recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Et **akvarium** er en vannbeholder med det formål å vise fram undervannsliv. Begrepet brukes også om bygninger som inneholder mange akvarier. Blant de største offentlige akvariene i verden er Georgia Aquarium og Okinawa Churaumi-akvariet.

Historie
--------

Å holde akvarier er en utbredt hobby som kan dateres tilbake flere århundrer. Man tror at de første akvariene ble holdt av rike menn i Kina, som hadde paradisfisk i enkle vannbeholdere. Fremskritt innen teknologi har hatt mye å si for at hobbyen har blitt populær i moderne tid, fordi selv de kaldeste og fjerneste av hjem nå kan utstyres med et vakkert og spennende undervannsmiljø fra en hvilken som helst del av verden.

Privat akvaristikk
------------------

Et hjemmeakvarium på 69 liter
I private hjem innredes akvarier oftest med tropiske fisker eller undervannsplanter, ofte med et bunnlag av grus eller sand, samt diverse pyntegjenstander som stener, røtter og plastobjekter. For å holde eventuelle beboere friske og raske har også akvarier som oftest et system av filtre, varmekolber, luftinnsprøytere, kraftige lys eller annet, og når det gjelder tropiske akvarier i kaldere omgivelser er mye av dette en grunnleggende nødvendighet.

Skjema over et typisk filter-oppsett. Vannet suges gjennom et rør (1), et mekanisk, biologisk og eventuelt kjemisk filtermateriale (2, 3 og 4), og pumpes deretter tilbake til akvariet (5).

Se også
-------

* Akvariefisk
* Terrarium

### Offentlige akvarier

* Akvariet i Barcelona
* Georgia Aquarium
* Okinawa Churaumi-akvariet

#### I Norge

* Akvariet i Bergen
* Atlanterhavsparken
* Lofotakvariet
* Polaria
* Sognefjord Akvarium

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aquariums – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Aquarium – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Akvarieforbund
* Akvarium i Europa Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.

### Norskspråklige nettfora

* AkvaForum.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Andry Rajoelina** (født 30. mai 1974) er en madagassisk politiker som siden 19. januar 2019 har vært president på Madagaskar.

Han var fungerende statssjef og overgangspresident etter et statskupp 17. mars 2009 da militæravdelingen CAPSAT i hovedstaden Antananarivo plasserte han i stillingen. Marc Ravalomanana, som var demokratisk valgt president i 2006, flyktet til Sør-Afrika. Det internasjonale samfunn, daværende president Nicolas Sarkozy i Frankrike inkludert, karakteriserte maktovertagelsen som statskupp. Dette førte Madagaskar inn i den alvorligste krisen siden landet ble selvstendig i 1960. Over halvparten av statsbudsjettet er basert på hjelp fra utlandet, noe som stoppet opp på grunn av kuppet. 

Rajoelina ble valgt til ordfører i hovedstaden den 12. desember 2007 med 63,32 % av stemmene, og innsatt den 26. januar 2008. Hans motkandidat i valget var Hery Rafalimanana.

Andry Rajoelina er grunnleggeren av den digitale trykke- og reklamevirksomheten Injet, som er den største innen sin sektor i Madagascar. Han eier også tv- og radiostasjonen Viva. Den 13. desember 2008 besluttet Madagaskars regjering å stenge VIVA, etter at et intervju med den tidligere statslederen Didier Ratsiraka hadde blitt sendt. Intervjuet ble ansett for å kunne «forstyrre freden og sikkerheten». Stasjonen ble stengt den 17. desember 2008, hvilket ble fordømt av Reportere uten grenser (RSF), i tillegg til stengingen alle andre tv- og radiostasjoner som har blitt stengt av regjeringen.

President Ravalomanana avsatte Rajoelina som ordfører i januar 2009. Rajoelina utpekte da fru Michele Ratsivalaka som sin etterkommer i stillingen.

Rajoelina gikk av som president 25. januar 2014 etter å ha tapt presidentvalget i 2013. Han stilte på nytt til presidentvalget i 2018 hvor han vant og ble innsatt som ny president 19. januar 2019.

I juni 2023 førte avsløringen av fransk statsborgerskap til åpningen av en parlamentarisk undersøkelse, etterfulgt av avhør av Høyeste konstitusjonelle domstol av en gruppe borgere fra den malagasiske diasporaen i Frankrike.

Referanser
----------

1. 1 2   www.rfi.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000027938, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Polémique à Madagascar : le président n'est pas malgache... mais français», verkets språk fransk, utgitt 21. juni 2023, besøkt 22. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Fleuria, REMBERT Nelly (22. august 2023). «Débat sur la nationalité de Rajoelina : la HCC tranche». *L'Écho du Sud* **(fransk)**. Besøkt 25. august 2023.
5. ↑  DJ-turned mayor a thorn for government *IOL*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Vinglass fra *Hurdal Glasværk*, Søndre Brekke gård museum i Skien
Hafslund-pokalen fra 1797. Tilhører Nasjonalmuseet 
**Hurdal Glassverk** (*Hurdal Glasværk*) var et glassverk i Hurdal som ble etablert i 1755 og var i drift til 1895. Glassverket er sentralt plassert i Hurdal kommune og brukes nå av *Hurdal Verk folkehøyskole*.

Glassverkets produkter
----------------------

Glassverket var fra starten til det ble nedlagt spesialisert i å produsere kronglass til vinduer.
Det produserte også drikkeglass I perioden 1778 til 1808 ble det også laget finere husgeråd som karafler og vinglass.

Eierne
------

Fra 1842 en del av *Interessentskapet for Hurdal, Biri og Hadeland Glasværker*, selskapet som seinere ble Christiania Glasmagasin.

Råvarene
--------

Glassverket foredlet en lokal kiselforekomst, Glassberget i Skrukkelia. Pottaske ble produsert ved Minnesund, brensel kom fra skogene rundt Hurdal og vannkraft som via blåsebelger ga blæst og tilstrekkelig høy varme til å smelte kvartsen kom fra en liten foss midt i bygda.

Historien etter glassverket
---------------------------

Etter at glassproduksjonen stanset og frem til 2. verdenskrig ble stedet brukt som herregård og turisthotell. 

Under krigen brukte tyskerne det som Mutterheim i sitt Lebensbornprogram. Over 600 Lebensborn-barn startet livet i Hurdal.

Da krigen var slutt kjøpte Norsk Luthersk Misjonssamband Hurdal Verk og startet Hurdal Verk folkehøgskole.

Referanser
----------

1. ↑  Glassportalen Arkivert 29. mai 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  Ada Polak
3. ↑   John Petter Stangeland: Hurdal Verk under ulike perioder 1755-2020. 2023
4. ↑   John Petter Stangeland: Hurdal Verk under ulike perioder 1755-2020. 2023
5. ↑   John Petter Stangeland: Hurdal Verk under ulike perioder 1755-2020. 2023

Se også
-------

* Krystallglass
* Liste over norske glassverk

Litteratur
----------

* Ada Polak: *Gamle glass fra Hurdal og Gjøvik*, C. Huitfeldt forlag

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hurdal Verk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hurdal Glassverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
**Jens Saugstad** (født 24. april 1862 på Ringsaker, død 1895 på Skedsmo) var en norsk boktrykker og redaktør for avisen Akershus. Han var sønn av fotograf Johannes Saugstad (1835-1911) fra Ringsaker og Anne Maria Jensdatter f. 1830 fra Vardal.

Saugstad tok opp boktrykkerfaget og var en periode ansatt hos boktrykker Grøndahl i Kristiania. I 1886 ble Saugstad oppfordret til å etablere trykkeri i Lillestrøm og utgi avis for regionen, av stortingsmann og gårdbruker, Anders Jørgensen Veum. Ansvarlig redaktør ble stortingsmann Karender Dieseth fra Ås. Dieseth representerte Venstre og avisen Akershus var derfor opprinnelig en Venstre-avis, og Venstres amtsforening stod bak utgivelsen. 
Avisen fikk en svak start med få abonnenter og allerede høsten 1886 ble det brudd mellom Saugstad og amtsforeningen om betaling av redaktørlønna. Høyrepolitikere dannet da et aksjeselskap som overtok eierskapet, men økonomien ble ikke bedre. Saugstad overtok eierskapet og redaktørrollen. Avisen gikk stadig bedre blant annet som følge av styrket økonomisk konjunktur, økt annonsetilgang og støtte fra sagbrukseierne. Avisen Akershus fortsatte som høyreorgan. 

Da Saugstad døde i 1893 tok hans kone, Bertha Saugstad, over trykkeriet og stod for utgivelsen fram til 1901. Hun solgte avisen til boktrykker Magnus Arnesen som drev den til 1915. Avisen Akershus ble da drevet som aksjeselskap frem til den ble avviklet 23. desember 1966.

Jens og Bertha giftet seg i 1888 og fikk tre barn, Ole (1889-1991), Johannes (1887-1941) og Bertha (1895-1945, gift Evjen). Via Johannes er de oldeforeldre til sakprosaforfatteren Even Saugstad,[]

Referanser
----------

1. ↑  «Historisk befolkningsregister, Jens Johannesen Saugstad». histreg.no.
2. ↑  «Lillestrøm Historielag». Even Saugstad / facebook.

Litteratur
----------

* Jens Johannesen Saugstad i Historisk befolkningsregister

* Hals, Harald: *Lillestrøms historie. I.* Lillestrøm 1978. Nasjonalbiblioteket.
* Monsen, Otto 1997: «Romerikspressen gjennom tidene. 1824-1970.» I *Årbok 1997. Arbeiderbevegelsens historielag i Akershus*. Lillestrøm.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Palestinas frigjøringsorganisasjon** (**PLO**) (arabisk: *Munazzamatu t-tahrîri filistînîya*) ble opprettet den 28. mai 1964 i Øst-Jerusalem, den gang en del av Jordan, på det grunnlag at «palestinske arabere har legitim rett til sitt hjemland». Samtidig har paraplyorganisasjonen i mangel av et eget palestinsk hjemland krevd og fått aksept for retten til å være den eneste representant for det palestinske folket i internasjonale fora. 

Blant gruppene i PLO er al-Fatah, as-Sa'iqa og Folkefronten for frigjøring av Palestina.

Yasir Arafat var leder av PLO fra 1968 og frem til sin død 11. november 2004, da Mahmoud Abbas tok over som leder. Abbas ble senere også valgt til president i Palestina.

PLO gjorde i 1996 et intensjonsvedtak om at PLO-charteret skulle endres slik at staten Israels utslettelse ikke lenger var noe uttalt mål, men dette intensjonsvedtaket ble aldri fulgt opp, og åtte år senere er PLO-charteret fortsatt uendret.

Se også
-------

* Midtøsten-konflikten
* Israels invasjon av Libanon

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Palestine Liberation Organization – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
***Bergerac*** er en britisk kriminalserie som gikk på BBC1 fra 1981 til 1991. Serien handler om den eks-alkoholiserte kriminalbetjenten Jim Bergerac, som holder til på øya Jersey i Den engelske kanal. Rollen som Bergerac ble spilt av John Nettles. Andre sentrale skikkelser i serien er Charlie Hungerford, en lokal rik forretningsmann og Bergeracs eks-svigerfar, spilt av Terence Alexander; Deborah, hans ekskone, spilt av Deborah Grant; og hans sjef Barney Crozier, spilt av Sean Arnold.

Serien gikk på NRK fra 1982 til 1992. Til sammen 79 episoder ble sendt på NRK. TVNorge sendte hele serien fra 1997 til 2000.

Om serien
---------

En turisme-annonse for Jersey fra 1989. I det høyre bildet ses John Nettles sittende i den karakteristiske bilen fra serien.
Serien ble til da serien *Ring Radio West* måtte skrives om fordi hovedrolleinnehaveren, Trevor Eve, trakk seg. Produksjonsteamet bak *Ring Radio West* skapte da Bergerac i stedet.

Referanser
----------

1. ↑  «TVGUIDEN». *VG*. 18.12.1992. «Bergerac har vært en gjenganger på norsk TV. I hele ni år ble det laget nye episoder om detektiven fra Jersey. Men nå er det ugjenkallelig slutt. Det blir takk og farvel til John Nettles og den solfylte kanaløya»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bergerac* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bergerac* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Lille Strandheim sørvest på Tromsøya i februar  Foto: Siri Uldal 
Lille Strandheim sommerstid  Foto: Harald Groven 
**Lille Strandheim** er fritidsbolig som ligger på gården Holt på Tromsøya. Bygningen har trekk fra både jugend - og sveitserstil og er et kulturminne fra tidlig 1900-tall, da den bedre «stand» i bysamfunnet Tromsø anla fritidsboliger i byens umiddelbare nærhet. Man antar at Lille Strandheim ble oppført mellom 1913 og 1920 som fritids-/sommerbolig. Den har blitt sett på som et symbol for de «kondisjonerte» tromsøværingers fritidskultur. Lille Strandheim ble bygd som et sted for de eldre familiemedlemmene fordi den opprinnelige sommerboligen på Strandheim var okkupert av den yngre garde. Kulturminnevernere regner bygningen som en viktig del av Tromsøs kulturarv, om samfunnsliv og arkitektur fra tidlig 1900-tall. Lille Strandheim ble fredet i 2015.

Olga Jensens legat fikk Tromsø kommunes kulturvernpris i 2010 for bevaring av Lille Strandheim.

Referanser
----------

1. ↑  Pressemelding fra Riksantikvaren om fredningen av Lille Strandheim, 27. januar 2015
2. ↑  kulturvernpris til Olga Jensens legat[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Lille Strandheim». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Haraldvollen** er et kurs/konferansesenter, som deler av året drives som leirskole i Målselv kommune i indre Troms.

Leirskolen var resultatet av en nasjonal satsing fra Norges Røde Kors på 1960-tallet som førte til etablering av en rekke Røde Kors sentre, hvor Haraldvollen ble det eneste i Nord-Norge. Målgruppa var unge funksjonshemmede. Etter flere års byggetid foretok Kronprinsparet åpningen av anlegget i 1970. Siden da har det skjedd betydelige endringer i driften og det er også foretatt endringer og forbedringer av både bygningsmasse og uteområder.

Haraldvollen er kjent for sine naturskjønne omgivelser, og sitt friluftspregede leirskoletilbud.
Skoleelever fra store deler av Nord-Norge har deltatt på leirskoleoppholdene der. Mange kurs og konferanser arrangeres der av både Røde Kors, bedrifter og det offentlige. På grunn av anleggets egnethet til utendørs/friluftsaktiviteter benyttes Haraldvollen bla til ungdomsleirer og ferieopphold i Røde Kors regi. 
Anlegget ligger like ved den lakserike Målselva.
Siden 1990 har Haraldvollen vært eid av Troms Røde Kors.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* 
*
**Złoty** (av polsk «*złoto*»: gull; på norsk som regel skrevet **zloty**; utt.: soåti) er valutaen i Polen. 1 złoty = 100 groszy. Valutakoden er PLN. Złotyen er en tradisjonell polsk pengeenhet som har vært i bruk siden middelalderen. 

Złoty er en myntenhet med sterke historiske røtter i Polen. Den første bruken av navnet stammer fra middelalderen, da navnet ble brukt på all fremmed betalingsvaluta og mynter som ble brukt i Polen. Spesielt venetianske og ungarske dukater. Det var først i 1496 at Polens nasjonalforsamling Sejm vedtok en nasjonal myntenhet, złoty, og den var basert på 30 groszy, en mynt som hadde blitt støpt siden 1347 og var basert på de tsjekkiske groschen.

Den erstattet den polske marken i april 1924, da Polen vedtok en valutareform for å bøte på hyperinflasjon i etterkant av 1. verdenskrig.

På begynnelsen av 1990-tallet var inflasjonen i Polen svært høy. 1. januar 1995 ble det derfor tatt bort fire nuller i valutaen, slik at 10 000 gamle złoty (PLZ) ble 1 ny (nåværende) złoty.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Money of Poland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Europeiske valutaer |
| --- |
| 
* Albansk lek
* Bosnisk konvertibilna mark
* Bulgarsk lev
* Euro
* Færøysk krone
* Dansk krone
* Islandsk krone
* Tsjekkisk koruna
* Britisk pund
* Russisk rubel
* Belarusisk rubel
* Moldovsk leu
* Norsk krone
* Polsk zloty
* Rumensk leu
* Svensk krone
* Sveitsisk franc
* Transnistrisk rubel
* Ungarsk forint

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Foto: G. Thuesen/Riksantikvaren 
**Kvikne kobberverk** ble grunnlagt i 1630 som et av landets første kobberverk av noen betydning. 

Den ble drevet av kongelige, som det største kobberverket i Norge. Dette varte fram til 1653. I 1677 raste hovedgruva *Gabes Gott* sammen, og driften ble redusert en liten stund. Rundt 1710 ble driften startet igjen for fullt, med blant annet Norges første vannhjul til steinheising. Kvikne kobberverk var fra 1750 det tredje største kobberverket i Norge. I årene etter 1750 var kobberverkene i Folldal og Selbu større. 

Kvikne kobberverk ble offisielt nedlagt i 1812, men driften fortsatte fram til 1912. 

Gerhard Schøning besøkte Kvikne i 1775 og tegnet et kart over gruven. Han tegnet også Kvikne kirke.

Område
------

Kvikne kobberverk ligger i Kvikne Østfjell bak Kaltberget. Avstanden til sentrum er 9km, og det går bare an å kjøre bil der på sommertid.

Smeltehytter
------------

Kvikne kobberverk hadde mange smeltehytter. De første lå ved Ya. Etter hvert ble de flyttet lenger nedover i dalen, først til Sverja og senere til Brevad. Til slutt ble de flyttet til Innset, hvor den siste ble ødelagt i 1789. Den eneste smeltehytten som fortsatt er intakt befinner seg i Nåverdalen. Den er veldig godt bevart og ble fredet i 1959.

Gruvene
-------

Det første malmfunnet på Kvikne ble gjort i 1629, av Gammel Nils. Det kan tenkes at lokalbefolkningen på Kvikne hadde drevet med utvinning i gruvene lenge før dette, men i frykt for at Christian IV skulle høre om det, sa de ingenting. 

Malmen som ble tatt ut var svovelkis med kobberkis. 

Rundt 1700-tallet ble verket delt opp i 16 deler, og det ble stiftet et aksjeselskap med Abraham Dreier som leder. Etter dette ble det oppsving i driften. 

Da Storofsen fylte gruvene i 1789 ble det regnet som slutten på gruvene, selv om driften offisielt ikke ble innstilt før i 1812. 

I løpet av de 150 årene som kobbergruvene var i drift ble det tatt ut 6960 garkobber fra ca. ¾ millioner tønner malm. Malmen som ble tatt ut på Kvikne inneholdt en svært giftig kis kalt arsenkis. Arsenen avga en giftig stank som ikke fantes i noen andre gruver i Norge. Derfor var gruvearbeidernes arbeidsmiljø ved Kvikne kobberverk meget mer helseskadelig enn ved andre anlegg.

I dag
-----

I dag står bare ruiner igjen av Kvikne kobberverk.

Referanser
----------

1. ↑  Schøning, Gerhard (1722-1780) (1968). *Tegninger samlet eller utført av Gerhard Schøning i forbindelse med hans reiser i 1770-årene og hans arbeider med norsk historie og topografi*. Oslo: Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Kvikne kobberverk». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Helge Jakobsen** (født 31. august 1901 i Tromsøysund, død 25. september 1996) var en norsk bedriftsleder og politiker for Venstre. Han representerte Troms på Stortinget i perioden 1961–73.

Jakobsen tok ettårig handelsskole 1917–18. Han begynte så som ekspeditør i Troms Fylkesproviantering (seinere Troms Felleskjøp), der han avanserte til bokholder og seinere kontorsjef. I 1933 blei han kontorsjef i Nordolje AS, fra 1950 disponent. Han var også reder i familierederiet Brødrene Jakobsens rederi 1933–82 og disponent i AS Norfisk 1946–83. Han hadde tallrike tillitsverv innen fiskeri, rederi og sildoljeproduksjon.

Jakobsen var med å stifte Tromsø Unge Venstre i 1928 og var lagets formann i tre år. Han var medlem av Tromsø bystyre 1936–40 og 1945–49. Han blei valgt inn på Stortinget første gang i 1961 og gjenvalgt i 1965 og 1969. Han var medlem av sjøfarts- og fiskerikomiteen de to første periodene og av administrasjonskomiteen den siste.

Helge Jakobsen var sønn av stortingsrepresentant Anton Jakobsen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Helge Jakobsen, (31.august 1901 - 25.september 1996).», besøkt 15. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Terje Nordby (red.): *Storting og regjering 1945–1985. Biografier*, Kunnskapsforlaget 1985.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Helge Jakobsen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Helge Jakobsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** VIAF
 |
KartUngefärlig lokalitet för Balticconnector**Balticconnector** er en naturgassledning under Finskebukta mellom Ingå i Finland og Paldiski i Estland, som forbinder naturgass nettet i Finland og Estland, med tilknytning også til Inčukalns underjordiske naturgasdepo i Latvia.

Investeringskostnaden for Balticconnector på omkring 300 millioner euro ble finansiert med en tredjedel av Den europeiske union. Den ble satt i drift i januar 2020.

Naturgassledningen er til sammen 152 kilometer lang og består av en 21 kilometer lang ledning på land i Finland, en 77 kilometer lang undersjøisk ledning samt en 54 kilometer lang ledning på land i Estland. Den kan transportere naturgass i begge retninger, til sammen 7 millioner kubikkmeter per dag. Naturgassledelsen ble satt i virksomhet i desember 2019. Ledningens kapasitet var i starten 0,9 millioner kubikkmeter per dag. Det er planlagt en kapasitet på 2,6 millioner kubikkmeter per dag.

Skade på ledningen
------------------

I oktober 2023 oppsto det en gaslekkasje i ledningen, som den finske regjeringen mistenkte å være forårsaket av sabotasje.

1. ↑  *Neue Gaspipline verbindet Finnland mit den baltischen staaten på www.energate.de den 9 oktober 2019*
2. ↑  *Misstänkt gasläcka mellan Finland och Estland – ledning kan vara ur spel i månader* i Hufvudstadsbladet den 8 oktober 2023
3. ↑  *Finland: Troligt sabotage bakom gasläcka* i Norrköpings Tidning den 10 oktober 2023
**Bybrua i Stavanger** er en skråkabelbru (bygd etter fritt frambygg-metoden) med ett tårn. Den krysser Strømsteinsundet fra Kjelvene nær Stavanger sentrum over Grasholmen og ender på Sølyst. Derfra er det broer videre til Engøy (Engøybrua) og Buøy (Pyntesundbrua) som er forbundet med Hundvåg. Hovedspennet er på 185 meter, samlet lengde er 1067 meter og seilingshøyden er 26 meter. Den er en del av fylkesvei 435, og er Rogalands lengste bru. Den ble åpnet 31. januar 1978.

Hovedspennet er bygd etter «fritt frambygg-bru»-prinsippet.
Tilfartsbroene er bygd med et kassetverrsnitt i betong. Hovedspennet består av seksjoner av kassetverrsnitt i stål.

Den var Norges første skråkabelbru og åpnet nyttåret 1978 (Skråkabelbroen Puttesund bro på Hvaler Østfold ble åpnet i 1970, men da var den bygd som spennbetongbro. Skråkabelbroen ble bygd i 2002.) og er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Dette er også Norges eneste skråkabelbru som ble åpnet før 1990-tallet.

Trafikken på brua er så stor at den er overbelastet, så en har startet bygging av tunnel med høyere kapasitet enn det brua har. Dette er en del av et prosjekt som skal gi Ryfylke fastlandsforbindelse (Ryfast) ved en 14 km lang tunnel fra Solbakk i Strand til Hundvåg. Når prosjektet er realisert vil det også fjerne en del av gjennomgangstrafikken i sentrum som oppstår spesielt på grunn av pendlere til og fra Hundvåg.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  «Trafikkdata Fv4566 Bybrua Sør». Statens vegvesen.
2. ↑  «Bybrua har fått fargerik belysning». *www.aftenbladet.no*. 27. februar 2017.
3. ↑  Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner Arkivert 25. oktober 2007 hos Wayback Machine. (se avsnitt om Stavanger bybru)
4. ↑  «Kruse Smith og Risa bygger Hundvågtunnelen» (PDF). Statens vegvesen. Mai 2014. Arkivert fra originalen (PDF) 10. august 2014. Besøkt 9. august 2014.
5. ↑  Statens vegvesen om Ryfast-prosjektet[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Liste over broer i Stavanger |
| --- |
| Nåværende | 
* Bybrua
* Engøy
* Hafrsfjord
* Pyntesund
* Strømsbrua

 | bro |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Markjordbær** (skogsjordbær, dansk: skovjordbær, svensk: smultron) (*Fragaria vesca*) er en flerårig urt som vokser vilt og bærer små jordbær. «Bæret» er i virkeligheten en falsk frukt, med små nøtter, eller «frø» på overflaten.

Beskrivelse
-----------

Tredelte blader, hvite blomster og røde bær er vanligvis markjordbær. Sjeldent nakkebær. Bilde tidlig i mai, Hurum.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Bladene er tre-koblete og hårete, småbladene er ca. 1 til 3 cm, kileformet ved grunnen og har jevnt store tenner i kanten. I motsetning til bladene hos nakkebær (*Fragaria viridis*) er de grønne under, ikke sølvglinsende. Blomstene som blir omkring 12 til 18 mm er hvite, med utstående begerblad, og fem runde eller svakt spissede kronblader. Pollenbærerne er mange og helt gule. Bærene (som egentlig er steinfrukter og ikke bær i botanisk forstand) er hvite i starten og modnes til de blir dyprøde. De er langt mindre enn hos hagejordbær (*Fragaria ananassa*).

Utbredelse
----------

Markjordbær trives i grøftekanter, i tettbygde strøk langs hekker og gjerder, samt i solrik skogbunn og langs kulturmark. Den vokser opp til Finnmark, og opptil 1.250 meter over havet. Markjordbær og nakkebær er de to artene i jordbærslekta som vokser vilt i Norge.

Markjordbær er ikke gjenstand for særlig dyrking, selv om mange holder smaken av markjordbær for å overgå smaken av hagejordbær. Som sine dyrkede slektninger, har markjordbærene svært kort lagringstid som bær. Tradisjonelt plukkes markjordbær ved å tre dem på et strå, noe som trolig er bakgrunnen for det engelske navnet *strawberries* (stråbær). En annen grunn for navnet er at i tidlig tid (1740, England og Frankrike) ble planten bundet opp med strå for å forhindre at bærene kom i kontakt med marken[].

Referanser
----------

1. ↑   Stenberg, Lennart; Bo, Mossberg (2018). *Gyldendals store nordiske flora*. s. 434. ISBN 978-82-05-51139-2.
2. ↑  Wesenberg, Jan (2018). «Venner som poserer sammen – jordbærartene». *Blyttia*. 76 (1).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *markjordbær* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *markjordbær* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *markjordbær* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *markjordbær* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *markjordbær* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *markjordbær* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *markjordbær* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *markjordbær* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Fragaria vesca* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Fragaria vesca* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Fragaria vesca* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** BBC Things
 |
**Göynem** er en tyrkisk landsby i Konya, ikke langt fra byen Beyşehir, med litt over 1477(2012) innbyggere. Landsbyen ligger omtrent 3 timer nord for feriebyen Alanya og litt under en time fra Beyşehir. Mange av innbyggerne ble de første tyrkiske innvandrerne til Norge etter at en stor flom hadde skylt vekk mye av livsgrunnlaget deres på slutten av 60-tallet. Så mange som 1200 personer har forlatt landsbyen Göynem, og de fleste har kommet til Norge, og flere av dem slo seg ned i Drammen og Oslo. 

Personer fra eller med tilknytting til Göynem har opprettet eget fotballag, Øvre Steinar FK, som pr 2013 spiller i 5.divisjon i Stavanger Rogaland.. Ellers er personer fra Göynem i varierende grad aktive spesielt i de religiøse trossamfunnene i Drammen og i den lokale næringsvirksomheten her, og i mindre grad i lokalpolitikk. Blant de mer kjente forretningene er daligvarebutikken Nor-Gøy Dagligvare As og vareimportbedriften Nor-Gøy Import AS .

Det finnes trolig like mange med bakgrunn fra Göynem i Norge som det finnes i Tyrkia.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. februar 2013. Besøkt 8. november 2012.
6. ↑
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. desember 2013. Besøkt 9. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Side med bl.a. bilder og nyheter fra Göynem. Siden er på tyrkisk.
* Norsk-tyrkisk kulturforening for personer med bakgrunn fra Göynem
* Side med bl.a. bilder Göynem. Siden er på tyrkisk
* Samme side som over, med videoer fra Göynem

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Traktaten i Zarskoje Selo** (Готторпский вопрос, også *Makeskiftetraktakten*) var et dansk-russisk makeskifte av landområder i Holstein og Oldenburg. Traktaten gav Danmark garanti for besittelsen av hele Slesvig og løfte om overdragelse av de gottorpske deler av Holstein. Den ble underskrevet 27. august 1773 på Katarinapalasset i Tsarskoje Selo 24 km syd for St. Petersburg.

Deltagere
---------

Parterne i avtalen var 

* Det danske monarki
* Den russiske kronprins Paul (senere keiser Paul I av Russland i sin egenskap av regjerende hertug av Holstein-Gottorp

Forberedelse
------------

Traktaten hadde gjennom flere år vært gjenstand for forhandlinger mellom den danske regjering og hertug Pauls mor (keiserinne Katarina II), som selv var datter av en gottorpsk prinsesse.

Fra dansk side var formålet med traktaten dels at få Holstein samlet under én fyrste og dels å bidra til en løsning av de innviklede arveforhold i det danske monarki.

Innhold
-------

Traktaten var et makeskifte, der hertug Paul gav avkall på sin del av hertugdømmet Holstein mot at få overlatt grevskapene Oldenburg og Delmenhorst, som hadde hørt til Det danske Monarki siden 1667. Hertug Paul overlot snart regentskapet i sine nye grevskaper til sin slektning fyrstbiskopen av Lübeck.

Traktaten er blitt betegnet som den største byttehandel (makeskifte) i 1700-tallets Europa.

Følger for Russland
-------------------

Traktaten gjorde den russiske keiser til overhode for fyrstehuset i landet Oldenburg. Derfor skulle endringer av den oldenburgske tronfølgelov fremover godkjennes i St. Petersburg. Etter russisk oppfatning gjaldt det samme i Holstein. Derfor kunne den senere kong Christian IX først bli dansk-holstensk tronarving etter at keiseren hadde godkjent ham.

Det russiske synspunkt ble understreket av at de russiske keisere helt frem til 1917 kalte seg *regjerende hertuger av Slesvig og Holstein*.

Følger for Oldenburg
--------------------

I 1774 godkjente den tysk-romerske keiser Josef II av Oldenburg og Delmenhorst ble slått sammen til hertugdømmet Oldenburg. I 1815 fikk landet lov til å kalle seg storhertugdømme. Denne betegnelse var i bruk i 1829-1918. Oldenburg, som var blitt republikk i 1918, måtte i 1937 avstå det tidligere fyrstebispedømme Lübeck til Preussen.

Ved slutten av 1800-tallet godkjente den russiske keiser at hvis den storhertuglige slekt døde ut, skulle de titulære hertuger av Glücksburg være arvinger til Oldenburg.

Følger for Danmark og Holstein
------------------------------

I 1851 godkjente den russiske keiser *prins Christian av Glücksborg* som arving til Holstein. Dette bante vei for at han under navnet *Christian IX* kom på den danske trone i 1863.

I 1937 ble det tidligere fyrstebispedømme Lübeck i Østholsten en del av det dengang prøyssiske Holstein.
**Kristine Gjelsten Haugen** (født 24. august 1992 i Bærum) er en norsk alpinist som kjører for Lommedalens Idrettslag. Hun er alpinisten Leif Kristian Nestvold-Haugens søster.

Karriere
--------

Haugen begynte å kjøre FIS-renn som 15-åring og vant sitt første FIS-renn da hun vant storslalåm i Hemsedal i januar 2008. Samme år ble hun norsk juniormester i storslalåm på Bjorli. Året etter ble hun norsk juniormester i utfor og i superkombinasjonen på Hafjell.

Fra november 2012 kjørte hun renn i Nord-Amerika (Nor-Am Cup), mens hun studerte økonomi ved University of Denver i Denver. Fra den perioden har Haugen fire individuelle titler i NCAA, i 2013, 2014 og 2016. Hun var også med å vinne to NCAA-mesterskap med University of Denver i 2014 og 2016.[]

Hun har også 2. plass i storslalåm i US Nationals i Winter Park, USA, i 2012, 3.-plass i slalåm i det nasjonale mesterskapet i Lichtenstein i 2012 og 2.-plass i slalåm idet nasjonale mesterskapet i Coronet Peak i New Zealand, i 2014.

Etter studiene i Denver debuterte hun i verdenscupen i slalåm i Semmering den 29. desember 2016. Hun fikk sine første verdenscuppoeng med en 26.-plass i slalåm i Flachau 10. januar 2017.

I 2018 ble hun nummer to sammenlagt i Europacupen i alpint, etter blant annet å ha vunnet finalen i storslalåm i Soldeu/El Tarter i Andorra.

Hun fikk sin beste verdenscupplassering da hun ble nummer ti i storslalåm i Sölden 27. oktober 2018.

Haugen har sølv i storslalåm fra Norgesmesterskapet i alpint på Hafjell i 2012 og 2018, sølv i slalåm fra Narvik i 2017 og bronse i slalåm fra Hafjell i 2018.

Under VM i alpint 2019 i Åre ble hun nummer 29 i slalåm mens hun ikke kom til mål i storslalåm.

Referanser
----------

1. ↑   www.fis-ski.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Ski-DB.com, Ski-DB skier ID kristine\_haugen\_nor\_425921, besøkt 10. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «National Junior Championships - Ladies' Giant Slalom OFFICIAL RESULTS 31.01.2008». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.
4. ↑  «National Junior Championships - Ladies' Downhill OFFICIAL RESULTS 22.01.2009». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.
5. ↑  «National Junior Championships - Ladies' Super Combined OFFICIAL RESULTS 23.01.2009». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.
6. ↑  «Runs in the family» **(engelsk)**. ncaa.com. 7. mars 2013. Arkivert fra originalen 19. april 2013. Besøkt 31. oktober 2017.
7. ↑  «National Championships - Ladies' Giant Slalom OFFICIAL RESULTS 31.03.2012». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.
8. ↑  «National Championships - Ladies' Slalom OFFICIAL RESULTS 05.02.2012». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.
9. ↑  «National Championships - Ladies' Slalom OFFICIAL RESULTS 19.08.2014». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.
10. ↑  «European Cup - Ladies' Giant Slalom OFFICIAL RESULTS 16.03.2018». *data.fis-ski.com* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristine Gjelsten Haugen – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Kristine Gjelsten Haugen – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Kristine Gjelsten Haugen – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Synagogen i Oslo** er en synagoge i Bergstien 13 på St. Hanshaugen i Oslo. Den ble innviet i 1920 av Det Mosaiske Trossamfund (DMT), og er også menighetens hovedkontor.

Det rektangulære synagogerommet har plass til 340 personer. Til vanlig er disse fordelt på inntil 200 menn på grunnplanet og inntil 140 kvinner oppe på galleriet. I bønn står menigheten vendt mot Toraskapet, som inneholder torarullene. Toraskapet er plassert høyt oppe på rommets avrundede østvegg, med tilgang fra trapp på hver side. Herfra holdes prekenen. Under Toraskapet står et podium (bima) hvor man leser fra Tora og synger. Benker og annet utstyr i synagogerommet er skåret ut i eik.

Historie
--------

Norges største jødiske trossamfunn tidlig på 1900-tallet, *Den israelittiske menighet*, brøt ut av DMT og bygget sin egen synagoge, Synagogen i Calmeyers gate, etablert i 1921. Etter andre verdenskrig besluttet ledelsen i de to menighetene å legge all virksomhet til DMT og synagogen i Bergstien. Synagogen i Calmeyers gate forble i menighetens eie og sto ubrukt fram til begynnelsen av 1980-tallet, da den ble solgt til private interesser. Fra 2008 ble Jødisk Museum i Oslo etablert i lokalene til den gamle synagogen, selv om bygget er endret og har fått ny inngang.

### Skuddene mot synagogen i 2006

Natt til 17. september 2006 ble synagogen angrepet med skytevåpen. 13 skudd ble avfyrt med automatgevær mot bygget. Det var ingen personer i bygget da skuddene falt.

Fire personer ble pågrepet for gjerningen. I mediene ble det omtalt som *terrorsaken*, og tre ble tiltalt etter paragraf 147 i straffeloven om terrorhandlinger. Blant disse var den norsk islamisten Arfan Qadeer Bhatti. Bhatti ble dømt for skyting mot synagogen, men frikjent for terroranklagene.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet (16. april 2008): *- Var mennesker i synagogen bare en time før skuddene*, hentet 6. januar 2014
2. ↑  Aftenposten (20. oktober 2011): *Bhatti frifunnet for terror*, hentet 6. januar 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Synagogue in Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* DMT: *Historie: 1910-1920: Nye oppgaver - store løft*]
**al Qaida i det islamske Maghreb** (**AQIM**) (arabisk: القاعدة في بلاد المغرب الإسلامي‎, *ālqāʿd fy blād ālmġrb ālāslāmy*) er en jihadistisk milits som har som mål å styrte den algeriske regjeringen og etablere en islamsk stat. Gruppen ble etablert i 2002 og ledes av Abu Musab Abdel Wadoud. I medhold av resolusjon 1267 fra FNs sikkerhetsråd i 1999 ble militsen 28. mars 2011 erklært å være tilknyttet al-Qaida.

Gruppen har erklært sin intensjon om å angripe algeriske, franske og amerikanske mål.[]

I februar 2003 kidnappet gruppen 32 europeiske turister. En av de kidnappede døde, 17 gisler ble hentet ut av algeriske soldater den 13. mai 2003, og 14 ble satt fri i august 2003. I 2007 drepte gruppen 44 personer og såret 19 i selvmordsaksjoner, bombeangrep og skyteepisoder.[]

Den 30. juli 2009 ble 11 algeriske soldater drept i et bakholdsangrep av islamske ekstremister mens de eskorterte en militær konvoi utenfor kystbyen Damous nær Tipasa.[]

AQIMs Sahara-avdeling sluttet seg i 2017 sammen med Ançar Dine, Al-Mourabitoun og Katiba Macina i Jama’at Nasr al-Islam wal Muslimin (JNIM) med Iyad Ag Ghaly som leder. JNIM ble i 2018 ble designert som terrororganisasjon av USAs utenriksdepartement.

Navn
----

Til 25. januar 2007 var gruppa kjent som Salafist Group for Call and Combat (arabisk: الجماعة السلفية للدعوة والقتال‎ *al-Jamā‘ah as-Salafiyyah lid-Da‘wah wal-Qiṭāl* (*fransk Groupe Salafiste pour la Prédication et le Combat* (*GSPC*)),

Se også
-------

* Armed Islamic Group
* Gisselaksjonen i In Amenas i 2013

Referanser
----------

1. ↑  Résumé des motifs ayant présidé aux inscriptions de noms sur la liste des sanctions contre Al-Qaida – COMITÉ DU CONSEIL DE SÉCURITÉ FAISANT SUITE AUX RÉSOLUTIONS 1267 (1999) ET 1989 (2011) CONCERNANT AL-QAIDA ET LES PERSONNES ET ENTITÉS QUI LUI SONT ASSOCIÉES
2. ↑  «Jama’at Nasr al-Islam wal Muslimin (JNIM)». CSIS. 2018. Besøkt 26. september 2023.
3. ↑  Xavier Raufer (directeur), Alain Chouet, Anne-Line Didier, Richard Labévière & Leïla N. Atlas de l’Islam radical, Paris : CNRS éditions, 2007 (ISBN 978-2-271-06577-3), p. 266
4. ↑  Steinberg, Guido (november 2007). «Between the ‘Near’ and the ‘Far’ Enemy: Al-Qaeda in the Islamic Maghreb». *Mediterranean Politics*. 12 (3): 407–413. Besøkt 18. januar 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Oslo Sosialistisk Venstreparti** (Oslo SV) er partiet Sosialistisk Venstrepartis fylkesorganisasjon i Oslo. Oslo SV er det største fylkeslaget i SV med 3.586 medlemmer ved utgangen av 2021. Leder i Oslo SV er Sunniva Holmås Eidsvoll.[]

I perioden 2019–2023 har SV seks representanter i Oslo bystyre, inkludert Oslo-ordfører Marianne Borgen.

Etter valget i 2015 gikk SV inn i byrådet sammen med Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne. SV er representert med Sunniva Holmås Eidsvoll, byråd for oppvekst og kunnskap og Omar Samy Gamal, byråd for kultur, idrett og frivillighet.

Fylkeslaget har 16 lokallag – et fra hvert av bydelene i tillegg til et studentlag.[]

Oslo SV har tre representanter på Stortinget, Kari Elisabeth Kaski, Marian Hussein og Andreas Sjalg Unneland.

Oslo SV ble stiftet 23. september 1974.[]

Organisasjon
------------

Oslo Sosialistisk Venstrepartis øverste organ er Årsmøtet, der møtes utsendinger fra alle bydelene, Studentlaget, Fylkestyret og Oslo Sosialistisk Ungdom. Årsmøtet velger partiets ledelse, behandler årsberetninger, budsjett, arbeidsplaner og vedtar uttalelser. Før kommune- og stortingsvalg oppnevner Årsmøtet forberedende nominasjonskomite. Selve nominasjon avgjøre på et allmøte hvor alle betalende medlemmer har stemmerett. Før kommunevalg vedtar Årsmøtet kommunevalgprogram for den kommende bystyreperioden.

Partiets øverste organ mellom årsmøtene er Representantskapet. Representantskapet møter normalt 4–5 ganger i året. Representantskapet består av representanter valgt på årsmøtene i bydelslagene og deler av Fylkestyret. Bystyregruppen, Byråder og Stortingsrepresentanter forventes å møte og har tale og forslagsrett. Alle medlemmer i Oslo SV har talerett. Representantskapet fatter beslutninger i større politiske saker, og har vanligvis et politisk hovedtema til diskusjon i hvert møte.

Det daglige arbeidet i partiet ledes av arbeidsutvalget. Arbeidsutvalget har møte hver uke og behandler alle løpende saker; politiske, organisatoriske og administrative.

Oslo Sosialistisk Ungdom, Sosialistisk Ungdoms største fylkesorganisasjon, og er representert i alle organer i Oslo SV. Leder i Oslo Sosialistisk Ungdom er Ella Beate Helland Lyngstad.

Referanser
----------

1. ↑  «Eksplosiv medlemsvekst i Oslo – nå puster de Høyre i nakken» **(norsk)**. Besøkt 5. september 2022.
2. ↑  «Eksplosiv medlemsvekst i Oslo – nå puster de Høyre i nakken». *Dagsavisen* **(norsk)**. 13. januar 2022. Besøkt 5. september 2022.
3. ↑  «Representanter i Oslo bystyre». *Oslo kommune* **(norsk)**. Besøkt 22. januar 2020.
4. ↑  «Byrådet». *Oslo kommune* **(norsk)**. Besøkt 22. januar 2020.
5. ↑  «Sosialistisk Venstreparti (SV)». *Stortinget* **(norsk)**. 2. oktober 2019. Besøkt 22. januar 2020.
6. ↑  «Oslo». *SU*. Besøkt 4. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* Oslo Sosialistiske Ungdom

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
**Lasarettmoen** (Ortslazarett Skoganvarre) ligger 2 km ovenfor Skoganvarre mot Karasjok. Området, som i dag er et frilufts-museum og en del av Fotefar mot nord, ligger på vestsiden av elva. 

Fra parkeringsplassen ved E6 følger man en sti før man går over en hengebro inn til lasarettet. Her kan du se ruinene etter et av de største lasaretter Wehrmacht hadde i Finnmark. Anlegget var ikke fullført da tyskerne trakk seg tilbake fra Finnmark høsten 1944. De satte da fyr på, og sprengte anlegget. Området ligger urørt slik det ble forlatt og ruinene etter brakkene, rester av senger, ovner, rør og bygningsdeler er fremdeles synlig. De tyske legene ved lasarettet behandlet sårede soldater, men også lokalbefolkningen fikk behandling ved lasarettet. Informasjonsskilt er plassert ved parkeringsplass ved E6. Guidede turer kan bestilles via RiddoDuottarMuseat. Inne på området kom ny skilting i 2018. Du finner også utstillingen «Spor etter krig» i Lakselv sentrum hvor RiddoDuottarMuseat Porsanger Museum holder hus.

Litteratur
----------

* Petterson, Arvid (1997): *Lidelse og lindring. Den 2. verdenskrig 1940 - 1945. Lasarettmoen i Skoganvarre* i serien *Fotefar mot nord*. Finnmark fylkeskommune. ISBN 82-91552-16-9

Eksterne lenker
---------------

* RiddoDuottarMuseat Skoganvarre Arkivert 30. desember 2017 hos Wayback Machine.
* Fotefar mot Nord Arkivert 27. august 2021 hos Wayback Machine.

Portal: Andre verdenskrig
**Klausen** (italiensk *Chiusa*) er en liten by ved en dalsnevring av Eisackdalen i den norditalienske provinsen Syd-Tirol. Av befolkningen på om lag 5000 innbyggere er 91 % tysktalende og 8 % italienskspråklige.

Klausen på et historisk postkort (rundt 1900), sett fra Eisacks venstre bredd mot vest. Klosteret Säben på fjellet over byen.
Latzfonser Kreuz, Syd-Tirol. I bakgrunnen Dolomittene 
Rett ovenfor Klausen ligger klosteret Säben på en bratt fjellklippe. Stedet var bebodd siden førkristen tid, og det er funnet både retiske og germanske gravplasser. Senest siden 500-tallet var Säben et bispesete, men dette ble på 900-tallet flyttet noen kilometer nord til Brixen.

Selve Klausen ble nevnt først i 1027 som «*claustra sub Sabione sita*», dvs. «den under Säben beliggende dalsnevringen». Stedets latinske, tyske og italienske navn er altså avledet av dalinnsnevringen (latin *claustra*, tysk *Klause*, italiensk *chiusa*) som begynner syd for byen, og som ikke ble gjort passerbar før i 1529. 1308 fikk Klausen byrettigheter.

Ved siden av byen Klausen omfatter kommunen med samme navn også landsbyene *Gufidaun*, *Latzfons* og *Verdings*.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Klausen, South Tyrol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Klausen (Südtirol) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Iljusjin IL-2, russisk kampfly som styrtet i Sennagressvannet 22.10.1944. Flyet ble hentet opp i 1984 og restaurert av russerne. Gitt som gave og finnes i Grenselandmuseets krigsutstilling. Foto: Matti Paavola
**Sør-Varanger museum** ble etablert i 1964, og har siden 2009 vært en del av Varanger museum.

Museet har grensehistorie som sitt spesielle ansvarsområde og skildrer Sør-Varangers sammensatte grensehistorie; fra det norsk-russiske fellesområdet som kommunen var en del av før grensedragningen i1826 til dagens flerkulturelle samfunn med Finland i vest og Russland i øst som nærmeste naboer.

Historie
--------

Sør-Varanger museum ble etablert i 1964 som en privat institusjon og ble noen år senere overtatt av Sør-Varanger kommune. Foreningen som til da hadde eid museet, Sør-Varanger historie- og museumslag ble til Sør-Varanger Historielag. Historielaget og museet har fortsatt et nært samarbeid. Museets første anlegg, Bjørklund gård, ble kjøpt allerede i 1967 og i dag har museet 16 ulike distriktsanlegg. Disse ligger spredt rundt i kommunen og representerer et tverrsnitt av byggeskikk og historie knyttet til viktige linjer i kommunens eldre historie.
I Pasvik finner du Strand skoleinternat, Nordre Namdalen gård og den norske nybyggergården Bjørklund gård. I Bugøynes ligger Lassigården, et tidligere handelshus for kjøpmannsfamilien Esbensen i Vadsø. Langs Neidenelva ligger den finske nybyggergården Labahågården som også er i museets eie. 
Fra 1982 var Strand skoleinternat i Pasvik museets hovedbygning og alle utstillinger var lagt dit. I 1997 sto Grenselandmuseet i Kirkenes ferdig, administrasjonen ble flyttet dit og nye faste utstillinger ble bygget opp.
1. september 2009 ble Sør-Varanger museum med i det konsoliderte Varanger museum.

Grenselandmuseet
----------------

Grenselandmuseet er museets hovedadministrasjon og ligger rett ved E6, innfartsåren til Kirkenes. Utstillingene gjenspeiler viktige milepæler i grensehistorien, som norsk, finsk og russisk innvandring, gruvehistorie, fornorskning, andre verdenskrig og kulturmøter gjennom tidene. I tillegg har museet også kunstutstillinger.

Eksterne lenker
---------------

* Varanger museum
* Sør-Varanger museums nettutstilling *Det grenseløse vannet* Arkivert 27. november 2019 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |