recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
M-198 155mm haubits avfyres
**Artilleri** er opprinnelig maskineri for å kaste prosjektiler, slik som beleiringsmaskiner og kanoner. I moderne militær sammenheng betyr det også våpenarten som består av soldater som er utrustet med slike våpen.
Ifølge CFE-avtalen er begrepet grovkalibrede artillerisystemer med evne til å engasjere landmål, primært ved indirekte ildgivning. Slike artillerisystemer utgjør den vesentlige indirekte ildstøtte til kombinerte hærstyrker.
Grovkalibrede artillerisystemer er kanoner, haubitser, artilleriskyts som kombinerer kanonens og haubitsens egenskaper, bombekastere og flerrørs rakettutskytningsramper med et kaliber på 100 millimeter eller mer. I tillegg skal ethvert fremtidig grovkalibret, direkte ildgivningssystem som har sekundær, effektiv, indirekte ildgivningsevne, telles med i forhold til maksimalantallet for artilleri. 
Artilleriets skytshelgen er Sankta Barbara.

Typer artilleri
---------------

Bofors 40 mm luftvernkanon
Det amerikanske slagskipet USS «Iowa» fyrer av en full bredside
### Feltartilleri

Feltartilleri betegner artilleri som beveger seg i felten sammen med andre bakkestyrker. I dag skiller man mellom tauet feltartilleri og selvdrevet feltartilleri. Man har også flere typer skyts; kanoner, haubitser og missiler.

Det norske forsvaret bruker selvdrevet felthaubits av typen K9 Thunder.

**Utdypende artikkel: Det norske forsvarets utskifting av M109.**

### Festningsartilleri

Festningsartilleri er en betegnelse på fastmontert artilleri på befestninger. Festningsartilleri som skal forsvare et kystområde, et sund eller lignende kalles kystartilleri.

De siste norske kystfortene ble bygget på 1980-tallet, og mistet sin militær-strategiske betydning på 1990-tallet.

### Skipsartilleri

Skipsartilleri er artilleri montert på skip. Den siste typen artilleriskip ble betegnet som slagskip. De siste slagskipene gikk i opplag på 1990-tallet. Det siste slagskipet i bruk var USS Iowa BB-61 som nå er museumsskip i Los Angeles. Skipet ble brukt under invasjonen av Irak i 2003, der det ga artilleristøtte til amerikanske bakkestyrker som rykket inn i landet.

### Luftvernartilleri

Luftvernartilleriet ble opprettet først for å bekjempe ballonger og luftskip, og senere fly. De har spesialisert utstyr for å treffe bevegelige mål. I tiden etter andre verdenskrig gikk luftvernartilleriet til en viss grad over til å bruke luftvernmissiler.

Norsk luftvernsartilleri består av Kampluftvernbatteriet og NASAMS.

Se også
-------

* Beredent artilleri
* Liste over selvdrevet artilleri
* Artilleribataljonen i den norske hæren

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Oktavformat** eller *octavo*, ofte skrevet *8:o*, er en størrelsesbetegnelse benyttet på framforalt bøker trykt før eller under 1800-tallets første halvdel. Betegnelsen oktav er i utgangspunktet egentlig en teknisk term og ikke en størrelsesangivelse. Den innebærer at hvert papirark som benyttes ved trykkingen brettes slik at det utgjør åtte blad i den ferdige boken. Men ettersom papir på denne tid ble produsert for hånd og omtrent i en og samme standardstørrelse, er bøker i oktavformat omtrent jevnstore. Størrelsen er omtrent som en moderne norsk pocketbok. 

I Europa utviklet det seg fra 1500-tallet et systematiseringssystem for bokformater. En bok som er satt sammen av ark som var brettet én gang (slik at man får fire sider), kalles folio (latin *folio* av folium «blad»; forkortes gjerne 2o). Dersom man bretter arket to ganger, får man en kvarto (*quarto*, 4o, ca. 18–29 cm høy), dersom man bretter det tre ganger, en oktavo (*octavo*, 8o, ca. 9–20 cm høy), dersom man bretter det fire ganger, en duodecimo (12mo), og dersom man bretter det fem ganger, en sedecimo (16mo).

Den eldste fremdeles eksisterende octavobok synes å være den såkalte *Turkish calendar* for 1455, formodentlig trykket sent i 1454, omtrent samtidig som Gutenbergbibelen (trykt i *folio*). Det har overlevd tallrike andre oktavobøker med tilblivelse fra og med omtrent 1461. British Librarys Incunabula Short Title Catalogue oppfører om lag 28.100 forskjellige utgaver av eksisterende bøker, pamfletter og broadsides (noen av dem bare fragmentariske) som ble trykket før 1501, og av dem er omtrent 2.850 oktavoer,, det vil si ti prosent av alle verkene i katalogen.

Fra 1501 begynte Aldo Manuzio i Venezia å trykke klassiske verker i lite oktavoformat, noe som gjorde bøkene lette å ta med seg. Disse verkene, som innheholdt bare tekstene selv, men ikke kommentarer eller fornoter, ble svært populære blant dannede lesere. Dermed ble Manutius nært knyttet og assiosiert med oktavoformatet.

Referanser
----------

1. ↑  British Library, Incunabula Short Title Catalogue, the 1454 Turkish Calendar.
2. ↑  Margaret Bingham Stillwell: *The Beginning of the World of Books, 1450-1470, Bibliographical Society of America, New York, 1972, s. 6, beskrevet som en traktat på 6 blad, men uten å identifiserer formatet.*
3. ↑  British Library, Incunabula Short Title Catalogue search for octavos, sorted by year
4. ↑  Search of Incunabula Short Title Catalog for imprints before 1501, sorted by date. Søk foretatt 12. juni 2009.
5. ↑  British Library, Incunabula Short Title Catalogue, search for imprints before 1501 and format as "8vo", sorted by date. Search done July 12, 2009.
6. ↑  Martin Lowry: *The World of Aldus Manutius,* Cornell University Press, 1979, s. 137-167.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Bæreevne** er et begrep som brukes for flater eller lange gjenstander som er ment å tåle en viss vektmessig belastning. Det gjelder så vel for islagte vann, trelast, gulv, flater av annen art, tauverk osv. Bæreevnen oppgis i hverdagslivet i kilo maksimalvekt som objektet kan belastes med før noe går i stykker eller bryter sammen. 

Bæreevnen kan endre seg over tid og ved endrede betingelser i omgivelsene i mange tilfeller, slik som når treverk eller fibre forvitrer og is blir morken på vårparten.

Definisjonen med hensyn på vegbygging. Den største aksellast en veg kan ta over en periode (dimensjoneringsperioden) uten at vegens kjørbarhet ved normalt vedlikehold faller under en nedre akseptabel grense. Bæreevnen kan bl.a. fastsettes ved nedbøyningsmålinger. Nedbøyningene og dermed bæreevnen kan variere sterkt gjennom året.

Begrepet bæreevne brukes også innen økologien, som økologisk bæreevne.

For geoteknisk, se geoteknisk bæreevne.

Se også
-------

* Aksellast
* Skråningsstabilitet

Eksterne lenker
---------------

* Standard for drift og vedlikehold, håndbok 111 Arkivert 23. juli 2010 hos Wayback Machine. – Statens vegvesen
* Standard for drift og vedlikehold, temahefte Arkivert 23. juli 2010 hos Wayback Machine. – Statens vegvesen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***not.com.mercial*** er det 25. albumet fra den amerikanske sangeren og skuespilleren Cher. Albumet ble utgitt i 2000 eksklusivt via sangerens offisielle nettsted og Artist Direct, og etterfulgte hennes største kommeriselle album, *Believe*.

*not.com.mercial* (uttales *not dot com dot mercial*) ble skrevet av Cher i 1994 mens hun oppholdt seg i Frankrike. Albumet består av rocksanger foruten noen langsomme ballader, men ble aldri utgitt av noe plateselskap ettersom det ble betraktet som «for personlig for kommersiell utgivelse». Derav den kuriøse tittelen. Mange år senere ble det besluttet å utgi det eksklusivt for Cher-fans og tilhengere via hennes nettsted og Artist Direct. Albumet, som ikke har noen singler, oppnådde moderat salg. Selv om ingen singler ble utgitt har sangen «Born with the Hunger» vært utgitt på den internasjonale utgaven av hennes samlealbum *The Very Best of Cher*. Ingen av sangene har noen gang blitt sunget på konsert. Sangen *The Fall (Kurt's Blues)* er hennes hyllest til rocksangeren Kurt Cobain som begikk selvmord i 1994.

Sporliste
---------

1. «Still» (Cher, Roberts, Thiele) – 6:15
2. «Sisters of Mercy» (Cher, McDonald, Roberts) – 5:01
3. «Runnin'» (Cher, McDonald, Roberts) – 3:56
4. «Born with the Hunger» (Eikhardt) – 4:05
5. «The Fall (Kurt's Blues)» (Cher, McDonald, Roberts) – 5:17
6. «With or Without You» (Cher) – 4:35
7. «Fit to Fly» (Cher, Millet Savigar) – 3:53
8. «Disaster Cake» (Cher, McDonald, Roberts) – 3:25
9. «Our Lady of San Francisco» (Cher, Garvin, Wayland) – 2:15
10. «Classified 1A» (Sonny Bono) – 2:55

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Not.com.mercial* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Cher.com

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Bærum Big Band spiller musikk til dans og underholdning innen ulike genre med utgangspunkt i ordinær storbandoppsetning med biinstrumenter. 

Bandet har sitt utspring i storbandet Promenaden som var et danseorkester innen den klassiske storbandgenren under trombonist og musikalsk leder Kjell Nordseth fra 1984. Da Kjell Nordseth ga seg som orkesterleder i Promenaden i 2009 fortsatte kjernen i dette bandet som prosjektstorband med fast besetning under spillende orkesterleder, trompetisten Kim Koffeld og byttet navn til Bærum Big Band. Bandet har siden samarbeidet med musikere og vokalister innen mange stilarter fra cubansk til crooning med blant annet Sergio Gonzalez, Gaute Ormaasen, Harald Bergersen, Bjørn Barlo, Torbjørn Sunde, Christin Bastiansen, Christine Meyer, Geir Wentzel, Majken Christiansen, Helge Johnsen, Jon Rørmark og Bernhard Seland.  Bernhard Selands samarbeid med bandet førte til at han etterhvert overtok som orkesterleder, og han bidrar idag også som komponist, og arrangør. Parallelt med prosjekter påtar bandet seg eventoppdrag og dansejobber for både firmaer og private arrangementer.
**Eniro AB** er et svensk IT-selskap som blant annet utvikler og tilbyr søke- og katalogtjenester gjennom Internett, telefoni og post. Konsernet har om lag 5 000 ansatte og er listet med tickeren ENRO på Stockholm børs. Selskapet ble dannet i juni 2000, ved at flere av Telias datterselskaper som håndterte lignende oppgaver innen søke-, katalog- og karttjenester ble samlet i Eniro AB. 10. oktober samme år ble selskapet børsnotert.

Selskapet etablerte seg i Norge med Eniro Norge og ved oppkjøp av Findexa i 2005. Eniro har per 2009 virksomhet i Sverige, Norge, Finland, Danmark og Polen; hvorav aktiviteten i Sverige og Norge står for 75 % av driftsinntektene. Selskapets hovedkontor ligger i Solna kommune i Stockholms län.

Eniro tilbyr gjennom forskjellige merkenavn telefonkataloger, gule sider, markedstjenester, kartsøk og generelle søkemotorer gjennom Internett, mobil- og fasttelefoni og trykte medier.

Referanser
----------

1. ↑  www.eniro.com: History 1996-2000 Arkivert 8. mai 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Enhundspolitikken** (navnet inspirert av ettbarnspolitikken) er opprinnelig en forordning fra 2006 som forbyr husstander i Beijing i Kina å eie mer enn én hund. Den forbyr også hold av det som ble definert som særlig store hunder (over 35,5 cm høye) eller skarptrente hunder. Det er også forbudt å lufte hunden på markedsplasser eller ved severdigheter.

Politikken er senere blitt innført også i andre storbyer i Kina.

Politikken ble innført etter at det i 2006 ble offentliggjort at rabies var den smittsomme sykdom som forårsaket flest dødsfall i Kina. Bare 3% av hundene i Kina er vaksinert (2005), og i 2005 ble hele 69 000 mennesker behandlet for rabies bare i Beijing.

I andre deler av Kina ble det innført høy hundeskatt. I provinsen Yunnan ble 50 000 hunder avlivet av myndighetene i 2006.

Politikken har ført til en del protester. I Guangzhou ble det hevdet av dyrevernere at politikken ville føre til at mange tusener av hunder bare ville bli sluttet løs, noe som ville dramatisk forverre problemet med rabiesbærende løshunder.
Lagene i atmosfæren.
**Mesopausen** er grensen mellom mesosfæren og termosfæren, som er to lag i jordatmosfæren. I mesosfæren synker temperaturen med høyden, mens temperaturen i termosfæren øker med høyden på grunn av at solstråling blir absorbert av oksygenatomer. Mesopausen markerer grensen der temperaturen går fra å falle med høyden til der temperaturen begynner å stige med høyden. 

Mesopausen ligger i omtrent 80 km høgde, og er omtrent i samme nivå som turbopausen. Under dette nivået vil alle gasser i luften være mer eller mindre uniformt blandet, mens konsentrasjonen av hver enkelt gass vil endre seg med høyden over dette nivået.

Eksterne lenker
---------------

* (en) mesopausen i Unified Astronomy Thesaurus Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Jordens atmosfære |
| --- |
| Sfærer og pauser | Troposfæren **·** (pause) **·** Stratosfæren **·** (pause) **·** Mesosfæren **·** (pause) **·** Termosfæren **·** (Eksobasen) **·** Eksosfæren |
| Relaterte artikler | Ozonlaget **·** Turbopausen **·** Ionosfæren |
| Kategori |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Rollefiguren Michael Dawson i *Lost* ble spilt av Harold Perrineau.
**Michael Dawson** er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost*, spilt av Harold Perrineau. Etter å ha tapt en sak om foreldremyndighet med Susan Lloyd (spilt av Tamara Taylor), får Michael ikke se sin sønn Walt (spilt av Malcolm David Kelley) på rundt ti år. 

De blir forent idet hun dør, men på reisen hjem styrter deres fly på en mystisk øy i Stillehavet. Her blir Walt kidnappet av øyas tidligere innbyggere som blir referert til som «de andre», og Michael tilbringer all sin tid på å få sønnen tilbake. Til sist greier han det og de forlater øya sammen, men skylden over å de mordene han har begått for å oppnå dette, før det fremmedgjøring overfor sønnen og et selvmordsforsøk. Han drar tilbake til øya, men blir drept da en bombe eksploderer. Michael dukker derimot opp igjen som et spøkelse og unnskylder til Hurley (spilt av Jorge García) for å ha drept Libby Smith (spilt av Cynthia Watros).

Selv om Perrineau var skeptisk til rollen innledningsvis, tok han den etter Lost-skaperen J. J. Abrams fortalte ham mer om den. Store deler av første sesong ble omskrevet for Michael. Han var opprinnelig ment å ha vært en del av kjærlighetstriangel med det koreanske paret Sun (spilt av Yunjin Kim) og Jin (spilt av Daniel Dae Kim), men positiv respons fra seerne førte til denne handlingsgangen ble ikke aktuelt. Isteden forlot Michael øya i sesong to, men Perrineau fikk vite at han ville komme tilbake til *Lost* ved et senere tidspunkt. Reaksjonen for rollefiguren han framstilte var blandet, men Perrineaus skuespill fikk godt skussmål.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
**Anelida og Arcite** er dikt av Geoffrey Chaucer på 357 linjer, skrevet på mellomengelsk. Det forteller historien om Anelida, dronning av Armenia og frieriet til henne av den falske Arcite fra Theben i Hellas.

Selv om diktet er kort, har det en kompleks struktur med en påkalling og deretter hovedfortelling. Fortellingen består av en introduksjon og en beklagelse av Anelida som er i tur formgitt i en fortale, en strofe (vending), en antistrofe (tilbakevending) og en konklusjon. Etter beklagelsen er det noen få linjer som fortsetter fortellingen, men disse kan ha blitt lagt til av en senere skriver. 

Som mange av Chaucers verker avsluttes det brått. Datoen for da diktet ble skrevet er ikke kjent, men tidsangivelsen er ofte plassert på slutten av 1370-tallet. Diktet ble aldri nevnt av Chaucer selv, men litteraturforskerne har aldri tvilt på at han er forfatteren.

Diktet benytter seg av noen elementer fra Giovanni Boccaccios *Teseida*, et verk som Chaucer kom til å bruke igjen som grunnlag for *Ridderens fortelling* i *Canterbury-fortellingene*. Denne innflytelsen fra italiensk litteratur er en overgangsfase fra Chaucers første verker som hovedsakelig var påvirket av fransk poesi. Diktet i seg selv er en heller keitete blanding av to tradisjoner med en episk påkalling typisk for italiensk poesi for deretter å bli en mindre episk fortelling som er mer fransk i sin karakter. Til tross for disse disharmoniske stilene er deler av verket isolert sett, eksempelvis de linjer som danner Anelidas klage, høyt ansett ved dens bruk av motivet «den elskendes klage»: 

*So thirleth with the poynt of remembraunce*
*The swerd of sorowe, ywhet with fals plesaunce,*
*Myn herte, bare of blis and blak of hewe,*
*That turned is in quakyng al my daunce,*
*My surete in awhaped countenaunce,*
*Sith hit availeth not for to ben trewe;*
*For whoso trewest is, hit shal hir rewe*
*That serveth love and doth her observaunce*
*Alwey til oon, and chaungeth for no newe.*
Chaucer skrev flere andre korte dikt i beklagelsesjangeren som *Complaint unto Pity* og *Complaint of Venus*. Dette diktet kan ha vært forsøk på å strekke formen til et lengre dikt, et forsøk som Chaucer deretter ga opp.

Referanser
----------

1. ↑  Påkalling kan i litterær sammenheng menes en bønn for å vekke Guds tilstedeværelse eller en bønn for å be om støtte og veiledning fra en muse i begynnelsen av en episk fortelling.

Eksterne lenker
---------------

* WikiSource Anelida and Arcite – diktet i sin helhet

Portal: Litteratur
**Lillehenge** er et fiktivt sted i J.K. Rowlings Harry Potter-bøker.

  

Lillehenge er en gompelandsby som ligger tretti mil unna Søndre Syting. Landsbyen er på sett og vis Tom Vensters hjemsted, både hans gompiske og magiske opphav kom herfra. Her forelsket hans mor seg i rikmannssønnen Tom Venster sr. og fanget ham i sitt garn med en elskovsdrikk, og det var hit Tom kom for å drepe sin far og sine besteforeldre, et mord som for gompenes vedkomne aldri ble løst (selv om alle i Lillehenge var enige i at det måtte ha vært gartneren, Frank Brask), og som det magiske samfunn beskyldte og dømte Morfus Mørch for. Da Voldemort var på vei tilbake til makten, skjulte han seg i Venster-huset, sin fars gamle og forfalne herskapshus, mens han ventet på fullbyrdelsen av sin plan. Han drepte Frank Brask da denne kom for å undersøke hva som foregikk i huset, og påfølgende sommer, kidnappet han Harry Potter til landsbyens kirkegård for å utføre ritualet som skulle gi ham en ekte kropp igjen.

Lillehenge ligger omtrent 9 km fra Storhenge, det nærmeste større stedet.

Portal: Litteratur
***Brasilocerus*** er en slekt av biller som bare finnes i den Nye Verden (Nord-, Mellom- og Sør-Amerika). Hunnene er larviforme, det vil si de ser ut som larver hele livet. Hunnene og larvene, av og til også hannene, har lysorganer og lyser i mørket, men dette lyset er permanent på og kan ikke reguleres. De kalles "glow-worms" eller "railroad worms" på engelsk, det siste fordi de ledd-delte hunnene med et lysorgan på hvert ledd kan minne om en nattog-vogn med opplyste vinduer. Larvene og hunnene er rovdyr som særlig angriper tusenbein, hannene tar trolig ikke mat til seg som voksne.

Utseende
--------

Hannene er nokså små (gjerne 3-4 millimeter), spinkle, gulaktige til svarte biller. Antennene er fjærformede, fasettøynene middelsstore, rundet utstående. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen eller flygevingene.

Levevis
-------

Larvene og de voksne hunnene kryper rundt på bakken, mellom løvstrø og under bark, og fanger ulike slags leddyr. De synes ha en spesiell forkjærlighet for tusenbein. Hannene tar sannsynligvis ikke næring til seg som voksne. Hunnene sender ut feromoner, som de flyvende hannene med sine store antenner lett fanger opp. Det er etter alt å dømme feromonene, og ikke lyset hunnene sender ut, som leder hannene til dem. Man antar at lysets funksjon er som en advarsel overfor rovdyr om at disse dyrene er uspiselige. Phengodidene inneholder forskjellige slags giftstoffer. Dette er et eksempel på aposematisme, der et påfallende utseende (i dette tilfellet lys) advarer om gift.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil).

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Phengodidae** LeConte, 1861
				+ Underfamilien Mastinocerinae
					- Slekten ***Brasilocerus*** Wittmer, 1963
						* *Brasilocerus belemensis* Wittmer, 1988
						* *Brasilocerus dietrichi* (Wittmer, 1963)
						* *Brasilocerus espiritensis* Wittmer, 1963
						* *Brasilocerus minasensis* Wittmer, 1976
						* *Brasilocerus nigerrimus* Wittmer, 1996
						* *Brasilocerus nigrofasciatus* (Pic, 1915)
						* *Brasilocerus oberthuri* (Pic, 1955)
						* *Brasilocerus opacus* (Pic, 1937)
						* *Brasilocerus wygodzinskyi* Wittmer, 1976

Kilder
------

* Branham, M. Glow-worms, Railroad-worms (Insecta: Coleoptera: Phengodidae). University of Florida, IFAS Extension nettside.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brasilocerus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Brasilocerus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Brasilocerus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Brasilocerus* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Michael Durrell** (født 6. oktober 1943 i Brooklyn i New York) er en amerikansk skuespiller.

Durrell begynte sin karriere som skuespiller i rollen som advokat Peter Wexler på TV-kanalen CBS sin såpeopera The Guiding Light. I 1969 dukket Durrell opp på teaterscenen for første gang i oppsetningen Cock-A-Doodle-Dandy som ble oppsatt ved Lyceum Theatre i New York City. Andre TV-roller han har hatt var som politimann Moraga i den kortvarige dramaserien Shannon (1981–1982) som hadde skuespiller Kevin Dobson i hovedrollen, og deretter som Nicholas Stone fra 1984 til 1985 på CBS-programmet Alice. 

En annen av hans velkjente roller var i 1983 med science fiction miniserien V og året etter hadde han en rolle i oppfølgeren V: The Final Battle som karakteren Robert Maxwell og han gjentok denne rolle i de to første episodene av V: The Series. Durrell spilte rollen som D.A. Lloyd Burgess i den populære TV-serien Matlock 1986 til 1990, og som Dr. John Martin, faren til Donna Martin i den populære TV-serien Beverly Hills, 90210, der han hadde en tilbakevendende rolle. Durrell har også hatt en gjesterolle i Star Trek: Deep Space Nine, i episoden Sanctuary.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 71638, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Durrell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Michael Durrell i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Michael Durrell på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Michael Durrell hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Michael Durrell hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Demografisk utvikling i Brasil. Data fra FAO (2005). Antall innbyggere i millioner.
**Brasil** er i hovedsak befolket langs kysten. Innover i landet er befolkningen mer sparsom. Befolkningssammensetningen er veldig heterogen og mange ulike kulturer er representert. I sør er befolkningen dominert av folk med europeisk avstamming. Dette inkluderer folk fra blant annet Portugal, Polen, Ukraina, Tyskland og Italia. Andre immigranter er folk fra Japan og Sør-Korea. I nord og nordøst er befolkningen sammensatt av urinnvånere og folk med afrikansk eller europeisk avstamming.

Om lag 26% av befolkningen er i alderen 0-14 år. 68% er i alderen 15-64 år og 6% er 65 år eller eldre. Medianalderen er på 28 år. Årlig er det om lag 17 fødsler og 6 dødsfall per 1000 innbyggere, noe som gir en befolkningsvekst på 1,06%. Forventet levealder er på 72 år.

Analfabetisme: I 2005 var om lag 11% av den voksne befolkningen analfabeter. Dette er en nedgang fra om lag 33% i 1970.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Oslofjordmuseet** i Vollen i Asker kommune ble åpnet 7. juni 2013 som en avdeling under Akershusmuseet. Museets tema er de sidene ved kystkulturen i Indre Oslofjord som har med friluftslivet og bruken av fritidsbåter å gjøre. Museet har en stor samling av lystbåter og fritidsbåter, og utstillingen blir ofte endret for at publikum skal kunne få se flest mulig av dem.

I tillegg til båtutstillingen har museet utstillingene *Seglloftet*, *En renere fjord*, som redegjør for hvordan avløpsvannet (kloakkvatnet) fra områdene omkring Oslofjorden blir behandlet, og *Fjord og friluftsliv*, med blant annet en robåt-simulator der publikum kan prøve seg på kunsten å ro en båt.

Eksterne lenker
---------------

* Oslofjordmuseets nettsted

| * v
* d
* r
MiA – Museene i Akershus |
| --- |
| 
* Asker Museum
* Aurskog-Høland bygdetun
* Avistegnernes hus
* Eidsvoll museum
* Fetsund Lenser
* Follo museum
* Gamle Hvam Museum
* Hurdal Historielags Samlinger
* Linderud gård
* Lommedalsbanen
* Lørenskog Bygdemuseum
* Nes samlinger
* Oslofjordmuseet
* Rælingen Bygdetun
* Skedsmo Bygdetun
* Museumsfabrikken Strømmen
* Ullensaker museum
* Urskog–Hølandsbanen

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kart over Kinas spesielle administrative regioner; Hongkong og Macao
**Folkerepublikken Kinas spesielle administrative regioner** (**SAR**) er en type administrativ inndeling på provinsnivå i Kina som omfatter Hongkong og Macao. De befinner seg på nivået under statsrådet og nyter den høyeste graden av autonomi.

Hongkong og Macao tilhørte tidligere henholdsvis Storbritannia og Portugal, og ble overført til Kina i 1997 og 1999.

Det juridiske grunnlaget for opprettelsen av SAR-er finnes i grunnlovens artikkel 31, til forskjell fra de administrative enhetene i Fastlands-Kina, som er beskrevet i artikkel 30. Muligheten for å opprette SAR-er ble lagt til i grunnloven i 1982. Dette ble gjort på grunn av de pågående samtalene med Storbritannia om tilbakeføring av Hongkong, og ble også sett på som en modell for en kommende gjenforening med Taiwan.

De spesielle administrative regionene styres under det som er kjent som «Ett land, to systemer»-prinsippet, noe som gir de to regionene rett til sine egne regjeringer, flerpartisystemer, juridiske systemer, politistyrker, valutaer, tollvesen, innvandringslovgivning, nasjonale idrettslag, offisielle språk, postvesen, utdanningssystemer og diplomatiske relasjoner.

Eksterne lenker
---------------

* «A Brief Review of the Special Administrative Regions and the Special Administrative Region System», av Wang Yu (en)
**James Stuart Gordon**, Baron Gordon of Strathblane (født 17. mai 1936 i Glasgow i Skottland i Storbritannia, død 31. mars 2020 samme sted) var en britisk forretningsmann, politiker og leder.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var i slekt med Granville Gordon. Han var sønn av James Gordon og Elsie født Riach. Han fikk sin utdannelse fra St Aloysius' College i Glasgow og University of Glasgow, der han tok graden Master of Arts i klassiske fag i 1958.

### Karriere

I parlamentsvalgene i 1964 stilte Gordon som kandidat for valgkretsen East Renfrewshire for Labour Party, men tapte.

Gordon virket som politisk redaktør for den skotske fjernsynskanalen STV fra 1965 til 1973, og som administrerende direktør av Radio Clyde mellom 1973 og 1996. Han hadde selv grunnlagt Radio Clyde. Gordon var medlem av Scottish Development Agency fra 1981 til 1990 og formann av Scottish Exhibition and Conference Centre fra 1983 til 1989.

I 1984 ble han gjort til kommandør av Order of the British Empire (CBE).

Den 4. oktober 1997 ble han gjort til life peer med tittelen *Baron Gordon of Strathblane'* av Deil's Craig i Stirling. Dermed ble han medlem av House of Lords.

Gordon døde i Glasgow på Glasgow Royal Infirmary den 31. mars 2020 av covid-19 i en alder av 84 år.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p19132.htm#i191317, oppført som James Stuart Gordon, Baron Gordon of Strathblane[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   UK Parliament ID rC76E3lv[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.glasgowtimes.co.uk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p19132.htm#i191317, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  «Parliamentary career for Lord Gordon of Strathblane - MPs and Lords - UK Parliament». *members.parliament.uk* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 8. august 2020. Besøkt 24. mai 2020.
7. ↑  Radio Clyde founder sadly passes away due to coronavirus
**James Toney** (født 24. august 1968) er en profesjonell bokser fra Ann Arbor, Michigan.

Mellomvekt mester
-----------------

I 1991 ble Toney IBF mellomvekt mester, etter å ha slått ut Michael Nunn den regjerende mester. Nunn var favoritt, og ledet klart på poeng da han ble slått ut i ellevte runde. En måned senere forsvarte han tittelen mot Reggie Johnson. I oktober samme år, beseiret han enkelt Francesco Dell'Aquila. Tidligere WBA junior mellomvekt og mellomvekt mester Mike McCallum, holdt Toney til uavgjort i desember 1991. I 1991 ble han kåret til årets bokser av Ring Magazine.[]

Super mellomvekt mester
-----------------------

Etter å ha flyttet opp en vektklasse til super mellomvekt, beseiret han Iran Barkley 13. februar 1993, og sikret seg IBF tittelen. Han forsvarte beltet de tre påfølgende kamper, men måtte gi tapt mot Roy Jones Jr. 18. november 1994.

Cruiservektmester
-----------------

I august 2002 slo Toney Jason Robinson, som gav han tittelkamp mot IBF cruiservekt mester Vassiliy Jirov. 26. april 2003 beseiret han Jirov, og flyttet umiddelbart opp en vektklasse til tungvekt.

Tungvektskarriere
-----------------

4. oktober 2003, slo han den tidligere tungvektsmesteren Evander Holyfield, og 30. april 2005, beseiret han
John Ruiz og ble WBA tungvektsmester, men denne avgjørelsen ble underkjent da han kort tid etter testet positivt på nandrolon.

Referanser
----------

1. ↑  fightbeat.com: «The Cream and The Clear» Arkivert 10. desember 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) James Toney – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) James Toney – BoxRec Rediger på Wikidata

* (en) James Toney – Sherdog Rediger på Wikidata
* FightFan.com: Inside James Toney's Training Camp Arkivert 7. desember 2008 hos Wayback Machine.
* James Toney Fight-by-Fight Career record Arkivert 4. juli 2008 hos Wayback Machine.
**Australias forsvar** består av tre forsvarsgrener med den offisielle betegnelsen ***Australian Defence Force*** (ADF). Øverstkommanderende er generalguvernøren som dronningens representant, mens forsvarsministeren har det politiske ansvaret.

ADF har et bemanningsmål på 50 000 soldater i aktiv tjeneste, men på grunn av flere internasjonale operasjoner de siste årene er tallet oppe i rundt 53 000. I tillegg kommer reservekomponentene. Australia har ikke verneplikt, og både menn og kvinner over 17 år kan verve seg. Offiserer utnevnes i et dokument som signeres av generalguvernøren personlig.

ADF består av tre forsvarsgrener: Royal Australian Navy, Australian Army og Royal Australian Air Force. I tillegg kommer flere organisasjoner som er underlagt forsvarsdepartementet, men ikke inngår i ADF: Defence Intelligence Organisation, Defence Materiel Organisation og Defence Science and Technology Organisation.

| * v
* d
* r
Australias forsvar |
| --- |
| Australian Army **·** Royal Australian Air Force **·** Royal Australian Navy | Australias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Leon Ong Chua** (kinesisk: 蔡少棠, pinyin: *Cài Shàotáng*, Pe̍h-ōe-jī :*Chhòa Siáu-tông* ;født 28. juni 1936 på Filippinene) er en IEEE Fellow og professor i elektronikk- og datavitenskap ved Universitetet i California, Berkeley. Han ble ansatt der i 1971. Chua blir ansett å være "far" til ikke-lineær kretsteori og celleaktige kunstige nevrale nettverk.[] Han er oppfinner av det som kalles "Chuas krets" og var oppfinneren av memristor.[]

Tidlig liv og utdanning
-----------------------

Chua og hans tvillingsøster vokste opp som medlemmer av en etnisk minoritet av han-kinesere på Filippinene under andre verdenskrig. Han fikk sin BSEE-grad fra Mapua Teknologi Institutt på Filippinene i 1959. Chua emigrerte så til USA og fikk sin MSEE-grad ved Massachusetts Institute of Technology i 1961. Han fikk sin ph.d.-grad ved Universitetet i Illinois i 1964. Hans doktorgradsavhandling var om ikke-lineær nettverksanalyse.

Karriere
--------

Chua var fakultetsmedlem ved Universitetet i Pardue fra 1964 til 1970 og kom til Berkeley, California i 1971. Han har arbeidet ved Berkeley siden 1971. Hans nåværende forskningsinteresser omfatter bl.a. nevrale nettverk, ikke-lineære nettverk, ikke-lineære kretser og systemer, ikke-lineær dynamikk og kaosteori.[] Han er redaktør for det vitenskapelige tidsskriftet *International Journal of Bifurcation and Chaos*.

Barn
----

Chua har fire døtre, og den eldste heter Amy Chua og er professor i jus ved Yale universitetet.

Priser og utmerkelser
---------------------

Chua har oppnådd en rekke utmerkelser for sine vitenskapelige arbeider, bl.a. er han æresdoktor ved åtte universiteter.[] Han har videre sju priser.[]

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Guggenheim fellows ID leon-o-chua[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.usc.es[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Søyleforskaling
**Forskaling** er en midlertidig konstruksjon som former den ferske betongen og holder den på plass til den har hardnet.

Betegnelsene form og forskaling har lett for å bli brukt om hverandre. Med form menes selve flatene som former betongen, altså overflaten til forskalingen. Med forskaling menes både formen og de støttende og avstivende konstruksjonene som holder formen på plass.

Forskaling deles inn i flere typer:

* Tradisjonell forskaling som er forskaling bygd opp av trevirke, plank, bord og finerplater, på god gammeldags måte.
* Systemforskaling er forskalingselementer som kan monteres raskt og brukes om igjen flere ganger. Det finnes forskalingssystemer til mange forskjellige konstruksjonstyper som dekker, vegger og søyler. Det er flere forskjellige produsenter av disse systemene, og de kan normalt ikke brukes om hverandre.
* Klatreforskaling er forskaling som løftes oppover konstruksjonen etappevis etter hvert som byggearbeidene skrider fram.
* Glideforskaling er forskaling som glir med jevn fart oppover konstruksjonen etter hvert som byggearbeidene skrider fram.

Det hender ofte at former krever en kombinasjon av de to prinsipp-forskalingene. Det er her en forskalingssnekker har noe å bryne seg på. 

Et godt eksempel er en trappeforskaling, med under og overside. Her skal det kombineres å hindre at betongen «faller ned», og «renner ut». Trappeforskaling er også ofte brukt som fagprøve for en forskalingsnekker. 

Noen konstruksjoner er så avanserte at vi trenger et stort antall detaljtegninger for å forstå hvordan formen skal se ut. Brukonstruksjoner, svingtrapper og buer, er typiske eksempler på der vi trenger mange tegninger for å få formen til å stemme, da målene endrer seg mye. Det finnes flere nye typer forskalinger, blant annet grunnmur man støper av isoporklosser.

Referanser
----------

1. ↑   «forskaling», *NAOB*

Eksterne lenker
---------------

* Digital bokkopi av *Forskalingsboka* (Landsforeningen for bygg og anlegg, 1995)
* *Thermomur-ny type grunnmur laget av isopor og betong*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**John Leonard «Leon» Lagerlöf** (født 8. april 1870, død 30. november 1951) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Lagerlöf vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass på 50 m rifle lagskyting bak USA. De andre på laget var Oscar Eriksson, Sigvard Hultcrantz, Ragnar Stare og Erik Ohlsson. Lagerlöf fikk også en bronsemedalje på stående lagskyting 300 meter armégevær, Danmark vant foran USA.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv Sølv i skyting, 50 m rifle, lag Sveriges flagg Sverige
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse Sølv i skyting, 300 m armégevær, stående, lag Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leon Lagerlöf – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leon Lagerlöf – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leon Lagerlöf – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Leon Lagerlöf – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«**The Man in the Black Suit**» er en novelle av Stephen King. i 1995 vant den World Fantasy Award for beste korte fiksjon, samt O. Henry Award. I 1997 ble den utgitt i Kings antologi, *Six Stories*. Den ble igjen utgitt i 2002, i samlingen *Everything's Eventual: 14 Dark Tales*. I den sistnevnte utgaven beskriver King novellen som en hyllest til Nathaniel Hawthornes historie, «Young Goodman Brown». Han nevner også at historien utviklet seg fra en historie en venn hadde fortalt ham, hvor vennens bestefar hadde møtt selveste djevelen i menneskeform. Novellen ble gjort om til en kortfilm med samme navn i 2004 av Nicholas Mariani.

Handling
--------

Historien handler om Gary, en ni år gammel gutt, som mistet sin bror for kort siden på grunn av en allergisk reaksjon på et bistikk. En dag drar Gary på fisketur, hvor han sovner. Når han våkner oppdager han en bie som svever like foran ansiktet hans. På grunn av brorens nylige død er gutten veldig redd, men han hører snart et svakt smell, og bien dør. Han snur seg og ser en mann i svart dress med skinnende, brennende øyne, som om det brant inni ham, som står like over han, med hvit hud og klør istedenfor fingrer, og et smil bestående av skarpe tenner. Mannen, som lukter svovel, forteller de forferdeligste ting til Gary: at moren hans døde mens Gary var borte, og at mannen nå skal spise Gary. Til å begynne med tror ikke Gary ham, men han finner snart ut at mannen egentlig er djevelen, og stikker derfor av ved å kaste fisken han fanget i ansiktet hans. Mens skapningen spiser fisken hel begynner gutten å springe, mens mannen følger etter ham helt til skogens utkant. Det viser seg at det mannen sa var løgn, men minnene hjemsøker Gary hele resten av hans liv.

Gary forteller historien fra et perspektiv som en gammel, redd man. Han blir hjemsøkt av hans tro på at han kun slapp unna djevelen, enten ved hjelp av flaks eller ferdigheter. På slutten av historien blir han redd for døden. Vil han havne hos Gud, som han har bedt til hele sitt liv? Eller blir han hentet av mannen i den svarte drakten, nå som han ikke lenger vil klare å springe fra ham?

Eksterne lenker
---------------

* The Man in the Black Suit på International Movie Database
* Stephen King Short Movies
**Leon Frank Czolgosz** (født 1873, død 29. oktober 1901) er kjent som drapsmannen til USAs president William McKinley.

Czolgosz' foreldre var fattige polske immigranter.[] Han ble født i Detroit[] og hadde syv søsken. I tenårene hadde han ulike småjobber, men arbeidet for det meste på familiens gård utenfor Cleveland.[] Han ble gradvis interessert i sosialistisk og anarkistisk teori, og ble sterkt påvirket av den anarkistiske teoretikeren Emma Goldman. 

Den 6. september 1901 dukket Czolgosz opp på en utstilling i New York, og skjøt USAs president William McKinley som senere døde av skadene. Czolgosz ble dømt til døden 23. september 1901 og avrettet i den elektriske stol 29. oktober samme år. Hans siste ord skal ha vært: 

* «Jeg drepte presidenten fordi han var en fiende av det gode folket; det arbeidende folk. Jeg angrer ikke min forbrytelse».[]

Emma Goldman ble arrestert på mistanke om at hun stod i ledtog med Czolgosz, men ble løslatt da man ikke fant noe bevis.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 250, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Leon-Czolgosz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6rf62p6, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***The Man in the Open*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ernest C. Warde.

Handling
--------

Den naive sjømannen Jesse som forliser utenfor kysten av Texas hvor han involvert med en storfe-tyv. Men den lokale sheriffen tror på hans uskyld, og hjelper Jesse med å skaffe seg arbeid som cowboy. Hun blir snart forelsket i Polly, og de gifter seg med hverandre. Men han oppdager snart at Polly giftet seg bare for å vinne et veddemål.

På fjellet møter Jesse også Kate Trevor, en opera-sangerinne som hadde flyttet dit for å hjelpe sin alkoholiserte ektemann - som ikke er særlig snill mot Kate. Når Jesse tror at Polly er død, og etter at Trevor drukner når han forsøker å krysse en elv, gifter Jesse og Polly seg. De får snart et barn sammen, og er lykkelige frem til Polly dukker opp igjen.

Skuespillere
------------

* Dustin Farnum som Sailor Jesse
* Herschel Mayall som Trevor
* Lamar Johnstone som Bull Brooks
* Joseph J. Dowling som James Brown
* Claire Du Brey som Polly

Referanser
----------

1. ↑  A Man in the Open
2. ↑  A MAN IN THE OPEN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Man in the Open* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Man in the Open* på AllMovie Rediger på Wikidata
***The Man Who Took a Chance*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av William Worthington.

Handling
--------

Monty Gray vender tilbake til USA etter å ha tilbrakt ti år i Kina, med å bygge jernbaner. Når han kommer inn på et hotell, møter han snart en gammel kamerat fra college som Monty ikke har snakket med på mange år. Monty legger merke til et fotografi av en ung kvinne som vennen hans har på seg, og han blir overveldet av hennes skjønnhet.[]

Denne kvinnen viser seg tilfeldigvis å være kameratens kusine. Men moren hennes forsøker å kontrollere den unge kvinnens liv med jernhånd, og er fast bestemt på at kvinnen skal gifte seg med en passende velstående adelsmann. Men Monty er likevel fast bestemt på muligheten til å gifte seg med kvinnen han har blitt forelsket i, og begynner å planlegge hvordan han kan gjøre nettopp dette.[]

Skuespillere
------------

* Franklyn Farnum som Monty Gray
* Agnes Vernon som Constance Lanning
* Lloyd Whitlock som Wilbur Mason
* Countess Du Cello som Mrs. Lanning
* Mark Fenton som Richard Lanning
* Charles Perley som Jarlen av Cannister
* Arthur Hoyt som James

Referanser
----------

1. ↑  The Man Who Took a Chance
2. ↑  THE MAN WHO TOOK A CHANCE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Man Who Took a Chance* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Man Who Took a Chance* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Man Who Took a Chance* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Paul Moldenhauer** (født 2. desember 1876 i Köln, død 1. februar 1947 samme sted) var en tysk jurist, professor og politiker (DVP). Han var i perioden 1929 til 1930 først Tysklands næringsminister og deretter finansminister.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Moldenhauer tok sin juridiske doktorgrad i 1899 og fikk habilitasjon (professorkompetanse) i forsikringsvitenskap i 1901. Han ble ansatt som dosent og senere professor ved handelshøyskolen i Köln.

### Politisk karrière

Moldenhauer gikk inn i politikken i 1918 og var i perioden 1919 til 1921 medlem av Den prøyssiske landdagen. Fra 1920 til 1930 var han medlem av Riksdagen. Moldenhauer kommenterte aktuelle politiske spørsmål i avisen Kölnische Zeitung (1798–1945) og gikk der inn for en gjenforening av Tyskland med områdene Westfalen og Rhinland. Disse områdene var på det tidspunkt okkupert av Frankrike. Moldenhauer anså likevel at den tyske suverenitet over disse områdene var så uthult at det kunne bli tale om særlige fullmakter for de besatte områdene. 

Paul Moldenhauer ble 11. november 1929 utnevnt til Tysklands næringsminister i Hermann Müllers regjering. Han overtok 23. desember 1929 som landets finansminister etter Rudolf Hilferding, en stilling han beholdt også i Heinrich Brünings regjering. Politisk strid omkring arbeidsledighetstrygden og statsbudsjettet, forøvrig også innenfor hans eget parti, førte til Moldenhauers avgang som finansminister 20. juni 1930.

### Etter den politiske karrière

Etter sin politiske karrière underviste Moldenhauer blant annet på Universitetet i Berlin. Han deltok ved nedrustningskonferansen i Genève i 1933. Etter den andre verdenskrigen deltok Moldenhauer i behandlingen av pensjonskassen i selskapet I.G. Farben som da var under avvikling.

Selv om Moldenhauer fikk en relativt kort tjenestetid som finansminister, ble han senere nevnt i en rekke politiske memoarbøker i samtiden, blant annet av Heinrich Brüning og Hans Luther.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   NUKAT, NUKAT autoritetspost n01028412[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Akten der Reichskanzlei. Weimarer Republik» **(tysk)**. Das Bundesarchiv. Besøkt 24. mai 2015.
5. 1 2 3 4 5  Peter Koch. «Moldenhauer, Paul». *Neue Deutsche Biographie* **(tysk)**. Besøkt 24. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Moldenhauer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
**Itum** var et norsk IT-selskap og totalleverandør av konsulenttjenester, maskinvare, programvare, driftstjenester, internettløsninger og kurs til private og offentlige aktører. 1. mars ble ITUM AS kjøpt opp av Braathe Gruppen AS. Etter oppkjøpet vil Braathe Gruppen ha over 100 ansatte, omsette for ca. 250 millioner og være lokalisert i Rygge, Oslo, Tromsø, Skien og Kongsberg. 

Les mer om oppkjøpet her.

Leveranser og tjenester
-----------------------

Itum tilbydde tjenester og produkter innenfor flere områder innen IT som systemintegrasjon, nettverk, konsulentbistand, drift, internett, kurs, WebTV og sikkerhet.

Historikk
---------

Itum AS ble startet i 2000 som en leverandør av internettløsninger. Ganske raskt kom flere selskaper med fokus på infrastruktur og konsulenttjenester innunder "Itumparaplyen". Det ble etablert et eget selskap med fokus på driftstjenester på Kongsberg. I 2007 ble Itum Norge etablert som en del av overgang til franchisemodellen. Itum og IT Partner etablerte våren 2012 Itum IT Partner-kjeden - Norges største kjedeselskap av lokale IT-forhandlere. Høsten 2012 ble også Østereng IT og Fjordane IT med i kjeden og i begynnelsen av januar 2013 ble DTN.no med. Kjeden skiftet navn i januar 2013 til Serit.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
***The Mark of Cain*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av George Fitzmaurice.

Handling
--------

Etter at gamle Trowbridge blir mystisk drept, blir nevøen hans Kane Langdon anklaget for å stå bak denne forbrytelsen. Trowbridges adoptivdatter Alice gjør alt hun kan for å bevise Kanes uskyld, men til ingen nytte. Da Kane rømmer fra lovens klør, jobber Alice sammen med ham for å etterforske forbrytelsen videre.[]

De oppdager snart at dommer Hoyt, en god venn av Trowbridge som liker Alice, hadde drept Trowbridge etter å ha forfalsket den gamle mannens testament. Nå inneholder dette testamentet en klausul om at Alice bare kan arve formuen etter bestefaren sin dersom hun går med på å gifte seg med dommeren.[]

Skuespillere
------------

* Antonio Moreno som Kane Langdon
* Irene Castle som Alice
* J.H. Gilmour som Trowbridge
* Eleanor Black som en tjenestepike
* John St. Polis som dommer Hoyt

Referanser
----------

1. ↑  THE MARK OF CAIN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Mark of Cain* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Mark of Cain* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Mark of Cain* på Silent Era Rediger på Wikidata