recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Den internasjonale konvensjonen om sivile og politiske rettigheter** (forkortelse: **SP**) er en FN-konvensjon basert på Verdenserklæringen om menneskerettighetene. Den ble underskrevet den 16. desember 1966 og trådte i kraft den 23. mars 1976.

Opprinnelig var det FNs menneskerettighetskommisjon som skulle overvåke medlemslandenes overholdelse av konvensjonen. Menneskerettighetskommisjonen bestod av 18 eksperter som møttes tre ganger i året, valgt av medlemslandene selv. Etter langvarig kritikk mot denne kommisjonen, ble den erstattet med FNs menneskerettighetsråd i 2006.

Konvensjonens første tilleggsprotokoll opprettet en klageinstans hvortil individer fra medlemslandene kan levere klager for gjennomgåelse av Menneskerettighetsrådet. Den andre tilleggsprotokollen fordømmer dødsstraff.

FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter var (per 2017) ratifisert av 170 land. De fleste medlemslandene har ratifisert konvensjonen med bestemte reservasjoner.

Norsk gjennomføring
-------------------

Norge ratifiserte konvensjonen i 1972. Norge har reservert seg angående plikten til å holde unge lovovertredere og domfelte adskilt fra voksne, at Riksrettens dommer ikke kan ankes, at det er begrensninger i adgangen til å anke fellende straffedommer, og at Norge ikke har et forbud mot krigspropaganda (art. 20 (1)). I 1999 ble konvensjonen (og dens to protokoller) inkorporert i menneskerettsloven som norsk lov.

Se også
-------

* Internasjonal konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter (ØSK)

Referanser
----------

1. ↑  «Human Rights Watch Submission re International Financial Institutions and Human Rights». *Human Rights Watch* **(engelsk)**. 25. april 2017. Besøkt 26. august 2018.
2. ↑  Utenriksdepartementets traktatregister: Internasjonal konvensjon om sivile og politiske rettigheter
3. ↑  United Nations Treaty Collection: CHAPTER IV HUMAN RIGHTS 4. International Covenant on Civil and Political Rights Arkivert 1. september 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Den internasjonale konvensjonen om sivile og politiske rettigheter med protokoller (norsk oversettelse, vedlegg til menneskerettsloven)
* OHCHR: International Covenant on Civil and Political Rights (konvensjonsteksten på engelsk)
* Oversikt over konvensjonsmedlemmene og deres eventuelle reservasjoner mm. Arkivert 1. september 2010 hos Wayback Machine. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Naughty Dog, LLC.** er et amerikansk spillutviklingsselskap som holder til i Santa Monica i California. Selskapet ble grunnlagt av Andy Gavin og Jason Rubin i 1986 som et uavhengig spillutviklingsselskap, men ble i 2001 kjøpt opp av Sony Computer Entertainment. Den 31. august 1996 ga selskapet ut *Crash Bandicoot* for PlayStation. Selskapets første PlayStation 3-tittel, *Uncharted: Drake's Fortune*, ble gitt ut i 2007. Oppfølgeren, *Uncharted 2: Among Thieves*, kom i 2009. Det tredje spillet i serien, *Uncharted 3: Drake's Deception*, ble lansert i november 2011. Naughty Dog er også skaperne av *Jak and Daxter*-serien til PlayStation 2. I 2013 lanserte studioet *The Last of Us*, som siden har blitt tidenes mest prisvinnende spill.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mars 2015. Besøkt 20. mars 2015.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. oktober 2014. Besøkt 6. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Naughty Dog – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Videospill
**Hiawata!** er et band fra Oslo, bestående av Tore Løchstøer Hauge, Are Volmert Sørensen, Johan Rogge Loennecken, Einar Stubhaug og Håkon Hagen.

Kenneth Ishak fra Beezewax har produsert den kritikkerroste EP-en *Blacks on Blondes* fra 2008, og albumet *These Boys and This Band is All I Know*.

De spilte på Månefestivalen 09, By:Larm 08 og Øyafestivalen 07.

26. mars 2009 ble singelen «Valley Boys» B-listet på P3. I forbindelse singelutgivelsen ble en digital-singel hvor andre band covret Hiawata!-sanger gitt bort gratis. Blant disse bandene var Harrys Gym med I Was A King, Dylan Mondegreen, Ingeborg Selnes, My Little Pony, Monzano og The Little Hands of Asphalt. Fredrikstad-duoen Munn Til Munn Metoden fikk også et lite gjennombrudd og radiospilling med sine remixer av bl.a. «Valley Boys».

Mattilsynet og Helsedirektoratets *Nøkkelhullsmerke* brukte «Valley Boys» i sin landsomfattende TV-reklame høsten 2009.

Tore Løchstøer Hauge og Kenneth Ishak har dannet bandet Heyerdahl sammen med Magne Mostue Nilsen fra Accidents Never Happen og Mattis With fra klubbkonseptet Lot Lot. Are Volmert Sørensen er også med i Ingeborg Selnes band, mens Einar Stubhaug fronter bandet Nomber 5s.

Tredjealbumet *Backs to the Future* ble gitt ut 7. februar 2011. Albumet ble spilt inn i Harrys Gym Recording Studio og har med bidrag fra bl. a. Anne Lise Frøkedal og Kenneth Ishak. Både Dagbladet og Aftenposten ga albumet 5 av 6 i sine anmeldelser, mens musikknyheter.no ga albumet 9 av 10. Kulturrådet tok med albumet som en del av innkjøpsordningen for musikk mars 2011.

Første singelen fra albumet *The Darkside*, «Anyone», ble høsten 2014 listet av P3.

Diskografi
----------

* 2007 *They Could Have Been Bigger Than Hiawata!* (Sellout! Music)
* 2008 *Blacks on Blondes EP* (Sellout! Music)
* 2009 *These Boys and This Band is All I Know* (Sellout! Music)
* 2010 *The Deep End Singel* (Sellout! Music)
* 2011 *Backs to the Future* (Sellout! Music)
* 2014 *The Darkside* (Vestkyst Records)

Eksterne lenker
---------------

* Sellout hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** Discogs
 |
**Daniel Sánchez Ayala** (født 7. november 1990) er en spansk fotballspiller som fra den 30. juni 2023 er klubbløs.

Han kom til Liverpool FC for en ukjent sum fra Sevilla FC før sesongen 2007-2008, der han spilte i syv år. Ayala har slitt litt med å finne seg til rette på reservelaget, mens på Liverpools U18 lag, har Ayala vist solid og godt stopperspill i FA Youth Cup kampene. Blant annet mot Chelsea FC var han en av banens beste.

Spillerkarriere
---------------

Ayala ble enig om en overgang til Liverpool i september 2007 etter å ha forkastet en profesjonell kontrakt med klubben Sevilla, hvor han kom gjennom på juniorlaget. Liverpool betalte en kompensasjonsavgift til Sevilla og Ayala ble tilbudt en tre-års kontrakt med dem. I 2007/2008 sesongen ble han hovedsakelig kjennetegnet i U18 lag, mens i 2008/2009 sesongen fikk han delt sin tid mellom U-18 og reservelaget. Han spilte med skade i FA Youth Cup under 2008-2009 sesongen og tapet mot Arsenal.

Han fikk sin fotballdebut 16. august 2009 mot Tottenham Hotspur, da han kom inn som innbytter for en skadet Martin Skrtel og gjorde sin første start mot Stoke City på Anfield den 19. august 2009. Den 12. november 2009 ble det kunngjort at spilleren hadde signert en forlenget kontrakt som bandt ham til Liverpool frem til sommeren 2012.

Den 4. juli 2010, ble det rapportert at Ayala ville bli med den spanske Real Valladolid på lån, med en mulig utsikt til en permanent avtale med dem.

Referanser
----------

1. ↑   As, AS.com athlete ID daniel\_sanchez/18725[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, oppført som Daniel Ayala, Transfermarkt spiller-ID 78966, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Sánchez Ayala – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Sánchez Ayala – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Sánchez Ayala – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Sánchez Ayala – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Sánchez Ayala – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Sánchez Ayala – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Daniel Sánchez Ayala – as.com Rediger på Wikidata
**Fanny Margaretha Basilier Aavatsmark MacTaggart** (1899–1981) var en norsk-skotsk journalist.

Hun var datter av den norske generalen og forsvarsministeren Ivar Aavatsmark og den finlandssvenske sangerinnen Ida Flodin. Hun ble født i Helsingfors i Finland og vokste opp i Kristiania (Oslo) og Trøndelag.

Hun studerte kunst, musikk og språk i Kristiania og København, deretter i Frankrike, hvor hun begynte å skrive for norske og finske aviser.

I 1937 giftet hun seg med den skotske kunstmaleren William MacTaggart (1903–1981), og de bosatte seg i Edinburgh. Hun var korrespondent for *Aftenposten* i mange år. Under den andre verdenskrig arbeidet hun for den norske avdelingen i BBC, og fra 1942 til 1946 ledet hun den norske regjeringens informasjonskontor i Skottland.

MacTaggart ble tildelt St. Olavsmedaljen i 1947 og utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1964. Hennes mann ble adlet som ridder av dronning Elizabeth II i 1962, og hun førte deretter den britiske tittelen lady.

Referanser
----------

1. ↑   Det kongelige hoffet, «Tildelinger av ordener og medaljer», besøkt 28. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Aavatsmark, Ivar (2000). *Aavatsmark. Gårds- og slektshistorie*. Bergen. s. 184–185. ISBN 978-82-995701-0-7.

Eksterne lenker
---------------

* Fanny MacTaggarts privatarkiv med korrespondanse og dokumenter finnes hos Norges Hjemmefrontmuseum.
* William og Fanny MacTaggarts privatarkiv med korrespondanse og dokumenter finnes hos National Library of Scotland.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Comité flamand de France**, eller *Flamske komiteen i Frankrike*, er en fransk forening dedikert til å være et lært samfunn for utforskning, bevaring og formidling av den flamske kulturen i Fransk Flandern, med særinteresse for språk, litteratur og historie. Det ble etablert den 10. april 1853 i Dunkerque av Edmond de Coussemaker og er fremdeles aktivt i dag, noe som gjør det til ett av de eldste lærde samfunnene i Frankrike.

I Hazebrouck har et særlig spesialbibliotek der alle egne publikasjoner, samt andre regionale verk, blir samlet og oppbevart. Komiteen har også ansvaret for samlingene til Jeanne Devos-museet i Wormhout.

Referanser
----------

1. ↑  Raymond de Bertrand (1859). Société dunkerquoise pour l'encouragement des sciences, des lettres et des arts, red. *Mémoires de la Société dunkerquoise pour l'encouragement des sciences, des lettres et des arts* **(fransk)**. 6. Monographie de la rue David d'Angers à Dunkerque – Comité flamand de France. Dunkerque: Typographie Benjamin Kien. s. 310–316.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisiell nettside
* (fr) (nl) Årbøker fra 1853 til 1944 fra Gallica
* (fr) (nl) Bulletiner fra 1857 til 2000 fra Gallica
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Et **strukturert kablingssystem** er en kabelstruktur som skal transportere alle tele- og datasignaler i bygningen. Typisk er det lagt opp doble punkter til et antatt maksimalt antall arbeidsstasjoner/plasser en bygning kan ha.

Den delen av kablingsstrukturen som går ut til endepunktene (arbeidsstasjonene) kalles ofte for «horisontal kabling» eller «spredenettet» og består av fire par kobberkabler med fargene blå/hvit, oransje/hvit, brun/hvit og grønn/hvit. Disse kablene kalles for kategori-kabler, og kan være Cat5, Cat5E, Cat6, Cat6A, Cat7 m.fl. På hver arbeidsstasjon termineres de to kablene i en dobbel ISO-8-boks. Hver ISO-8 boks har en A og en B-kanal. A-kanalen brukes til telefoni og B-kanalen brukes til data. (Forskjellen mellom A og B-kanal er at to av parene (grønt og oransje) har byttet plass.) Fra ISO-8 boksen kobler man til en PC og eventuelt en telefon med «patchekabler». En patchekabel er en kategorikabel med en RJ-45 plugg i begge ender. 

Kabler for strukturert kabling er i stadig utvikling og kommer i stadig nye og forbedrede utgaver. Strukturert kablingssystemer leveres i dag[*når?*] ofte med kategori 6-standard. 

Kablene fra alle arbeidsstasjonene samles i «kabelbunter» som føres videre til et samlingspunkt. Det mest typiske samlingspunktet er et IT-rom, hvor f.eks kabelbunter fra en hel etasje/sektor trekkes inn i et rackskap. I rackskapet termineres hver enkelt kabel i patchepaneler (datakablene) og plintrekker/patchepaneler for telefoni. 

Mellom IT-rom og andre fordelingspunkter kan det være høyhastighetslinker på fiberkabler, såkalte "backbones" eller "stamkabler". Disse kablene mellom større samlingspunkter må kunne håndtere høy hastighet, da data fra mange kilder/hosts skal trafikkere disse linjene samtidig. Til dette trenger man høy båndbredde på både kabler og nettverks-utstyr/mediekonvertere.
«Calvados» har flere betydninger.En flaske Calvados Pays d'Auge
Gammelt destilleringsapparat for calvados.
**Calvados** er brennevin laget av epler som blir lagret på eikefat. Calvados blir ofte tilsatt pærer (5 % eller mindre, med unntak av Calvados fra Domfrontaisområdet). Epler har mindre sukkerinnhold enn for eksempel druer, slik at alkoholstyrken sjelden kommer over seks prosent. 4,5 % er et minimumskrav. 

Calvados ble i 1942 et appellation d'origine contrôlée-område (dvs. statlig navnegaranti og regler for produksjon.) Området inkluderer departementene Calvados, Manche og Orne, samt deler av departementene Eure, Mayenne, Sarthe og Eure-et-Loir. Utfra dette ble to andre områder utskilt; Calvados Pays d'Auge der sideren destilleres to ganger, og Calvados Domfrontais, med en pæreandel på minimum 30 %. Obligatorisk to års lagring for Fine/3 stjerner, tre år for Vieux/Reserve, fire år for VSOP/Vieille Reserve, og seks år for XO/Napoleon/Hors d'Auge. Det finnes også Calvados som er mye eldre, gjerne opp mot 20 år.

For øvrig fremstiller man også både sider og destillert sider i Bretagne. Her heter det tilsvarende produkt *Gwechall* (bretonsk for «eldgammel»). Eplebrennevin fra andre områder kalles *Eau-de-vie de Pomme*, *Apple Brandy*, *Applejack*, *Aquardiente di Sidre* og i Norge: Eplebrennevin.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «calvados». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 20. november 2023. Besøkt 20. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Apples, cider and Calvados in Pays d'Auge, Normandie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**Karoten** (fra latin *carota*, *gulrot*) er et provitamin til vitamin A. Karoten er et rødt, gult eller oransjefarget pigment i stoffgruppen karotenoider, som finnes naturlig i planter, særlig i frukt, grønnsaker og bladverk. De ulike kildene til karotenet omtales ofte som **karotenoider** og brukes ofte som fargestoff i matvarer. Karoten gir beskyttelse mot mye lys og radikaler, og kan også fungere som aksesorisk pigment.

**β-karoten** (betakaroten) kan omdannes til (*Vitamin A*) og blir ofte, noe forenklet, kalt for A-vitamin. Ved inntak av betakaroten lagres fargestoffet i hudcellene hvor underhudsfettet farges gyllent.

Gulrot er en viktig kilde til karoten og vitamin A. Den typiske gulrotfargen skyldes en balanse mellom gule fargestoffer (a- og b-karoten) og rødlige fargestoffer (lykopen og andre). b-karoten er en byggestein for A-vitaminet, og gulrøtter er derfor viktige i kostholdet.

Det er en nær sammenheng mellom god fargeutvikling og innholdet av karoten. Høy jordtemperatur og tilstrekkelig med plantenæringsstoff er en forutsetning for at disse fargestoffene skal dannes. Derfor gir våt og kald jord eller kjølig sesong en lysere gulrot.

Referanser
----------

1. 1 2  «Karoten - Institutt for biovitenskap». *www.mn.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 26. april 2017.
2. ↑  «Slik virker betakaroten». *Betakaroten*. Arkivert fra originalen 27. april 2017. Besøkt 26. april 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Ertvågsøya** (også kalt *Ertvågøya*, *Ertvågøy* og *Artvågsøya*) er ei frodig og berglendt øy i Aure kommune i Møre og Romsdal. Øya har et areal på 139,30 km². Den er delt i to nesten like store deler, delt av Foldfjorden som skjærer inn i øya fra nord, og dels av Skausetvatnet som fortsetter fra Foldfjorden og videre sørover mot Vågosen. I vest danner Imarsundet skillet mot øyene Solskjel og Stabblandet. I nord grenser øya til Trondheimsleia, og i øst danner Aursundet skillet mot fastlandet og Aure sentrum. I sør ligger Vinjefjorden som danner grense mot Halsa kommune.

Sørsida av Ertvågsøya hørte ei tid til Valsøyfjord kommune, og gårdene langs Imarsundet hørte tidligere til Tustna kommune (1874–1964), men ble lagt til Aure kommune 1. januar 1965. Rundt øya ligger flere mindre øyer, som Rottøya og Ruøya i øst og Jøssøya og Bærøya i nord, i tillegg til Stabblandet (tidligere Tustna) i vest.

Steder
------

* Arasvika
* Foldfjorden
* Fuglvågen
* Mjosundet
* Sagvågen
* Vingsnes
* Vågosen

Samferdsel
----------

I øst fikk øya fastlandsforbindelse til Aure i 1995. Den går via fylkesvei 680 over Mjosundbrua, Smalsundbrua og Aursundbrua.

I vest ble Ertvågsøya knyttet sammen med øyene Stabblandet og Tustna av Imarsundbrua som ble åpnet 11. januar 2007.

I sør knytter ferjesambandet Arasvika–Hennset Ergvågsøya til Hennset i Heim kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «Ertvågsøya». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 12. oktober 2016.
2. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 14. februar 2016.
3. ↑  Ertvågsøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ertvågsøya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
"Eiliv Herikstad" (1942—2023) var en norsk musikkpedagog, komponist, arrangør, dirigent og trombonist.

Han var soldat i Frelsesarmeen og en sterk bidragsyter i organisasjonens musikkliv, både nasjonalt og internasjonalt. Han var blant de første, om ikke den første, som skrev musikk med påvirkning fra swing og jazz i Frelsesarmeen.

Utdanning
---------

Da han fortsatt bodde i Fredrikstad, studerte han harmonilære privat hos Søren Gangfløt. Han studerte trombone ved Musikkonservatoriet i Oslo (MKiO) og musikkpedagogikk ved Musikhögskolan i Göteborg.

Virke
-----

Som ung mann i Oslo, jobbet han ved siden av studiene som freelance trombonist. Da han studerte i Gøteborg, arbeidet han i sosialtjenesten i Motala.

Fra 1973 til 1976, var han Nasjonal Musikkmester for Frelsesarmeen i Norge, Island og Færøyene. Fra 1977 til 1979 var han lærer ved Jeløy Folkehøgskole, hvor han i 1987 ble rektor. I 2002 gikk han over til å bli studiesekretær, etter mange år som musikksekretær ved Frelsesarmeens hovedkvarter.

Han ble hyppig brukt som trombonist og gjestedirigent.

I løpet av sitt liv, var han musikkmester i Templet (Oslo), Oslo 3.korps, Motala, Mölndal og Moss. Han ble også utnevnt til musikkmester da Frelsesarmeens Territoriale Hornorkester ble etablert under navnet Nasjonalt Hornorkester i 1994. Fra 1995 og frem til sin død, var han Musikkmester i Askim.

Referanser
----------

 Klepke, 2012, s 256

Litteratur
----------

Klepke, Steve (2012). *The Golden Pen. Past and Present Brass Composers and Arrangers of the Salvation Army*. Suffolk: SA Historical & Philatelic Association/Abernant Publishing. s. s. 256–257. ISBN 978-1-909196-03-2.

Eksterne lenker
---------------

Musikk er språk og felleskap, intervju i Krigsropet 25.05.2023

Eiliv Herikstad nominert til Musikkforleggerprisen 

1. 1 2 3 4  Klepke, Steve jr. (2012). *The Golden Pen. Past and Present Brass Composers and Arrangers of the Salvation Army*. Suffolk: Historical & Philatelic Association/Abernant Publishing. s. 256–257. ISBN 978-1-909196-03-2.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

Denne artikkelen **trenger flere lenker til andre artikler**. Du kan bidra ved å legge til relevante lenker. *(2020-12)*
Cymbospondylus
**Cymbospondylus** (En gresk ord som betyr "båtryggrad") var en tidlig basal fiskeøgle som levde mellom midten og senere årene av triasperioden (240-210 millioner år siden). Tidligere ble slekten klassifisert som en shastasaurid, men senere studier regner den som basal. Fossiler er funnet i både Tyskland og Nevada, og den første arten ble navngitt av Joseph Leidy i 1868. Det var ikke før tidlig på 1900-tallet at de første komplette skjelettene ble oppdaget. Cymbospondylus var en av de største fiskeøglene, med fossiler fra 6 til 10 meter (20 til 33 fot) lange. Det var også en av de minst fiskelignende av fiskeøglene, da den manglet ryggfinne og fluked hale. Den hadde imidlertid en langstrakt snute, som andre fiskeøgler. Cymbospondylus hadde store kjever med flere rader med tenner, tilpasset for å fange og holde på fisk, belemnitter og blekkspruter. Den lange halen ville vært ypperlig for svømming, og gjorde at Cymbospondylus kunne svømme i høye hastigheter og jakte ned stimer med svømmende fisk.

Voksne Cymbospondyluser brukt sannsynligvis mye av sin tid på jakt på havdypet, og kom bare inn på grunnere vann for å avle eller fange sesongmessig tilgjengelig byttedyr. Som andre fiskeøgler fødte Cymbospondylus sannsynligvis levende barn. Så snart disse nådde voksen størrelse, var det sannsynligvis få eller ingen rovdyr som utgjorde noen fare for dem.

Den ålelignende halen til Cymbospondylus utgjorde nesten halvparten av den totale kroppslengden, og kan ha vært den viktigste fremdriftsmekanismen den. Som dagens havslanger svømte Cymbospondylus sannsynligvis ved å bevege kroppen fra side til side. De flate sidelemmene ville ha fungert som stabilisatorer, og for å bremse ned fiskeøglens svømmehastighet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cymbospondylus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cymbospondylus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cymbospondylus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cymbospondylus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Eksempel på et «A3-lignende» regneark for strukturert problemløsing og kontinuerlig forbedring
**A3-problemløsning** eller **A3-metoden** er en strukturert metode for problemløsning og kontinuerlig forbedring som består av en rekke spørsmål. Spørsmålene og svarene fikk opprinnelig plass på et ISO A3-papirark, men har senere blitt mer vanlig på digital form.

Metoden ble først brukt hos Toyota, og er mye brukt innen strømlinjeformet produksjon. Den gir en enkel og streng prosess som veileder arbeidere i problemløsing. Et eksempel på en adapsjon er *systemorientert A3* (S-A3).

Se også
-------

* Fiskebeindiagram
* Kvalitetssikring
* Kvalitetsstyring
* Problemløsing
* Rotårsaksanalyse
* Shewhart-syklusen
* Verdistrømskartlegging

Referanser
----------

1. ↑  Jonatan Sand (2023). *A3 Problemløsning: Analysere og forbedre en produksjonsprosess ved studboltproduksjon.* (avhandling). NTNU.
2. 1 2  Shook 2008 harvnb error: no target: CITEREFShook2008 (help); Sobek & Smalley 2008 harvnb error: no target: CITEREFSobekSmalley2008 (help); Matthews 2011 harvnb error: no target: CITEREFMatthews2011 (help)
**Olaf Christiansen** (født 26. april 1912 i Oslo, død 19. oktober 1992 i Kragerø) var en norsk kunstmaler. Christiansen ble kalt kolorist, en kunstmaler med utpreget evne til artistisk fargebruk. Han debuterte på Statens Høstutstilling i 1939 med maleriet Garntørk med motiv fra Svolvær.

Utdanning
---------

* Statens håndverks- og kunstindustriskole under Per Krohg 1934-36
* Statens kunstakademi under Axel Revold 1937-40
* Privat korrektur hos Henrik Sørensen og Reidar Aulie i 1936

### Legat, stipend og studiereiser

* A.C. Houens legat 1945
* Deberitz' minnestipend, arbeidsstipend fra Bildende Kunstneres Hjelpefond 1950
* Studieopphold i København 1945

Utstillinger
------------

### Separatutstillinger

* Galleri Per, Oslo, 1950
* Den Bohemske Ambassade, Kragerø, 1989
* Kragerø Bibliotek og Tåtøy skole (post mortem), 2008

### Kollektivutstillinger

* Statens Høstutstilling 1939, 1945-49
* Kunstnerforbundet 1942 og 1947
* Lillestrøm og omegns kunstforening 1942
* Nordisk Konstförbund, Stockholm 1946-47
* Den Offisielle Norske Kunstutstillingen i København 1947

Karriere
--------

I 1947 blir tre av hans bilder valgt ut til å representere Norge under Den Officielle Norske Kunstudstilling i København, like mange verk som hans tidligere lærer ved Akademiet Axel Revold fikk stille med. 
Håkon Stenstadvold skrev i *Afteposten* at «Olaf Christiansens utstilling viser han er en maler vi bør være oppmerksomme på.» *Morgenbladet*s Johan Fredrik Michelet skrev: «Men for en maler Christiansen er. I ren fargeskjønnhet er han naturen en slem konkurrent (…) Han maler spontant, men samtidig med full kontroll over hånden, her er ingen vakling.» *Arbeiderbladet*s Arve Moen skrev: «Olaf Christiansen likner ingen andre av sine kunstnervenner, hans motivvalg og komposisjon er noe helt for seg selv.»

Olaf Christiansen flyttet fra Oslo til Tåtøy i Kragerø i 1950. Han tok jobb som mønstertegner på Den norske tapetfabrikk på øya. Mange av maleriene hans ble oppbevart på fabrikken, og gikk tapt da produksjonslokalene brant ned i 1951. Olaf Christiansen fortsatte som industriarbeider frem til 1966, da han ble pensjonist og gjenopptok malingen.

Innkjøpt av
-----------

* Elingaard herregaard, Fredrikstad museum
* Kragerø kommune
* Olaf Christiansen var svært restriktiv med å selge bildene sine. I dag fins en del av maleriene hans i private samlinger, spesielt i Kragerø.

Kilder
------

* Norsk kunstnerleksikon, s. 408, R. Revold, *Norges billedkunst i det 19. og 20. århundre*, bd. 2, s. 12
* Bjørn Westhrin: *Maleren som ikke ville selge.* Årsskrift for Kragerø og Skåtøy Historielag, 2008

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kragerø og Skåtøy Historielag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Guy Fawkes River nasjonalpark**, en nasjonalpark som omfatter 100 590 hektar, på den østlige kanten av New England Tablelands og den vestlige kanten av Dorrigo-platået, i det nordøstlige New South Wales, Australia.

Hovedinngangen til nasjonalparken er via Waterfall Way, nær Ebor, 46 kilometer sør-vest for Dorrigo og 80 kilometer nord-øst for Armidale. Nasjonalparken ligger omtrent 560 kilometer nord for Sydney. Fra vest er nasjonalparken tilgjengelig via Wards Mistake.

Guy Fawkes River nasjonalpark har 28 truede plantearter, 24 truede faunaarter og betydelige områder med urskog som er beskyttet i parken. Guy Fawkes-elva stuper utenfor Northern Tablelands ved Ebor Falls. Det er spektakulære eksempler på daler og elvekløfter, inkludert den dype Guy Fawkes River Valley. De robuste kløftene i elvene Aberfoyle, Sara og Henry renner også gjennom parken.

Severdigheter
-------------

Villhester har levd i parken siden 1930-tallet. I oktober 2000 ble over 600 hester i Guy Fawkes River nasjonalpark skutt og drept fra et helikopter under en kontroversiell felling av NSW National Parks and Wildlife Service.

På 1970-tallet ble Bicentennial National Trail planlagt å gå langs den vestlige siden av Guy Fawkes River.

 Guy Fawkes River nasjonalpark

Referanser
----------

1. ↑  Guy Fawkes Heritage Horse Association Inc. Arkivert 19 november 2008 hos Wayback Machine Retrieved 7 January 2009.
2. ↑  «Guy Fawkes». The Colong Foundation for Wilderness Ltd. Besøkt 8. desember 2008.
Saltasaurus
**Saltasaurus** var en planteetende sauropod som levde i sen krittid. Dette var den første dinosauren som ble funnet med små beinplater i skinnet. Slike beinplater har senere blitt funnet også på andre titanosauriaer. Saltasaurus må ikke forveksles med Saltoposuchus.

Faktaer
-------

Saltasaurus var en planteeter og var, med sin lange hals, avhengig av å kunne nå mat som hang høyt oppe. For å kunne nå så høyt som mulig kunne den stå på bakbeina.

Dyret var relativt lite til å være en sauropod, ca. 12 meter høy og veide ca. 7 tonn. Hodet lå oppe på en lang hals og lignet veldig på diplodocus. 

Det er per i dag kun funnet en art av *Saltasaurus*, *S. loricatus*. Navnet *loricatus* henviser til (lat.) *lorica* - brystplate, siden *Saltosaurus* hadde et solid hudpanser.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Saltasaurus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Saltasaurus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Saltasaurus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Saltasaurus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Saltasaurus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Parasaurolophus
**Parasaurolophus** var en planteetende dinosaur i hadrosaurfamilien. Den levde på slutten av krittperioden for ca. 76-73 millioner år siden. Kjennetegnet var en kam på hodet, som forskerne tror kan ha vert brukt til å lage en trompetaktig lyd med for å advare flokken om fare. Hannene kan ha brukt den til å tiltrekke seg hunner med i parringstiden og for å skremme bort rivaliserende hanner. Først trodde forskerne at kammen ble brukt som en slags snorkel fordi kammen liknet et rør. 

Den første fossilen fra en Parasaurolophus ble funnet i Canada i 1922. Parasaurolophus kunne bli opptil 10 meter lang, ca. 3-4 meter høy og kunne veie opptil 2,7 tonn. Skallen var rundt 1,6 meter. Som andre hadrosaurer kunne den gå på fire ben eller løpe på to. Dette gjorde at de kunne løpe raskere og da var det lettere å komme seg unna rovdyr.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Parasaurolophus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Parasaurolophus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Parasaurolophus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Parasaurolophus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Parasaurolophus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Parasaurolophus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Nauplius av reke
**Nauplius** er et larvestadium som forekommer hos mange krepsdyr. Den består av et hode med ett øye og en haledolk (*telson*), mens thorax og abdomen ikke er utviklet. Den har tre par utløpere fra hodet som den kan svømme med.

Navnet *Nauplius* ble publisert som navnet på en slekt av krepsdyr av i et arbeidea av Otto Friedrich Müller i 1785, etter hans død. Dyrene viste seg imidletid å være larver av copepoder. Navnet brukes derfor i dag om dette larvestadiet, som lever som et planktonisk larvestadie for mange arter. Stadiet kalles nauplius (flertall: *nauplii*) og består av tre hodesegmentsegmenter, som er dekket av en enkelt ryggskjold. Abdomen (når den er til stede) er uten segemnerting. Hvert av hodesegmentene har et par med svømmebein. De fremste tilsvare hovedantennenene, de neste tilsvarer sekindærantennene og de bakre tilsvarer mandiblene hos det voksne dyret. Dette larvestadiet har forskjellige levemåter hos forskjellige grupper. Noen er svømmende, andre lever på havbunnen, noen tar til seg næring, mens andre lever av plommemassen fra egget. Naupilus har et enkelt øye rett over hjernen. Dette øyet kalles et «naupilusøye» og forsvinner hos mange grupper etter hvert som de voksne dyrenes fasettøyne vokser fram. Noen grupper, slik som Notostraca beholder naupilusøyet også som voksen. Enkelte grupper av krepsdyr mangler helt et naupilusstadie, slik som hos isopoder.

Referanser
----------

1. ↑  Crustaceamorpha: Metamorphosis and Larvae - UCMP Berkeley
2. ↑  Key for the identification of crustacean nauplii - Academia.edu
3. ↑  «Crustaceamorpha: Metamorphosis and Larvae». *ucmp.berkeley.edu*. UC Museum of Paleontology (UCMP). Besøkt 22. august 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Nordlig blåhval** (*Balaenoptera musculus musculus*), også kalt bare **blåhval** eller **vanlig blåhval** i Norge, er en underart av blåhval som holder til på den nordlige halvkule, både i Atlanterhavet og i Stillehavet. Denne bestanden har aldri vært særlig tallrik, slik bestanden på den sørlige halvkule en gang var. Størstedelen av bestanden holder til i Stillehavet.

Beskrivelse
-----------

Nordlig blåhval er den nest største av blåhvalene. Det er estimert at denne hvalen normalt blir omkring 24-28 meter lang. Kuene blir vanligvis størst og kan trolig veie opp mot 170-180 metriske tonn på det meste. Det vil allikevel være mer typisk at ei fullvoksen ku veier omkring 100-120 tonn, spesielt siden blåhval i dag ser ut til å være generelt mindre enn de var før den store nedslaktingen på slutten av 1800-tallet og i første halvdel av 1900-tallet.

Det er usikkert om man kan kalle nordlig blåhval en egen underart eller om den må betraktes som en variant av samme underart som sørlig blåhval. Uansett vil det vitenskapelige navnet være som nå.

Utbredelse
----------

I Stillehavet er denne blåhvalen først og fremst utbredt utenfor vestkysten av det nordlige Mexico og California (Baja California) i USA, samt vest- og nordkysten av Canada og Alaska. Førstnevnte er faktisk den største konsentrasjonen av blåhval i hele verden. Bestanden i Stillehavet er ifølge IUCN ikke sårbar, men avhengig av å være beskyttet.

I Atlanterhavet er den utbredt fra Asorene og nordover, i nordvest til Baffinbukta og i nordøst til Spitsbergen. Mest tallrik er den i områdene rundt Island, der den nordvestlige og den nordøstlige poplulasjonenes utbredelsesområder møtes. I perioden 1967–1989 ble det kun gjort 11 observasjoner av blåhval i kystnære norske farvann. Bestanden i Nord-Atlanteren er ifølge IUCN sårbar.

Bestand
-------

Norsk Polarinstitutt estimerer totalbestanden til ca. 6 000 dyr, hvorav ca. 600-1 500 i det nordlige Atlanterhavet (helst rundt Asorene og Island). Størsteparten av bestaden holder til i det nordlige Stillehavet. Mest tallrik er populasjonen utenfor Mexico/California. Både den islandske og den meksikansk/californiske populasjonen har vist en stigede tendens, men ellers er det små tegn til økning i bestanden.

Den internasjonale hvalfangstkommisjonen totalfredet den nordatlantiske bestanden i 1955, mens stillehavsbestanden først ble fredet mot slutten av 1966.

Se også
-------

* Sørlig blåhval
* Pygméblåhval
* Blåhval

Referanser
----------

1. ↑  Cetacean Specialist Group 1996. *Balaenoptera musculus* ssp. *musculus* (North Pacific stock). In: IUCN 2006. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 19 April 2007
2. ↑  Cetacean Specialist Group 1996. *Balaenoptera musculus* ssp. *musculus* (North Atlantic stock). In: IUCN 2006. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 19 April 2007
3. ↑  «Eugen Gravningen Sørmo. 2003. «Hval i norske og tilstøtende farvann». Institutt for biologi, NTNU» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. september 2009. Besøkt 19. april 2007.
**Pygméblåhval** (*Balaenoptera musculus brevicauda -* også kalt **myrbjørn** på norsk) er en underart av blåhval som for det meste holder til på den sørlige halvkule, mellom 0º og 80ºE. Denne underarten ble først beskrevet i 1963.

Beskrivelse
-----------

Pygméblåhval er den minste av blåhvalene. Den blir normalt ikke over ca. 22 meter lang (maksimalt 24 meter) og veier sjelden over 100 metriske tonn (typisk ca. 75-90 tonn). Hannene blir gjerne 1-2 meter kortere og er tilsvarende lettere. Dr. *Hidehiro Kato* (Japan Fisheries Research Agency) sier pygméblåhvalen er mer lik et rumpetroll i formen, mens de to andre underartene er mer torpedoformet. Han sier dessuten at man er rimelig sikre på at pygméblåhval ikke kan klassifiseres som en egen art, selv om det er klare biologiske og morfologiske forskjeller mellom denne og de to andre underartene av blåhval. Blant annet er det forskjell på hvordan blåsehullet er utformet.

Utbredelse
----------

Pygméblåhval finner man først og fremst i det sørlige Indiahavet og Stillehavet og det nordlige Sørishavet, men den krysser også over i det sørlige Atlanterhavet (der det finnes indikasjoner på at denne hvalen kan trekke nordover mot tropiske farvann rundt ekvator. 

Mest vanlig er pygméblåhvalen rundt den sørafrikanske øygruppa Prince Edward Islands og de to franske øygruppene Crozetøyene og Kerguelenøyene sør i Indiahavet, men det finnes også pygméblåhval lenger nord, som rundt Madagaskar, Maldivene og Sri Lanka, og trolig også langs kysten av Oman. Dr. Hidehiro Kato hevder at all blåhval i tropiske farvann trolig kan være pygméblåhval.

Bestand
-------

Clapham m.fl. (1999) hevder at Sovjetunionen på 1960-tallet og 1970-tallet slaktet ned mer enn 8 000 pygméblåhvaler som ikke ble rapportert.

Det har blitt estimert at det fines ca. 3 000-5 000 pygméblåhvaler, men det er vanskelig å skille mellom ikke fullt utvokst sørlig blåhval og denne hvalen. Flere forskere mener at det kan være flere pygméblåhvaler (opp mot 10 000 har blitt antydet) enn både sørlig- og nordlig blåhval tilsammen, men det hersker stor usikkerhet om alle bestandene. I dette ligger det imidlertid at det kanskje er langt færre nordlige- og sørlige blåhvaler enn antatt fram til nå, sidene de samme forskerne oppgir de samme estimatene for totalbestanden av blåhval. Dette er også årsaken til at IUCN ikke kan si noe sikkert om trusselbildet for pygméblåhval. Man har ikke tilstrekkelig med informasjon om bestanden til å si noe sikkert om hvor sårbar den er.

Se også
-------

* Nordlig blåhval
* Sørlig blåhval
* Blåhval

Referanser
----------

1. ↑  Cetacean Specialist Group 1996. *Balaenoptera musculus* ssp. *brevicauda*. In: IUCN 2006. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 19 April 2007
2. ↑  «myrbjørn – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 3. juni 2016.
3. ↑  Clapham, P.J. Young, S.B. and Brownell Jr. R.L. 1999. Baleen whales: conservation issues and the status of the most endangered populations. Mammal Review 29: 35–60.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Karl Ove «Kalle» Moene** (født 18. oktober 1949 på Voss) er en norsk økonom som er professor ved Økonomisk institutt ved Universitetet i Oslo. 

Moene er cand.oecon. fra Universitetet i Oslo (UiO) i 1977 og er dr.philos. fra 1984. Han er professor ved UiO fra 1987. Hans viktigste arbeidsfelt har vært fordelingsspørsmål og sammenlikning av økonomiske institusjoner, særlig i arbeidsmarkedet. Han er kjent som en original tenker med en spiss penn.[] Han skriver jevnlig kronikker i *Dagens Næringsliv*. Siden 2002 har Moene vært knyttet til Centre for the Study of Civil War ved Institutt for fredsforskning.[]

Moene leder et forskningsarbeid som skal analysere sammenhengene mellom sosial organisering (særlig på arbeidsmarkedet), økonomisk utvikling og fordeling av velstanden. Dette prosjektet forkortes ESOP (Equality, Social Organization and Performance), og refereres ofte til som forskning på «den nordiske modellen». I et arbeid om lønnslikhet viste han sammen med Erling Barth at en generøs velfedsstat bidrar til lønns­sammenpressing og at lønns­sammenpressing gir økt oppslutning om en generøs velferdsstat. De to mekanismene understøtter hverandre og gir opphav til en likhets­multiplikator. Likhets­multiplikatoren kan imidlertid også være negativ og føre til økt ulikhet – som i USA i periode 1981-2001.

Moene vokste opp i Bergen.

Utmerkelser
-----------

I 2011 ble han tildelt Norges forskningsråds formidlingspris «for sin evne til å forklare komplekse økonomiske spørsmål på en forståelig måte» og samme år ble han tildelt Akademikerprisen. I 2016 ble han tildelt forskningsutmerkelsen Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning. I 2019 fikk han Kverulantkatedralens økonomipris.

Referanser
----------

1. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Professorens julekupp
3. ↑  Moene, K and Barth, E 2009. The Equality multiplier. NBER working paper series
4. ↑  Maurseth, Per Botolf (25. april 2019). «Karl Ove Moene». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 24. oktober 2019.
5. ↑  Forskningsrådets formidlingspris til Kalle Moene[*død lenke*] 23.09.2011
6. ↑  Akademikerprisen til Kalle Moene Arkivert 19. oktober 2014 hos Wayback Machine. 09.10.2011
7. ↑  – En ære å få pris Dagsavisen
8. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Karl Ove Moene i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Karl Ove Moene - Store norske leksikon
* Hjemmeside ved Universitetet i Oslo
* forskning.no «Formidlingsmester Moene» (portrettintervju) 23.09.2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Letjevannbukk
**Letjevannbukk** eller **Letvannsbukk** (*Kobus leche* på latin) er en art innenfor gruppen klovdyr som blant annet kan kjennetegnes ved at de har et partall tær, eller klauver og horn som er cirka mellom 50 og 90 cm lange. 

Letjevannsbukken har en tykk, grov og langhåret pels, men den har ingen man over nakke eller rygg slik som f.eks. hester har. letvannsbukkens klauver er lange og spisse. Bukkens farger kan variere fra svart til kastanjebrunt over ryggen, men magen er hvit eller lyst brunt. Høyden er vanligvis mellom 100 og 150 cm og hannbukken er litt høyere enn hunn-bukkene. Bukkene veier cirka mellom 25 og 30 kilo. Letjevannsbukkene regnes som et meget sårbart dyr og den er nært beslektet med arten rørbukk. Bukken finnes i Zambia, Botswana, Angola, Namibia og i Kongo. Bukken trives best i nærheten av vannkilder som elver og innsjøer, eventuelt der det finnes oversvømte gressmarker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Libertariansk feminisme**, også kalt **individualistisk feminisme**, er en mindre retning innen feminismen som oppstod i 1970-årene i USA. Den kan særlig spores tilbake til Association of Libertarian Feminists, grunnlagt i 1973 av Tonie Nathan, en tidligere visepresidentkandidat for det daværende mikropartiet United States Libertarian Party. Libertariansk feminisme legger ifølge sin selvforståelse hovedvekten på individualisme og kvinners evne til å oppnå likestilling gjennom egne handlinger og valg, og kombinerer synspunkter typiske for den amerikanske libertarianismen, slik som generell fiendtlighet mot offentlige myndigheter og statlig styring, med enkelte progressive synspunkter, f.eks. i abortspørsmålet. Libertarianske feminister har vært særlig aktive i prostitusjonsdebatten, som sterke motstandere av lovgivning og offentlige tiltak mot prostitusjon, idet de hevder spørsmål om prostitusjon bør overlates fullstendig til enkeltindividene og markedet. Libertariansk feminisme er ikke det samme som liberal feminisme (som historisk har røtter først og fremst i sosialliberalisme) og libertarianske synspunkter avviker betydelig fra hovedstrømmen av liberal feminisme, i prostitusjonsdebatten såvel som i andre spørsmål. Libertariansk feminisme er relativt omstridt blant alle andre feministiske retninger, fra liberal feminisme til radikalfeminisme; Wendy McElroy har definert den libertarianske eller individualistiske feminismen i motsetning til «politisk feminisme», brukt som et samlebegrep for de andre feministiske retningene. Kjernen ifølge McElroy er at den libertarianske feminismen avviser politiske- eller fellesskapsløsninger, og heller ønsker individuelle løsninger på individuelle problemer. Det er ingen større feministiske organisasjoner hverken i USA eller Norge som sogner til denne retningen, og libertarianske feminister har hovedsakelig engasjert seg gjennom libertarianske partier.

Referanser
----------

1. 1 2  McElroy, Wendy (2002). *Liberty for Women: Freedom and Feminism in the 21st century*. Ivan R. Dee, Publisher. ISBN 978-1-56663-435-9.
2. ↑  Alan Soble, *Sex from Plato to Paglia*, bd. A-L, s. 336, 2006
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Tegning av en foraksling med akseltapp
En **akseltapp** (tysk: *Faustachse*, ikke til å forveksle med «fustasje») er en type stiv aksling som kan finnes på biler og en del andre kjøretøy.

* På bakhjulsdrevne biler kan det være akseltapper på begge de to forakslingene
* På forhjulsdrevne biler kan det bare være akseltapp på ett av de to bakhjulene

På bakhjulsdrevne kjøretøy er denne akseltappen i stand til vinkelbevegelse rundt spindelbolten for styring av kjøretøyet.

Det er fire vanlige design av akseltapper:

1. Elliot-aksling
2. Omvendt Elliot-aksling
3. Lemoine-aksling
4. Invertert Lemoine-aksling

Se også
-------

* Bakaksling
* Drivhjul og tomgangshjul
* Spindel (bil), en del av opphengssystemet som bærer navet til hjulet

Referanser
----------

1. ↑  «fustasje». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 22. januar 2023. Besøkt 13. april 2023.
Myrsnelle
Myrsnelleknopp
***Myrsnelle***, (Equisetum palustre) er en plante arter som tilhører snellefamilien (Equisetopsida). Det er utbredt i kaldere regioner av NordAmerika og Eurasia.

Beskrivelse
-----------

*Myrsnelle* er en flerårig som kan bli mellom 10 og 50 cm - i sjeldne tilfeller opp til en meter. Stengelen kan både være ugrenet og ha femkantede grener, og de nederste kan være grenet på ny. Det første leddet på grenene er kortere enn tannkransen på stengelen de går ut fra. Sporeakset sitter i toppen av stengelen, men kan også sitte på grenspissene. 
Sporene spres med vinden (Frøspredning) og har fire lange bånd-lignende strukturer.

Økologi
-------

*Myrsnellen* er grønn fra våren til høsten og lager sporer fra juni til september. Det vokser på fuktige steder og myr i hele landet. Det er funnet i Europa og opp til 1380 meter over havet i Hordaland. Dens utbredelse er synkende.

Giftig
------

*Myrsnellen* er giftig for planteetende dyr, men ikke for mennesker.[] Den inneholder et Tiamin-ødeleggende enzym som kan føre til alvorlig mangel på koordinering hos hester.

Referanser
----------

1. ↑  ITIS. 2009
2. ↑  Flora of North America, Marsh horsetail, prêle des marais, *Equisetum palustre* Linnaeus, Sp. Pl. 2: 1061. 1753.
3. ↑  Flora of China, 犬问荆 quan wen jing *Equisetum palustre* Linnaeus
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Myrsnelle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Myrsnelle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Myrsnelle* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Myrsnelle* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Myrsnelle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Myrsnelle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Myrsnelle* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Myrsnelle* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Equisetum palustre* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Equisetum palustre* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Equisetum palustre* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Walkowiak R. J. *Equisetum palustre L.*, IEA Samling av Equisetum, 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |