recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
> Sletta var kort, så man måtte ta i bruk en liten motbakke opp mot jernbanen på motsatt side. Så hadde man for god fart opp her, satt man plutselig i spisevogna på vei mot Stavanger.
> 
> 
> Asbjørn Karlsen om Tinnheiabakken
> 
> 

**Tinnheiabakken** var en hoppbakke i Tinnheia i Kristiansand. Bakken lå på sørsiden av Trangedalen, vest for Kristiansand sentrum. Den er matrikulert til Gamle Mandalsvei og har nr 22. Den ble bygd og disponert av Oddersjaa SSK, som leide området av Kristiansand kommune. Tinnheiabakken var i bruk fra 1934 til 1970, og ble blant annet brukt i NM på ski i 1939.

Oddersjaa SSK ble stiftet i 1875, og klubbens første skibakke i Trangedals-/Suldalsområdet ble tatt i bruk i 1879. Ny hoppbakke ble bygd i 1892 og 1907 (da kalt Suldalsbakken). Denne bakken var i bruk fram til 1933. Suldalsbakken ble etter hvert for liten, og var i veien da Sørlandsbanen ble bygd.

Tinnheiabakken ble åpnet 18. mars 1934. Trygve Gundersen satte den første bakkerekorden med 38,5 meter i et renn med dårlig fart. Bakken ble opprustet til NM i 1939, der Birger Ruud ble norgesmester i spesielt hopp med to hopp på 50,5 meter. Ca. 17 000 tilskuere og kronprins Olav så rennet. I 1946 satte Arnfinn Sandengen bakkerekord med 62 meter.

I 1947 døde en skihopper fra Vennesla etter et stygt fall i Tinnheiabakken.

Bakken ble ombygd i 1953/54 og 1959. I begynnelsen av 1960-årene ble det arrangert et flomlysrenn der blant annet den japanske landslagshopperen Yosuke Eto deltok.

Det siste rennet i Tinnheiabakken ble arrangert 21. mars 1970. Stillaset (ovarennet) i bakken ble revet i 1999. I dag (2010) er unnarennet grodd til, men fremdeles godt synlig i terrenget.

NM, spesielt hopp
-----------------

| Dato | Vinner | Andre | Tredje | Type renn |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1939 | Birger Ruud | Arnholdt Kongsgård | Victor Clock ogRudolf Kojan | NM |

Kilder
------

* Asbjørn Karlsen: Suldalen og Tinnheia hoppbakke
	+ Diverse hefter fra Oddersjaa
	+ Grim, Krossen, Suldalen: Pedagogisk senter 1987
* Digitalt Fortalt: Tinnheiabakken i Kristiansand (skrevet av Terje Nomeland, 9. mars 2010)
* Kristiansand kommune: Rapport fra miljøbyprosjektet Tinnheia s. 9

1. ↑  Oddersjaa SSK: Foruminnlegg av Tor Arne Eilertsen Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. (17. juli 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Idrettsanlegg.no: Tinnheia[*død lenke*]
**Žabljak** (serbisk: Жабљак) er en by og kommune med serbisk etnisk flertall i det nordige Montenegro. Byen har 1937 innbyggere (2003), mens kommunen har en befolkning på 4204. Folketallet er jevnt økende. Av befolkningen er 43 % montenegrinere og 50 % er serbere.

Byen Žabljak ligger på 1456 meter over havet midt i Durmitor, og er dermed det høyest beliggende tettstedet på hele Balkan. 

Byen ble grunnlagt formelt i 1870, men det står også et monument her fra 1862 over en militær seier her mot tyrkerne. Siden mellomkrigstiden har turister blitt trukket mot Žabljak på grunn av dens høye beliggenhet med gode rekreasjonsforhold. 

Crnosjøen er en av Montenegros vakreste.

  

Žabljak er landets kanskje fremste senter for skisport og annen vinteridrett, samt rafting i elven Tara. Umiddelbart vest for byen starter Durmitor nasjonalpark og strekker seg vestover gjennom fjellandskap med 18 bresjøer. Crnosjøen *(Crno jezero)* eller "Svartsjøen" på 0,52 km² er en av de mest severdige.

Veiforbindelsen opp til kommunesenteret er dårlig, det er en riksvei av lav standard til Mojkovac i øst. En riksvei går også sørover til Nikšić og derfra til Podgorica, 170 km unna. Žabljak har en liten kortbaneflyplass sør for byen.

Eksterne lenker
---------------

* (cnr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Žabljak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Destination-Montenegro.com om Zabljak

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Øyestad kirke

Kommunevåpen for den tidligere selvstendige kommunen Øyestad i Aust Agder, fra 1992 del av storkommunen Arendal.
**Øyestad** er en tidligere kommune i Aust-Agder. Ved opphør i 1992 strakte kommunen seg fra Rykene og Løddesøl i vest til Stoa og Strømmen i øst, og fra Nedenes i sør til Rise og Libru i nord.

1. januar 1992 ble Øyestad, Hisøy, Moland og Tromøy kommuner slått sammen med Arendal til den nye Arendal kommune. Øyestad hadde da en befolkning på 8 679 og et areal på 96 km.

Kommunesenteret var Bjorbekk.

Kommunehistorikk
----------------

Kommunen ble etablert som Øyestad formannskapsdistrikt i 1837 og bestod da av prestegjeldene Fjære, Froland og Hisøy i tillegg til Øyestad. Fjære ble skilt ut som egen kommune i 1846. I 1850 ble også Froland skilt ut, og Øyestad og Hisøy utgjorde Øyestad formannskapsdistrikt. Området hadde på dette tidspunktet 5 215 innbyggere.

* 1. januar 1881 ble så Øyestad og Hisøy delt slik at begge ble selvstendige kommuner. Øyestad hadde da 4 474 innbyggere og Hisøy 2 652.
* 1. januar 1962 ble eiendommen Salvestjønn skilt ut fra Øyestad og tillagt Landvik kommune.
* 1. januar 1992 ble Øyestad, som da hadde 8.679 innbyggere, innlemmet i Arendal bykommune sammen med Hisøy, Moland og Tromøy.

Skoler
------

Følgende skoler lå i Øyestad ved kommunesammenslåingen i 1992:

Barneskoler
* Bråstad skole
* Nedenes skole
* Asdal barneskole
* Rykene skole
* Løddesøl skole
* Strømmen skole

Ungdomsskoler
* Lunderød ungdomsskole (tidligere Øyestad ungdomsskole)
* Nedenes skole

Se også
-------

* Øyestad IF

Eksterne lenker
---------------

* (no) Øyestad kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
Stadion GOSiR
Stadion GOSiR
**Arka Gdynia** er en polsk fotballklubb fra havnebyen Gdynia i det pommerske voivodskap. Klubben ble grunnlagt i 1929 og lagets farger er gult og blått. Arka Gdynia spiller i Ekstraklasa, og spiller sine hjemmekamper på Stadion GOSiR. Nåværende trener er Grzegorz Niciński. Klubben har per dags dato ikke vunnet det polske seriemesterskapet, men har til gjengjeld vunnet den polske cupen én gang i 1979.

På 1980- og 1990-tallet hadde klubben sin tilværelse både på nivå to og nivå tre i Polen. Laget rykket opp til den øverste divisjonen Ekstraklasa i 2005, men rykket ned igjen i 2007 som følge av at klubben ble mistenkt for å ha vært med i en kampfiksingsskandale av det polske fotballforbundet. Klubben rykket for øvrig opp igjen etter 2007/2008-sesongen.

Meritter
--------

* **Cupmester:** (2): 1979, 2016/17
* **Supercupmester** (1): 2017

Kjente spillere med en fortid i klubben
---------------------------------------

* Polens flagg Janusz Kupcewicz
* Polens flagg Andrzej Szarmach
* Polens flagg Adam Musiał
* Polens flagg Bartosz Ława
* Polens flagg Rafał Murawski
* Polens flagg Dariusz Żuraw
* Polens flagg Bartosz Karwan

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider
* Arka Gdynia (90minut.pl)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
For TV2-programmet med samme navn, se Øyenvitne.

***Øyevitne*** er en norsk thriller- og dramaserie i seks episoder som gikk på NRK i 2014. Serien er produsert av Elisabeth Tangen med manuskript og regi av Jarl Emsell Larsen.

Hovedhandlingen i serien går for seg i Mysen i Østfold, hvor de to hemmelig forelskede tenåringene Philip og Henning ufrivillig blir vitne til en skyteepisode hvor fire mennesker blir likvidert i et sandtak utenfor byen. Av redsel for at deres hemmelighet skal bli avslørt, gir de hverandre et løfte om å ikke fortelle noen om det de har sett. Philips fostermor, Helen Sikkeland, er lensmann og får ansvar for å etterforske drapene, som etterhvert viser seg å ha forgreininger til kriminelle miljøer.

Fotograf Lars Vestergaard vant Gullrutens fagpris 2015 for beste foto - drama.[]

Seriens hovedrolleinnehaver Anneke von der Lippe ble nominert til og vant International Emmy Awards - best perfomance by an actress 2015 for rollen som lensmann Helen Sikkeland.[]

Øyevitne ( "Eyewitness" ) ble utgitt på DVD i Storbritannia i 2015 og i 2016 ble serien solgt til NBC Universal ( distribusjon USA network ) for remake i USA.[] Showrunner for "Eyewitness" i USA er Adi Hasak, ( "Shades of Blue" 2016.)

Serieskaper Jarl Emsell Larsen er med som excecutive producer på *Eyewitness*, som er i preproduksjon i USA våren 2016.[]

Serien hadde oppstart på Sveriges Television den 24. november 2014 med navnet *Ögonvittnet*, og den 19. mai 2015 på den finske kanalen Yle Fem med navnet *Todistaja* og *Ögonvittnet*. Foruten Norden er Øyevitne solgt til Tyskland(ARD), Frankrike/Tyskland (ARTE) og Beneluxlandene.

Musikken er komponert av Bent Åserud og Geir Bøhren og temasangen Saviour Unknown er et samarbeid med vokalist og tekstforfatter Shaun Bartlett (artist).

Skuespillere
------------

Noen av skuespillerne i *Øyevitne*:

* Axel Bøyum som Philip
* Odin Waage som Henning
* Anneke von der Lippe som Helen Sikkeland
* Bjørn Skagestad som Svend
* Yngvild Støen Grotmol som Camilla
* Per Kjerstad som Ronny Berg Larsen
* Fridtjov Såheim som Runar
* Tobias Santelmann som Lars
* Frank Kjosås som Raymond
* Kim Sørensen som Olle
* Espen Reboli Bjerke som Geir Tangen
* Mariann Hole som Siri
* Ingjerd Egeberg som Elisabeth
* Reidar Sørensen som President Sixers
* Yngve Berven som André
* Bjørn Skagestad som Svend
* Tobias Santelmann som Lars
* Fridtjov Såheim som Runar
* Anderz Eide som Riseth
* Åsmund Brede Eike som Christer
* Elyas Mohammed som Kenneth
* Mahmut Suvakci som Hamit Milonkovic
* Tone Beate Mostraum som Guro
* Tehilla Blad som Zana
* Frank Kjosås som Raymond
* Duc Paul Mai-The som Erik Tømte

Referanser
----------

1. ↑  NRK TV: Øyevitne, programinformasjon. Besøkt 4. november 2014.
2. ↑  SVT, Ögonvittnet. Besøkt 17. november 2014.
3. ↑  Areena TV YLE, Todistaja. Besøkt 22. mai 2015. (fi)
4. ↑  IMDb, Øyevitne. Besøkt 4. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Øyevitne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Øyevitne* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Øygardenbåten** er en båt som ble funnet på bunnen av et vann ved gården Øygarden senhøsten 1935. Gården, som ligger avsideliggende til på Høgjæren i Rogaland, har antakelig ligget øde siden svartedauden på 1300-tallet og båten kan ha vært fra middelalderen.

En nyrydningsmann fant båten da han gikk ut på isen som hadde lagt seg. Den pramlignende båten lå i gjørma på bunnen av vannet. Båten ble tatt opp og sendt til Stavanger Museum der den ble undersøkt, men det har ikke blitt gjort en C-14-datering av den.

Båten er flatbunnet og laget av furu. Den har en lengde på omtrent tre meter og en bredde på omtrent en meter. Øygårdenbåten tilhørte den firkantete flatbotningtypen kjent fra Østfold og Telemark som også ble kalt eike eller pram. Den bestod av seks border, de ytre er hugget i vinkel slik at den ytre kanten med en høyde på 11 centimeter blir side i båten. Den ble holdt sammen av tverrgående labanker, foruten de to endestykkene på innsiden. En labank er også en stokk som støtter sidene på båten. Båten har en meget enkel konstruksjon midtveis til dagens eiken eller flatbunnede pram.

Litteratur
----------

* Svein Molaug: *Vår Gamle Kystkultur Bind 1* 1985 ISBN 82-09-10214-1
**Byron Erickson** (født 3. februar 1951 i Tucson, Arizona) er en amerikansk tegneserieskaper og kreativ leder i Egmont, særlig kjent som redaktør for serieskapere som Don Rosa og William Van Horn. Han startet sin tegneseriekarriere i 1983 ved «Another Rainbow», et lite selskap drevet og grunnlagt av Carl Barks-fans. Da de fikk lisens til å gi ut Disney-serier i USA under merket Gladstone, ble Erickson redaktør. I 1989, da Disney overtok lisensen, forlot han Gladstone til fordel for «First Publishing», som redaktør for en mengde forskjellige serier. To år senere flyttet Erickson til Danmark for å jobbe i Egmont, først som ansvarlig redaktør, senere som sjefredaktør, og nå som kreativ leder. Likevel finner han tid til å skrive historier.

Referanser
----------

1. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 17381, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Byron Erickson i Inducks

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
*Se pekerside for flere forekomster av Fjellgata.*
**Fjellgata** (1–61, 2–50) er ei av de sentrale langsgående gatene på Rodeløkka i Oslo. Den løper langs høyden av en liten fjellrygg (derav navnet) fra Verksgata til Christian Michelsens gate (ring 2).

Fjellgata 1 og 2 er et stort blokkanlegg fra 1983 (Verksgata borettslag, 77 leiligheter). Det har hovedfasade mot Verksgata og Gøteborggata. 

Bebyggelsen videre er i all hovedsak trehus fra rundt 1870, de fleste rehabilitert i de seinere år. Det er også en del eldre murhus, ettersom det blei murtvang på Rodeløkka da endringer i kommunegrensene i 1878 innlemma området i Christiania.

Fjellgata 13  Foto: Mahlum (2007) 
Den eldre bebyggelsen er etter reguleringsbestemmelsene på en eller to etasjer, men Fjellgata 13 (fra 1875) er et godt eksempel på hvordan disse bestemmelsene kunne omgås. Gården er åpenbart på tre etasjer, men den øverste utgjøres av tallrike arker, slik at etasjen med en viss rett kunne kalles loft. Gården het på folkemunne «Arken», dels på grunn av byggestilen, men kanskje også med bibelske overtoner, ettersom Indremisjonen en periode hadde «Haandgjerningsskole for Piger» her.

Øvre halvdel av gata er igjen mer prega av nyere bygninger, mest boliger, men også noe næringslokaler.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «FJellgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 166. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (F)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**VELFAC A/S** er en dansk virksomhet som produserer fasadevinduer og systemer. VELFAC har hovedkontor i Ringkøbing på Vestjylland i Danmark, men har også salgskontorer i England, Irland, Sverige og Danmark. I dag eksporterer VELFAC produkter til flere land. Virksomheten inngår i VKR-gruppen, som har omkring 15 000 medarbeidere i over 40 forskjellige land. VKR-gruppen består også blant annet av VELUX A/S.

Historie
--------

VELFAC ble grunnlagt i 1952, men under navnet V. Kann Rasmussen & Co. som fikk de første vinduer ut på markedet. Varenavnene VELUX og VELFAC ble så senere registrert. Etter tre år åpnet Leif Hansen en tømrervirksomhet i Ølstrup ved Ringkøbing, og 10 år senere begynte denne virksomheten å produsere vinduer under navnet RIBO Vinduer A/S. I 1978 ble virksomheten en del av Kann Rasmussen Firmagruppe.

Tidslinje
---------

* 1952: Det første fasadevindu lanseres av V. Kann Ramussen & Co.
* 1955: Leif E. Hansen starter en tømrervirksomhet i Ølstrup.
* 1962: VELFAC blir et registrert varemerke.
* 1963: RIBO Vinduer etableres.
* 1978: RIBO Vinduer blir en del av VKR gruppen.
* 1985: VELFAC 200 vinduet kommer i produksjon.
* 1992: Virksomheten skifter navn til VELFAC A/S.
* 1994: Introduksjon av VELFAC 400.
* 2000: Produksjonslokalene i Ringkøbing utvides med 8000 kvm.
* 2003: VindueHuset finnes nå i Nørresundby, Horsens, Herlev, Odense og Ringkøbing i Danmark.
* 2004: VELFAC VindusMester introduseres.
* 2005: VELFAC VindusHuset i Århus åpner.
* 2007: VELFAC VindusHuset i Hillerød åpner.

VELFACs motto
-------------

«En prøve er verdt mer enn tusen ekspertuttalelser». Dette budskapet oppfordrer til å prøve nye ting, til fordel for å utvikle medarbeidere og resten av virksomheten.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
**Visual evoked potential**, eller *visual evoked response* (**VER**), på norsk: Visuelt fremkalte potensial, er en teknikk hvor man ser på endringer i hjernebølgene på elektroencefalogram / EEG etter synsstimuli. 

Den klassiske VEP-teknikker består av at man ser på en skjerm med sjakk-mønster hvor de svart og hvite brikkene bytter plass 2 ganger per sekund. For å kunne se svaret tydelig må man beregne gjennomsnittet av 100–200 stimuli (svart-hvit bytter). Det tidligste svaret, registrert fra skallen, kommer etter 60–70 millisekunder. Det første store svaret kommer etter 100 ms (*P100*). Det svarer til den første behandlingen i hjernebarken i bakhodelappen. 

Teknikken brukes i diagnostikken av Multippel sklerose. Mer komplekse stimuli brukes ved noen andre tilstander, men vesentlig brukes de komplekse metodene i kognitiv vitenskap. Undersøkelsen blir da ofte kalt etter stimulus-paradigme (f.eks. *odd-ball*) eller etter et potesiale man ser på (f.eks. P300).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**VAZ** (Volzjskij avtomobilnyj zavod) (eller **AvtoVAZ**) (russisk for Volgas automobilfabrikk) er en bilfabrikk som ble bygd i tiden fra 1967 til 1969 som en del av en samarbeidsavtale mellom Fiat, den italienske regjeringen og regjeringen i Sovjetunionen.

Fabrikken som ble reist er en av de største bilfabrikker i verden. Den har nesten 150 km produksjonslinjer og er unik i det at de fleste komponenter lages på stedet. Den produserer over 800 000 biler årlig[*når?*].

Historikk
---------

Fabrikken og byen omkring, Toljatti, ble oppkalt etter den italienske kommunistlederen Palmiro Togliatti som gjorde avtalen mulig.

Den endelige avtalen ble undertegnet 15. august 1966. Anleggsarbeidene startet 14. januar 1967. Første del av fabrikken ble innviet 1. juli 1969, og den første bilen rullet ut fra samlebåndet den 9. september 1970.

Under perestroikaen (1987–1991) fikk AvtoVAZ lov til å selge biler til andre kjøpere enn regjeringen. Matematikeren Boris Berezovski sørget for videresalg av bilene til vanlige folk, og overtok selskapet fra regjeringen i 1991. AvtoVAZ har siden utviklet nye generasjoner Lada og forbereder seg[*når?*] på å komme tilbake på vesteuropeiske markeder.

I 1993 signerte foretaket TTS, som ble grunnlagt i 1992 av Vyacheslav Zubarev, en kontrakt Med AvtoVAZ. I 1995 ble det første fullverdige Lada-bilsenteret åpnet i byen Naberezhnye Chelny og startet direkte leveranser fra bilanlegget. I 1995 ble et kontor åpnet i Kazan. Fram til 1997 ble biler transportert fra Naberezhnye Chelny med landeveistransport. Etter det ble de fraktet med jernbane.

Renault-Nissan kjøpte[*når?*] opp aksjemajoriteten i Lada og hadde i 2014 planer om å bygge Nissan og Renault på en del av Ladafabrikken.

Bilmodeller
-----------

Selskapets mest kjente produkter er Zjiguli (Modell BA3-2101), som var basert på 1966-modell Fiat 124 og ble kjent verden over som Lada. Fabrikken lager også biler med modellnavn som Oka, Samara, Tarzan, Nadezjda og Niva. Ladas nye[*når?*] samarbeid med GM har resultert i Chevrolet Niva. VAZ har også forsøkt[*når?*] å produsere biler for sportsbilmarkedet; en rekke Ladamodeller ble fabrikktrimmet og utstyrt med Momo-ratt[*klargjør*]. En convertible ble også laget.

I 2003 presenterte VAZ konseptbilen VAZ Lada Revolution, en åpen, enseters sportsbil utstyrt med en 1,6 liters motor som utviklet 215 Hk.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) AvtoVAZ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Ladislav Rygl** (født 15. mai 1976 i Vrchlabí) er en tsjekkisk kombinertløper.

Ladislav Rygl konkurrerte internasjonalt fra 1995 til 2006 og var i flere år landets suverent beste kombinertløper. I løpet av karrieren vant han tre renn i verdenscupen og stod på seierspallen 13 ganger.

Fra 1999 til 2001 konkurrerte han helt i toppen av verdenscupen, og oppnådde i denne perioden mange topp 10-plasseringer. Rygls styrke (spesielt mot slutten karrieren) lå hovedsakelig i langrennsløypa. I store mesterskap oppnådde ikke Rygl topplasseringer, sjetteplassen under VM 2001 i Lahtis ble hans beste resultat.

Ladislav Rygl er sønn av den tidligere kombinertløperen Ladislav Rygl, som ble verdensmester i kombinert i 1970 i Vysoke Tatry.

Referanser
----------

1. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator js20060512011, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ladislav Rygl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ladislav Rygl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Ladislav Rygl – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ladislav Rygl – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Ladislav Rygl – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Georgios Papanikolaou** (gresk: Γεώργιος Παπανικολάου; født 13. mai 1883 i Kymi på øya Evvia, død 19. februar 1962) var en gresk lege og pioner innen cytologi og til å finne metoder for å tidlig kunne drive med gjenkjenning av ondartede kreftsvulster før de utvikler seg alt for mye. Han er mest kjent for å ha utviklet den såkalte Pap-testen.

Han studerte ved Universitetet i Athen, der han tok den medisinske embedseksamen i 1904. Seks år senere mottok han sin doktorgrad fra Universitetet i München, Tyskland etter at han også hadde jobbet en tid ved universitetene i Jena og i Freiburg. I 1913 emigrerte han til USA for å kunne jobbe i avdelingen for patologi i New York Hospital og Instituttet for anatomi ved Weill Medical College ved Cornell University. Der studerte han blant annet livmorkreft og best mulig behandling av dette. Mye av hans daværende arbeid ble ikke anerkjent for publisering før mye senere. Hans forskning ble også møtt med mye skepsis og motstand fra hele det vitenskapelige samfunnet.

I 1961 flyttet han til Miami for å utvikle Papanicolaou Cancer Research Institute ved University of Miami, men han døde i februar 1962 før dette instituttet fikk åpnet. Dr. Papanicolaou var mottaker av en Albert Lasker Award for sin klinisk medisinske forskning i 1950. Papanikolaou sitt portrett ble avbildet på forsiden av den greske 10 000 drakmer-seddelen mellom 1995 og 2001 før denne myntenheten ble erstattet med EUs myntenhet euro. 

Det faktum at ondartede celler kunne sees under mikroskopet ble først påpekt i en bok om diverse sykdommer i lungene som ble utgitt så tidlig som i 1843. Denne boken ble skrevet av Walter Hayle Walshe (1812–1892). Han var professor og lege ved University College Hospital i London.

I 1923, fortalte Dr. Papanikolaou til et vantro publikum av leger og forskere om teknikken med å samle sammen rusk fra slimhinnen i skjeden og smøre det på et lysbilde for å ta en mikroskopisk undersøkelse var en metode for å kunne identifisere livmorhalskreft på et tidlig stadium. Det samme året hadde Papanikolaou også foretatt diverse studier av vaginal væske hos kvinner, i håp om å observere celleforandringer i løpet av en kvinnes menstruasjonssyklus. I kvinnelige marsvin, hadde Papanicolaou allerede lagt merke en spesiell transformasjon av cellene i løpet av en måned, og dette fenomenet ønsket han å få bekreftet i menneskelige kvinner.

Referanser
----------

1. 1 2   Base biographique, oppført som Georges Nicolas Papanicolaou, BIU Santé person ID 2258[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   WhoNamedIt.com, oppført som George Nicholas Papanicolaou, Whonamedit? doctor ID 2402, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, oppført som George Papanicolaou, Find a Grave 7431, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w65n0ck3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Egilsay** (norrønt: *Egilsey*; skotsk: *Egilsey*) er en øy i den skotske øygruppen Orknøyene og ligger øst for Rousay. Øya er stort sett jordbruksland og er kjent for sine kornøkre og for stedet hvor jarl Magnus ble gjort til martyr og siden helgenforklart.

Den hellige Magnus
------------------

Egilsay er også kjent for Sankt Magnus-kirken, som i dag er en ruin, dedikert eller gjenviet til den hellige Magnus Erlendsson, som ble drept på øya i 1117 av et økseslag i hodet. I hundrevis av år ble historien om sankt Magnus, en del av *Orknøyingenes saga*, betraktet som bare en legende inntil det ble funnet en hodeskalle med en stor sprekk i, som den var truffet av en øks, i veggene til St. Magnuskatedralen i Kirkwall.

En kenotaf markerer stedet der han ble drept. Øya er også vert for en del av «St Magnus Way», en 55 mil lang rute over Orknøyene, som følger reisen med ulike stoppesteder mellom Egilsey og Kirkwall som Magnus’ legeme tok etter drapet.

Landbruksfolk
-------------

Egilsay betraktes ofte som samlet med øyene Rousay, og Wyre, har de hver for seg sitt eget særpreg og sjarm. Rousay, som er den største, består av hektar med myr, bratte åser og klipper, mens både Egilsay og Wyre har et mer tradisjonelt landskap for Orknøyene med grønne felt og fruktbart jordbruksland. Det er fergeforbindelse med Tingwall på Mainland, via Wyre eller Rousay. 

I henhold til folketelling av 2011 har øya en befolkning på 26 innbyggere, noe som er nedgang på nesten en tredjedel siden 2001 da øya hadde 37 innbyggere. I løpet av samme periode vokste den skotske øybefolkningen som helhet med 4 % til 103 702.

Referanser
----------

1. ↑  Anderson, Joseph, red. (1873): *The Orkneyinga Saga*. Overs. Jón A. Hjaltalin & Gilbert Goudie. Edinburgh. Edmonston and Douglas. The Internet Archive
2. ↑   «Saint Magnus», *Undiscovered Scotland*
3. ↑  «The relics of St Magnus», *Orkneyjar*
4. 1 2  «Rousay, Egilsay & Wyre», *Orkney.com*
5. ↑  «National Records of Scotland: Statistical Bulletin» (PDF). 15. august 2013. s. 12.
6. ↑   «Mid-2020 Population Estimates for Settlements and Localities in Scotland». *National Records of Scotland*. 31. mars 2022
7. ↑   «Scotland's 2011 census: Island living on the rise», *BBC News*

Eksterne lenker
---------------

(en) Egilsay, Orkney Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Informasjon om Egilsay
* Artikkel om Egilsay med bilde av kirkeruinen, *Orknet*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Egil Kristian Tynæs** (født 12. august 1941 på Lillehammer, drept 2. juni 2004 i Badghis, Afghanistan) var en norsk lege. 

Tynæs jobbet til daglig som overlege ved legevakten i Bergen. Tynæs jobbet også et år på Grønland som lege og et år i Georgia, 1993-94 etter Sovjets fall. Før han begynte å jobbe på legevakten, drev Tynæs et legekontor i Bergen i en tiårs periode. Tynæs jobbet også med antroposofisk medisin, og var den første lederen for en antroposofisk legeforening i Norge.

Han ble drept under sitt andre oppdrag i Afghanistan for Leger uten Grenser, det første var i Baharak i 2002.

Han og fire andre medarbeidere som jobbet for Leger uten grenser ble drept i et bakholdsangrep på bilen de kjørte med i Badghis, Afghanistan 2. juni 2004. Representanter fra Taliban påtok seg raskt ansvaret for attentatet, men senere etterforskning tyder på at drapene heller var resultat av maktkamper mellom lokale krigsherrer og guvernører. En lokal politisjef har sittet i varetekt i Kabul etter drapene. Drapene førte til at Leger uten grenser trakk seg ut av Afghanistan, hvor de hadde vært siden begynnelsen av 80-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* Minneord i Tidsskrift for Den norske lægeforening
* Kommentarer fra Leger uten grenser til mangelfull etterforskning av drapet
* Nekrolog i det internasjonale legetidsskriftet BMJ

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Georgios A. Provopoulos** (født 20. april 1950 i Pireaus) er en gresk økonom, som var sentralbanksjef for Den greske sentralbanken fra juni 2008 til juni 2014. 

Han er utdannet Bachelor of Arts og Master of Arts innen sosialøkonomi, og har i tillegg filosofisk doktorgrad (ph.d.) i sosialøkonomi fra University of Essex. 

Før han begynte å jobbe i sentralbanken har han hatt ulike stillinger bl.a. innen undervisning og i banknæringen. Fra 1979 til 2007 var han *Associate Professor* ved Universitetet i Athen. Etter dette jobbet han et år som styreformann i *Centre for Planning and Economic Research* (KEPE), før han første gang ble ansatt ved sentralbanken; han var visesentralbanksjef fra oktober 1990 til november 1993, under sentralbanksjefene Demetrios Chalikias og Efthymios Christodoulou. Han hadde også to korte perioder i 1989 og 1990 som formann for *Council of Economic Experts* i Økonomi- og finansdepartementet, der han også var medlem fram til 1992. 

I 1993 sluttet han i sentralbanken, og ble direktør for *Foundation of Economic & Industrial Research* (IOBE), en stilling han hadde fram til 1997. Han var rådgiver i Alpha Bank fra 1994 til 2004, styreformann og administrerende direktør for Emporiki Bank fra 2004 til 2006, visestyreformann og administrerende direktør for Piraeus Bank fra 2006 til 2008, og styreformann for Piraeus Bank sine filialer i Romania, Albania, Bulgaria, Serbia og Egypt fra 2007 til 2008. 

20. juni 2008 overtok han som sentralbanksjef for Den greske sentralbanken, etter at Nicholas Garganas hadde hatt denne stillingen siden juni 2002. Da hans periode som sentralbanksjef utløp i juni 2014 overtok nylig avgåtte finansminister Yannis Stournaras stillingen. 

Han er gift og har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑  Den greske sentralbanken – *Governors* (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Egil Undrum** (født 23. september 1927, død 4. juli 2007 på Nøtterøy) var en norsk industrigründer og bedriftseier som også utviste stort lokalt engasjement.

Industrimagnaten
----------------

Undrum startet sitt yrkesaktive liv som regnskapsfører ombord på en hvalfangstskute til Sør-Georgia i Antarktis. Senere var han ansatt på salgskontoret til Brita Industrier i Oslo, hvor han etterhvert fikk aksjemajoriteten og bygde ny fabrikk i Tønsberg. Fabrikken ble senere solgt til BEHA i Skien.

Frivillig arbeid
----------------

Undrum var på 1960-tallet med på å stifte Bøler Idrettsforening, hvor også hans barn Anne og Steinar var dyktige utøvere. Han fungerte som leder av Bøler IF i årene fra 1970 til 1972. Et karakteristisk trekk ved Egil Undrum var at han gjerne ga folk en sjanse til dersom de feilet. Det gjaldt både i yrkeslivet og i idretten. Var det en løper som ikke klarte å ta ut sitt beste eller en som med liten margin hadde revet tre ganger i høyde, sa han gjerne: «Prøv én gang til, du!» I 1975 mottok Egil Undrum klubbens hedersmedalje.

Undrum var også en av drivkreftene bak oppførelsen av Bøler samfunnshus. Dessuten var han i mars 1976 med på å opprette avdeling Rustad av Lions Clubs International i Oslo. Her var han selv president i periodene 1977–78 og 2003–04.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i *Aftenposten*, 7. juli 2007.
2. 1 2 3 4  Nekrolog i *Aftenposten*, 14. august 2007.
***Lady Chatterleys elsker*** (*Lady Chatterley's Lover*) er en roman fra 1928 av D.H. Lawrence. Den er kjent for sine eksplisitte erotiske skildringer. 

Hovedpersonen er en kvinne fra det intellektuelle borgerskapet. Hun gifter seg med en aristokrat som like etter bryllupsreisen blir invalidisert og hun innleder deretter et forhold til skogvokteren Oliver Mellors. Romanen ble beryktet for sin fortelling om det fysiske (og emosjonelle) forholdet mellom en mann fra arbeiderklassen og en kvinne fra overklassen, dens eksplisitte beskrivelser av sex, og dens bruk av dagligdagse ord for kjønnsorganer som den gang ble betraktet som ikke mulig å gjengi på trykk.

Romanen har blitt utgitt i tre versjoner. Den ble først utgitt i 1928. Den første utgaven ble trykt privat i Firenze med støtte fra den italienske bokselgeren Pino Orioli; en utgave usensurert for anstøteligheter kunne ikke bli utgitt åpent i Storbritannia før i 1960, men en privat utgave ble utgitt av Inky Stephensens Mandrake Press i 1929.

Det er hevdet at fortellingen er inspirert av hendelser fra Lawrences eget ulykkelige hjemmeliv, og av omgivelsene i Eastwood i Nottinghamshire hvor han vokste opp. En del litteraturforskere mener at han også ha vært inspirert av lady Ottoline Morrell, en engelsk aristokrat som han var venn med; hun hadde en affære med «Tiger», en ung steinhogger som kom for å hogge sokler på hennes hagestatuer. Ved et tidspunkt vurderte Lawrence på å kalle romanen for *Tenderness* («Ømhet») og gjorde betydelige endringer i teksten og handlingsgangen i skriveprosessen.

Norsk oversettelse
------------------

Boken ble oversatt til norsk av Leo Strøm i 1952.

Filmatiseringer
---------------

Romanen har blitt filmatisert flere ganger. Versjonen fra 1981 har Sylvia Kristel i hovedrollen. En TV-versjon med Joely Richardson og Sean Bean ble utgitt i 1993, og en fransk versjon i 2006.

Referanser
----------

1. ↑   Roberts, Warren; Poplawski, Paul (2001): A *Bibliography of D. H. Lawrence*, Cambridge University Press, s. 333
2. ↑   Winter, Barbara (2005): *The Australia-First Movement and the Publicist, 1936–1942*, Carindale, Queensland: Glass House, ISBN 1-876819-91-X.
3. ↑   Kennedy, Maev (10. oktober 2006): «The real Lady Chatterley: society hostess loved and parodied by Bloomsbury group», *The Guardian*, London

Eksterne lenker
---------------

* *Lady Chatterley's Lover*, e-bok hos Prosjekt Gutenberg Australia.
* *Lady Chatterley's Lover* hos Grove Press, den amerikanske utgiveren
* «Lady Chatterley's Lover, D.H. Lawrence», sammendrag av handlingen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
**Central Park** er et fotballstadion i Cowdenbeath, Skottland. Det er hjemmebanen til Cowdenbeath FC. Opprinnelig spilte klubben på en annen bane som ble kalt North End Park. De flyttet til Central Park da stadionet ble åpnet i 1917. Banen befinner seg i sentrum av byen, rett ved siden av hovedgaten High Street.

Central Park har en tilskuerkapasitet på 4 370. Det mest uvanlige trekket ved stadionet er en billøpbane som går rundt gressmatten. Det er fordi stadionet er i jevnlig bruk (hver onsdag og fredag) som motorsportbane. Motorsportbanen innebærer at supporterne på øst- og vestsiden av stadionet befinner seg relativt langt vekk fra gressmatten. Banestørrelsen er 98 x 60 meter.

Tre sider av stadionet er ståtribuner uten tak. Sitteplassene befinner seg på nordsiden av stadionet, med plass til 1 431 tilskuere. Et annet uvanlig trekk ved stadionet er at sittetribunen egentlig består av to tribuner, som er plassert ved siden av hverandre. Opprinnelig var det bare én hovedtribune her med plass til 3 500 tilskuere, men halvparten av denne tribunen ble ødelagt av brann i 1992. Den gjenværende delen av denne tribunen blir kalt for West Stand, eller bare Old Stand. Ved siden av den gamle sittetribunen er Alex Menzies Stand (eller New Stand), som ble bygget i 1993. Sammen med den nye sittetribunen bygget klubben nye garderober, et styrerom, mottakelsesrom og kontorer. Begge hovedtribunene har en rad med flomlysmaster foran seg, og de kan forstyrre utsikten for supporterne. Siden murveggene som går rundt stadionet er ganske lave, er det mulig å følge kampene fra utsiden av stadionet, uten å måtte betale.

Fremtidsplaner
--------------

Det eksisterer for tiden planer for Cowdenbeath FC om å flytte til et nytt stadion, som vil bli plassert i utkanten av byen. Selskapet Innovate Cowdenbeath Limiteds "visjon for fremtiden for Cowdenbeath FC er å relokalisere klubben i et nytt stadion med moderne fasiliteter, som vil tillate klubben å bli selvfinansierende som forretning, og på den måten sikre klubben økonomisk på lang sikt. 

Ambisjonene for det nye stadionet inkluderer den siste teknologien innenfor gressunderlag som holder seg året rundt, kontorplasser, fysioterapifasiliteter, forretnings- og undervisningslokaler, som alle vil bli tilgjengelige for offentlig bruk."

Fakta
-----

**Tilskuerrekord:** 25 586 v Rangers. Kvartfinale i den skotske ligacupen, 21. september 1949

**Gjennomsnittlig tilskuerantall sesongen 2005–2006:** 471

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. juni 2012. Besøkt 22. juli 2013.
2. ↑  Cowdenbeath take step towards new stadium, BBC Sport, 11. april 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Zano** (eller **Tzazon**) (død 15. desember 533) var broren til den vandalske kongen Gelimer.

Da Godas, støttet av den østromerske keiser Justinian den store, erklærte øya Sardinia uavhengig fra Karthago sendte kong Gelimer sin bror Zano dit for å håndtere opprøret. Dette førte til at vandalenes forsvarsstyrke var sterkt redusert da den østromerske generalen Belisarius invaderte Afrika, sommeren 533.

Zano klarte å gjenvinne Sardinia, men samtidih miste Gelimer Afrika og Karthago. Da Zano hørte nyheten om tapet av hovedstaden dro han straks tilbake til Afrika for å hjelpe sin bror. Sammen gjorde de et forsøk på å samle vandalene for å kaste de romerske okkupantene på sjøen. Men slaget ved Tricameron skulle vise seg å bli skjebnesvangert for brødrene. Zano falt på slagmarken og de resterende vandalene enten flyktet eller overga seg.

Navnet
------

Omtalen som «Zano» kommer fra Edward Gibbons verk «The Decline and Fall of the Roman Empire».

Navnet «Tzazon» blir nevnt i Procopius' krigshistorie.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Presbyopi,** eller alderslangsynthet, er en endring av synet som gjør det vanskelig å fokusere på objekter på nært hold. 

Presbyopi rammer alle fra de er rundt 40 år. Det kan ikke regnes som en sykdom ettersom det er en naturlig del av menneskets aldringsprosess.

Hos barn og unge har øynene evnen til å fokusere, det vil si å stille skarpt på så korte avstander som åtte–ti cm fra øyet. Fordi øyelinsen mister sin elastisitet og hardner etter hvert som man blir eldre, avtar også evnen til å fokusere på nært hold. Når man nærmer seg 50-årsalderen er evnen til å fokusere på nært hold som regel så redusert at de fleste må begynne med lesebriller for fortsatt å kunne lese.

Referanser
----------

1. ↑  «Alderslangsynthet (presbyopi)». *NHI.no*. Besøkt 30. desember 2019.
2. ↑  Lie, Ivar (1986). *Syn og synsproblemer*. Oslo: Universitetsforlaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Frédéric Berger** (født 27. august 1964) er en fransk tidligere skihopper.

Han deltok i verdenscupen og den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1983-1988, og hadde 40.-plass i 1985/86 som beste sammenlagtplassering i verdenscupen. Samme sesong ble han nummer 44 sammenlagt i Hoppuka. Han var tre ganger blant de ti beste i enkeltrenn i verdenscupen, med 3.-plass i Chamonix 22. desember 1985 som beste plassering.

Berger deltok i VM i 1985 og 1987, med 39.-plass i stor- og normalbakken i Oberstdorf i 1987 som beste individuelle plasseringer. I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 49 av 58 deltakere i normalbakken. Han var med i VM i skiflyging i Planica i 1985 og Bad Mitterndorf (Kulm) i 1986, og ble nummer 34 og 26.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Frédéric Berger Arkivert 15. februar 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 11. juli 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frédéric Berger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frédéric Berger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frédéric Berger – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***Presbyolampis*** er en slekt av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, gjerne brunlige lysbiller. Hos denne gruppen har vanligvis også hunnene fullstendige vinger og store fasettøyne.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Karibia.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Photurinae** Lacordaire, 1857
					- * slekten ***Presbyolampis*** Buck, 1947
							+ *Presbyolampis immigrans* Buck, 1947
							+ *Presbyolampis mirabilis* Kazantsev & Perez-Gelabert, 2009
							+ *Presbyolampis vegaensis* Kazantsev, 2007

Referanser
----------

1. ↑  Kazantsev, Sergey V. and Daniel E. Perez-Gelabert (2009) Fireflies of Hispaniola (Coleoptera: Lampyridae). *Russian Entomological Journal* vol. 17, no. 4.
2. ↑  Kazantsev, Sergey V. (2007) New firefly taxa from Hispaniola and Puerto Rico (Coleoptera: Lampyridae), with notes on biogeography. *Russian Entomological Journal*, vol. 15, no. 4.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Presbyolampis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Presbyolampis* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Det amerikanske akademi i Roma** – **American Academy in Rome** – er en forsknings- og kulturinstitusjon i Roma. Akademiet ligger på Janiculum-høyden rett vest for bydelen Trastevere.

Akademiet ble grunnlagt i 1913 ved en sammenslutning av American School of Architecture (grunnlagt 1894) og American School of Classical Studies in Rome (grunnlagt 1895).

I dag gir akademiet oppholds- og arbeidsmuligheter for forskere og kunstnere som har mottatt Rome Prize. I tillegg holdes sommerkurs innen klassiske studier, kunst og kultur.

Hovedbygningen på Janiculum er oppført i 1914, og er tegna av det kjente amerikanske arkitektfirmaet McKim, Mead, and White. Akademiet eier også Villa Aurelia, en herskapsvilla utenfor Roma fra 1650.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) American Academy in Rome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii
 |
Zanzibars flagg fra 2004
**Zanzibars flagg** er delt i blått over svart over grønt og har Tanzanias flagg i kantonen. 

Etter Tanzanias grunnlov fra 1984 har Zanzibar rett til både selvstyre og et eget flagg. Det har stått strid om Zanzibar skal føre eget flagg og derfor ble eget flagg først vedtatt av Zanzibars parlament i oktober 2004. Flagget heist for første gang 9. januar 2005. 

Zanzibar har også ført flagg i tidligere perioder i sin historie. I tiden da Zanzibar var et uavhengig sultanat førte landet et rødt flagg, noe som viser innflytelsen fra Oman der røde flagg var vanlige. Da sultanatet Zanzibar ble selvstendig 10. desember 1963 ble det innført et flagg med rød duk og en grønn runding i midten der det var plassert to kryddernellik i gul farge. Dette flagget ble benyttet til 1964 da sultanen ble styrtet og et nytt flagg basert på partiflagget til de nye makthaverne ble innført. Dette var blått over svart over grønt og ble Folkerepublikken Zanzibars flagg. Også dette flagget ble bare benyttet i kort tid. I slutten av april 1964 gikk Zanzibar inn i union med Tanganyika og Tanzania ble til. Det ble innført et felles flagg for Tanzania der den blå trekanten skal representere øya Zanzibar.

| * v
* d
* r
Afrikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Djibouti
* Egypt
* Ekvatorial-Guinea
* Elfenbenskysten
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo (Kongo-Brazzaville)
* DR Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Den sentralafrikanske republikk
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Vest-Sahara
* Zambia
* Zimbabwe

 |
| Territorier | 
* Ceuta
* Det britiske territoriet i Indiahavet
* Kanariøyene
* Madeira
* Melilla
* Réunion
* Saint Helena
* Tristan da Cunha

 |
Tegning av ordensstjernen for Zanzibars strålende stjernes orden fra Maximilian Gritzner: *Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts*, utgitt i 1893.
Tegning av ordenstegn fra Gritzners bok.
**Zanzibars strålende stjernes orden** (arabisk: *Wisam al-Kawkab al-Durria al-Zanzibari*) er en zanzibarsk orden innført i 1875 av sultan Barghash bin Said av Zanzibar. Etter at sultanatet ble styrtet i 1964, tildeles Zanzibars strålende stjernes orden bare som en dynastisk orden.

Bakgrunn og utvikling
---------------------

Zanzibars strålende stjernes orden ble innstiftet 22. september 1875 av sultan Barghash bin Said av Zanzibar og reformert 5. august 1918 av sultan Khalifa bin Harub av Zanzibar. Etter at sultanatet ble styrtet i 1964, tildeles Zanzibars strålende stjernes orden bare som en dynastisk orden.

Inndeling
---------

Zanzibars strålende stjernes orden hadde opprinnelig to klasser, men fikk senere fem trinn:

* 1. klasse
* 2. klasse
* 3. klasse
* 4. klasse
* 5. klasse

Insignier
---------

Ordenstegnet for Zanzibars strålende stjernes orden består av en hvitkantet rødemaljert stjerne med fem stråler. Hver stråle har et lite v-formet innhakk og har gullkuler i spissene. Stjernen er lagt på en grønnemaljert laurbærkrans. Midtmedaljongen har forskjellig motiv avhengig av klasse. For 1. klasse har medaljongen portrett av sultan Barghash bin Said. De lavere klasser har sultanens navnetrekk i gull på rød emalje. Medaljongen er omgitt av en hvitemaljert bord. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en laurbærkrans i gull.

Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av stråler. Den bærer ordenstegnets midtmedaljong med sultanens navnetrekk.

Ordensbåndet er rødt med kantstriper i hvitt.

Tildeling
---------

Det var satt begrensninger på antall tildelinger av Zanzibars strålende stjernes orden. Det kunne være 40 innehavere av 1. klasse, 60 av 2. klasse, 80 av 3. klasse, 90 av 4. klasse og 100 av 5. klasse. Første klasse ble tildelt andre lands statsoverhoder, kongelige samt andre framtredende personer.

Kvinner fikk adgang til ordenen i 1956.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Sainty og Heydel-Mankoo 2006, s. 805–806.
2. 1 2 3  Werlich 1974, s. 455.

Kilder
------

* Sainty, Guy Stair og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006
* Werlich, Robert: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974