein var DMTs forstander under andre verdenskrig, da ca. halvparten av medlemmene ble deportert og drept og den andre halvparten flyktet til Sverige. Bernstein kom seg selv over til Sverige i 1942, og her ledet han DMTs arbeid med å følge opp forsvunne medlemmer og forberede gjenopprettelsen av menighetslivet etter krigen. Han dro tilbake til Oslo allerede den 12. mai 1945 for å forberede hjemkomsten til de jødiske flyktningene.

Bernstein gikk av som forstander i 1946, og ble erstattet av Harry M. Koritzinsky.

Referanser
----------

1. 1 2  *Du skal fortelle det til dine barn: Det mosaiske trossamfund i Oslo 1892-1992*. Oslo: Det mosaiske trossamfund i Oslo. 1992. s. 183-186. ISBN 8299261104.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Jonsrud** (gnr. 18) i Vegårdsfjerdingen var matrikkelført som nummer 244 og utgjorde da ei landskyld på ett skippund tunge, fordelt med et ½ skippund på hver av de to gårdene Øvre og Nedre Jonsrud. Vegårdsfjerdingen tilhørte Norderhov herredskommune, men denne ble lagt inn under den nye storkommunen Ringerike fra 1. januar 1964, sammen med de tidligere kommunene Hole, Hønefoss, Tyristrand og Ådal. Hole forlot sammenslutningen igjen i 1977 å ble egen kommune igjen.

I 1806 blir halvparten av **Øvre Jonsrud** solgt til Peder Anker på Bogstad, som var godt igang med byggingen av Kjerraten i Åsa. Et par år tidligere hadde Anker også kjøpt **Nedre Jonsrud**. Han trengte gårdene for å kunne realisere planene med kjerraten. Etter hans død i 1824 gikk eiendommene over til Herman Wedel-Jarlsberg, som var gift med Peder Ankers eneste datter, Karen Anker, og etter deres død til arvingene Peder Anker og brødrene Harald og Herman Wedel-Jarlsberg. Gården ble hjemlet til arvingene ved skjøte av 1850.

Siden er det solgt ut en rekke mindre bruk fra grunneiendommen, som i dag er synonym med **Nordre Åsa** gnr. 18/1. Denne eiendommen består av to teiger på tilsammen cirka 80,67 daa.

Brorparten av gamle Jonsrud i Åsa har imidlertid bruksnavnet **Stuvdal, Heggelien, Langlien og Flåten skog** og gnr. 18/13. Denne eiendommen utgjør er areal på 95 722,63 daa inne på Krokskogen og er den største på Ringerike. Det meste er produktiv skog. Verken dette stykket eller bruksnumrene 14 og 17 (eid av Bærums Jernverk) var innbefattet under det gamle matrikkelnummeret 244, men ble i henhold til lov av 17. august 1818 gitt løpenummer 38 under det nye matrikkelnummeret 18. Eier var Harald Løvenskiolds dødsbo, som også eide plassene Stuvdal, Heggelien, Langlien og Flåten. Disse plassene ble særskilt matrikulerte og utgjør gnr. 14, 15, 16 og 17.

Brukene under Jonsrud (bruksnummer).
1. Åsa nordre med Smedsplassen, matrikkelskyld 1 mark 11 øre
2. Åsaberget med tørkeplass og tomter, (Åsa)tangen og Åsafossen, matrikkelskyld 1 mark 20 øre
3. Orebråten, matrikkelskyld 35 øre
4. Bergeløkken, matrikkelskyld 41 øre
5. Håkenrud, matrikkelskyld 68 øre
6. Småbråten vestre, matrikkelskyld 41 øre
7. Småbråten østre, matrikkelskyld 37 øre
8. Barlindbråten, matrikkelskyld 4 øre
9. Johnsrud og Orebråten, matrikkelskyld 5 øre
10. Vasbråten, matrikkelskyld 4 øre
11. Larsbråten, matrikkelskyld 4 øre
12. Jonsrud, matrikkelskyld 33 øre
13. Stuvdal, Heggelien, Langlien og Flåten skog, matrikkelskyld 209 mark 53 øre
14. Bærums Jerveks andel i Krokskogen, matrikkelskyld 11 mark 27 øre
15. Åsa, matrikkelskyld 4 mark 85 øre
16. Jonsrud, matrikkelskyld 4 øre

Se også
-------

* Kjerraten i Åsa

Referanser
----------

1. 1 2 3  A. Lagesen (1930) Ringerikske Slekter II – Slekter fra Haug, anneks til Norderhov. Grøndahl & Søns Forlag, Oslo 1930, s. 221–231.
2. ↑  *Fortegnelse over matrikulerede Eiendomme og deres Skyld den 31te December 1887*. Hole, Norderhov og Aadalen herreder. Ringerike Fogderi.
**Ortopediingeniører** designer, lager og tilpasser proteser, ortoser, ortopedisk fottøy og individuelt tilpassede tekniske hjelpemidler. Proteser blir brukt der man mangler en kroppsdel, mens ortoser avlaster eller støtter en kroppsdel som av en eller annen grunn har fått nedsatt funksjon.

Gipsavstøpning av bein for å lage ortopediske hjelpemidler
Ortopediske skinner (ortoser) til barn
Under arbeidet med framstilling og tilpasning av de ortopediske hjelpemidlene arbeider ortopediingeniøren med lege, fysioterapeut, ergoterapeut og i svært stor grad med pasienten selv.

Ortopediingeniøren har kunnskap og ferdigheter innenfor tekniske, medisinske, sosiale og samfunnsfaglige områder. Den tekniske delen består i å ta mål lage avstøpninger og konstruere hjelpemidlene, disse blir så prøvd og tilpasset. Selve framstillingen er det ortopediteknikere som foretar.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av ortopediingeniør

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Jonsvatnet skytebane** kan referere til flere skytebaner på Digresmyra i nærheten av Jonsvatnet i Trondheim kommune. Banene til Nidaros Skytterlag, Trondheim Jeger- og Fiskerforening og Trondhjems Pistolklubb ligger ganske nært hverandre på nordenden av Digresmyra (ca. 1 min kjøring med bil), mens banen til Nidaros Jaktskytterklubb ligger et stykke lengre unna på den sørlige enden av Digresmyra (ca. 10 min kjøring med bil).

Nidaros Jaktskytterklubb
------------------------

63°21′14″N 10°31′26″Ø  

Nidaros Jaktskytterklubb holder til på sørenden av Digresmyra hvor de har riflebane og flere leirduebaner for trap, skeet og sporting.

Nidaros Skytterlag
------------------

63°21′56″N 10°31′36″Ø  

Utendørsbanen til Nidaros Skytterlag ligger på nordenden av Digresmyra, og ble bygd i 1933. Den kalles også Nidaros Skytebane. Det er elektroniske skiver på 100 og 300 m, skivetrekk for pappskiver på 100 m, skivestativ for papp på 50, 100, 150, 200 og 500 m, og selvanvisere på 425 og 585 m. I tillegg har skytterlaget innendørs 15 m riflebane.

Trondheim Jeger- og Fiskerforening
----------------------------------

63°21′44″N 10°31′30″Ø  

Trondheim Jeger- og Fiskerforening har eget klubbhus og tre leirduebaner.

Trondhjems Pistolklubb
----------------------

63°21′41″N 10°31′27″Ø  

Trondhjems Pistolklubb har pistolbaner på 25 m (40 standplasser) og 50 m (10 standplasser), samt 14 feltbaner med ulike hold. Klubbhuset er tilpasset rullestolbrukere.

Se også
-------

* Skytebaner i Norge

Referanser
----------

1. ↑  «Nidaros JSK Rifle - Riflebanens åpningstider». Arkivert fra originalen 10. november 2016. Besøkt 10. november 2016.
2. ↑  Banekalender - Nidaros skytterlag[*død lenke*]
3. ↑  Leirdueutvalget i TJFF[*død lenke*]
4. ↑  Trondhjems Pistolklubb - Baner
5. ↑  Nidaros Benkeskytterklubb | Norges Benkeskytterforbund Arkivert 11. november 2016 hos Wayback Machine.
6. ↑  Trondheim Feltskyttere - Jonsvatnet
7. ↑  «Nidaros JSK - Leirdue». Arkivert fra originalen 11. november 2016. Besøkt 10. november 2016.
8. ↑  :: Nidaros Skytterlag :: Skytebanen
9. ↑  «TJFF - Leirdue». Arkivert fra originalen 11. november 2016. Besøkt 10. november 2016.
10. ↑  Trondhjems Pistolklubb - Baner
Gull-solidus (mynt) med bilde av keiser Leo III, grunnlegger av det isauriske dynasti
Det **isauriske dynasti** eller *det syriske dynasti* var et familiedynasti i Østromerriket (Det bysantinske rike) i det 8. og 9. århundre og som keiserne i perioden fra 717 til 802 tilhørte. Keiser Leo III anses som dynastiets grunnlegger.

Opprinnelse
-----------

Navnet *isauriske* stammer fra provinsen Isauria i Lilleasia, men det er sterkt omdiskutert om Leo III kom herfra eller fra byen Kahramanmaraş lenger øst i Lilleasia. Den noenlunde samtidige krønikeskriveren Theophanes skriver om Leo:  *«He derived from Germanikeia, but actually from Isauria.»* .Historikeren John Julius Norwich skriver om ham at han var  *«kjent som «isaurieren», selv om han sannsynligvis slett ikke var noe slikt.»* 

Leo III gjorde karriere i militæret på grunn av egen dyktighet. Han ble av keiser Anastasios II utnevnt til general og øverstkommanderende for den østlige del av hæren. I 717 tok han makten ved et statskupp mot Theodosius III og fikk avsluttet en tjue års periode med ustabilitet, statskupp og svake keisere i imperiet.

Fire generasjoner som tilhørte dynastiet satt med keisermakten i Østromerriket i 85 år.

Keisere fra det isauriske dynasti
---------------------------------

* Leo III (717-741)
* Konstantin V (741-775), sønn av Leo III
* Leo IV (775-780), sønn av Konstantin V
* Konstantin VI (780-797 med sin mor Irene som regent), sønn av Leo IV
* Irene av Aten (797-802), enke etter Leo IV

Irene ble avsatt av Nikeforos I ved et statskupp i 802 og forvist til Lésvos hvor hun døde året etter. Hun hadde ingen etterkommere etter at hennes eneste sønn Konstantin VI døde i 797.

Referanser
----------

1. ↑  *The Cronicle of Theophanes*, University of Pennsylvania Press, 1982, s. 85 (Annos mundi 6209
2. ↑  Norwich, *Bysants’ historie*, s. 142

Litteratur
----------

* John Julius Norwich, *Bysants’ historie*, Pax Forlag AS, 1997
* Leslie Brubaker, John F. Haldon: *Byzantium in the Iconoclast era. c. 680–850. A History.* Cambridge University Press, Cambridge u. a. 2011, ISBN 978-0-521-43093-7.
* John F. Haldon: *The Empire That Would Not Die. The Paradox of Eastern Roman Survival, 640–740.* Harvard University Press, Cambridge (Massachusetts) 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Filip døper den etiopiske hoffmannen. Detalj fra døpefonten i St. Martin, sognekirken i Unteressendorf i Baden-Württemberg i Tyskland.
**Evangelisten Filip** er en viktig person i Apostlenes gjerninger. Han må ikke forveksles med apostelen Filip. 

Han omtales som en av de syv mennene som hadde «godt vitnesbyrd» og var «fulle av ånd og visdom», og som førte tilsyn med utdelngen av den maten som daglig ble gitt til de kristne enkene i Jerusalem. (Apg. 6, 1–6) En av de mest kjente hendelsene var da han traff en etiopisk hoffmann som var på reise. Hoffmannen tok ham med og hørte ham fortelle om Jesus. Han lot så vognen stanse, og ble døpt. Senere fortelles det at Lukas og Paulus bodde en tid i huset til Filip, som «hadde fire døtre, jomfruer, som profeterte». (Apg 21, 8–10) 

Han skal ha vært fra Caesarea Maritima.

I den katolske kirke er 11. oktober hans festdag.

Referanser
----------

1. ↑  Apostlenes gjerninger 6,3–6; 8,26–40; 21,8–9

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |