recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christian Qvale** (født 8. desember 1774 i Kvinesdal, død 18. mars 1846 i Vefsn) var en norsk prest og stortingsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Christian Qvale var sønn av prest Andreas Quale og Karen Aamodt. Han fikk studenteksamen fra Trondhjems katedralskole i 1794, og ble cand.theol. i 1799.

### Prest

Han var en kort periode lærer ved Trondhjem katedralskole før han ble sokneprest i Hammerfest i 24. oktober 1800, der var han til 9. mars 1810 da han fikk «avsked i naade og vartpenge». 10. august 1810 ble han sokneprest i Nesna, og i 1820 sokneprest i Vefsn.

### Politiker

Han var stortingsmann for Nordlandenes amt i perioden 1827–1829. Han var medlem av flere komiteer på Stortinget: «om fiskerierne, kanalanlæg i Helgeland og om renskyss».

Christian Qvale var den første ordføreren i Vefsn, han var ordfører der fra 1838 til 1842.

### Familie

Qvale var gift to ganger, først med Cathrine Bradsborg (født 20. januar 1775, død 15. juli 1818) så med Petrine Fredrikke Fredriksen (født 1787, død 1859). Petrine var datter av Qvales forgjenger som sokneprest på Nesna, Jakob Fredriksen. Han hadde tre barn, alle fra første ekteskap: Sønnen Andreas Christian (11. april 1804–12. juli 1845) som ble lege og døtrene Birgitte Dorothea (født 30. april 1808) og Maria Thrina (født 12. mai 1814). Om begge døtrene er oppgitt at de ble gift på Inderøy.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 698[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Tallak Olsen Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania.  s.698
3. 1 2 3  Einar Qvale (1950). *Slekten Qvale: som skriver seg fra gården Drange*. Oslo. s. 36f.
4. ↑  «Ordførere i Vefsn». drevja.com. Arkivert fra originalen 29. november 2014. Besøkt 29. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
**Alfredo Ernesto de Sá Cardoso** (født 6. juni 1864 i Lisboa, død 24. april 1950 samme sted) var en portugisisk republikansk politiker i Den portugisiske første republikk og han tjente to ganger som statsminister av Portugal i denne republikken. 

Før han ble politiker var han offiser i den portugisiske hæren og han var blitt utnevnt til fenrik i 1886 for så å avansere til løytnant to år senere. Kaptein ble han ikke før i 1900 og deretter ble han utnevnt til major i 1911. Han fikk tittelen oberstløytnant i 1915 og ble utnevnt til oberst allerede to år etter det. Han var i tillegg medlem av det portugisiske republikanske partiet og han ble medlem av den respektive Rådgivende Juntaen i 1913.[]

Han var en integrert del av den portugisiske militærkomiteen for å forkynne om den første portugisiske republikk og han var aktiv i revolusjonen som begynte den 5. oktober 1910.[] Han tok del i motstanden mot opprøret til daværende president Sidónio Pais i desember 1917.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.ordens.presidencia.pt[Hentet fra Wikidata]
**Alfredo Lorenzo Palacios** (født 10. august 1880 i Buenos Aires, død 30. april 1965 samme sted) var en argentinsk sosialistisk politiker, diplomat og akademiker. Han er kjent som den første sosialistiske representanten i det argentinske underhuset.

Palacios studerte juss ved Universidad de Buenos Aires, og jobbet senere som advokat. Han underviste også ved universitetet, og ble etterhvert dekanus. Han var også en periode rektor ved Universidad Nacional de La Plata.

I 1902 ble Palacios valgt inn i bystyret i Buenos Aires, og i 1904 ble han valgt inn i det argentinske underhuset for La Boca-distriktet i Buenos Aires. I parlamentet stod han blant annet bak «Ley Palacios» (en lov mot seksuell utnyttelse) og lovforslag som begrenset barnearbeid og regulerte arbeidstid og fridager.

I 1935 ble Palacios senator, og satt fremt til Senatet ble oppløst i 1943. I 1955 ble han Argentinas ambassadør i Uruguay. I 1958 var han presidentkandidat. Han ble senere senator igjen, men ble avsatt i forbindelse med kuppet i 1962. I perioden 1963-65 var han igjen representant i underhuset.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, oppført som Alfredo Lorenzo Palacios, Find a Grave 7270579, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID n84156083, besøkt 13. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «An Affair of Honor» Arkivert 3. februar 2011 hos Wayback Machine. i *TIME*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE **·** CiNii
 |
Harvard-Yenching Institute
**Harvard-Yenching Institute** (kinesisk: 哈佛燕京學社) er et uavhengig institutt opprettet i fellesskap av Harvard University i USA og det daværende Yenchinguniversitetet i Beijing i 1928. Instituttet forestår høyere utdannelse i humaniora og sosialvitenskaper i relasjon til Sør-Asia og Sørøst-Asia. Det fikk fra begynnelsen finansiering fra Charles Martin Hall. 

Instituttet har sitt sete i Cambridge i Massachusetts i USA. Det er finansielt og rettslig uavhengig. Det støtter studier av Øst-Asia gjennom sitt bibliotek Harvard-Yenching Library.

Ledere for institittet:

* Serge Elisséeff (1930–1955)
* Edwin O. Reischauer (1955–1963)
* John Pelzel (1963–1975)
* Albert M. Craig (1975–1988)
* Patrick Hanan (1988–1996)
* Tu Wei-ming (1996–2008)
* Elizabeth J. Perry (2008–)

Se også
-------

* IUP

Eksterne lenker
---------------

* Harvard-Yenching Institute

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** CiNii
 |
**Harvard University Press** (forkortet **HUP**) er et amerikansk akademisk forlag som eies av Harvard University. Det ble grunnlagt i 1913, og er medlem av Association of American University Presses.

I 2005 publiserte HUP 220 titler. Sjefredaktør er Michael G. Fisher og administrerende direktør er William P. Sisler.

Forlaget har kontorer i Cambridge (Massachusetts), i nærheten av Harvard Square, og i London, samt et utsalgssted ved Harvard Square.

HUP har bl.a. utgitt forfattere som Eudora Welty, Walter Benjamin, E. O. Wilson, John Rawls, Emily Dickinson, Stephen Jay Gould, Helen Vendler og Carol Gilligan.

HUP eier merkenavnet *Belknap* og utgir bokseriene Loeb Classical Library og I Tatti Renaissance Library.

Harvard University Press har også gitt navn til det såkalte Harvard-kommaet.

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Harvard University Press – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
***Apteraliplus*** er en slekt av små, vannlevende biller som gjør lite av seg. De svømmer rundt mellom vannplantene, men er relativt dårlige svømmere sammenlignet med familier som vannkalver og virvlere. De voksne billene er temmelig altetende mens larvene lever av alger.

Utseende
--------

En liten (ca. 2 millimeter), avlang vanntråkker, gulbrun til mørkbrun på farge. Hodet er forholdsvis stort, fasettøynene middelsstore og litt utstående. Pannen er rundet, tett og fint punktert. Pronotum er avrundet firkantet, med grove punktgroper, særlig i midten. Dekkvingene er litt pæreformede, kraftig punktert, punktene danner litt uregelmessige rader. Arten mangler flygevinger og kan ikke fly.

Levevis
-------

Vanntråkkerne lever i vegetasjonsrike ferskvann og holder seg mellom vannplantene. De voksne spiser ulike slags organismer som ikke er for raske for dem, for eksempel insekt-egg, fåbørstemark, små krepsdyr, hydroider og alger. De kan minne om små vannkalver men kjennes lett på sin høye kroppsform og "hjelpeløse" svømming.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika (Oregon, Idaho, California og sør til vestkysten av Mexico).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Adephaga
		- Familien vanntråkkere, Haliplidae
			* Slekten ***Apteraliplus*** Chandler, 1943
				+ *Apteraliplus parvulus* (Roberts, 1913)

Kilder
------

* Beutel, R.G. 1996. *Haliplidae i Tree of life.*
* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Apteraliplus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Apteraliplus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Apteraliplus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Apteraliplus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Aprilvær
**Aprilvær** er en folkelig betegnelse på en ustadig værtype med raske skiftninger mellom strålende solskinn og byger – oftest lokale småbyger med regn, små hagl, sludd og/eller snø. Værtypen hører våren til, og mange steder i Norge kan aprilvær være vel så vanlig i mai og første del av juni – i fjellet og lengst nordpå er det ofte fortsatt full vinter i april.

Fysikk
------

Aprilværet forekommer særlig når kjølig luft – kanskje fra snødekkede områder ikke langt unna – varmes opp av solen nær bakken, samtidig som luften i høyere lag fortsatt er meget kald. På den måten blir luften ustabil, den varme bakkeluften stiger, og den stigende luften når snart kondensasjonspunktet. Dermed dannes haugskyer (Cumulus), som består av bittesmå vanndråper. Men den stigende luften når ikke svært høyt opp før temperaturen blir så lav at det også dannes iskrystaller. Nettopp denne blandingen av vanndråper og iskrystaller fører til at det utvikles byger. Haugskyen er blitt til en bygesky (Cumulonimbus). Skyenes moderate omfang, og den kjølige luftens begrensede fuktighet, gjør at aprilbygene gjerne blir lette og kortvarige, og i Norge gir de bare unntaksvis torden.

All nedbør av betydning begynner som snø, og i april er ofte luften såpass kjølig at snøkrystallene bare delvis – eller slett ikke – rekker å smelte før de når bakken.

I innlandet er byger vanlig også senere i sesongen. Men da er luften gjerne varmere og kan inneholde mer fuktighet – og hvis det først dannes byger, får bygeskyene større vertikal utstrekning og blir ofte også mer omfattende. Dermed blir bygene gjerne kraftigere, ofte også mer langvarige.

Aprilvær i andre land
---------------------

Hverken aprilværet eller navnet på værtypen er særnorsk, selv om soloppvarmingen lenger sør er mer intens, slik at bygene ofte blir kraftigere, med større mulighet for torden. Også på svensk, dansk og tysk brukes *aprilvær* om denne værtypen, enten den inntreffer i april eller ikke. Også i Storbritannia er været i april kjent for å være ustabilt. I mye av USA er april høysesong for tornadoer.

Aprilvær i litteraturen
-----------------------

* Viveca Lärn: *Aprilväder* (2008)
* Bjørnstjerne Bjørnson: *Jeg velger mig april* (1869)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
***Apropos*** var et norsk talkshowpreget aktualitetsmagasin som gikk på NRK2 fra 1998 til 1999. Programmet ble i hovedsak ledet av Marit Christensen, mens Turid Birkeland ledet søndagsutgaven, som var en slags oppsummering av uka som hadde gått.

Programmet overtok sendeflaten til *Absolutt*, og gikk på NRK2 kl. 22.30 fra mandag til fredag, samt søndag.

Programinnhold
--------------

Programmet tok for seg dagens aktuelle emner som kultur og politikk og hadde i hver episode besøk av et debattpanel, samt en aktuell gjest, som ble dybdeintervjuet. Hver episode hadde en begynnende satirisk monolog av Christensen, samt et avsluttende dikt om dagens utenriksnyhet til musikk i bakgrunnen og et fast refreng, som Christensen sang. Serien gikk fem ganger i uka kl. 22.30 på NRK2 og i reprise på NRK1 dagen etter (fra høsten 1999 tre ganger uken). Hvert program var 30 minutter langt.

Redaktør for programmet var Marit Christensen.

*Apropos* ble høsten 2000 etterfulgt av aktualitetsmagasinet *Nyhetsblikk*.

Referanser
----------

1. ↑  «Her er NRKs høstnyheter». 1. september 1998. Besøkt 29. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Apropos* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Egg*** (tyrkisk: *Yumurta*) er en tyrkisk langfilm fra 2007, regissert av Semih Kaplanoğlu. Det er den første i filmen i hans såkalte Yusuf-trilogi som også inkluderer *Melk* (2008) og *Honning* (2007).

Handling
--------

Yusuf er en poet som får vite at moren hans Zehra er død, og han reiser tilbake til hjembyen Tyre - hvor han ikke hadde vært på flere år. I morens hjem venter en ung kvinne, kusinen hans Ayla, på ham. Yusuf hadde ikke vært klar over Ayla tidligere, selv om hun hadde bodd sammen med moren hans i fem år. Ayla forteller Yusuf om Zehras ønsker om å ofre et lam etter hennes død.

Yusuf og Ayla reiser til en helgen-grav, ett par timer unna, for den religiøse ofringsseremonien som moren hans hadde lovet. Men de ankommer etter at flokken de hadde planlagt å kjøpe et lam fra, allerede har reist til fjells for å beite, og de blir tvunget til å overnatte ved et hotell i nærheten. En bryllupsseremoni som arrangeres ved hotellet bringer snart Yusuf og Ayla nærmere.

Skuespillere
------------

* Nejat İşler som Yusuf
* Saadet Aksoy som Ayla
* Ufuk Bayraktar som Haluk
* Tülin Özen som kvinne i en bokhandel
* Gülçin Santırcıoğlu som Gül
* Kaan Karabacak som en bonde-jente
* Semra Kaplanoglu som Zehra

Referanser
----------

1. ↑  Morten Ståle Nilsen (28. oktober 2010): Betagende. VG.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Egg* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Egg* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Egg* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Egg* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Egg* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Egg* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Egg* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
**Eget forlag**, oftest i uttrykket «utgitt på eget forlag», er en betegnelse som gjelder bøker der forfatteren enten blir refusert fra å utgi sitt manus på et etablert forlag, og derfor velger å stå for og betale utgivelsen selv, eller der forfatteren velger å avstå fra den eksterne redaksjonelle veiledning og markedsføringsbistand som et forlag representerer, og tar alle oppgaver og all eventuell fortjeneste selv. Uttrykket «Anna forlag» (nynorsk for «annet forlag») har også vært brukt – i tillegg til en mengde forlagsnavn som brukes en eller flere ganger ved private utgivelser.

Bruken av uttrykket «eget forlag» har avtatt. De fleste som i dag utgir på eget forlag, skaper et forlagsnavn for sin virksomhet. Eksempler på slike forlag i Norge er jusprofessor Arvid Frihagens *Forlaget A. Frihagen*, journalist og barnebokforfatter Egil Hyldmos *Ego forlag*, forfatter Roald Wold Karlsens *E.G.T. forlag* og litteraturprofessor Willy Dahls *Anna forlag*. 

Etter 2000 har utgivelser på eget forlag avtatt, og er langt på vei erstattet av «*desktop publishing*-forlag» som f.eks. Norske Bøker og Kolofon forlag, som utgir bøker for forfatterens regning, og bistår med enkelte markedsføringsoppgaver.

Eksterne lenker
---------------

* Forlag: Søk etter *Forlag* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok   «utgi noe på eget forlag».

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
Kallinika i Vesterålen.
**SY Kallinika** er en seilyacht som tilhører den norske miljøstiftelsen Bellona. Den er bygget i Temsche, Belgia av skipsbygger N.V. Jos. Boel & Zonen Scheepsbouwwerven mellom 1953 og 1957 som en del av det statlige Studax-prosjektet. Kallinika ble totalrenovert ved Struers Skibsværft i Danmark, 1990-1992.

Hver sommer reiser Bellonas Miljøpatrulje kysten rundt i miljøskipet S/Y Kallinika. I løpet av sommeren besøker S/Y Kallinika industrianlegg langs hele norskekysten. Skipet har også vært brukt i kampen mot oljeboring utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja. 

Båten er 79 ft/23,5 m lang og 19 ft/5,9 m bred. Den stikker 2,28 m dypt og har en høyde over vannlinjen inklusive mast på ca. 27 m. Kallinika har to master og er Ketch-rigget. Skroget er av 9 mm valset og sveiset karbonstål.

Båten er utstyrt med en 262 HK, 8-sylindret MWM-motor (Motor Werken Mannheim) som er spesielt konstruert for lange distanser.

I tillegg til bysse, salong og styrhus har Kallinika elleve køyeplasser fordelt på fem lugarer.

Båtens navn er opprinnelig gresk, og er den kvinnelig form av mannsnavnet *Kallinikos* som er sammensatt av to elementer fra gresk; *kalli*, som kan bety god eller vakker, og *nike* som betyr seier (Nike er også navnet på den greske seiersgudinnen).

* Kallinika S/Y
* Kallinika på seiltur
* Kallinika i Vestfjorden
* Kallinika i Trollfjorden
* Kallinika i Nord

Eksterne lenker
---------------

* Bellonas miljøpatrulje
**Kallithea** (gresk: Καλλιθέα) er en tidligere kommune på Rhodos i Dodekanesene i Hellas og er i dag en liten by med i overkant av 10 000 innbyggere. Siden reformene i lokalstyret i 2011 er byen en del av kommunen Rhodos (samme navn som øya), og er en kommunale enhet innenfor denne.

Kallitheas gamle kurbad, Thermen
Byen ligger ved den nordøstlige delen av øya, rett sør for byen Rhodos. Setet for kommunen var i Kalythies. Kallithea oppleves ikke som en by da det stort sett består av hoteller for turister. Feriestedet Faliraki ligger også innenfor den kommunale enheten. Også lokale grekere drar til Kallithea for å bade. Stedet har gode strender og vannet oppleves som roligere enn på motsatt side av øya.

Kalithea var imidlertid kjent allerede i antikken, da som et romersk kurbad, Thermen, med varme kilder. Ruinene finnes fortsatt, og det er gjort filminnspillinger her.

På det greske fastlandet ligger også et sted med samme navn, rundt 51 km sør for Poligiros og 90 km fra Thessaloniki.

Flere filmer har blitt filmet her, eksempelvis den britiske spillefilmen *Kanonene på Navarone* med blant annet Anthony Quinn.

Referanser
----------

1. ↑  Detaljert resultat av folketelling 2001 Arkivert 31. januar 2013 hos Wayback Machine. (PDF) (gresk og engelsk)
2. ↑  Kallikratis Arkivert 27. april 2017 hos Wayback Machine. (PDF), det greske innenriksdepartementet

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kallithea (Rhodes) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Brian Shimer** (født 20. april 1962) er en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary, 1992 i Albertville, 1994 i Lillehammer, 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Shimer vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i firerbob, bak Tyskland og et annet amerikansk lag. De øvrige på laget var Dan Steele, Doug Sharp og Mike Kohn.

OL-medaljer
-----------

* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Bronse Bronse i bobsleigh, firerbob USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (de) Brian Shimer – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Brian Shimer – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Brian Shimer – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Brian Shimer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Brian Shimer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Esben Holmboe Bang** (født 19. juli 1982 i København) er en dansk kokk, kjøkkensjef og medeier i Oslo-restauranten Maaemo, som i 2016 mottok 3 stjerner i *Michelinguiden*. 

I 2001 flyttet han til Oslo etter å ha møtt en norsk kvinne som han senere giftet seg med.

Karriere
--------

Bang vokste oppå Frederiksberg, hvor begge hans foreldre var utdannede journalister. Etter deres skilsmisse flyttet han i hippiekollektiv i Værløse. Etter endt grunnskole begynte han på gymnasium, droppet ut, og begynte i stedet på utdannelsen til kokk.

### Maaemo

Da Esben Holmboe sammen med den finske vinkelneren Pontus Dahlström ønsket å lage gourmetmat av 100 prosent økologiske lokale råvarer, åpnet de sammen med John Freder i desemberen 2010, restauranten Maaemo i Oslos Grønlands-kvarter i den østlige del av byen.

Allerede i mars 2012 fikk Maaemo som første restaurant i Norden tildelt to stjerner ved *Michelinguidens* første bedømmelse av restauranten, og i februar 2016 fikk restauranten og Esben Holmboes kjøkken den tredje stjerne av Michelin. Maaemo ble sammen med danske Restaurant Geranium de første tre-stjernede restauranter i Norden.

Utmerkelser
-----------

* 2012 – to michelinstjerner på Maaemo.
* 2012 – Maaemo nr. 1 i guiden *66 Best Restaurants Nordic Countries*.
* 2014 – Maaemo nr. 79 på listen *The World's 50 Best Restaurants*
* 2014 – unevnt til en av det kommende tiårets mest innflytelsesrike kokk på listen over *15 most influentialchefs of the next decade* på elitetraveler.com
* 2014 – unevnt til en av verdens mest innflytelsesrike kokk på *Time Magazines* liste over "100 most influential chefs".
* 2016 – tre michelinstjerner på Maaemo.

Referanser
----------

1. ↑  Maria Tveiten Helgeby (17. juli 2014). «På kjøkkenbenken med Esben Holmboe Bang: Flyttet til Norge for kjærligheten». godt.no. Besøkt 1. mars 2016.
2. ↑  «Godt.no». *godt.no*. Besøkt 12. november 2021.
3. ↑  «Godt.no». *godt.no*. Besøkt 12. november 2021.
4. ↑  «Ukendt dansker vinder tre Michelin-stjerner - hvem er han? - TV 2». *livsstil.tv2.dk* **(dansk)**. 25. februar 2016. Besøkt 12. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Esben Holmboe Bang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Georg Jensen ⅍**, opprinnelig **Georg Jensens Sølvsmedie ⅍**, er en dansk sølvsmie og sølvvarefabrikk, stiftet 19. april 1904 av sølvsmeden Georg Jensen (1866–1935). I 1972 ble Georg Jensen A/S kjøpt av Royal Copenhagen, som fra 1987 ble et datterselskap under konsernet Royal Scandinavia. Det er en av Danmarks mest suksessrike designvirksomheter med en stor eksport til utlandet og flere butikker verden over.

Sølvsmien grunnlegges
---------------------

Som 14-åring kom Georg Jensen i guldsmedlære og etter endt læretid besøkte han Kunstakademiet, hvorfra han fikk avgang som billedhugger; deretter tok han i flere år på studiereise til utlandet. Han arbeidet en tid med keramikk sammen med den senere kunstneriske direktør for Den kongelige Porcelainsfabrik Christian Joachim og startet i 1904 sin egen sølvsmie i et lite lokale over en port i Bredgade i København.

Allerede fra begynnelsen gjorde Georg Jensens arbeider lykke og ble erhvervet av en rekke museer, og de vant hurtig stor utbredelse. I 1912 flyttet virksomheten til Knippelsbrogade og samme år ble den første butikk åpnet i Bredgade i København.

I 1916 ble aksjeselskapet Georg Jensen & Wendel stiftet. I 1919 flyttet det til Ragnagade, hvor en stor moderne fabrikkeiendom var oppført i nybarokk ved arkitekt Gotfred Tvede. I 1924 trådte Georg Jensen tilbake som administrerende direktør, men fortsatte i 1926 som kunstnerisk leder inntil sin død i 1935.

Etter besettelsen flyttet Georg Jensens Sølvsmedie til et nytt fabrikkanlegg i Gladsaxe, tegnet av arkitekt Oscar Gundlach-Pedersen, som også tegnet flere filialer i utlandet samt sølvtøy.

Samarbeide med kunstnere
------------------------

Georg Jensen har hatt samarbeide med en rekke kunstnere, hvorav en del har vært fast knyttet til virksomheten. Av disse kan nevnes Georg Jensens sønn, sølvsmeden Jørgen Jensen og maleren Johan Rohde, med hvem samarbeidet begynte allerede i 1906 og varte til Rohdes død i 1935. Av andre kan nevnes tegneren Harald Nielsen, Sigvard Bernadotte, som var fast knyttet til virksomheten siden 1930, billedhuggeren Arne Malinowski, billedhuggeren Henning Koppel og billedhuggeren Gundorph Albertus, som ble underdirektør i virksomheten og leder av verkstedene.

Andre designere som har arbeidet for Georg Jensen er Nanna Ditzel, Inger Hanmann, Grethe Meyer, Jens H. Quistgaard og Erik Bagger og i nyere tid Bo Bonfils og Isabell Kristensen.

Eksport og butikker i utlandet
------------------------------

Allerede i 1908 begynte salget i Tyskland. Kort før første verdenskrig i 1914 begynte det i Sverige og i 1919 ble det første Georg Jensen-utsalg i utlandet opprettet, nemlig forretningen i Paris; i 1922 ble forretningen i London opprettet; i 1923 i New York og samme år i Barcelona. Senere er det opprettet Georg Jensen-utsalg i Brussel, Genève, Buenos Aires og Stockholm, men dessuten finnes det forhandlere av Georg Jensen-sølvet i en lang rekke land og størstedelen av firmaets produksjon eksporteres.

Referanser
----------

1. ↑  ATLS Denmark

Kilder
------

* *Danmarks ældste forretninger 1100-1911, Kraks Forlag 1950*

Portal: Danmark
**Føroya Arbeiðsgevarafelag** (FAG) (norsk oversettelse: «Færøyenes arbeidsgiverforening») er Færøyenes største hovedorganisasjon for arbeidsgivere. Medlemskap er for bedrifter, ikke enkeltpersoner. I 2011 hadde organisasjonen 484 medlemmer, herav 186 direkte innmeldte medlemmer og 298 medlemmer via de fire landsforeningene.

Mens motpartene i fiskerinæringen var organiserte på landsplan allerede før første verdenskrig, foregikk forhandlingene mellom arbeidsgivere og arbeidstagere lenge på lokalt plan. Siden stiftelsen i 1943 har Føroya Arbeiðsgevarafelags hovedoppgave derfor vært å delta i lønnsforhandlingene med arbeidstagerorganisasjonene. Dessuten skal Føroya Arbeiðsgevarafelag påvirke regelverket for arbeidsmarkedet og næringslivet samt fremme arbeidsgivernes interesser.

Føroya Arbeiðsgevarafelag står også for driften av Vinnuhúsið i Tórshavn, hvor 16 arbeidslivsorganisasjoner holder til.

Landsforeninger
---------------

* Føroya Handverksmeistarafelag («Færøyenes håndverksmesterforening»)
* Arbeiðsgevarafelagið hjá fíggjarstovnum («Arbeidsgiverforeningen for finansinstitusjonene»)
* Føroya Prentsmiðjufelag («Færøyenes trykkeriforening»)
* Reiðarafelagið fyri farmaskip («Rederiforeningen for fraktskip»)

Referanser
----------

1. ↑  «Lóg fyri Føroya Arbeiðsgevarafelag» **(færøysk)**. Vinnuhúsið. Arkivert fra originalen 10. april 2016.
2. 1 2 3  «Um Føroya Arbeiðsgevarafelag og uppgávurnar» **(færøysk)**. Vinnuhúsið. Arkivert fra originalen 16. juni 2011.
3. ↑  Beinta í Jákupsstovu (2006). *Kunnskap og makt: færøysk helsepolitikk gjennom 150 år* **(norsk)**. Tórshavn: Faroe University Press. s. 405. ISBN 99918-65-02-0.

Eksterne lenker
---------------

* Vinnuhúsið

Portal: Færøyene
Galbanum
*Ferula gummosa*
**Galbanum** er en harpiks som fremstilles fra *Ferula gummosa* (synonym *F. galbaniflua*) og *Ferula rubricaulis*. Slekta *Ferula* tilhører skjermplantefamilien.

Den samles inn fra viltvoksende planter i Iran og Turkestan. Harpiksen er halvveis gjennomsiktig og har en gul til rød farge. Det skilles mellom levantisk eller myk galbanum som er seigtflytende, og persisk eller hard galbanum som kan brytes i biter.

Harpiksen ble tidligere brukt til medisinske formål, blant annet i gummiplaster. Den brukes nå til røkelse og som fiksativ for parfyme. Harpiksen kan destilleres for å framstille en olje som brukes i noen parfymer.

Galbanum er nevnt i oppskriften på røkelse i Andre Mosebok 30:34, men i den norske oversettelsen fra 2011 er den kalt «gummiharpiks».

Kilder
------

* «Galbanum». Store medisinske leksikon. Besøkt 1. oktober 2019.
* «Galbanum». *Minor essential oil crops*. FAO. Besøkt 1. oktober 2019.
* F. Nigel Hepper (1997). *Plant din egen bibelhage*. Hermon forlag. s. 34. ISBN 82-7341-599-6.
**Georg Steinberger** (\* 3. desember 1865; † 3. april 1904) var en tysk forfatter og evangelist. Det mest kjente skriften er *Veien i lammets spor*.

Liv og virke
------------

Steinberger ble født i en liten landsby i Bayern, Tyskland. Han hadde en fattig oppvekst og moren hans arbeidet for bønder med sying for å forsørge familien sin. På skolen ble han kjent med en lærer som oppmuntret han til å bli misjonær. Men først fikk han utdanning som skomaker. 

Han skrev dette om seg selv: «Da jeg var 22 år gammel følte jeg den tredje gangen en dra til himmelske Faderen i mitt indre. Da bodde jeg i et vertshus, men aldri var jeg der i lokalet for å drikke noe alkohol, fordi jeg lette etter noe helt annet. Jeg var veldig tørst etter Gud, og for å stille denne tørsten lette jeg etter to brønner. 

En av disse to brønnene ble kalt «loven» og den andre ble kalt «barmhjertighet». Jeg ble stadig minnet om et Ord fra Jesus Kristus og det var: «*Men jeg sier dere at for hvert unnyttig ord som menneskene taler, skal de gjøre regnskap på dommens dag*»; (Matteus 12.36). Så lagde jeg for meg selv dette for en lov om å snakke bare noe det er helt nødvendig. - Men på grunn av dette ble det stadig mer trist og mørkt i mitt indre; og derfor lette jeg etter noe annet vann slik at dette bittre vann skulle bli søtere i meg. Dette vannet het "barmhjertighet" og fra dette tidspunkt av ble jeg drivet etter dette Ord fra Jesus Kristus: *"Salige er de barmhjertige; for de skal finne barmhjertighet*." (Matteus 5:7)»

Steinberger hjalp til i By-Misjonen i Ludwigshafen. Han gikk på Bibelskolen på St. Chrischona i Sveits og 1895 fikk han første oppdrag med å arbeide som predikant i Kanton Schaffhausen. 1898 var han i Thueringen i Tyskland og 1899 i Raemismühle nærheten av Zürich. 
1903 ble han veldig syk og døde påskemorgen i 1904.

Skrifter bl.a.
--------------

* Veien i lammets spor
* Seier eller nederlag
* Stjernelys over korsveien

Innflytelse
-----------

Georg Steinbergers skrifter er oversatt til flere språk, inkludert norsk. Aksel Smith, broren til grunnleggeren av Brunstad Christian Church (BCC), Johan Oscar Smith, ble inspirert av ham. En del av skriftene hans ble publisert i Skjulte Skatter.

Hans små skriftene ble mye lest og var årsaken til en omvendelsen for Fritz Binde.

Mange bøker av ham har blitt utgitt mer enn ti ganger; i alt ble hundretusenvis av eksemplarer av hans skrifter trykt.

Referanser
----------

1. 1 2   viaf.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   (på de) *Det tyske nasjonalbibliotekets katalog*, GND-ID 107524031, Wikidata Q23833686,
3. ↑  Steinberger, Georg (2017). «Steinbergers Leben und Wirken». *In den Spuren Jesu*. Ulm / Tyskland: CLV. s. 366. ISBN 978-3-86699-355-6.
4. ↑  Smith, Johan Oscar (2019). *Johan Oscar Smith: Samlede Skrifter*. Melsomvik: Stiftelsen Skjulte Skatters Forlag. s. 341. ISBN 978-82-8253-346-1.
5. ↑  Georg Steinberger (1918). «"Eva som forbilde på Lamets brud" (f.eks.)». *Skjulte Skatter* (01).

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
*Ruggiero redder Angelica*, av Gustave Doré.
*Orlando Furioso*, 1551
***Orlando furioso*** (*Den rasende Orlando* eller *Den rasende Roland*) er italiensk romantisk episk dikt av Ludovico Ariosto, først offentliggjort i 1516, og utgitt i sin endelige form i 1532.

*Orlando Furioso* er en oppfølger til Matteo Maria Boiardos ufullførte romantiske verk *Orlando Innamorato* (*Den forelskede Orlando*, utgitt posthumt i 1495). Handlingen utspiller seg mot en bakgrunn av krigen mellom Karl den store og hans kristne paladinere på 800-tallet, og sarasenernes hær som forsøker å invadere Europa. Handlingen utspiller seg imidlertid over et nokså vidløftig plan, geografisk sett, og eposet beveger seg fritt fra Japan til Hebridene, såvel som på en reise til månen. Historien omfatter også orker og hippogriff. 

Flere tema veves inn i verkets intrikate, episodiske struktur. Hovedmotivet er imidlertid paladinen Orlandos ubesvarte kjærlighet til den hedenske prinsesse Angelika, en situasjon som fører Orlando inn i den galskapen som beskrives i tittelen. Heretter kommer kjærligheten mellom den kristne heltinnen Bradamante og den hedenske Ruggiero, figurer som skal være stamfedre til forfatterens beskyttere: d'Este-familien i Ferrara. 

Det endelige verket er delt inn i 46 *cantos* (sanger), som hver av dem består av et ulikt antall åttelinjers *stanza* (strofer) i rimformen *abababcc*. Verkets i alt 38 736 linjer gjør det til det lengste diktverk i europeisk litteratur.

Middelalderlegendene om kampen mellom de kristne og sarasenerne på Karl den stores tid er også omtalt i det franske *Rolandskvadet* (*La Chanson de Roland*) fra 1100-tallet. Historiene om den franske helten Roland oppnådde stor popularitet i Italia, der han ble kjent som Orlando fra Aspromonte i Calabria.

Se også
-------

* Orlando Innamorato, *Den forelskede Orlando*
* Rolandskvadet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Orlando Furioso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Orlando furioso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Online Medieval & Classical Library E-text (William Stewart Rose translation)
* (en) *Orlando Furioso (engelsk)*, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
* (en) *Orlando Furioso (italiensk)*, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
Vatnestrøms hjemgård, bilde fra 2004
**Knut Vatnestrøm** (født 16. desember 1894 på gården Frostemyr på Vatnestrøm, død 18. juni 1965) var en norsk forfatter fra Iveland kommune i Aust-Agder, men var nok bedre kjent som lensmann i hjembygda fra 1936.Han satt også i herredsstyret i 16 år, og hadde flere kommunale tillitsverv. Under annen verdenskrig ble stykker han skrev publisert anonymt i *Sørlandet*.

Knut Vatnestrøm var sønn av Ole Andreas og Anne Vatnestrøm.

Han debuterte i 1936 med boka *Natten til 28. oktober*, og skrev i alt 6 bøker i perioden 1936 - 1953. Romanen *Alm* kom i 1949 og ble kåret til beste norske roman i den nordiske romankonkurransen «Mennesker og problemer på landsbygden i nutiden». Prisen var på 10.000 kroner. I *Alm* var temaet ungdommens flukt fra landsbygda til byene, fra jordbruk og fysisk slit til fabrikker, kontorer og sjøfart.

Vatnestrøm fikk Statens forfatterstipend i 1939.

Forfatterskap
-------------

* 1936: *Natten til 28. oktober*
* 1938: *Moren*
* 1945: *En forbryter*
* 1947: *Og så kom høsten*
* 1949: *Alm*
* 1953: *Gutten som gikk til nordenvinden*

Referanser
----------

1. ↑  Terland, Ingrid: *Sørlandsforfattere gjennom tidene*, s. 190. Vigmostad Bjørke, 2002. ISBN 82-419-0277-8 (på bokhylla.no)
2. ↑  Langstrøm, Rolf: «To glemte sørlandsforfattere» i *Sørlandsk magasin* 1985, s. 31 og 48.
3. ↑  Terland, Ingrid: *Sørlandsforfattere gjennom tidene*, s. 190. Vigmostad Bjørke, 2002. ISBN 82-419-0277-8 (på bokhylla.no)

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av ham fra 1941 i Anna Grostøls samlinger på digitalmuseum.no
* Et annet bilde av ham fra 1941 i Anna Grostøls samlinger på digitalmuseum.no
* Vatnestrøms bøker på bokhylla.no
**Knut Ødegård** (født 1959) er en norsk arkeolog. Han forsker på landskapsarkeologi og bosetningshistorie i middelhavsområdet, politikk, religion og sosiale forhold i greske bystater i antikken, gresk urbanisme og politiske og sosiale forhold i den romerske republikken og keisertiden.

Ødegård ble mag.art. i klassisk arkeologi ved Universitetet i Oslo i 1988. I perioden 1990–1994 var han stipendiat ved Universitetet i Oslo, tilknyttet Det norske institutt i Roma. Han var amanuensis i antikkens historie ved Universitetet i Oslo 1994–1998, og ble førsteamanuensis i antikkens historie ved Historisk institutt i 1998.

Knut Ødegård ble dr.philos. ved Universitetet i Oslo i 1998 med avhandlingen *Bastion of Empire. The Topography and Archaeology of Cales in the Republican Period".*
 Han var bestyrer ved Det norske institutt i Athen fra 2003 til 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Knut Ødegård, Førsteamanuensis - Seksjon for Historie
2. ↑  «Mag. art. Knut Ødegård fremstiller seg for graden doctor philosophiae». Arkivert fra originalen 24. oktober 2015. Besøkt 15. september 2011.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Synnøve des Bouvrie** | **Bestyrer for Det norske institutt i Athen**(2003–2007) | Etterfølger:**Panos Dimas** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Leif Brønn** (født 29. september 1918, død 13. august 1976 på Hamar) var en norsk motstandsmann i Kompani Linge og offiser. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig.

Biografi
--------

Brønn var fra Nordli i Nord-Trøndelag. Før andre verdenskrig studerte han medisin.

Under krigen tok Brønn seg til Sverige og videre til Storbritannia. Han ble med i Norwegian Independent Company No. 1, senere kjent som Kompani Linge, og deltok i flere aksjoner i det okkuperte Norge.

Han var med i Lofotraidet i mars 1941. I 1942 deltok han i Operasjon Tårnfalk. Sammen med Per Getz og Thorleif Grong ble han i september 1942 satt over til Norge av Shetlandsgjengen for å sabotere gruvene til Fosdalens Bergverk i Malm, der det ble tatt ut jernmalm. Anlegget ble sprengt 5. oktober. Ved andre aksjoner ble han sluppet i fallskjerm over bestemmelsesstedet. I oktober og november 1943 deltok han sabotasjeaksjoner mot Thamshavnbanen. Fra oktober 1944 var han med som radiooperatør i underoperasjonen Lamplight, en del av den større Operasjon Sunshine.

Etter verdenskrigen fortsatte Brønn med en militær karriere og endte som oberstløytnant. Han tjenestegjorde blant annet i Tysklandsbrigaden.

Brønn ble dekorert med St. Olavsmedaljen med to ekegrener.

Referanser
----------

1. ↑  «Leif Brønn - Døde 1951 - 2014 - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juni 2020.
2. ↑  Dødsannonse, *Aftenposten*, morgenutgaven 14. august 1976, s. 13, jf. nekrolog *Aftenposten*, morgenutgaven 18. august 1976, s. 19.
3. 1 2  «De tre i Linge-gruppen», *Namdalsavisa*, 6. oktober 2012, s. 22.
4. ↑  «Oktober-dramaet i 1942» Arkivert 13. november 2012 hos Wayback Machine. *Namdalsavisa*, 6. oktober 2012.
5. ↑  Egner, Arne F.: *BBC: "Kanonen spiller Chopin". Flybårne forsyninger til Milorg i Norge 1940–1945*, Lysaker: A.F. Egner, 1997, s. 38 og 39.
6. ↑  Bombing eller sabotasje, Orkanger historie.
7. ↑  *Kompani Linge. 2 bind*, Oslo: Gyldendal, 1948, s. 201f.
8. ↑  Poulsson, Jens-Anton: *Aksjon Vemork. Vinterkrig på Hardangervidda*, Oslo: Gyldendal, 1982, s. 116.
9. ↑  «Sprengningsgruppen», Historie og kulturlandskap
10. ↑  Gjems-Onstad, Erik (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Dreyer 1995, s. 197 og 203.

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Foto av Leif Brønn i uniform etter krigen». DigitaltMuseum. Besøkt 10. mars 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Leif Erichsen** (født 15. oktober 1888 i Vestfossen, Øvre Eiker, død 4. mars 1924 i Drammen) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Erichsen vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass, sammen med Einar Torgersen og Andreas Knudsen, i 6-metersklassen type 1907 med den norske båten «Marmi» bak belgiske «Edelweiß». Det var fire båter i denne klassen, to norske og to belgiske. «Edelweiß» vant foran de norske båtene «Marmi» og «Stella».

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen type 1907

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bragernes kirkebøker, F/Fb/L0011: Ministerialbok nr. II 11, 1922-1945».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leif Erichsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leif Erichsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leif Erichsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Emblem for kulturell eiendom som definert i Haagkonvensjonen
Mange vindmøller er listet som rijksmonumenter, slik som De Schoolmeester (Westzaan)
Et **rijksmonument** (*riksmonument*) er et nasjonalt monument i Nederland utvalgt av regjeringen.

For å bli utpekt skal stedet være over 50 år gammelt og i tillegg oppfylle noen andre krav. Per august 2009 var det over 55 000 monumenter i Nederland. Mer enn 51 000 av dem er bygninger, 1 500 er arkeologiske steder og 350 er «andre», herunder beskyttede byer eller landskaper.

Hvis en bygningseier ønsker å vite om sin bygning er (del av) et rijksmonument, skal denne sende en e-post med forespørsel etter informasjon til den ansvarshavende organisasjonen Rijksdienst voor het Cultureel Erfgoed.

Innsatsen ble satt i gang under Haagkonvensjonen i 1954. Den nåværende lovgivningen angående monumentene er den såkalte *Monumentenwet van 1988* (Monumentloven av 1988).

Den organisasjonen som er ansvarlig for at ta seg av monumentene er Rijksdienst voor het Cultureel Erfgoed. I juni 2009 besluttet retten i Haag at individuelle kjøpere av bygninger listet som rijksmonumenter skal fritas for å betale overføringsavgift, gjeldende fra 1. mai 2009. Tidligere gjaldt dette fritaket kun rettslige selskaper.

Referanser
----------

1. ↑  «Wat is een rijksmonument?» **(nederlandsk)**. Arkivert fra originalen 12. oktober 2007. Besøkt 8. august 2009.
2. 1 2  «Algemene Informatie Rijksmonumenten» **(nederlandsk)**. Rijksdienst voor het Cultureel Erfgoed. Besøkt 21. august 2009.
3. ↑  «Monumentenwet 1988» **(nederlandsk)**. Steunpunt Archeologie & Monumentenzorg Limburg. Arkivert fra originalen 24. juli 2011. Besøkt 21. august 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. juli 2011. Besøkt 9. september 2011.
4. ↑  «Monumentenwet (1988)» **(nederlandsk)**. Cultureel Erfgoed. Besøkt 21. august 2009.
5. ↑  «Historical buildings now exempt from tax for individuals». Expatica. Arkivert fra originalen 2. september 2009. Besøkt 21. august 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Monumenten.nl
* kich.nl (Kennisinfrastructuur Cultuurhistorie) – Database som inneholder rijksmonumenter i Nederland.

Portal: Nederland
**«Merci»** er en kort sang med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 på musikkalbumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.-27. august 1981 i Roger Arnhoff studio i Oslo.

Jahn Teigen synger på fransk (muligens kvasi-fransk) og akkompagnerer seg selv på orgel. Innimellom høres de engelske ordene «friends» og «enemies». Stemmen til Teigen høres helt hysterisk ut.

Teigen og Herodes Falsk var i Paris i 1980 for å spille inn Teigens album *Mentalkrem*. I den forbindelse var de ofte på eksklusive restauranter hvor det alltid befant seg en barpianist. Disse musikernes måte å synge på, dannet inspirasjonen til Teigens fremføring i «Merci».

> Takk
> 
> 
> Kommentar til «Merci» på albumomslaget.
> 
> 

«Merci» ble også utgitt september 2000 på *Rest of the best vol 2,5*.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  Mail fra Herodes Falsk til Prima Vera fan – juni 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Merci på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) *Merci* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *Merci* på Last.fm Rediger på Wikidata
**Merck KGaA** er et tysk forskningsfokusert kjemisk, farmasøytisk og biovitenskapelig konsern med hovedkontor i Darmstadt i Hessen. Firmaet ble grunnlagt i 1668 og er verdens eldste kjemiske og farmasøytiske selskap. Det har ca. 50 000 ansatte i 70 land. Det opererer i Europa, Afrika, Asia, Oseania og Amerika, og har sine viktigste forskningssentre i Darmstadt, Boston, Tokyo og Beijing. Merck bidro sterkt til utbredelsen av legemiddelet morfin på 1800-tallet. Merck er notert på Frankfurt-børsen og inngår i DAX-indeksen over de største selskapene. I 2014 lå omsetningen på ca. 100 milliarder kroner og overskuddet på rundt 15 milliarder kroner. Firmaets juridiske navn har vært *Merck KGaA* siden 1995; firmaet markedsføres under varemerket *Merck*.

Historie
--------

Friedrich Jacob Merck kjøpte i 1668 Engel-apoteket i Darmstadt. I 1827 begynte Heinrich Emanuel Merck med industriell produksjon av alkaloider. 1889 overtok Georg Merck representasjonen i New York og grunnla datterselskapet Merck & Co.. Selskapene ble splittet etter første verdenskrig da selskapets aktiva i USA ble nasjonalisert og deretter omgjort til et selvstendig amerikansk selskap. Merck KGaA i Darmstadt eies fremdeles overveiende (74 %) av Merck-familien. Merck KGaA eier rettighetene til Merck-navnet i alle land unntatt USA og Canada. Det tidligere datterselskapet Merck & Co. opererer derfor som MSD utenfor USA og Canada, mens Merck KGaA opererer som EMD (forkortelse for «Emanuel Merck, Darmstadt») i USA og Canada.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Das älteste Chemieunternehmen der Welt.* I: *Manager Magazin* 21. september 2006
3. ↑  Merck Completes Sigma-Aldrich Acquisition
4. ↑  «Merck schließt Jahr strategischer Weichenstellungen mit Rekordzahlen ab.» Arkivert 6. februar 2015 hos Wayback Machine. 3. mars 2015

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Merck KGaA – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
**Winthrop Hale «Ding» Palmer, jr.** (født 5. desember 1906, død 4. februar 1970 i Connecticut) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid.

Palmer vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass, bak Canada, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA og Tyskland. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs lag var Osborn Anderson, John Bent, John Chase, John Cookman, Douglas Everett, Franklin Farrell, Joseph Fitzgerald, Edwin Frazier, John Garrison, Gerard Hallock, Robert Livingston, Francis Nelson, Winthrop Palmer og Gordon Smith.

Palmer spilte seks kamper i OL-turneringen og scoret åtte mål.

OL-medaljer
-----------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* VM 1933 Tsjekkoslovakias flagg Praha - Gull **Gull** i ishockey, USAs flagg USA
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Winthrop Palmer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Winthrop Palmer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Winthrop Palmer – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Winthrop Palmer – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Winthrop Palmer – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Winthrop Palmer – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Anno II med modeller av klostre som han har grunnlagt (Vita Annonis Minor)
**Vita Annonis Minor** er et manuskript som inneholder en biografi av erkebiskop av Köln Anno II, og som fortsetter med hagiografier fra 1400-tallet. Manuskriptet skal ha blitt skrevet i kloster Siegburg omkring 1180. Det ble senere en besittelse hos kloster Grafschaft, selv om det er uenighet om når dette skjedde. Noen forfattere angir året 1186, mens andre regner det som mer sannsynlig at håndskriften ikke ankom klosteret Grafschaft før i 1374. Manuskriptet omtales første gang på midten av 1600-tallet av Kölns biskop og historiker Aegidius Gelenius i en liste over klosterets håndskrifter. Etter sekulariseringen, oppløsningen av hertugdømmet Westfalen og overføringen av dets område til landgrevskapet Hessen-Darmstadt, havnet manuskriptet i 1804 i hoffbiblioteket til Ludwig I av Hessen-Darmstadt i Darmstadt. Det befinner seg idag i Universitäts- und Landesbibliothek Darmstadt under katalognummeret Hs. 945.

Eksterne lenker
---------------

* Håndskriftbeskrivelse
* Klaus Graf: F. W. E. Roth und die Vita Annonis minor (Darmstadt, ULB, Hs. 945). I *Archivalia*, 8. desember 2015

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |