recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Try Some, Buy Some»** er en sang komponert av George Harrison. Den ble opprinnelig skrevet for Ronnie Spector i 1971.

Harrison, som hadde produserte sangen med Phil Spector, gjorde bruk av samme studieinnspilling, og erstattet bare Ronnies vokal med sin egen da han tok låta med på albumet *Living in the Material World* fra 1973.

Det originale versjonen med Ronnie Spector ble utgitt på Apple Records 19. april 1971. I USA var katalognummeret Apple 1832, mens de i UK ble Apple 33. Sangen entret singellisten på Billboard Hot 100 den 8. mai 1971, og nådde #77. Den holdt seg på listene i fire uker. I England ble ikke singelen noen suksess. Singelen kom med et omslagsbilde med fotografi av Ronnie Spector mot blå bakgrunn.

B-siden var «Tandoori Chicken», som Harrison og Spector skrev sammen. Seiglivede rykter påstår at det er John Lennon som korer i bakgrunnen på denne låta. Melodien og arrangementet minner ikke så lite om sangen «Ain't That a Shame», som Lennon tok med på albumet, *Rock & Roll*, og Paul McCartney på *Tripping the Live Fantastic*.

I 2003 spilte også David Bowie inn «Try Some, Buy Some» for albumet *Reality*. Sang ble for anledningen spilt på *Reality Tour*, og en versjon ble spilt inn den 8. september 2003 ved Riverside Studios, Hammersmith, London. Den kom med på *The Tour Edition* av albumet *Reality*.
**Yavin**| Fra overflaten til Yavin 4, en av Yavins måner. |
| Navn | Yavin |
| Antall måner | Minst fire(bl. a. Yavin 4) |
| Region | Outer rim |
| Terreng | Gass |

**Yavin** er en fiktiv planet i Star Wars-universet. En av planetens måner var opprørenes base i episode IV, men i Episode Vs introtekst står det at de blir jaget vekk fra basen sin, så det er en base der bare i episode IV.

Slaget ved Yavin
----------------

*Slaget ved Yavin* danner utgangspunktet for kalendersystemet som benyttes i Star Wars, hvor BBY er «Before Battle of Yavin» (før slaget ved Yavin) og ABY er «After Battle of Yavin» (etter slaget ved Yavin).

Selve slaget finner sted i Episode IV: *Et nytt håp* etter at Prinsesse Leia blir befridd fra Dødsstjernen. Det galaktiske imperiet klarer å spore Leias flukt til Opprøreralliansens base på en av Yavin 4s måner. Opprørerne må derfor ødelegge Dødsstjernen før den rekker å bruke sin dødelige stråle for å ødelegge hele månen. Slaget ender med seier til Opprøreralliansen da Luke Skywalker klarer å sende en stråleladning mot Dødsstjernens svake punkt, den ytre enden av en kanal som leder direkte inn til den sentrale reaktoren i Dødsstjernens energisystem. Som en følge av denne ladningens ankomst i reaktoren, eksploderer reaktoren så kraftig at hele Dødsstjernen oppløses i småbiter (synliggjort i filmen tilsvarende en fyrverkeri-eksplosjon).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Yavin* på Wookieepedia: en *Star Wars*-wiki
**Sigurd Gunnarson Helle** (født 6. september 1920 i Hylestad i Setesdal, død 21. april 2013) var en norsk topograf og polarforsker.

Han ledet gjennomføringen av den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 til Dronning Maud Land etter at Polarinstituttes leder Harald Ulrik Sverdrup hadde stått for forberedelsene.

Han ble utdannet cand. mag. ved Universitetet i Oslo i 1948 og ble året etter ansatt som landmåler ved Norsk Polarinstitutt. Frem til 1985 deltok han i feltarbeid innen astronomiske posisjonsbestemmelser, triangulering, jordmagnetisme og tidevannsmålinger.

Utmerkelser
-----------

Sigurd Helle ble i 1989 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Helle ble også tildelt Antarktismedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, oppført som Sigurd Gunnarson Helle, Store norske leksikon-ID Sigurd\_Gunnarson\_Helle[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  En setesdøl i Antarktis, podcastepisode om Sigurd Helle, *Polarpionerene*, Avtrykk.no, 09.07.2021
3. ↑  *Norges statskalender for året 1961*, Oslo H. Aschehoug & Co (W. Nygaard), 1961, sp- 1799–1800.

Litteratur
----------

* Vidar Hisdal: «Sigurd Helle 75 år», i *Polarboken 1995–96*

Eksterne lenker
---------------

* Sigurd Helle Norsk Polarhistorie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Inga Louise Saeves** (født 22. mai 1882 i Rakkestad, død 5. mars 1953 i Moss) var en norsk lege med hudsykdommer og veneriske sykdommer som spesialfelt.

Hun tok doktorgraden den 23. mai 1916, og var da den tredje kvinnen i Norge med medisinsk doktorgrad. Hun var den sjette norske kvinnen med doktorgrad uansett fagdisiplin.

Den 4. oktober 1933 ble hun ansatt av formannskapet i Oslo kommune som overlege ved Ullevål sykehus, fjerde avdeling, som var sykehusets hudavdeling. Hun ble da den første kvinnelige overlegen i Oslo.

Under andre verdenskrig rekvirerte den tyske okkupasjonsmakten blant annet hudavdelingen til bruk som fengselssykehus for politiske fanger. Etter frigjøringen i 1945 skrev en av nordmennene som hadde vært i tysk fangenskap på Ullevål sykehus, et leserinnlegg der han berømmet de ansatte ved sykehuset for å ha bestrebet seg på å ivareta fangenes behov, men ikke minst for å hjelpe dem til å flykte. De sykehusansatte pådro seg dermed stor personlig risiko. Skribenten navnga to personer som særlig viktige i dette motstandsarbeidet: overlege Bruusgård på kirurgisk avdeling og overlege Inga Sæves på IV avdeling.

Familie
-------

Hun var datter av Thorvald Sæves (1853–1930) og Hansine Christine Haslem (1844–1924).

Referanser
----------

1. ↑  *Den første kvinnelige doktor* i Norges Kvinder den 11. desember 1928.
2. ↑  «Kvindelig Overlæge». *Nordisk Tidende*. USA. 17. oktober 1933. «OSLO, 5. oktober: Inga Sæves blev igaar av Oslo formannskap ansatt som overlæge ved Ullevaal Sykehus fjerde avdeling. Hun er den første kvindelige overlæge i Oslo.»
3. ↑  «Kvindelig Overlæge, Oslo». *Skandinaven*. Chicago, Illinois, USA. 13. oktober 1933.
4. ↑  «De politiske fanger på Ullevål. Sykehuspersonalet gjorde en storartet innsats.». *Arbeiderbladet*. 2. juni 1945. s. 8.
5. ↑  «Fhv. gaardbr. Th. Sæves i Rakkestad er død». *Fredrikshalds Avis*. Halden. 25. januar 1930. «Da han var 70 aar blev han med sin datter dr. med. Inga Sæves paa en lengere utenlandsreise og siden har han flere gange besøkt fremmede lande.»
6. ↑  «Inga Saeves (1882–1953)». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 21. november 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
***Pelle Erobreren*** er en roman i fire deler av Martin Andersen Nexø og ble utgitt i Gyldendal 1906–10. Den kom mye senere som en kranbok.

Hovedpersonen er Pelle, som er sønn av svenskene Lasse og Bengtha. Etter Bengthas død flytter Lasse og Pelle til Bornholm og får plass på proprietærgården Stengården, hvor de har lavest rang. De bor i et hjørne av fjøset. Men til tross for forholdene er Pelle full av pågangsmot og livsglede. Etter mange strabaser på gården og i bygdeskolen, blir Pelle skomakerlærling, og som lærling flytter han til København.

Drømmen hans er å erobre verden og gjøre den til et bedre sted å leve i for den sosiale klassen han tilhører. Dette resulterer i at han kjemper og deltar aktivt i arbeiderbevegelsens kamp for rettferdighet.

Den første delen av romanen ble filmatisert i 1987 av Bille August som filmen *Pelle Erobreren*.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Albert Autenrieth** (født 8. februar 1813 i Stuttgart, død 20. mars 1873 i Cannstatt i Württemberg) var en tysk lærer som virket i Christiania i mange år.

Liv
---

Han var sønn av en tysk embetsmann. Fra 1830 til 1833 studerte han teologi ved Universitetet i Tübingen, før han av politiske grunner (han var medlem av et *Burschenschaft*) måtte forlate universitetet og slå seg ned i Zürich. Fra 1834 var han ansatt ved en skole i Liverpool, og i 1839 kom han til Norge.

I 1840 ble han immatrikulert ved Universitetet i Christiania, og 1843 ansatt som lærer i tysk ved Krigsskolen. Fra 1845 underviste han også i levende språk ved Den militære høyskolen. I mange år var han også bibliotekar ved Krigsskolen.

I 1864 gikk han av som lærer ved Den militære høyskolen, da språkundervisningen der ble nedlagt. I 1868 fikk han avskjed med pensjon fra Krigsskolen.

Han var gift med Wilhelmine Grell (1827–1880), en kjøpmannsdatter fra Hamburg. Sammen med henne opprettet og drev han Fru Autenrieths Pikeskole. I 1868 overlot de skolen til andre, og kort etter flyttet de tilbake til Tyskland.

Autenrieth utga flere norske lærebøker i tysk, engelsk og fransk.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Autenrieth, Albert», i Halvorsen, J.B. (1885). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Pelle Karlsson**, egentlig **Per-Olof Karlsson** (født 1950 i Göteborg), er en svensk kristen sanger, musiker, komponist, bandleder, tekstforfatter, forkynner og forfatter.

Karlsson valgte tidlig i livet den kristne tro. Dette har vært inspirasjonen for hans musikk og sanger helt fra 1960-tallet.

I 1979 giftet Pelle Karlsson seg med sangeren Evie Tornquist. i 1980 flyttet paret til California i USA. Fra 1983 bodde de i Naples i Florida hvor begge arbeider med kristen TV-produksjon.

Sanger og musiker
-----------------

Karlsson etablerte i 1963 sin første sang og musikkgruppe Västkustteamet, en trio. De utga EPen *På Jerikos väg* i 1964. Pelle Karlsson spilte sologitar og sang, Dan Ekström spilte trekkspill og Tore Käll spilte kompgitar.

I 1970 etablerte han bandet New Creation som har gitt ut flere LP-plater. Samtidig begynte han å gi ut soloalbum. Det store gjennombruddet kom med sangen *Han är min sång och min glädje* fra hans andre soloinnspilling, med samme navn, i 1973.

Diskografi
----------

Pelle Karlsson har vært medvirkende artist på flere album og også utgitt og flere soloalbum.

### Trioen *Västkustteamet*

* 1964 – *På Jerikos väg* (Celesta)
* 1969 – *Västkustteamet* (Hemmets Härold)

### Bandet *New Creation*

* 1970 – *Sing out my soul/New Creation* (Hemmets Härold)
* 1970 – *Jerusalem/New Creation* (Prim)
* 1972 – *Till Alla* (Signatur)

### Soloalbum

* 1970 – *Du är hos mig* (Prim)
* 1973 – *Han är min sång och min glädje* (Signatur)
* 1977 – *När du vänder hem* (Prim)

### Medvirkende artist

* 1971 – *Med Jan Sparring i parken* (Prim)
* 1974 – *Tidens tecken* (Hemmets Härold)
* 1979 – *Öppnade ögon* (Prim)

Tekstforfatter
--------------

Pelle Karlson har skrevet en bok og tekstene til en salme.

### Bok

* 1987 – *Gud har bara en församling*

### Salme

* 1987 – *Makten är i Jesu händer* nummer 382, i den svenske salmeboken Psalmer och sånger.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Jacob** (Latin: **Iacob**) er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost* som fulgte livene til en gruppe overlevende etter en flystyrt på en øde og mystisk øy i Stillehavet. Han ble spilt av Mark Pellegrino.

Jacob tilhører ikke de som overlevde flystyrten, men [The Others (Lost)|«de andre»], de mystiske, eksisterende beboerne av øya. Jakob tilhører den høyeste autoriteten blant de andre og viser seg å ha bodd på øya i mer enn to tusen år, hovedsakelig i et kammer i foten av en statue av Tawaret, hvilket også er det eneste gjenværende av den tidligere kjempestatuen.
Bakgrunnshistorien til Jakob ble avslørt i episode «Across the Sea», som i henhold til manuskriptet skjedde i år 44 e.Kr. og da ble det også avslørt at den mystiske «Mannen i svarte» (også kjent som «røykmonsteret») er hans tvillingbror, og fikk sin overnaturlige form etter en krangel med Jakob. Jakob er øyas beskytter og kunne besøke de ulike overlevende fra flystyrten i tiden før flystyrten, konspirerte og endret flere av hovedfigurenes liv.
**Albert Axelrod** (født 12. februar 1921 i The Bronx i New York, død 24. februar 2004) var en amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma, 1964 i Tokyo, 1968 i Mexico by.

Albert Axelrod vant en olympisk bronsemedaljei fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Han kom på tredjeplass i florett bak Viktor Zjdanovisj og Jurij Sisikin begge fra Sovjetunionen.

Han vant fire individuelle sølvmedaljer i florett i de Panamerikanske leker, 1955, 1959, 1963 og 1967.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Bronse Bronse i fekting, florett lag, menn USAs flagg USA

Referanser
----------

1. 1 2   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albert Axelrod – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Albert Axelrod – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Albert Axelrod – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Axelrod – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En **sinekyre** (av latin *sine*, uten, og *cura*, omsorg, via fransk *sinécure*) er en godt lønnet stilling som krever lite eller intet arbeid. Eksempler er *Lord Privy Seal* og *Chancellor of the Duchy of Lancaster* i den britiske regjeringen som i praksis er ministerposter uten portefølje. 

Sinekyrer har historisk sett utgjort et kraftfullt middel for regjeringer eller monarker til å distribuere patronater, mens mottakerne har kunnet samle opp titler og lettvint lønn.[] I noen tilfeller har slike sinekyrer også blitt brukt til å parkere personer som man ikke uten videre kunne sparke; eksempelvis ble Winston Churchill under den første verdenskrig utnevnt til Kansler for Hertugdømmet Lancaster i efterkant av den militære katastrofen ved Dardanellene, som han hadde ivret for å få gjennomført.

Eksempler på sinekyrer
----------------------

* *Lord Warden of the Cinque Ports*
* *Lord President of the Council*
* *Lord Privy Seal*
* *First Secretary of State*
* *Chancellor of the Duchy of Lancaster*
* *Lord Clerk Register*
* *President of the Privy Council* (Canada)
* Minister uten portefølje

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka: sinekyre
Må ikke forveksles med Knut «Kupper'n» Johannesen.

**Knut Johannessen** (født 1944 i Oslo) er historiker, arkivar og heraldiker. Han er nå pensjonert assisterende direktør i Riksarkivet. 

Johannessen har historie som hovedfag og var ansatt ved Norsk lokalhistorisk institutt før han i 1972 ble ansatt i Riksarkivet. Han ledet Riksarkivets eldre avdeling og hadde ansvar bl.a. for arkivene før 1814 og for heraldikk med bl.a. rådgivning til departementet om nye kommunevåpen 

Johannessen har blant annet skrevet bøkene: *Eiendomsfordeling og eierinteresser: trekk av jordeiendomsforholdene i Høland på 1600-tallet* (1973), og *Den glemte skriften. Gotisk håndskrift i Norge* (2007). Han er hovedredaktør for *Håndbok for Riksarkivet* (1992), medarbeider i *Norsk historisk leksikon*, medutgiver av Skattematrikkelen 1647, og medforfatter i *Norske kommunevåpen*, 1987. Johannessen har også skrevet om norsk kommunal heraldikk i det skandinaviske Heraldisk Tidsskrift. Han har skrevet *Kunst med kongelig resolusjon. Kommunevåpen i Riksarkivet gjennom hundre år 1898-1998*. Riksarkivaren, Oslo 1998. Siden 1972 har han undervist i gotisk håndskrift ved Universitetet i Oslo.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *Den glemte skriften - Gotisk håndskrift i Norge*, 2007 ISBN 9788215002026
* med Tine Berg Floater, og Tor Weidling (red.): *Fritt eller bundet? Det norske rikets selvstendighet gjennom 750 år*, Oslo: Riksarkivaren. 2005
* med Kjell J. Bråstad og Trond Sirevåg (red.): *Med Clio til Kringsjå: festskrift til riksarkivar John Herstad*, Oslo: Novus, 2002
* *Kunst med kongelig resolusjon: kommunevåpen i Riksarkivet gjennom hundre år 1898-1998*, Oslo: Riksarkivaren, 1998
* med Hans Cappelen: *Norske kommunevåpen*, Oslo: Kommunalforlaget, 1987
* «Norway's Coat of Arms in the «Miracle Year» of 1814», *Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences, held in Oslo 13-17 August 2014*, Slektshistorisk Forlag, Oslo 2015, side 163-171

Referanser
----------

1. ↑   Forfatterbiografi på omslaget til *Norske kommunevåpen*, 1987.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Albert Augustine** (født 1900 i Danmark, død 21. april 1967 i New York) var en dansk-amerikansk gitarmaker som stod bak overgangen fra tarmstrenger til nylonstrenger på klassiske gitarer. Han eksperimenterte lenge med strenger av forskjellige materialer, og i 1948 kom *Augustine classical guitar strings* for salg, i samarbeid med firmaet DuPont. Augustine bygget også et antall gitarer årlig.

Historie
--------

På 1930-tallet hadde det amerikanske selskapet DuPont klart å fremstille tråd av polyamider, en oppfinnelse de kalte nylon, og Albert Augustine eksperimenterte en stund med nylonstrenger på den spanske gitaren. Inspirert av sin kone Rose, og mangel på råvarer til tradisjonelle strenger, gikk han til DuPont i håp om at de ville produsere dem for ham. DuPont var i utgangspunktet skeptisk til nylontrådens akustiske egenskaper, men ble overbevist etter at paret besøkte bedriften for en prøvespilling. DuPont skal straks ha blitt interessert i prosjektet, og etter tre års utvikling var strengene klar for markedet. 

Noen kilder fremhever også at nylonstrengene var et samarbeid mellom ekteparet Augustine. Sammen stifter de selskapet *Albert Augustine Ltd*, et selskap som fremdeles er en storselger, med mer enn 2 millioner sett med gitarstrenger hvert år.

Referanser
----------

1. ↑  «The History of Classical guitar strings». *maestros-of-the-guitar.com*. Besøkt 19. november 2015.
2. ↑  «Rose Augustine, 93; Firm Developed Nylon Strings for the Classical Guitar». L.A. Times: *articles.latimes.com*. Besøkt 19. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* albertaugustine.com
**James Stuart Pearson** (født 21. juni 1949 i Hull) er en tidligere engelsk fotballspiller, mest kjent for sin tid som målfarlig angriper for Manchester United. Han spilte også for Hull og West Ham. 

Pearson startet sin karriere i Hull City, der han først hadde problemer med å spille seg til fast plass på laget. Hans ferdigheter foran mål gjorde at han etter en stund fikk sitt gjennombrudd, og han ble i 1974 kjøpt opp av Manchester United for 200 000 pund.

Han ble kjøpt inn etter at Manchester United rykket ned i 2. divisjon, men var en av de viktigste spillerne da klubben rykket direkte opp til 1. divisjon igjen. Han var også med på laget som slo Liverpool i FA-cupfinalen i 1977. 

De neste to sesongene hos Manchester United var han sterkt plaget av skader, og forlot klubben i 1980 til fordel for West Ham. Som West Ham-spiller var han med på å slå Arsenal i FA-cupfinalen i 1980, men i 1982 måtte han legge opp som toppspiller på grunn av sine mange skadeproblemer.

Etter karrieren som spiller var han en kort tid trener for blant andre Stockport, Northwich Victoria og West Bromwich Albion. De siste årene har han vært ekspertkommentator for Manchester Uniteds TV-kanal MUTV. Han er for tiden bosatt i Spania, men er ofte på Old Trafford for å følge sin tidligere klubb i Manchester.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stuart Pearson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Pearson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Pearson – EU-Football.info Rediger på Wikidata
**Knut Køppen Loneland Høibraaten** (1977–) er en norsk tidligere fotballagent.

Køppen Høibraaten er opprinnelig fra Bergen. Han bodde perioder i Albania i sin ungdom, der faren Kjell Høibraaten ledet fotballaget Ilir Viking. Kjennskapen til albansk fotball gjorde at Knut Høibraaten kunne begynne en karriere som spilleragent, og hans første overganger ble Jahmir Hyka til Rosenborg og Migen Memelli til Brann høsten 2005 / vinteren 2006.

Han fikk agentlisens hos FIFA og startet selskapet Prosocco sammen med den tidligere Brann-stjernen Per-Ove Ludvigsen. Sammen formidlet de spillere, i hovedsak fra Øst-Europa til Norge. Selskapet holdt på frem til at finanskrisen medførte vanskelige økonomiske tider i norsk fotball, og Høibraaten trakk seg tilbake etter fem-seks år som agent.

Høibraatens bok *Fotballagenten : Røverhistorier fra Fotball-Norge* (2014) fikk stor oppmerksomhet i sportspressen i Norge. Boken antydet blant annet korrupsjon i forbindelse med Piotr Leciejewskis overgang i 2008, der daværende fotballpresident Yngve Hallén ble beskyldt for å ha mottatt penger under bordet. Høibraaten beskrev også hvordan han hadde jukset seg til FIFA-lisensen ved å betale for å få fasiten til eksamen utlevert på forhånd.

Høibraaten er utdannet diplomøkonom fra Handelshøyskolen BI. Etter karrieren som fotballagent har han drevet småbruk i Samnanger. I Samnanger er han engasjert i lokalpolitikken, der han ble valgt inn i kommunestyret for Bygdelista i 2015.

Litteratur
----------

* Høibraaten, Knut (2014). *Fotballagenten : Røverhistorier fra Fotball-Norge*. Kagge Forlag. ISBN 9788248915164.

Referanser
----------

1. ↑   Dagbladet, «Jubilanter: 40 år», utgitt 12. august 1977[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Høibraaten, side 18-19
3. 1 2 3  «Menneskehandleren»Betalt abonnement kreves. Bergens Tidende. 4. oktober 2014. Besøkt 1. juli 2021.
4. ↑  Høibraaten, side 30
5. ↑  «Hallén frikjent for korrupsjon: - Saken var død etter 24 timer». Nettavisen. 11. desember 2014. Besøkt 1. juli 2021.
6. ↑  «Følte seg presset av NFF til å levere inn lisensen». Nettavisen. 12. desember 2014. Besøkt 1. juli 2021.
7. ↑  «Slik beskriver han den skitne agentbransjen». NRK. 4. oktober 2014. Besøkt 1. juli 2021.
8. ↑  «Det nye kommunestyret». *Samningen*, 22. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Knut Høibraaten på Twitter Rediger på Wikidata

* Knut Høibraaten på Facebook Rediger på Wikidata
Alberich, av Arthur Rackham.
**Alberich** var en legendarisk, magisk og mytisk skikkelse som forekommer i franske episke sagn fra merovingertidens dynastier fra 5. til 8. århundre e.Kr. Navnet betyr «alvekongen» (*albe*=alv, *rich*=rex). Han var beskrevet med evnen til å gjøre seg usynlig, og han var også kjent som «dvergenes konge»

I det tyske middelalderdiktet *Nibelungenlied* er Alberich en dverg som vokter Nibelungenes gullskatt. Alberich blir beseiret av Siegfried (som i norsk middelaldertradisjon kalles Sigurd Fåvnesbane.)

I Richard Wagners operasyklus *Der Ring des Nibelungen*, er Alberich en av hovedrollefigurene. Han er leder for Nibelungene (dvergene) og en gjennomgangsfigur i operaene. Wagners Alberich er en sammensatt person som vesentlig er basert på Alberich i *Nibelungenlied*, men også på Andvare i norrøn mytologi.

Referanser
----------

1. ↑  H.A. Guerber|Guerber, Helene A.: *Myths of Northern Lands - Index.* 1895, s. 218 og 295.
2. ↑  Jf. Volsungesaga
3. ↑  Bulfinch, Thomas: *Bulfinch's Mythology*, 1834. Reprinted by New York: Harper & Row, 1970, s. 354-356, 903. ISBN 0-690-57260-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Aage Indahl** (født 1946) er en norsk lege og forsker. Han er spesialist i fysikalsk medisin og rebabilitering og har forsket omfattende på ryggplager. Han har hatt flere lederstillinger innen sykehussektoren og ble utnevnt til professor i 2008.

Indahl ble cand. med. ved Universitetet i Bergen i 1977 og spesialist i fysikalsk medisin og rebabilitering i 1988. I 1999 tok han en doktorgrad med en avhandling om ryggplager. Avhandlingen hadde tittelen «Low back pain - a functional disturbance : physiology and treatment». Deler av doktorarbeidet ble gjort ved Laboratorium for experimentell kirurgi, Sahlgrenska Universitetsjukehus, Göteborg.

Indahl har drevet ryggforskning siden 1991. Forskningen har delvis vært klinisk, delvis eksperimentell basalforskning. Resultatene har bidratt både til ny forståelse av patofysiologien bak ryggplager, og til ny lærdom om hvordan ryggpasienten skal behandles klinisk. Ved siden av forskningen har han drevet vanlig klinisk virksomhet som fysikalsk medisiner.

Han startet yrkeskarrieren som distriktslege Torsken og Senja i Troms. Deretter var han avdelingsoverlege ved Sentralsykehuset i Østfold fra 1990 til 1999 før han i 1999 ble ansatt som overlege ved Kysthospitalet i Stavern. Han ble utnevnt til professor i 2008.

I 2003 utgav han boka *Når ryggen krangler*. Boka går på tvers av mange av datidens vedtatte sannheter vedrørende behandling av ryggplager.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, side(r) 35, urn.nb.no, utgitt 18. februar 2006, besøkt 14. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Østlands-Posten, www.op.no, utgitt 4. oktober 2008, besøkt 14. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «AAGE INDAHL 50 ÅR 18. FEBRUAR». *NTB*. 9. februar 1996.
4. ↑  Rapport, Redaksjonen-Økonomisk (2003). «Bøker: Pedagogisk perle om ryggplager». *Dagens Perspektiv*. Besøkt 14. oktober 2020.
5. ↑  «Sitt og løft som du vil!». *www.op.no* **(norsk)**. 4. oktober 2008. Besøkt 14. oktober 2020. «I forhold til å få vondt i ryggen betyr det ingen ting hvordan du sitter eller hvordan du løfter. Denne oppsiktsvekkende påstand kommer fra nyutnevnt professor Aage Indahl ved Kysthospitalet»
6. ↑  «Knuser myter om rygger som krangler». *www.aftenposten.no*. 2003. Besøkt 14. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Tucker Murphy** (født 21. oktober 1981) er en langrennsløper fra Bermuda som deltok i Vinter-OL 2010 i Vancouver. Han var flaggbærer under åpningsseremonien. Murphy har studert biologi på Dartmouth College i Hanover, New Hampshire. Der var han også aktiv i roing. Bermuda tildelte ham Rhodes-stipendiet i 2005, et stipend som gav ham mulighet til å studere et år på Oxford University.

Olympiske leker
---------------

Han deltok i 15 km langrenn fristil hvor han ble nr. 88 av 95 deltakere på tiden 42.39,1, – 9 min 2,8 sek etter vinneren Dario Cologna.

FIS-renn
--------

Murphy er registrert som deltaker i FIS-renn første gang 11. desember 2005, da han deltok i skisprint i Oberwiesenthal i Tyskland, hvor han ble nr. 50 i kvalifiseringen. Samme år deltok han også i Horni Misecky i Tsjekkia og i Campra i Sveits i både fristil og klassiske renn. Deretter konkurrerte han ikke før i 2009, da han foruten å delta i flere renn i USA også deltok i det spanske mesterskapet og i et par renn i Alpen Cup.

Referanser
----------

1. ↑  «Artikkel om Tucker Murphy i www.taindian.com». Arkivert fra originalen 15. februar 2010. Besøkt 28. februar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tucker Murphy – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tucker Murphy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Tucker Murphy – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Tucker Murphy – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Tucker Murphy på www.vancouver2010.com
**Sindre** (Silomontert, Nedsenkbar, Dekkbar, RadarEnhet) er norske militære radarstasjoner som blir brukt til overvåkning av det norske luftrommet. De første stasjonene ble bygd på 1980-tallet og i 2006/2007 vil de tre nye radarene som skal dekke luftrommet over Troms og Finnmark bli tatt i bruk. Størstedelen av kostnadene med bygging er dekket av NATO og radarene inngår i NATOs radarkjede som går fra Nordkapp til Tyrkia.

Konseptet for SINDRE var at man skulle bygge en rekke radarer som hadde ovelappende dekningsområde. Hvis det oppsto en trussel skulle radaren senkes ned i siloen, mens naboradarene opprettholdt dekningen. Planen skulle vises seg å være for ambisiøs, og i første omgang ble bare tre radarer bygget.

Radarhodene er helautomatiske og styres fra kontrollsentralene i Sørreisa i Troms og Mågerø i Vestfold som lager et bilde over luftrommet. Bildet sendes videre i NATO-systemet. Avinor får også data til sin kontroll av den sivile lufttrafikken.

Sindre I
--------

De tre Sindre I-radarene ble operative i begynnelsen av 1990-årene, og ligger på Skykula ved Eigersund, Vågsøy og Vestvågøy i Lofoten i Nordland og de styres fra kontrollsentralene Sørreisa i Troms og Mågerø i Vestfold.. Vestvågøyradaren erstattet radaren på Kletkovfjell, som ble lagt nedt i 1993. Radarsettene er en 3D/MPR radar produsert av italienske ALENIA. Vestvågøyradaren ligger på toppen av Himmeltindan på 964 moh.

Sindre I-installasjonene består av Hughes Air Defense Radar (HADR), en 3D-radar med opp til 500 kilometer rekkevidde.

### Levetidsforlengelse

I oktober 2017 ble det gjort kjent at radarene skal oppgraderes. Oppgraderingen dreier seg om mottakere og signalbehandlingen der det blant annet dreier seg om å erstatte en del analoge komponenter med digitale. To 19-tommersrack erstattes med ett nytt. Mye av bakgrunnen er at det begynner å bli vanskelig å få tak i reservedeler.

Sindre II
---------

Sindre II er betegnelsen på tre radarstasjoner som skal dekke luftrommet over Troms og Finnmark, det består av bygging av to nye stasjoner på Senja og i Målselv, samt ombygging av stasjonen i Honningsvåg. Anlegget i Honningsvåg, som ikke er nedsenkbart, ble operativ i 2006 , mens stasjonen på Senja ble tatt i bruk i februar 2007. Radarhodet på Senja vil erstatte den 40 år gamle Marconi-radaren på Gumpen i Sørreisa. Anlegget på Njunis i Dividalen i Målselv stod ferdig i oktober 2007. Totalkostnaden for alle stasjonene er 1,6 milliarder kroner. 3/4 av kostnadene dekkes av NATO.

Selve radarhodet som veier 20 tonn er av typen Selex RAT-31 SL/N. Det er en meget avansert tredimensjonal radar med høy oppløsning og en rekkevidde på opptil 450 km.

Referanser
----------

1. ↑  Dalløkken, Per Erlien (13. oktober 2017). «Nato-radarer langs kysten skal oppgraderes etter 25 år». *Tu.no*. Besøkt 28. juni 2019.
2. ↑  «SINDRE II endelig på plass». *Forsvarsnett*. 17. februar 2006. Arkivert fra originalen 8. oktober 2006.
3. ↑  «Forsvarsnett: Nato-radar på Senja i drift». *Forsvarsnett*. 28. februar 2007. Arkivert fra originalen 5. mars 2007.
4. ↑  «Radar Basics - RAT-31 SL». *www.radartutorial.eu* **(engelsk)**. Besøkt 28. juni 2019.
**Dardiske språk** utgjør en undergruppe i den indoariske språkgrenen, som selv hører til de indoeuropeiske språkene. Dardiske språk deles inn i 6 undergrupper som igjen deles inn i 22-24 språk (ut fra forskjellieg klassisfiseringer) Språkene snakkes i det østlige Afghanistan, nordlige Pakistan og de omstridte, hovedsakelig indiske områdene Jammu og Kashmir. Kashmiri er det mest fremtredende dardiske språket, med en etablert litterær tradisjon i tillegg til offisiell anerkjennelse som et av Indias 22 offisielle språk. De fleste dardiske språkene blir snakket av små grupper i områder som har vært isolerte på grunn av fjellterreng. Flere av språkene har i dag forsvunnet eller er i ferd med å forsvinne. Begrepene "Dardisk" og "Dardistan" ble laget av Gottlieb W. Leitner på slutten av 1800-tallet. Det er avledet av det greske og latinske begrepet Daradae, som selv er avledet av sanskritbegrepet for folket i regionen, Daradas. 

Ifølge en modell foreslått av Asko Parpola stammer de dardiske språkene direkte fra den rigvediske dialekten til vedisk sanskrit.

Undergrupper og språk
---------------------

Dardiske språk er organisert i følgende undergrupper, som inneholder følgende språk: 

Kashmirispråk: Kashmiri, Kishtwari

Shinaspråk: Brokskad, Kundal Shahi, Shina, Ushoji, Kalkoti, Palula, Savi

Chitralspråk: Kalasha, Khowar

Kohistanske språk: Bateri, Chilisso, Gowro, Kalami, Indus Kohistani, Tirahi, Torwali, Wotapuri-Katarqalai

Pashayi

Kunariske språk: Dameli, Gawar-Bati, Nangalami, Shumashti

Kjennetegn
----------

De dardiske språkene har noen vanlige definerende egenskaper, inkludert tap av stemte aspirerte konsonanter. De fleste dardiske språk følger det vanlige indo-iranske subjekt-objekt-verb-mønsteret (SOV), men noen har V2-ordstilling.

Referanser
----------

1. 1 2  Austin, Peter K. (2008). *One thousand languages: living, endangered, and lost*. University of California Press. ISBN 978-0-520-25560-9.
2. ↑  «Dardestan». Encyclopaedia Iranica.
3. ↑  Parpola, Asko. *The formation of the Aryan branch of Indo-European*. ISBN 9780203202906.
4. ↑  Munshi, Brown, Ogilvie, S. , Keith, Sarah (2003). *Concise encyclopedia of languages of the world*. Elsevier. ISBN 978-0-08-087774-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  Anderson, Stephen R. (2005). *Aspects of the theory of clitics: Volume 11 of Oxford studies in theoretical linguistics*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-927990-6.

Litteratur
----------

* Morgenstierne, G. *Irano-Dardica*. Wiesbaden 1973;
* Morgenstierne, G. *Die Stellung der Kafirsprachen*. In Irano-Dardica, 327-343. Wiesbaden, Reichert 1975
* Decker, Kendall D. *Sociolinguistic Survey of Northern Pakistan, Volume 5. Languages of Chitral.*
* National Institute of Pakistani Studies, Quaid-i-Azam University & Summer Institute of Linguistics  (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Dardisk språkfamilietre hos Ethnologue

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Tubman-muséet**, tidligere kjent som **Tubman African American Museum**, er et museum i Macon i Georgia i USA. Det ligger i byens museumsdistrikt, i nærheten av Georgia Music Hall of Fame og Georgia Sports Hall of Fame

Det opprinnelige 850 m² store muséet ble grunnlagt i 1981 og er dedikert til å ta vare på, og vise, afroamerikansk kunst, historie og kultur. Det tilbyr også en rekke utstillinger, programmer og publikasjoner rettet mot voksne, familier, elever og lærere i skoler og college. I muséet arrangeres det kurser i dans, drama, tromming, fotografi og billedkunst.

Fra åpningen og frem til 2015 lå muséet lå på hjørnet av Martin Luther King jr. stasjon og Walnut Street. Bygget ble så erstattet med et nytt 49 500 kvadratmeter stort bygning i front av Terminal Station, tvers over gaten fra Georgia Sports Hall of Fame. Den nye bygningen ble bygget for å erstatte den gamle bygningen fra 2001. Byggearbeidene ble påbegynt i 2001, men på grunn av den økonomiske krisen i 2007 og 2008 ble byggeprosjektet satt på vent. Den gamle bygningen ble stengt 10. april 2015 og det nye anlegget ble åpnet 16. mai 2015m under den pan-afrikanske festivalen som ble arrangert i sentrum av Macon. Muséets støttespillere marsjerte fra det gamle Tubman-muséet til den nye bygningen, hvor det fant sted en høytidelig åpning med taler og snorklipping.

Referanser
----------

1. ↑  «Tubman African American Museum». New Georgia Encyclopedia. Besøkt 10. april 2015.
2. ↑  "" [*død lenke*]
3. ↑  ""
4. ↑  ""
**Sindre Matthias Kinnerød** (født 22. september 1975) er en norsk fjellklatrer, film- og stillbildefotograf. Han er daglig leder av produksjonsselskapet *Flash Studio* som han etablerte sammen med Petter Nyquist i 2003.

Med selskapet *Flash Studio* stod Kinnerød som produsent og co-regi på fjernsynsprogrammet «Oppdrag Nord-Norge» som gikk på NRK1 i 2013 og «Oppdrag Sognefjorden» som gikk på NRK1 i 2011, og ble nominert til Gullruten for *beste reality* og *beste foto* i 2011. Programmet fikk mye omtale for klippet med basehopperen Tom Erik Heimens lave *flyby* i høy hastighet. Serien fikk også prisen *Beste Norske fjellfilm* under Fjellfilmfestivalen 2011.

Sindre Kinnerød vant prisen for beste korte/mellomlange dokumentar under Den Norske Dokumentarfilmfestivalen i Volda 2016 for filmen *Cellist*.

Kinnerød og Flash Studio har også stått bak produksjonene «Kampen om Sørpolen» og «Alene på Everest».

Som fjellklatrer har Kinnerød vært på en rekke ekspedisjoner, blant annet på Cho Oyu (8201m) i 2006.

Bakgrunn
--------

Kinnerød har arbeidet som fotograf siden 1996. Han har publisert bilder i en rekke internasjonale blader og tidsskrifter, og vunnet flere priser. I 2001 debuterte han med utstillingen *Ulike som to dråper vann* på Galleri Albin Upp i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  youtube.com: *Oppdrag Sognefjorden Flyby*, hentet 9. januar 2013
2. ↑  NRK (11. september 2011): *Beste Norske fjellfilm*, hentet 9. januar 2013
3. ↑  Vinnarane av Dokfilm 2016! Arkivert 8. mai 2016 hos Wayback Machine. besøkt 25. april 2016
4. ↑  VG (18. januar 2007) *Raste 500 meter - Reddet fra døden av norske Sindre*, hentet 9. januar 2013
5. ↑  Genuin Magazin (10. november 2012) *Gründerne som skapte levebrød av lidenskap*, hentet 9. januar 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sindre Kinnerød på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Dareik type IIIb Akamenide-dynastiet, ca. 490 f.Kr.
En akamenide-dareik, 300-tallet f.Kr.
**Dareik** (gresk *dareikos*; engelsk *daric*) var en gullmynt som ble brukt innenfor det persiske rike. Den besto av en meget høy gullkvalitet med en renhet på 95,83 prosent. Den veide rundt 8,4 gram og hadde bildet av den persiske konge eller av en stor kriger bevæpnet med pil og bue, men hvem denne skal forestille er i dag ikke kjent. Mynten ble introdusert av Dareios I av Persia, en gang mellom 522 f.Kr. og 486 f.Kr. og myntenheten ble nedlagt ved Aleksander den stores invasjon i 330 f.Kr. Under Aleksanders invasjon av Persia ble de smeltet ned og gjenutgitt som Aleksanders mynter og med hans bilde. Dette er antatt å være hovedgrunnen for deres sjeldenhet til tross for deres en gang så utbredte bruk.

Det er rimelig å tro, slik antikkens grekere gjorde, at myntens navn er avledet fra navnet til Dareios, men i virkeligheten er det avledet fra et persiske ord som hadde betydningen «gull». På mellompersisk er den kalt for *zarig*.

Denne mynten er nevnt flere ganger i *den hebraiske Bibelen* (Det gamle testamente) da israelittene kom i kontakt ved at deres babylonske overherrer erobret Persia. *Første Krønikebok* forteller at kong David ba en forsamling av folk om gi penger for byggingen av tempelet. Folket ga sjenerøst «Fem tusen talenter og ti tusen dareiker gull, ti tusen talenter sølv, atten tusen talenter bronse og hundre tusen talenter jern gav de til arbeidet på Guds hus».

Siden Davids styre er antatt å ha eksistert en gang mellom 1048 og 1007 f.Kr. i henhold til det gamle testamentes kronologi, er bruken av dareikere enten en anakronisme eller en valutakonvertering av forfatteren til hans samtids myntenheter.

Referanser
----------

1. 1 2   Charles Anthon, L.L.D. (1841): *A Classical Dictionary*. New York: Harper & Brothers.
2. ↑  Nettbibelen: Første Krønikebok 29:7 Arkivert 3. mai 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  Klein, Ralph W. (1993): «1 Chronicles» i: Wayne A. Meeks (red.): *The HarperCollins Study Bible*. New York, NY: HarperCollins. ss. 605–646. ISBN 0-06-065580-1.
4. ↑  Walton, John H.; Matthews, Victor H. & Chavalas, Mark W. (2000): *The IVP Bible Background Commentary: Old Testament*. Downers Grove, IL: InterVarsity Press. ISBN 0-8308-1419-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin
 |
Artikkelen omhandler byen Mary, som også omtales som Merv. For oldtidsbyen, se Merv.

**Mary**, tidligere **Merv** eller **Meru**, er administrasjonssenteret i Mary-velayatet i det sørøstlige Turkmenistan. Byen er velayatets største og landets fjerde største by, med en befolkning på rundt 123 000 (1999). Byen er en oase ved elven Murgab i Karakum-ørkenen. Tre mil øst for den moderne byen ligger verdensarvstedet og oldtidsbyen Merv.

Historie
--------

Mary ble grunnlagt i 1884, etter at oldtidsbyen Merv ble okkupert av Det russiske imperiet, på stedet hvor det lå et gammelt turkmensk fort.

Referanser
----------

1. ↑  *Encyclopaedia Britannica Book of the Year 2009*. Side 719.
2. ↑  Encyclopædia Britannica, Mary, Turkmenistan. Besøkt 1. februar 2015. (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary, Turkmenistan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Tulchulcha** er i henhold til etruskisk mytologi en klonisk daimon (ikke til å bli forvekslet med det kristne begrepet demon) med spisse ører (kanskje eselører), og hår dannet av slanger og et nebb (kanskje fra en gribb), og som levde i underverden tilsvarende som eller som *Aita*.

Gud eller gudinne?
------------------

Flere forskere viser til denne guddommen som mannlig på grunn av de maskuline trekkene, eksempelvis dyrisk ansiktshår som kan minne om skjegg. I henhold til Nancy de Grummond er «Dette monsteret ofte referert til som av hankjønn, men faktisk er det meget sannsynlig av hunkjønn (eller ingen av delene) for hun bærer en kvinnes klesdrakt, har avgjort blekt, lyserød hud (sammenlignet med den standardiserte mannlige ansiktfargen til These som er rød som murstein), og synes også å ha bryster».

Forskerne Emeline Hill Richardson, Graeme Barker og Tom Rasmussen har også kommet fram til at guddommen er av hunkjønn, men Tuchulchas klesplagg er kjent for historikere som er spesialister på antikken som en *chiton* og ble båret av både menn som kvinner. Den samme klesdrakten ble også båret av en annen mannlig guddom, Charun. Tulchulcha er også identifisert med markering av hennes slanger av typen hoggorm (*Vipera berus berus*).

Den eneste kjente gjengivelsen av Tuchulcha som er identifisert er et freskomaleri fra 300-tallet f.Kr. på graven til Orcus II i Tarquinia. Guddommen framstår i en avbildning i fortellingen om These (tilsvarende greske Thesevs) som besøker underverden. Disse og hennes venn Peirithous (kun hodet hans er synlig i den bevarte delen av bildet) spiller et brettspill, beskuet av Tuchulcha.

Referanser
----------

1. ↑  Bonfante, Larissa & Swaddling, Judith (2006): *Etruscan Myths*. University of Texas Press
2. ↑  de Grummond, Nancy (2006): *Etruscan Myth, Sacred History and Legend*. Philadelphia: University of Philadelphia Museum. s. 230
3. ↑  de Grummond, Nancy (2006), s. 229-230

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC
 |
**Dardan Dreshaj** (født 4. august 1992) er en norsk fotballspiller som siden 2021 spiller for Trauma IF.

Dreshaj har tidligere spilt i Idrettsklubben Start, Flekkerøy Idrettslag (også kjent som Fløy), Fram Larvik, Arendal Fotball og Follo Fotball.

I 2011 fikk han plass på Starts annetlag i 3. divisjon (nivå 4), og fikk også spille på førstelaget mot Haugesund i Eliteserien samme sesong. I debutkampen scoret han Starts eneste mål i 1-4-tapet mot Haugesund på Sør Arena. I 2012 fikk han ni kamper og ett mål for A-laget som hadde rykket ned til Addeco-ligaen. 

Før 2013-sesongen signerte han for Fløy. Han spilte 28 kamper og scoret 10 mål. 

I 2014 spilte han for Fram Larvik, og scoret 19 mål på 25 kamper i 2. divisjon. I tillegg scoret han hattrick mot Larvik Turn i NM. 

Etter en god sesong i 2014 gikk han til Arendal Fotball, og i 2015-sesongen spilte han 26 kamper og scoret ni mål.

Han signerte deretter kontrakt med Follo Fotball, og i 2016 spilte han 20 kamper og scoret ti mål for Follo. 

Før 2017-sesongen returnerte han til Kristiansand etter å ha signert ny kontrakt med Fløy. Dreshaj spilte i klubben i tre sesonger frem til slutten av 2020-sesongen. I den perioden spilte han 56 kamper og scoret 25 mål for Fløy. 

I 2021 signerte Dreshaj for Arendalsklubben Trauma IF i 4. divisjon.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 205529, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dardan Dreshaj – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Dardan Dreshaj – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Dardan Dreshaj – FBref Rediger på Wikidata
**Stavanger Håndball Klubb** (stiftet i 2000) er et norsk håndballag fra Stavanger. Laget spilte sine hjemmekamper i Stavanger Idrettshall.

Historie
--------

Sammenslåingen av Viking Håndball og Stavanger Idrettsforening ble til i et forsøk på å nå toppen av norsk håndball, og bli værende der. Samarbeidet begynte i ungdomsavdelingen, via junior lag, og opp til senior avdelingene. Klubbene var fremdeles selvstendige hver for seg i yngre avdelinger, men etter sesongen 2008/2009 (som endte i nedrykk), ble det kalt inn til et ekstraordinært årsmøte 14 februar 2009, hvor det ble bestemt at samarbeidet skulle avsluttes da Stavanger Idrettsforening ønsket å trekke seg ut. Laget ble da tatt ut av seriespill og lagt ned. Klubb lisensen som klubben hadde, ble gitt til Viking Håndball Klubb, opprettet Viking Håndball - Elite og startet i 1 divisjon, istedenfor 4 divisjon (Høyste divisjon Viking Håndball hadde A-lag i).

Kjente personer
---------------

* Kjetil Strand
* Kristian Bjørnsen
* Thomas Drange
* Stig Penne
* Espen Christensen
Marx-Engels-Werke
**Marx-Engels-Werke** (MEW) er en samling av Karl Marx og Friedrich Engels’ verker som ble gitt ut av instituttet for marxist-leninisme ved Tysklands sosialistiske enhetspartis sentralkommitté i DDR mellom 1956 og 1990. MEW består av 44 bind (i 46 bøker) og inneholder de fleste av Marx og Engels skrifter.

MEW er i motsetning til det mer ambisiøse Marx-Engels-Gesamtausgabe (MEGA) ikke en vitenskapelig, kritisk utgave og har blitt kritisert for å være tendensiøs. Redaktørenes forord og anmerkninger er partiske og forsøkte å sette Marx og Engels innenfor en bås som passet den daværende ideologiske tilstanden i Sovjetunionen og DDR.

Innhold
-------

*Theorien über den Mehrwert*, 1956
* Bind 1–22: Tekster og artikler fra 1839 til 1895.
* Bind 23–25: Marx’ magnum opus Kapitalen
* Bind 26 (tre bøker): Theorien über den Mehrwert
* Bind 27–39: Brev
* Bind 40–41: Ungdomsskrifter (opprinnelig utgitt som unummererte supplementsbind)
* Bind 42: Økonomiske manuskripter fra 1857–58 (hovedsakelig manuskriptet Grundrisse)
* Bind 43–44: Økonomiske manuskripter fra 1861–63.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GND
 |
**Stavanger Adresseavis** var en avis som kom ut i Stavanger fra 1833 til 1906. I 1841 skiftet navnet til **Stavanger Amtstidende og Adresseavis**. Stavanger Adresseavis er den første trykte avis utkommet i Stavanger.

Det første nummeret av Stavanger Adresseavis kom ut 4. oktober 1833, utgitt av boktrykker Lauritz Christian Kielland. Kielland hadde startet byens første trykkeri, og han ga også ut religiøs litteratur. Avisa kom ut hver fredag, i et lite format med to spalter. Avisa tok først mål av seg å være partipolitisk nøytralt, og folkeopplysning var viktigere enn politisk debatt. I striden om parlamentarismen fra omkring 1870 støttet avisa imidlertid den konservative fløyen.

Etter navnebyttet til *Stavanger Amtstidende og Adresseavis* i 1841 kom avisa ut med to nummer i uka, søndag og torsdag. Kielland kjøpte i 1847 eiendommen Bergene og flyttet trykkeriet dit, omtrent der Lendeparken er i dag. Fra 1869 av kom avisa ut med tre nummer i uka, og fra og med 1872 hadde avisa daglige utgivelser.

Avisa Stavangeren kom ut fra 1852 og ble både en økonomisk og politisk konkurrent.

Stavanger Amtstidene og Adresseavis kom ut med siste nummer 1. desember 1906.

Referanser
----------

1. ↑  Anne Tove Austbø m.fl. red. (1979). *Stavanger byleksikon*. Stavanger: Wigestrand Forlag. ISBN 978-82-8140-017-7.
2. ↑  Erik S. Gunderssen, Ingvar Molaug, Halvor Pedersen, red. (2004). *Stavanger. En minnebok*. Stavanger: Dreyer Forlag. ISBN 82-7096-375-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
3. 1 2  www.museumstavanger.no[*død lenke*] *Trykkerier i Norge og Stavanger.* Besøkt 22. september 2012

Portal: Litteratur