recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Pangram** (Fra gammelgresk: παν «alt» + γράμμα «bokstav», altså: «alle bokstaver») er en setning eller et uttrykk som inneholder minst én av hver bokstav i språkets alfabet. Et *Perfekt* pangram inneholder alle og *bare én* av hver bokstav. Et *ufullstendig* pangram inneholder nesten, men ikke alle, bokstavene fra alfabetet.

Pangramer brukes som ren underholdning; som skriveeksempel for prøve på håndskrift; som hjelpemiddel til å vise en font; eller som huskeregel for å raskt teste tegnsettet i teknisk utstyr som behandler eller viser bokstaver.

Kjente eksempler
----------------

Et kjent pangram for det engelske alfabetet er: «*The quick brown fox jumps over the lazy dog*», som består av 35 bokstaver, men det engelske alfabetet har 26 bokstaver, så dette er altså fullstendig, men ikke perfekt.

Dette pangrammet ble utviklet og først tatt i bruk av den store amerikanske telegramformidlingsbedriften Western Union, til å sjekke at teleksutstyr fungerte som det skulle. Senere har det også blitt kjent blant annet fordi det var standardtekst til illustrasjon av fonter i engelsk utgave av Microsoft Windows.

Et eksempel på et norsk pangram er: «*Høvdingens kjære squaw får litt pizza i Mexico by*».

Flere eksempler
---------------

39: «*Sær golfer med kølle vant sexquiz på wc i hjemby*».  

41: «*Høvdingens kjære squaw får litt pizza i Mexico by*».  

45: «*Vår kjære møy i cape øvde banjo, whist og quiz i taxifila*».  

45: «*IQ-løs WC-boms uten hørsel skjærer god pizza på xylofon*».  

47: «*Vår kjære zulu-møy øvde banjo, whist og quickstep fra taxi*».  

50: «*Etter quiz og whist må Jo bære fakkellys på vår sørgående cox*».  

53: «*Taxisjåføren quizet bedre om calypso, watt og klær på hjemveien*».  

53: «*Vår sære Zulu fra badeøya spilte jo whist og quickstep i min taxi*».  

57: «*Du åt ca fire wienerpølser og tok taxi hjem fra byen med ære fra quizen*».  

57: «*Jeg begynte å fortære en sandwich mens jeg kjørte taxi på vei til quiz*».  

95: «*Quisling var ein kløppar til å spela jazz på xylofon, men lærte seg aldri å spela cembalo før han drog til Washington*».

Se også
-------

* Akrostikon (tekst der første bokstav i hvert av ordene til sammen gir et "skjult" ord eller en setning).
* Anagram (et av flere ord som består av nøyaktig de samme bokstavene, men i forskjellig rekkefølge).
* Figur (retorikk).
* Lorem ipsum (hensiktsmessig meningsløs tekst til illustrering av grafisk design).
* Ordspill.
* Palindrom (et ord eller en setning som gir mening både når den leses forlengs og baklengs).
* Trope (retorikk).
* Tungekrøll (en setning som lett blir uttalt feil hvis den sies fort eller flere ganger etter hverandre).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pangrams – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Pangram – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Heinrich Jennessen** (født 4. februar 1902, angivelig død i 1982[]) var en tysk SS-offiser og kommandør i Sicherheitsdienst (SD) under andre verdenskrig. Han tjenestegjorde som Sipo-kommandør i Stavanger og Tromsø fra 1940 til 1942.

Bakgrunn
--------

Han meldte seg inn i det nazistiske partiet NSDAP med partinummer 1 326 179 og SS-medlemsnummer 126 816. Han avanserte gradvis gjennom SS-rangene og ble utnevnt til SS-Obersturmbannführer (Oberstløytnant) den 11. september 1938.

Andre verdenskrig
-----------------

I november 1940 ble Jennessen utnevnt til nestkommanderende ved KDS Stavanger (Kommandeur der Sicherheitspolizei und des SD), før han kort tid senere tok over som kommandør. Han fungerte i denne stillingen til høsten 1941. 

I oktober 1941 ble Jennessen overført til KDS Tromsø, som senere ble omdøpt til KDS Narvik fra 1944. Han fortsatte sin tjeneste der til september 1942. Han skal deretter – ifølge SS-offiseren Hans Kellers vitnemål etter krigen – ha blitt kalt tilbake til Tyskland på grunn av en disiplinærsak.

Under rettsoppgjøret i Norge etter andre verdenskrig ble det ikke tatt ut siktelse mot Jennessen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Diskusjonsside: SS-Ostubaf. Heinrich Jennessen». *forum.axishistory.com*. Axis History Forum. Besøkt 23. mars 2024.
2. 1 2 3 4 5 6  Nøkleby, Berit (2003). *Gestapo : tysk politi i Norge 1940-45*. Aschehoug. ISBN 8203227880.
***Micropria*** er en slekt av små glansbiller med kølleformede antenner.

Utseende
--------

Små (1,1-1,7 millimeter) glansbiller, de fleste artene er forholdsvis brede og flate, men det finnes også noen som er avlange eller hvelvede, oftest rødbrunlige. Overflaten er kledt med fine, korte hår og har som oftest kraftig mikroskulptur. **Hodet** er lite, kort og bredt. Antennene er nokså korte, 10- eller 11-leddete, med en tydelig, tre-leddet kølle ytterst. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske stort, omtrent så bredt som dekkvingene, jevnt tilsmalnet fremover. **Dekkvingene** er mer eller mindre parallellsidige, og dekker vanligvis hele bakkroppen (av og til kan det aller bakerste leddet stikke ut). De har vanligvis ikke tydelige punktrekker. **Beina** er korte og kraftige. Framleggene (protibiae) har tenner på yttersiden, mellom- og bakleggene skarpe lengdelister.

**Larvene** er lange og tynne, sylindriske, litt krumme og gjerne hvite.

Levevis
-------

De voksne billene eter på blader og blomster på vertsplantene, som ofte er forholdsvis giftige planter (for oss, i alle fall).

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i tropisk Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien glansbiller, Nitidulidae
					- Underfamilien **blomsterglansbiller**, Meligethinae
						* Slekten ***Micropria*** Grouvelle, 1899
							+ *Micropria densepunctata* (Kirejtshuk, 1980)
							+ *Micropria diluticolor* (Kirejtshuk, 1980)
							+ *Micropria kraatzi* Grouvelle, 1899
							+ *Micropria densepunctata* (Kirejtshuk, 1980)
							+ *Micropria oviformis* (Kirejtshuk, 1980)
							+ *Micropria perparva* (Grouvelle, 1909)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Charles-Albert-Joseph Lecomte** (født 22. juli 1867 i Comines i departementet Nord i Frankrike, død ....) var en fransk prelat som var katolsk biskop av Amiens fra 1921 til 17. august 1934. [1]

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Charles Albert Joseph Lecomte var direkte etterkommer av Pierre-François Lepoutre (1735-1801), bonde og stedfortreder for Nord til generalstendene, hvis datter, Catherine Lepoutre (1775-1850) giftet seg med Charles Louis Lecomte (1776-1847), oldefar av biskopen.[2]

### Prest

Han var generalvikar for bispedømmet Lille i 1914 og var **gissel** under første verdenskrig. 

### Biskop av Amiens

Den 10. mars 1921 ble han utnevnt til biskop av Amien, og ble bispeviet av Hector Quilliet, biskop av Lille, den 18. mai 1921 samme år.

Som biskop i mellomkrigstiden hadde den vanskelige oppgave å trøste og assistere de troende og presteskapet i de områder som ble særlig rammet av ødeleggelser knyttet til ktrigshandlingene. [3]] I 1932 opprettet han Kommisjonen for religiøs kunst som var ansvarlig for å organisere gjenoppbyggingen av nesten tre hundre kirker ødelagt i de ødelagte områdene i hans bispedømme.

Under hans tjeneste utviklet det seg ungdomsbevegelser: speiding, kristen arbeiderungdom, katolsk bondeungdom, kristen studentungdom, kristen uavhengig ungdom. Lecomte støttet pavens fordømmelse av *Action Française* i 1926.

Han etterlot seg minnet av en hjertevarm mann, nær de troende som han ofte besøkte under pastoralvisitaser. Hans begravelse, i august 1934, var under deltagelse av en stor sørgeskare.[4] Han blir gravlagt i bispekrypteb i Notre-Dame-katedralen i Amiens.
**Basile Mvé Engone** S.D.B. (født 30. mai 1941 i Nkolmelène i **Gabon**) er en gabonesisk ordensgeistlig og emeritert katolsk erkebiskop av Libréville.

Liv og virke
------------

### Prest

Etter å ha studert katolsk teologi ble Basile Mvé Engone presteviet for salesianerodenen den 29. juni 1973.

### Koadjutorbiskop av Oyem

Den 24. april 1980 utnevnte pave Johannes Paul II ham til koadjutorbiskop av Oyem. Han ble bispeviet av av biskopen av Oyem, François Ndong, **fire måneder etter**; Mmdkonsekratorer var André Fernand Anguilé og Félicien-Patrice Makouaka. 

### Biskop av Oyem

Etter Ndongs fratreden den 23. august 1982, etterfulgte Mvé Engone ham som biskop av Oyem. 

### Erkebiskop sv Libréville

Den 3. april 1998 utnevnte Johannes Paul II ham til erkebiskop av Libréville, hovedstaden i Gabon.

Den 27. juni 2007 deltok erkebiskop Mvé Engone, sammen med flere andre biskoper, i en orientering i det apostoliske palass i Vatikanet om den pavelige *motu proprio* *Summorum Pontificum* om feiringen av den tridentinske messe.

Fra 4. april 2016 til 13. januar 2018 administrerte han bispedømmet Franceville som apostolisk administrator under sedisvakansen der.[1]

Pave Frans akseprterte hans aldersrelaterte avskjedssøknad den 12. mars 2020.[2]
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Kathleen Buer**.

**Kathleen Buer** (født 1986) er en norsk journalist som er nyhetsredaktør i *Dagsavisen*. Hun er konstituert som sjefredaktør i januar 2024.

Buer har studert økonomi og har hatt oppdrag som økonomijournalist. Hun ble ansatt i *Dagsavisen* 2020, i en stilling som digitalsjef. Hun kom til Dagsavisen fra *ABC Nyheter*, der hun var redaksjonssjef. Medier24 omtalt Dagsavisen under Buers ledelse blant fire aviser som var lesertallvinnere i 2023.

Siden høsten 2023 har Buer skrevet for Tankesmien Agendas nettmagasin, Agenda magasin.

Referanser
----------

1. 1 2  Silvola, Nils Martin (6. januar 2023). «Kathleen Buer blir nyhetsredaktør i Dagsavisen». *www.journalisten.no*. Besøkt 11. januar 2024.
2. ↑  «Kathleen Buer». *Dagsavisen* **(norsk)**. 27. desember 2023. Besøkt 11. januar 2024.
3. 1 2  «Kathleen Buer». *agendamagasin.no* **(norsk)**. Besøkt 27. mars 2024.
4. 1 2  Aarli-Grøndalen, Roger (14. september 2020). «Kathleen Buer blir ny digitalsjef i Dagsavisen». *www.journalisten.no*. Besøkt 5. mars 2024.
5. ↑  «Lesertall-vinnerne jubler: – Målrettet jobbing». *m24.no* **(norsk)**. 15. september 2023. Besøkt 27. mars 2024.
**Kennedy Range nasjonalpark** er en nasjonalpark i Gascoyne-regionen i Vest-Australia, omtrent 830 kilometer nord for Perth og rundt 150 kilometer øst for kystbyen Carnarvon.

Kennedy Range ligger i utkanten av Gascoyne Rivers nedbørsfelt og er et forvitra platå som strekker seg over en avstand på 150 km, og danner egentlig et enormt mesa. Spektakulære sandsteinsklipper finnes i den sørlige og østlige delen av parken, som er gjennomskåret av bratte kløfter med høyder på opptil 100 meter.

Fjellkjeden danna en naturlig grense mellom de to aboriginske folkegruppene Maia og Malgaru. De naturlige kildene i utkanten av fjellområdet ville ha gitt vilt å jakte på, og forekomster av chert ga stein til verktøy. Over 100 ulike steder viser tegn til at aboriginerne var bosatt i området i over 20 000 år før europeerne kom til området.

Parken ble offisielt etablert i 1993 og har noen enkle fasiliteter for besøkende. En campingplass ligger ved Temple Gorge. Det er en rekke turstier i parken, men vann er ikke tilgjengelig noe sted. Inngang til parken er gratis, men campingplassen har avgift.

Det er populært å besøke parken i etterkant av kraftig regn, når markblomster vokser fram. Over 80 arter av villblomster er kjent fra parken.

En øgle, *Lerista kennedyensis*, er oppkalt etter Kennedy Range.

Referanser
----------

1. ↑  «Great Circle Distance between Kennedy Range and Perth». Geoscience Australia. Arkivert fra originalen 10. oktober 2012.
2. 1 2  «Department of the Environment - Park Finder - Kennedy Range National Park». Besøkt 14. juni 2010.
3. ↑  «Australian National Parks». Arkivert fra originalen 7. januar 2017. Besøkt 14. juni 2010.
4. ↑  «Western Australia Tourism - Kennedy Range National Park». Arkivert fra originalen 16. juli 2011. Besøkt 14. juni 2010.
5. ↑  «Australia's Coral Coast» (PDF). Besøkt 19. juni 2010.
6. ↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011).
***The Love Nest*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av Edward F. Cline og Buster Keaton.

Handling
--------

For å få en ny start og glemme sin tapte kjærlighet, reiser Keaton av gårde på sin lille båt kalt Cupid. Men han møter snart hvalfangst-skipet The Love Nest, og deres nådeløse kaptein kaster besetningsmedlemmer over bord for selv den minste forsømmelse. Men til tross for en rekke uhell, klarer Keaton å unngå skjebnen til mange andre fra mannskapet.

Men Keaton ønsker å rømme, og hugger et hull i skroget for å senke båten. Han rømmer deretter i en livbåt, men uten å ane hvor land er. Han legger snart til kai på baksiden av en plattform som han ikke er klar over blir brukt som mål til skyte-øvelser for sjøforsvaret. Keaton våkner deretter i sin egen båt, som aldri hadde forlatt kaien. Det viser seg at alt sammen bare hadde vært en drøm.

Skuespillere
------------

* Buster Keaton som Buster Keaton
* Joe Roberts
* Virginia Fox

Referanser
----------

1. ↑  «The Love Nest (1923)» **(engelsk)**. Besøkt 25. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Love Nest* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Love Nest* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *The Love Nest* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Love Nest* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Lyda Ssanin*** er en tysk stumfilm fra 1923 regissert av Frederic Zelnik.

Handling
--------

Lyda Ssanin er en ettertraktet og livsglad ung kvinne, som en rekke menn er interessert i. Men den eneste som virkelig er forelsket i henne er den sjenerte unge doktoren Novikov. Men Lyda forventer mer av livet, og begynner heller et forhold til den velstående kapteinen Sarudin. Han forfører henne umiddelbart, og Lyda blir snart gravid.

Men når Sarudin oppdager at Lyda har blitt gravid, forlater han henne. Lyda føler seg vanæret og vil deretter ta sitt eget liv, men blir i siste øyeblikk forhindret av broren hennes Vladimir. For å gjenopprette søsterens ære, forsøker Vladimir å avsløre Sarudin offentlig. Lyda finner deretter virkelig kjærlighet i den trofaste Novikov.

Skuespillere
------------

* Hans Albers
* Carl Auen
* Rudolf Forster
* Ernst Hofmann
* Stefan Kuzniezoff som Piotr Ilitsch
* Lya Mara

Referanser
----------

1. ↑  «Lyda Ssanin (1923)» **(engelsk)**. Besøkt 26. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lyda Ssanin* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Lyda Ssanin* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Johann Albrecht Widmannstetter**, også kalt **Widmannstadt**, **Johannes Albertus Widmanstadius** eller **Widmestadius** (født i 1506 i Nellingen/Blaubeuren nær Ulm, død 28. mars 1557 i Regensburg), var en tysk humanist, orientalist, filolog og teolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Widmannstetter studerte juss, teologi og orientalske språk i Tübingen. Etter 1527 fiortsatte han studiene i Italia - i Torino, Napoli og Roma, og fukuserte på språkene [[syrisk (språk)|] og arabisk. 

### Karriere

### =Sekretær for to paver

I 1533 ble Widmannstetter pave Klemens VIIs sekretær. Samme året holdt han en rekke forelesninger i Roma der han åresenterte Nicolaus Copernicus' heliosentriske hypotese til paven og kardinalene, til pavens og tilhørernes store interesse.

Pave Klemens VII døde i 1534, og ble etterfulgt av pave Paul III; Widmannstetter fortsatte som ogs hans sekretær.

### Sekretær for kardinal Nikolaus von Schönberg

Etter 1535 var Widmannstetter sekretær for kardinal Nikolaus von Schönberg. Imponert etter Widmannstetters undervisning om Copernicus' tanker skrev kardinalen til Copernicus i 1536, og oppfordret ham til å publisere (noe Copernicus gjorde, men ikke på flere år - det skjedde i 1543, rett før han døde).

### Den europeiske orientalismens far

Resten av Widmanstetters karriere var rettet mot orientalismen, som han bidro beget til, ved å skape samlinger med hundrevis av manuskripter på hebraisk, arabisk og syrisk. Widmannstetter betraktes som grunnleggeren av europeisk orientalisme. 

Han døde i Regensburg, og hans personlige bibliotek ble ervervet av Albert V, Duke of Bavaria.

### Verker i utvalg

* 1541/42: *Sacrarum ceremoniarum sive rituum ecclesiasticorum sanctae romanae ecclesiae libri tres*
* 1543: *Notae contra Mohammedis dogmata*
* 1552: *Von den geistlichen und weltlichen Wappen eines Ritters* (Dillingen)
* 1555: *Liber sacrosancti Evangelii de Jesu Christo Domino et Deo nostro* (Wien)
* 1555: *Syriacae linguae ... prima elementa* (Wien); også publisert i Antwerpen i 1572

### Litteratur

* Max Müller (1907): *Johann Albrecht von Widmanstetter 1506-1557. Sein Leben und Wirken*. Bamberg.
* Hans Striedl (1952): «Die Bücherei des Orientalisten Johann Albrecht Widmanstetter.» I: Hans Joachim Kissling (red.): *Serta Monacensia*. Leiden, ss. 200–244.
* Hans Striedl (1953): «Der Humanist Johann Albrecht Widmanstetter als klassischer Philologe». I: *Festgabe der Bayerischen Staatsbibliothek für Emil Gratzl*. Wiesbaden. s. 96–120.

Referanser
----------

1. ↑  Franz Georg Kaltwasser (24 July 2017). *Retrospective cataloguing in Europe: 15th to 19th century printed materials. Proceedings of the International Conference, Munich 28th–30th November 1990*. Walter de Gruyter GmbH & Co KG. s. 22. ISBN 978-3-11-132599-6.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (de) Margit Ksoll-Marcon: «Widmannstetter (Widmanstetter, Widmestadius, Beiname Lucretius), Johann Albrecht» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 16, Herzberg 1999, ISBN 3-88309-079-4, sp. 1548–1550. Kort biografi
Den første tegningen av Fjallkona, tegnet av J. B. Zwecker i *Icelandic Legends* fra 1866.
**Fjallkonan** (islandsk for «fjellkvinnen») er en kvinnelig personifikasjon av Island. Hun ble først beskrevet i *Ofsjónir* fra 1752 av Eggert Ólafsson og først navngitt i diktet «Íslands minni» av Bjarna Thorarensen. Etter dette har Fjallkonan blitt et utbredt islandsk nasjonalsymbol.

Hun ble først avbildet i en engelsk bok, *Icelandic Legends* (1864–1866), tegnet av den tyske illustratøren Johann Baptist Zwecker (1815–1876) etter en beskrivelse gitt av oversetteren Eiríkur Magnússon. Dette bildet omtalte han så i et brev til Jón Sigurðsson:

Dette bildet av en kvinne er ment å representere Island, fordi hun på hodet har en krone av is som flammer spruter opp fra. På skulderen har hun en ravn, den mest typiske fuglen på Island — Odins gamle venn. [...] En måke svever over vannet og det sydende tidshavet, og historiske runestaver flyter i land innen rekkevidde for kona; hun har allerede en av dem i handa. De skal stå for litteraturen og historien til landet vårt. Over kvinnen er det en nattehimmel med stjerner og måne. Bak henne er fjell med topper badet i månelys.
Tidsskriftet *Fjallkonan* kom ut i Reykjavík fra 1884 til 1911. Nettstedet *fjallkonan.is* er et prosjekt fra Reykjavik museum som formidler islandsk kvinnehistorie.

En kvinne utkledd som Fjallkonan dukket første gang opp under Islandsdagene i Winnipeg i Canada i 1924. Siden 1944 har kvinner utkledt som Fjallkonan lest opp dikt på den islandske nasjonaldagen 17. juni en rekke steder på Island.

Se også
-------

* Personer som nasjonalsymboler

Referanser
----------

1. ↑  *Íslands minni* på wIkisource
2. ↑  Skildring av Fjallkonan i et brev fra Eiríkur Magnússon til Jón Sigurðsson (på engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* timarit.is om bladet *Fjallkonan* (på islandsk)
* fjallkonan.is (engelsk utgave)
* murderiseverywhere.blogspot.com om «Sautjándi júní"
* Liste over kvinner som har opptrådt som Fjallkonan på nasjonaldagen 1944-2012 Arkivert 15. desember 2013 hos Wayback Machine.
**Trond Kenneth Norum** (født 9. mars 1990 i Kongsvinger) er en norsk rockeartist, låtskriver og produsent fra Skogbygda i Nes i Akershus. 
Han er mest kjent for sin solokarriere hvor han har sluppet en rekke singler i tillegg til sitt debutalbum, *Heart on a Sleeve*, som kom i 2017.
Kenneth Norum opererer innenfor sjangrene singer-songwriter, heartland rock og americana og henter likhetstrekk fra artister som Bruce Springsteen, Bob Dylan, Neil Young, John Mellencamp og Ryan Adams. 

Norum startet sin karriere i forskjellige hard-rock-band i tenårene, men hadde alltid en forkjærlighet til rock- og rootsmusikk og kassegitaren. Han har i løpet av sin korte karriere varmet opp for en rekke norske og internasjonale artister, blant andre Gill Landry (Old Crow Medicine Show), Hannah Aldridge, Susto, Malcolm Holcombe, Kristian Kristensen og Casa Murilio.

Diskografi
----------

* «Lucky no. 25» (singel) (2015)
* «Pray for Rain» (singel) (2015)
* «Hearts Ain't Bound for Glory» (singel) (2016)
* «Dive into the Ocean» (singel) (2016)
* «I'm Still Here» (singel) (2016)
* *Hearts Ain't Bound for Glory* (EP) (2016)
* *Heart on a Sleeve* (2017)
* Throw Your Arms Around Me (singel) (2019)
* Feet on the Ground (singel) (2019)

Referanser
----------

1. ↑  Førstereisgutten som spilte seg inn festivalporten Arkivert 10. april 2018 hos Wayback Machine. på gaffa.no
2. ↑  SANGER FRA SKOGEN – TA VEL IMOT KENNETH NORUM på erikvalebrokk.no.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside Arkivert 11. april 2018 hos Wayback Machine.
* Kenneth Norum: *Heart on a Sleeve* på musikkbloggen.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Tay Rail Bridge** (skotsk-gælisk: *Drochaid-rèile na Tatha*) er ei jernbanebro i Skottland som går mellom byen Dundee og forstaden Wormit i regionen Fife over den dype bukten Firth of Tay. Broens spenn er 4,43 km. Det er den andre broen som er strukket på dette stedet.

Planer for en bro over Firth of Tay for å erstatte togfergetjenesten dukket opp i 1854, men den første Tay-broen ble ikke ferdigstilt før i 1878. Det var et lett gitterverk med relativt lave kostnader med et enkelt spor. Det var en nøkkelstruktur i den skotske jernbaneruten, Tay Bridge brakte økte reise- og handelsmuligheter til østkysten av Skottland. Den 28. desember 1879 kollapset broen plutselig i sterk vind mens et tog krysset og drepte alle om bord. Hendelsen er en av de verste brorelaterte ingeniørkatastrofene i historien. En undersøkelse slo fast at broen ikke var tilstrekkelig konstruert til å takle sterk vind. Som følge av katastrofen i 1879 kom det opp en ny struktur som satte nye standarder for brobygging i Storbritannia.

Broa ble gjenoppbygget og erstattet i 1887, konstruert av jern og stål, nå med dobbeltspor, parallelt med restene av den første broen. Arbeidet startet 6. juli 1883 og brua åpnet i 1887. Den nye brua ble gjenstand for omfattende utprøving av Trade Board of Trade, det britisk regjeringsorganet som håndterer handel og industri, noe som resulterte i en positiv rapport. I 2003 ble broen forsterket og pusset opp, og vant en britisk industripris for å markere omfanget og vanskelighetsgraden til prosjektet.

Referanser
----------

1. ↑   (på de, en, fr, es, it) *archINFORM*, OCLC 45382278, archINFORM project ID 3388, Wikidata Q265049,
2. ↑   *Historic Environment Scotland ID*, Wikidata Q19842847
3. ↑  .
4. ↑  Martin, Tom: «The Tay Bridge Disaster», *Taybridgedisaster.co.uk*
5. ↑  «The history of the Tay Bridge, Dundee», *NetworkRail*
6. ↑  «Tay bridges», *Institution of Civil Engineers*
7. ↑  Virtual Gallery: New Bridge 1887, *Leisure and Culture Dundee*
8. ↑   British Construction Industry Engineering Award

Litteratur
----------

* Norrie, Charles Matthew (1956): *Bridging the Years: A Short History of British Civil Engineering*, Edward Arnold (Publishers) Ltd.
* Lewis, Peter R. (2004): *Beautiful Railway Bridge of the Silvery Tay: Reinvestigating the Tay Bridge Disaster of 1879*, Tempus, ISBN 0-7524-3160-9.
* McKean, Charles (2006): *Battle for the North: The Tay and Forth bridges and the 19th century railway wars*, Granta, ISBN 1-86207-852-1
* Rapley, John (2006): *Thomas Bouch : the builder of the Tay Bridge, Stroud : Tempus, ISBN 0-7524-3695-3*

Eksterne lenker
---------------

(en) Tay Rail Bridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Firth of Tay Bridge (1877), *Structurae*
* Firth of Tay Bridge (1887), *Structurae*
* Tay Bridge Arkivert 23. januar 2019 hos Wayback Machine. *Railscot.co.uk*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**CEDAW-Allianz** er en bred og inkluderende paraplyorganisasjon for 34 tyske organisasjoner som arbeider for kvinners menneskerettigheter og likestilling, og er Europas største frivillige organisasjon som arbeider spesielt med oppfølging av FNs kvinnekonvensjon (CEDAW). Den ble grunnlagt i 2018 etter initiativ fra Deutscher Frauenrat (Det tyske kvinnerådet – Tysklands kvinnelobby) og med økonomisk støtte fra den tyske regjeringen. Deutscher Frauenrat, som selv er en stor paraplyorganisasjon som representerer 11 millioner medlemmer, er sekretariat for CEDAW-Allianz.

Blant medlemmene er Deutscher Frauenrat, Deutscher Frauenring (søsterorganisasjonen av Norsk Kvinnesaksforening), nasjonalkomiteen for UN Women i Tyskland, kvinneutvalgene i fagbevegelsen og en rekke andre kvinneorganisasjoner som samlet representerer godt over 15 millioner medlemmer. CEDAW-Allianz favner dermed stort sett hele den organiserte kvinnebevegelsen i Tyskland.

Alliansen har som formål å overvåke implementeringen av FNs kvinnekonvensjon (CEDAW) i Tyskland, og fremme konvensjonens synlighet og relevans i samfunnet. Som ledd i dette arbeidet utarbeider CEDAW-Allianz skyggerapporter til CEDAW-komiteen på vegne av sivilsamfunnet i forbindelse med statsrapporteringsprosedyren. Alliansen skriver at den arbeider for å «påpeke brudd på menneskerettighetene og diskriminering av kvinner og jenter, herunder i et interseksjonelt perspektiv. Vi tar aktiv stilling mot kjønnsdiskriminering, rasisme, transfobi, homofobi og antisemittisme».

Referanser
----------

1. ↑  «Projekt CEDAW-Allianz Deutschland». Besøkt 10. september 2022.
2. ↑  «What is CEDAW Alliance Germany?». Besøkt 10. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Eiksmarka kirke (Grinilund kirke)
**Eik menighet** var et prestegjeld tilhørende Bærum prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Eiksmarka sogn av Bærum kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Eiksmarka kirke.

Eik(smarka) menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Eiksmarka sokn, underlagt Bærum prosti.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 18. oktober 1968 ble det ved delingen av Jar sogn og prestegjeld, opprettet et nytt Eik sogn og prestegjeld under Asker og Bærum prosti av Eik kirkebokføringsdistrikt, gjeldende fra 1. januar 1969.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Østerås
* Grinilund

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Forskrift om opprettelse av Jar sokn og prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Sifjord** er en fjord, et fiskevær og en grunnkrets på ytre Senja i Troms. Hele fjorden tilhører Senja kommune. Fjordbotnen ligger i øst, mens selve Sifjorden svinger sørover. Langs nordvestsiden av fjorden går fylkesvei 7862. Østover slynger veien seg oppover den bratte Sifjordbotndalen, før den fortsetter gjennom Kaperdalen mot Svanelvmoen. Vestover går veien gjennom Sifjordura tunnel til Medby. Like øst for bygda tar fylkesvei 7864 av, fra ny veitrase med bru over fjorden, sørover mot Flakstadvåg.

Selve bygda Sifjord ligger på nordsiden av fjorden og er et karakteristisk og intimt fiskevær, hvor husene står tett i tett på to rekker. I Sifjord er det sykehjem, grendehus og bedehuskapell..

**Sifjord grunnkrets** omfatter store deler av området rundt Sifjorden til ut mot Lendepollen. De fleste av grunnkretsens rundt 100 innbyggere bor i selve fiskeværet, mens noen få bor i grenda Finnes på sørøstsiden av fjorden. Areal: 47,75 km².

Innbyggertall:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 122 | 123 | 111 | 95 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Mergel
**Mergel** (via tysk *Mergel*, fra middelalderlatin *margila*, av latin *marga*, fra keltisk opphav) er en type kalkstein eller kalkholdig leire eller leirstein som inneholder 25–75 % kalk, vanligvis kalsiumkarbonat, som er dannet ved avsetning i ferskt eller salt vann. Istedenfor kalsiumkarbonat kan den også inneholde dolomitt. Tidligere ble mergel ofte brukt som jordforbedringsmiddel for å tilføre nyttevekstene kalsium. Dette ble kalt *mergling*.

I Danmark, hvor isen har flyttet grundig rundt på lagene i undergrunnen, er morenejord ofte blitt blandet med det underliggende krittlagene. På den måten er mange mergelforekomster oppstått. I Sverige refererer mergel vanligvis til alle typer jord eller bergarter som inneholder kullsyreholdig kalk (og talkum) fra noen få prosent til over 30 %, noe som gjør den egnet som jordforbedringsmiddel på dyrkbar mark med lite kalk.

En enkleste måtene å redusere utslipp av CO2 i produksjon av sement på, er å minke klinkerinnholdet i sementen. Det er forskning på nye klinkererstatninger og SINTEF Byggforsk mener de har funnet erstatningen gjennom mergel.

> ...jorden var dyp og full av mergel. Det grodde år efter år uten gjødsling...  
>  Arthur Omre *Flukten* (1951)
> 
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   «mergel», *NAOB*
2. ↑  «Sement + mergel», *Byggindustrien*

Litteratur
----------

* Bjørlykke, K.O. (1914): *Kalk og Mergel : forekomst og anvendelse i landbruket samt beretninger fra amtsagronomer om kalkspørgsmaalets stilling i de forskjelligelandsdeler*, Kristiania : Det kgl. selskap for Norges vels jordbundsutvalg.

Eksterne lenker
---------------

(en) Marl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: marl – ordbokoppføring |

* Chalk of Kent by C. S. Harris
* Palaeoenvironmental Interpretation of the Early Postglacial Sedimentary Record of a Marl Lake

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hol** (nordsamisk: *Hovllák*) er ei bygd og kommunesenteret i tidligere Tjeldsund kommune i Nordland (før kommunesammenslåing 01.01.2020), og ligger nord på Tjeldøya.

Bygda ligger sentralt i kommunen, mellom de to største tettstedene i kommunen, Ramsund på fastlandsiden og Kongsvik på Hinnøysiden. Kommuneadministrasjonen var den største arbeidsgiveren på Hol, men bygda har også landbruk ved siden av noen private firma. På Hol ligger Tjeldsund kirke fra 1863.

Mellom Hov, like ved Hol, og Smiberget ved Sæter på Hinnøysiden er det båtforbindelse.[]

Lensmann Jakob Andersen (1606–1680 på Hol), som var gift med Maren Svendsdatter (1610 på Sand – 1697 på Hol), drev gårdene Hol og Sand i Tjeldsund. Han kom til Hol før 1652. De fikk en meget stor etterslekt, og mange i distriktet er etterkommere av dette ekteparet.

Referanser
----------

1. ↑  Hol på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Naustvik, Konrad; Lødingen: Kulturkontoret (1994). *Lødingen, Tjeldsund og Tysfjords historie. 2 2:A: Gårds- og slektshistorie for Tjeldsund*. Lødingen: Lødingen : Kommunen, Kulturkontoret, 1994. s. 160. ISBN 9788299164429.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Aksel Sørum** (født 2007) er en norsk skateboarder fra Oslo som representerer Oslo Vert Klubb i konkurranser. 

I 2023 skatet han for Shit Skateboard Company. Sørum ble i 2023 tatt ut som rekrutt til landslaget.[] Fra høsten 2023 går han på skatelinjen ved Bryggeriets gymnasium i Malmø.[]

Aksel Sørum skatet sitt første NM som junior og tok gull i grenen Vert.[]

Konkurranser
------------

Sørum deltok i Rome Park 2023 World Championships.

### Norgesmesterskap

**Mangler referanser:** Dette avsnittet trenger **flere eller bedre** referanser for verifikasjon. Hjelp gjerne til med å forbedre dette avsnittet, ved å legge til pålitelige kilder (en). Materiale uten kilder kan bli fjernet.
Sølv JR Bowl NM Drammen 2020

Gull JR NM Vertskating NM Drammen 2020

Sølv JR NM Bowl NM Larvik 2020

Gull JR NM Vertskating NM Oslo 2021

Bronse SR NM i vertskating NM Nesodden 2022

Sølv SR Bowl/Park NM Stavanger 2023

Referanser
----------

1. ↑  «Upcoming events». *www.worldskate.org*. Besøkt 13. mars 2024.
Bispelokket**Bispelokket** var en toplans trafikkmaskin i Bjørvika i Oslo. Trafikkmaskinen var et møtepunkt mellom Bispegata, som en del av E18, og Nylandsveien som en del av riksvei 162 (frem til 2010: riksvei 4). Bispelokket ble åpnet etappevis mellom 1966 og 1967. Den offisielle åpningen var i desember 1967. Anlegget ble tatt ut av bruk i 2011 og revet.

På det meste passerte 140 000 kjøretøy gjennom trafikkmaskinen per døgn. Bispelokket var Oslos trafikkale sentrum, og alle distanser til Oslo ble regnet hit. Den 31. oktober 2011 ble den nye rundkjøringen ved Postgirobygget brukt til å regne distansen til Oslo. Bispelokket opphørte som riksvei-til-riksvei-kryss da Bjørvikatunnelen åpnet i 2010, og E18 ble ledet utenfor. Antall biler gikk da ned til 40 000 i døgnet.

Bispelokket ble oppfattet som lite pent, og det ble tidlig klart at det skulle rives forbindelse med byutviklingen i Bjørvika på 2000-tallet. Bispelokket ble stengt fredag 28. oktober 2011 kl. 22:00. Rivingen tok fysisk til 4. november 2011 klokken 13:46 med blant annet statsminister Jens Stoltenberg som tilskuer, og var avsluttet 16. februar 2012. Det meste av trafikken på Nylandsveien ble i anleggsperioden flyttet til Nordenga bru (Østre Tangent) som åpnet 29. august 2011. Onsdag 1. februar 2012 kl 22:00 ble tunnelen og vegen under Bispelokket stengt for trafikk, og 2. februar 2012 kl 06:00 ble den lagt utenom trafikkmaskinen. Operagata og Havneveien ble dermed å fungere som en ny hovedvei i Bjørvika. Bispelokket ble så stengt for trafikk 22. januar 2013, og de siste restene av den ble så revet.

Rivingen av tilhørende ramper og konstruksjoner inn til spor 15 på Oslo sentralstasjon var en del av arbeidene med Dronning Eufemias gate som stod ferdig 11. mai 2014. Det vil bygges en veg med to felt i hver retning og som krysser Dronning Eufemias gate i gateplan før den løftes opp (Nylandsbrua) til dagens høyde, seks meter over jernbanesporene.

Plassen der Bispelokket stod er nå blitt tomteareal for det nye Deichmanske bibliotek, mens Sinsenkrysset nå har tatt over som Norges mest trafikkerte veikryss med over 100 000 kjøretøy i døgnet.

Referanser
----------

1. 1 2  Tuva Gaarder Nordlie og Ingrid Vestre Haram (4. november 2011). «Rivingen av Bispelokket har startet». NRK. Besøkt 14. desember 2012.
2. ↑  Wasim K. Riaz: Her blir det køkaos i ett år, Aftenposten, 25. oktober 2011
3. ↑  Hans O. Torgersen: Bare småbiter igjen av Bispelokket, Aftenposten, 16. februar 2012
4. ↑  Gjør klart for riving av Bispelokket Arkivert 21. mai 2012 hos Wayback Machine. Byggaktuelt, 30. januar 2012
5. ↑  Vegvesen.no[*død lenke*] - *Stenger siste del av Bispelokket* (22.01.2013)
6. ↑  «Sinsenkrysset». Oslo byleksikon. Besøkt 9. januar 2022. «Det er Norges mest traffikerte kryss med om lag 100 000 kjøretøyer hvert døgn.»

Eksterne lenker
---------------

* DN.no - *Fortsatt Bjørvikakaos - De nye veiene i Bjørvika kommer aldri til å ta unna trafikken slik den gamle trafikkmaskinen gjorde.* (04.08.2014)

Portal: Oslo
***Mada*** er en slekt av biller (Coleoptera) som tilhører familien marihøner (Coccinellidae).

Beskrivelse
-----------

Marihøner er små til middelsstore (1–9 mm i Norge), bredt ovale, høyt hvelvede biller med påfallende korte antenner, vanligvis fint hårkledte. Mange arter er kontrastrikt farget i rødt, gult og svart. 

Marihønene viser stor variasjon i farger og mønster (tegninger).

  

Hodet er kort og bredt med fasettøyne som gjerne er innskåret i fremkanten. Antennene er kølleformede og ganske korte, vanligvis kortere enn hodet er bredt. Brystskjoldet (pronotum) er mye bredere enn langt, ofte lyst med en mørk tegning i midten eller svart med noen lyse flekker. Dekkvingene er avrundede og hvelvede, uten tydelige punktrekker. Beina er korte og kraftige, med fire-leddete føtter der det andre leddet er ganske lite slik at de ved liten forstørrelse ser tre-leddete ut.

Larvene er ofte ganske fargerike, med en spoleformet eller noe avflatet kropp. Hvert kroppsledd bærer flere vorter med børster i spissen, og de tre beinparene er ganske lange.

Levevis
-------

Noen få lever av plantekost eller sopp, men de fleste er, både som larver og voksne (*imago*), rovdyr som fortærer bladlus, skjoldlus og andre plantesugere. De er nyttige dyr og marihøner er derfor benyttet til biologisk kontroll av skadedyr på planter. 

  

Marihøner gjennomgår en fullstendig forvandling. Det vil si at de gjennomgår en utvikling som inneholder både larvestadier og et puppestadium før voksenstadiet. Vanligvis er livssyklusen ett år.

Marihøner er enkelte år en plage i Danmark. Ved spesielt gode klekkeforhold blir de opptil 10 ganger så mange som vanlig. Matmangel og tørste på sensommeren får dem til å trekke mot kysten, og de kan opptre i hundretusenvis på utsatte steder.

Systematikk
-----------

  

* ordenen biller (Coleoptera)
	+ underordenen Polyphaga
		- gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* overfamilien glans- og flatbiller (Cucujoidea)
				+ familien **marihøner** (Coccinellidae), Latreille, 1807
					- underfamilien **hårmarihøner** (Epilachninae Mulsant, 1846)
						* stammen Cynegetini Thomson, 1866 - ca. 80 arter
							+ slekten ***Mada*** Mulsant, 1850
								- *Mada andeana* Szawaryn, 2015
								- *Mada contempta* (Mulsant, 1850)
								- *Mada durantae* González & Gómez, 2013
								- *Mada elegans* Gordon, 1975
								- *Mada hirsuta* Szawaryn & González, 2017
								- *Mada inepta* (Gorham)
								- *Mada insolitaphallus* Gordon, 1975
								- *Mada nexophallus* Gordon, 1975
								- *Mada pseudodamata* Gordon, 1975
								- *Mada spinula* Gordon, 1975
								- *Mada synemia* Gordon, 1975

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene. Besøkt 14.3. 2024
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
***Håndtering av udøde*** (svensk: *Hanteringen av odöda*) er en grøsserroman fra 2005. Den er skrevet av John Ajvide Lindqvist og er hans andre roman. 

Boken handler om en uforklarlig hendelse i Stockholm; tusenvis av nylig avdøde våkner igjen. Boken fokuserer på samfunnets reaksjoner og de mange konflikter som oppstår mellom svenske myndigheter og de dødes etterlatte. Et viktig tema i boken er kjærligheten mellom barn og foreldre. En frittstående epilog til romanen finnes i kortroman-form i novellesamlingen *Papperväggar* som utkom i 2006 (gitt ut på norsk som *Papirvegger* i 2007).

Filmatisering
-------------

I 2024 hadde en norsk filmatisering av romanen premiere. Filmen *Håndtering av udøde* var spillefilmdebuten til regissør Thea Hvistendahl. Sentrale roller spilles av Renate Reinsve, Bjørn Sundquist, Anders Danielsen Lie og Bente Børsum.

Referanser
----------

1. 1 2  Nilsen, Morten Ståle (8. februar 2024). «Filmanmeldelse «Håndtering av udøde»: Når de døde våkner». *VG* **(norsk)**. Besøkt 14. mars 2024.
2. ↑  «Håndtering av udøde». *NRK P3* **(norsk)**. 6. februar 2024. Besøkt 14. mars 2024.
**Ringkollen** er en kolle og et populært hytte- og friluftsområde som ligger på Krokskogen og hører til Ringerike kommune i Buskerud. Området har sitt navn fra toppen på 702 meter over havet, som nå gjerne kalles **Ringkolltoppen**. I alminnelig tale regner man det omkringliggende området fra Jaklefoss og inn til Øyangen som Ringkollen. Med bil er det adkomst til Ringkollen via bomvei. Vinterstid var det tidligere rutebuss dit fra Hønefoss, men denne er ikke lenger i drift. Skiforeningen har busser fra Oslo.

Ringkollen er populært både sommer og vinter. Sentralt ligger en stor parkeringsplass og like i nærheten Ringkollstua, et hoppanlegg (K5, 10, 17, 27 og 40), et lite alpinanlegg og et lite sportskapell. Om vinteren er Ringkollen et populært utgangspunkt for skiturer inn i Nordmarka. Om sommeren er det et populært utgangspunkt for fotturer og sykkelturer i det samme området. Mange av småvannene har dessuten populære bade- og fiskeplasser. Siden Ringkollen ligger forholdsvis høyt, har området stabile snøforhold om vinteren, og man kan ofte stå på ski til i slutten av april måned.

* Vinter ved Ringkollen i Ringerike kommune Foto: 2012Vinter ved Ringkollen i Ringerike kommune Foto: 2012
* Øyangen er en innsjø på Ringkollen.  Foto: 2010Øyangen er en innsjø på Ringkollen.  Foto: 2010
* Ringkollstua er en turisthytte og et serveringssted på Ringkollen i  Nordmarka. Hytta ligger 600 moh.  Foto: 2008Ringkollstua er en turisthytte og et serveringssted på Ringkollen i Nordmarka. Hytta ligger 600 moh.  Foto: 2008
* Ringkollkapellet  Foto: Tom Bjørnstad, 2013Ringkollkapellet  Foto: Tom Bjørnstad, 2013

Se også
-------

* Ringkollen Skiklubb

Referanser
----------

1. ↑  Ringkollen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Hotell Maritim Skjervøy**.

**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Et relativt lite hotell. Uklar kulturhistoriske eller samfunnsmessig betydning.*
**Hotell Maritim** i Strandveien 35 i sentrum av Skjervøy kommune i Troms ble innviet i 1973. Det var da et «samfunnshotell», som mottok støtte fra Distriktenes Utbyggingsfond. Kommunen var ved innvielsen største aksjonær, mens flere av kommunens innbyggere var aksjonærer i større eller mindre grad. 1. november 1989 overtok Aksel Jørgensen hotellet sammen med fire partnere, som senere ble kjøpt ut. Da Hotell Maritim ble lagt ut for salg i 2013 stod han og Roald Sebergsen som eiere.

Hotellet har 35 gjesterom, og samarbeider med andre etablissementer i kommunen ved større konferanser og arrangementer.

Referanser
----------

1. ↑  Thon, Sverre: *Vertskap i Norge : norsk hotell-og restaurantvirksomhet gjennom tidene*: «Nye folkehoteller», s. 206-7. Oslo : Norsk hotell- og restaurantforbund, 1993 (Besøkt 6. november 2013)
2. ↑  *Nordlys*, Enoksen, Bjørn A.: «Selger hotellet», 31. juni 2013 side 25, nyhetsseksjonen. (Besøkt 6. november 2013)
3. ↑  *Nordlys*, Enoksen, Bjørn A.: «Selger hotellet», 31. juni 2013 side 25, nyhetsseksjonen. (Besøkt 6. november 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Hotellets hjemmesider
Ordenstegn for *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden*.
**Den rumenske folkerepublikks stjerneorden** (rumensk: *Ordinul Steaua Republicii Populare Române*) var en rumensk orden. Den ble innstiftet 12. januar 1948 og var Folkerepublikken Romanias fornemste utmerkelse. *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* ble tildelt for politiske, vitenskapelige, kulturelle eller sosiale fortjenester av Romania. Ordenen ble også tildelt utlendinger. Tildeling fant sted etter bestemmelse av statsrådet. *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* ble avskaffet etter Nicolae Ceaușescus fall i 1989.

Sammen med andre ordener erstattet *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* Romanias kongelige ordensvesen, etter at monarkiet ble styrtet. Ordenen går tilbake til *Stjerneordenen*, innstiftet i 1887 av kong Karl I, og kan anses som en videreføring av denne. I 1998 ble *Stjerneordenen* gjenopprettet under sitt opprinnelige navn fra 1877. Tildelinger av *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* mellom 1947 og 1989 anerkjennes offisielt ikke som tilsvarende tildeling av *Stjerneordenen*.

Inndeling
---------

*Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* var inndelt i fem grader:

* 1. klasse
* 2. klasse
* 3. klasse
* 4. klasse
* 5. klasse

Insignier
---------

Ordenstegnet for *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* besto av en rødemaljert femtagget stjerne med blå kanter. Midtmedaljongen dannes av en laurbærkrans. I ordenstegnet for 1. og 2. klasse bar midtmedaljongen innskriften «30 Decembrie 1947». Dette er datoen for kong Mikael I av Romanias abdikasjon. For 3. 4. og 5. klasse bar midtmedaljongen innskriften «RPR», for «Republica Populară Romînă», med datoen for kongens abdikasjon på baksiden. Stjernen var satt på en stjerne i gull eller sølv, også denne med grupper av fem stråler. Ordenstegnet var i det store og hele identisk for alle klasser, men varierte i størrelse, metall og måten ordenstegnet ble båret på. For 1. og 3. klasse var stjernen i gull. For 2. og 4. klasse var den i sølv, mens den var i bronse for 5. klasse. Ordensbåndet var rødt.

Tildeling
---------

*Den rumenske folkerepublikks stjerneorden* ble tildelt både militære og sivile. Ordenen ble tildelt som belønning for innsats innen politikk, kultur, vitenskap og samfunnsliv forøvrig, samt for innsats til fremme av det rumenske folks interesser og for oppbygningen av Folkerepublikken Romania. Ordenen ble også tildelt utlendinger, blant annet i diplomatisk og protokollær sammenheng. Ordenens 1. klasse ble tildelt andre lands statsledere i forbindelse med statsbesøk.

Norske innehavere
-----------------

Kong Olav var innehaver av 1. klasse av *Den rumenske folkerepublikks stjerneorden*.

Kilder
------

* (da) Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966.
* (en) «People's Republic of Rumania» i Robert Werlich: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 353.