recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alf Kristoffer Tveten** (født 30. juli 1912 i Bærum, død 13. juli 1997 i Ålesund) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Tveten vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den norske båten «Lully II» som kom på andreplass i 6-metersklassen bak den britiske båten «Lalage». Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Lully II» besto av Tveten, Magnus Konow, Karsten Konow, Frederik Meyer og Vaadjuv Nyquist.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen Norges flagg Norge

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alf Tveten – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alf Tveten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alf Tveten – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Alfred «Alf» West** (født 15. desember 1881 i Nottingham, død 27. juni 1944) var en engelsk fotballspiller. Hans posisjon på banen var forsvarsspiller.

West spilte for amatørklubbene Nottingham Jardines Athletic, Radford Congregationals og Ilkeston Town (som senere ble til Barnsley FC), før han ble hentet til Liverpool av manager Tom Watson i november 1903.

Han fikk sin debut i hjemmekampen på Anfield 7. november samme år mot Notts County FC i en kamp Liverpool vant 2–1. Hans første mål kom på straffespark i hjemmekampen mot Bury FC 16. april 1904 i en kamp Liverpool vant 3–0. Han spilte fast på laget, men han og resten av lagkameratene hans klarte ikke å forhindre at Liverpool rykket ned til 2. divisjon dette året.

Året etter spilte han 16 av kampene i 2. divisjon hvor de røde vant divsjonen, og igjen skulle spille på det øverste nivået. I sesongen etter (1905/1906) gikk han glipp av kun en kamp, i det Liverpool vant ligamesterskapet for 2. gang i klubbens historie.

Han ble værende i klubben frem til 1909 da han signerte for Reading FC. Her ble han kun en sesong før han returnerte til Liverpool i 1910. Han spilte kun fire kamper for klubben i denne perioden, og i 1911 signerte han for Notts County. Han spilte senere også for amatørklubbene 
Mansfield Town og Shirebrook før han la støvlene på hylla.[*klargjør*]

Statistikk
----------

**Liverpool**

### Kamper

* **1903–1909 & 1910–1911:** Ligakamper - mål: **128 kamper - 5 mål.**
* **1903–1909 & 1910–1911:** Totalt kamper - mål: **141 kamper - 6 mål.**

### Medaljer

* **1904/1905:** Ligamester 2. divisjon.
* **1905/1906:** Ligamester 1. divisjon.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net Arkivert 16. juni 2008 hos Wayback Machine.
**Anders Didrik Smedsrud** (født 2. mars 1877, død 1. oktober 1958) var en norsk fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet og Norges Kommunistiske Parti.

Smedsrud arbeidet som smed, fabrikkarbeider og reparatør. Han jobbet først ved ulike verksteder i Kristiania, men ble i 1907 ansatt på sementfabrikken i Slemmestad. Han var fagorganisert fra 1904, og ble snart både styremedlem og formann i fagforeningen. Fra 1909 til 1913 var han formann i Slemmestad arbeiderforening.

Smedsrud ble medlem av Arbeiderpartiet og var formann i Røyken arbeiderparti og satt i Buskerud arbeiderpartis styre. I 1912 ble han for første gang valgt inn i Røyken herredsstyre, og var en tid varaordfører. Han satt mange år i herredsstyret og i formannskap, og fra 1917 til 1925 i skolestyret.

Ved partisprengningen i 1923 var Sundby blant dem som fulgte NKP. Han ble valgt inn i det nye partiets første sentralstyre, og var formann for NKP i Buskerud. Smedsrud var stortingskandidat for NKP både i 1924, 1927 og 1930.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Anders Didrik Smedsrud, (02.mars 1877 - 01.oktober 1958).», besøkt 7. november 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Smedsrud, Anders*, Bind VI, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1936)
4. ↑  Side 296. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Boulevard Raspail der den krysser rue de Sèvres og rue de Babylone. Sèvres-Babylone metrostasjon til venstre.
Hôtel Lutetia, 2007
**Boulevard Raspail** er en boulevard i Paris. Den går i nord-sør-retning, og møter boulevard Saint-Germain ved place Denfert-Rochereau og løper gjennom 7. arrondissement, 6. arrondissement og 14. arrondissement. Boulevarden krysser hovedgatene rue de Sèvres, rue de Rennes og boulevard Montparnasse.

Dens tidligere navn var **boulevard d'Enfer**, og det er fremdeles der noe som heter passage d'Enfer. Det nye navnet er en oppkalling etter den franske kjemiker, lege og politiker François-Vincent Raspail (1794–1878).

Seksjonen mellom ca 80 m fra rue de Varenne til rue de Sèvres ble gravd ut i 1869. Den 90 meters seksjonen fra rue Stanislas ble åpnet av MM. Bernard frères. Seksjonen mellom boulevard Edgar-Quinet og place Denfert-Rochereau hadde inkorporert den gamle boulevard d'Enfer og den eksterne boulevard (del av  boulevard de Montrouge) til en eneste vei ved beslutning av 16. juni 1859. Dens bredde var 70 m før dekretet av 14. september 1892.

I 1933 ble den utvidede del av boulevard Raspail rundt n° 51, der den møter rue du Cherche-Midi, navneendret til place Alphonse-Deville. Chemin de ronde d'Enfer tatt fra boulevard Raspail og boulevard Edgar-Quinet.

Noen adresser
-------------

* Husnummer 48 er anneks til Banque de France, på hjørnet til rue de Babylone
* Hôtel Lutetia, et *grand hotel* ved rue de Babylone huset hjemvendre fanger fra nazistenes fangeleirer i 1945.
* N° 54 er den del av École des hautes études en sciences sociales (EHESS) (tidligere prison du Cherche-Midi), en annen del er ved n° 105.
* Ved krysset boulevard Raspail/boulevard du Montparnasse, også kjent som place Pablo-Picasso, har siden 1939 hatt en statue av Honoré de Balzac, utført av Auguste Rodin.
* N° 101 er hovedkvarter for Alliance française, en statsfinansiert organisasjon som har til oppgave å fremme fransk språk og kultur internasjonalt.
* Ved n°116–118, ved utgangen fra Notre-Dame-des-Champs metrostasjon, er en statue av Alfred Dreyfus. Den var opprinnelig tenkt oppsatt inne i borggården i École militaire der Dreyfus ble stilt for krigsrett og degradert i 1895, men ble i stedet satt her i juli 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boulevard Raspail (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
GOCE-satellitten over Nederland 3. januar 2010
Geoidevariasjonene på Jorden, sterkt overdrevet
**Gravity Field and Steady-State Ocean Circulation Explorer** (GOCE) var en europeisk satellitt bygget av ESA. Den ble skutt ut den 17. mars 2009 ombord på en Rockot-rakett fra Plesetsk kosmodrom i Russland. Den viktigste delen av nyttelasten er «Electrostatic Gravity Gradiometer» (EGG) som har målt gravitasjonsfeltet til Jorden. 45 selskaper fra på 13 eruopeiske land arbeidet med ESA om design av satellitten fra 2001. 

GOCE ble konstruert for å fly rundt jorden i en meget lav bane, bare rundt 250 km oppe. Der har i sin planlagte 20 måneder lange levetid kartlagt jordens gravitasjon og bestemt geoiden til en nøyaktighet bedre enn 2 cm ved en rommelig oppløsning bedre enn 100 km.

GOCE er den første ferden i «Earth Explorer mission» utviklet som en del av ESA sitt «Living Planet Programme». Ferden var ment å øke kunnskapen om hvordan Jorden fungerer samt sirkulasjon av verdenshavene, endringer i havnivåene, klimaendringer, vulkanisme og jordskjelv.

Satellitten falt ned og for det meste brant opp i jordatmosfæren 11. november 2013.

Referanser
----------

1. ↑  ESA – ESA’s Earth Explorer gravity satellite on show 19.07.07

Eksterne lenker
---------------

* ESA's gravity mission GOCE
* GOCE Mission Profile Arkivert 21. mars 2009 hos Wayback Machine. by NASA's Solar System Exploration
* BBC News – 'Space arrow' to map Earth's tug 27.07.07
**Johann «Hans» Houschka** (født 21. oktober 1914, død 27. mai 1983) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Houschka vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Houschka spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johann Houschka – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Johann Houschka – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Johann Houschka – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Dúnedain** var i Midgard, i J.R.R. Tolkiens fiktive verden, en del av folket som kom fra Numènor etter øyas fall. Disse bosatte seg stort sett nord for Gondor og landene i sør. Arnor var landet de bodde i.

Historie
--------

Dúnedain var etterkommere etter alvevennene i det første tideverv som sammen med alvene kjempet mot Morgoth og som fikk øya Numènor av Valaene som belønning. 

Dúnedain kom til Midgard på slutten av andre tideverv, de var restene av **de trofaste**, de som ikke stolte på Sauron i Numènor og flyktet før øya sank. I Midgard grunnla de to kongedømmer, Arnor og Gondor, landene ble styrt høykongen Elendil frem til den siste alliansen av alver og menn og Saurons første fall. Arnor ble kraftig svekket i løpet av krigen og i løpet av det tredje tideverv og ble delt i tre. For Gondor gikk det bedre, men på slutten av det tredje tidevervet var også Gondor kraftig svekket av borgerkrig og press utenfra.

Se også
-------

* Høvding over Dúnedain

Portal: Litteratur
**Dmytrij** (borgerlig navn *Volodymyr Vasyljovytsj Jarema*, ukrainsk Димитрій resp. Володимир Васильович Ярема; født 9. desember 1915 ved Krosno, Polen, død 25. februar 2000 i Kiev, Ukraina) var fra 1993 til 2000 overhodet for den ukrainske autokefale ortodokse kirke med tittelen *patriark av Kiev og hele Ukraina*.

Dmytrij ble viet til russisk-ortodoks prest i 1947. 1989 forlot han Moskva-patriarkatet og var med på å organisere nygrunnleggelsen av den ukrainske autokefale ortodokse kirke i 1990. Etter å ha blitt ordinert til epark (biskop) i 1993, ble han valgt til Mstyslavs etterfølger som patriark av Kiev.

Dmytrij arbeidet for en anerkjennelse av den ukrainske autokefale ortodokse kirke gjennom de andre ortodokse kirkene. Før sin død anbefalte han derfor at kirken burde oppnevne Constantine Buggan til hans etterfølger. Buggan var metropolitt for den ukrainsk-ortodokse kirke i USA, en kirke som i 1995 var blitt anerkjent at den økumeniske patriark. Kirka hans fulgte imidlertid ikke hans råd og valgte i stedet Mefodij Kudrjakov til Dmytrijs etterfølger.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mstyslav** | **Ukrainsk-autokefal-ortodoks patriark av Kiev og hele Ukraina**(1993–2000) | Etterfølger:**Mefodij** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Skisse av gravitasjonskollaps i en stjerne
Med **gravitasjonskollaps** menes at en samling materie faller sammen mot et tyngdepunkt ved innflytelsen av de enkelte delenes innbyrdes gravitasjon. 

Gravitasjonskollaps er et sentralt begrep innen astronomien, som avgjør hvordan og når strukturer av ulike slag dannes i universet. Den inntreffer når alle andre virksomme krefter ikke lykkes i å opprettholde et tilstrekkelig høyt trykk for å motvirke gravitasjonen, og holde materiesamlingen i hydrostatisk likevekt. Materiesamlingen kan likeså godt være i gassform som massiv. Den opprinnelige likefordelingen av materie blir utviklet med tiden og kollapser tilslutt til en annen form.

De kollapsende delene kan være komponenter som opptrer som gass i form av store partikler, støv, molekyler, atomer, elektroner, atomkjerner eller nøytroner og gir opphav til et hierarki av strukturer og objekter som galaksehoper, galakser, stjernehoper, stjerner i ulike stadier og planeter.

Gravitasjonskollaps er nødvendig for at stjerner skal både fødes og dø. Gravitasjonen i en himmellegeme kan dra til seg ytterligere materie slik at den blir større og gravitasjonen øker og passerer grensen for en kollaps. På den måten oppstår det stjerner av ulik størrelse og de med størst masse avslutter sitt liv som kompakte objekter – hvite dverger, nøytronstjerner, kvarkstjerner eller antageligvis svarte hull, der gravitasjonen er så stor at ikke heller lys kan forlate himmellegeme.

Eksterne lenker
---------------

* Gravitasjonskollaps på arxiv.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
***Eldprøva*** (også kjent som *Ildprøven*) er en norsk TV-quiz som ble sendt på NRK i 1980 og 1987. Programleder, dommer og utspørrer var Per Øyvind Heradstveit.

*Eldprøva* var en spørrekonkurranse der deltagerne ble plassert i en stol, fikk en lyskaster i ansiktet og deretter bombardert med spørsmål i høyt tempo. Deltakerne fikk ingen hjelpemidler og heller ingen betenkningstid. Først fikk de to minutter til å svare på spørsmål fra sin spesialgren, deretter to minutter til å svare på allmenne spørsmål. Forutsetningene for et godt resultat var høyt kunnskapsnivå og en rask reaksjonsevne.

Programkonseptet var såpass tøft at det ble ansett som en stor påkjenning for såvel deltagere som programleder. Programmet ble raskt omstridt og NRK fikk en rekke klager via telefon fra sinte seere.

Sendinger
---------

Sendingene i 1980 gikk annenhver lørdag (fra 27. september til 8. november). I siste sending skulle de fire vinnerne fra de forrige episodene delta i en finale der premien var 10 000 kroner. De fire finalistene var Rolf Hageland (f. 1934) fra Kristiansand, Knut Ivar Kristiansen fra Gulskogen, Kjell Hofstad (f. 1937) fra Oslo og Thor Dybhavn (f. 1936), en tannlege fra Fredrikstad. Sistnevnte gikk av med seieren.

Sendingene i 1987 gikk hver lørdag fra 16. mai til 20. juni. Finalen ble vunnet av Odd Fredriksen.

Produksjon
----------

Roald Øyen var produsent i 1980, mens Egil Teige hadde samme funksjon i 1987.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Aftenposten Morgen - Heradstveits siste grilling? "Ildprøven" tilbake i mai (28.01.1987 - Side: 63) «Hvem husker ikke "Ildprøven", der Per Øivind Heradstveit grillet sine stakkars offere, så telefontrådene glødet i seerstorm mot NRK? Siste gang gikk programposten i september 1980. I mai er det duket for en ny runde med fem TVprogrammer på lørdagskveldene.»
2. ↑  VG - Eldprøva: Kamp om 10.000 kr (08.11.1980 - Side:62)
3. ↑  VG - 10 000 deles på barne (10.11.1980, s.46)] «Jeg var med fordi jeg så på det som en lek og syntes det var gøy å få prøve seg, sier den suverene vinner av «Eldprøva », tannlege Thor Dybhavn (44) i Fredrikstad, til VG.»
4. ↑  Aftenposten Morgen – 25.05.1987 – Side: 75

Eksterne lenker
---------------

* Episodene på NRK Nett-TV
**Geir Riise** (født 10. september 1955) er en norsk lege. Han var fra 2009 til 2021 generalsekretær i Den norske legeforening. Riise er cand.med. fra Universitetet i Tromsø (1984) og er kandidat i helseadministrasjon fra Universitetet i Oslo (1995).

Utdannelse
----------

Han er utdannet cand.med. ved Universitetet i Tromsø (1978–1984) og kandidat i helseadministrasjon ved Universitetet i Oslo (1994–1995).

Yrkeserfaring
-------------

Riise har vært ansatt som bedriftslege i Statoil Norge AS, HMS-sjef i Statoil Marketing og sjefslege i Statoil-konsernet. Riise var tilknyttet Statoil i perioden 1988-1998. Medisinsk fagsjef, sjefslege og avdelingsdirektør i NHO i perioden 1998–2004. Direktør for Hjelp24 bedriftshelsetjeneste 2004–2006 og HMS-direktør i Posten 2006-2009. Fra 2009 til 2021 var han generalsekretær i Den norske legeforening da han gikk av med pensjon. Deretter ble han selvstendig næringsdrivende, og begynte blant annet å arbeide som rådgivende lege for Viken pensjonskasse og som seniorrådgiver for Skagerak Consulting.[]

Verv
----

Riise er (per 2021) styreleder i Kreftforeningen, og nestleder i landsstyret i Blå Kors Norge. På 1970- og 1980-tallet hadde han flere verv i Høyre. Han var formann i Hedmark Unge Høyre og sentralstyremedlem i Unge Høyres Landsforbund og Høyre. Han har hatt mange verv knyttet til avholdsarbeid. Blant annet har han vært formann i Motorførernes Avholdsforbunds Ungdomsforbund, ordfører i representantskapet i Statens Edruskapsdirektorat, formann i Avholdsfolkets landsråd og styreleder/nestleder i AKAN. Han har også vært medlem av Regjeringens ekspertutvalg for alkoholspørsmål. Av andre verv kan nevnes styremedlem i Skattebetalerforeningen, nestleder i Statens Ungdomsråd, formann for Prosessindustriens Landsforenings arbeidsmedisinske utvalg og leder av Nasjonalt Råd for Tobakkskadeforebygging.

Artikler
--------

Riise har skrevet artikler om rusproblemer, sykmeldingsrutiner, ventetidsgarantien, prioritering av helseressurser, inneklima, psykososialt arbeidsmiljø, trafikksikkerhet og atferd, bedriftsutvikling og arbeidsmiljø mm. Han var en av redaktørene for Legeforeningens bok om *Alkohol og helse*, utgitt på Universitetsforlaget i 1995. Han var også medredaktør for skriftserien om rusproblemer i Tidsskrift for Den norske legeforening. Riise har også skrevet artikler i *Horisont* om velferdsstatens utfordringer i forhold til arbeid og trygd.

Annet
-----

Riise har vært mye benyttet som foreleser innen ulike tema med tilknytning til forebyggende helsearbeid, HMS-arbeid, bedriftsintern attføring, endringsprosesser og ledelse samt sykefraværsspørsmål. Han har også deltatt i internasjonale fora med tilknytning til ILO.

Familie og privatliv
--------------------

Riise bor i Oslo, er gift og har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret: Kreftforeningen». *w2.brreg.no*. Brønnøysundregistrene. Besøkt 22. februar 2022.
2. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret: Blå Kors Norge». *w2.brreg.no*. Brønnøysundregistrene. Besøkt 22. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Den norske legeforening: Geir Riise er ny generalsekretær i Legeforeningen[*død lenke*]
| Glasial/Interglasial |   Stadial/Interstadial   |  Tidsrom (f.Kr.)  |
| --- | --- | --- |
| *Holocen* |
| *Preboreal* | 9 610–8 690 |
| *Weichsel senglasial* |
| *Yngre dryas* | 10 730–9 700 |
| *Allerød interstadial* | 11 400–10 730 |
| *Eldre dryas* | 11 590–11 400 |
| *Bølling interstadial* | 11 720–11 590 |
| *Eldste dryas* | 11 850–11 720 |
| *Meiendorf-interstadialen* | 12 500–11 850 |
| *Weichsel høyglasial* |
| *Mecklenburgfasen* | 17 000 |

**Eldre dryas** var en kald periode (stadial) mot slutten av siste istid for omtrent 14 000–14 300 kalenderår siden.

Perioden er oppkalt etter reinrose, *Dryas octopetala*, som da var vanlig i Danmark. En mente opprinnelig at dryasperioden var en sammenhengende kuldeperiode, men det er nå vist at den ble avbrutt av to milde perioder (interstadialer). Perioden er dermed delt i tre: eldste dryas, eldre dryas og yngre dryas. Bøllingtiden var mellom eldste og eldre dryas, og allerød-interstadialen var mellom eldre og yngre dryas. 

Spor etter eldre dryas er hovedsakelig funnet i nordlige deler av Eurasia, og det er ikke sikkert at perioden var en global hendelse. I områder uten eldre dryas slår en derfor sammen de to interstadialene til bølling-allerød-interstadialen.

Se også
-------

* Yngre dryas

Litteratur
----------

* T.O. Vorren og J. Mangerud (2006). «Istider kommer og går». I I.B. Ramberg, I. Bryhni og A. Nøttvedt. *Landet blir til: Norges geologi*. Trondheim: Norsk Geologisk Forening. s. 478–531. ISBN 978-82-92344-31-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Boulevard Haussmann** er en boulevard i Paris. Med en lengde på 2 530 meter fører den gjennom 8. arrondissement og 9. arrondissement. Den strekker gjennom bydeler med viktige banker og handelshus.

Boulevarden er oppkalt etter byplanleggeren Georges-Eugène Haussmann som på 1800-tallet fornyet Paris' bybilde.

Kjøpesentrene Galeries Lafayette og Au Printemps ligger langs boulevarden. Fra 1906 til 1919 bodde forfatteren Marcel Proust (1871–1922) i nr. 102. I soverommet i denne leiligheten (nå utstilt på Musée Carnavalet) stor deler av *På sporet av den tapte tid*. Alan Bates spilte i strykket *102 Boulevard Haussmann*, skrevet av Alan Bennett i 1990.

I et hôtel particulier, 158 Boulevard Haussmann, er Musée Jacquemart-André, med en betydelig kunstsamling av gamle italienske mesterverker og fremover og nyere kunst.

Impresjonisten Gustave Caillebotte (1848 – 1894) har gjengitt boulevard i ulike lys gjennom dagen og til ulike årstider.

Den britiske varekjeden Marks & Spencer åpnet et varehus på Boulevard Haussmann i 1975, noe som var det første varehuset utenfor Storbritannia.

Referanser
----------

1. ↑  «Alan Bates Television Archive: 102 Boulevard Haussmann». Alanbates.com. 26. november 1991. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 17. november 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 17. november 2015.
2. ↑  «Marks & Spencer Plc - History of the retail company». Examstutor.com. 15. april 2002. Arkivert fra originalen 18. november 2015. Besøkt 17. november 2015.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 18. november 2015. Besøkt 17. november 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boulevard Haussmann (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Dormie** er en situasjon som oppstår i matchspill i golf når en av partene leder med like mange hull som det er hull igjen å spille. Situasjonen innebærer at en av spillerne (eller et av lagene) ikke kan oppnå et dårligere resultat enn å dele matchen. Dersom spilleren ligger «tre opp», og det er tre hull igjen å spille, sier man at denne spilleren *er dormie*. Denne spilleren vil da måtte tape alle de resterende hullene for å dele matchen. Dersom denne spilleren skulle vinne et hull, eller et hull deles, er matchen vunnet.

Uttrykket kommer av det franske verbet *dormir* (å sove). Den spilleren som er dormie kan altså i overført betydning legge seg ned og sove, og allikevel ikke ende opp med et dårligere resultat enn en delt match.

| * v
* d
* r
Golfterminologi |
| --- |
| Golfscore | 
* Hole in one
* Kondor (-4)
* Albatross (-3)
* Eagle (-2)
* Birdie (-1)
* Par (0)
* Bogey (+1)

 |
| Golfslag | 
* Backspin
* Chip
* Draw
* Duff
* Fade
* Hook
* Mulligan
* Pitch
* Putt
* Shank
* Slice

 |
| Banen | 
* Bunker
* Divot
* Dogleg
* Fairway
* Green
* GUR
* Links
* Out of bounds
* Rough
* Tee
* Vannhinder

 |
| Golfutstyr | 
* Driver
* Peg
* Spoon
* Stimpmeter
* Wedge
* Wood
* Jern
* Golfball

 |
| Annet | 
* Caddie
* Cut
* Dormie
* Dropp
* Fore
* Fourball
* Foursome
* Greens in regulation
* Greenfee
* Greenkeeper
* Handikap
* Loft
* Major
* Matchspill
* Pengeliste
* Playoff
* Scramble
* Scrambling
* Slagspill
* Slope
* Straffeslag
* Tour

 |

Portal: Golf
**Francesco Vincent Serpico** (født 14. april 1936 i Brooklyn) er en amerikansk pensjonert polititjenestemann som er mest kjent for å ha vitnet om korrupsjon innen New York-politiet i 1971. Hans historie er skildret i spillefilmen *Serpico, den siste ærlige purk* med Al Pacino i tittelrollen.

Serpico vitnet for den kommunale korrupsjonsutredningen, kalt «Knapp-kommisjonen» etter formannen, Whitman Knapp, i 1971. Tidligere samme år hadde han blitt skutt i tjenesten under mistenkelige omstendigheter.

Etter å ha blitt tildelt New York-politiets høyeste utmerkelse, *Medal of Honor*, i 1972, pensjonerte Serpico seg. Idag bor han i delstaten New York og foreleser i blant på politiskoler om korrupsjon, etikk og borgerrettigheter.

Drapsforsøk i 1971
------------------

Serpico ble skutt under et politi-oppdrag for å hindre et narkotika-salg den 3. februar 1971 i Williamsburg, Brooklyn. Serpico, og tre andre politifolk fra Brooklyn, reiste dit etter å ha mottatt et tips om at en narkotika-avtale skulle finne sted.  Politiet arresterte de mistenkte, og en av dem hadde med seg to poser med heroin. Serpico ble deretter skutt i ansiktet av den mistenkte. Kulen traff rett under øyet. Han skjøt tilbake, før han falt på gulvet og begynte å blø kraftig. 

Men hans kollegaer i politiet nektet å sende en beskjed til politiets hovedkvarter, for å varsle om at Serpico hadde blitt skutt. En eldre mann som bodde i annen leilighet i samme bygård kontaktet nødetatene, og rapporterte at en mann hadde blitt skutt. Kulen gjorde Serpico døv på det ene øret, og hele tiden siden har han slitt med kroniske smerter på grunn av fragmenter etter kulen som havnet i hjernen hans. Edgar Echevarria, som hadde skutt Serpico, ble senere dømt for drapsforsøk.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6v15bdb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The New York Times[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kathleen F. Phalen (10. september 2012). «Frank Serpico: The Fate that Gnaws at Him». *Gadfly Online* **(engelsk)**. Besøkt 21. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Frank Serpico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**The Umbrella Academy** er en amerikansk tegneserie skrevet av Gerard Way (My Chemical Romance), tegnet av Gabriel Bá, der coveret er laget av Bá og James Jean. De første seks utgavene kalt *The Umbrella Academy: Apocalypse Suite, ble gitt ut i begrendet opplag* og ble gitt ut av Dark Horse Comics, med første utgave 19. september 2007. Utgivelsene vant Eisnerprisen 2008 for *Beste tegneserie i begrenset opplag*. En andre serie *The Umbrella Academy: Dallas* ble gitt ut i 2008.

Serien er blitt filmatisert og hadde premiere på Netflix 15. februar 2019.

Handling
--------

Medlemmene av «The Umbrella Academy» beskrives som en «dysfunksjonell familie av superhelter»

På midten av 1900-tallet ​​blir det født 43 spedbarn med superkrefter som på uforklarlig vis blir født av tilfeldige kvinner som ikke viste noen tegn til å være gravide før de plutselig fødte barna. Sir Reginald Hargreeves, aka The Monocle, er en utenomjordisk skapning forkledd som en berømt gründer. De adopterer syv av barna, og forbereder barna på å redde verden fra en uspesifisert trussel. Fra dette tidspunktet begynner de å gå under kallenavnet som The Umbrella Academy.

Men teamet blir etter hvert oppløst og mister kontakt med hverandre, frem til ni år senere når de får høre nyheten om Sir Hargreeves sitt dødsfall. De blir deretter gjenforent når en av deres egne blir en super-skurk. The Umbrella Academy ledes av The Monocle (Sir Reginald Hargreeves) et romvesen forkledd som en velstående gründer, og verdenskjent vitenskapsmann. Han adopterer 7 av de 43 babyene, nemlig Spaceboy, The Kraken, The Rumor, The Séance, The Boy, The Horror og The White Fiolin.

«The Umbrella Academy» står overfor en rekke katastrofale hendelser, samt dødsfallet til en nær alliert. Når en ny trussel dukker opp blir det opp til akademiet å bekjempe trusselen. Men hvert medlem blir ofte alt for distrahert på grunn av deres egne problemer.

Referanser
----------

1. ↑  Pastorek, Whitney (25. juni 2007). «Exclusive Peek: Gerard Way's 'Umbrella Academy'». *Entertainment Weekly*. Arkivert fra originalen 7. oktober 2012. Besøkt 9. august 2007.
2. ↑  «Umbrella Academy: Apocalypse Suite #1». Dark Horse Comics. 2007. Besøkt 9. august 2007.
3. ↑  Meslow, Scott (16. februar 2019). «The Umbrella Academy Series Premiere Recap: Reunited (and It Feels So Bad)». *www.vulture.com*. Besøkt 19. februar 2019.
**Dorival Guidoni Junior** (født 28. mai 1972 i Nhandeara) er en brasiliansk tidligere fotballspiller, som spilte primært på midtbanen. Fra 2003 til 2006 spilte han i Premier League-klubben Middlesbrough.

Karriere på klubbnivå
---------------------

Før han kom til Middlesbrough, hadde Doriva spilt for São Paulo, Atlético Mineiro, FC Porto, Sampdoria og Celta Vigo. Overgangen fra Atlético Mineiro kostet FC Porto 4 millioner $.

### I Middlesbrough

Doriva var tatt inn på lån av Middlesbroughs manager Steve McClaren i januar 2003. Etter fem opptredener som innlånt spiller, skrev Doriva under en ettårskontrakt med Middlesbrough. I sin første hele sesong for klubben, spilte Doriva som førstevalg sammen med George Boateng. Dorivas eneste scoring for klubben fant sted i FA-cupens tredje runde, mot Notts County.

Doriva fikk i 2005 kontrakten forlenget med ett år. Middlesbrough lot kontrakten løpe ut i 2006.

### Blackpool og senere karriere

Etter at kontakten med Middlesbrough var løpt ut, signerte Doriva for Blackpool. Han signerte deretter for América. På grunn av et hjerteproblem som ble påvist, og som hadde rammet både hans far og farfar, la Doriva opp som fotballspiller. Senere undersøkelser viste at diagnostiseroingen hadde vært unøyaktig, og at han kunne ha fortsatt å spille fotball. Doriva gjorde imidlertid ingen comeback av den grunn.

Landslagskarriere
-----------------

Doriva var en del av Brasil-troppen i VM i fotball 1998. Han spilte imidlertid kun en kamp i mesterskapet, hvor han kom inn som innbytter mot Marokko som erstatter for César Sampaio.

Doriva spilte totalt 35 landslagskamper for Brasil, og scoret fire mål.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 19. oktober 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. august 2012. Besøkt 30. juni 2012.
4. ↑   Arkivert 12. januar 2016 hos Wayback Machine.
5. ↑   Arkivert 19. oktober 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Doriva – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Doriva – Fora De Jogo Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Brasils tropp – VM i fotball 1998 Andreplass |
| --- |
| 
* 1 Taffarel
* 2 Cafu
* 3 Aldair
* 4 Júnior Baiano
* 5 César Sampaio
* 6 Roberto Carlos
* 7 Giovanni
* 8 Dunga (k)
* 9 Ronaldo
* 10 Rivaldo
* 11 Emerson
* 12 Carlos Germano
* 13 Zé Carlos
* 14 Gonçalves
* 15 André Cruz
* 16 Zé Roberto
* 17 Doriva
* 18 Leonardo
* 19 Denílson
* 20 Bebeto
* 21 Edmundo
* 22 Dida
* Landslagstrener: Zagallo

 | Flagget til Brasil |
Sannsynlig fylogenetisk utvikling av mellomformer mellom moser («mosses») og karplanter («ferns & seed plants»)i tidsepokene silur og devon (blå farge).
**Aglaophyton major** er en utdødd art i slekten ***Aglaophyton*** – en forhistorisk gruppe av planter. Dette var den første sporofytt-generasjon av diploid-haploide planter som skilte lag med karplanter i devon, for om lag 400 millioner år siden. De var en slags mellomstadie mellom moser og karplanter. Noen av dem var trolig forfedre til våre dagers kråkefotplanter *(Lycopsida)*. 

*Aglaophyton* skilte lag med det som skulle bli karplantene omtrent samtidig med slektene *Horneophyton* og *Cooksonia*, ohg disse tre utgjør antakelig slekter i mellomstadiet *Polysporangiophyte* umiddelbart før utviklingen av karplantene.

Stammene var runde og inntil 6 mm i diameter, planten var 15-50 cm høy. Gruppen ble beskrevet i 1920, utfra fossiler funnet i blant annet Skottland. Vevet kunne frakte vann men hadde ikke fullt utviklet vedvev eller silvev slik vi kjenner det fra karsporeplantene. Noen arter var blant de første som levde i symbiose med arter av sopp.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aglaophyton* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aglaophyton* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Aglaophyton* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aglaophyton* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Frank Stagg** (født 1948, død 12. februar 1976) var et irsk medlem av Den provisoriske IRA (PIRA), som døde under en sultestreik.

Han ble i 1973 dømt for planlagt mordbrann. Under soningen i Wakefield fengsel i England gikk han flere ganger til sultestreik med krav om å få sone i et irsk fengsel. Den 14. desember 1975 begynte han på den siste sultestreiken, som varte i 62 dager og førte til hans død. 

Hans begravelse utløste en strid i Irland. Republikanerne ønsket at han skulle stedes til hvile på den republikanske gravlunden i Ballina, noe som også var hans eget ønske. Men regjeringen og deler av familien ville heller at han skulle ligge i familiegraven på samme kirkegård, og ønsket ikke deltagelse fra den republikanske bevegelsen i begravelsen. Mens familien ventet på båren på Dublin Airport sørget den britiske regjeringen for at flyet ble omdirigert til Shannon Airport, og båren ble brakt derfra til Ballina. For å hindre at republikanerne gravde opp kisten ble graven dekket med betong. Men i november 1976 gravde en gruppe republikanere en tunnel under graven, hentet opp kisten og la den i en ny grav på den republikanske gravlunden. Belfast balladen-skribent Seamus Robinson skrev «Brave Frank Stagg» som hyllest.

Hans bror Emmet Stagg er pr. 2006 Teachta Dála for Labour Party for valgkretsen Kildare North. Han var et av familiemedlemmene som ikke ønsket republikansk innblanding i begravelsen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
Palmyrske guder fra venstre mot høyre: Måneguden **Aglibôl**, overguden Beelshamên, solguden Malakbêl,første århundre etter Kristus, funnet nær Bir Wereb i Wadi Miyah i Syria, Louvre.
**Aglibôl** var en månegud som ble dyrket fremfor alt i det antikke Syria i byen Palmyra, sammen med Malakbel. Navnet Aglibôl betyr «Bels kalv», eller «Herrens kalv». Gudeparet ble mange ganger kalt «de hellige brødre», med Aglibol av rang høyere enn Malakbel.

Frise i Baaltempelet i Palmyra, med Aglibol og Malakbel i relieffet.
Begge guddommer hadde en helligdom, kalt «den hellge have», i Palmyra. Dette tempelet er ikke så langt blitt lokalisert, men er kjent fra omtale. 

Aglibôl ble avbildet med en månehalo bak hodet og iblant aksler. Et annet av hans kjennetegen er månesigden.

Aglibôl kobles med solguden Yarḥibôl i en berømt treenighet. Han assosieres også med den syrianske versjonen av Astarte «Venus» og med Arṣu «Aftenstjernen».

Dyrkingen av Aglibôl fortsatte inn i hellenistiske tider og spredte seg senere til Romerriket.

Litteratur
----------

* Javier Teixidor: *The Pantheon of Palmyra. Études préliminaires aux religions orientales dans l'Émpire romain 79.* Leiden 1979, s. 34-52
* Michael Jordon i *Encyclopedia of Gods*, Kyle Cathie Limited, 2002
* Raymond Kuntzmann: *Le Symbolisme des jumeaux dans le Proche-Orient ancien*, Paris, éd. Beauchesne, 1983
**Geir Stene-Larsen** (født 16. desember 1955) er en norsk lege og statstjenestemann. Han var direktør ved Nasjonalt folkehelseinstitutt til 13. august 2012.
Stene-Larsen ble i statsråd 30. mars 2012 utnevnt til ekspedisjonssjef i Folkehelseavdelingen i Helse- og omsorgsdepartementet.

Stene-Larsen tok i 1981 graden cand.med. ved Universitetet i Oslo. Samme år avla han medisinsk doktorgrad ved Universitetet i Bergen. Stene-Larsen har senere også tatt utdannelse i medisinsk ledelse og helseadministrasjon. Har har arbeidet som sykehuslege, i Nasjonalt folkehelseinstitutt og i Sosial- og helsedepartementet. I 2001 ble han utnevnt til direktør for Nasjonalt folkehelseinstitutt.

Stene-Larsen har tidligere arbeidet i Norges forskningsråd, der han i 1997 ble direktør. I 2003 ble han utnevnt til leder for hovedstyret i Norges forskningsråd. Han ble gjenoppnevnt i 2007 for perioden til 2011.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Geir Stene-Larsen fortsetter som direktør for Nasjonalt Folkehelseinstitutt, Helse- og omsorgsdepartementet, Pressemelding, nr. 69, 29. juni 2007, besøkt 11. november 2009.
2. ↑  (no) BIBSYS
3. ↑  Internintervjuet Arkivert 13. oktober 2007 hos Wayback Machine. *Forskning*, nr. 5, 2003, besøkt 11. november 2009.
4. ↑  Forskningsrådets hovedstyre[*død lenke*], Norges forskningsråd, besøkt 11. november 2009.

| * v
* d
* r
Direktører for Statens institutt for folkehelse (1929–2001) og Folkehelseinstituttet (2002–) |
| --- |
| Einar Aaser (1929–1956) **·** Christian Lerche (1957–1983) **·** Bodolf Hareide (1984–2001) **·** Geir Stene-Larsen (2002–2012) **·** Camilla Stoltenberg (2012–) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***The Undercurrent*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Wilfrid North.

Handling
--------

Jack Duncan vender tilbake fra første verdenskrig etter å ha slåss i Frankrike til sin kone og baby, men oppdager snart at jobben hans ved Loring Steel Mills har blitt overtatt av noen andre. Jack møter en gruppe bolsjeviker og agitatorer som vil ha ham med seg på grunn av hans popularitet blant andre soldater. De sørger for at Jack får sparken fra den nye jobben hans, akkurat i det utgiftene hans til hjemmet hans burde betales. Når de overbeviser ham om urettferdigheten i hans egen situasjon, slutter Jack seg til rekkene deres.

Men etter å ha fått vite om de egentlige planene deres, om å brenne ned hele fabrikken og Lorings hjem - samt starte et opprør i byen - blir Jack vunnet over av en sosialists argumenter, som bare tar til orde for mildere reformer. Han advarer Loring og slår, sammen med soldater fra en militærleir, i nærheten ned hele opprøret. Kort tid senere dreper en kvinnelig agitator flere av kameratene hennes, før hun begår selvmord. Jack blir deretter gjort til formann ved den samme fabrikken han var tidligere ansatt ved.

Skuespillere
------------

* Arthur Guy Empey som Jack Duncan
* Florence Martin som Lucy
* Vera Boehm som Jack Duncan Jr.
* Marguerite Courtot som Fanny Brett
* Betty Blythe som Mariska
* William R. Dunn som Ivan
* F.R. Buckley som Padris Thann
* Sally Crute som Sylvia Loring
* Arthur Donaldson som Malin
* Betty Hutchinson som Mrs. Loring
* Harry Lee som Smith
* Frank Norcross som Marinoff
* Charles A. Stevenson som John Loring
* Eugene Strong som Edward Taylor

Referanser
----------

1. ↑  THE UNDERCURRENT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Undercurrent* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Undercurrent* på American Film Institute Rediger på Wikidata
«**I Can Lose My Heart Tonight**» er den første singelen til den nederlandsk-tyske popsangeren C. C. Catch (hvis egentlige navn er Caroline Katharina Muller). Singelen, som ble utgitt 31. juli 1985 av Hansa, er selvfølgelig også inkludert på debutalbumet *Catch the Catch* som kom ut 28. april 1986, nesten ett år senere. 

«I Can Lose My Heart Tonight» ble opprinnelig skrevet av Dieter Bohlen for Modern Talking, men Bohlen skal angivelig ha ment at låten ikke var bra nok.[] Dermed ga han låten til C. C. Catch, fordi han mente hun hadde talent.[] Singelen nådde blant annet 13.-plass på salgslistene i Tyskland.[]

I 1999 ble «I Can Lose My Heart Tonight» re-mikset og utgitt på ny som singel, men ikke med den samme suksessen som originalen. Singelen nådde bare 72.-plass på salgslistene i Tyskland.[]

Sporliste og formater
---------------------

**Original versjoner**

1. «I Can Lose My Heart Tonight» (Radio version) – (3:50)
2. «I Can Lose My Heart Tonight» (Extended Remix) – (5:53)
3. «I Can Lose My Heart Tonight» (Instrumental versjon) – (3:53)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for musikkdatabaser i Wikidata*
***The Twelfth Juror*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av George Lessey.

Handling
--------

Harry Baker og Alice Charlton møtes under forberedelsene til en låvedans. De blir snart kjærester. Men Clarence Morton, som også er interessert i Alice, klarer å få henne som partner under dansen. Senere kommer Clarence over frukt som egentlig tilhører Jeff Robey, en nabo til Harry, og begynner å ta det med seg hjem til sin egen lund. Robey kommer deretter og anklager Clarence for dette tyveriet. De krangler og Clarence blir ved et uhell drept, og Robey flykter sin vei. Når Harry oppdager hva som har skjedd, forsøker han å skaffe hjelp. Men han blir i stedet arrestert, og dømt for å ha begått mordet. Robey blir utpekt som en av de tolv jury-medlemmene under rettssaken mot harry.

Skuespillere
------------

* Ben F. Wilson som Harry Baker
* Laura Sawyer som Alice Charlton
* Jack Conway som Clarence Morton
* R. Henry Grey som Jeff Robey
* Harold Lloyd

Referanser
----------

1. ↑  The Twelfth Juror

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Twelfth Juror* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Twelfth Juror* på Silent Era Rediger på Wikidata
**い** i hiragana og **イ** i katakana er et av tegnene i japansk kana som hver representerer en mora. Tegnet blir romanisert som *i*. Uttalen (hør hjelp•info) av い/イ ligger veldig nær den norske *i*, selv om den kan oppfattes litt kortere.

Tegnet befinner seg på andreplass, nest lengst til venstre i tabellen for systematisering av tegn, gojūon.

Herkomst
--------

い og イ stammer begge fra kanji-tegnet 以. Her har い kommet fra dets venstre del, mens イ kom fra høyre del. 以 kom fra Kina via det såkalte man'yōgana (万葉仮名), forløperen til hiragana og katakana.

Varianter
---------

Det finnes også mindre versjoner av *i* på kana, ぃ og ィ, som blir brukt for å danne fremmede lyder i det japanske sprog. Disse gir et hint av *i*, som oftest efter en annen bokstav, som for eksempel フィ (*fi*). Med dette forandrer man den avsluttende vokalen av フ (*fu*) til *fi*, og kan dermed enkelt forme ord som フィリピン (Firipin → Filippinene) som ellers ville vært umulig med kun store tegn.

Strøkenes rekkefølge
--------------------

Slik tegner man いSlik tegner man い
**Hiragana い** blir skrevet med to strøk:

1. Et vertikalt, bueaktig strøk fra topp til bunn, derefter en kort fane mot høyre.
2. En parallell linje til høyre for det første strøket, noe kortere.

Slik tegner man イSlik tegner man イ
**Katakana イ** blir også skrevet med to strøk:

1. Et diagonalt, buelignende strøk fra høyre-topp mot venstre-bunn.
2. En vertikal linje fra midten av første strøk ned mot bunnen.
***Euchaetes egle***  er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

Larve.
…

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Levevis
-------

*Euchaetes egle* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Åmene lever på planter i gravmyrtfamilien, helst silkeurt (*Asclepias*), men også *Apocynum*. Åmene tar opp giftstoffer fra disse plantene, som bevares i kroppen på voksne individer og gir en viss beskyttelse mot flaggermus og andre predatorer. Den oransje og svarte varselfargen på bakkroppen signaliserer at insektet er giftig.

Utbredelse
----------

*Euchaetes egle* finnes i Canada, sør til Texas og Florida i Amerika, finnes ikke i Norden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Euchaetes egle* (Drury, 1773)**

Referanser
----------

1. ↑  D. Hadley (8. januar 2018). «7 Insects Commonly Found on Milkweed». ThoughtCo. Besøkt 14. februar 2018.
2. ↑  N. Hristov og W.E. Conner (2005). «Effectiveness of tiger moth (Lepidoptera, Arctiidae) chemical defenses against an insectivorous bat (*Eptesicus fuscus*)». *Chemoecology*. 15 (2): 105–113. ISSN 1423-0445. doi:10.1007/s00049-005-0301-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euchaetes egle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Euchaetes egle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Euchaetes egle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euchaetes egle* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Euchaetes egle* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Euchaetes egle* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Ellemtel Utvecklings AB** (EUA) var et aksjeselskap som ble grunnlagt i 1970 av det svenske televerket (inkludert divisjonen Teli) og Telefon AB LM Ericsson. Selskapet arbeidet med utvikling og konstruksjon av blant annet elektroniske telefonsentraler, utstyr for datanett, digitale overføringssystemer og avanserte telefonapparater. Selskapets største oppgave ble å utvikle og tilvirke den helt elektroniske telefonsentralen AXE, en av verdens første datastyrte, digitale telefonsentral. Ellemtel utviklet også hustelefonsentralen Ericsson MD110.

Etter at Ericsson i 1993 kjøpte Teli av Televerket solgte Televerket den 28 september 1995 sin andel i Ellemtel till Ericsson,
som innlemmet det i sitt underselskap *Ericsson Utvecklings AB* (UAB) under vd Gunnar M. Eriksson. To måneder efter sammanslåingen la Ericsson ned det prestisjefylte prosjektet AXE-N. Ericsson avviklet senere selskapet fullstendig i 1999.

Navnet *Ellemtel* og den kreative ånd som fantes hos personalet forvaltes videre, gjennom domenenavnet `ellemtel.com`, av en gruppe tidligere Ellemtel-ansatte.

Referanser
----------

1. ↑  Ellemtel nu helägt, Kontakten, nr 15, side 3, 1996
2. ↑  The History of Ericsson
3. ↑  Hans Olsson: *Ericsson lägger ner utveckling*, Dagens Nyheter, 8. desember 1995
4. ↑  Samägda bolaget Ellemtel läggs ned[*død lenke*], Ny teknik 9 juni 1999
5. ↑  «ELLEMTEL, hemsida». ellemtel.com.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Bounds Green** er et sted i distriktet Haringey i det nordøstlige London. Deler av området regnes ofte med til New Southgate, som ligger i Enfield. Det er i økende grad et flerkulturelt område.

Stedet var tidligere et populært overnattingssted for reisende da det lå i utkanten av London, rett utenfor tollporten ved Turnpike Lane. Det har i nyere tid utviklet seg til en grønn forstad rett nord for Wood Green. Området har gode kommunikasjonsmuligheter med Bounds Green undergrunnstasjon, Bowes Park stasjon og en rekke busslinjer.

Historie
--------

Stedsnavnet var først dokumentert som Le Boundes og er antagelig avledet fra en John Le Bounde som eide land her på 1300-tallet. Bounds Green forble en liten grend med gårdsbruk fram til slutten av 1800-tallet med noen få små hus, en kro og et teglverk. Forstadshus begynte å dukke opp og spredte seg utover fra Wood Green, og Bounds Green fikk barne- og ungdomsskoler i 1895. Elektrisk trikk begynte i 1906. I oktober 1940 drepte en bombe fra Luftwaffe 17 mennesker som hadde søkt ly i tunnelen ved Bounds Green stasjon og ytterligere fire andre som ble drept i sine hjem rett ved.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Bounds Green, Haringey/Enfield», *Hidden London*
2. ↑  Pinching, Albert (2014): *Bounds Green – A History and Walk*. London: Hornsey Historical Society. ISBN 978-0905794501.
3. ↑  «A Brief History of Bounds Green and Bowes Park», *Hornsey Historical Society*

Eksterne lenker
---------------

* Bowes and Bounds Connected, samfunnsnettsted for Bowes Park og Bounds Green

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |