recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jan Erik Vinnem** (født 19. oktober 1950 i Oslo) er en profilert professor ved Universitetet i Stavanger. Han har spesielt arbeidet mye med forebygging av store ulykker innen offshore petroleumsvirksomheten.

Utdannelse og virke
-------------------

Jan Erik Vinnem er født og oppvokst i Oslo. Han er utdannet sivilingeniør ved Norges tekniske høyskole 1974 innen skipsmaskineri. Han tok doktorgrad på Norges tekniske høyskole i 1979, som den første i Norge innen risikostyring. Han har siden 1975 arbeidet i Statoil, Elf Aquitaine, SINTEF, Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, Universitetet i Stavanger, Safetec Nordic og Preventor.

Fra 1994 til 2003 var han professor II ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. I 1994 tok han initiativet til å stifte ESRA Norge, Norsk forening for risiko- og pålitelighetsanalyse, som han var leder for i perioden 1994-1998 og så æresmedlem. Vinnem var nestleder i European Safety and Reliability Association (ESRA) i perioden 1995-1997. I 1999 ble han professor ved Universitetet i Stavanger.

Vinnem grunnla selskapet Safetec Nordic AS i 1984, og drev det til 1993. Videre grunnla han selskapet Preventor AS på Bryne i 1996. Han har siden 1999 vært en av de mest sentrale i Petroleumstilsynets arbeid med «Risikonivå norsk petroleumsvirksomhet». 

Han har publisert flere bøker, og opp mot ett hundre forskningsartikler.

Fritid
------

På fritiden er han amatørmusiker (fagott og klarinett) i Jæren Symfoniorkester fra 1995, og styreleder for orkesteret i nærmere ti år fram til våren 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Jan Erik Vinnem i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Middleton** er en fiktiv by fra Disney Channelserien Kim Possible.

Beliggenhet
-----------

Middleton er senter i et byområde som består av de tre byene Lowerton, Middleton og Upperton. Det meste som vises av Middleton viser en søvnig drabantby, selv man også får se et aktivt urbant område med tett befolkning, godt utbygd infrastruktur og anselig kulturliv.

Den nøyaktige posisjonen til Middleton er med overlegg umulig å stadfeste. Hint gitt i forskjellige episoder har gitt tvetydig eller motstridende informasjon. I The New Ron vises et flerstatskart; kartet tilsier at Middleton finnes et sted i Colorado. I Downhill vises et annet kart, som hevder at Mount Middleton er i eller omkring Vest-Virginia. I Queen Bebe havner Kim i San Francisco, og bemerker at hun var 1000 mil unna Middleton (egentlig 1000 miles), som indikerer at Middleton er et eller annet sted i eller ved Rocky Mountains. Middleton ligger nær både ørkenområder, grønne åser og snødekte fjell. Det er uansett nytteløst å plassere byen nøyaktig, som regissør Steve Loter har sagt at Middleton «Er hvor som helst i USA. Den er ikke basert på et virkelig sted», noe som gjør at byen kan portrettere et hvilket som helst lokalmiljø i de fleste amerikanske stater.

Viktige steder
--------------

* Middleton High School
* Middleton kjøpesenter
* Bueno Nacho #582
* Middleton Museum
* Middleton Romfartsenter
* Club Banana
* Smarty Mart

Rivalisering
------------

Lagene og cheerleaderne til Middleton Mad Dogs er erkerivaler med Lowerton Lemurs. Kamper mellom disse lagene blir alltid opphetede.

| * v
* d
* r
*Kim Possible* |
| --- |
| Team Possible | Kim Possible **·** Ron Stoppable **·** Rufus **·** Wade **·** Øvrige allierte i Kim Possible |
| Skurker | Dr. Drakken **·** Shego **·** Monkey Fist **·** Duff Killigan **·** Seniorene **·** Dementor **·** DNAmy **·** Bebes **·** Gill **·** Motor Ed **·** Camille Leon **·** Øvrige skurker i Kim Possible |
| Familie | James Possible **·** Ann Possible **·** Jim og Tim **·** Stoppablefamilien **·** Andre familiemedlemmer |
| Andre | Bonnie Rockwaller **·** Steve Barkin **·** Monique **·** Bobo **·** Øvrige figurer |
| Steder | Middleton **·** Club Banana **·** Smarty Mart **·** Camp Wannaweep **·** Bueno Nacho |
| Episoder og filmer | Liste over episoder **·** *Kim Possible – I tide og utide* **·** *Kim Possible – Så dramatisk* |
**Kazimierz Teofil Franciszek Moszyński** (født 5. mars 1887 i Warszawa, død 30. mars 1959 i Kraków) var en polsk etnograf, etnolog og slavist.

Moszyński studerte biologi i Sveits fra 1906 til 1909. Etter farens død vendte han tilbake til Polen, hvor han i 1910 trådte inn i kunstakademiet i Kraków, for å lære tegning under Józef Mehoffer. Under innflytelse av «Det unge Polen», men særlig påvirket av Stanisław Wyspiański, planla han å skrive et historisk drama om de hedenske slavernes kamp mot kristendommen. Under innsamlingen av materialer til dette arbeidet fikk han interesse for bondekultur. På denne tiden oppsto også idéen om at opplysninger om den dunkle oldtiden kunne finnes ved utforskning av folkekulturen. For å skaffe midler til å samle etnografiske materialer på landet, arbeidet han i årene fra 1912 til 1917 som huslærer, idet han forberedte landsungdom til gymnaseksamen. Samtidig foretok han lokale etnografiske undersøkelser og drev selvstudier. Han leste bøker om etnologi, sosiologi, filosofi, språkvitenskap og arkeologi. Takket være Józef Mianowskis fond kunne han også begynne å utføre de første systematiske etnografiske undersøkelsene i det østlige Polesie, men ble tvunget til å avbryte dem seks uker etter utbruddet av første verdenskrig.

I 1918 dro han til Warszawa, hvor han til å begynne med arbeidet som lærer, før han i 1919 ble sekretær ved den statlige landbrukshøyskolen (*Szkoła Główna Gospodarstwa Wiejskogo*). I 1920, under den polsk-sovjetiske krigen, gikk han inn i hæren som frivillig, og ble dekorert for heltemot. I 1924 ble han leder for avdelingen for slavisk etnologi i det arkeologiske instituttet i Vitenskapsakademiet i Warszawa. Nå fikk han muligheten til helt å ofre seg for vitenskapen. Takket være de utstrakte vitenskapelige arbeidene, og med støtte fra Kazimierz Nitsch og Jan Rozwadowski, fikk han i 1926 en stilling som vikarierende professor ved instituttet for slavistikk ved universitetet i Kraków. I 1930 ble han utnevnt til ekstraordinær professor, og i 1934 til ordinær. Fra 1935 til 1945 bodde han i Vilnius, hvor han i 1940 overtok lærestolen i etnologi og etnografi ved universitetet i Vilnius. I mai 1945 vendte han tilbake til Kraków, hvor han til sin død var professor i slavisk etnografi.

Fra 1929 var han redaktør for tidsskriftet *Lud Słowański*.

Referanser
----------

1. ↑  «Kazimierz Teofil Franciszek Moszyński». *Sejm-Wielki.pl* **(polsk)**. Besøkt 5. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Middlesbrough Ironopolis Football Club** var et engelsk fotballag fra byen Middlesbrough. Klubben ble stiftet i 1889 og ble lagt ned allerede fem år senere i 1894. På denne korte tiden rakk klubben å vinne tre ligamesterskap i Northern League, to lokale cupmesterskap, i tillegg til å nå kvartfinalen i FA-cupen en gang.

Klubben ble stiftet av noen medlemmer i Middlesbrough FC, som på den tiden kun var en amatørklubb. Mennene som stiftet klubben ville at Middlesbrough skulle ha et profesjonelt fotballag, og dermed ble Middlesbrough Ironopolis stiftet. Klubbens første kamp var hjemme mot Gainsborough Trinity 14. desember 1889, i en kamp som endte 1-1.

Klubben spilte sine hjemmekamper på Paradise Ground, som lå omtrent på samme sted som Ayresome Park, hvor Middlesbrough FC senere spilte sine kamper.

Mellom 1890 og 1893 var Middlesbrough Ironopolis medlem i Northern League, og vant denne ligaen hvert år. I 1893 ble klubben valgt inn i The Football League. Den kommende sesongen ble de nummer 11 av 15 klubber i 2. divisjon.

I 1894 hadde Ironopolis store økonomiske problemer, og etter sesongslutt i mai samme år trakk de seg fra ligaen.

Medaljer
--------

* **1889/1890:** Cleveland Charity Cup – vinner
* **1890/1891:** Northern League Division One – vinner
* **1891/1892:** Northern League Division One – vinner
* **1892/1893:** Northern League Division One – vinner
* **1892/1893:** Cleveland Charity Cup – vinner

Eksterne lenker
---------------

* Historien om Middlesbrough Ironopolis
**Kazimir Vilnis** (født 1907 i Nautreni nær Rezekne i Guvernementet Kostroma i Tsarrussland, død 27. januar 1998 i Sverige) var en katolsk prest som virket i Latvia og Sverige.

Liv og virke
------------

Han studerte filosofi og teologi i Riga og i Kaunas i Litauen og ble presteviet i Riga i 1933. Året etter fikk han i oppdrag å opprette en katolsk menighet i et nybygd område i utkanten av Riga og der bygge en ny kirke. Det skulle drøye til 1943 før kunne innvies i den da okkuperte byen.

Under annen verdenskrig hjalp Vilnis mange jøder i sikkerhet fra nazistene.

I 1944 ble han nødt til å flykte til Sverige der han fortsatte sin gjerning frem til sin død i 1998. Han var særlig aktiv blant latviske flyktninger og en sentral skikkelse i de latviske eksilforeningene i Sverige. 

I 1948 ble han sogneprest i Eskilstuna, der han så til at en villa ble innkjøpt om ombygd til katolsk kirke. I 1965 ble han sogneprest for den katolske menighet i Dalarna, først stasjonert i Ludvika, senere i Falun. Med egeninnsamlede midler fikk han til et kirkebygg: *Den Gode Herdens kyrka*, som ble innviet i 1973. Vilnis så også til at Birgittasøstrene grunnla et kloster med gjestehjem i Falun og var den som bygde opp leirgården *Vilnisgården* og dets kapell i Sågmyra.

Den 26. september 2008 ble han tildelt posthumt utmerkelsen Rettskaffen blant nasjonene fra Yad Vashem, kunngjort av Israels ambassadør i Latvia.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Righteous Among the Nations Database[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Kazimir Vinis – "rättfärdig bland folken", artikkel i Katolsk Magasin 2008:10.
* artikkel i Signum 2008:4

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Luz María Serpas de Portillo** (født 19. august 1961) er en økonom fra El Salvador. Hun var sentralbanksjef for El Salvadors sentralbank fra 2002 til 2009.

Hun har økonomiutdanning fra Universidad Centroamericana "José Simeón Cañas", og har i tillegg hovedfag (postgraduate) innen bedriftsøkonomi fra samme universitet.

Før hun ble sentralbanksjef var hun president for *Fondet for stabilisering og styrking av økonomien* (Fondo de Saneamiento y Fortalecimiento Financiero), senere ledet hun sentralbankens avdeling som hadde ansvaret for kredittvesenet. Hun har også ledet avdelingen for økonomisk utvikling, og hun har over 16 års erfaring fra sentralbanken. 

Hun ble utnevnt 1. august 2002 av president Francisco Flores. Hennes visesentralbanksjef var også kvinne; Marta Evelyn de Rivera. Hun fortsatte også som visesentralbanksjef under de Portillos etterfølger, Carlos Gerardo Acevedo.

Referanser
----------

1. ↑  «El Salvadors sentralbank - *Directive Board*». Arkivert fra originalen 24. november 2011. Besøkt 14. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rafael Barraza** | **Sentralbanksjef for El Salvadors sentralbank**(2002–2009) | Etterfølger:**Carlos Gerardo Acevedo** |
Bukta Ormos Amelias
Tysk graffiti fra den andre verdenskrig
**Alimia** (gresk: Αλιμιά; tidvis også skrevet *Almia* eller *Alimnia*) er en gresk øy innenfor øygruppen Dodekanesene i Egeerhavet. Den er administrert av kommunen Khalki i regionen Sørlige egeiske øyer.

Øya er bare 6,5 km² stor, 5 km lang og 4 km bred, og det høyeste punktet er 274 meter. Den ligger omtrent 7 km vest for øya Rhodos og 6 km øst for Khalki.

Sammen med den sørlig liggende berglendte øya Tragoussa, som har en varde, danner de nesten form av et spørsmålstegn av utseende ettersom de i vest går en bukt, Ormos Amelias, dypt inn i øya.

Den delvis skogkledd øy som har ferskvannskilder, er ubebodd bortsett fra noen få gjetere som oppholder seg midlertidig på øya. Den var riktignok bebodd fram til 1960, noe ruiner av en grend med samme navn som øya vitner om. Kirken er i god stand grunnet vedlikehold, og får besøk en gang i året fra Khalki av hovedsakelig tidligere øyboere til en festival. Det går regelmessige ferjer til Alimia, og i høysesongen går det også en del båter fra Rhodos.

På toppen av øya står levningene av en ødelagt festningen tilhørende den militære hospitallerordenen av Sankt Johannes, senere kalt for malteserordenen etter at ridderne oppga Rhodos og de greske øyene til fordel for Malta lenger vest i Middelhavet. Festningen var også en utkikkspost som tente brannvarder for å varsle Rhodos om eventuelle fiender. På sørsiden av øya lå innkvarteringen til den tyske garnisonen under den andre verdenskrig som okkuperte øya. Det er original graffiti som vitner om soldatenes hjemlengsel (se bilde). De tyske soldatene hadde fortøyningsplass for hurtigbåter og gjemmested for ubåter tilhørende den tyske marine. Alle greske innbyggere ble deportert i 1944.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alimia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon fra GTP om Alimia (engelsk)
* Tysk rapport fra en kjenner om Alimias (arkivert utgave)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Jan Erik Knarbakk** (født 31. mai 1952) er en norsk redaktør og medieleder, nå hovedsakelig engasjert i styreverv på kultursektoren. 

Knarbakk har bred journalistisk bakgrunn fra dags- og ukepressen, og har blant annet vært redaktør i avisene *Vårt Land*, *Dagens Næringsliv* og *VG*, og i ukebladene *Hjemmet* og *Familien*. Fra 1996 til 2009 var Knarbakk konserndirektør og medlem av toppledelsen i Schibsted Media Group, Norges største medieselskap - med ansvar for konsernets eierskap og virksomhet innen TV, film og bokforleggeri, og for stabsfunksjonene utgiverspørsmål og samfunnskontakt. Han var administrerende direktør for Schibsted Forlag og rådgiver for konsernsjefen fra 2009 til 2012, da han ble pensjonert fra Schibsted-konsernet.[]

Jan Erik Knarbakk er styreleder for Oslo Nye Teater og Nordland Musikkfestuke i Bodø. Han er nestleder i styret for Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design og styremedlem i Språkrådet.

Tidligere har han tolv års fartstid fra styret i TV 2, fem av dem som styreleder. Han har vært styreleder i et ti-tall selskaper i Norge, Sverige og Danmark med virksomhet innen film- og TV-produksjon, filmdistribusjon og kinodrift. Knarbakk har også vært styreleder i Mediehuset Fædrelandsvennen i Kristiansand og styremedlem i svenske TV4. 

Han er gift med riksrevisor og tidligere Høyre-politiker Per-Kristian Foss.

Referanser
----------

1. ↑  regjeringen.no Nytt styre i språkrådet 18.12.2015
2. ↑  Haugtrø, Beate (28. januar 2018). «Året han var 20 vart eit vendepunkt for Per-Kristian Foss». *Framtida*. Besøkt 15. april 2018.
**Christian Knudtzon** (født 10. september 1787 i Trondhjem, død 9. juli 1870) var en norsk kjøpmann.

Han var sønn av kjøpmann og stortingsmann Hans Carl Knudtzon og Karen Müller i Trondhjem og nevø av kjøpmann Nicolay Heinrich Knudtzon i Kristiansund. Han giftet seg i 1813 med sin kusine, Benedicte Catharina Knudtzon fra Kristiansund.

Sammen med sin bror, Broder Lysholm Knudtzon, og deres to fettere fra Kristiansund ble Christian Knudtzon sendt til presten Christian Clausen i Flensburg for utdannelse mellom 1796 og 1802. Clausen var guttenes grandonkel. Etter konfirmasjonen i 1802 reiste de tilbake til Trondhjem, hvor de ble lærlinger og kjøpsvenner i farens handelshus, Hans Knudtzon & Co. I 1823 overtok brødrene Knudtzon og svogeren Lorentz Johannsen handelshuset. Handelshuset drev særlig med eksport av fisk, trelast og kobber. Eierskapet i handelshuset ble overdratt til Christian Knudtzons sønn, Hans Nicolay Knudtzon, i 1862.

Ved siden av kjøpmannsvirksomheten var Knudtzon medlem av Norges Banks representantskap 1827–1833, Norges Banks direksjon 1833–1851, Trondhjems Sparebanks direksjon 1835–1841, Trondhjems borgerlige realskoles direksjon 1826–1842, Angellske Stiftelsers inspeksjon 1828–1834 og Røros Kobberverks overdireksjon 1825–1849.

Etter å ha vært dansk visekonsul 1820–1849 og konsul 1849–1854, ble Knudtzon ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Thaulow, Christian (1919). *Personalhistorie for Trondhjems by og omegn i et tidsrum af circa 1 1/2 aarhundrede*. Trondhjem. s. 473.
5. ↑  Bull, Ida (2003). «Broder Knudtzon». *Norsk biografisk leksikon*. 6 (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christian Knudtzon i Folketellingen 1801 fra Digitalarkivet. (Trondheim kjøpstad)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Lichniini** er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene lever bare i Chile.

Utseende
--------

Små skarabider (4-8 millimeter), brunlige på farge, tett kledt med lange, utstående hår. De etterligner bier. Dekkvingene er noe forkortede og dekker ikke bakkroppen. Hannene har en lang pigg ved spissen av leggen (tibia) på det bakerste beinparet.

Levevis
-------

De voksne insektene er aktive flygere og finnes oftest på blomster der de eter pollen og nektar. Der er aktive om dagen i solskinn. De er ikke kjent som skadedyr, men kan være viktige pollinatorer. Larvene er ukjente, men lever trolig i jorda som de fleste andre oldenborrer.

Utbredelse
----------

Denne gruppen er endemisk for Chile, der de finnes i de sentrale delene av landet.

Systematisk inndeling
---------------------

Gruppen ble tidligere (feilaktig) plassert i familien Glaphyridae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
					- Stammen Lichniini Burmeister, 1844
						* Slekten *Arctodium* Burmeister, 1844 - 4 arter
						* Slekten *Lichnia* Erichson, 1835 - 2 arter

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - Lichniini

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lichniini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Lichniini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
En kazoo av metall
En **kazoo** er et lite musikkinstrument som skaper lyd ved hjelp av en vibrerende membran. Instrumentet kan lages av plast eller metall, mens selve membranen er av plast med en gummipakning. Kazooen brukes ved at spilleren nynner gjennom den største åpningen. Lyden dannes av vibrasjonene fra stemmebåndene, det er derfor ikke mulig å spille ved å kun blåse i instrumentet.

Instrumentet stammer med all sannsynlighet opprinnelig fra et afrikansk instrument som heter en mirliton, som ble brukt i forbindelse med religiøse seremonier.

Den moderne kazoo ble oppfunnet i 1840-årene av en amerikaner,[] deretter ble den brukt av afroamerikanere i løpet av det 19. århundre.

Det ble tatt patent på instrumentet i 1923.[]

Kazoo


---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

Referanser
----------

1. ↑  «Kazoo». Store norske leksikon. Besøkt 24. januar 2018.
2. ↑  «Kazoo». Encyclopedia.com. Besøkt 24. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Kongen kan flyttes et felt i hvilken som helst retning

**Kongen** i sjakk er den viktigste brikken i spillet. Hvis motstanderen står i posisjon til å slå kongen i sitt neste trekk, er kongen i sjakk, og spilleren er tvunget til å oppheve sjakken hvis mulig. Hvis man ikke kan forhindre at kongen blir slått, sier man at den er sjakkmatt, og spillet er tapt. En spiller kan ikke flytte kongen slik at motstanderen kan slå den, det vil si sette sin egen konge i sjakk. Hvis kongen ikke er i sjakk, men spilleren ikke kan gjøre noen trekk uten å sette den i sjakk, sier man at kongen er satt *patt*, og partiet ender remis (uavgjort).

Den hvite kongen starter på feltet e1, mens den sorte starter på e8. Kongen kan flytte ett felt i gangen i alle retninger (fremover, bakover, høyre, venstre og diagonalt). Unntaket er rokade der kongen flyttes to felter til høyre eller venstre. Rokade kan bare utføres én gang per spiller i hvert parti, og hverken kongen eller tårnet det rokeres med, kan være flyttet tidligere. Kongen kan heller ikke rokeres gjennom et felt som er truet av motstanderen.

Kongen er en svak brikke, og deltar vanligvis ikke aktivt i starten av et parti. Normalt forsøker spillerne å beskytte kongen ved å plassere den i sikkerhet bak egne bønder. I sluttspillet blir kongen gjerne mer aktiv, og brukes ofte til å hjelpe egne bønder frem til forvandling. I sluttspillet har kongen en angrepsverdi av 3-4 bønder avhenging av stillingen. Et illustrativt eksempel på bruk av kongen som avgjørende angrepsressurs, er partiet Nigel Short vs Jan Timman (1991): 

Her resignerte Jan Timman. Hvit har gått fra g1. Det er ikke noe bra forsvar mot hvits trussel med Kh6 i neste trekk, andre trekk hjelper ikke heller.

Brikkene innbyrdes verdi
------------------------

| Brikker | Symbol | Verdi |
| --- | --- | --- |
| Bonde |  | 1 |
| Springer |  | 3 |
| Løper |  | 3 |
| Tårn |  | 5 |
| Dronning |  | 9 |
| Konge |  | 3.5 |

Eksterne lenker
---------------

* FIDEs regler for sjakk Arkivert 3. august 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Alimentation Couche-Tard Inc.**, eller bare **Couche-Tard**, er et av verdens største selskaper innen drift av bensinstasjoner og storkiosker, med rundt 15 000 salgssteder fordelt på Canada, USA, Mexico, Japan, Kina, Indonesia, Guam og Europa.

Selskapet opererer med salgssteder under navnet Couche-Tard, men også under merkenavnene Mac's, Circle K og On the Run.

Selskapets logo er en rød antropomorfisk blunkende nattugle, *couche-tard* på fransk.

Statoil
-------

18. april 2012 ble det kjent at Couche-Tard ønsket å etablere seg i Europa gjennom kjøp av Statoils datterselskap, Statoil Fuel & Retail for 15,9 milliarder kroner. Couche-Tard er etter oppkjøpet den største eier av bensinstasjoner i Skandinavia og solid etablert i Nord-Europa.

Referanser
----------

1. ↑  E24.no (18. april 2012): *Statoil selger Fuel & Retail*, hentet 18. april 2012

Eksterne lenker
---------------

* (fr-CA) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alimentation Couche-Tard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alimentation Couche-Tard offisiell nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Medaljen for første gangs gjennomføring
Båndstripe
**KNBLO-medaljen** (også kalt *Nijmegenmedaljen*) er en medalje for deltakelse i den fire dager lange Nijmegenmarsjen i byen Nijmegen i Nederland. Dette er det eneste utenlandske ferdighetsmerket som er godkjent for bruk på norsk uniform. Dette er også det eneste av ferdighetsmerkene der en får en medalje ved første gangs deltakelse. Den første marsjen ble holdt i 1909. Den blir arrangert årlig av De Koninklijke Nederlandse Bond voor Lichamelijke Opvoeding (KNBLO) (Det kongelige nederlandske forbundet for fysisk oppfostring). Daglig marsjlengde er mellom 30 og 50 kilometer, alt etter deltakerens alder og kjønn.

Statutter
---------

Gullkors med krone for ellevte fullførte marsj, og med 14 på båndet for den fjortende fullførte marsjen.
Hvert år en deltaker fullfører marsjen blir markert med enten et spesielt kors, eller et nummer som festes på båndet. Det blir gitt et kors i bronse for første marsjen. En krone blir lagt til over korset for andre fullførte marsj. Samme praksis følger for femte og sjette i sølv, og tiende og ellevte i gull. Videre festes det tall på båndet for å vise antall fullførte marsjer. Siden 1977 er det innført nye medaljer som tildeles etter 40, 50, 60 og 70 fullførte marsjer.

Kun ett kors, det siste tildelt, skal bæres, og kun det siste nummeret på båndet skal bæres.

Antall mottakere
----------------

Marsjen er blitt fullført 1.694.823 ganger av rundt 646.900 deltakere mellom 1909 og 2019. Derfor har rundt 646.900 førstegangsmedaljer blitt utdelt. Rundt 1,048,000 høyere medaljer har blitt tildelt dem som har gått flere ganger.

Se også
-------

* Liste over dekorasjoner godkjent til bruk på norsk militær uniform

Referanser
----------

1. ↑  «Medals of the Vierdaagse: Awards for 40 years or more.(engelsk)».
2. ↑  «Medals of the Vierdaagse: Overview.(engelsk)».

Eksterne lenker
---------------

(en) Kruis voor betoonde marsvaardigheid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Den norske Nijmegendelegasjonen
* Arrangørens engelskspråklige side
* Nijmegenmarsjen medaljen (engelsk)
**Polarvirvelen** eller Polarhvirvelen er en vedvarende, storskala syklon man finner nær polene i den midtre og øvre troposfæren og i stratosfæren. Virvelen er kraftigaste på vinterhalvkula når temperaturgradienten er størst, og blir liten eller kan forsvinne om sommeren. Polarvirvelen over Antarktis er mer tydelig og vedvarende enn den over Arktis. Dette kommer av at fordelingen av landmasser på høye breddegrader på den nordlige halvkule fører til rossbybølger som medvirker til å bryte ned virvelen. På den sørlige halvkule er virvelen mer eller mindre uforstyrret. Virvelen over Arktis er også mer langstrakt og har to senter, ett omtrent over Baffin Island i Canada og det andre over det nordøstlige Sibir. 

Kjemiske prosesser i den antarktiske polarvirvelen har ført til kraftig nedbryting av ozon. Salpetersyre i perlemorskyer reagerer med KFK-gasser og danner klor, som er en katalysator for fotokjemisk nedbryting av ozon. Klormengden bygger seg opp om vinteren, og ozonnedbrytingen blir dermed størst når sollyset kommer tilbake om våren (september/oktober). Disse skyene kan bare dannes i temperaturer rundt -80 °C, så siden Arktis er varmere er det ikke ozonhull her. 

Andre planeter og måner i solsystemet er også kjent for å ha polarvirvler, inkludert Venus, Mars, Jupiter og Saturnmånen Titan.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
utsikt over Huanchenggaten i Lufeng by
Fra Wukan landsbykomitéområde
**Lufeng** (kinesisk: 陸豐; pinyin: *Lùfēng*) er en by på fylkesnivå i Shanwei i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. De språkene som benyttes er teochew (en dialekt av minnan) og hakka.

Wukan-protestene
----------------

I landsbyen Wukan i subdistriktet Donghai pågikk det politiske protester fra september til desember 2011. I september dreide det seg om at medlemmer av kommunistpartiets lokale lederskap angivelig hadde tatt seg seg til rette og solgt jordbruksland til eiendomsutviklere. I desember døde Xue Jinbo, en av lederne for protestene mens han var i politiets varetekt, og det utløste nye protester. Landsbyen ble da isolert og beleiret av opprørspoliti. Opptøyene vakte internasjonal oppsikt, og ble bilagt ved at hele den politiske ledelsen for landsbykomitéområdet (på 12.000 innbyggere) og det ble utskrevet demokratiske lokalvalg, som ble avholdt i februar 2012.

Kulturminner
------------

Yuanshantempelet (*Yuanshan si*, 元山寺) fra Songdynastiets tid ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Lufeng består av tre subdistrikter (街道, *jiedao*) og 17 storkommuner (镇, *zhen*):

### Subdistrikter (gateområder)

* Donghai (东海), Chengdong (城东), Hexi (河西)

### Storkommuner

* Jieshi (碣石), Qiaochong (桥冲), Bomei (博美), Jiazi (甲子), Jiadong (甲东), Jiaxi (甲西), Hudong (湖东), Beiyang (陂洋), Nantang (南塘), Bawan (八万), Tanxi (潭西), Da An (大安), Jinxiang (金厢), Neihu (内湖), Xinan (西南), Shangying (上英), Hedong (河东)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Xuanwu Mountain in Jieshi County

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Polarsirkelsenteret** er et turistsenter lokalisert på Saltfjellet (ca. 680 moh.) i Nordland fylke med ca. 160 000 besøkende årlig. Polarsirkelsenteret ligger i Rana kommune, 80 km nord for Mo i Rana og 70 km syd for Fauske. Polarsirkelsenteret ligger i et landskapsvernområde med fint turterreng tilknyttet Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark.

Senteret ble åpnet 13. juli 1990, samtidig som ny E6 ble åpnet over Saltfjellet. Senteret har en størrelse på 1300 m² og byggets arkitektur er tilpasset naturomgivelsene. En sti av marmor markerer den nordlige polarsirkelen gjennom senteret. Sommeren 2009 lå polarsirkelen egentlig 1039 m lengre nord, og den beveger seg ca. 14,25 m nordover pr. år.  

I senteret finnes en kafé, en suvenirbutikk og utstillinger om kunst, marmor og arktiske dyr. Her kan du se Europas største utstoppede isbjørn. I kinosalen kan du se multivisjonsprogrammet *Welcome to the Arctic*, som viser bilder og musikk fra Polarsirkelområdet. I området rundt senteret finnes det russiske og jugoslaviske krigsminnesmerker fra andre verdenskrig.

Fra postkontoret kan du sende kort hjem, stemplet med et eget polarsirkelstempel.

Referanser
----------

1. ↑  «Kandidater i Nord-Norge». Byggeindustrien. 7. september 2005. Besøkt 5. juli 2016.
2. ↑  «Polarsirkelsenteret - Nordland - Fylkesleksikon». NRK. Arkivert fra originalen 3. mars 2014. Besøkt 21. mai 2013.
3. ↑  «Jorden ifølge WGS 84». Arkivert fra originalen 4. februar 2016.  *(Brukte lengden av ett breddeminutt ved 66**°**30**′**.)*
4. ↑  Linda Eide (26. september 2009). *Norsk attraksjon – Episode 3:7*. *Norsk attraksjon*. NRK. Besøkt 5. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Ionemotoren på romsonden Deep Space 1.
En **ionemotor** er en elektrisk drevet fremdriftsmotor som slipper ut ioner igjennom en dyse. Den er per idag kun brukt til romfart. Denne typen motorer finnes i elektrostatisk eller elektromagnetisk type. 

Ved å akselerere et stoff, som xenonatomer, gjennom et elektrisk felt kan en skille ut ioner. Disse slipper maskinen ut gjennom en dyse, ikke ulikt en rakett.

Ionemotoren er i dag bare brukt i det tomme verdensrommet. Motoren er avhengig av å være i et miljø uten sterk tyngdekraft og konkurrerende ioner. En farkost basert på dette systemet vil være avhengig av å bli bygd i verdensrommet eller å bli sendt dit for annen motorkraft. 

Test av en ionemotor.
Motorens akselerasjon er relativt svak, men bygger konstant opp farten over veldig lang tid. Selve energieffektiviteten er i dag ti ganger større enn hos kjemiske romraketter, noe som gir et mindre drivstofforbruk. En elektrisk motor kan i tillegg hente inn solenergi underveis i rommet.

På lengre distanser gir forskjellen i effektivitet store utslag. Der dagens kjemiske raketter ville bruke seks måneder på en tur imellom Jorden og Mars, vil en tenkt framtidig ionemotor klare det på mindre enn 40 dager.

Denne formen for ionemotorer som er beskrevet her, må ikke forveksles med en atomelektrisk rakett eller fantasikonseptet ionekanon.

Referanser
----------

1. ↑  Forskning.no: Romraketter mister futten Arkivert 2006-05-27, hos Wayback Machine.
2. ↑  New Scientist.com: Ion engine could one day power 39-day trips to Mars
**Jacob Andreas Lindeman**  (født 26. september 1805 i Trondheim, død 13. desember 1846 i Davik, Nordfjord) var en norsk geistlig. Hans far, Ole Andreas Lindeman, var organist. Hans mor het Anne Severine Hichmann. Han giftet seg i 13. juni 1832 i Oslo Domkirke med Marie Cathrine Aastrup, f. 13. juni 1800 i Kristiansfeldt, Schleswig, d. 23. nov. 1880 i Jacobs sogn, Oslo. De var barnløse, men hadde tatt til seg en ung gutt ved navn William. Han var 29 år gammel og styrmann ifølge folketellingen i 1865.

Lindeman tok avgangseksamen ved Trondhjem skole i 1827 og teologisk eksamen i 1832. Fra 1826 til 1840 var han organist ved Vår Frelsers kirke i Christiania, og fra 1832 til 1836 underviste han i musikk og var samtidig lærer i religion og musikk ved Eugeniastiftelsen. Fra 1836 til 1839 var han lærer ved Asker seminar. I 1839 ble han utnevnt til residerende kapellan i Leikanger og ble ordinert 5. juli 1840. Han ble da etterfulgt som organist av broren Ludvig M. I 1845 ble han sogneprest i Davik, hvor han døde brått året etter.

I 1841 gav han ut *Coral-Melodier for Psalmodicon til de i Kingos, Guldbergs og den evangelisk christelige Psalmebog forekommende Psalmer, udsatte i Siffre efter den ved kongelig Resolusjon af 15de Juni 1835 authoriserede Choralbog, tilligemed en Veiledning til Brugen av Psalmodicon* ved J.W. Cappelens Forlag. Boken bygde på koralboken som faren hadde utarbeidet i 1835, og kom i flere utgaver i tiårene som fulgte.

I Leikanger startet han en pikeskole som han fortsatte i Davika, «til stort Gavn for Embedsmænds Døtre i Stiftet».

Kilder
------

* Lampe: Bergens Stift Biskoper og Præster[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Salzburg** er en delstat i Østerrike, som tilsvarer omtrent det historiske området Salzkammergut. Salzburg ligger mellom delstatene Oberösterreich, Steiermark, Kärnten, Tirol og den tyske staten Bayern. Hovedstaden i delstaten er byen Salzburg.

Geografi
--------

Hovedfloden er Salzach.
Den sørlige delen av Salzburg er dominert av Alpene med bl.a. Tauern og Großvenediger.
Det nordligste området (Flachgau), som omtrent begynner ved byen Salzburg, ligger utenfor Alpene og er forholdsvis flatt.

Administrativ inndeling
-----------------------

Ved siden av bydistriktet (*Statutarstadt*) Salzburg består Salzburg av 118 kommuner (*Gemeinden*) i fem distrikter (*Bezirke*, forvaltningsstedet er gitt i parentes):

* Flachgau eller Salzburg-Umgebung
* Lungau (Tamsweg)
* Pinzgau (Zell am See)
* Pongau (St. Johann im Pongau)
* Tennengau (Hallein)

Historie
--------

Allerede rundt år 700 ble det grunnlagt klostere i Salzburg.
Fra 739 var Salzburg et bispesete, og landet ble erkebispedømme i 798.
Sin betydning (og sitt navn) fikk delstaten på grunn av saltforekomstene:
Salzburg var den viktigste saltleverandøren for Bayern, som det opprinnelig hørte til.
Landet fikk riksumiddelbarheten, dvs. ble et fyrstbispedømme, under Karl den store.
Salzburg ervervet i sin storhetstid store eiendommer i forskjellige områder i dagens Østerrike (i Tirol, Kärnten og Steiermark), Tyskland (Bayern), Italia (Friaul) og Slovenia (Krain).

Salzburg forble et uavhengig fyrsterkebispedømme inntil sekulariseringen i 1803.
Etter først å ha blitt et kurfyrstedømme under Ferdinand III av Toskana, kom Salzburg 1805 til Østerrike.
Etter Napoleons seier over Østerrike og Tirol hørte Salzburg mellom 1809 og 1816 til Bayern, men ble i Wienerkongressen gitt tilbake til Østerrike.
Samtidig ble flere større områder (bl.a. Zillertal) lagt under Tirol, mens resten ble forvaltet fra Oberösterreich.
Denne «resten» ble i 1850 et eget kronland, og i 1921 en delstat i den nye østerrikske republikken.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Salzburg (state) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Land Salzburg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Salzburgs delstatsregjering

| * v
* d
* r
Østerrikes delstater |
| --- |
|  Burgenland •  Kärnten •  Niederösterreich •  Oberösterreich •  Salzburg •  Steiermark •  Tirol •  Vorarlberg •  Wien | Østerrikes flagg |
| ISO 3166-2:AT |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Danilo Barozzi** (født 21. august 1927 i Bagnolo in Piano i provinsen Reggio Emilia i Emilia-Romagna i Italia, død 25. mars 2020 i Reggio Emilia) var en italiensk syklist.

Barozzi profesjonell syklist fra 1949 til 1958. Han vant en etappe av Volta a Catalunya i 1950, og Gran Premio Industria e Commercio di Prato i 1954 og 1956. Han døde av covid-19 i 2020, på et sykehus der han egentlig var innlagt på for behandling av beinbrudd.

Høydepunkter i karrieren
------------------------

1948
1. Coppa Caivano
1949
2. Giro di Toscana
3. Coppa Placci
5. Overall Tour de Suisse
1950
1. etappe 6 Volta a Catalunya
3. Giro dell'Emilia
1951
3. Giro del Veneto
9. Milan–San Remo
1952
2. Giro del Veneto
2. Coppa Bernocchi
3. GP Alghero
4. Giro di Romagna
4. Giro di Lombardia
5. Tre Valli Varesine
1953
2. Trofeo Matteotti
2. Coppa Placci
3. Giro di Romagna
3.Overall Tour de Suisse
1954
1. Gran Premio Industria e Commercio di Prato
1955
2. Trofeo Matteotti
8. Giro di Lombardia
1956
1. Gran Premio Industria e Commercio di Prato

### Grand Tour-resultater

### Tour de France

* 1958: 38.

### Giro d'Italia

* 1949: DNF
* 1950: DNF
* 1951: 32.
* 1952: 40.
* 1953: 19.
* 1954: 18.
* 1955: 38.
* 1956: 24.
* 1957: DNF

Referanser
----------

1. ↑   firstcycling.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.reggiosera.it[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Bagnolo, è morto l’ex ciclista Danilo Barozzi». *Reggio SERA*. 25. mars 2020.
4. ↑  Coronavirus: morto l'ex ciclista Danilo Barozzi

Eksterne lenker
---------------

* (en) Danilo Barozzi – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Danilo Barozzi – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Danilo Barozzi – CycleBase Rediger på Wikidata
**Knut Ivar Skeid** (født 31. januar 1957, død 13. desember 2010) var en norsk redaktør, gründer og medieforretningsmann.

Skeid gikk økonomisk linje ved Nadderud gymnas i Bærum, men utdannet seg senere til overtrykker på Centraltrykkeriet.

Skeid ble tidlig aktiv i den norske ml-bevegelsen. I begynnelsen av 1980-årene satt han i sentralstyret i Rød Ungdom, og var redaktør for organisasjonens tidsskrift *Rute 80* fra 1981 til 1983. Skeid arbeidet en periode i bevegelsens trykkeri Duplotrykk. Deretter begynte han sin aviskarriere som journalist og vaktsjef i *Klassekampen*.

Fra *Klassekampen* gikk han til IT-avisen *Computerworld*, som han bygde opp til en stor aktør i mediebransjen. Senere jobbet han i *Ingeniørnytt* og *Økonomisk Rapport*, før han begynte i Trygve Hegnars *Kapital*. Hos Hegnar spilte han en viktig rolle da *Finansavisen* i 1992 ble lansert som dagsavis.

I 1996 startet han *Nettavisen* sammen med Odd Harald Hauge og Stig Eide Sivertsen. *Nettavisen* ble solgt til svenske selskapet Spray da IT-bransjen var på det heteste, noe som gjorde Skeid til mangemillionær.

Tidlig i 2000-årene bosatte han seg en periode i Berlin, der han var sentral i oppbyggingen av den tyske nettavisen *Netzeitung*, en tysk avlegger av norske *Nettavisen*.

Skeid var også arbeidende styreformann og investor i PR-byrået Brynhildsen Woldsdal, og daglig leder i det norske programvareselskapet Escenic, som lager publiseringsverktøy for nettaviser.

Referanser
----------

1. 1 2  Bjørgulv Braanen: *Avisgründeren*. Omtale i Klassekampen 17. desember 2010

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i *Nettavisen* om Knut Ivar Skeids bortgang (Besøkt 17. desember 2010)
* Michael Maier: *Kompromisslos nach vorne*. Omtale i Netzeitung (tysk) (Besøkt 17. desember 2010)
**Iljo Keisse** (født 21. desember 1982 i Gent) er en tidligere profesjonell belgisk landeveissyklist og banesyklist. Han har mange sterke plasseringer både nasjonalt og globalt sett i banesyklingen. I 2012 fikk han sin første profesjonelle seier som landeveissyklist med etappeseier i Tour of Turkey, mens hans største seier i karrieren kom da han vant siste etappe av Giro d'Italia i 2015.

Han la opp etter 2022-sesongen.

Meritter
--------

2000
 Nasjonal juniormester - omnium
2001
 Nasjonal mester - poengløp
3.-plass, U23 europeisk mesterskap madison
2002
3.-plass, U23 europeisk mesterskap madison
2003
 Nasjonal mester - forfølgelse
 Nasjonal Mester - poengløp
UIV Cup i Amsterdam, Dortmund og München
3.-plass, U23 europeisk mesterskap madison
2004
Sammenlagt, UIV-cup
Seier i Stuttgart og Berlin
6. etappe, Tour du Loir-et-Cher
Europas flagg U23 europeisk mester madison
2005
Europas flagg Europeisk mester madison
Gent, 6 dagers, banesykling
Grenoble, 6 dagers, banesykling
2006
 Nasjonal mester - poengløp
Europas flagg Europeisk mester keirin
2007
 Nasjonal mester - poengløp
 Nasjonal mester - madison
2008
 Nasjonal mester - poengløp
 Nasjonal mester - madison
Europas flagg Europeisk mester madison
4.-plass, Sommer-OL – Madison menn
2011
Europas flagg Europeisk mester madison
2012
7. etappe, Tour of Turkey
2014
Châteauroux Classic
2015
Ronde Van Zeeland Seaports
21. etappe, Giro d'Italia

I tillegg har Keisse vunnet flere ritt lignende: "Gent 6 dagers", og slike turneringer og konkurranser, som ikke er nevnt i denne oversikten.

Referanser
----------

1. ↑  «Iljo Keisse celebrates retirement with fans and teammates - "It's the very best day of my career"». *CyclingUpToDate.com* **(engelsk)**. 26. november 2022. Besøkt 29. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Iljo Keisse – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – TheSports.org Rediger på Wikidata

* (en) Iljo Keisse – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Knut Holmgersson Lange** (død 1234) var konge av Sverige fra 1229. Han var trolig identisk med en mann ved navn *Knut Holmgersson* som ble omtalt på midten av 1220-tallet og som således var beslektet med Eriksætten, skjønt han selv ikke regnes til den og heller ikke til Sverkerætten.[]

Knut Holmgersson var sønn av Holmger Filipsson, sønnesønn av Filip den hellige og sønnesønn til Erik den hellige. Knut kalles for **Knut Lange av Sko**, og medvirket til grunnleggingen av Sko kloster i Uppland hvor han selv ble begravd.

Knut Lange var gift med Helene Pedersdatter Strange (ca. 1200–1255), datter av den danske ridderen Peder Strangesen. Hans enke Helena (eller Elin) ble senere gift med en Filip Laurensson som på morssiden nedstammet fra Folkungaætten.

Knut Holmgersson var medlem av det råd som mellom 1222–1229 styrte Sverige på vegne av og istedenfor den umyndige kongen Erik den lespete og halte. Etter et opprør grep Knut den svenske kronen etter seieren i slaget ved Olustra i 1229. Han holdt fast om kongemakten til sin død i 1234.

Barn
----

* Holmger Knutsson, død 1248 (drept av kong Erik den lespete og halte (eller av Birger Jarl) etter et opprør som munnet i slaget vid Sparrsätra år 1247)
* Filip Knutsson, død 1251 (drept)

Referanser
----------

1. ↑   Svenskt biografiskt lexikon, «Knut långe», Svensk biografisk leksikon-ID 11662[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p11308.htm#i113077[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p11308.htm#i113077, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Erik Eriksson den lespete og halte** | **Konge av Sverige**(1229–1234)(Andre periode) | Etterfølger:**Erik Eriksson den lespete og halte** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin
 |
Fimmvörðuháls
Fra vandreruten
Utbruddsstedet ved Fimmvörðuháls den 25. mars 2010
**Fimmvörðuháls** er et 1 km langt og ca. 2 km bredt isfritt landområde sør på Island, mellom isbreene Eyjafjallajökull og Mýrdalsjökull, ca. 150 km sør for Reykjavík.

Navnet kan oversettes til «de fem varders høydedrag» (isl. *Varða*, flertall *Vörður*) som er stenvarder som markerer stiretningen på den populære 22 km lange vandreruten fra Skógar til Þórsmörk. 

I de senere år er det konstatert seismografisk aktivitet i området, og den 20. mars 2010 inntraff et vulkanutbrudd like før midnatt ved Fimmvörðuháls. Utbruddet er det første vulkanutbruddet i området siden 1823. Det førte til evakuering av omkring 500 mennesker i to nærliggende landsbyer og en rekke internasjonale flyruter til Keflavík International Airport ble innstilt som følge av voldsom røykutvikling fra utbruddet.

Se også
-------

* Eyjafjallajökulls vulkanutbrudd 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fimmvörðuháls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Photos from Fimmvörðuháls

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Heftingsdalen renovasjonsanlegg** er et deponi og mottak for avfall i Heftingsdalen i Arendal, tidligere Moland kommune.

Mottaket drives av Agder Renovasjon IKS, som er et interkommunalt selskap som eies av kommunene Arendal, Froland og Grimstad. Mottaket innsamler, tar imot og behandler slam og avfall fra eierkommunene, som omfatter 66 300 innbyggere, som igjen er 26 000 abonnenter. Disse kommunene fikk innført kildesortering i 1998 og 1999, hvor man sorterer ut matavfall, glass- og metallemballasje, plastemballasje, farlig avfall, små-elektrisk avfall (EE-avfall) og papir.

Heftingsdalen har anlegg for rankekompostering av matavfall, med forkompostering under tak, slambehandling, sikkerhetsmakulering, kverning av treavfall samt pressing av plast, papp og papir. 20. desember 2010 åpnet Agder Renovasjon et tilleggsmottak for avfall på Østerhus i Grimstad, som sorterer og omlaster avfallet for videre transport til gjenvinning eller deponering i Heftingsdalen.

Deponigass (metan) fra Heftingsdalen føres i rør ned til et fjernvarmeanlegg i Blødekjær i Arendal. Varmeanlegget leverer varme til blant andre Sørlandet sykehus Arendal.

Agder Renovasjon har i forbindelse med renovasjonsanlegget også en gjenbruksbutikk i Heftingsdalen, der man kan levere inn gjenstander som blir solgt videre.

Eksterne lenker
---------------

* Agder Renovasjon
* Analyseresultater av sigevannsprøver fra renovasjonsanlegg i år 2000 og 2009[*død lenke*]
Ljabru hovedgård.
Brua over Ljanselva ved Ljabru
**Ljabru** er et strøk i bydel Nordstrand i Oslo, og en av grunnkretsene i Oslo. Grunnkretsen sammenfaller ikke helt med det område som vanligvis oppfattes som Ljabru. Grunnkretsen er avgrenset mot vest av Ekebergveien, men i dagligtale blir også enkelte områder vest for denne veien regnet med til Ljabru. På den annen side strekker grunnkretsen seg østover helt til Munkerudvollen, som vanligvis regnes å tilhøre Munkerud.

Da Ekebergbanen ble forlenget i 1941, fikk endestasjonen navnet Ljabru, etter gården nede ved Ljanselva noe lenger sør. Ljabru betyr brua over Ljǫrn, som er det gamle navnet på Ljanselva (Ljarnarbru). I området ligger også den opprinnelige *Ljabru hovedgård*, en staselig storgård som i dag blant annet huser barnehage. 

J. N. Wilse skrev en reiseskildring fra området i 1764, og han mente at den trebrua som var der da, burde erstattes av en i stein. Den nye brua ble bygget som en steinhvelvbru i 1804, og veien over var Den Fredrikshaldske kongevei. Brua er fortsatt i bruk, og det er denne brua som er gjengitt i logoen til Oslos Bydel Søndre Nordstrand.

Se også
-------

* Ljabruveien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |