recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erling Mathias Havnå** (født 2. november 1957 i Oslo) er en tidligere norsk kickbokser som har tatt medaljer, både nasjonalt og internasjonalt. Han har også vært trener. Han ble rikskjent gjennom sin deltakelse i NOKAS-ranet. 

Havnå er født i Oslo, men vokste opp i Arendal. Han er utdannet rørlegger og hadde dette som yrke ved siden av sin idrettskarriere. 

Han startet med kickboksing på 1970-tallet vant EM-sølv i 1979 og EM-gull i 1980. Han fikk også sølv i VM i 1991. Han var den første i Norge som fikk sort belte i kickboksing og i 2003 ble han den første i Norge med 6. gradering. Han har også vært involvert i idretten på organisasjonsnivå. Blant annet så har han vært landslagstrener i kickboksing og han var også sentral i treningsteamet rundt broren, bokseren Magne Havnå. I 1984 var han med på å stifte Norges Kickboksingforbund. I 1990 tildelte Norges Kickboksingforbund ham Æresstatuetten.

I 2007 ble han dømt til 16 års fengsel for sin deltakelse i NOKAS-ranet. Han ble prøveløslatt uten møteplikt fra Bastøy fengsel i 2015. I 2019 medvirket han i en episode av dokumentarserien *Da Norge sto stille* på TV 2. Episoden omhandlet NOKAS-ranet og hans rolle der.

Familie
-------

Erling Havnå er bror av den avdøde kickbokseren og bokseren Magne Havnaa. Han er trener for sin nevø, bokseren Kai Robin Havnaa. Han har vært hjelpetrener i flere år, men tok over hovedtreneransvaret en periode våren 2019 da trener Joey Gamache var skadet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sortbelter i NKBF». *kickboxing.no*. Norges Kickboxing Forbund. Arkivert fra originalen 18. september 2016. Besøkt 17. september 2016.
2. ↑  Tonstad, Per Lars (11. september 2006). «Hjalp ungdom». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 17. april 2019.
3. ↑  «Æresmedlemmer og ærespriser». *kickboxing.no*. Arkivert fra originalen 17. april 2019. Besøkt 17. april 2019.
4. ↑  Jarle Grivi Brenna (29. juni 2007). «Slik straffes Nokas-ranerne». *VG*. Besøkt 27. september 2016.
5. ↑  Knut-Øyvind Hagen, Mette Finborud Børresen (6. februar 2015). «Skal ikke sone i Løten – er løslatt». NRK Hedmark og Oppland. Besøkt 17. september 2016.
6. ↑  Pedersen, Ruben (14. april 2019). «- Det er et lukket kapittel i livet mitt». *Seher* **(norsk)**. Besøkt 17. april 2019.
7. ↑  Estensen, Monica Bring (17. mars 2015). «NOKAS-ranerne dro på guttetur». *VG*.
8. ↑  «HAVNAAS TRENER SLÅTT NED OG SKADET – MÅ STÅ OVER ARENDAL-STEVNE». *VG*. 15. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erling Havnå på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***War Brides*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Herbert Brenon.

Handling
--------

Joan blir elsket av en ung mann i landsbyen, og de blir gift. Men noen uker senere blir mannen, en soldat, sendt til krigsfronten sammen med sine tre brødre. Hans kone mottar deretter en melding om at ektemannen hennes har blitt drept i kamp, og Joans første impuls er å begå selvmord. Men hun er også gravid, og hennes potensielle morskap får henne til å innse sitt nye ansvar.

Samtidig forsøker myndighetene å få kvinner til å få barn sammen med tidligere soldater, slik at imperiet kan få en ny generasjon med yngre menn som de kan sende til krigen. Det kommer også en melding om at kongen skal reise gjennom landsbyen deres, og Joan organiserer en rekke kvinner i en generell protest mot hele konflikten. Joan leder dem alle, kledd i bare svart, i en lang prosesjon for å møte monarken. Soldatene truer med å skyte henne, med mindre hun vender alle kvinnene tilbake. Men Joan kommer endelig ansikt til ansikt med herskeren hvor hun dreper seg selv - som hennes budskap fra kvinnene, om at de nekter å gjøre en annen generasjon til ofre for en hensynsløs militarisme.

Skuespillere
------------

* Alla Nazimova som Joan.
* Charles Hutchison som George.
* Charles Bryant som Franz.
* William Bailey som Eric.
* Richard Barthelmess som Arno.
* Nila Mack som Amelia.

Referanser
----------

1. ↑  War Brides
2. ↑  David Thomson. *The New Biographical Dictionary Of Film 5Th Ed*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *War Brides* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *War Brides* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *War Brides* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Erling Gauslaa Danbolt** (født 14. april 1904 i Bergen, død 16. september 2002) var en norsk teolog, misjonær og professor ved Norsk Lærerakademi for kristendomsstudium og pedagogikk.

Erling Danbolt var sønn av garverieier Ole Dominicus Danielsen (1863–1941) og Gesine Gauslaa (1866–1964), og bror av presten Lars Johan Danbolt. Han ble student i 1924 og *cand. theol.* fra Menighetsfakultetet i 1930 og dr.theol. i 1947 med avhandlingen *Misjonstankens gjennombrudd i Norge*. Etter et opphold i utlandet for å studere misjonshistorie, var han fra 1933 til 1935 lærer ved lærerskolen i Fandriana på Madagaskar. Fra 1935 til 1939 arbeidet han som distriktsmisjonær i Nosivolo. Fra 1948 til 1954 var han rektor ved den Felles Lutherske Presteskolen i Fianarantsoa. I 1955 ble han konstituert som dosent i kirkehistorie ved Menighetsfakultetet. Han var residerende kapellan i Majorstuen kirke fra 1967 - 1969. Fra 1969 - 1974 var han professor og rektor ved Norsk lærerakademi for kristendomsstudium og pedagogikk.

Danbolt utga flere bøker om misjon og misjonshistorie, samt en kommentar til Første korinterbrev. Han redigerte det madagassiske kirkebladet *Mpamangy* fra 1948 til 1950. Han var medlem av Kirkehistorisk Samfunn.

Referanser
----------

1. 1 2   Misjonsarkivet, «Erling Gauslaa Danbolt», besøkt 27. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Prester i den Norske kirke og andre teologiske kandidater*. Oslo. Land og kirke, 1974.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Erling Danbolt i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Thomas Brent «Boo» Weekley** (født 23. juli 1973 i Milton, Florida) er en amerikansk profesjonell golfspiller. Klengenavnet Boo kommer fra tegnefilmfiguren Yogi Bears kompis Boo Boo.

Han ble profesjonell i 1997, men kvalifiserte seg ikke for PGA-touren før i 2002. Det ble en dårlig sesong, der han bare klarte cutten i fem av 24 turneringer. I årene 2003 til 2006 måtte han nøye seg med spill på Nationwide Tour. 

2007 var han tilbake på PGA-touren, og det startet særdeles bra, med 2 topp-10-plasseringer før han fikk sin første seier i april. I løpet av året hadde han klatret inn blant de 50 beste på verdensrankingen.

2008 startet også med to tidlige topp-ti-plasseringer, før han forsvarte seieren fra året før i Verizon Heritage. I en periode lå han som nr. 23 på verdensrankingen, og kvalifiserte seg for Ryder Cup.

Seire på PGA-touren
-------------------

* 2007 Verizon Heritage
* 2008 Verizon Heritage

Ryder Cup
---------

* 2008

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Boo Weekley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Boo Weekley – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Boo Weekley – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Boo Weekley – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Scott Macartney** (født 19. januar 1978 i Seattle, Washington) er en amerikansk alpinist.

Han fikk først overskrifter da han vant bronse i utfor under Junior-VM 1998 i franske Megève.

Macartney har kjørt i verdenscupen siden november 1999. I 2002 deltok han i OL i Salt Lake City, der han ble nr. 25 i utfor og nr. 29 i super-G. I 2005 startet han i verdensmesterskapet der han kom på 28.-plass i super-G.

Karrierens beste resultat kom 29. januar 2006, da han kjørte inn til en overraskende andreplass i super-G-rennet i Garmisch-Partenkirchen. Han har i tillegg en tredjeplass i utfor fra 15. desember 2007 (Val Gardena).

19. januar 2008 falt han i utforløypa i Kitzbühel i en hastighet på over 140 km/t. Han mistet bevisstheten og ble lagt i kunstig koma. Han slapp unna uten bruddskader, og kunne forlate sykehuset allerede etter tre dager.

Macartney kom seg etter skadene, og ble tatt ut på det amerikanske landslaget foran verdenscupsesongen 2008-09.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 29. januar 2006 | Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen | Super-G | 2 |
| 15. desember 2007 | Italias flagg Val Gardena | Utfor | 3 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scott Macartney – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Scott Macartney – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Scott Macartney – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Scott Macartney – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Hausvik Fotballklubb** (stiftet i 1965 (egentlig dato er 30.11.1964) er en fotballklubb fra Haus på Osterøy. Klubben spiller til daglig i 5. divisjon i Hordaland Fotballkrets.

Hausvik har tidligere vært så høyt oppe som dagens 3. divisjon.[] Hausvik har ca. 200 medlemmer pr 2015.[]

Rivalene til Hausvik er de andre lokale fotballagene på Osterøy. De siste årene er det Fotlandsvåg som har hatt den største rivaliseringen med Hausvik. Begge lagene har fulgt hverandre i divisjonssystemet og havnet i samme avdeling. Andre lokale rivaler er Osterøy Idrottslag og Valestand/Hjellvik, men begge ligger i andre divisjoner.

Historikk
---------

I 2007 klarte laget, etter fire sesonger på rad i 7. divisjon, å rykke opp til 6. divisjon. I 2015 rykket Hausvik ned til 7.divisjon, og i 2016 endte de på andreplass i sin avdeling.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
5. divisjon fotball for menn, Hordaland Fotballkrets, avdeling 2, 2020 |
| --- |
|  | 
* Bergen Nord 2
* Flaktveit
* Hausvik
* Hovding
* Kvernbit
* Norheimsund
* Radøy
* Tornado Bergen
* Valestrand Hjellvik
* Varegg 2
* Øystese
* Åsane 3

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Feil Film AS** var et norsk filmproduksjonsselskap basert i Oslo. Selskapet produserte fiksjonsfilm, TV-serier og reklamefilm. Feil Film ble drevet av Ravn Wikhaug (daglig leder) og Johan Kaos. Selskapet gikk konkurs i 2015.

Feil Film produserte i 2011 spillefilmen Bambieffekten, regissert av Øystein Stene, som hadde premiere på kino 29. juli 2011. Feil Film stod også bak nett-TV-serien "@home" (2010) med Hasse Hope på VGTV og "Jomfru i nød" med Kim Michael Hafskjær på DBTV.

I 2013 produserte selskapet Pornopung, basert på Mads Larsens roman med samme navn. Den hadde norsk kinopremiere 19. juli 2013, og solgte 64 827 kinobilletter. Filmen ble kåret til den beste norske filmen i 2013 av gratisavisen NATT&DAG.

Referanser
----------

1. ↑  «Kunngjøringer - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no* **(norsk)**. Besøkt 15. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Bambieffekten på Filmweb
* www.feilfilm.no
* Jakter Pornopung-skuespillere - igjen (VG.no, 2011)
* @home (VGTV)
* Feil Film til rett tid[*død lenke*] (Natt og Dag, 2010)
* Vinnerne av Osloprisen 2013 Arkivert 8. februar 2014 hos Wayback Machine. (NATT&DAG, 2013)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Interiør fra *Haus der Geschichte*
**Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland** (HdG) er et museum dedisert tysk samtidshistorie etter 1945. 

Med 850 000 besøkende i året er HdG et av de mest besøkte museene i Tyskland. Det er gratis adgang. HdG hører til i Bonns *«Museumsmeile»*, en av fem museer som ligger langs Bundesstrasse 9 innenfor 3 kilometers avstand.

Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland
-----------------------------------------------------------

Museet er en del av stiftelsen *Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland* som er lokalisert i Bonn. Andre museer som tilhører samme stiftelse er *Zeitgeschichtliches Forum Leipzig*, *Tränenpalast* ved Friedrichstraße stasjon i Berlin og *Museum in der Kulturbrauerei* i Berlin.

LeMO
----

Sammen med *Deutsches Historisches Museum* i Berlin driver *Haus der Geschichte* onlineportalen *Lebendiges Museum Online* (vanligvis forkortet «LeMO») som omfatter tida fra 1800-tallet til nåtid. LeMO gir tilgang til overblikks- og fordypningstekster til enkelte historiske epoker, fotos av objekter fra de to museenes samlinger, øyenvitneberetninger og en rekke originale foto-, film- og musikkdokumenter. I tillegg kommer biografier om politikere, kunstnere, vitenskapsmenn og andre betydningsfulle samtids-personligheter. For hvert år fra 1815 er det dessuten en årskronologi som gir hurtig oversikt. Området *«LeMO Themen»* inneholder tematiske kapitler som utfyller de kronologiske framstillingene. Under *«LeMO Lernen»* finnes læremateriale til bruk i skoleverket eller som forberedelse eller bearbeiding i etterkant av museumsbesøket.

*Haus der Geschichte* har fått en rekke utmerkelser for sitt arbeid.

Litteratur
----------

* Andreas Denk, Ingeborg Flagge: *Architekturführer Bonn.* Dietrich Reimer Verlag, Berlin 1997, ISBN 3-496-01150-5, s. 87.
* Der Bundesminister für Raumordnung, Bauwesen und Städtebau (red.): *Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland.* Bonn 1993.

Referanser
----------

1. ↑  Pressemeddelelse av stiftelsen fra 15. januar 2009, sitert i den Bonn-baserte avisa *General-Anzeiger* 16. januar 2009, s. 14.
2. ↑  «Unterrichtung durch den Beauftragten der Bundesregierung für Kultur und Medien – Fortschreibung der Gedenkstättenkonzeption des Bundes: Verantwortung wahrnehmen, Aufarbeitung verstärken, Gedenken vertiefen, Drucksache 16/9875, s. 8» (PDF). Deutscher Bundestag. 19. juni 2008. s. 8. Besøkt 1. august 2016.
3. ↑  Se Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland, besøkt 1. august 2016, for en oversikt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haus der Geschichte Bonn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Offisiell hjemmeside
* Lebendiges Museum Online
* Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland, kuladig.de

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
**Hauser Plads** er en plass eller torv i Københavns Indre by. Den er adskilt fra Kultorvet med den tidligere biblioteksbygning som i dag tilhører Niels Brocks Gymnasium. Tilstøtende gater er Pustervig, Suhmsgade og Hausergade.

Historie
--------

Plassen er oppkalt etter sveitseren Conrad Caspar Hauser som i 1768 ble dansk gift og slo seg ned i byen. Etter britenes bombardement av København i 1807, kjøpte og bebygget Hauser en rekke tomter langs Hausergade, og Hauser Plads ble en av de få umiddelbare og vesentlige byplanmessige endringer etter bombardementet. Tidligere ble torvet også kalt *Suhms Plads* etter historikeren Peter Frederik Suhm, som bodde her med sin store boksamling inntil sin død i 1798.

Renovering
----------

Hauser Plads fremstår i 2013 som nyrenovert med nye kontorer og gårdhave i kjellernivå, oppført for nesten 100 ansatte ved *Center for Renhold* i plassens gamle parkeringskjeller. Komplekset er tegnet av hollandske *Karres en Brands Landschapsarchitecten* og danske *Polyform arkitekter*. Ovenpå kontorene, litt over bakkenivå, er det innredet en grønn lekeplass. Plassen har også fått ny granittbelegning, og henger nå tydelig sammen med Kultorvet og Købmagergade.

Referanser
----------

1. ↑  *Hauser Plads*, indenforvoldene.dk. Besøkt 21. april 2013 Arkivert 14. april 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Fleischer, Jens: *København. Kulturhistorisk opslagsbog med turforslag*. Besøkt 21. april 2013 Arkivert 14. april 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Sejr, Kim: *Altovasen på Hauser Plads*, byggeplads.dk. Besøkt 21. april 2013

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
Må ikke forveksles med Reidar Haanæs.

**Reidar Clausen Haanes** (født 15. august 1910 i Drammen, død 11. august 1985) var en norsk idrettsutøver, idrettsleder og journalist. Han vokste opp på Heggeli i Oslo og var eldst av seks brødre som alle var aktive idrettsmenn (blant dem Johan Haanes og Sigurd Haanes). Sammen stiftet brødrene Sportsklubben Njård i 1924, og Reidar Haanes ble klubbens første formann. Haanes representerte Njård som aktiv i en rekke idretter, men fra 1935 til utbruddet av andre verdenskrig var han medlem av Arbeidernes idrettsforbund. Overgangen til arbeideridrettsforbundet skyldtes både politiske årsaker og en konflikt med ledelsen i tennisforbundet. I denne perioden spilte han tennis for Ila og bandy for Ila og Brage. Med Karl Evang som makker ble Haanes norgesmester i doubletennis i arbeideridrettsforbundet.

Reidar Haanes arbeidet fra 1929 som sportsjournalist. Fra 1945 til 1948 var han sportsredaktør i *Verdens Gang* og fra 1948 sportsredaktør i *Arbeiderbladet*. I 1933 utga han boka *Tennis for alle* sammen med sin bror, Johan. I 1952 ga han ut boka *Store dager i norsk idrett*. Haanes var dessuten den drivende kraft bak Njårdhallen, som sto ferdig i 1960. En byste av Haanes, laget av Boge Berg, ble i 1984 avduket i Njårdhallens foajé.

Se også
-------

* Liste over norske idrettspersoner på sokkel

Bibliografi
-----------

* Johan Haanes, Reidar Haanes (1937). *Tennis for alle*. Oslo: Tiden.
* Reidar Haanes (1952). *Store dager i norsk idrett*. Oslo: Tiden.
* Reidar Haanes, red. (1975). *Njård 1924–1974*. Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 177499166[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Ottar Brehmer (5. mai 1984). «Njård hyldet Reidar Haanes». *Aftenposten Aften*.
3. ↑  Reidar Haanes, red. (1975). *Njård 1924–1974*. Oslo. s. 54–57.
4. ↑  (14. august 1970). *Aftenposten*.
5. ↑  Leif Husebye (13. august 1985). «Reidar Haanes». *Aftenposten*.
6. ↑  John Solheim, red. (1950). *Pressefolk. Biografiske opplysninger om norsk presseforbunds medlemmer*. Oslo.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Fuad Chehab** (etternavnet også transkribert som *Shihab*, født 19. mars 1902 i Beirut, død 25. april 1973) var en libanesisk general og politiker. Han var president i Libanon fra 1958 til 1964.

Chehab tilhørte en framstående maronittisk adelsfamilie. Han ble utdannet ved jesuittskoler og fikk offisersutdannelse ved militærakademiet i Damaskus, som da var fransk. I 1945 ble han øverstkommanderende for Libanons væpnede styrker.

I 1952 var Chehab en kort periode statsminister i en provisorisk regjering og hadde også hånd om forsvars- og innenriksdepartementet. Han beholdt samtidig posten som hærsjef. Chehab ble igjen forsvarsminister i 1956.

Etter indre uroligheter og amerikansk militærintervensjon ble Chehab president 23. september 1958. Han etterfulgte da president Camille Chamoun. Chehab hadde som forsvarssjef holdt hæren utenfor stridighetene og fikk på bakgrunn av omdømme som upartisk også støtte fra muslimer, noe som sikret ham valgseier.

Chehab hadde presidentembetet til 22. september 1964 og ble etterfulgt av Charles Helou.

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=fouad;n=chehab, oppført som Fouad Chehab[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Fouad Chéhab, BNF-ID 165501396[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6vk1qt8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  General Fouad Chehab Arkivert 27. april 2012 hos Wayback Machine. biografi fra Libanons presidentembete.
5. ↑  Caroline Attie: *Struggle in the Levant. Lebanon in the 1950s*, London: I.B. Tauris, 2004, s. 137.

Eksterne lenker
---------------

* President Fouad Chehab, nettsted viet presidenten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Reidar Simon Bøe** (født 7. mai 1921 i Bergen, som sønn av Sigurd Bøe og Synneve født Thorsen, død 9. august 1969) var en norsk komponist, sanger og revyartist. 

Sammen med Kurt Foss utgjorde Reidar Bøe på 1940-, 50- og 60-tallet den svært populære duoen Radiofantomene. De platedebuterte i 1947 med en oversatt versjon av den danske *Grønlandsvisen*. I 1950 utgav de «Blåveispiken», med tekst av Arne Paasche Aasen, som solgte i 100 000 eksemplarer. Siden kom både elleville humorlåter og finstemte viser, deriblant «Tre yndige små mus», med musikk av Kristian Hauger, i 1950, «Nordlandsnetter» sammen med Jens Book-Jenssen («Book'n») i 1952, «Det ringer, det ringer» i 1953, «Kallen og katten» i 1954, som var én av flere tonsettinger av Jakob Sandes dikt, og «De nære ting» i 1951, også den med tekst av Arne Paasche-Aasen. 

Reidar Bøe var også revyartist, og begynte under Book'n allerede i 1947 i hans Sirkusrevy. Utenom revysesongene i Oslo og revyturnéene med Book'n, dro han sammen med Kurt Foss på større og mindre turnéer med gitaren og bassen. De pleide å opptré med et fast repertoar i tillegg til at de puttet inn nye viser. Bøe var også god til å imitere kjente stemmer, samt at de underholdt med gode historier. 

I 1955 spilte han sammen med Carsten Byhring og Dan Fosse i en revy på Chat Noir, hvor disse tre spilte i en sketsj som het «Ungkarsfolket fra Vera». Historien hentet fra ei bygd i Nord-Trøndelag som de fleste forstår hadde en overrepresentasjon av ungkarer med lengsel i blikket – som søkte lykken i Holland på jakt etter noen pene «hollandeiser». 

I 1960 hadde Reidar Bøe en liten birolle i den norske filmen *Millionær for en aften* der han sammen med Arvid Nilssen og Ulf Wengård øver på en tømmerflåtesketsj. I 1968 spilte han inn fire titler på platemerket Columbia, tre av sangene var med tekst av Jakob Sande. Den fjerde var med tekst av Svend Svendsen og het «Bergensregn». Dette var det siste han gjorde i rampelyset før han gikk bort i august 1969 i en alder av bare 48 år.

I 2004 kom den første CD-utgivelsen med Radiofantomene, utgitt av Arne Bendiksen Records AS. Samleplate nummer 2 kom i august 2005, og en tredje plate med tonesatte dikt skrevet av Jakob Sande kom i november 2006.

Referanser
----------

1. ↑  *Kurt Foss*, Norsk biografisk leksikon. Besøkt 25. juli. 2105
2. ↑  «Radiofantomerna diskografi». Arkivert fra originalen 7. mars 2014. Besøkt 28. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reidar Bøe på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Reidar Bøe hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Reidar Bøe på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Reidar Bøe på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Biografi i *Norsk pop- og rockleksikon* fra 2005
* *Kirkebok for Nykirken i Bergen*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Barn leker soldater** (spansk: **Muchachos jugando a soldados**) er et maleri fra 1779 av den spanske maleren Francisco Goya.

Motiv
-----

Bildet viser to stående gutter med løftede geværer og militærluer, den ene med ryggen til. En tredje ligger ned på siden spillende på en tamburin – et instrument som ofte ses i Goyas verker – mens en fjerde leker med en modell av et kirketårn. I forgrunnen ses en trapp og i bakgrunnen rekkverk og trær. 

Barndom var et av de emner som opptok Goya mest. I flere av hans verker representerer barn forskjellige typer som soldater, majos, små aristokrater og andre. Den stående gutten i midtens livlige og barnslige stolthet, gjør dette bildet til en av Goyas fineste barndomsskildringer. Den løse penselføring, de utviskede konturene samt lyset peker frem mot impresjonismen.

Proveniens
----------

Bildet, som skulle henge over en dør, er en av flere skildringer tiltenkt som gobelin til soveværelset til fyrsten og fyrstinnen av Asturias – den senere Karl IV og hans hustru Maria Luisa av Parma – i El Pardo utenfor Madrid. Det ble levert til *Real Fábrica de Tapices de Santa Bárbara* i Madrid 6. januar 1779 og var mellom 1856–57 overført til det kongelige palass i Madrid. Ved kongelig ordre kom det til Prado i 1870.

Referanser
----------

1. 1 2  *Muchachos jugando a soldados*, museodelprado.es. Besøkt 14. juli 2016
2. ↑  *Muchachos jugando a soldados*, artehistoria.jcyl.es (webarchive). Besøkt 14. juli 2016
3. ↑  «*Muchachos jugando a soldados*, goyaenelprado.es. Besøkt 14. juli 2016». Arkivert fra originalen 18. september 2016. Besøkt 14. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* *Muchachos jugando a soldados*, Fundación Goya en Aragón

Portal: Kunst
***The Wheels of Justice*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Theodore Marston.

Handling
--------

Ralph Brooks, selv om han er forlovet med Julia Dean, møter og blir forelsket i Rita Reynolds. Hun får hans sympati ved å fortelle usanne historier om ektemannens brutalitet. De planlegger å stikke av sammen. Men når Rita forsøker å fjerne en stor sum penger fra ektemannens pengeskap, kommer mannen plutselig tidlig tilbake fra en forretningsreise. Det oppstår deretter en konflikt, som resulterer i ektemannens død. 

Red Hall, en innbruddstyv, blir vitne til dette og han presser penger fra Rita. Men kort tid senere kommer Ralph, innser hva som har skjedd, og forteller Rita at han ikke lenger er forelsket i henne. Hun reagerer med å true ham med en revolver, og kontakter politiet. Dermed blir Ralph arrestert og fengslet, anklaget for å ha myrdet ektemannen hennes.

Skuespillere
------------

* Dorothy Kelly som Julia Dean.
* James Morrison som Ralph Brooks.
* Louise Beaudet som Mrs. Brooks, moren til Ralph.
* Eulalie Jensen som Rita Reynolds.
* Charles Eldridge som John Reynolds
* Anders Randolf som Tug Riley, en fengselsfugl.
* George Cooper som Red Hall, en innbruddstyv.

Referanser
----------

1. ↑  The Wheels of Justice
2. ↑  THE WHEELS OF JUSTICE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Wheels of Justice* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Wheels of Justice* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Wheels of Justice* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Kevin Edward McHale** (født 19. desember 1957) er en tidligere amerikansk profesjonell basketballspiller som spilte hele sin profesjonelle karriere for Boston Celtics. Han er i Basketball Hall of Fame, og siden mai 2011 trener for Houston Rockets. McHale begynte å jobbe for Minnesota Timberwolves umiddelbart etter sin avgang i 1993 (frem til 2009), på forskjellige tider, som TV-analytiker, daglig leder, og til slutt hovedtrener. McHale jobbet deretter som en on-air analytiker for NBA TV og Turner Sports populære NBA på TNT studio-showet. McHale er av irsk og kroatiske opprinnelse.

Arven fra McHale
----------------

McHale var en del av det som utallige mener er ligaens beste frontline noensinne med small forward Larry Bird og center Robert Parish. Trioen av Hall of Famers ble kjent som "Big Three" og ledet Celtics til fem NBA Finalsopptredener og tre NBA-mesterskap, i 1981, 1984 og 1986. De første fem årene av sin karriere kom McHale primært inn fra benken for Celtics og han vant NBA Sixth Man of the Year Award i 1984 og 1985.

Som spiller hadde McHale en rekke offensive triks nær kurven, den smidig, langarmede McHale spilte i syv National Basketball Association All-Star Games mellom 1984 og 1991. McHales fineste sesong kom i 1986-1987 da han ble kåret til All-NBA First Team som forward. Han ledet NBA i field goal prosent i 1987 og 1988 med 60,4 prosent begge sesonger. Også som en begavet defensiv spiller, ble McHale valgt til NBA All-Defensive første og andre lag seks ganger.

Han blokkerte blokkert ni skudd to ganger, den mest noensinne av en Boston Celtics 'spiller (blokkerte skudd ble ikke en offisiell NBA-statistikk før 1974-sesongen). Hans rival og NBA Hall of Fame spiller Charles Barkley sa om McHale, "Kevin McHale er beste spiller jeg spilte mot fordi han var ustoppelig offensivt, og han ga meg mareritt i forsvar."

I 971 ordinære sesongspill hadde McHale i gjennomsnitt 17,9 poeng og 7,3 returer og i 169 sluttspill et gjennomsnitt på 18,8 poeng og 7,4 returer. Mot slutten av sesongen 2007-2008 rangert McHale tiende i NBA historien i karrieren field goal prosent (55,4%), og han er blant de Celtics' karriere ledere i flere kategorier, inkludert spill som spilles, poeng scoret og returer. McHale nummer 32-trøye ble pensjonert etter Celtics 30. januar 1994, under en pauseseremoni i Boston Garden. Han ble valgt som en av NBA 50 beste spillere, og ble kåret til NBA 50th Anniversary All-Time Team i 1996. I 1992 ble McHale valgt til Minnesota State High School League Hall of Fame. Han ble valgt til Naismith Basketball Hall of Fame i 1999.

Referanser
----------

1. ↑   College Basketball at Sports-Reference.com, besøkt 28. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kevin McHale – Basketball-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Kevin McHale – Basketball-Reference.com (trener) Rediger på Wikidata
* (en) NBA coach bio
* (en) Kevin McHale på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
$100 laptop.
**Barnas datamaskin**, også kjent som **$100 Laptop**, skal være en rimelig bærbar datamaskin ment for å distribueres til barn over hele verden, spesielt til dem i fattige land, for å skaffe dem tilgang til kunnskap og moderne former for undervisning. Datamaskinen blir utviklet av organisasjonen One Laptop per Child (OLPC). OLPC er fra USA og er en ideell organisasjon stiftet av medlemmer av MIT Media Lab. MIT Media Lab designer, produserer og distribuerer datamaskinene.

Den enkle og lite energikrevende datamaskinen vil ikke inneholde en harddisk og vil bruke Linux som operativsystem. Den har trådløst nett, og kan også fungere som aksesspunkt. Dette lar maskiner som er innen hverandres rekkevidde danne kjeder og nettverk for lett overføring av informasjon mellom dem. 

Datamaskinene vil bli solgt til landets regjering og videre utlevert til barn via skolen med et utgangspunkt på en datamaskin per barn. Prisen i dag er på omtrent $135-140 amerikanske dollar, og målet er å nå $100 merket innen 2008. Ett tusen fungerende prototyper ble presentert i 2006 og det endelige produktet ventes å være i full produksjon i midten av 2007.

Prissetting
-----------

Prosjektet siktet etter en pris på 100 amerikanske dollar. I mai 2006 kunngjorde Negroponte under Red Hats årlige samling følgende: «Det er en flytende pris. Vi er en idell organisasjon. Vi har et mål på $100 innen 2008, men mest sannsynlig vil det være $135, kanskje $140. Det er en startpris, det vi må gjøre er å selge datamaskinen billigere og billigere for hver utgivelse – vi lover at prisen vil synke.»

Teknologi
---------

Datamaskinen vil være Linux-basert og ha fargeskjerm. Den vil bruke en flat LCD-skjem, men senere generasjoner vil kanskje benyttes seg av elektronisk papir som for eksempel e-ink. Datamaskinen vil være enkel, bruke minimalt med strøm, være Wi-Fi- og VoIP- avbruddssikker, og ha et touch-pad.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) OLPC XO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) One Laptop per Child – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Chad Willett** (født 10. oktober 1971) er en kanadisk skuespiller.

Willett vokste opp i Britisk Columbia og spilte i fire sesonger i den prisbelønte serien *Madison*. Etter dette flyttet han til USA. Her var han med i flere filmer, blant annet sammen med Vincent D'Onofrio i *Steal This Movie*, og med skuespilleren Ethan Hawke i filmen *Alive*.

Han har dukket opp i utallige TV-serier og filmer, inkludert The Look der han spilte mot Vanessa Redgrave, *The Chronicle*, *Nothing Too Good for a Cowboy* og i *The Twelve Days of Christmas Eve*. Han har også hatt flere roller i forskjellige TV-serier og på teater-scenen.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 64449[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chad Willett på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Chad Willett hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Sportsklubben Oslo-Odd** (stiftet 14. april 1920) var et norsk idrettslag. Klubben hadde tilhold i områdene rundt Klosterenga på Oslo øst og meldte seg tidlig inn i Arbeidernes Idrettsforbund. Oslo-Odd drev med boksing, bryting og fotball. Klubben het opprinnelig *Sportsklubben Odd*, men like etter andre verdenskrig måtte klubben endre navn til *Oslo-Odd* for å unngå forveksling med mer kjente Odd fra Skien. *Sportsklubben Lynild* slo seg sammen med Oslo-Odd i 1930/1931.

Klubbens medlemmer Leif Gabrielsen, Henry Kinn, Sigurd Pedersen og Arne Søderlund vant alle norske AIF-mesterskap i bryting. Pedersen og Kinn tok i tillegg sølv under spartakiaden i Oslo i 1928. Ivar Gabrielsen ble norgesmester i lett tungvekt i 1949. Klubbens bokser Tildor Andersen ble i 1947 ble norgesmester i mellomvekt.

Oslo-Odd var før krigen en gjenganger i arbeidermesterskapet i fotball. Etter krigen kvalifiserte klubben seg til norgesmesterskapet i 1946 og 1953.

Referanser
----------

1. ↑  Stetson (1945). *Idrettsfrontens kamp*. Oslo. s. 8.
2. ↑  Arne Brustad, red. (1952). *Aktive fotballspillere. Bind 1*. Oslo: Idrettsforlaget. s. 621.
3. 1 2  Ove Gundersen og Bjørn Eilert Eriksen, red. (1980). *Brytespeilet*. Larvik. s. 29-30, 34.
4. ↑  Magnus Breili, red. (1971). *Sport i navn og tall*. Oslo: Schibsted. s. 19.
**Curtiss SB2C Helldiver** var et amerikansk stupbombefly utviklet og produsert under andre verdenskrig av Curtiss-Wright for den amerikanske marine. SB2C ble kalt "The Beast", eller "Son of a Bitch, 2nd Class" etter sin betegnelse, og ble aldri populær blant mannskapene fordi det var lite manøvrerbart, men flytypen ble allikevel den mest suksessfulle allierte stupbomberen under den andre verdenskrig i form av resultater.

SB2C Helldiver fikk sin ilddåp 11. november 1943 da de fra hangarskipet USS Bunker Hill angrep den japanske basen på Rabaul, Ny-Guinea.

Varianter
---------

Prototypen **XSB2C-1** fløy første gang 18. desember 1940. Flyet skulle vise seg å ha svært mange tekniske problemer, og den første produksjonsvarianten **SB2C-1** var ikke ferdig før i juni 1942 og flyet var først operativt i desember samme år. I 1943 ble de første **SB2C-3** levert (SB2C-2 ble bare bygget som prototype og aldri satt i produksjon), og i 1944 **SB2C-4** som var den mest tallrike varianten. Den siste varianten var **SB2C-5**.

En variant av Helldiver ble også produsert for United States Army Air Force under betegnelsen **A-25 Shrike**.

Spesifikasjoner
---------------

En Helldiver under innflygning til hangarskipet USS Yorktown

| Dimensjoner | SB2C-3 Helldiver |
| --- | --- |
| Vingespenn | 15,14 m |
| Lengde | 11,18 m |
| Høyde | 4,49 m |
| Vingeareale | 39,20 m² |
| Tomvekt | 4 760 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 472 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 7 598 kg |
| Operativ rekkevidde | 1 930 km |
| Annet |  |
| Motor | 1× Wright R-2600-20 Cyclone stjernemotor (1 900 hk) |
| Bestykning | 2× 20 mm kanoner 2× 7,62 mm mitraljøser |
| Våpenlast | Opptil 2 000 lb bombelast eller én torpedo internt, og bomber på opptil 500 lb under hver vinge |

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging Arkivert 25. november 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Sportsklubben Spero** (25. august 1924 – 14. oktober 1952) var et norsk idrettslag fra Grünerløkka i Oslo. Klubben ble i 1952 med i sammenslutningen Grüner Idrettslag.

Stiftelsen
----------

Spero ble stiftet 25. august 1924 og ble i november samme år medlem av det nyopprettede Arbeidernes idrettsforbund (AIF). Spero ble for det meste dannet på politisk grunnlag av utbrytere fra øvrige idrettslag i området, framfor alt Strong. På stiftelsesmøtet ble det bestemt å drive med fotball og skisport, og kort tid etter ble også skøyter tatt på programmet. Dælenengas ombygging til sykkelvelodrom i 1929 førte til at skøyteaktiviteten gradvis døde ut, mens 4. november 1932 ble bandy tatt opp som ny gren. En periode på 1930-tallet drev klubben dessuten med kappgang, en populær idrett innen Arbeidernes Idrettsforbund.

Meritter
--------

I 1926 ble Speros juniorlag i fotball oslomester i AIF, og i 1931 kopierte seniorlaget bedriften. Klubbens beste prestasjon i det nasjonale arbeidermesterskapet var i 1939 da den nådde femte runde. I bandy var klubben tapende finalist i arbeidermesterskapet i 1939. I skøyter tok Speros utøvere til sammen tre kretsmesterskap, og ved femårsjubileet i 1929 arrangerte klubben arbeidermesterskapet. Klubben deltok også i ulike skirenn, stafetter og turmarsjer. I 1934 avholdt Spero jubileumshopprenn i Linderudkollen for AIFs beste hoppere.

Nedgang og sammenslutning
-------------------------

Spero slet i etterkrigsårene med mangel på ledere og generelt mindre engasjement enn før krigen. Fotballaget vekslet mellom andre og tredje divisjon (i datidens seriesystem), mens bandylaget hadde dårlige resultater og vansker med å stille fullt lag. I 1946 tok klubben initiativ til sammenslutning av Spero, *Nordlyn* og *Dæhlenengen AIL*, men dette ble ikke noe av. De to andre klubbene gikk i oppløsning kort tid etter.

29. oktober 1952 slo Spero seg sammen med naboklubbene *Sportsklubben Strong* og *Ball- og Skiklubben av 1914* (*B.14*), og dannet *Grüner Idrettslag*. En enstemmig generalforsamling i Spero gikk inn for sammenslutningen.

Referanser
----------

1. 1 2  Sportsklubben Spero, side 8.
2. ↑  Holm, Vegard. «Grüner 90 år». grunerhockey.no. Besøkt 8. august 2010.
3. ↑  Sportsklubben Spero, side 5.
4. ↑  Sportsklubben Spero, side 11-12.
5. ↑  Sportsklubben Spero, side 9-10.
6. ↑  Sportsklubben Spero, side 6.
7. ↑  «Tre mot én på Grünerløkka. Den minst levedyktige sa nei». *Verdens Gang*. 30. oktober 1952.

Litteratur
----------

* Olav Wangen; Jacob Kjøle; Harald Giller; Einar Wolf (1949). *Sportsklubben Spero 25-års jubileum*. Oslo.
Den store gravhaugen på toppen av Gunnarstorp gravfelt  Foto: Sindremathias, 2020 
**Gunnarstorp** er en gård i Skjeberg i Sarpsborg kommune i Østfold.

Stedet er kjent for et stort gravfelt fra bronsealderen og tidlig jernalder. I løpet av årene 1956-63 ble det funnet 153 gravanlegg her, de aller fleste varianter av steinlegninger, men det finnes også gravrøyser, bautasteiner og runde steinsetninger. Feltet er ikke totalgravd, og kan romme mange flere anlegg. 

Spesielt for dette feltet er at mange av de anleggene som er funnet ikke rommer noen påviselig grav. Likevel er det ikke mulig å påvise noen direkte forskjell mellom virkelige graver og de tomme. I de tilfellene der graver er påvist, er det utelukkende tale om branngraver, dvs. kremasjoner. Det er analysert flere radiologiske dateringer, som viser at feltet har vært i bruk fra yngre bronsealder til yngre romertid. Hovedvekten av anleggene synes å være fra perioden 800 – 200 f.Kr.

Litteratur
----------

Wangen, Vivian: Gravfeltet på Gunnarstorp. Et monument over dødsriter og kultutøvelse i 1200 år, *Universitetets Oldsaksamling Skrifter, Ny rekke nr. 21.* Oslo 1998

Eksterne lenker
---------------

«Gunnarstorp (Østfold)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Fløysvingene** / **Fløisvingene**, er en turvei som går i flere slynger opp til *gamle Fløien* ved vindpilen 500 meter nord for Fløyen i Bergen. Veien går fra Nordre Skansemyren og Fløyveien nederst til den møter Tippetue og Fløyfjellet øverst.

Navn
----

Navnene *Fløysvingene* og *Fløisvingene* finnes ikke hos Statens kartverk. Lovdata nevner Fløysvingene i forskrift om bruk av sykkel og hest i området. Fløysvingene nevnes i Bergen Byleksikon.

Navnet *Fløistuen* er videreført i *Fløistuen Café* like ved Fløien øvre stasjon 500 meter lenger sør.

Bygninger
---------

*«Fløistuen»* slik den lå som endepunkt i Fløisvingene. Bildet er hentet fra Nasjonalbibliotekets bildesamling.  Foto: Enerett Mittet & Co. 
*«Kong Haakon VII og keiser Wilhelm II»* ved Fløistuen ca. 1905 –1914.
Kvinnen midt i bildet kommer akkurat opp Fløysvingene til vindfløyen (vindpilen) på *gamle Fløien*.  Foto: Svein Harkestad, 2020 
*Fløistuen* fra 1891, tegnet av arkitekt Peter Blix, lå tidligere ved øverste enden av Fløysvingene. Fløistuen ble revet 1965, hvoretter *Granebo* Fløyfjellet naturbarnehage er kommet der, men stedet har nå adressen Fløyfjellet 4.

Kong Haakon VII og keiser Wilhelm II har møttes der, og Wilhelm II også hadde et møte med kong Oscar II der i 1896 mens han fortsatt var konge av Norge før han abdiserte ved Unionsoppløsningen.

Referanser
----------

1. ↑  *«Forskrift om begrensninger i bruk av sykkel, hest og telt mv. i Fløyenområdet, Bergen kommune, Hordaland.»* Lovdata
2. 1 2  *«Fløistuen»* Bergen byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* *«Fløysvingene»* med en rekke foto fra bildesamlingen til Universitetet i Bergen.
* *Bergens Skog- og Træplantningsselskap* som har sitt område i Fløyveien like nedenfor Fløysvingene hvorfra de vedlikeholder Byfjellene.

| * v
* d
* r
Fløyen |
| --- |
| 
* Fløyfjellet
* Midtfjellet
* Fløibanen
* Fløien stasjon
* Fløien Folkerestaurant
* Brushytten

 |
**Curtosini** er en gruppe av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Hos de fleste arter mangler hunnindividene vinger, de har bare noen svært korte utvekster som ikke rekker lengre enn til det første bakkroppsegmentet. Derfor er det ikke så rart at en av artene ble kalt for *sankthansorm*. Hos mange, blant annet den norske arten, er hunnene larvelignende, såkalte larviforme hunner. Hannene ser ut som mer normale biller, med bløte dekkvinger. De er vanligvis avlange på kroppsform, antennene

Hodet er nedoverbøyd og skjult fra oversiden av det store brystskjoldet (pronotum), som er forlenget framover og dekker hodet. Antenner er korte og trådformede og har elleve ledd og er festet tett sammen, mellom fasettøynene.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Luciolinae** Lacordaire, 1857
					- stamme ***Curtosini*** McDermott, 1964
						* slekten *Curtos* Motschulsky, 1845
							+ *Curtos elongatus* Jeng & Yang in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998
							+ *Curtos fulvocapitalis* Jeng & Satô in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998
							+ *Curtos mongolicus* Motschulsky, 1853
							+ *Curtos obscuricolor* Jeng & Lai in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998
							+ *Curtos ruficollis* Jeng & Chang in Jeng, Yang, Satô, Lai & Chang, 1998

Referanser
----------

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**USS «Lexington»** var et amerikansk hangarskip av Lexington-klassen. Hun er det fjerde amerikanske krigsskipet som er kalt «Lexington», oppkalt etter slagene ved Lexington og Concord under uavhengighetskrigene. Da kjølen ble lagt var den opprinnelige planen at hun skulle bli en slagkrysser (CC-1), men ble konvertert og fullført som Amerikas andre hangarskip.

Ved angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941 var «Lexington» ved Midwayøyene der hun leverte fly og slapp dermed unna det japanske angrepet. Skipets første operasjon var et forsøk på å bistå styrkene på Wake Island og i januar 1942 ga hun flystøtte til et raid mot Marshalløyene.

Den 8. mai 1942 deltok hun i slaget i Korallhavet. Hun sendte stupbombeflyene sine ut for å angripe de japanske hangarskipene «Shokaku» og «Zuikaku», men samtidig ble hun selv angrepet av japanske fly. Hun ble truffet av to torpedoer og to bomber, og eksplosjonene skapte lekkasjer i drivstofftankene hennes. Mannskapet ombord lyktes først med å slukke brannen som oppsto ombord, men en time etter angrepet antentes brannen igjen og en rekke eksplosjoner fulgte. Seks timer etter hun ble angrepet ble ordren om å forlate skipet gitt. 216 av mannskapet omkom.

Vraket av skipet ble funnet på 3 000 meters dyp i mars 2018.

Referanser
----------

1. ↑  France-Presse, Agence (6. mars 2018). «USS Lexington: aircraft carrier scuttled in 1942 is finally found». *the Guardian* **(engelsk)**. Besøkt 7. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Augier Robin Briand** er et konjakkhus (Frankrike). De driver ikke egne vinmarker, så de er en negociant.

Historie
--------

Huset er en sammenslåing av 3 konjakkhus, fra 1. januar 1989. Disse er Augier Frères, Jules Robin og Maison Briand. Augier Frères er det eldste av disse, og ble etablert i 1643 av Philippe Augier (1615–1667) fra Châteauneuf. Dette gjør Augier til det eldste konjakkhuset som fortsatt eksisterer.

Etter at Philippe Augier etablerte Augier Frères, utviklet dette huset seg raskt, og ble et av de største husene. Augier-familien har også et medlem som har vært med i det franske parlamentet; *Etienne Augier* ble valgt inn der i 1789. Han ble senere adlet for sin innsats for å bevare kongedømmet i 1791, av Ludvig XVIII. Etienne uttalte også i 1794 at han aldri kom til å bruke destillater fra andre områder enn Konjakk-regionen. 

Senere gikk det dårligere med firmaet, og det ble i 1968 kjøpt opp av Seagram, som hadde planer om å dyrke fram Augier som et stort merke. Planene og satsingene ble imidlertid ikke gjennomført, og lagrene deres ble gradvis solgt ut. I 1988 kjøpte imidlertid Seagram også opp Martell, dette førte til at interessen deres for Augier også ble gjenopptatt.

Huset ledes i dag av Comte Jacques Burignot de Varennes, en arving av Philippe Augier.

Utvalg
------

* Three Star (VS) (produseres ikke lenger)
* 1643 VSOP (produseres ikke lenger)
* 1643 XO – 100% ugni blanc, 12 – 45 års fatlagring, over halvparten av blandingen er over 20 år
* Napoleon
* Special Reserve Grande Champagne
* Vintage Konjakk 1989 – En ren årgangskonjakk, med druer fra Grande og Petite Champagne, Borderies og Fins Bois

I 2000 fikk 1643 XO utmerkelsen «Merket for god design» av Norsk Designråd.

Referanser
----------

1. ↑  «La renaissance de la vieille maison de cognac Augier». *SudOuest.fr*. Besøkt 24. januar 2017.