recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En soldat av De svarte flagg
De svarte flaggs symbol
**De svarte flaggs hær** var en væpnet gruppe som opererte i det nordlige Vietnam mot slutten av 1800-tallet. Den deltok opprinnelig i Taipingopprøret i Kina, men trakk sørover til det nordlige Vietnam jaget av kinesiske styrker samtidig som de levde blant de vietnamesiske bøndene. Den hardt trengte vietnamesiske keiser Tự Đức engasjerte gruppen for å ha en hærstyrke mot de franske troppene som stadig mer truet den vietnamesiske selvstendighet.

De svarte flaggs hær hadde en del seirer mot franskmennene og kjempet til og med sammen med den kinesiske hær ved Son Tay. Men til slutt ble de beseiret, og da ble hæren oppløst.

Storparten av soldatene gikk da over til å dagge røverbander, og de fortsatte å plage formskmennene i mange år. En av bandene plyndret Luang Prabang i 1887.

Litteratur
----------

* E. Duboc: *Trente cinq mois de campagne en Chine, au Tonkin*, Paris, 1899
* L. Huard: *La guerre du Tonkin*, Paris, 1887
* Lung Chang [龍章]: *Yueh-nan yu Chung-fa chan-cheng* [越南與中法戰爭, Vietnam and the Sino-French War], Taipei, 1993
* H. McAleavy: *Black Flags in Vietnam: The Story of a Chinese Intervention*, New York, 1968
* A. Thomazi: *La conquête de l'Indochine*, Paris, 1934
* A. Thomazi: *Histoire militaire de l'Indochine français*, Hanoi, 1931

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
***De spurte ikke meg*** er en norsk TV-film, regissert av Erik Solbakken. Det var også Solbakken som tilrettela Sidsel Mørcks novelle med samme navn for fjernsyn. *De spurte ikke meg* ble sendt i *Fjernsynsteatret* 6. januar 1981.

Handling
--------

En skogarbeider har blitt overflødig i yrket sitt. Han flytter sammen med familien til nærmeste by, hvor han får en godt betalt jobb. Det blir en helt ny tilværelse enn de er vant med. Spesielt hustruen vantrives i blokkleiligheten og lengter tilbake til småbruket. Tittelen refererer til at hun aldri ble spurt om hun ville flytte. Byen hadde bruk for mannen, ikke hustruen. Hun går rundt i leiligheten. Ekteskapet begynner å knirke. Mannen skjønner ikke at hustruen ikke vil være husslave. Han plages også av problemer og skyver dem bort med hjemmebrent.

Syn
---

Jo Ørjasæter vurderte filmen slik i boka *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse*:

> Men for å fremstille denne grå og ensformige tilværelsen hadde instruktøren Erik Solbakken laget en ensformig og humørløs forestilling, som heller ikke brakte noe nytt inn i diskusjonen om folkeforflyttingen fra bygdene.
> 
> 
>

Rolleliste
----------

* Torill Øyen - *Solveig*
* Per Jansen - *Edgar*
* Ane Aas - *Lisa*
* Marius Kolbenstvedt - *Lars*
* Ragnhild Michelsen - *Mormor*
* Øyvind Øyen - *Morfar*
* Kirsten Hofseth - *Lisbeth*
* Ståle Bjørnhaug - *Roar*
* Marie Louise Tank - *Kari*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  *Fjernsynsteatret* 6. jan. 1981 - *De spurte ikke meg*
2. 1 2  Ørjasæter, Jo: *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse* Oslo, Ad notam Gyldendal, 1994, s. 219, ISBN 8241704224

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De spurte ikke meg* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *De spurte ikke meg* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Weisse Stadt** (den hvite by) også kalt **Schweizer Viertel** (det sveitsiske kvarter) er et typisk boligområde fra 1920-årene i bydelen Reinickendorf i Berlin, oppført i stilen Neue Sachlichkeit.

Historie
--------

Bolignøden i Berlin var etter den første verdenskrigen meget stor. Bydelen Reinickendorf ervervet derfor store tomter med tanke på boligutbygging. 

Like sør for landsbyskogen skulle det legges en gate som sluttet seg til en hovedvei. Denne gaten (Schillerpromenade) som idag heter Aroser Allee, ble sammen med det øvrige veinettet i området ferdig i 1914. Området for det fremtidige boligområdet besto da utelukkende av marker. 

Så sent som 1928 vedtok Berlin et særprogram for oppførelsen av Siedlung Schillerpromenade, som på folkemunne ble kalt Den hvite by som følge av den hvite pussete fasaden. Betegnelsen Det sveitsiske kvarter kom på folkemunne som følge av de tilsvarende gatenavnene.

Siedlung Schillerpromenade ble oppført under ledelse av byråd for boligbygging (Stadtbaurat) Martin Wagner, som også var ansvarlig for oppføringen av Hufeisensiedlung i Britz, Siemensstadt i Spandau og Onkel Tom-Siedlung i Zehlendorf. Wagner ble oppsagt av nasjonalsosialistene i 1933 og emigrerte da til Tyrkia.

Som følge av den verdensomspennende krisen i 1920-årene ble en rekke utbygginger skrinlagt. Først i 1951 kom det til en utvidelse.

I juli 2008 ble Weisse Stadt som en av seks boligområder ført på UNESCOs liste over verdensarven under tittelen Modernistiske boligområder i Berlin.

Arkitektur
----------

Mellom 1929 og 1931 ble det langs Aroser Allee bygget 1286 leiligheter i tre- og femetasjes kant- og rekkehus. Byggherre var et almennyttig boligbyggeselskap. Boligtettheten var relativt høy og den gjennomsnittlige leilighetsflaten var ca 50 m². Leiligheten var utstyrt med bad, wc, balkong og 98 % med sentralvarme.

Boligområdet er med sin karakteristiske hvite fasade oppført i stilen Neue Sachlichkeit. Det fantes infrastruktur med kraftverk, vaskeri, barnehage, legekontor, apotek og 24 butikker. Til området hørte også en folkeskole og en ungdomsskole. 

Blant de mest markante bygningene hører *Brückenhaus* på Aroser Allee, tegnet av Otto Rudolf Salvisberg.

Litteratur
----------

* Norbert Huse (Utgiver): *Siedlungen der zwanziger Jahre – heute. Vier Berliner Großsiedlungen 1924–1984*, Berlin 1984, ISBN 3-89087-012-0
* Architekturwerkstatt Helge Pitz, Winfried Brenne: *„Weiße Stadt" in Reinickendorf*. Berlin 1981

Eksterne lenker
---------------

* (en) Weiße Stadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Die weiße Stadt* aus *Kulturgeschichte Reinickendorf, der freien Wissensdatenbank*
* Berlin senatsforvaltning for byutvikling: *Berliner Siedlungen der 1920er Jahre*

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Modernistiske boligområder i Berlin |
| --- |
|  | Gartenstadt Falkenberg • Siedlung Schillerpark • Grosssiedlung Britz • Wohnstadt Carl Legien • Weisse Stadt • Grosssiedlung Siemensstadt |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND
 |
**Auronasa** (lulesamisk: *Ávrronásje*, historisk lulesamisk: *Ávrunáši*) er en fjellformasjon i Rana kommune i Nordland. Fjellet ligger nordøst for Virvassdalen, rundt to kilometer fra svenskegrensa. Det er 1 129 meter over havet, men stikker bare 100 meter opp fra terrenget rundt.

Ved Auronasa ligger et gammelt samisk offersted som hadde stor betydning i samisk tradisjon. Fjellet har gitt motiv til Rana Turistforenings logo. NRK meldte høsten 2010 at Elkem Salten ville begynne med prøveuttak av kvarts i området ved Auronasa, et arbeid som kan medføre store naturinngrep i området.

Referanser
----------

1. ↑  «Auronasa». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 7. november 2016.
2. ↑  Håkon Evjenth: Saltfjellet nasjonalpark og litt til Arkivert 21. februar 2014 hos Wayback Machine. (i Naturfredning i Norge, årsskrift 1944-1950, s. 16-17)
3. ↑  NRK: Elkem vil utvinne kvarts i Rana (19. oktober 2010, besøkt 4. februar 2014)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Sega Game Gear
**Sega Game Gear** er en håndholdt spillmaskin som var Segas respons på Game Boy. Maskinen var den tredje kommersielle håndholdte konsollen, etter Atari Lynx og Turbo Express.

Arbeidet på konsollen begynte i 1989 under dekknavnet «Project Mercury», som fulgte Segas daværende policy med å oppkalle prosjektene deres etter planeter. Maskinen ble utgitt 6. oktober 1990 i Japan, mens den ble utgitt i Nord-Amerika, Europa og Brasil i 1991 og Australia først ett år senere. I starten av 1997 stoppet Sega salget av konsollen.

Design
------

Game Gear var mer eller mindre en håndholdt Master System; til tross for at skjermen hadde lavere oppløsning, så tillot det en større fargepalett. I tillegg kunne den også produsere stereolyd (gjennom hodetelefoner) i motsetning til Master Systems mono; likevel var det få spill som tok i bruk stereomulighetene. I motsetning til den originale Game Boyen (1989) var knapper plassert på siden av skjermen; dette førte til at maskinen ikke ga de samme krampene i håndleddet.

På grunn av likhetene mellom Master System og Game Gear, var det veldig lett å konvertere Master System spill til Game Gear kassettene.

Spill
-----

300 titler ble utgitt for Game Gear; ved utgivelsen var det derimot kun seks spill tilgjengelig. Sega sørget for stor variasjon mellom spillene for å appellere til folk flest. Populære titler fra maskinen inkluderer Segas egne serier; mest kjent er kanskje Sonic.

Portal: Videospill
|  |
| --- |
| **Nederlandenes historie** |
| 1384 - 1494De burgundiske Nederlandene | Fyrstbispe-dømmet LiègeFyrsteabbedietStavelot-MalmedyHertugdømmetBouillono.a. |
| 1477  1556De sytten nederlandske provinser(Den burgundiske rikskrets) |
| 1556  1795De spanske Nederlandene |
| 1581  1795De forente Nederlandene | Sørlige Nederlandene |
| De østerrikske Nederlandene(De nederlandske statene) |
| 1795 - 1806Den bataviske republikk | 1795  1804Den første franske republikk |
| Kongeriket Holland |
| 1804  1815Det første franske keiserdømme |
| 1815  1830Det forente nederlandske kongedømme | Stor-hertugdømmet Luxemburg |
| 1830  idagNederland | 1830  idagBelgia | Luxemburg |

**De sytten nederlandske provinsene** er et samlenavn som ble gitt til fyrstedømmene som kom under de burgundiske hertugenes herredømme fra det 14. og inn i det 16. århundre. Disse områdene var burgundernes kjerneområde, etter tapet av en del områder i 1477 under Karl den modige faktisk ikke stort mer enn hertugdømmet Burgund selv. 

Under Karl V av det tysk-romerske rike ble de fleste fyrstedømmene samlet i en personalunion, noe som betyr at han var den øverste regent for hvert av dem. Området tilsvarer omtrent dagens Nederland, Belgia, Luxembourg, litt av Frankrike (Artois, Nord) og litt av Tyskland. 

Kart over de sytten nederlandske provinsene i 1477
Tallene på kartet tilsvarer de følgende provinsene:

1. Grevskapet Artois
2. Grevskapet Flandern (inkl. Lille, Douai og Orchies)
3. Dominium Mechelen
4. Grevskapet Namur
5. Grevskapet Hainaut
6. Grevskapet Zeeland
7. Grevskapet Holland
8. Hertugdømmet Brabant og Markgrevskapet Antwerpen
9. Hertugdømmet Limburg og Overmaas' områder
10. Hertugdømmet Luxemburg
11. Dominium Utrecht
12. Dominium Friesland
13. Dominium Gedelrn (etter 1543)
14. Dominium Groningen
15. Drenthe (en del av Herredømmet Overijssel, med Lingen)
16. Dominium Overijssel med Wedde og Westwoldingerland)
17. Grevskapet Zutphen

Det blå området mellom Lille og Mons angir byen Tournai, som også regnes med til de sytten provinsene, mens fyrstbispedømmet Liège, angitt i grønt, ikke er en av dem.

De sytten provinsenes flagg (på sølv bakgrunn, et rødt kors med knuter
Statene nevnt ovenfor er ikke fastlagt som de endelige sytten. Sytten var antallet stater hvis styre hadde sendt en representant til Staten-Generaal i Brussel og dette ga navn til forsamlingen. Antallet kunne variere, siden det ene herredømmets representasjon var avhengig av et annets. Slik var Zutphen knyttet til Geldern, og Limburg til Brabant. På den annen side hadde markgrevskapet Antwerpen, Doornik eller Rijsels-Flandern fra tid til annen en egen delegasjon.

Eksterne lenker
---------------

* De 17 statene som var til stede ved Staten-Generaals møte 15. oktober 1555 (med kart, på nederlandsk)
Bahram ser portrettene av de syv skjønnheter. 1479. Nizami-museet for aserbajdsjansk litteratur, Baku
**De syv skjønnheter** eller *Haft Paykar* (هفت پیکر) er det fjerde dikt av den persiske dikter Nezami, som han skrev i 1197 på oppdrag av herskeren av Maragha, ʿAlāʾ-al-Dīn Körpe-Arslān bin Aq-Sonqor.

*De syv skjønnheter* forteller om Bahrām Gurs, innvevd i syv fortellinger om syv skjønne prinsesser. Bakgrunnen for fortellingen er at Bahrām Gur en gang åpnet et låst skap i det prektige palass *Chavernal* som byggmesteren Semavar hadde bygget for han far Yazdegerd I. I skapet fant han bildene av syv verdensberømte skjønnheter. Han forelsket seg straks i alle syv.

Dette verket av Nezāmi er grunnlag for teaterstykket *Turandot*, som ble satt i scene av Carlo Gozzi og Friedrich Schiller. I 1952 tilkom også en ballett av den aserbajdsjanske komponist Gara Garayev.

Litteratur
----------

* Nizami: *Die sieben Geschichten der sieben Prinzessinnen.* (Prosaoversettele av Rudolf Gelpke) Manesse, Zürich 1959
* François de Blois: *Haft Peykar.* I: *Encyclopædia Iranica.*

Referanser
----------

1. ↑  *Encyclopædia Iranica.*
2. ↑  Franz von Erdmann (oversettelse): *Die Schöne vom Schlosse Muhammed Nisameddin dem Gendscher.* (persisch und deutsch). Universitäts-Typographie, Kasan 1832, S. 12, 14f
3. ↑  Wilfried Fuhrmann: *Gara Garayev (Kara Karaev).*. 14. November 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seven beauties – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En kopi av Zhang Hengs seismometer
**Zhang Heng** (forenklet kinesisk: 张衡; tradisjonell kinesisk: 張衡; pinyin: *Zhāng Héng*; Wade-Giles: *Chang Heng* født år 78 i Nanyang i provinsen Henan i Kina, død 139 i Luoyang i Henan) var en kinesisk matematiker og astronom. 

Zhang fikk raskt ry som en stor vitenskapsmann og trådte i en alder av 38 år inn i regjeringens tjeneste. Han gjorde raskt karriere og ble under keiser Liu Hu (*Han Andi*) minister og sjefsastronom. I 123 innførte han på keiserens vegne en kalenderreform, som hadde som mål å restituere månedene med årstidenes gang.

Zhangs kosmologiske verdensbilde baserte seg på en sfærisk forestilling av himmel og jord, med jorden i sentrum. 

Zhang Heng fant opp et seismoskop for å registrere jordskjelv. En kule falt ut av munnen til en drage og ned i munnen til en frosk når et jordskjelv inntraff, noe som laget en høy lyd som vekket keiseren.

Hans kompromissløse innstilling i visse historiske og kalendariske spørsmål førte til at han kom til å bli betraktet som en kontroversiell person, noe som forhindret at han ble offisiell hoffhistoriker.

Litteratur
----------

* Rafe de Crespigny: *A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 CE)*. Leiden: Koninklijke Brill. 2007 ISBN 9004156054.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MacTutor **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC
 |
***SuperTed*** er en walisisk animert barneserie som gikk på BBC fra 1983 til 1986. Serien handlet om en teddybjørn med magiske superkrefter. Serien besto av 36 episoder. 

I Norge ble serien sendt på NRKs *Frokost-TV* på slutten av 1980-årene.

Handling
--------

På en leketøysfabrikk blir en liten teddybjørn med en fabrikasjonsfeil kastet inn på et mørkt lagerrom. Der blir han funnet av Prikken, et prikkete vesen fra verdensrommet. Prikken gir teddybjørnen liv med hjelp av kosmisk støv, og tar han så med seg til en fortryllet sky. Der gir Moder Natur lekebjørnen fantastiske krefter, og han blir til SuperTed. SuperTed bruker sine superkrefter til å bekjempe ondskap, og hovedfiendene hans er den slemme cowboyen Tex, og hans to hjelpere: den tykke og klønete Bolla, og det svært lettskremte skjelletet Beinet.

Norsk versjon
-------------

Serien er oversatt til norsk av Morten Lange, og de norske stemmene er ved Sverre Anker Ousdal, Arne Lindtner Næss, Finn Schau, Per Lillo-Stenberg, Kari Gjærum, Mari Bjørgan og Trond Brænne som fortelleren.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *SuperTed* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *SuperTed* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *SuperTed* på Metacritic Rediger på Wikidata
De spanske Nederlandene. Grenselinjen mellom nord og sør er markert med rødt

|  |
| --- |
| **Nederlandenes historie** |
| 1384 - 1494De burgundiske Nederlandene | Fyrstbispe-dømmet LiègeFyrsteabbedietStavelot-MalmedyHertugdømmetBouillono.a. |
| 1477  1556De sytten nederlandske provinser(Den burgundiske rikskrets) |
| 1556  1795De spanske Nederlandene |
| 1581  1795De forente Nederlandene | Sørlige Nederlandene |
| De østerrikske Nederlandene(De nederlandske statene) |
| 1795 - 1806Den bataviske republikk | 1795  1804Den første franske republikk |
| Kongeriket Holland |
| 1804  1815Det første franske keiserdømme |
| 1815  1830Det forente nederlandske kongedømme | Stor-hertugdømmet Luxemburg |
| 1830  idagNederland | 1830  idagBelgia | Luxemburg |

**De spanske Nederlandene** er navnet sørlige Nederlandene fikk da nord og syd formelt ble adskilt i 1581, og beholdt frem til freden i Utrecht i 1713. Etter dette ble Nederlandene overført til habsburgerne i Østerrike og landets navn ble endret til De østerrikske Nederlandene. Denne adskillelsen ble de facto forårsaket av Antwerpens fall i 1585 og andre militært vellykkede aksjoner av guvernøren Alessandro Farnese under åttiårskrigen.

Denne delen av landet omfattet hovedsakelig den katolske og fransk-språklige sørlige delen av Nederlandene, det som i dag omtrent tilsvarer deler av Belgia. I motsetning til de provinsene som ble selvstendige i Åttiårskrigen fortsatte disse provinsene å være under spansk overhøyhet. De spanske Nederlandene var et forholdsvis selvstendig rike, fordi Filip II av Spania mente at hans direkte arving Filip III ikke hadde det nødvendige talentet for å regjere. Filip II overlot Nederlandene heller til Albrecht av Østerrike og hans kone Isabella av Spania. Disse døde uten å etterlate seg arvinger, og dermed kom Nederlandene igjen under spansk styre.

Da den spanske grenen av huset Habsburg døde ut, ble Spanias trone overtatt av en monark fra huset Bourbon og de sydlige Nederlandene ble overført til den østerrikske grenen av huset Habsburg. Dette skjedde fordi båndet mellom Nederlandene og Spania formelt sett var knyttet via en personalunion.

Referanser
----------

1. ↑  Kurt Ågren (1985). *Et nytt Europa: 1500-1750*. Oslo: Aschehoug. s. 144. ISBN 8252520189.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Sati** (sanskrit: सती, Satī) er i indisk mytologi datteren til kong Daksha og den første kona til Shiva. Shiva gifter seg senere med Parvati som er en reinkarnasjon av Sati. Sati var igjen en inkarnasjon av gudinnen Mahadevi som på oppfordring av skaperguden Brahma skulle gifte seg med Shiva, for å få han ut av hans lange meditasjon, slik at han nok en gang kunne samhandle med verden. Sati ble født som datter av kong Daksha. Shiva levde som en ensom asket i dyp meditasjon helt til Sati vant han over med stor hengivenhet og selvoppofrelse. Forenelsen deres feires ved ny-månen i februar som kalles Mahashivratri.

Satis død
---------

Satis far Daksha var aldri fornøyd med at datteren giftet seg med Shiva. Han så på Shiva som en uortodoks, skitten asket. Daksha inviterte alle gudene utenom Shiva og Sati til en storslått Yajna. Sati nektet å tro at hennes egen far kunne oppføre seg slik mot dem og tolket mangelen på invitasjon dit hen at man ikke trengte slike formaliteter innad i familien. Sati dro derfor til faren, men Shiva skjønte hva som var på ferde og ble ikke med. Faren til Sati tok henne ikke vel imot og en stor krangel mellom dem brøt snart ut. Sati var rasende for at faren ikke kunne se alle de gode sidene til Shiva. Hennes store sinne gjorde henne om til Adishakti som terroriserte gjestene og brakte store ødeleggelser over jorden. Adishaktis enorme kraft og hete brant opp Satis kropp. Etter hennes død gjenopptok Shiva livet som asket frem til han senere giftet seg med Parvati.

Kilder
------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Geir Lysne Listening Ensemble** (etablert 1999) er et 20-manns storband ledet av Geir Lysne. Bandet har høstet internasjonal berømmelse, spesielt i Tyskland for sine fremføringer av Lysnes komposisjoner. Det musikalske uttrykk ligger innen frijazz og samtidsmusikk.

For verket *M.B.* ble ensemblet nominert til Edvard-prisen (2000). 
Diktet «Hornelen» av Jakob Sande introduserte den 4-delte suiten, *Aurora borealis* (Groove Records, 2000), fulgt opp med *Live in Berlin – Aurora Borealis* (ACT (plateselskap), 2002) fra Berlin Jazzfestival (2001) som ga storbandets gjennombrudd i Tyskland.
På bandets tredje plate, *Korall* (ACT, 2003), bidro Sondre Bratland.
Den siste av fire utgivelser er *Boahjenásti*, samisk for Nordstjernen, der Johan Sara joiker i konsertopptak fra Cosmopolite (ACT, T2006). Platen ga den tyske kritikerprisen *Jahrespreis der Deutschen Schallplattenkritik*.

Musikere som har medvirket inkluderer

* Trompeter: Frank Brodahl, Marius Haltli, Eckhard Baur, Ole Jørn Myklebust
* Saksofoner: Morten Halle, Klaus Graf, Andi Malle, Fredrik Ø. Jensen, Bernhard Seland, Tore Brunborg
* Tromboner: Helge Sunde, Christian Jaksjø, Jørgen Gjerde, Ketil Hovland, Anders Wiborg
* Fløyter: Ketil Vestrum Einarsen, Piano: Jørn Øien
* Bass: Jan Olav Renvåg, gitar: Hallgrim Bratberg
* Trommer og perkusjon: Knut Aalefjær, Kenneth Ekornes, Terje Isungset

Utgivelser
----------

* *Korall* (ACT, 2003)
* *Aurora Borealis - Northern Lights* (ACT, 2002)
* *Boahjenásti - The North Star* ACT Music, 2006. ACT 9441-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geir Lysne Listening Ensemble på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Geir Lysne Listening Ensemble på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Geir Magnus Nyborg** (1951–2018) var en norsk medieviter, redaktør, misjonær, teolog og politiker (KrF). Han var leder av Kristelig Kringkastingslag. 

Nyborg var leder for den kristne organisasjonen Kristelig Kringkastingslag fra 2001 til 2009 og var siden leder ved Mediehøgskolens kurs- og kompetansesenter. Han arbeidet med produksjon, ledelse og undervisning i ulike massemedier i Norge og Latin-Amerika. Han var initiativtager og første redaktør for Kystradioen og var også første redaktør i *VestNytt*. Han hadde også flere lederverv, blant annet var han styreleder i Strømmestiftelsen (2004–2010), P7 Kristen Riksradio (1985–2010) og nestleder i Fellowship of European Broadcasters. Han var også med på å starte organisasjonen Barnevakten.

Han var politisk aktiv for KrF, deriblant som kommunestyremedlem i Fjell. Han var også leder for Nyborg-utvalget som i 2001 leverte sin offentlige utredning til Barne-og familiedepartementet om «kommersialisering og kjøpepress mot barn og unge».

Nyborg tok sin teologiske embedseksamen ved Det teologiske menighetsfakultet i 1975, mastergrad i kommunikasjon ved Wheaton Graduate School i 1982 og dr.polit. ved Universitetet i Bergen i 1995 med avhandlingen *Conquest, Dominance or Spiritual Reformation? Bolivian Quechua Families Watch US Televangelism*.

Han var gift med KrF-politiker Torill Selsvold Nyborg.

Referanser
----------

1. ↑   larsdahle.no, utgitt 15. februar 2011, besøkt 14. juni 2022, «Mediehøgskolen Gimlekollens profilerte prorektor Geir Magnus Nyborg fyller 60 år den 15. februar.»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagen, www.dagen.no, utgitt 2018, besøkt 14. juni 2022, «Nyborg vokste opp like under radiomasten på Steinrusten på Askøy vest for Bergen»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dagen, www.dagen.no, utgitt 13. februar 2018, besøkt 14. juni 2022, «Nyborg vokste opp like under radiomasten på Steinrusten på Askøy vest for Bergen»[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «UIB». Arkivert fra originalen 10. mars 2016. Besøkt 30. mars 2012.
5. 1 2 3  Nordgaard, Tor-Bjørn (14. februar 2018). «Geir Magnus Nyborg er gått bort». *Norge IDAG* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2022.
6. ↑  «Geir Magnus Nyborg har gått bort». *www.vestnytt.no*. 2018. Besøkt 14. juni 2022.
Lakså sett fra Tverrstigfjellet. Laksåga renner ut ved Laksåbukta.
**Lakså** (lulesamisk: *Laksoavvo*) er en fraflyttet veiløs bygd i en dal beliggende ved Øvervatnet i Fauske kommune. Det var to gårder i dalen, Lakså ved Laksåbukta og Nordal noe lenger opp i dalen. Laksåga renner gjennom den langstrakte dalen.

Historie
--------

Gården Lakså nevnes første gang i skattelister og folketellinger i 1665-66 og omtales da som *Laxaaen Øegaard*. Senere i 1801 omtales flere gårder i dalen, nemlig *Laxaae*, *Nordre Laxaae* og *Lieland* eller *Laxaaenbakken*. Det er på denne tiden også etablert en gård lenger ut i bukten ved Øvervatnet som omtales som *Laxaaemark*, senere kjent som Skognes. Ved etableringen av Fauske kommune den 1. januar 1905 gis gården Lakså gårdsnummer 93, Nordal (*Lakså nordre*) nummer 94 og Skognes (*Laksåmark*) nummer 95.

Mons Petter (1807-1888) som var den fattige samen som fant kobbermalm i Sulitjelma kom fra Lakså.

I 1957 ble Sulitjelmabanen forlenget til Finneid, dermed ble det helt slutt på dampskipstrafikk på Øvervatnet som tidligere var kommunikasjonsmiddel for stedene langs innsjøen. Bygdene langs vannet ble isolert flere uker hver høst og vår når isen la seg på vannet eller den tinte opp og var usikker. Uten skipene ble det ikke mulig å ferdes med egen båt, fordi dampskipene laget farbar råk i isen. Ikke bare Lakså, men også de mindre bygdene Engan og Stifjell ble etterhvert fraflyttet.

I Lakså og Nordal brukes de gamle husene som fritidsboliger. I forbindelse med utbygging av Siso kraftverk i 1960-årene ble det bygget en anleggsvei oppover dalen.

Det var egen skole i bygda.

Referanser
----------

1. ↑  Berg, Gunnar (1975). *Bygdebok for Skjerstad og Fauske*. Bodø: Nordland Boktrykkeri A/S. s. 22-25. ISBN 82-900 30-40-1.
2. ↑  Berg, Gunnar (1975). *Bygdebok for Skjerstad og Fauske*. Bodø: Nordland Boktrykkeri A/S. s. 20. ISBN 82-900 30-40-1.
3. ↑  Enge, Kåre (1991). «Han Mons Petter». *Fauskeboka 1991*. Fauske: Fauske Kulturstyre. s. 43. ISBN 82-7416-032-0.
4. ↑  Strøm, John (1993). «Vandring langs gjengrodde stier på Stifjell». *Fauskeboka 1993*. Fauske: Fauske Kulturstyre. s. 43. ISBN 82-7416-056-8.
SuperSplash, Tusenfryd
**SuperSplash** er en av verdens høyeste og bratteste vann-berg-og-dal-baner, produsert av tyske MACK Rides og plassert på Tusenfryd utenfor Oslo. Banen ble offisielt åpnet i 2003, og er plassert i det tidligere Vikinglandet i parken. Den har derfor fått et viking-tema for å passe sammen med området rundt.

Banen er 320m lang, har en total høydeforskjell på 19 meter og når en toppfart på 75km/t under dropp 2. Dropp 2 har en helning på 50° og en høydeforskjell på 23 meter. Til sammenligning har ThunderCoaster en helning på 57°, og unnarennet i Holmenkollbakken er ca 42°. SuperSplash ender turen med å treffe vannet fra 5 meters høyde, og gir da passasjerene i båten en lett dusj. Attraksjonen har 3 båter med en kapasitet på 16 personer, og minimumshøyde for å kjøre er 120cm.

Referanser
----------

1. ↑  TusenFryd.no – *Fakta/Historikk* Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  «TusenFryd.no – *Se og gjøre / SuperSpash*». Arkivert fra originalen 23. april 2012. Besøkt 11. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Tusenfryd
**Segi** var en baskisk, revolusjonær, nasjonalistisk ungdomsorganisasjon. Segi er regnet som en terroristorganisasjon av Spania, Frankrike og EU.

Historie
--------

Segi regnes som etterfølgeren til de tidligere baskiske ungdomsorganisasjonene Jaika og Harrai. Organisasjonen var en del av Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen og sto nært partiet Batasuna og fagforeningen Langile Abertzaleen Batzordeak.

I 2002 klassifiserte dommer Baltasar Garzón i Audiencia Nacional Segi som en terroristorganisasjon, fordi den angivelig var en komponent i den væpnede separatistorganisasjonen ETAs struktur. Denne påstanden ble bestridt av organisasjonen, men Segi har aldri villet fordømme ETA.

Garzón har tidligere forbudt Segis forløpere Jarrai og Haika.

Til tross for forbudet erklærte Segi at de ville fortsette arbeidet så åpent som mulig. I 2007 ble 36 medlemmer av organisasjonen arrestert. Segi la seg selv ned i 2012 til fordel for stiftelsen av Ernai.

Se også
-------

* Jarrai
* Haika
* Ernai
* Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen

Referanser
----------

1. ↑  EU list of terrorist organizations
2. ↑  Senza Censura: Appeal of the Basque organizations Segi and Gestoras Pro Amnistia against add them to black lists
3. ↑  Klassekampen: Ignorerer fredsutspill
4. ↑  ABC: Segi recoge en un documento su plan para reactivar en verano la kale borokka
5. ↑  VG: 36 ungdommer arrestert i Baskerland

Portal: Baskerland
*Adhemarius gannascus* er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne store arten lever fra Mexico sørover til Sør-Amerika.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 92 – 124 mm), slank, lysbrun svermer. **Brystet** er mørkebrunt til svart på sidene, bakkroppen har to små, mørke flekker midt på oversiden. **Forvingen** er lang og smal, noe sigdformet, ytterst i spissen med en liten innskjæring. Den har et bredt, svart skråbånd nær roten, en liten, svart flekk nær vingespissen og en rund, svart flekk nær bakkanten midt på. Forvingens bakhjørne er markert. **Bakvingen** er rosa med tre mørke tverrbånd. Hele undersiden er rosa hos hannen. Larven er enten gul eller grønnlig, med glatt hud. Den har en lys lengdestriper, men mangler tydelige skråstriper på sidene. Hodekapselen er påfallende tilspisset i toppen.

* Adhemarius gannascus ♀ *Adhemarius gannascus* ♀
* Adhemarius gannascus  ♀ △ *Adhemarius gannascus* ♀ △
* Adhemarius gannascus ♂ *Adhemarius gannascus* ♂
* Adhemarius gannascus ♂  △ *Adhemarius gannascus* ♂ △

Levevis
-------

Larven kan finnes på avokado (*Persea* spp.)-trær, på slektene *Ocotea* og *Nectandra,* og på ulike busker og trær i laurbærfamilien (Lauraceae) og maurefamilien (Rubiaceae). De voksne svermerne flyr om natten og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Denne arten er vidt utbredt fra Mexico i nord til det nordlige Argentina og Paraguay i sør.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Adhemarius gannascus*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Adhemarius gannascus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Adhemarius gannascus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Adhemarius gannascus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Adhemarius gannascus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Adhemarius gannascus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
***I due sergenti*** er en italiensk stumfilm fra 1913, regissert av Eugenio Perego.

Handling
--------

Kaptein Derville får anledning til å irettesette en slurvete soldat ved å anmelde ham etter en forseelse. Denne soldaten tar deretter hevn over sin ydmykelse ved å stjele mye av pengene som Derville ble betrodd. Derville kan ikke forklare hvor alle de stjålne pengene har tatt veien, og i stedet for å bli anklaget for forbrytelsen velger han å stikke av. Han blir hjulpet av Tom, hans gamle tjener, som gir ham med klærne til en bonde. Derville er veldig glad i sin kone og deres to barn, men velger likevel å forlate dem. I fjellene redder Derville livet til Gustave, en bonde. Krig bryter løs, og både Derville og Gustave verver seg til tjeneste - førstnevnte under det antatte navnet William. Under en voldsom kamp plukker Derville i forkledning opp en bombe og kaster den bort, rett før den er i ferd med å eksplodere under føttene til en general. For denne modige handlingen blir han utnevnt til sersjant.

Et varmt vennskap oppstår mellom ham og sersjant Robert, og de to blir snart uadskillelige. Men en pest rammer byen, og for å forhindre spredning blir det etablert streng militær karantene. De to sersjantene får i oppdrag å nekte å la noen uvedkomne passere en port. En enke og to barn forsøker snart å komme seg gjennom portene, og sier at de helt sikkert kommer til å sulte i hjel med mindre de får lov til å nå huset til tanten deres. Barnas likhet med Dervilles egne små barn berører hjertet hans, og de to sersjantene lar dem passere. En misfornøyd bonde som hadde blitt nektet adgang klager til Valmore, en aide-de-camp. De to sersjantene havner deretter i fengsel, hvor William mottar en lapp fra en venn som forteller at hans kone og barn har søkt tilflukt på øya Rozes - ikke så langt unna fengselet de sitter i. Derville, som ikke hadde vært i stand til å kommunisere med familien sin på tre år, bryter sammen og forteller Robert historien om livet sitt. Robert legger dermed planer for å gi Derville en mulighet for å møte familien sin igjen.

Skuespillere
------------

* Alberto Capozzi som Derville / Guglielmo
* Umberto Paradisi som Sergente Roberto
* Orlando Ricci som Maresciallo
* Egidio Candiani som Valentino
* Giovanni Cuisa som Servente Tomasso

Referanser
----------

1. ↑  I due sergenti

Eksterne lenker
---------------

* (en) *I due sergenti* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *I due sergenti* på Silent Era Rediger på Wikidata
**France Ô** (norsk oversettelse: *Frankrike Ô*) var en av Frankrikes statlige tv-kanaler. Kanalen var eid av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 2, France 3, France 4 og France 5. France Ô var tilgjengelig via digitalt bakkenett, kabel-tv, satellitt og IPTV, og kanalen hadde i 2017 en markedsandel i det franske tv-markedet på 0,6 prosent. I 2020 ble kanalen lagt ned på grunn av lave seertall.

Bakgrunn
--------

Kanalen sendte programmer fra Frankrikes oversjøiske departementer og regioner samt oversjøiske samfunn til France métropolitaine. Kanalens søsterkanal i landets oversjøiske regioner heter *Outre-Mer 1ère*.

France Ô het tidligere *RFO Sat* og sendte vanligvis ni timer daglig. I 2005 ble kanalen omdøpt til France Ô for å samsvare med de andre kanalene til France Télévisions. Bokstaven *O* står for *Outre-mer* (oversjøisk), og cirkumfleksen skal illustrere at kanalen var åpen for all verdens aksenter og dialekter. Samtidig skal cirkumfleksen understreke at kanalen ikke skal leses som *France null*. 

I januar 2009 ble France Ô og de andre offentlige kanalene reklamefrie mellom klokken 20.00 og 06.00, siden har tv-reklamene forsvunnet helt fra France Télévisions' kanaler.

### Nedleggelsen

I juli 2018 kunngjorde den franske regjeringen at France Ô skulle legges ned på grunn av stadig lavere seertall. Sendeslutt var satt til 9. august 2020, mot slutten av Sommer-OL 2020. Siste sendedag ble imidlertid endret til 24. august, på grunn av koronaviruspandemien som også utsatte de olympiske lekene til 2021. Det siste programmet som ble sendt på France Ô var en reprise av konserten *L'Outre-mer fait son Olympia 2019.* Etter dette sendte kanalen en loop med reklamer for France Télévisions' portal for de oversjøiske territorier, kjent som «Portail des Outre-mer La 1ère». Kanalens signal ble kuttet for godt 2. september 2020.

Referanser
----------

1. ↑  «Médiamétrie - Communiqués de presse - Télévision - L'audience de la télévision du 20 au 26 novembre 2017». *www.mediametrie.fr* **(fransk)**. Arkivert fra originalen 3. desember 2017. Besøkt 2. desember 2017.
2. ↑  «Médiamétrie - Communiqués de presse - Télévision - L'audience de la télévision en 2017». *www.mediametrie.fr* **(fransk)**. Mediametrie. 2. januar 2018. Arkivert fra originalen 25. juli 2018. Besøkt 25. juli 2018.
3. ↑  Desroses, Sandrine (1. mars 2005). «France Ô remplace RFO Sat». Besøkt 9. april 2008.
4. ↑  «European Public Broadcasters' Crisis: Tax and Ad Ban Hit French Channels». *The Hollywood Reporter* **(engelsk)**. Besøkt 2. desember 2017.
5. ↑  «France Ô a fait ses adieux». *ozap.com* **(fransk)**. Besøkt 2. september 2020.
6. ↑  «Franceinfo passera en HD dès le 1er septembre après la fermeture de France Ô». *ozap.com* **(fransk)**. 19. august 2020. Besøkt 23. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Knud Ludvig Johannes Hertling** (født 7. januar 1925, død 26. oktober 2010) var en dansk-grønlandsk politiker og embedsmann. Han representerte Socialdemokratiet.

Han ble født i Paamiut (dansk: Frederikshåb) på Grønland, og vokste opp i Aasiaat (Egedesminde) som sønn av kateket og organist Peter Olsen og Sofie Andersen. Knud og lillebroren Jørgen ble adoptert av pastor Svend Hertling, og flyttet til Danmark i 1945.

Etter endt universitetsutdannelse ved Københavns Universitet i 1956 fikk han jobb som sekretær i Ministeriet for Grønland. Han ble som en del av denne stillingen sendt til Grønland for å jobbe for Landshøvdingen, og ble der i tre år, fra 1961 til 1964. Han var den eneste tospråklige i Landshøvdingens administrasjon i disse årene. Etter dette ble han bedt om å stille til valg til Folketinget. Han var folketingsmann for Grønlands nordkrets 1964–1973.

Han har vært Grønlandsminister i to danske regjeringer, og var den første grønlenderen som holdt denne stillingen;

* Grønlandsminister i Jens Otto Krags tredje regjering fra 11. oktober 1971 til 5. oktober 1972.
* Grønlandsminister i Anker Jørgensens første regjering fra 5. oktober 1972 til 6./19. desember 1973.

I 1969, før han ble minister, stiftet han et politisk parti, Sukaq. Dette var det første politiske partiet på Grønland. Partiet hadde som mål å kjempe for økt grønlandsk selvstendighet, og eget hjemmestyre. Riktignok kjempet han primært for selvstendighet innenfor Det danske Riksfellesskap, slik som Færøyene hadde, men på grunn av sitt arbeid for økt selvstendighet fikk han tilnavnet «hjemmestyrets fader». Men, da han ble minister var dette fortsatt det eneste partiet, og siden han fant det vanskelig å samarbeide med kun ett parti valgte han å oppløse partiet. Da det sosialdemokratiske partiet Siumut ble etablert meldte han seg inn i dette partiet.

Bibliografi
-----------

* 1977 – Grønlandske Paradokser (ISBN 8755708641)

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1195635397, besøkt 30. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Nersornaat 2000», besøkt 5. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   «Nersornaat 1989», besøkt 5. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *HVEM-HVAD-HVOR 1973*, Politikens Forlag, København 1972.
* Intervju med Knud Hertling


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arnold C. Normann** | **Danmarks Grønlandsminister**(1971–1973) | Etterfølger:**Holger Hansen** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Knud Haaning** (født 1929 i Otterup i Danmark, død 1994 i Arendal) var en dansk/norsk maler og grafiker, bosatt på Nedenes i Arendal kommune.

Haaning kom til Norge som frisørlærling i 1950 og bosatte seg i Arendal, etter først å ha vært bosatt en periode i Risør og på Eydehavn. I tillegg til frisørutdannelse, hadde han utdannelse fra Fynske Kunstakademi (1948-50). Senere ble han elev av Kåre Tveit, som også bodde i Arendal. Knud Haaning blir regnet som en av arendalsmalerne, som skildret kysten og innlandet i duse farger, tydelig påvirket av sin læremester Tveit. Motivene var ofte forenklede og abstraherte og stemningen i motivene var viktig for ham. Kunsten blir beskrevet som naturalistisk..

I årene som billedkunstner på Sørlandet, deltok Knud Haaning på en rekke separat- og kollektivutstillinger. Han deltok på Høstutstillingen (1979) og fire ganger på Sørlandsutstillingen (1978-82). Han hadde separatutstillinger i Unge Kunstneres Samfund (1976) og i en rekke lokale kunstforeninger. Høsten 2012 ble det arrangert en minneutstilling over Haanings kunst i Arendal kunstforening, i samarbeid med kulturuka *Vi over 60*. 12 år tidligere arrangerte Grimstad kunstforening en tilsvarende minneutstilling med flere av Knud Haanings arbeider. Han er innkjøpt av Norsk kulturråd, Aust-Agder fylke, Vest-Agder fylke, Arendal kunstforening og Norges geografiske oppmåling.

Knud Haaning var medlem av Unge Kunstneres Samfund og Foreningen Norske Grafikere. Han var også styremedlem i Bildende sørlandskunstnere (1979-81)

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 5. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Randi Gaustad: *Norsk kunstnerleksikon*, 1-4 (1982-86)
4. ↑  Nyhetsklipp i *Aftenposten,* 28. august 1987
5. ↑  Nyhetsklipp: «På jakt etter Haaning-bilder» i *Agderposten* 3. mai 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Knud Olai Brekke** (født 26. oktober 1855 i Herøy på Sunnmøre, død 13. juni 1938 i Bergen) var en norsk skolemann og filolog.

Brekke ble student i 1872 og *cand. philol.* i 1879. Siden var han lærer ved Aars og Voss’ skole til 1891, da han ble utnevnt til adjunkt ved Hamar offentlige skole. Fra 1898 til 1927 var han rektor ved Bergen katedralskole.

Brekke forfattet lære- og lesebøker i engelsk, og var fra 1898 medlem av undervisningsrådet. Som filolog skrev han om gammelfransk formlære, og skrev en avhandling «Bidrag til dansk-norskens lydlære» (1881). Han bidro dessuten til tidsskriftet *Arkiv for nordisk filologi*.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Knud\_Brekke, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

(da) Fischer, K.:  «Brekke, Knud Olai», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. III, København: J. H. Schultz, 1915, s. 913.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Southwark Brigde** er en bro over Themsen i det sentrale London, beliggende mellom Millennium Bridge i vest og Cannon Street Railway Bridge i øst. Broen ble åpnet i 1921, men er den andre broen på stedet.

Den første broen
----------------

I 1811 ble en lov om Southwark Bridge vedtatt. Southwark Bridge Company fikk tillatelse til å bygge en bro mellom Queen Street i nord og Bankside i sør. Southwark Bridge Company engasjerte John Rennie til å bygge broen. Byggingen av broen startet i 1814 og gikk sakte, men den 24. mars 1819 ble broen åpnet. Broen hadde tre buer laget av støpejern, stående på pilarer av granitt. Kostnaden for broen ble 800 000 pund, betydelig mer enn det opprinnelige anslaget på 300 000 pund. Det viste seg etter hvert at broen ble lite brukt, blant annet siden den var smal og bratt. Det kostet også penger å krysse broen. En langvarig debatt om broens skjebne fulgte, og i 1911 ble det besluttet å bygge en ny bro.

Nåværende bro
-------------

Arkitekt Sir Ernest George ble engasjert for å bygge den nye broen. Den nye broen skulle bygges i stål og ha fem buer. Ernest George utformet broen i samarbeid med ingeniørfirmaet Mott, Hay and Anderson. Sir William Arrol & Co fikk oppdraget med å bygge broen, som skulle koste om lag 280 000 pund. Byggingen av broen startet i 1913, men ble avbrutt av første verdenskrig. Southwark Bridge ble fullført i 1921, til en kostnad av 375 000 pund. Broen ble åpnet av kong Georg V og dronning Mary den 6. juni samme år. Etter en debatt om hva broen skulle hete, bestemte Georg V at det gamle navnet skulle beholdes.

På et skilt på broen kan følgende leses:

Southwark Bridge  

Re-built by the Bridge House Estates Committee of the Corporation of London 1913-1921  

Opened for traffic by their Majesties King George V and Queen Mary 6th June 1921  

Sir Ernest Lamb CMG, JP Chairman Basil Mott, CB Engineer Sir Ernest George RA Architect  

Southwark Bridge eies og driftes av City of London Corporation. Broen ble vernet i 1995. Det er den minst trafikkerte broen i London, med en trafikk på om lag 17 000 kjøretøyer hver dag. Broen har ingen vektbegrensning.

Se også
-------

* Liste over broer i London

Referanser
----------

1. 1 2  Cookson, Brian: Crossing the River. The history of London's Thames River Bridges from Richmond to the Tower (2006)
2. 1 2  Roberts, Chris: A History of London's Bridges (2006)
3. ↑  City of Londons omtale av Thames Bridges Arkivert 16. mai 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Omtale av broen hos English Heritage
5. ↑  City of Londons omtale av Southwark Bridge

| * v
* d
* r
Broer i det sentrale London |
| --- |
| 
* Chelsea Bridge
* Grosvenor Bridge
* Vauxhall Bridge
* Lambeth Bridge
* Westminster Bridge
* Hungerford Bridge
* Waterloo Bridge
* Blackfriars Bridge
* Blackfriars Railway Bridge
* Millennium Bridge
* Southwark Bridge
* Cannon Street Railway Bridge
* London Bridge
* Tower Bridge

 | England flaggs |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Charles Angelo Savarin** (født 2. oktober 1943 I Portsmouth, Dominica) er en dominikisk politiker som har vært landets president siden 2013. Han representerer Dominicas arbeiderparti og har vært statsråd i flere departementer før han tiltrådte som president.

Politisk liv
------------

Savarin var aktiv i oppstanden i 1979 som førte til at president Frederick Degazon flyktet fra landet og statsminister Patrick John måtte gå av. Savarin ble formann for *The Committee for National Salvation* (CNS), en bredt sammensatt komite som skulle se til at landet fikk en ny og rettferdig interimsregjering.

I 1983 ble han utnevnt til minister uten portefølje med spesielt ansvar for handel, industri og turisme. Fra 1986 til 1993 var han landets ambassadør til EU. Etter 1993 var han direktør for *Dominica National Development Corporation* (NDC) som driver utvikling av industri og turisme i Dominica. Fra 2000 har han hatt ulike statsrådposter fram til han i 2013 ble valgt til landets president.

Referanser
----------

1. ↑   www.facebook.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BBC Things
 |
**Charles S. Haas** også kjent som **Charles Haas** eller **Charlie Haas**, (født 22. oktober 1952 i Brooklyn), er en amerikansk manusforfatter, skuespiller og forfatter.

Haas ble født i Brooklyn, og er sønn av Eunice (født Dillon) og Philip Haas som var advokat. Haas begynte sin karriere som manusforfatter med filmen *Over the Edge* (1979). Idéen ble skrevet sammen med Tim Hunter og spilt av Matt Dillon. Han arbeidet senere med *Martians Go Home* (1990) som ble spilt av Randy Quaid.

Samtidig ble han bedt om å skrive manus for filmen *Gremlins 2: The New Batch* (1990), som ble regissert av Joe Dante og produsert av Michael Finnell. Haas hadde også en liten rolle i filmen som en av vitenskapsmennene. Haas deltok senere i en DVD, hvor han leste kommentarene, og det var Haas sin idé at filmen skulle ha New York City som bakgrunn. Haas skulle senere arbeide sammen med Dante og Finnell igjen, ved å skrive manus for, og spille i filmen *Matinee* (1993. Charlie Haas skrev i 2009 romanen "The Enthusiast," som ble utgitt av HarperCollins. Han skrev også en humoristisk artikkel for The New Yorker i april 2010.[]

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6932cg7, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0351919, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Charlie Haas Biography (1952-)
4. ↑  DVD commentary; *Gremlins 2: The New Batch*.
5. ↑  Charlie Haas from HarperCollins Arkivert 6. februar 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles S. Haas på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Charles S. Haas på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Charles S. Haas på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Charles S. Haas på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Charles S. Haas hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Spelunk, an excerpt from the novel *The Enthusiast,* Narrative Magazine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |