recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Trondheim Storband spiller til fest.
**Trondheim Storband** er et norsk storband, originalt startet i 1983 i Malvik kommune. Etter hvert ble Bård Hestnes musikalsk leder. I 1992 ble den musikalske ledelse overtatt av Sverre Bøgh. Bandet har også vært ledet av Kåre Kolve, Torgeir Andresen, Ronny Farsund og Jon Krogstad før Sverre Bøgh returnerte som musikalsk leder. 

Bandet spiller mest vokalarrangementer, innenfor stilarter som soul, rock, pop, blues og funk. Bandet er dermed mer orientert mot fest og show enn mot tradisjonell storbandmusikk og er nok en av landets ledende partyband.

Trondheim Storband har spilt med flere kjente artister som Percy Sledge, Solomon Burke, Vidar Busk, Yngvar Numme, Nils Landgren, Tore Johansen, Elisabeth Andreassen, Mason Ruffner, I Wayan Balawan og Lasse Lindgren.

Bandet har opptrådt blant annet på Olavsfestdagene, Latinfestivalen, Nidaros Bluesfestival, Hell Bluesfestival, Humorfestivalen, Torghattfestivalen, Musikkfest Trondheim, Sandvika Storbandfestival og Romerike Storbandfestival. Bandet har flere ganger spilt for deltagerne ved NM i janitsjar. I 2010 var bandet hovedattraksjon under Bregava Festival i Stolac, BiH. Bandet tar også på seg oppdrag i forbindelse med bryllup, firmafester, julebord og annet.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Trondheim Storband». Arkivert fra originalen 16. januar 2017. Besøkt 13. januar 2017.
2. ↑  «Program NM Janitsjar 2016» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 18. april 2016. Besøkt 13. januar 2017.
3. ↑  Program NM Janitsjar 2015

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for Trondheim Storband
**Lars Steinar Ansnes** (født 1956) er en norsk journalist, redaktør og sakprosaforfatter.

Han gikk Møre og Romsdal distriktshøgskole, Volda og begynte i 1977 som journalist for *Romsdalsposten* i hjemkommunen Surnadal. I 1979, 23 år gammel, etablerte han lokalavisen *Indre Nordmør*.

Han var redaktør i *Stjørdalingen* fra 1982 til 1984, deretter redaksjonssekretær, senere redaktør og disponent i *Fylket* i Molde. Fra 1995 til 1996 var han redaktør i TV-Romsdal.

I 1996 ble han redaktør i *Aura Avis* i Sunndal. Han gikk av med pensjon høsten 2020.

Han har innehatt en rekke tillitsverv innenfor kultur, idrett og pressens organisasjoner i Møre og Romsdal.

Ansnes har sammen med Torbjørn Polden og Erling Myrbostad gitt ut fem bøker: *Kvenndalen med Kvennbøtæla og Engjamarka* (2010), *Søyådalen - utmarkshistorie frå Eidet* (2015), *Under Skarfjellet - bind 1* (2018), *Under Skarfjellet - bind 2* (2019) og Under Skarfjellet - bind 3 (2019).

I 2016 ble de tre forfatterne tildelt Kleivaprisen. Samme år fikk Ansnes Sunndal Mållags Målblomst, og i 2018 ble han tildelt Nordmøre Mållags målpris for 2017.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Øy, Nils E. red. (1998). *Pressefolk 1997*. Oslo: Norsk Presseforbund. s. 19. ISBN 82-7147-175-9.
2. 1 2 3 4  Rustad, Tommy (19. oktober 2020). «En redaktør takker av etter 24 år ved roret». *Aura Avis*. Besøkt 31. desember 2022.  (Abonnement påkrevet)
Kirkerommet.
**San Lorenzo in Lucina** er en basilica minor i det sentrale Roma, viet til martyren Laurentius. I ett av kirkens sidekapeller oppbevares en påstått del av grillristen av bronse som Laurentius ble sagt å lide martyrdøden på i år 258. Lucina er navnet på den romerske kvinnen som ga Marcellus I husly i sitt hjem under keiser Maxentius' kristenforfølgelser.

Bygningshistorie
----------------

San Lorenzo in Lucina er en av Romas eldste kirker, bygget på 300- eller 400-tallet over et bolighus, trolig eid av romerinnen Lucina som ga rom for en *ecclesia domestica* i hjemmet sitt. En anne teori knytter kirkens navn til et gammelt tempel viet til gudinnen Juno Lucina, beskytter av fødende kvinner. I antikkens Roma kvinner hentet «mirakelvann» i tempelet, en skikk bekreftet ved oppdagelsen av en brønn som fremdeles finnes i krypten, en intakt mosaikk og freskomalte vegger. I det bygget ble pave Damasus I (366–84) valgt til pave.

I 440 ble bygningen innviet til kirke av pave Sixtus III. Pave Hadrian I lot kirken restaurere i 780, og en fullstendig ombygning ble foretatt av pave Paschalis II, etter at normannerne under Robert Guiscard i 1084 hadde rasert Roma.

I 1606 skjenket pave Paul V kirken til Francesco Caracciolo, stifter av ordenen *Chierici regolari Minori*, de såkalte *cracciolini*. På midten av 1600-tallet gjennomgikk kirken en omfattende ombygging; Cosimo Fanzago fikk i oppdrag å gi interiøret en barokk utforming. Ytterligere restaureringer ble gjennomført av Andrea Busiri Vici i årene 1856-60. I 1927 ble porticoens middelalderutseende gjenskapt.

Interiøret huser blant annet Berninis byste av den portugisiske legen Gabriele Fonseca (død 1668), pave Innocens Xs livmedikus.

Bilder
------

|  |
| --- |
| * Gabriele Fonsecas byste av Bernini.Gabriele Fonsecas byste av Bernini.
 |

Referanser
----------

1. ↑   dati.beniculturali.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  San Lorenzo in Lucina
3. ↑  Sixtus 3.s innvielse
4. ↑  A.B. Vicis restaurering 1856-60
5. ↑  Bertozzi 1995, s. 12 harvnb error: no target: CITEREFBertozzi1995 (help)
6. ↑  Fonsecas byste

Litteratur
----------

* Bertozzi, Francesca: «San Lorenzo in Lucina», *Roma Sacra: guida alle chiese della città eterna* (Roma: Cosmofilm) (2): sid. 6–17. ISSN 1126-6546.
* Dell'Osso, Carlo et al. *Perinsigne basilica di San Lorenzo in Lucina*. Roma: Tipografia Impero 1999.
* *The Pilgrim's Guide to Rome's Principal Churches* **(engelsk)**. Collegeville, Minnesota: Liturgical Press. 1993. ISBN 0-8146-5016-3.

Eksterne lenker
---------------

* Swedish research in San Lorenzo in Lucina
* (en) San Lorenzo in Lucina (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Daloa** er en by i Elfenbenskysten. Byen ligger omtrent midt i landet og litt vest for den offisielle hovedstaden Yamoussoukro. Daloa er hovedstaden i departementet med samme navn og i provinsen Haut-Sassandra. 

Byen er et viktig handelsenter og den eksporterer blant annet kakao, tømmer, kaffe og kolanøtter. Daloa er et katolsk bipesete.

Innbyggertallet var i 2005 i underkant av 230 000, og dermed er Daloa den tredje største byen i Elfenbenskysten, etter Abidjan og Bouaké. Innbyggertallet i byen var 60 837 i 1975, og befolkningen har da blitt nesten firedoblet mellom 1975 og 2005.

Daloa ble grunnlagt av to afrikanere, Gboto og Dalo, og i 1903 ble byen en fransk militærpost. Gboto tilhørte folkegruppen Bete, og Dalo tilhørte gruppen Guro. Det meste av befolkningen i byen tilhører disse to stammene, men det er også mange andre stammer i byen, som for eksempel Mossi og Diula. En av de mest kjente personene fra Daloa er musikeren Ernesto Djédjé.

Under borgerkrigen i Elfenbenskysten var det ofte kamper i byen, og det påstås at regjeringens tropper utførte en massakre der i okober 2002.[]

Vennskapsbyer
-------------

* Frankrikes flagg Pau, Frankrike.
* Brasils flagg Campinas, Brasil.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Motorflyging** er "flyging med fly med motor" og er betegnelsen på en av luftsportsgrenene som organiseres av Norges Luftsportforbund (NLF). Det er i Norge 59 motorflyklubber tilsluttet NLF med tilsammen ca. 4000 medlemmer (i 2008). Av disse er det ca. 1500 sertifiserte utøvere av motorflyging, dvs. personer som innehar privatflygersertifikat.

Flyene som benyttes er i det vesentlige enmotors småfly med fra ett til fire seter. Fly fra produsentene Piper og Cessna er de mest vanlige.

Konkurranseformene innen motorflyging er; navigasjonskonkurranse, landingskonkurranse, akroflyging/aerobatikk (på engelsk aerobatics), presisjonsflyging, rally flyging, air racing og pylon air racing. De to siste disiplinene utøves ikke i Norge. Det internasjonale luftsportsforbundet Fédération aéronautique internationale (FAI) fastsetter internasjonale regler for konkurranser og rekorder og tildeler VM og EM. Norge var arrangør av VM i presisjonsflyging i Skien i 1983. Det arrangeres årlig NM i akroflyging og presisjonsflyging.

Se også
-------

* Seilflyvning
Borgervæpningen i Bergen i 1814
**Borgervæpning** var en forpliktelse byborgerskapet i mange europeiske land hadde til å danne væpnede avdelinger til ordensvern og forsvar av byen. Denne ordningen kan minne om vikingtidens leidangshær.

I Norge var det alt i middelalderen blitt en plikt for alle våpenføre menn i byen å holde våpen og delta i byens forsvar. Plikten har òg tradisjoner tilbake til vikingtiden, der enhver våpenfør mann som ikke forsvarte bygden sin under angrep ble dømt til døden. Den norske borgervæpning hadde sin glansperiode ved begynnelsen av 1800-tallet. Borgervæpningen ble avskaffet ved lov av 28. mai 1881. I spissen for borgervæpningen stod en såkalt **stadshauptmann**, under denne *stadsmajorer*, *stadskapteiner* og *stadsløytnanter*. Også byens mannlige innbyggere som ikke var borgere, hadde verneplikt.

Ved kong Christian IVs hærordning av 18. januar 1628 ble det opprettet en såkalt borgerbevæpning. Dette var en tvungen verneplikt, der det ble bestemt at de norske kjøpstedene skulle holde 14 kompanier. hvorav to i Christiania. Disse kompaniene gjorde i sin tidlige periode ordenstjeneste og var også hjelpemannskaper ved brann, og fikk ikke særlige militære oppgaver før fra 1801. Kompaniene ble ledet av en såkalt stadshauptmann (tilsvarende kaptein i hæren) og mange av byens kjente borgere figurerer som stadshauptmenn opp gjennom tiden.

De to Christiania-kompaniene til sammen fikk navnet "Christiania Borgerlige Infantericorps". Dette korpset ble altså opprettet så tidlig som i 1628, bare fire år etter at byen ble flyttet fra det gamle Oslos brannruiner under Ekeberg over til Akersnesset og i ly av Akershus festning. Som kjent var det kong Christian IV selv som beordret flyttingen og byen beholdt sitt navn etter ham i 300 år.

Forholdet til Sverige ble stadig forverret mot slutten av unionstiden, og i lov av 28. mai 1881 ble det fastsatt at borgerbevæpningen skulle opphøre. Christiania bystyre frarådet dette. Infanterikorpset hadde sin siste parade og avmønstring 17. juni 1881. Den fant også sted på Stortorvet, og under ledelse av korpsets siste sjef, Stadshauptmand Richard Andvord, ble de to kompanier dimittert.

Referanser
----------

1. ↑  Wiesner, A.M. «Bergens borgervæbning». I: Bergen 1814-1914, Bergen 1914
2. ↑  Sunde, Arne; «Det gule chor og noe om dets opptredener på Nordstrand», Oslo historielags årsberetning for 2002-2003

Litteratur
----------

* Wiesner, A.M. «Bergens borgervæbning». I: *Bergen 1814-1914*, Bergen 1914 (Artikkelen finnes i PDF-versjon på Buekorpsene.com) Arkivert 13. juni 2006 hos Wayback Machine.
* Sunde, Arne; «Det gule chor og noe om dets opptredener på Nordstrand», Oslo historielags årsberetning for 2002-2003
* Wilberg, Janne: "Militære anlegg i 1814", i Jørn Holme: "De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus", Cappelen Damm 2014, s. 66 - 83. ISBN 978-82-02-44564-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Cotton Club** var en amerikansk jazzklubb i Harlem, 142de gate/Lenox Aveny. Den opprinnelige **Club De Lux** ble åpnet 1920 av bokseren Jack Johnson, og solgt til Owney Madden i 1923. Den fikk da navnet *Cotton Club*, et interiør inspirert av bomulls-plantasjer, samt kelnere og dansere av afrikansk opphav. Kun hvite gjester fikk inngang til «jungel-revy»ene. Kjente orkestre her var Fletcher Henderson (åpningen), Duke Ellington (1927–31) og Cab Calloway (1931–34) og Jimmie Lunceford (1934–36). Ukentlig kringkasting over USA gjorde klubben meget kjent.
Etter raseopptøyer i bydelen (1936), opererte klubben på Broadway (48de gate), inntil den ble nedlagt 1940. Klubben ble gjenåpnet i 1978. En rekke verdenskjente jazz-artister fikk sine første hits på Cotton Club, f.eks. Ethel Waters med *Stormy weather* (1933). Ellers nevnes Lena Horne og Adelaide Hall.
Klubblivet er dramatisert i filmen *Cotton Club* av Francis Ford Coppola (1984). En rekke jazzklubber verden over har antatt navnet *Cotton Club*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cotton Club – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* nyc-architecture.com viser historikk i bilder

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Giovanni Inghirami** (født 16. april 1779 i Volterra i Italia, død 15. august 1851 i Firenze) var en italiensk katolsk prest tilhørende piaristordenen, og en ledende astronom. En av månens «daler» er kalt Vallis Inghirami etter ham, likeså et at månens kratere.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Giovanni Inghirami var bror til arkeologen Francesco Inghirami (1772-1846) og tilhørte samme slekt som Curzio Inghirami og den lærde humanist Tommaso Inghirami (1470–1516). Han trådte inn hos piaristene i en alder av 17 år.

Han begynte snart å undervise matematikk og filosofi ved piaristenes skoler. Blant hans studenter var den senere pave Pius IX. I 1805 reiste han til Milano for vitenskapelige studier.

### Astronom

Inghirami, som var professor og forstander for observatoriet ved Ximenez-instittutet i Firenze og professor i astronomi ved Collegio San Giovannino der, ble kjent i hele Europa ved sine *Effemeridi dell'occultazione delle piccole stelle sotto la luna* (1809–1830) og *Effemeridi di Venere et Giove all'uso dei naviganti, pel meridiano di Parigi* (1821–1824), og utarbeidet et meget presist *Carta geometrica della Toscana* (1830).

Han publiserte også verker og artikler om hydraulikk, statikk og andre astronomiske emner, og elementære lærebøker innen matematikk og matematisk geografi.

### Lederverv i piaristordenen

Han ble provinsialsuperior i sin presteorden, og senere dens generalsuperior, det vil si dens øverste leder. Han hans sviktende helse og hans forskertrang førte ham til å trekke seg fra sistnevnte verv etter en tid - han ville ikke lenger bo i Roma slik det embedet fordret. Derimot ble han ordenens generalvikar, og flyttet tilbake til Firenze. Selv om han da være nesten blind fortsatte han sin forskning der inntil nå måneder før sin død.

Verker i utvalg
---------------

* Artikler i *Astronomische Nachrichten* og i *Monatliche Correspondenz zur Beförderung der Erd- und Himmelskunde* av Franz Xaver von Zach
* *Effemeridi dell’occultazione delle piccole stelle sotto la luna*, Firenze, 1809–1830
* *Tavole Astronomiche universali portatili*, Firenze, 1811.
* *Collezione di opusculi e notizie di Scienze*, 4 deler, Firenze, 1820–1830.
* *Effemeridi di Venere e Giove ad uso di naviganti pel meridiano di Parigi*, Firenze, 1821–1824.
* *Carta geometrica della Toscana*, Firenze, 1830.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 3311, besøkt 14. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5   www.accademiadellescienze.it, Accademia delle Scienze di Torino ID Giovanni-Inghirami, besøkt 1. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w68f396b, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (sv) Inghirami, 3. Giovanni i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1910)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**GÆA Norvegica** (stiftet i 1935) er en studentforening ved Institutt for geofag, Universitetet i Oslo (UiO). Foreningen er for alle geo-studenter på bachelor, master og ph.d. nivå på studieprogrammer ved Institutt for geofag. Foreningen drives av studentene og mange bidrar i arbeidet. Foreningen har en leder som velges, nestleder og andre som ivaretar andre funksjoner. Navnet på foreningen GÆA Norvegica er hentet fra en bok skrevet av den norske geologen og fjellklatreren Baltazar Mathias Keilhau med tittelen *Gaea Norvegica*.

Foreningen ble stiftet så tidlig som i 1935 under en studentekskursjonen på høyfjellet, og er en av de eldste studentforeningene ved UiO. Det var professor i geologi Olaf Holtedahl (1885–1975) ved Universitetet i Oslo, som var den som indirekte gav støtet til GÆA Norvegicas tilblivelse i 1935. I 2015 hadde studentforeningen sitt 80-årsjubileum i en storstilt feiring med mange gjester.

GÆA Norvegica jobber for det sosiale miljøet på Institutt for geofag, og arrangerer ulike sosiale sammenkomster for studentene. Disse tilstelningene er også åpne for ansatte ved Institutt for geofag som kan delta.

Referanser
----------

1. ↑  Odd Nilsen (2014). «GÆA NORVEGICA – Geologistudentenes forening - glimt fra de første decennier» (PDF). Institutt for geofag. Besøkt 25.10.2017.

Portal: Oslo
**Adveksjonsligningen** er en partiell differensialligning som styrer bevegelsen til en konservert skalar når den blir advektert av et kjent vektorfelt. Den blir utledet ved å bruke skalaren sin bevaringslov sammen med Gauss' teorem og ved å bruke infinitesimale grenser.

Dette beskriver det som skjer når et bevart kvantum (skalaren), for eksempel varme, vann, mudder ol. transporteres med og spres i (adekveres av) en strømning (vektorfeltet) i f.eks. vann eller luft. Spesifikt brukes adveksjonsligningen ofte for å beskrive den horisontale transport av varme og fuktighet som foregår i luftmasser.

Det beste eksempel på dette er kanskje transport av oppløst salt i vann.

Matematisk kan en uttrykke adveksjonsligningen som: 

{\displaystyle {\frac {\partial \psi }{\partial t}}+\nabla \cdot \left(\psi {\mathbf {u} }\right)=0}
der ∇· er divergensen. {\displaystyle \psi } er skalæren og {\displaystyle \mathbf {u} } er vektorfeltet. Ofte tenker en seg at hastighetsfeltet er solenoidalt, altså er {\displaystyle \nabla \cdot {\mathbf {u} }=0}. Når dette er oppfylt blir ligningen over redusert til

{\displaystyle {\frac {\partial \psi }{\partial t}}+{\mathbf {u} }\cdot \nabla \psi =0.}
Hvis strømmen er laminær, er {\displaystyle {\mathbf {u} }\cdot \nabla \psi =0} som viser at {\displaystyle \psi } er konstant langs en strømlinje.

Adveksjonsligningen er ikke enkel å løse numerisk: Systemet er en hyperbolsk partiell differensialligning, og interesseområdet er vanligvis diskontinuerlige «sjokkløsninger» (som er svært vanskelig å takle for numeriske skjema).

Selv med konstant fart og et endimensjonalt rom er systemet vanskelig å simulere (det er en standardtest for adveksjonsskjema som kalles grisehusproblemet). Ligningen over blir da:

{\displaystyle {\frac {\partial \psi }{\partial t}}+u{\frac {\partial \psi }{\partial x}}=0}
der {\displaystyle \psi =\psi (x,t)}.

Ifølge Zan [2] kan en skjevsymmetrisk form av adveksjonsoperatoren hjelpe den numeriske løsningen.

{\displaystyle {\frac {1}{2}}{\mathbf {u} }\cdot \nabla {\mathbf {u} }+{\frac {1}{2}}\nabla ({\mathbf {u} }{\mathbf {u} })}
der {\displaystyle \nabla ({\mathbf {u} }{\mathbf {u} })} er en vektor med komponenter {\displaystyle [\nabla ({\mathbf {u} }u\_{x}),\nabla ({\mathbf {u} }u\_{y}),\nabla ({\mathbf {u} }u\_{z})]} der en har brukt notasjonen {\displaystyle {\mathbf {u} }=[u\_{x},u\_{y},u\_{z}]}.

Siden skjevsymmetri bare medfører komplekse egenverdier, reduserer denne formen «oppblåsning» og «spektral blokkering», som en ofte får i numeriske løsninger med skarpe diskontinuiteter (se Boyd [1] pp. 213).

Andre størrelser
----------------

Adveksjonslignen gjelder også om størrelsen som blir advektert er representert ved en tetthetsfunksjon i hvert punkt, men å regne ut diffusjonene er da vanskeligere.

Se også
-------

* Adveksjon
* Kontinuitetsligningen
* Couranttall
* Partiell differensialligning

Kilder
------

* Boyd, J.P.: 2000, Chebyshev and Fourier Spectral Methods 2nd edition, Dover, New York
* Zang, T: 1991, On the rotation and skew-symmetric forms for incompressible flow simulations, *Applied Numerical Mathematics*,**7**,27-40.
*Denne artikkelen befatter seg med tidsskriftet. For det generelle begrepet bildende kunst, se Billedkunst.*
***Billedkunst*** er et norsk kunsttidsskrift som blir utgitt av Norske Billedkunstnere (NBK). Tidsskriftet ble utgitt under navnet *Billedkunstneren* fra 1975, og endret navn i 1998.

Historie og innhold
-------------------

Bladet ble utgitt første gang i 1975 med navnet *Billedkunstneren*. Det utkom i totalt 24 utgaver frem til og med 1998. I 1999 endret nyansatt redaktør Jonas Ekeberg profilen fra et fagblad med vekt på featureartikler til et bransjetidsskrift med vekt på nyheter og kritikk. Formatet ble endret til et tilnærmet tabloidformat, tidsskriftet ble underlagt redaktørplakaten og navnet ble endret til *Billedkunst* for å vise at det ikke henvendte seg kun til kunstnere, men til hele kunstfeltet.

*Billedkunst* er medlem av Norsk Tidsskriftforening og Den Norske Fagpresses Forening.

### Profil

*Billedkunst* er både et fagblad for medlemmene av Norske Billedkunstnere (NBK) og et kunsttidsskrift for en større offentlighet. Tidsskriftet vektlegger nyheter og kritikk, og skal være et viktig faglig, økonomisk og politisk referansepunkt i norsk kunstliv. *Billedkunst* utkommer syv ganger i året og har et opplag på 3300.

### Bilag

*Billedkunst* har uregelmessig bilag. Noen eksempler er Norske Tekstilkunstneres perodika SOFT magasin og den uavhengige perdoikaen Kunstjournalen B-post.

### Tegneserie

*Billedkunst* har ved hver utgivelse en stripe Kebbelife av billedkunstner Mette K. Hellenes.

Redaktører og bidragsytere
--------------------------

### Redaktører

* 1991 – 1995 Lotte Sandberg
* 1998 – 2000 Jonas Ekeberg
* 2000 – 2001 Ketil Nergaard
* 2001 – 2013 Ingvill Henmo
* 2013 – 2017 Halvor Haugen
* 2017 – Kjetil Røed

### Tidligere og nåværende skribenter

* Mari Aare
* Hans Askheim
* Kari J. Brandtzæg
* Paal Andreas Bøe
* Camilla Eeg
* Gardar Eide Einarsson
* Anders Eiebakke
* Power Ekroth
* Tore Ferner
* André Gali
* Ruth Hege Halstensen
* Erlend Hammer
* Ingunn Haraldsen
* Geir Haraldseth
* Gry Hartvigsen
* Siri Hermansen
* Thomas Hervard
* Bjørn Hatterud
* Sigrun Hodne
* Geir Tore Holm
* Trude Iversen
* Anne Karin Jortveit
* Ika Kaminka
* Lars Korff Lofthus
* Solveig Lønmo
* Grethe Melby
* Johanne Nordby Wernø
* Arne Nøst
* Jon Øien
* Tommy Olsson
* Marit Paasche
* Truls Ramberg
* Arve Rød
* Kjetil Røed
* Eivind Røssaak
* Simon Sheik
* Eivind Slettemeås
* Line Harr Skagestad
* Hanne Hammer Stien
* Jarle Strømodden
* Leif Magne Tangen
* Line Ulekleiv
* Synnøve Vik
* Jan Walaker
* Sven-Olov Wallenstein
* Johanne Nordby Wernø
* Marianne Zamecznik
* Sigrun Åsebø

Eksterne lenker
---------------

* *Billedkunsts* nettside
* *Tidsskriftforeningens* nettside
* *Fagpressens* nettside

Portal: Kunst
Nantangkirken, gjenoppbygd etter 1900-herjingene.
**Pascal-Raphaël-Nicolas-Carmel d'Addosio** (kinesisk navn: 董文學, *Tong Wen-Hio*, *Dong Wenxue*; født 19. oktober 1835 i Presicce ved Otranto i Italia, drept 15. august 1900 i Beijing), var katolsk kinamisjonær og prest i vincentinernes orden. Han ble drept under bokseropprøret.

Liv og virke
------------

Han begynte ved ordenens presteseminar i Paris den 20. april 1858 og ble presteviet 2. juni 1860. 

Han ankom Shanghai 5. november 1863. Han virket i det apostoliske vikariat Beijing, fra 1882 i det sydvestlige Zhili men tilbake i Beijing igjen fra 11. februar 1885. 

Han var sogneprest ved Nantang-kirken i Beijing da den ble angrepet, nedbrent og hundrevis av kinesiske katolikker der ble brent eller drept på annet vis der 15. juni 1900, men kom seg selv i sikkerhet i legasjonsområdet en drøy kilometer mot øst i byen. Der gjorde han hva han kunne for å lindre nøden for de ca. 1 500-2 000 katolske kinesere som hadde tatt tilflukt der, under vanskelige forhold ettersom det diplomatiske personell i bygningene rett vest for en kanal som delte området var lite villige til å dele av sine forråd. 

Etter at styrker fra åttenasjonsalliansen kom legasjonskvarteret til unnsetning 14. august, oppfordret han dem innstendig, men forgjeves om straks å fortsette de få ekstra kilometrene til nordvest i byen for å utsette de mange tusener katolske kinesere og andre som var beleiret av bokserne i Beitangkirken. Da han ikke lykkes, forsøkte han selv dagen etter å komme seg til Beitang for å inngi dem mot og utholdenhet noen dager til. Men før han var halvveis ble han drept av bokserne, og hodet hans ble satt på en stake.

Dagen etter ble Beitangkirken unnsatt av japanske styrker. 

Den katolske kirke innledet saligerklæringsundersøkelser om ham i 1936.
**Tor Berger Jørgensen** (født 27. desember 1945) er en norsk, luthersk teolog og kirkelig administrator tilhørende Den norske kirke. Han var biskop i Sør-Hålogaland bispedømme fra 2007 til 2016. 6. oktober 2019 ble han vigslet som biskop i Lutheran Church in Great Britain.

Jørgensen var domprost i Bodø Domkirke fra 2000 til 2007 og vikarierte da i flere perioder som biskop. Han ble utnevnt til biskop 17. november 2006 og ble vigslet til ny biskop etter Øystein I. Larsen 28. januar 2007. 

Jørgensen er cand.theol. fra Misjonshøgskolen/Menighetsfakultetet 1972. Jørgensen har arbeidet 15 år som misjonsprest i Japan for Det Norske Misjonsselskap; og var deretter generalsekretær i samme organisasjon fra 1991 til 1999. I 2000 endret Jørgensen syn om homofiles stilling i kirken og har siden vært blant de mest liberale i dette synet. Jørgensen var også kandidat som biskop i Oslo bispedømme i 2005, da Ole Christian Kvarme ble valgt. 

En knapp uke før han skulle vigsles til biskop 28. januar 2007 gav han overfor Aftenposten tilkjenne at han gikk inn for at det innføres et eget ritual i kirken for homofile par som inngår partnerskap.

Biskop Tor Berger Jørgensen presteviet den 8. januar 2009 en samboende til prest. Ordinasjonen var historisk i og med at aldri tidligere har en prest som har levd åpent som samboer blitt ordinert til prest i Den norske kirke. Dette er også i strid med Kirkens egne regler. I 1995 slo biskopene fast at en samboer ikke kan ordineres. Med dette kom biskopen på kollisjonskurs med andre toppledere i Den norske kirke. Både preses i bispekollegiet, biskop Olav Skjevesland, og leder Nils-Tore Andersen i Kirkerådet tok avstand fra biskop Jørgensens tilsidsesettelse av dette.

6. oktober 2019 ble han vigslet som biskop i det lille britiske kirkesamfunnet Lutheran Church in Great Britain.

Tor Berger Jørgensen var tidligere styreleder i foreningen Nei til Frontkollisjoner.

Referanser
----------

1. ↑  Vårt Land: Biskop lot samboer bli prest Arkivert 31. januar 2009 hos Wayback Machine. Sist besøkt 28. januar 2008
2. ↑  «Pastor Liz travels to London as Great Britain receives their new Bishop». *AOK Synod* **(engelsk)**. 3. oktober 2019. Besøkt 18. mai 2022.
3. ↑  «Bishop of London strengthens ties with Lutheran community in the City of London». *Bishop of London* **(engelsk)**. 28. mai 2019. Besøkt 18. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Biskopen i Sør-Hålogaland bispedømme
* Arkivert 20. april 2012 hos Wayback Machine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Øystein I. Larsen** | **Luthersk biskop av Sør-Hålogaland**(2007–2016) | Etterfølger:**Ann-Helen Fjeldstad Jusnes** |
| Forgjenger: | **Domprost i Bodø domkirke**(2000–2007) | Etterfølger:**Elin Vangen** |
| Forgjenger:**Odd Bondevik** | **Generalsekretær i Det Norske Misjonsselskap**(1991–2000) | Etterfølger:**Kjetil Aano** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Michel Louis Guérard des Lauriers** (født 25. oktober 1898, død 27. februar 1988) var en fransk katolsk geistlig, |dominikaner, teolog og sedesprivasjonsbiskop. Han ble ordinert til biskop uten romersk mandat, av erkebiskop Pierre Martin Ngo Dinh Thuc (som på det tidspunkt var sedesvakantist).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Familien Guérard des Lauriers er en gammel borgerlig familie fra Normandie, da etablert i Bretagne.[1]

Michel-Louis Guérard des Lauriers tok baccalaureat i 1916. Han ble mobilisert i 1917 og tjente som midtskipsmann. Etter demobiliseringen fortsatte han studiene og gikk inn på École Normale Supérieure. I 1924 oppnådde han aggregering i matematikk.2

Han gikk inn i dominikanerordenens novisiat i Amiens i 1927, og begynte deretter i dominikanerklosteret og universitetet i Saulchoir i Kain nær Tournai i Belgia.

### Prest

Han ble presteviet den 29. juli 1931.[3] Med doktorgrader i teologi og filosofi underviste han i metafysikk og vitenskapsfilosofi  **4, Saulchoir 4, Saulchoir. 5.**

I 1940 forsvarte han i Paris sin doktorgradsavhandling i matematikk med tittelen «Om andreordens differensialsystemer som tillater en begrenset kontinuerlig gruppe av transformasjoner».6,7

Hans vitnemål i november 1955, basert på vitnesbyrd fra en ung kvinne som rapporterte seksuelle overgrep til ham, relanserte den kanoniske rettssak mot Thomas Philippe.8

I 1970 mistet han lærerstillingen ved Lateranuniversitetet. Etter en tids samarbeid med erkebiskop Marcel Lefebvre utviklet han for sin del seg mot sedevakantisme.9

I den første utgaven av *Cahiers de Cassiciacum*, publisert i mai 1979, utviklet han den sedeprivasjonistiske tese at pavene siden Det andre Vatikankonsil bare har vært paver materielt sett (*materialiter*) og ikke formelt (*formaliter*).10

=Biskop
-------

I 1981 ble han bisppeviet av erkebiskop Pierre Martin Ngo Dinh Thuc.11

Han ble ekskommunisert i mars 1983 av Pave Johannes Paul II.9 Mellom 1984 og 1987 ordinerte han tre biskoper.11

Han døde 27. februar 1988 i en alder av 89 år.11
*Resonet in laudibus*, trykt i 1582 i den finske sangboken *Piae Cantiones*.
***Resonet in laudibus*** er en julehymne fra 1300-tallet som har vært i bruk siden i forskjellige oversettelser. I Norge er den kjent som Klinge skal et jubelkor.

På engelsk er den kjent som «Let the voice of praise resound». Skjønt den sannsynligvis er vesentlig eldre dukker den først opp i manuskriptform i Moosburggradualet av 1360. Siden er den blitt medtatt i en rekke salmesamlinger, både katolske og lutherske.

Det finnes ingen definitiv versjon av den latinske tekst, det er mange variasjoner, så vel som kraftig utvidede og utbroderte gjengoivelser (for eksempel motetter av den fransk-flamske komponist Orlande de Lassus eller den slovensk-tyske komponist Jacobus Gallus). Georg Wicel, som levde på Martin Luthers tid, mente i 1550 den vat en av de viktigste gledeshymnene til julesfesten. I tillegg til en originaltro engelsk oversettelse kom den ut også som «Christ was born on Christmas Day» i to avvikende oversettelser av John Mason Neale i 1853 (som tok som sitt utgangspunkt den versjon som forelå i *Piae Cantiones* fra 1582) og av Elizabeth Poston i 1965.

I Tyskland benyttes melodien til den tradisjonsrike «Joseph, lieber Joseph mein», opprinnelig fremført som en vuggevise av jomfru Maria i et mysteriespill på 1500-tallet i Leipzig (og usikkert/tvilsomt tilskrevet Johannes Galliculus).

Den lutherske dikter og komponist Johann Walter skrev en motett på grunnlag av sangen. David Willcocks' arrangement i *Carols for Choirs 2* kaller den «Resonemus laudibus».

Lydfil
------



Orlande de Lassus' motett basert på *Resonet in laudibus*

---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

Referanser
----------

1. ↑  Hugh Keyte and Andrew Parrott, "Resonet in laudibus: Let the Voice of Praise Resound", *New Oxford Book of Carols* (Oxford: Oxford University Press, 1992), p.173
2. 1 2 3  Resonet in laudibus, Hymns and Carols of Christmas, accessed 27 November 2010
3. ↑  Jacobus Gallus's version, All Music Guide, accessed 27 November 2010
4. ↑  Joseph, lieber Joseph mein, Hymns and Carols of Christmas, accessed 27 November 2010
5. ↑  Willcocks, David; Rutter, John, *Carols for Choirs 2* (Oxford: Oxford University Press, 1970), s.177
**Jan Terri** (født 17. juni 1959 i Chicago) er en undergrunnsmusiker fra Chicago som er berømt for sine VHS-musikkvideoer. Hun står bak to album; *Baby Blues* (1993) og *High Risk* (1994). Studioalbumene kom ut sammen med flere musikkvideoer. I nyere tid har hennes videoer fått en renessanse på YouTube.

Terri er født og oppvokst i Chicago, allerede som femåring begynte hun som barnemodell.
Sammen med sine foreldre opptrådte hun i et familieband, der faren var sminket «blackface» som «Black Elvis».

Terri ble i 1983 uteksaminert med en bachelorgrad i «Broadcast Communications & Management Certificate for Sound Engineering» fra Columbia College. Etter ulike jobber endte hun opp som limosjåfør. På begynnelsen av 1990-tallet spilte hun inn en rekke musikkvideoer for å promotere sin musikk. Disse delte hun ut til kunder mens hun kjørte limo. Hennes musikkvideoer ble på denne måten kule favoritter innen reklame- og markedsføringsmiljøet i Chicago. Terris uskolerte musikkstil og videoenes ekstremt lave produksjonsverdi er nøkkelen til hennes suksess, dette er «så dårlig at det blir bra».

Mot slutten av 1990-tallet kom Marilyn Manson over en av Terris musikkvideoer på VHS. Manson ble så interessert i denne artisten at han inviterte Terri til å opptre på en av sine fester. Dette blir en knallsuksess, dermed fikk Terri tilbud om å være oppvarmingsband for Manson i perioden 1998-1999. En del opptak av dette finnes på Mansons God is in the TV-konsertopptak DVD. I 1994 kom hennes andre album High Risk, samtidig som Terri opparbeidet seg en fan base i Chicago. I 2002 ble Terri utsatt for en voldsom bilulykke, men hun overlevde og har nylig gjenopptatt sin musikalske karriere.

På 2010-tallet har Terri utgitt følgende studioalbum: *The Wild One* (2012), *No Rules* (2013) og *Holiday Songs* (2014).

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Terri på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jan Terri på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jan Terri på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* DailyShow innslag om Jan Terri
* Jammed Online's article about Jan Terri
* Chicago Reader Blogs
* Losin' You (Hennes første musikkvideo)
* Journey To Mars (Den mest estetisk eksperimentelle videoen)
* Baby Blues (Countryinspirert video fra den tidlige perioden)
* Get Down Goblin (Svart/ hvitt. Magisk realisme)
* Little brother (Terris hyllest til sin lille bror)
* Rock & Roll Santa (Fremføring på "Chic-A-Go-Go"
* Rock & Roll Santa (Rock And Roll Santa med Terris far i rollen som beruset nisse

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**HMS-kort** er et identifikasjonskort for arbeidstakere i bransjene bygg og anlegg, renhold og bilpleie.

Alle arbeidstakere som arbeider med renhold, utfører arbeid innen bilpleie, hjulskift og hjullagring eller utfører arbeid på bygge- og anleggsplasser, skal ha HMS-kort. Kravet gjelder for både norske og utenlandske arbeidstakere. Det er Arbeidstilsynet som er ansvarlig for HMS-kortordningen.

Generelt
--------

For å kunne bestille HMS-kort må virksomheten være registrert i Brønnøysundregistrene, og de ansatte være registrert NAVs Arbeidsgiver- og arbeidstakerregisteret (Aa-registeret).

HMS-kortet identifiserer den enkelte ansatte og viser hvem som er arbeidsgiveren. HMS-kort inneholder tekst på norsk og engelsk, bilde og navn til innehaveren, organisasjonsnummer, navn på arbeidsgiver, og en QR-kode.

Hjemmelsgrunnlag
----------------

Forskriften om identitetskort i bygge- og anleggsnæringen ble fastsatt av Arbeids- og inkluderingsdepartementet 30. mars 2007 og trådte i kraft 1. januar 2008. Hensikten med ordningen er å få en effektiv kontroll med helse, miljø og sikkerhet for de ansatte, noe som bidrar til mer seriøsitet i bransjene der HMS-kortordningen gjelder. Det er Arbeidstilsynet som har ansvaret for å følge opp forskriften.

Formål
------

Identifiseringen av hvem som arbeider på stedet er med på å forhindre svart arbeid, sosial dumping, ulovlig arbeidsinnvandring, m.m. og gjør det vanskeligere for useriøse aktører å skaffe seg konkurransefortrinn.

Referanser
----------

1. ↑  «HMS-kort». *www.arbeidstilsynet.no* **(norsk)**. Besøkt 7. februar 2022. «Alle virksomheter som tilbyr renholdstjenester eller som utfører arbeid på bygge- og anleggsplasser skal ha HMS-kort. Kravet gjelder både for norske og utenlandske arbeidstakere.»
2. ↑  «Identitetskort i bygge- og anleggsnæringen». *www.steamclean.no*. Arkivert fra originalen 7. februar 2022. Besøkt 7. februar 2022.
3. ↑  «Byggekort | HMS-kort for bygg og anlegg | Jobbkort AS». *Jobbkort AS*. Besøkt 7. februar 2022.
4. ↑  «Byggekort, HMS-kort, grønt kort - alt du trenger å vite om hms-kort.». *byggriktig*. Besøkt 7. februar 2022.
5. ↑  Arbeids- og inkuderingsdepartementet (2007). «Kravspesifikasjon : Identitetskort for bygge- og anleggsbransjen» (PDF). *regjeringen.no*. «Innføring av identitetskort (id-kort) for bygge- og anleggsnæringen er et tiltak som tar sikte på å bedre kontrollen med arbeidstakernes helse, miljø og sikkerhet, men også bidra mer seriøse forhold i bransjen. Krav til id-kort påhviler alle virksomheter som opererer i bygg- og anleggsbransjen, både norske og utenlandske, jf. forskrift fastsatt av Arbeids- og inkluderingsdepartementet 30. mars 2007 om id-kort på bygge- og anleggsplasser.»
Side én i førsteutgaven av Beethovens *Für Elise* i *Ludwig Nohl: Neue Briefe Beethovens.*
Elisabeth Röckel
**«Til Elise»** (tysk *Für Elise*) er et pianostykke av Ludwig van Beethoven, komponert 1810. Stykkets form er en Rondo; takten er 3/8 takt. 
Det starter først med en introduksjon i E-dur, før hovedtemaet begynner i a-moll. I andre del blir også akkordene C og G benyttet.

*Til Elise* har siden blitt et verdenskjent stykke, og en av Beethovens mest kjente komposisjoner.

Beethovens egenhendige overskrift, som var datert 27. april 1810, skal ha vært: «Für Elise am 27. April zur Erinnerung von L. v. Bthvn.». Nyere forskning ser det imidlertid som sannsynlig at *Therese Malfatti*, datter av Beethovens lege, har vært ment. Lesemåten *Elise* skal komme av at utgiveren Nohl, som oppdaget manuskriptet, har lest håndskriften galt. Manuskriptet er senere forsvunnet igjen. I 2009 oppdaget Beethovenforskeren Klaus Martin Kopitz imidlertid dokumenter i arkivet til Stefansdomen i Wien der det fremgår at sopranen Elisabeth Röckel, som senere ble gift med Beethovens venn og rival Johann Nepomuk Hummel ofte kalte seg Elise på den tiden stykket ble skrevet. Hun var en av Beethovens nærmere venner.

Lytteprøve
----------

Skisser til WoO 59, BH 116 (Utsnitt). Blekk: 1810, Blyant: 1822

«Til Elise» («Für Elise»)

---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

Piano performance hjelp•info (MIDI rendition)}

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

Samme utsnitt transkribert
* Kjell Bækkelund, klaver. Innspilt på platen HMV 7EGK 1086.

Bibliografi
-----------

* Ludwig Nohl, *Neue Briefe Beethovens*, Stuttgart: Cotta, 1867
* Klaus Martin Kopitz, *Beethoven, Elisabeth Röckel und das Albumblatt „Für Elise"*, Köln: Verlag Dohr, 2010, ISBN 978-3-936655-87-2

### *Til Elise* i ettertid

* Ingrid Bjørnov lagde i 2007 en musikal med navnet *Til Elise?*.

| * v
* d
* r
Ludwig van Beethoven |
| --- |
| Symfonier | 1  • 2  • 3 (Eroica)  • 4  • 5 («Skjebnesymfonien»)  • 6 (Pastoral)  • 7  • 8  • 9 (Ode til gleden) |  |
| Andre verk | Fidelio (opera) • Måneskinnssonaten  • Til Elise  • Pianosonate nr. 8 (Pathétique)  • Keiserkonserten |
| Personer | Joseph Haydn (lærer)  • Johann Georg Albrechtsberger (lærer)  • Rudolf von Habsburg-Lothringen (velgjører) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Prinsesse Ragnhild Konfekt fra Minde Chokoladefabrik. Foto: Marius Vassnes 
**Minde Chokoladefabrik** ble etablert i Bergen i 1898 av Anton Minde og broren Hjalmar. Den første fabrikken lå i Starvhusgaten, men da den ble for liten, ble det bygget ny fabrikk i Nygårdsgaten. Den gamle ble brukt til lager. Etter bybrannen i Bergen i 1916, hvor lageret i Starvhusgaten brant ned, bygget man så ny fabrikk i Lars Hillesgate. Den var på fire etasjer med et areal på 1326 kvadratmeter. 

Det var lokale kvinner som stod for produksjonen av sjokolade, men oppskriftene kom fra konditorer som ble hentet inn fra Sveits og Tyskland. Oppskriftene var bedriftshemmeligheter og ble ikke skrevet ned. 

Etter Anton Mindes død var fabrikken eid av Behrensfamilien, så av B. Friele & sønner og Rieber & Søn. I 2000 ble fabrikken overtatt av Brynild AS i Fredrikstad.

Den 30. november 2010 ble fabrikken i Bergen lagt ned og produksjonen flyttet til Fredrikstad.

Produkter
---------

Fra nåværende sortiment (2010):

* Minde Sjokolade Smågodt 400 gram, pose
* Minde Sjokolade Jubileum 400 gram, pose
* Minde Sjokolade Sjokoknaz 350 gram, pose
* Minde Sjokolade Risbrød 400 gram, pose
* Minde Sjokolade Banan 200 gram, pose

* Minde Sjokolade Risbrød 290 gram, pose

* Minde Sjokolade Sjokoris 175 gram, plate
* Minde Sjokolade Sjokocrisp 175 gram, plate

Utgått av sortiment:

* Minde Bit for Bit
* Minde Melkesjokolade
* Minde Knaz maiscrisp
* Minde Knaz nøttecrisp
* Minde Marsipanbrød
* Minde Juvelpletter
* Minde Mokka
* Minde Blokk

Referanser
----------

1. ↑  Eriksen, Kent Amar (30. november 2010). «Fikk munnkurv siste dag på jobb». *Bergens Tidende*. Besøkt 30. november 2010.

Kilder
------

* *Med Minde sjokoladefabrikk i 100 år 1898-1998*, publisert hefte, Bergen Off.bibliotek, av Dag Johan Beek

Eksterne lenker
---------------

* Minde sjokolades nettsted
* Historikk om Minde sjokolade
* Bergen byleksikon på nett, om Minde Sjokolade AS
* Minde/Brynild fabrikker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Kjell Edvin Gustad** er en norsk tidligere fotballspiller og -trener, som blant annet var hovedtrener for Vålerengas damelag i to perioder.

Trenerkarriere
--------------

Gustad ledet Vålerenga i sin første trenerperiode fra 2005 til 2007, og reddet blant annet klubbens damelag fra nedleggelse.

Han startet sin andre trenerperiode for Vålerenga i august 2016, da David Brocken fikk sparken som hovedtrener. Han avsluttet 2016-sesongen med to seire og 9.-plass i Toppserien, men mange spillere forsvant ut av klubben etter sesongslutt.

Før 2017-sesongen hadde Gustad kun fem spillere til disposisjon på trening én drøy måned før seriestart, men startet en kvinnesatsing i klubben og hentet flere utenlandske spillere til A-laget. Han ledet laget til en 7.-plass i Toppserien og avsluttet sesongen med cupfinale i Telenor Arena – som endte med tap 0–1 mot Avaldsnes.

Gustad hadde egentlig kontrakt ut 2018-sesongen, men måtte gi fra seg jobben til Monica Knudsen da Eli Landsem tok over som sportssjef.

Referanser
----------

1. 1 2  Boger, Christian (17. november 2017). «I 2007 reddet han laget fra nedleggelse. Ti år senere kan han føre Vålerenga-jentene til cupgull». VårtOslo. Besøkt 12. november 2023.
2. 1 2 3 4  Carlsen, Jørund Wessel (17. november 2017). «I vår var de fem stykker på trening. Nå spiller Vålerenga cupfinale». NRK. Besøkt 12. november 2023.
3. ↑  Sollie, Reidar (29. november 2017). «Kvinnetreneren som gikk: «Et rått kjør» i VIF». Dagsavisen. Besøkt 12. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Bouaké** eller **Bwake** er en by i Elfenbenskysten. Byen er hovedstaden i regionen Vallée du Bandama. Bouaké er den nest største byen i landet og den hadde 775 300 innbyggere ved folketellingen i 2002. Byen har vokst noe utrolig de siste 20 årene, for i 1975 var folketallet kun 175 264. 

Bouaké er kjent for det store karnevalet som blir arrangert i byen. Byen har flere forskningsinstitutter, høyskoler og en flyplass. Byen er også det viktigste handelssentret og samferdselsknutepunktet i innlandet. Næringslivet omfatter blant annet tobakksprodukter, produksjon av byggemateriale, næringsmiddelindustri og tekstilindustri, hvorav hovedsakelig bomullsindustri. I tillegg er det funnet både gull, kvikksølv og mangan i nærheten av byen. 

Byen ble grunnlagt i 1899 som en fransk militærstasjon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Bryocoris pteridis***, er en tege tilhørende bladtegene (Miridae). Den lever på bregner og er forholdsvis vanlig.

Utseende
--------

*Bryocoris pteridis* er en 2 - 4 mm. mellombrun tege. Den kan ha reduserte vinger som voksen og da mangler *cuneus* og *membranen*. Hanner er ofte mørke på oversiden, og vingene er litt lengre enn kroppen.

Antennene er gulbrune, og det andre leddet er svart ytterst (distalt).

Kan skilles fra *Monalocoris filicis* (Linnaeus, 1758), den andre arten som lever på bregner, ved at første antenneledd er nesten så langt som hodets bredde. Og at sugesnabelen ikke når lengre enn til første hoften, når den ligger bakover under kroppen.

Levevis
-------

*Bryocoris pteridis* (Fallèn, 1807) lever helst på litt fuktige og noe skyggefulle steder, på bregner og er ofte vanlig på bregnarten *Petridium aquilinum*.

Overvintringen skjer som egg, de voksne er å se fra slutten av juli og utover sensommer og høsten.

Utbredelse
----------

*Bryocoris pteridis* Finnes i hele Europa, men er sjeldnere helt i sør og øst.

Systematisk inndeling
---------------------

I norden er det to arter som lever på bregner, det er *Monalocoris filicis* (Linnaeus, 1758) og *Bryocoris pteridis* (Fallèn, 1807), begge tilhører underfamilien Byocorinae. I tropiske strøk finnes tallrike arter, de kan gjøre skade på planter av kakao, bomull, te og i gartnerier.

**Treliste**
* Nebbmunner (Hemiptera)
	+ underorden **teger** (Heteroptera)
		- gruppe **Cimicomorpha**
			* familie **bladteger** (Miridae)
				+ underfamilien **Bryocorinae**
					- slekten *Monalocoris*
						* *Monalocoris filicis* (Linnaeus, 1758) – vanlig i hele Norge, men sjeldnere lengst nord.
					- slekten *Bryocoris*
						* *Bryocoris pteridis* (Fallèn, 1807) – vanlig i hele Norge, men sjeldnere lengst nord.

Kilder
------

* Coulianos, C.-C. 1998. *Annotated Catalogue of the* Hemiptera-Heteroptera *of Norway*. Fauna Norv. Ser.B 45 (1-2), side 11-39
* Gaun, Sven 1974. *Blomsterteger (*Miridae*)*. Danmarks Fauna 81, 279 sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bryocoris pteridis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Bryocoris pteridis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Bryocoris pteridis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Bryocoris pteridis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Bryocoris pteridis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Bryocoris pteridis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bryocoris pteridis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
* Fauna Europaea - Europas fauna, arter og utbredelseskart.