**Komma** (**,**) er et skrifttegn som brukes som skilletegn i tekst og desimaltall. Det brukes normalt der hvor det er pauser i talespråket, og formålet er å lette lesningen. 
Samtidig bygger de norske kommareglene i stor grad på grammatikk, og i Finn-Erik Vinjes *Skriveregler* omtales det norske kommaet som et «grammatisk fundert pausekomma». 

I norsk brukes komma, og ikke punktum, som desimaltegn i tall. Kommareglene kan fravikes dersom dette hjelper til å unngå flertydighet. 

I noen tilfeller kan plasseringen av komma endre en setnings mening. Et klassisk eksempel er de to alternativene

* *heng ham, ikke vent til jeg kommer*
* *heng ham ikke, vent til jeg kommer*.

I den første setningen er beskjeden at man *ikke* behøver å vente med hengningen til jeg-personen kommer; i den andre er betydningen at man *skal* vente. 

I norsk skriftspråk er komma – på samme måte som semikolon og tankestrek – et lite skilletegn. Etter små skilletegn skal det være liten forbokstav.

Historikk
---------

Bruken av komma i Vesten går tilbake til den greske antikken, og ordet «komma» har opphav i gresk «kómma», med betydning «del av en setning». Dette ordet har igjen
rot i verbet «kóptein» = «hogge av».

Aristofanes fra Byzantium (omkring 257 f.Kr - 180 f.Kr) fant opp et system av *theséis* (latin: *distinctiones*) som skilte tekstavsnittene og opplyste hvor lang pausen skulle være etter et avsnitt ved høytlesing. Aristofanes var hovedbibliotekar i Alexandria og regnes som tegnsettingens far. Han benyttet et system av prikker: De lengste avsnittene (*periodos*) sluttet med en prikk høyt oppe; et mellomlangt avsnitt (*colon*) med en prikk langt nede (.), og et kort avsnitt (*comma*) med en prikk midt mellom høyt og lavt (·).

Komma i sin moderne skikkelse utviklet seg fra en skråstrek (/) benyttet fra 1200- til 1600-tallet for å beskrive en pause. Skråstreken (/) sank med tiden lenger ned (/), og endte med at stå litt under midtnivået, slik vi stadig ser det i dag på et komma (,). Det moderne komma ble først tatt i bruk av Aldo Manuzio (1450–1515) og kalles iblant «halvsirkulært komma». Manuzio var forlegger i Venezia i boktrykkerkunstens barndom, og sentral i utviklingen av typografien, herunder moderne bruk av komma. Han fastsatte i 1494 hvordan komma og semikolon skulle settes på trykk, og fikk videre utarbeidet grammatisk funderte regler for tegnsetting. Hensikten med bruken var å lette lesingen.

Etter at den belgiske matematikeren Simon Stevin i 1585 introduserte desimaltall, ble det først brukt en rekke forskjellige måter for å skrive slike tall. For eksempel kunne desimaltallet 0,3578
skrives på begge de to følgende formene:

{\displaystyle 3^{(1)}5^{(2)}7^{(3)}8^{(4)}}
{\displaystyle 0.{\overset {i}{3}}.{\overset {ii}{5}}.{\overset {iii}{7}}.{\overset {iv}{8}}}
Den skotske matematikeren John Napier var den første til å skrive desimaltall slik vi gjør det i dag. Han vekslet mellom bruk av komma og punktum.

Bruk av komma i norsk
---------------------

I norsk skriftspråk er komma et skilletegn. Komma brukes til å markere steder der det er kortere pauser i lesningen; lengre pauser markeres med punktum. Formålet er å lette lesningen.

Over tid er det blitt utviklet sedvaneregler for når komma skal brukes, særlig i formelle tekster som bøker, aviser og skolestiler. Disse reglene tar utgangspunkt i hvor det er naturlige pauser i talespråket, men reglene bygger også på grammatikk. For å beherske disse reglene fullt ut må man følgelig ha en viss grammatisk innsikt. I Finn-Erik Vinjes *Skriveregler* omtales det norske kommaet derfor som et «grammatisk fundert pausekomma».

Selv om det finnes slike kommaregler, kan disse reglene likevel brytes også i formelle tekster, dersom et slikt regelbrudd kan hindre flertydighet eller fremme lesbarheten.

Komma kan skille mellom ulike betydninger av ellers like ytringer. Et klassisk eksempel fra skoleverket er *heng ham, ikke vent til jeg kommer* versus *heng ham ikke, vent til jeg kommer*. I den første er beskjeden at man *ikke* behøver å vente med hengningen til jeg-personen kommer; i den andre er betydningen derimot at man *skal* vente. 

Komma hører sammen med semikolon og tankestrek til de små skilletegnene; disse skal ikke ha stor forbokstav etter seg. Store skilletegn – som punktum, utropstegn og spørsmålstegn – skal etterfølges av stor forbokstav.

*Kolon* er på sin side i en mellomposisjon. I utgangspunktet er kolon et lite skilletegn, men det er et stort skilletegn dersom det etterfølges av en setning.

### Norske kommaregler

Norske kommaregler er omfattende og inkluderer en rekke spesialtilfeller. 
Under følger det en oversikt over de viktigste kommareglene, basert på Finn-Erik Vinjes *Skriveregler* og Språkrådets nettsted om kommaregler:

1. Komma mellom to setninger som er bundet sammen med konjunksjonene *og*, *eller*, *men* og *for:*
	* *Anne spiller fotball, og Per går på håndball.*
2. Før *men* skal det *alltid* være komma, også i tilfeller der det ikke er to setninger som bindes sammen:
	* *De liker det ikke, men later som ingenting.*
3. Komma etter leddsetning som står først i en helsetning:
	* *Da han var ferdig med eksamen, tok han seg en velfortjent sommerferie.*
4. Komma etter innskutt leddsetning:
	* *Hun som kom inn på bussen, var søkkvåt.*
	* *Huset (som) de eide, lå på landet.*
5. Komma også foran leddsetning når den ikke er nødvendig i helsetningen:
	* *Jeg likte ideen, skjønt jeg hadde noen innvendinger.*
	* *Bilen, som for øvrig var ganske fin, var ikke akkurat ny.*
6. Komma foran og etter forklarende tillegg:
	* *Mange politikere, inkludert statsministeren, var for forslaget.*
7. Komma mellom to leddsetninger når subjunksjonen gjentas:
	* *Hvis jeg blir ferdig, og hvis du får fri fra jobb, kan vi ta oss en tur i helgen.*
8. *Ikke* komma mellom to leddsetninger når subjunksjonen *ikke* gjentas:
	* *Hvis jeg blir ferdig og du får fri fra jobb, kan vi ta oss en tur i helgen.*
9. Komma foran og etter tiltaleord, svarord og utropsord:
	* *Eva, kan du hjelpe meg?*
	* *Nå må du holde opp, din tulling!*
	* *Ja, slik er det blitt.*
	* *Se der, du!*
10. Komma mellom ledd i oppramsing dersom det ikke står konjunksjon:
	* *Markus, Matteus, Lukas og Johannes*
11. Komma etter anførselstegnet ved ordrett sitat og gjengivelse av utsagn når ytringssetningen kommer etter det siterte:
	* *«Jeg skal snakke med henne senere», sa Ida.*

### Bruk i tall

I norsk skriftspråk brukes komma som desimaltegn i tall: {\displaystyle \pi =3{,}14...}. I enkelte andre skriftspråk – eksempelvis engelsk – er det derimot punktum som er desimaltegn. Begge bruksmåter er i henhold til resolusjon 10 fra den 22. konferansen om mål og vekt i 2003, som sier at «the symbol for the decimal marker shall be either the point on the line or the comma on the line».

Der komma også brukes til å gruppere flere tall etter hverandre, må en bruke mellomrom for å tydeliggjøre hvert tall. For eksempel kan en tre-dimensjonal vektor skrives som (3,21, 2,12, 3,14). 

Hverken punktum eller komma skal i norsk skriftspråk brukes for å dele tallgrupper i store tall: 100 000 000.

### Vanlige kommafeil

Ifølge nettstedet *Korrekturavdelingen.no* er reglene som omhandler komma etter foranstilt leddsetning, sannsynligvis de som brytes mest. Det tilsvarer reglene 3 og 4 ovenfor. Feilene går på at det blir utelatt komma etter leddsetninger, men også på at det blir satt komma etter noe skribenten *tror* er en leddsetning, men som ikke er det. Et eksempel på det første kan være å droppe kommaet i setningen 

* *Da han kom hjem, sang de bursdagssangen.*

Et eksempel på det andre kan være å sette komma etter «*frokost*» i 

* *Å spise karameller til frokost er ikke å anbefale.*

I sistnevnte eksempel er ikke «*å spise karameller til frokost*» en leddsetning, men en infinitivsfrase, og det skal derfor ikke være komma. En måte å identifisere leddsetninger på er å se etter om setningsleddet inneholder et verb i presens eller preteritum. Mangler dét, er det ikke snakk om en leddsetning.

Se også
-------

* Pytagoreisk komma

Referanser
----------

1. ↑  
de Caprona, Yann (2013). *Norsk etymologisk ordbok*. Oslo: Kagge forlag. ISBN 978-82-489-1054-1.
2. ↑  «Aristophanes Of Byzantium | Greek critic and grammarian». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 11. februar 2021.
3. ↑  Robert Bliss, Curmudgeon in Residence (1994). «Points to Ponder». *CrossTalk: The Journal of Defensive Software Engineering,via Wayback Machine web.archive.org*. U.S. Air Force Software Technology Support Center (STSC). Archived from the original on 28. november 2002. Besøkt 11. februar 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  «APRIL and the COMMA | English Project». *www.englishproject.org*. Besøkt 11. februar 2021. «In the 1490s, Aldus Manutius of Venice considered the comma question. The full stop had already arrived as the mark to end a sentence so a comma could not simply be a dot on the line, but, by the addition of a tail, Aldus gave the world a punctuation mark that the world has seen fit to keep. Aldus’s comma, sometimes called the ‘semicircular comma’, was a flexible and useful shape.»
5. 1 2  
Michalsen, Bård Borch. «Kommaet, historien bak». *Språknytt*. 2015 (4). Besøkt 28. juni 2017.
6. 1 2  
Cajori, Florian (2007). *A history of mathematical notations*. I. Princeton, USA: Cosimo. s. 314ff. ISBN 978-1-60206-684-7.
7. ↑  
«Riksmålsforbundet: Tegnsetting». Riksmålsforbundet. 5. mai 2016. Besøkt 28. juni 2017.
8. 1 2  
«Kommaregler». Språkrådet. 4. mars 2015. Besøkt 28. juni 2017.
9. 1 2  Vinje, F.E. (1998), side 11–12.
10. 1 2  Vinje, F.E. (1998), side 25.
11. ↑  
«Komma»Betalt abonnement kreves. *Ordnett.no*. Kunnskapsforlaget. Besøkt 28. juni 2017.
12. ↑  
«Tegnesetting»Betalt abonnement kreves. *Ordnett.no*. Kunnskapsforlaget. Besøkt 28. juni 2017.
13. 1 2  «General Conference on Weights and Measures 2003». Arkivert fra originalen 9. august 2020. Besøkt 30. desember 2019.
14. 1 2  
Skramstad, Per-Erik. «Kommaregler - de vanligste kommafeilene». Korrekturavdelingen.no. Besøkt 28. juni 2017.

Litteratur
----------

* Vinje, Finn-Erik (1998). *Skriveregler* (7. utg.). Oslo: Aschehoug. ISBN 8252535453.
* Michalsen, Bård Borch (2014). *Komma – Kommategnets personlighet, historie og regler*. Oslo: Juritzen forlag. ISBN 9788282057097.

Eksterne lenker
---------------

* Språkrådets kommaregler
* Korrekturavdelingens forklaring av vanlige kommafeil Arkivert 10. august 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |