recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**KNM «Trondheim»** (F 302) var en norsk fregatt av Oslo-klassen. Hun ble bygget i 1964. Hun var oppkalt etter Trondheim by, og ble døpt av fru Marit Holthe. Fregatten ble avløst av en fregatt i den nye Fridtjof Nansen-klassen. KNM «Trondheim» ble tatt ut av tjeneste i juni 2006. Skipet ble brukt som sjømål under en test av Forsvarets nye missil i 2013.

KNM «Trondheim» og hennes søsterskip undergikk moderniseringer mellom 1987 og 1990. Som følge av dette ble alle skipene utstyrt med to chaffkastere, en ny Spherion TSM-2633 baugmontert sonar, MSI 3000 data- og-trusselinformasjonsbehandler og en ny 40 mm/L70 Boforskanon, som kom på bekostning av aktermontert 76 mm-kanon. Link 11 og 14 SATCOM, GPS og Plessey AWS-9 radar ble installert 1996-1997. For bedre detaljer se Oslo-klassen.

Grunnstøting
------------

Den 17. mars 2006 grunnstøtte KNM «Trondheim» som følge av feilnavigasjon, i Linesfjorden ved Stokksund på Trøndelagskysten. Hun tok inn kun små mengder vann, og stod aldri fast. Hun ble assistert til Haakonsvern av KV «Tromsø», tatt under slep i ti knops fart. I tørrdokk ble skadene kartlagt: En ødelagt propell, skader på sonardekselet og lange riper samt små hull på skroget. Man fryktet en stund at KNM «Trondheim» hadde seilt sin siste seilas, men fartøyet fortsatte i tjeneste til hun ble utfaset etter planen. Ettersom resttjenesten etter grunnstøtingen ble kort, ble det ikke påkostet full reparasjon, så sonaren var ikke operativ den siste tiden hun seilte.

Active Endeavour
----------------

KNM «Trondheim» har sammen med KNM «Narvik» vært del av Active Endeavour, som er en NATO-operasjon satt i gang oktober 2001, i kampen mot terrorisme. Operasjonen overvåket skipstrafikken i Middelhavet.

Til denne operasjonen har Norge bidratt tretten ganger, med fem fregatter, fire MTBer og fire undervannsbåter. KNM «Narvik» deltok i to perioder fra 2001–2002, KNM «Trondheim» høsten 2002, KNM «Narvik» igjen i 2004, og KNM «Trondheim» i 2005.

Bilder
------

* Skipet under slep inn til havn i Haakonsvern.Skipet under slep inn til havn i Haakonsvern.
* Skipets 75mm kanoner under skyteøvelse.Skipets 75mm kanoner under skyteøvelse.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet.no: *Her sprenger Forsvaret sitt eget skip*
2. ↑  Aftenposten.no: *Forsvaret bomber eget skip*

Eksterne lenker
---------------

* KNM Trondheims hjemmeside
* Bergens Tidende om grunnstøtingen
* Forsvarsnett (mil.no) om grunnstøtingen

| * v
* d
* r
Oslo-klassen |
| --- |
| KNM «Oslo» **·** KNM «Bergen» **·** KNM «Trondheim» **·** KNM «Stavanger» **·** KNM «Narvik» |
Diagram over Freuds teori om psyken.
***Id*, *ego* og *super-ego*** (på norsk også *det*, *jeg* og *over-jeg*; tysk *Es*, *Ich* og *Über-Ich*) er de tre delene av det psykiske apparatet definert i Sigmund Freuds strukturelle modell av personligheten. Ifølge denne modellen står *id* for de ukoordinerte og instinktive tilbøyelighetene, *ego* er den organiserte og realistiske delen av psyken, og *super-ego* er den kritiske og moraliserende funksjon.

Id
--

*Id* («det-et») består av den uorganiserte delen av personlighetsstrukturen, og fungerer som «gledesprinsippet», som søker å unngå smerte eller søker umiddelbar glede og nytelse.

I Freuds formulering: «Det er den mørke, utilgjengelige del av personligheten vår, det lille vi vet om det, har vi lært av vårt studium av drømmearbeid og av å bygge nevrotiske symptomer, og det meste av dette er av negativ karakter og kan beskrives bare som en kontrast til *ego*. Vi nærmer oss *id* med analogier: Vi kaller det et kaos, en gryte full av boblende lyst [...]. Det er fylt med energi og kommer fra instinkter, men det har ingen organisasjon, produserer ingen kollektiv vilje, prøver bare å oppnå tilfredsstillelse av instinktive behov underlagt overholdelse av gledesprinsippet.»[]

Ego
---

*Ego* («jeg-et») fungerer i henhold til virkelighetsprinsippet, dvs. den søker å behage *id* på realistiske måter som vil være til nytte på lang sikt i stedet for å bringe smerte.

*Ego* består av den organiserte delen av personligheten som inkluderer defensive, perseptuelle, intellektuell-kognitive og utøvende funksjoner. Bevisste forhold ligger i *ego*, selv om ikke alle av driftene av *ego* er bevisst. *Ego*-et skiller hva som er virkelig. Det hjelper oss å organisere våre tanker og skape fornuft av dem og verden rundt oss.

Super-ego
---------

*Super-ego*s («over-jegets») mål er perfeksjon. Det består av den organiserte delen av personlighetesstrukturen, hovedsakelig, men ikke helt bevisstløs, som inkluderer den enkeltes *ego*s idealer, åndelige mål, og den synske byrået (ofte kalt «samvittighet») som kritiserer og forbyr sine stasjoner, fantasier, følelser og handlinger.[*klargjør*]

*Super-ego* arbeider i motsetning til *id*. *Super-ego* bestreber seg på å handle på en sosialt forsvarlig måte, mens *id* bare ønsker umiddelbar selvtilfredsstillelse. *Super-ego* styrer vår følelse av rett og galt og skyldfølelse. Det hjelper oss å passe inn i samfunnet ved å få oss til å handle på sosialt akseptable måter.

Begrepshistorie
---------------

Freud selv benyttet de tyske begrepene *das Es* (det-et, uttales «ess»), *das Ich* (jeg-et, «ikj») og *das Über-Ich* (over-jeg-et, «u:ba-ikj»). Det var Freuds oversetter til engelsk, Joan Riviere, som innførte de latiniserte begrepene *id*, *ego* og *super-ego*.

Litteratur
----------

* S. Freud (1923). *Das Ich und das Es*. Leipzig: Internationaler Psychoanalytischer Verlag.  [engelsk som *The Ego and the Id* (1927)]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Santa Cruz Operation** (**SCO**) var et programvareselskap i Santa Cruz, California som ble grunnlagt i 1979. De er best kjent for å selge tre Unix-avarter for Intel x86 mikroprosessorer: Xenix, SCO UNIX og UnixWare. I sin bok *The Art of Unix Programming* hevdet Eric Raymond at SCO var «det første Unix-selskapet» i verden.. Forut for SCO var UNIX-markedet dominert av maskinvareprodusenter og teleselskaper.

I 1993 kjøpte SCO to mindre selskaper og utviklet Tarantella produktlinjen. I 2001 solgte SCO sine rettigheter til UNIX og relaterte avdelinger i Caldera Systems. Etter dette endret selskapet navn til Tarantella, Inc.

Caldera Systems ble senere til Caldera International og deretter til SCO Group, noe som skapte en del forvirring omkring identiteten til de to selskapene. I denne artikkelen omtales det opprinnelige Santa Cruz Operation.

Referanser
----------

1. ↑  Raymond, Eric (3. oktober 2003). *The Art of UNIX Programming*. Addison-Wesley Professional. ISBN 978-0-13-142901-7.
2. ↑  «SCO Announces Official Closing of Sale of two Divisions to Caldera» (pressemelding). The Santa Cruz Operation, Inc. 7. mai 2001. Arkivert fra originalen oktober 1, 2007. Besøkt 23. januar 2007.  Sjekk datoverdier i `|arkivdato=` (hjelp) «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. oktober 2007. Besøkt 12. juni 2017.
3. ↑  Jon Tarzia (20. august 1997). «Compaq and SCO Announce Strategic Alliance for the Enterprise». Besøkt 9. oktober 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Jean Théodore Monbeig-Andrieu** (født 22. oktober 1875 i Salies-de-Béarn i Frankrike, død 12. juni 1914 i tibetanske Litang i det som senere ble del av provinsen Sichuan i Kina) var en fransk katolsk misjonær og botaniker som innsamlet planter for Paris Muséum national d'histoire naturelle i Paris fra det området han var misjonær, det nordlige Yunnan i Kina. Han samlet også sommerfugler for Charles Oberthur.

Katolsk kirke i Cizhong
Théodore Monbeig ble presteviet for Det parisiske ytremisjonsselskap og sendt til den tibetanske del av Yunnan i 1899. Han assisterte fader Jules Dubernard som ble myrdet i 1905 i *Tse-kou* med andre kolleger. Fader Jean-André Soulié ble også drept under et lamaopprør den gang.

Fader Monbeig flyttet deretter til det sikrere Cizhong med sine sognebarn. Han studerte de tibetanske dialekter (som *lo lo*), og bygde en kirke i landsbyen Cizhong (dedisert til Jesu Hellige Hjerte) og grunnla et konvent for unge tibetanske kvinner og utdannet dem til landsbylærerinner. Han viet sin fritid til innhøsting av planter i fjellene. Han reiste også med engelske botanikere, of noen av deres funn ble sendt til Kew i London.

Han ble myrdet ved fjellet Ngaraba nær Litang på vei til en misjonsstasjon der, av tibetanske ryttere under ledelse av Lozong Daoua.

Mer enn 20 specier ble oppkalt etter ham, som gor eksempel *Deutzia monbeigii* W.W.Sm. og *Cornus monbeigii* Hemsl.

Referanser
----------

1. ↑  Alfred Liétard - *Note sur les dialectes Lo Lo* - 1909 - Téléchargeable sur Persée
2. ↑  Biografi
3. ↑  Rapport 1744 - 1914[*død lenke*]
4. ↑  Situation à la frontière Sino-Tibétaine[*død lenke*]
5. ↑  Litang, préfecture autonome tibétaine de Garzê, Séchuan, se trouve sur la route entre Batang et Garzê

Litteratur
----------

* J.H. Barnhart (1965) *Biographical Notes Upon Botanists''*, 2:504
* E.H.M. Cox (1945), *Plant Hunting in China* : 120
**KV «Malene Østervold»** ble bygd i 1965 av Selby i Storbritannia. Hun ble bygget som seismikkskip og opererte som kystvaktfartøy i Norskehavet/Nordishavet i to perioder. Fra 1986 til 1992 med en besetning på to offiserer, seks menige og fire sivile og fra 2000 til 2006. Fra 1992 til 2000 opererte hun som seismikkskip. Hun brant i 2000 og ble da bygd om av Rabben Mek. Verksted, og tilpasset kystvaktens behov for andre gang. KV «Malene Østervold» inngikk i Kystvakt Nord, ytre.

I 1985 var «Malene Østervold» involvert i en internasjonal konflikt mellom Norge og Sovjet-Unionen, da hun hun opererte som norsk seismisk letefartøy i norsk område i Barentshavet. 11. juli kuttet et sovjetisk marinefartøy en kabel fra henne, noe som ble beklaget få dager senere.

KV «Malene Østervold» (W311/W313/W316) opererte i Ytre Kystvakt (YKV) og hadde sitt hovedansvarsområde i Barentshavet, norsk økonomisk sone, fiskerivernsonen rundt Svalbard og i fiskerivernsonen rundt Jan Mayen. Fartøyet sorterte under Kystvaktsskvadron Nord og hadde sin hovedbase ved Sjøforsvarets Kystvaktsstasjon, Sortland (SKYS).

Båten var innleid på kontrakt fra Shipman A/S og hadde en del sivilt mannskap, deriblant navigatørene, byssepersonell og maskinister. Det var til en hver tid tre militære befal ombord, samt 8-10 menige. Dette er normalt for kystvaktens innleide fartøyer.

Fremtid
-------

KV «Malene Østervold» gikk ut av tjeneste for kystvakten 31. januar 2007. Båten la seg i dokk hos Bergen Yards og gjennomgikk en omfattende konvertering til seismikkskip. Skipet opererer i dag i Egeerhavet for seismikkselskapet Wavefield.

Referanser
----------

1. ↑  «Norge vil ha Sovjets forklaring». *Aftenposten, forside*. 12. juli 1985.

* Forsvarsmuseet om KV Malene Østervold Arkivert 2. april 2017 hos Wayback Machine.
* Bergen Yards om konverteringen
Personer som har en velgrunnet frykt for forfølgelse har krav på status som flyktning og kan søke om asyl.
**Politisk asyl** er den beskyttelsen en stat kan gi forfulgte personer under sin jurisdiksjon, først og fremst på sitt territorium, men også på sine ambassader og ombord på fartøyer under nasjonens flagg.

Bakgrunn
--------

Personer som har en velgrunnet frykt for forfølgelse har, ifølge Flyktningkonvensjonen av 1951, krav på status som flyktning, eller politisk asyl. Asylsøkere er personer som spontant ankommer et annet land uten på forhånd å være anerkjent som flyktning. Bakgrunnen for søknaden om asyl bunner oftest i politiske, etniske og/eller religiøse årsaker. Dersom søknaden innvilges i mottakerlandet, får personen asyl. Internasjonalt er det FNs høykommissær for flyktninger som overvåker flyktningers rettigheter.

Ifølge folkeretten har en stat rett til å holde sitt område åpent for andre lands statsborgere, og denne asylretten er ubetinget med mindre utleveringsavtale foreligger. Det blir ikke sett på som en uvennlig handling mot flyktningens hjemland å gi politisk asyl. Det følger imidlertid ikke av folkeretten noen generell plikt til å gi noen politisk asyl, i betydningen varig oppholdstillatelse. Visse forpliktelser følger av Flyktningkonvensjonen og andre internasjonale avtaler, men ut over dette avhenger individets praktiske rettsstilling av lovgivningen i det enkelte land.

Norge
-----

Ordningen med politisk asyl, «asylinstituttet», defineres slik av Utlendingsdirektoratet:

«Hensikten med asylinstituttet er at mennesker som trenger det skal kunne søke beskyttelse i et annet land. To viktige forutsetninger må være til stede for at dette skal fungere. For det første at stater slutter seg til og står ved sine internasjonale forpliktelser, for det andre at asylinstituttet har støtte i befolkningen.»

Merk at ordet **«asylinstituttet»** er en litt absurd konstruksjon, da ordet institutt har definisjon "en institusjon som har forskning og/eller utdanning som sin hovedoppgave". Det har kanskje blitt blandet sammen med ordet institusjon, der en av betydningene er "innretning eller sedvane". I regelen kan man i stedet for «asylinstituttet» mye heller si «asylordningen».

Se også
-------

* Asyl
* Asylmottak

Referanser
----------

1. ↑  UDI (2008). «De første 20 årene (1988-2008)» (PDF) **(norsk)**. Utlendingsdirektoratet. s. 59. Arkivert fra originalen (pdf) 2. juli 2011. Besøkt 18. juli 2011.  Side 45.

Eksterne lenker
---------------

* Om statlig asyl, fra *Store norske leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En **zygote** (fra gresk ζυγωτός *zygōtos* "å knytte sammen" eller "å spenne for"), **zygocyte** eller **cytula**, er den første cellen som dannes når en organisme formerer seg ved kjønnet formering. En zygote dannes vanligvis gjennom befruktning der to haploide celler - en eggcelle og en spermie smelter sammen og danner en enkel diploid celle. I denne sammensmeltningen vil normalt bare cellekjernen til spermien bli med i sammensmeltningen, mens cytoplasma med mitokondrier, spermiehalen og eventuell cellevegg (hos sopp og planter) vil bli igjen utenfor. Den nye cellen inneholder DNA fra begge foreldrecellene og har all den genetiske informasjonen for et nytt individ.

Zygoten vil ganske snart etter befruktningen begynne å gjennomgå celledeling, og danne en liten klump med celler. Hos dyr vil denne klumpen ganske snart danne en hul ball med celler, en morula som er starten på dyrenes fosterutvikling. Hos planter vil den første delingen være asymmetrisk og danne én stor og en liten celle, hvor de små cellene gir opphav til selve plantefosteret, mens den store cellen blir evnetuelle næringsstoffer i frøet. Soppenes hyfer er normalt haploide, og sammensmeltningen til zygote skjer fra to forskjellige hyfer som møtes i sopphatten. Zygoten går deretter direkte over i meiose og danner haploide sporer.

Referanser
----------

1. ↑  «English etymology of zygote». *etymonline.com*. Arkivert fra originalen 30. mars 2017.
2. ↑  «Zygote». *Kunnskapsressursar*. Institutt for biovitenskap, Universitetet i Oslo. 2003. Besøkt 4. februar 2024.
3. ↑  Neas, John F. "Human Development" Arkivert 6. juli 2013 hos Wayback Machine. Arkivert juli 22, 2011, hos Wayback Machine. *Embryology Atlas*
4. ↑  Khanday, Imtiyaz (februar 2021). «Plant zygote development: recent insights and applications to clonal seeds». *Current Opinion in Plant Biology*. 59: 101993. doi:10.1016/j.pbi.2020.101993. Besøkt 4. februar 2024.
5. ↑  Alexopoulos CJ, Mims CW, Blackwell M. (1996). *Introductory Mycology*. John Wiley and Sons. s. 48–56. ISBN 0-471-52229-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Se også
-------

* Eggcelle
* Egg
* Morula
* Gastrula
* Foster
* Fosterutvikling
* Protostomier
* Deuterostomier
* Stamcelle

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**MS «Cabela»** er et norsk lasteskip bygget i Hamburg i 1961. Skipet ble bygget ved J.J. Sietas KG Schiffswerft GmbH & Co som byggenummer 483. MS «Cabela» er eid av Bernes Frakt A/S, siden 2018. Skipet er bygget for å frakte masser, som sand og grus. Fartøyet er selv-lossende, det vil si at det har mulighet for å losse på egen hånd, altså uten hjelp fra havnemanskap og utstyr. Skipet har nemlig egen Volvo-gravemaskin om bord for lossing. MS «Cabela» har en servicefart på 10 knop.

Historie
--------

Blått lasteskip med gul gravemaskin på dekk. Flatt hav, skog i bakgrunnen.MS «Cabela» Foto: Cavernia 
Skipet ble i mai 1961 levert som MS «Peter Sonne» til rederiet P. Sonne. I april 1976 blir skipet solgt og får navnet MS «Cabal». Dette blir skipet hetende til mars 1993, når det igjen blir solgt og får navnet MS**«**Cabal II». Bare åtte måneder senere blir navnet endret til dagens navn, MS «Cabela» Først i 2006 overføres skipet til dagens eier, Bernes Frakt A/S.

Referanser
----------

1. ↑  «M/S Cabela - Sjøhistorie». *www.sjohistorie.no*. Besøkt 13. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 5275997 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Cabela» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sjøhistorisk database
 |

Portal: Sjøfart
*For andre betydninger se: Gjøa (andre betydninger)*

**«Gjøa»** var det første fartøyet som seilte gjennom Nordvestpassasjen. Med et mannskap på seks, under ledelse av Roald Amundsen, nådde skuta Stillehavet i 1906 etter en reise på over tre år.

Den 70 fot store jakta ble bygd i 1872 i Jørafjero i Rosendal av Knut Johannesson Skaala (Jøra-Knuten). Den ble de første 28 årene brukt i fiskeriene, før Amundsen kjøpte den i 1901 for bruk i arktiske ekspedisjoner. De siste 18 årene før Amundsen kjøpte den, var «Gjøa» i ishavsskipperen Hans Christian Johannesens eie.

Mannskapet på ekspedisjonen var (foruten Amundsen) Helmer Hanssen, Anton Lund, Godfred Hansen, Peder Ristvedt, Gustav Juel Wiik og kokken Henrik Lindstrøm, som senere fulgte Amundsen på alle hans ekspedisjoner.

«Gjøa» seilte ut fra Oslo 16. juni 1903, og etter å ha seilt mellom Fastlands-Canada og sørspissen av Victoria Island, nådde «Gjøa» Nome i Alaska 31. august 1906. Den seilte så videre til San Francisco, hvor den anløp til en storslagen velkomst 19. oktober samme år.

Under ekspedisjonen utførte mannskapet blant annet flere målinger for bestemmelse av posisjonen til den magnetiske nordpol.

Skipet ble senere kjøpt av et norsk-amerikansk samfunn og donert til San Francisco by i 1909. Der ble den stilt ut i Golden Gate Park. I 1972 ble «Gjøa» brakt tilbake til Norge og er i dag plassert i et eget bygg på Frammuseet på Bygdøy i Oslo.

Bildegalleri
------------

* «Gjøa» i april 1903Foto: Anders Beer Wilse«Gjøa» i april 1903  
Foto: Anders Beer Wilse
* «Gjøa» ved Frammuseet på Bygdøy i 2009.Foto: Islandmen«Gjøa» ved Frammuseet på Bygdøy i 2009.  
Foto: Islandmen

Referanser
----------

1. ↑  Fram Museum - Gjøa-ekspedisjonen (1903–1906) Arkivert 6. september 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 18. april 2015

Kilder
------

* Leo Oterhals: *Havdrønn : om berømte båter og stolte båteiere*. Utgitt 2006 av AS Lagunen ISBN 82-90757-23-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**«Hovvarpner»** var en brigg som ble bygget på Tangen i Tvedestrand i 1856, og var på 135 kommerselester. Skuta var typisk for norsk skipsfart i årene 1850–1900.
Hun ble bygget med lokale materialer og seilt av et mannskap som var rekruttert lokalt.
Navnet *Hovvarpner* kommer fra norrønt *Hofvarpnir*, navnet på hesten til Frigg, kona til Odin.

For å reise kapital og spre risiko var hun, som så mange andre skip fra sin tid, finansiert som et partrederi, Hovedreder var Peder Bjørn Hansen fra Eidbo.

«Hovvarpner» seilte i over 30 år. Hun seilte blant annet på USA, Middelhavet, Sør-Amerika, Australia og India.

«Hovvarpner» var i aktiv tjeneste fram til 1887, hvor hun går ut av Veritasregisteret. Hun endte sine dager ved Gullholmen ved Eidbostranda i Tvedestrandfjorden. I dag ligger fremdeles en stor bunnseksjon igjen og rester av akterstavnen kan ennå sees. Skuta er registrert av Norsk forlishistorisk forening.

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk forlishistorisk forening, en oversikt over noen vrakfunn.». Arkivert fra originalen 22. mai 2010. Besøkt 8. november 2009.
**Blakstad sykehus** er et psykiatrisk sykehus på Blakstad i Asker kommune. Blakstad sykehus er også en egen grunnkrets i delområdet Blakstad. Sykehuset åpnet 6. november 1904 som «Akershus Amts sinnssykeasyl», og var det første amts-asylet i Norge. Bygningen er tegnet av arkitekt Kristian Biong.

Sykehuset er i dag en avdeling av Vestre Viken helseforetaks klinikk for psykisk helse og rus. Avdelingen er organisert i ni ulike seksjoner for innlagte pasienter, samt noe poliklinisk behandling. Avdelingens opptaksområde er Asker, Bærum, Hol, Ål, Gol, Nesbyen, Hemsedal, Flå, Krødsherad, Modum, Ringerike og Hole kommuner.

I Asker ligger det også et psykiatrisk sykehus på Dikemark. Dette er en avdeling av Ullevål sykehus, som igjen ligger under helseforetaket Oslo universitetssykehus.

Eksterne lenker
---------------

* Vestre Viken helseforetaks presentasjonsside for Blakstad Sykehus

Litteratur
----------

* Hans Chr. Mamen: *Et steg videre - Blakstad sykehus historie gjennom et hundreår*, Blakstad sykehus 1999, ISBN 82-92106-00-6
* Sigurd Engelstad: *Blakstad i Asker. Gården og slekten*, Oslo 1958
* Lars Thue: *Asker 1840–1980*, Universitetsforlaget 1984, ISBN 82-00-06345-3
* Halvard Torgersen: *Asker - Bidrag til bygdas gårdshistorie*, 2. utg. Grøndahl & Søn, Oslo 1941

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**MS «Orient Constructor»**, tidligere **MS «Seabed Constructor»** er et offshore- og forskningsfartøy (engelsk: "multi-purpose offshore construction vessel"). Hun ble bygd i tiden 2013-2014 av Kleven Verft i Norge for Stig Remøys rederi Olympic Shipping under navnet MS «Olympic Athene». Design og engineering er utført av Marin Teknikk A.s. og av typen MT6022.

MS «Orient Constructor» ble oppkjøpt av Swire Pacific Offshore i 2016. Skipet var først og fremst eslet til å jobbe for Swire Seabed, et norsk rederi som inngikk i Swire-gruppen, for arbeid på dypet og på havbunnen.

Utrustning
----------

MS «Orient Constructor» har en kran som kan løfte 250 tonn og har en arbeidsflate på dekk på 1300 kvadratmeter. Hun har en hangar for undervannsfartøy (ROV) og verksted for reparasjon av disse samt en helikopterplattform for et helikopter på opptil 15 tonn, for eksempel Sikorsky S-92.

Oppdrag 2018
------------

MS «Orient Constructor» hadde kontrakt på seks år med den Texas-baserte bedriften Ocean Infinity, som i begynnelsen av 2018 lette etter biter av det malaysiske passasjerflyet som styrtet i havet utenfor Indokina i mars 2014 (Malaysia Airlines Flight 370). Letingen var resultatløs, og kontrakten med malaysiske myndigheter ble avsluttet den 9. juni 2018.

Senere ble båten sendt til Argentinakysten for å lete etter den argentinske ubåten ARA «San Juan» som var meldt savnet 15. november 2017. Den 16. november 2018 ble ubåten funnet. MS «Orient Constructor» hadde med seg fem undervannsroboter av typen Hugin AUV fra Kongsberg Maritime i Horten som de brukte til å søke gjennom havbunnen med. Ubåten lå utenfor Valdes-halvøyen på 800 meters dybde.

Oppdrag 2019
------------

Den franske ubåten «La Minerve» ble søndag 21. juli funnet ca 45 kilometer vest for marinebasen i Toulon sør i Frankrike. Den hadde vært savnet i 51 år.

Referanser
----------

1. ↑  «*Swire Seabed Secures Work for Its New Subsea Vessel* på subseaworldnews.com 7. desember 2016». Arkivert fra originalen 25. september 2018. Besøkt 9. mai 2019.
2. ↑  *MV Olympic Boa Subsea Support and Construction Vessel* på www.ship-technology.com
3. ↑  «*Ocean Infinity to continue search for missing Malaysian Airlines Flight MH370* på Ocean Infinitys webbplats den 10 januari 2018». Arkivert fra originalen 17. april 2019. Besøkt 9. mai 2019.
4. ↑
5. ↑

Kilder
------

* Swire Seabeds webbplats
* *A fantastical ship has setter out to seek Malaysian Airlines flight 370* i Economist den 2 januari 2018

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 9682148 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Orient Constructor» – DNVs skipsregister Rediger på Wikidata

* (en) MS «Orient Constructor» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Frederick P N Howard** (født 15. november 1979) er en norsk film- og TV-produsent og tidligere leder av Svensk Filmindustris produksjonsavdeling i Norge. Han leder i dag produksjonsselskapet Storm Film AS.

Howard er utdannet som filmprodusent fra Den norske filmskolen og Atelier De Cinema Euopean i Paris og Amsterdam. Han og er filmpolitisk aktiv med blant annet styreverv i Virke produsentforeningen, Den norske Filmskolen og flere av selskapene i Stormgruppen, deriblant Storm Studios, Nordisk Film ShortCut og Euforia film distribusjon. Howard er har siden 2017 også tilknyttet filmskolen som doktorgradsstipendiat.

Selskapet står bak titler som *Tre Nøtter til Askepott, Julekongen,* Disneyserien *Vikingskolen, Kaptein Sabeltann* og *Slipp Jimmy Fri.*

Tre nøtter til Askepott ble den nest mest sette filmen i Norge i 2021 med like over 570 000 solgte billetter, bare slått av James Bond-filmen *No Time to Die*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fredrick Howard på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Fredrick Howard hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) Fredrick Howard i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Fredrick Howard hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Niels Christian Gauslaa Danbolt** (født 5. november 1900 i Bergen, død 4. september 1984) var en norsk lege og professor i medisin som var spesialist på hudsykdommer.

Etter examen artium 1919 og cand.med. 1925 ved Universitetet i Oslo, ble han i 1932 dr.med. 1932 samme sted på en avhandling om stafylokokker og furunkulose. Derefter ble han spesialist på hudsykdommer og veneriske sykdommer, fra 1936 i stilling som professor samme sted. Han hadde studieopphold i Zurich i 1934, Freiburg i 1936 og i USA i 1946, og var flereårig formann i Norsk Dermatologisk Forening. Utover å i 1943 ha blitt innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi ble han etter å ha gått av med pensjon i 1970 tildelt St. Olavs Orden i 1971.

Han var sønn av garverieier Ole Dominicus Danielsen (1863-1941) og Gesine Gauslaa (1866-1964). Etternavnet Danbolt fikk han av Justisdepartementet tillatelse til å bruke i 1924. Han var bror til misjonærpresten Lars Johan Danbolt (1895–1981) og teologi-professor Erling Danbolt (1904–2002). Søstera Cathrine (1899) var mor til professor i medisin Ole Danbolt Mjøs (1939–2013). Hans bror Odd (1902) var far til professor Gunnar Danbolt (1940). Søstera Johanna (1909–1999) var gift med biskop Olav Hagesæther.

Utgivelser
----------

* Danbolt, Niels (1932). *Undersøkelser over stafylokokker: med særlig henblikk på furunkulosens epidemiologi*. Oslo: I kommisjon hos Dybwad.  [Avhandling til dr.med. ved Universitetet i Oslo]
* Eczemsygdommene (1941)
* De veneriske sykdommer (3. utg.1968)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Niels\_Christian\_Gauslaa\_Danbolt[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   WhoNamedIt.com, Whonamedit? doctor ID 515, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dødsdato fra gravferdsetaten i Oslo
4. ↑  *Norges leger: 1967*. Oslo: Centraltrykkeriet. 1968.
5. ↑  Danbolt, Niels Christian Gauslaa i Hvem er Hvem, 1973
6. ↑  *Studentene fra 1919: biografiske opplysninger m.v. samlet til 30-års jubileet 1949*. Oslo. 1950.
7. ↑  Kobro, I. (1927). *Norges læger: 1909-1925*. Oslo: Aschehoug.
8. ↑  Danielsen, Egill (1904-1981) (1972). *Bergenske borgerfamilier*. Bergen: Danielsens College.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Oslo Filharmoniske Kor** (**OFK**) er Oslo-Filharmoniens vokale hovedsatsing. Koret arrangerer også egne konserter i inn- og utland.

Filharmonisk Selskaps Orkester ble opprettet i 1919. Orkesterets første sesong ble avsluttet med Beethovens 9. symfoni i samarbeide med Cæciliaforeningen. Selskapet forsto at det var behov for et permanent kor for at symfoniorkestret skulle kunne fremføre musikk som krevet kor. I 1921 ble derfor Filharmonisk Selskaps Kor opprettet. Korets første instruktør var Maja Flagstad. Debutkonserten ble holdt i januar 1922. Koret ble organisert som en egen Korforening med en viss selvstendighet fra 1923. Beethovens 9. symfoni sto på programmet hvert år fram til 1935 og er blitt kalt korets «kjenningsmelodi». En av korets største suksesser startet i sesongen 1930/31 med uroppførelsen av Ludvig Irgens-Jensens *Heimferd*. Verket er senere oppført tolv ganger. Oppførelsen 4. november 1940 ble stanset av det nazistiske kulturdepartementet med begrunnelse av at publikum ville kunne legge inn aktuelle begivenheter i teksten og «lage ytterst uheldige demonstrasjoner». Korets styre nedla da virksomheten, og koret opphørte fram til 1947. Ved gjenopprettelsen ble det opprettet en fast korinstruktørstilling. 

Siden 2008 har koret vært fast tattookor i forestillingene til Norsk Militær Tattoo i Oslo Spektrum, redigerte utdrag av forestillingene har blitt sendt på NRK1 i de aktuelle årene.

Da orkesteret skiftet navn i 1979, skiftet også koret navn til Oslo Filharmoniske Kor.

Koret ble reorganisert i 1983 med sterkere integrering i Filharmonisk Selskap. Det skulle ikke lenger være en selvstendig korforening med eget styre og generalforsamling, men ble ført inn under Selskapets styringsorganer. Korets dirigent ble bindeleddet mellom kor og orkester, blant annet gjennom deltagelse i selskapets repertoarutvalg. Selv skulle koret bidra til den daglige administrasjonen gjennom et arbeidsutvalg sammensatt av stemmeførere og en formann.

Antallet sangere har variert mellom 80 og 150.

Kunstnerisk leder
-----------------

* Oskar Raaum (1964 – 1983)
* Terje Kvam (1983 – 1987)
* Erik Westberg (1987 – 1990)
* Stefan Sköld (1990 – 1997)
* Tore Erik Mohn (1997 – 2006)
* Øystein Fevang (siden 2006)

Diskografi
----------

* 1979: Edvard Grieg op. 23: Peer Gynt. London Symphony Orchestra under dirigenten Per Dreier. Gullplate. Unicorn-Kanchana.
* 1989: Edvard Grieg op. 23: Peer Gynt, med Oslo Filharmonisk Orkester under Esa-Pekka Salonen. CBS Masterworks.
* 1991: «Norge, mitt Norge». a cappella under Stefan Sköld. EMI norsk.
* 1993: «Edvard Grieg a capella» under Stefan Sköld. Simax Classics.
* 2006: «Gregorian Key» a cappella under Tore Erik Mohn. MTG.
* 2009: «Julestemning». Kongelige Norske Marines Musikkorps og Solveig Kringlebotn under Ingar Bergby. Forsvaret/Universal Music Group.

Referanser
----------

1. ↑  Offisielle programmer for Norsk Militær Tattoo i perioden

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Severin Andreas Heyerdahl** (født 28. august 1870 i Kristiania, død 26. juni 1940 samme sted) var en norsk lege (radiologi), sjef for Radiumhospitalet og kjent for å ha innført bruk av røntgen i norske sykehus, og den første som brukte stråling til behandling av kreft.

Etter examen artium fra Aars og Voss' skole i 1888 og cand.med. i 1896 fra Det Kongelige Frederiks Universitet jobbet han fra 1897 ved Rikshospitalet med tillegg av privat praksis fra 1898. Fra 1899 var han bestyrer av Rikshospitalets nye *Røntgeninstitutt* der han året før hadde fått installert det første røntgenapparat for diagnostisering. Ellers var han i 1899 blitt sanitetsoffiser og var sanitetskaptein 1909–1915.

Han ble i 1910 første dr.med. innen radiologi på avhandlingen *Studier over ortodiagrafering af hjertet og lungerne hos sunde og syge*. Høsten 1912 kjøpte han 1/10 gram radium sammen med Ellen Gleditsch (1879–1968), nyutdannet radiumdoktor fra Marie Curies laboratorier. 

Året etter startet han privatklinikken *Kristiania Radiuminstitut* sammen med Hans Ludvig Carl Huitfeldt (1876–1969) og en som het Justus Heinrich Schwensen Barth (1863–1931). Den lå i Barth og Huitfeldts lokaler i Christian Augusts gate 23. 
I 1916 var de med på å få i gang «Den Norske Kræftfondkomité» for å samle penger til et kreftsykehus. I 1932 kunne således Heyerdahl begynne i ny jobb som overlege og direktør på det nybygde Radiumhospitalet. Instituttet var da nedlagt. Heyerdahl satt til henholdsvis 1938 og 1940. 

Heyerdahl var formann i Norsk radiologisk forening og fikk i gang tidsskriftet *Acta Radiologica*. For alt dette fikk han Dannebrogordenen og Nordstjerneordenen, foruten den norske St. Olavs Orden. Han døde i 1940, det året han ble malt av Hugo Lous Mohr.

Han var sønn av kommandørkaptein Severin Andreas Heyerdahl (1818–1875) og Ragna Møller (1832–1926). I 1899 giftet han seg med Signe Wessel (1876–1957; se Wessel (slekt)) fra Verdal som var av samme Heyerdahl-slekt.

Verker
------

* Heyerdahl, S.A. (1909). *Studier over orthodiagrafering af hjærtet og lungerne hos sunde og syge*. Christiania: I kommission hos Jacob Dybwad.

Referanser
----------

1. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 29. april 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tor Brustad (2009), *Severin Andreas Heyerdahl* i Norsk biografisk leksikon. Sist lest den 14. oktober 2014.
3. ↑  Severin Heyerdahl i Hvem er Hvem, 1930.
4. ↑  Haugstøl, Henrik (1898–1969) (1958). *Gaven fra det norske folk: litt om Det norske radiumhospitals historie ved innvielsen av nyanlegget 27. januar 1958*. Oslo: [s.n.]
5. ↑  Konas dødsår fra familiegraven slik registrert hos gravferdsetaten i Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet.
Stavali turisthytte en tidlig morgenstund i august 2023
**Stavali** er en gammel støl, som ligger i Ullensvang kommune, i Vestland fylke. Stavali hører til vestre del av Hardangervidda og ligger 1024 m.o.h. 

Seteren Stavali er et kulturminne i Ullensvang. Det har vært stølsdrift i området siden 1600–1700-tallet. I 1939 bygde Bergen Turistforening en hytte på Stavali, som er restaurert og er eigd av Bergen og Hordaland Turlag. 

Stavali Turisthytte fungerer som en av turisthyttene til Den Norske Turistforening. Hytta er tilgjengelig hele året. Den er bemannet om sommeren, men er ellers en selvbetjent hytte.

Man kommer til Stavali fra Kinsarvik, gjennom Husedalen, eller fra Lofthus. En annen rute går fra Hjølmo i Eidfjord kommune, via Vivelid eller Hedlo. Fra Stavali kan man også gå videre til Hadlaskard og Torehytten. Disse alternativene inngår i DNTs nett av turruter på Hardangervidda vest.

Kilde
-----

* Bergen og Hordaland turlag
Udaloy-klasse «Viseadmiral Kulakov» 2012
«Viseadmiral Kulakov» i 1985
**«Viseadmiral Kulakov»** (russisk: «Вице-адмирал Кулаков») er en Udaloy-klasse destroyer i den russiske Marinen. Hun er oppkalt etter Sovjetisk offiser i sjøforsvaret Nikolai Kulakov.

Historie
--------

*Viseadmiral Kulakov* ble bestilt i desember 1981 og var i tjeneste med Nordflåten frem til mars 1991, da hun sendt på verksted for reparasjoner som varte i mer enn 18 år. Skipet seilte til Severomorsk base den 7. desember 2010 for aktiv tjeneste. Den 5. januar 2011 brøt det ut brann i en av skipets messer. Det ble rapportert å være forårsaket av en kortslutning. Skaden var minimal og reduserte ikke skipets stridseffektivitet.

Den 3. september 2011 destroyer gjennomførte destroyeren de første landingstester for det nye Ka-52K-helikopteret.

I 2016 ble hun sendt til det østlige Middelhavet for å støtte russiske luftangrep på mål i Syria og å vise flagg. I mars 2016 gikk hun sammen med andre eskorteskip inn i farvann ved Storbritannia der de ble oppdaget og skygget av den britiske fregatten HMS «Somerset».

Referanser
----------

1. ↑  «"Admiral Kulakov" returns to Severomorsk (in Russian)». Northern Fleet website. 19. desember 2010. Arkivert fra originalen 16. mars 2012.
2. ↑  «Fire at Vice Admiral Kulakov did no harm to the ship's battle-worthiness». Rusnavy.com. Besøkt 7. juli 2015.
3. ↑  «Defense ministry to buy over 100 Ka-52 helicopters». Rusnavy.com. Besøkt 7. juli 2015.
4. ↑  Isachenkov, Vladimir (21. januar 2016). «Russia displays naval might off Syria’s Mediterranean coast». *Washington Post*. Associated Press. Arkivert fra originalen 21. januar 2016. Besøkt 21. januar 2016.
5. ↑  «HMS Somerset escorts Russian task group». Royal Navy. Besøkt 30. mars 2016.
Et **nephridium** er en primitiv type av ekskresjonssystem som finnes i par langs kroppen hos de fleste invertebrater. De likner å enkeltnefroner i en nyre, men er enklere bygget og ikke med samme evne til å samle opp nyttige stoffer fra urinen som det nefroner kan. Det fines to grunnleggende typer, **protonefridier** og **metanefridier**. Dyr som har nefridier eller virkelige nyrer utgjør en samlet gruppe av dyreriket kalt Nephrozoa, som omfatter alle dyr med mer avansert bygning enn nesledyr.

Bygning og virkemåte
--------------------

### Protonefridier

Selv om protonephridier er enklere enn metanefridier, virker begge på samme grunnleggende måte. Et protonephridium består av bare to celler. Den første er en *flammecelle*, som har en liten dysk av flimmerhår som ser ut som en liten flamme når hårene slår i takt, derav navnet. Flammecellen skaper en strøm i kroppsvæsken og sender den nedover et rør bestående av én enkelt rørcelle, som ender ut mot omgivelsene i en *nephropore*. Slike protophrepidier utviklet seg først hos flatormer som en måte å kvitte seg med overskudd av vann som ble trukket inn i kroppen gjennom osmose. Selve røret er så lite at store molekyler blir igjen i kroppen, men små molekyler som nedbrytningsprodukter, urinstoffer, salter og hormoner føller væskestrømmen.

Protonefridier finnes bare hos dyr flatormer, slimormer, hjuldyr og hos lansettfisker, grupper med enkel bygning som alle lever i vann.

### Metanefridier

Metanefridiene fungerer på sammem måte, men består av flere celler og kan også absorbere stoffer kroppen trenger fra urinstrømmen. Åpningen til metanefridiet ligger i dyrets kroppshule og former en sil som hindrer større molekyler og celler å ble med ned i røret. Det er ingen flammecelle som skaper strømninger i vøsken, men selve røret er deket av flimmerhår på innsiden. Hos landlevende dyr har røret også en del av som tar opp vann og andre stoffer dyret møtet ha gjennom aktiv absorbsjon. Den siste delen av røret før nephropren er omgitt av muskler, og kan presse ut avfallstoffene.

referanser
----------

1. ↑  *Human physiology : the basis of medicine* (3rd utg.). Oxford: Oxford University Press. 2006. s. 349. ISBN 978-0-19-856878-0.
2. ↑  Issigonis, Melanie (22. juli 2015). «Planarian ‘kidneys’ go with the flow». *eLife*. 4. doi:10.7554/eLife.09353. Besøkt 28. februar 2024.
3. ↑  Rohde, K. (1991). «The evolution of protonephridia of the Platyhelminthes». *Hydrobiologia*. 227: 315–321.
4. ↑  Bartolomaeus, Th. (27. april 2009). «Protonephridia and Metanephridia - their relation within the Bilateria». *Journal of Zoological Systematics and Evolutionary Research*. 30 (1): 21–45. doi:10.1111/j.1439-0469.1992.tb00388.x. Besøkt 17. februar 2024.
5. ↑  Baeumler, Natalie (2012). «Development of the excretory system in a polyplacophoran mollusc: stages in metanephridial system development». *Frontiers in Zoology*. 9 (1). doi:10.1186/1742-9994-9-23.

Se også
-------

* Urin
* Uremi (urinforgiftning)
* Nefron
* Nyresvikt
* Urologi

  


| * v
* d
* r
Urinveiene |
| --- |
| 
* Nyre
* Urinleder
* Urinblære
* Urinrør

 | Urinveiene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Per Svinø** (født 30. august 1924, død 3. juni 1992) var en norsk kunstner.

Per Elias Svinø var en norsk kunster bosatt på Kolsås i Bærum. Han ble i 1955 gift med kunstneren Sølvi Svinø (f. Stenvåg). De hadde en hytte ved Sandefjord der de hentet inspirasjon fra naturen rundt. Flere av Svinøs malerier viser et sommerlig landskap, og motivene er ofte hentet fra et kystlandsskap eller viser hageidyll og gårdsliv.

Svinø var opprinnelig fra Ålesund, men flyttet i 1940-årene til Oslo for å utdanne seg ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole. Han arbeidet som reklametegner i 1950-årene. Han tegnet i perioder også for aviser og blader, og illustrerte omslaget til en lang rekke barne- og ungdomsbøker. 

Svinø fikk sin debut som kunstner da han i 1949 fikk i oppdrag å utsmykke festsalen til Persaunet leir. Han var da menig soldat, men hadde allerede arbeidet som tegner en tid. Veggmaleriet hadde motiv av Jesu fødsel.

I 1982 åpnet Galleri Skallum med en utstilling av ekteparet Svinøs til sammen drøyt femti oljemalerier Utstillingen var godt besøkt og begge kunstnerne fikk gode tilbakemeldinger. Sommeren 1983 stilte Per Svinø ut 39 oljemalerier og tre akvareller ved det samme galleriet. Høsten 1984 hadde den produktive kunstneren enda en utstilling hos Galleri Skallum, denne gangen sammen med grafikeren Kjell Raugland.Våren 1991 åpnet det samme galleriet Svinøs aller siste separatutstilling med 35 oljemalerier.

Svinø stilte ut sine oljemalerier i to runder i Bergen i 1980-årene, siste gang våren 1989 på galleri Primstaven. I den forbindelse skrev anmelderene bl.a. «Hans oljemalerier er impresjonistiske med klare farger» og «Bildene gir glede og er livsbejaende».

På nyåret 1990 ble noen utvalgte verker av ekteparet Svinø stilt ut sammen med kunstnerne Ferdinand Finne, Th. Rittun og Franz Widerberg. Sommeren 1990 var Svinø utstilt hos Galleri Pettersson i Tønsberg. I juli 1991 var Svinøs verker en del av en utstilling i Tvedestrand rådhus der også Per Krogh og Atle Urdal var utstilt.

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pc00000002593269[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Asker og Bærums budstikke*. 17.09.1982.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  *Asker og Bærum budstikke*. 05.10.1983.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  *Morgenbladet*. 24.09.1984.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  *Asker og Bærums budstikke*. 28.02.1991.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  *Bergens Arbeiderblad*. 10.05.1989.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  Galleri Marie
8. ↑  *Tønsbergs blad*. 02.06.1990.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Moj lutsjsij drug, general Vasilij, syn Iosifa*** (originaltittel: *Мой лучший друг генерал Василий, сын Иосифа*) er en sovjetisk film fra 1991, regissert av Viktor Sadovskij.

Handling
--------

Løst basert på en sann historie om vennskapet mellom Vasili Stalin, sønnen til den sovjetiske lederen Josef Stalin, og den berømte russiske idrettsutøveren Vsevolod Bobrov. Vasili Stalin var offiser i den røde armé, blant annet med ansvar for idrettslagene for hæren og luftforsvaret. Han ble venn med den talentfulle atleten Bagrov, og gjorde ham snart til en sportsstjerne i Sovjetunionen.

Etter hver konkurranse som Bobrov deltok i, arrangerte Vasili ville drikke-fester - blant annet med kvinner som danset på spisebordet deres med masse vodka. Men etter farens dødsfall blir Vasili Stalin arrestert av den nye sovjetiske ledelsen. Han ble mistenkt for å delta i en «anti-sovjetisk» konspirasjon, blant annet på grunn av hans sterke meninger uttrykt i samtaler med blant annet utenlandske diplomater.

Skuespillere
------------

* Boris Shcherbakov som Vsevolod Bagrov
* Vladimir Steklov som Vasili Josifovich Stalin
* Andrei Boltnev som Astafiev
* Irina Malysheva som Ninel
* Andrei Tolubeyev som Tolik
* Petr Shelokhonov som oberst Savinykh
* Igor Gorbachyov som en doktor
* Viktoriya Sadovskaya
* Valentina Kovel
* Igor Yefimov
* Georgi Shtil

Referanser
----------

1. ↑  Мой лучший друг, генерал Василий, сын Иосифа (1991)
2. ↑  МОЙ ЛУЧШИЙ ДРУГ - ГЕНЕРАЛ ВАСИЛИЙ, СЫН ИОСИФА (1991)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Moj lutsjsij drug, general Vasilij, syn Iosifa* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Odd Claus** (født 4. juli 1930 i Oslo, død 16. september 2020) var en norsk forfatter. Han hadde tyske foreldre og vokste opp på Høyenhall i Oslo.

Deportasjon til Tyskland
------------------------

I 1944 ble 14 år gamle Odd Claus sammen med sin 16 år gamle søster Erica tvangssendt til byen Weinböhla, rett utenfor Dresden, Tyskland av okkupasjonsmyndighetene. 19. september måtte de to tenåringene melde seg på Akershus festning, der de var innkvartert i noen dager, til de ble satt på toget til Moss, hvor MS «Monte Rosa» tok dem om bord. Selv om skipet var overmalt med Røde Kors-merker, fulgte det med transporten tyske soldater som verken var syke eller sårede, men bare skulle hjem på permisjon. Med på transporten var også småbarnsmødre som ikke snakket tysk, men trolig hadde fått barn med tyske soldater (lebensborn). I femtiden om morgenen etter avreisen fra Moss ble passasjerene vekket av et voldsomt brak, og det brøt ut panikk. Men skipet klarte seg, og Odd Claus fikk etter krigen høre at dette var resultatet av Max Manus' sabotasjeaksjon.

Etter krigen
------------

Etter krigens slutt var det ingen lett sak å ta seg fra sovjetisk sektor til amerikansk sektor og videre hjem til Norge. Odd Claus og søsteren oppholdt seg i forskjellige oppsamlingsleirer innen de endelig kom hjem til Norge i 1946. Han utdannet seg som ingeniør 1954–1956.

Claus etablerte eget firma i 1990, Miljøvernprodukter. I 2008 utgav han boken *Vitne til krig – En norsk gutts opplevelser i Tyskland 1944–1946* (Cappelen Damm). Det var hans hustru som oppfordret ham til å skrive en bok om denne opplevelsen. Claus er i dag bosatt på Manglerud, Oslo, sammen med sin hustru.

Litteratur
----------

* Odd Claus: *Vitne til krig* , forlaget Cappelen Damm, Oslo 2008, ISBN 978-82-04-14289-4

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |