recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stiftelsen Antidoping Norge** er en norsk stiftelse som jobber for å motarbeide dopingbruk innen norsk idrett. Organisasjonen ble stiftet 3. juni 2003, og er registrert i Brønnøysundregistrene som en ideell organisasjon (sektorkode 7000).

Daglig leder er Anders Solheim. Jens Kristian Thune var styreleder i åtte år fra oppstarten. I perioden 2011–2018 var Valgerd Svarstad Haugland styreleder. Vebjørn Rodal var så i 2018 fungerende styreleder til den nåværende styreleder Thorhild Widvey overtok vervet i 2019. Øvrige styremedlemmer er Siri Beate Hatlen som er (nestleder) og Vebjørn Rodal, Knut-Marius Sture, Nils Kristian Moe, Nina Frisak.

Ifølge organisasjonens vedtekter er stiftelsen opprettet for å sikre at kontroll- og påtalevirksomheten for dopingsaker organiseres uavhengig av Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité og den norske staten.

Liste over styreledere i Stiftelsen Antidoping Norge
* 2003 – 2011 : Jens Kristian Thune
* 2011 – 2018 : Valgerd Svarstad Haugland
* 2018 – 2018 : *Vebjørn Rodal* *(fungerende)*
* 2019 – 0 00 : Thorhild Widvey

Referanser
----------

1. ↑  Brønnøysundregistrene - Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret: Stiftelsen Antidoping Norge Besøkt 4. oktober 2014
2. ↑  «Valgerd Svarstad Haugland ny styreleder i Antidoping Norge». Kulturdepartementet. 21. juni 2011.
3. ↑  «Antidoping Norges styre». Antidoping Norge. 25. juni 2018. Arkivert fra originalen 25. juni 2018. Besøkt 24. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Antidoping Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
Kopi av gokstadfæringen, den minste av de tre vikingtidsbåtene som ble funnet sammen med Gokstadskipet utenfor Sandefjord i 1880. Foto: 2008 
**Gokstadfæringen** var en mindre båt, en færing på 6,5 meter for to par årer, som ble funnet sammen med Gokstadskipet, vikingskipet som ble funnet i en gravhaug ved Sandefjord i Vestfold i 1880, og er datert til rundt år 900.

Historikk og konstruksjon
-------------------------

Det ble funnet i alt tre mindre båter i Gokstadfunnet. De var i mange fragment. Da Frederik Johannessen var ferdig med å rekonstruere Gokstadskipet i 1930, bygde han opp igjen to av disse båtene: en færing på 6,5 meter og en treroing på om lag 10 meter. Begge disse båtene er klinkbyggede. Det har vært brukt svært granne bord.

Færingen minner mye om færinger en ser på Vestlandet i våre dager. Gokstadfæringen skiller seg fra for eksempel oselveren ved at stavnene er tilhogne slik at bordgangene starter som en del av stavnen. Dette er et trekk som også finnes på større skip.

Gokstadfæringen er for det meste bygd av eik. Øverste bordgangen er av furu. Det er og tofter og tiljer. Akterut har den styreåre på styrbord side, slik en finner på større skip.

Under utgravninga av et gravfelt fra vikingtida ved gården Gulli utenfor Tønsberg i Vestfold i 2004, ble det funnet rester av båter som tilsvarer gokstadfæringen.

Det er blitt bygd flere kopier av gokstadfæringen.

Se også
-------

* Gokstadskipet
* Oselver

Kilder
------

* Vikingskip og norske trebåter
* Arne Emil Christensen: Gokstadfæringen - alle norske småbåters «urmor»? *KYSTEN* Nr. 3. 1982

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten* 2004

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gokstadfæringen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**N. Sundin Dockstavarvet AB**, vanligvis bare *Dockstavarvet*, er et svensk verft på tettstedet Docksta i Kramfors kommun i Västernorrlands län.

Historikk
---------

Det opprinneluge verftet ble grunnlagt i 1905 av fetterne Nils og Carl Sundin, og gikk fra begynnelsen under navnet *N & C Sundins Båtbyggeri*. Fram till början av 1960-talet byggdes båtarna i trä, men kom sedan att ersättas helt av aluminiumbåtar.

Varvets största framgång är Stridsbåt 90H som bland annat används inom den svenska marinen för förflyttning av trupp och materiel samt strid i skärgården. Stridsbåt 90H har även fått framgångar utomlands där den bland annat ingår i den malaysiska polisens arbete mot narkotikasmuggling. 
Bland de andra båtarna som byggs märks bland annat ett antal olika lotsbåtar.

Ägarförhållanden
----------------

N. Sundin Dockstavarvet AB ägdes till 100% av Aludesign in Docksta AB som Nils Sundins tre barnbarn ägde tillsammans. Aludesign ägde även Rindö Marine i Vaxholm, Stockholm samt 55% av Muskövarvet, också det i Stockholm.  21 december 2017 köptes varvet med all verksamhet av SAAB AB och inordnades i SAAB-koncernen under SAAB Kockums AB.

Byggda fartyg i urval
---------------------

* Tjänstefartyg nr 11, ek, 1958, för Kungliga Sjöfartsstyrelsen

Referanser
----------

1. ↑   Shipyards, utgitt 15. juni 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Aludesign i Docksta AB, Årsredovisning 2014
5. ↑  Pressmeddelande: *Ny ägare av N. Sundin Dockstavarvet AB*, läst 21 december 2017
6. ↑  Dagens Industri 21 december 2017: *Saab köper stridsbåtstillverkare och varv*, läst 21 december 2017

Eksterne lenker
---------------

* Dockstavarbets webbplats

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Anticosti** er en øy i den kanadiske provinsen Québec. Anticosti ligger i St. Lawrence-bukta ved utløpet til St. Lawrence-elva. Øya er tynt befolket, med store skoger av kvitgran, balsamedelgran og svartgran. Mye av kysten er dominert av steile kalksteinsklipper. Innsjøene og elvene er mange og fiskerike, og flere av elvene skjærer gjennom dype juv. Den østlige delen av øya utgjør et enormt myrområde. På øya finnes en bestand av rundt 120 000 hvithalehjort, etterkommere av 220 individer innført i 1896.

Den første europeeren som utforsket øya var Jacques Cartier i 1534. Han trodde først det var en halvøy, før han ga øya navnet *Île de l'Assomption*. Fra 1600-tallet gikk øya under navnet *Anticosti*. Dette navnets opprinnelse er ikke kjent, men det kommer muligens fra urbefolkningens ord *natiscotec* («der bjørner blir jaktet på»). I 1680 kom de første bosetterne, da Ludvig XIV av Frankrike ga Louis Jolliet myndighet over øya. Etter Ny-Frankrikes fall ble øya annektert av Newfoundland-kolonien, men i 1774 ble den overdratt til Canada. I 1974 ble øya kjøpt av provinsen Québec, som avsatte 150 km² av øya til et naturreservat.

De fleste innbyggerne på øya stammer fra Newfoundland, Saint-Pierre og Miquelon og Îles de la Madeleine. De er franskspråklige og lever av fiske, fangst og tømmerhogst. I 1909 var det over 800 hektar jordbruksland, men i dag er det ingen gårder igjen på øya.

Øyas kyst blir regnet som en stor fare for skipstrafikken i St. Lawrence-bukta. Det blir anslått at rundt 400 skipsvrak ligger ved øya; noe som har gitt den kallenavnet «buktas kirkegård».

* Beverdam.Beverdam.
* Laksefiske i Riviere À l'Huile.Laksefiske i Riviere À l'Huile.
* Port-Menier.Port-Menier.

Referanser
----------

1. 1 2  Ile d' Anticosti Arkivert 16. april 2017 hos Wayback Machine. *The Canadian Encyclopedia*
2. ↑  «Anticosti dictionary definition | Anticosti defined». *www.yourdictionary.com* **(engelsk)**. Besøkt 16. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anticosti Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Sigurd Havtoresson** (født ca. 1315, død ca. 1390) var sønn av ridder Havtore Jonsson og prinsesse Agnes Håkonsdatter, utenomekteskapelig datter av kong Håkon V Magnusson. Sigurd var lagmann, sysselmann, høvedsmann, riksråd og Norges største private jordeier i senmiddelalderen.

Slektsforhold
-------------

Sigurd og broren Jon tilhørte en av de mektigste slektene i Norge. De var dattersønner av kong Håkon Magnusson, og gjennom faren Havtore tilhørte de Sudrheimætten (Sørum-ætten), en mektig slekt på Romerike som trolig var etterkommere av Bård Guttormsson på Rein, og kanskje også Harald Gille. Dermed var Jon og broren av kongsslekt også på farssiden. Sigurd overtok faren Havtores hovedgård Sørum (Sudrheim) og det meste av jordegodset på Romerike, mens broren Jon fikk flere eiendommer i Borgarsysla, blant annet storgårdene Huseby i Onsøy og Borregård i Tune.

I løpet av sin politiske karriere var Sigurd blant annet sysselmann på Romerike, høvedsmann i Bergen og lagmann i Oslo. Sigurd var blant stormennene som gjorde opprør mot kong Magnus Eriksson i 1333 og i 1338-1339. Kong Magnus var Sigurds fetter; hans mor Ingebjørg og Sigurds mor Agnes var søstre. Ifølge ei pavebrev 1334 var Sigurd var med på å ta biskop Hallvard (biskop av Hamar 1320-1349) til fange. For dette ble Sigurd lyst i bann, men ble senere løst fra bannet. Etter det siste opprøret ble Sigurd og Magnus etterhvert forsonet, og Magnus gjorde i 1343 Sigurd til væpner, en ridder-tittel.

Sigurd giftet seg i 1342 med Ingebjørg Erlingsdatter, datter av drottsete Erling Vidkunsson. De etterlot seg to barn, sønnen Håkon og datteren Agnes. Agnes ble gift med svenske Jon Marteinsson, og deres sønn, Sigurd Jonsson, overtok morfarens eiendommer.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon ID Sigurd\_Havtoresson[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Opsahl, Erik. (2009, 13. februar). Jon Havtoresson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 29. november 2016 fra .
4. ↑  Opsahl, Erik. (2015, 21. april). Sigurd Jonsson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 30. november 2016 fra .

Eksterne lenker
---------------

* Sigurd Havtoresson, hos Store norske leksikon
* Sigurd Havtoresson, hos Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**«Anywhere I Wander»** er en amerikansk sang, skrevet av Frank Loesser. Den ble introdusert av Danny Kaye i musikalfilmen *Hans Christian Andersen*.[1]

Den best kjente innspillingen med Julius La Rosa ble utgitt av Cadence Records med katalonummer 1230. Den var Cadences første single og La Rosas første innspilling. Katalognummeret var avledet fra La Rosas fødselsdag (2. januar 1930).[2]

Hugo Winterhalter's Orchestra and Chorus Soloist: Stuart Foster spilte den inn i Manhattan Center, New York City, 26. november 1952. Melodien ble utgitt på 78-platen RCA Victor 20-5124 (i USA)[3], på singlwn RCA Victor 47-5124 (i USA) og på 78-platen His Master's Voice B 10437. I Norge ble den utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3301.

Norsk versjon
-------------

Peter Coob har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Hvor jeg enn må vandre».

### Innspilling

* Jens Book-Jenssen, Egil Monn-Iversen og hans konsertorkester. Utgitt på 78-platen Musica A 5125 i 1953.[4]

Listeplassering
---------------

La Rosas versjon nådde Billboard-listen 31. januar 1953 og lå der i ni uker med nummer fire som høyeste plassering.[5]

Referanser
----------

1. ↑  Hans Christian Andersen – Soundtracks hos Internet Movie Database
2. ↑  Archie and the Metronome: The Cadence Records Story
3. ↑  RCA Victor Records in the 20-5000 to 20-54999 series
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
**Dronningens kruttårn**, også kalt **Det store kruttårn**, **Tøihuset**, **Kruttårnet i Dronningens bastion** eller **Fredrik IIIs hall** på Fredriksten festning i Halden er en bygning opprinnelig oppført i 1684. Bygningen ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928.

Beskrivelse
-----------

 Dronningens kruttårn fra Klokketårnet, Dronningens bastion til venstre, i forgrunnen taket på Nedre magasin (v) og Den gamle kommandantbolig (h)
Dronningens kruttårn ligger langs østre flanke i Dronningens bastion som danner det nordvestre hjøret i den indre festning, Citadellet, og ble påbegynt i 1666, men man regner ikke med at hvelvingen ble fullført før 1670. Kruttårnet er bygd med tykke bruddsteinsmurer med hvelving av teglstein. I 1684 ble hvelvet forsterket og gjort bombesikkert, samtidig ble det bygd et tretak over. Allerede i 1698 ble det lagt nytt tak og det ble bygd en rampe (aprille) for lettere adkomst til tårnbatteriet og Prins Christians bastion. Bygningen var gjenstand for mange ombygninger gjennom hele 17- og 1800-tallet. Taket ble gjenoppbygd flere ganger bl.a. etter brannen i 1826. I 1802 ble det bygd en nytt mindre rom øst for hovedrommet, og det ble bygd en liten hvelving foran hovedrommet som har årstallet 1802 over porten. Sammenligning av tegninger fra forskjellige år viser at det ble opprettet en forbindelse mellom de to rom etter 1925, og på slutten av 60-tallet ble tårnet satt i stand til bruk for selskaper og konserter med navnet Fredrik IIIs hall. I 1970 ble årstallet 1666 og Fredrik IIIs kronede monogram montert på vestveggen. Dørene er smidde jerndører. Taket over kruttårnet er et skurtak med enkeltkrum teglstein.

Bruk
----

Kruttårnets langvegg mot vest med årstallet 1666 og Fredrik IIIs monogram
Bygningen var i bruk som lager for krutt fram til 1905. I forbindelse med opprustningen i 1905 ble kruttårnet innredet som innkvarteringsrom med sengeplass til 147 mann. I 1969 ble den tatt i bruk som selskapslokale under navnet Fredrik IIIs hall. Hallen fungerte også som aula for Forsvarets gymnas som da var lokalisert på festningen.

Referanser
----------

1. ↑  Verneplan 2006, s. 147
2. ↑  Widerberg 1963, s. 61
3. ↑  Verneplan 2006, s. 151
4. ↑  Widerberg 1963, s. 266
5. ↑  Verneplan 2006, s. 151

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-08 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Widerberg/Kavli (1963). «Byen og dens hus». I Riksantikvaren. *Halden : Festningen og byen* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: H. Aschehoug & Co.

Eksterne lenker
---------------

«Fredriksten festning». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Den hellige **Anatolios av Konstantinopel** {født i Alexandria, død 3. juli 458 i Konstantinopel) var patriark av Konstantinopel fra 451 til 458.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Anatolios var født på andre halvdel av 300-tallet, på en tid da medlemmer av mange adelige familier i Østromerriket, utrustet med gresk filosofi og ny tro, valgte å engasjere seg i lederskapet i den kristne kirke. 

### Diakon

Da han var ferdig med sin utdannelse i filosofi ble han ordinert som diakon av Kyrillos av Alexandria. Kyrillos deltok på det tredje økumenisk konsil i Efesos i 431, der deltakerne fordømte Nestorius' lære, som ut fra et ortodoks syn var kjettersk. 

Anatolios forble diakon i Alexandria også etter Kyrillos' død i t444, da Dioskoros av Alexandria overtok setet som erkebiskop av Konstantinopel. Dioskoros fulgte Eutyches' lære, som hevdet at Guds natur i Kristus har absorbert den menneskelige. Dette ble sett på som kjettersk av den ortodokse kirke, som mente at denne lære undergravde grunnlaget for Kirkens lære om frelse og bot for mennesket. I 449 holdt Dioskoros og hans tilhengere et som motpartene kalte et kjettersk «røverkonsil», som derimot var støttet av keiseren. Flavian av Konstantinopel, som var patriark i Konstantinopel, forfektet rettroenhet, men ble avsatt og fradømt den geislige verdighet.

### Patriark

Anatolios ble så valgt som den nye patriarken. Han begynte ivrig å gjenopprette klarhet innen ortodoksien. På et kirkemøte allerede i 450 fordømte han kjetteriet hos Eutyches og Dioskoros. Pave Leo I nektet først å godta en biskop som var blitt utnevnt av en kjetter, men etter at Anatolios hadde demonstrert sin rette tro ble han akseptert.

Keiser Theodosius hadde støttet eutychianismen. Da han døde 28. juli 450 fikk Østromerriket nye ledere som derimot så på denne lære som kjettersk. Året etter, i 451, ble det fjerde økumeniske konsil avholdt i Khalkedon med deltakelse av patriark Anatolios. Deltakerne ved det kalkedonske konsilet stadfestet dogmet om å tilbe Kristus som sann Gud og sant menneske.

Kirken kjempet mot kristologiske vranglærer i lang tid og Anatolios var i kontinuerlig kamp mot kjetterske lærer frem til sin død i 458. 

Selve dødsfallet har vært mistenkt for å være et drap utført av kjettere.

Minnefestdag for St. Anatolios
------------------------------

* 16. juli (3. juli i den julianske kalender)

Referanser
----------

1. ↑  «Council of Chalcedon» i *Catholic Encyclopaedia*
2. ↑  «Den hellige Anatolius av Konstantinopel ( -458)» ved katolsk.no

Eksterne lenker
---------------

* Den hellige Anatolius av Konstantinopel ( -458) ved katolsk.no
* «St. Anatolius» i *Catholic Encylopedia* ved newadvent.org
* Ortodoks kalender 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Milena Jelinek** (tsjekkisk: **Milena Jelínková**, født **Tobolová** 19. august 1935 i Prestice nær Plzeň i Tsjekkoslovakia, død 16. april 2020 i New York City) var en tsjekkisk-amerikansk film- og teaterforfatter og lærer.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Tobolová var datter av eieren av et sagverk i en liten by sørvest for Praha.[] Til å begynne med studerte hun språk, men flyttet i 1955 over til Film- og fjernsyns-akademiet (FAMU) der Milan Kundera underviste i litteratur.[]

I hjemlandet lærte hun seg å skrive under veiledning av Kundera og likesinnede og til å protestere mot kommunismen av venner som Vaclav.[]

### Filmkarriere, eksil

Hun ble utvist fra Prahas filmskole for en film hun skrev, *Et lett liv*, og som ble oppfattet som subversiv.[] Hun flyktet deretter til New York.

Hun skrev dreiebok og dialog for filmen *Zapomenuté světlo* (engelsk: *Forgotten Light*, 1996, regissert av Vladimir Michalek), som fikk filmpriser i 1997. Filen handler om en ung katolsk prests innsats for å berge sin kirke fra å bli stengt i kommunisttiden, og hans kjærlighet til et døende sognebarn. Den ble ansett som en av de største tsjekkiske filmer på tretti år.[]

Hun var en viktig skikkelse innen Československá nová vlna (den tsjekkoslovakiske nye bølge).

Hun var gift ned Frederick Jelinek. Hun underviste ved Columbia University.

Jelinek døde 16. april 2020 av covid-19 i New York City i en alder av 84 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, oppført som Milena Jelínková, NKC-identifikator jo2009330588, besøkt 18. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.idnes.cz[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Milena Jelínková». *Větrné mlýny* **(h)**. Arkivert fra originalen 4. juli 2011. Besøkt 19. desember 2010.
4. ↑  Lohr, Steve (24. september 2010). «Frederick Jelinek, Who Gave Machines the Key to Human Speech, Dies at 77». *The New York Times*. s. 10. Besøkt 19. desember 2010.
5. ↑  «Na covid-19 zemřela scenáristka Jelinek. Emigrovala jako „dar" Kennedymu». iDNES.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Milena Jelinek på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Milena Jelinek hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** NKC
 |
**Alice Mürer Siem** (født 22. februar 1925, død 10. oktober 2002) var en norsk ballettdanser, som sammen med sin tvillingsøster Henny Mürer (1925–97) ble en av dansens pionerer i Norge.

Karriere
--------

Hun studerte med søsteren fra 1938 til 1946 ved ballettskolen til Rita Tori (1908–67). Hun fikk sin scenedebut i 1942 på Carl Johan Teatret, og ble tilsatt i oppsetninger ved Edderkoppen og Chat Noir, samt ved Det Nye Teater. Søstrene ble de første utenlandske elevene som ble tatt opp ved Royal Ballet School i London, da de studerte der fra 1949 til 1952. Alice fikk deretter en rekke engasjementer ved Ballets Russes de Monte Carlo, som blant annet gjestet operaene i New York City. Både i New York og i Norge opptrådte hun ofte i fjernsynet. Hun var en tid ansatt ved Oslo Nye Teater, og var Ivo Cramérs assistent i oppsetningene *Sommer i Tyrol*, *My Fair Lady* og *Boyfriend*.

Familie
-------

Hun og tvillingsøsteren Henny Mürer (1925–97) var døtre av Johan Christopher Mürer (1891–1974) og Dagmar Jenny Bie-Peterson (1896–1977). Faren var direktør og farbror til skribenten Niels J. Mürer (1898–1980). I 1960 giftet Alice seg med pianist og kapellmester Kåre Siem (1918–1986).

Referanser
----------

1. ↑  Alice Mürer i Store norske leksikon.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Alice Mürer Siem hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Alice Mürer Siem hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
Tuborgs tidligere kontorer er det eneste som er igjen av det gamle bryggerikomplekset i HellerupOpstilling av ølvogner på Tuborg fotografert ved 25-års jubileet i 1900**Tuborg** er et dansk ølmerke som for første gang ble brygget i Hellerup i 1875. Fra 1970 er selskapet eid av Carlsberg. Pilsneren *Grøn Tuborg* er Danmarks mest populære øl, og merkets internasjonale varianter klarer seg også godt med distribusjon i omkring 70 land, spesielt i Tyskland, Sverige og Tyrkia med en samlet vekst på 17% i 2006.

Historie
--------

A/S Tuborgs fabrikker ble grunnlagt i Hellerup, Danmark den 13. mai 1873 av blant annet Phillip W. Heyman og Carl Frederik Tietgen som hadde planer om stor eksport av dansk øl. Aksjekapitalen var på rundt 1 million riksdaler. Bryggeriet startet produksjon av øl av den Bayerske sorten som ble veldig populær, og i 1875 ble det første Tuborg-ølet solgt, *Rød Tuborg*. Fem år senere kunne bryggeriet presentere Danmarks første pilsnertype, *Grøn Tuborg*. I 1894 ble Tuborg en del av «De forenede Bryggerier» hvor flere av de små bryggeriene (blant annet Tvedes bryggeri) i København var med.

Phillip W. Heyman var ildsjelen i dette selskapet og satt også med størstedelen av aksjene. Heyman brøt senere med ledelsen, men beholdt sine aksjer, siden Tiegten ikke ville sparke Leopold Damm som direktør. Damm ble senere kalt hjem fra England for å bli direktør, men han hadde også blitt administrerende direktør i Svend Petersens forretning. Etter mange dårlige år kom Heyman inn igjen, og Tiegten og Damm gikk av.

Tuborgs ene bryggeri ble sprengt i luften 5. januar 1945, men kunne allikevel fortsette ølleveransene dagen etter takket være hjelp utenfra. I 1970 gikk *De forende Bryggerier* sammen med Carlsberg, og i 1979 ble produksjonen utvidet, da Fredericia ble valgt som plassering for et nytt moderne bryggeri; Fredericia Bryggeri A/S

Fra 1990 arrangerer Tuborg en egen J-dag i forbindelse med lanseringen av årets juleøl.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tuborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tuborgfondet

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
***Golofa hirsuta*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, gulbrun hornbille. Arten skiller seg fra de andre *Golofa*-artene med at dekkvingene er kledt med fine, korte, lyse hår. Hannen har et langt, tynt, krumt horn på hodet og et kraftig, oppstående, i spissen avrundet horn på pronotum.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom-Amerika (Costa Rica, Panama).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa hirsuta* Ratcliffe, 2003

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av arten
* (en) *Golofa hirsuta* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa hirsuta* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Golofa hirsutus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Forest Lawn Memorial-Parks & Mortuaries** er et amerikansk firma som eier og driver flere gravlunder og likhus i Los Angeles County, Orange County og Riverside County i Sør-California. Firmaet ble startet av en gruppe forretningsfolk fra San Francisco i 1906. Dr. Hubert Eaton overtok driften i 1917, og regnes som stifteren av Forest Lawn for hans innovative ideer. Den første gravlunden var i Tropico, som senere ble en del av Glendale. Områdene er offisielt kjent som «minnesparker». Parkene er spesielt kjent for det store antallet kjente personer som er gravlagt der, spesielt i gravlundene i Glendale og Hollywood Hills. Eaton opprettet det første begravelsesbyrået på selve gravlunden etter en lang kamp mot etablerte begravelsesbyråer, som ikke likte hans kombinasjon av virksomhetene. Han forble daglig leder frem til sin død i 1966. Da ble driften overtatt av nevøen hans, Frederick Llewellyn.

Minnesparker
------------

* Forest Lawn Cemetery (Cathedral City) i Cathedral City i California
* Forest Lawn - Covina Hills i Covina i California
* Forest Lawn - Cypress i Cypress i California
* Forest Lawn Memorial Park (Glendale) i Glendale i California
* Forest Lawn Memorial Park (Hollywood Hills) i Los Angeles i California
* Forest Lawn Memorial Park (Long Beach) in Long Beach i California

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Erik Pema Kunsang** (født Erik Hein Schmidt) er en dansk oversetter, og sammen med Marcia Binder Schmidt, direktør av Rangjung Yeshe Translations and Publications i Katmandu. Han har oversatt mer enn 50 bind av tibetanske tekster og muntlige lærdommer. Hans andre prosjekt innbefatter Rangjung Yeshe Wiki, en pågående elektronisk publikasjon som samler et omfattende ordforråd fra buddhistisk terminologi for å skape en bru mellom tibetansk og engelsk.

Kunsang har vært assistent og oversetter for Tulku Urgyen Rinpoche og hans sønner siden slutten av 1970-tallet. Han var aktiv i å utdanne praktiserende mestere i vesten. Han bor i Danmark.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside Arkivert 18. september 2021 hos Wayback Machine.
* Interview on Lotsawa School
* Publications website
* Shedrub Development Mandala
* Gomde Denmark
* Gomde USA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Jérémie** er hovedstad for departementet Grand'Anse i Haiti. Byen hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 37 902, med 128 178 i kommunen med samme navn.

Byen er nesten isolert fra resten av landet.

I 1964 ble 27 personer massakrert under *Jérémievesperen*, en massakre forvoldet av den haitiske hær og av militsen *Tonton Macoutes*, etter at tretten medlemmer av *Jeune Haiti* tidlig i august 1964 hadde forsøkt å styrte regjeringen til diktatoren François Duvalier («Papa Doc»).

Jérémie kalles gjerne *dikterbyen* ettersom mange forfattere, diktere og historikere ble født der, som Etzer Vilaire og Emile Roumer.

Forfatteren Alexandre Dumas d.e.s far, general Thomas-Alexandre Dumas, ble født i Jérémie.

Referanser
----------

1. ↑  *Population totale, population de 18 ans et plus estimées en 2012* Arkivert 19. september 2013 hos Wayback Machine. Institut Haïtien de Statistique et d'Informatique, 2012, s. 102.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Golofa porteri*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, gulbrun hornbille. Hannen har et langt, tynt krumt horn på hodet, dette har tenner på oversiden. På pronotum er det et langt, tynt, litt foroverkrummet horn som er kledt med gule hår på forsiden. Hos denne arten er hornene særlig lange, også forbeina er påfallende forlenget. Hunnen mangler disse hornene.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i høyereliggende områder fra Venezuela og Colombia i nord til Peru i sør.

Systematisk plassering
----------------------

 Hannen har påfallende forlengede forbein
**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa porteri* Hope, 1837

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa porteri* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa porteri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa porteri* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Golofa porteri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Golofa porteri* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Abra del Acay
Provincia de Saltas beliggenhet
**Abra del Acay** (også *Abra El Acay*) er et veipass i det nordlige Argentina, det er verdens høyeste kjørbare veipass. På spansk er stedet også kjent som *nido del viento blanco*, ’den hvite vindens reir’, dvs. ’reiret til snøstormene fra fjellene’.

Geografi
--------

Abra del Acay ligger rundt 70 km nordvest for byen Salta. Veipasset er del av Ruta Nacional 40 og ligger omtrent 45 km nord for La Poma i *Departamento La Poma* og rundt 30 km sydøst for San Antonio de los Cobres i *Departamento Los Andes*.

Passets offisielle høyde angis till 4 895 moh. men den variere ifølge forskjellige GPS målinger mellom 4 972 og 5 061 moh.

Forvaltningsmessig inngår Abra del Acay i *Departamento La Poma* som på sin side ligger i Provincia de Salta.

Historikk
---------

Veiavsnittet ble påbegynt 1957 og veipasset ble innviet den 8 juli 1960. Biltrafikken startet 9 juli.

Veiavsnittet er ikke asfaltert og er først og fremst egnet for terrengkjøretøy. Veiens stigning er opp til 4,5%.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Latitud-Cero.com Arkivert 9. juni 2011 hos Wayback Machine. (läst 07 juni 2011)
2. ↑  Ruta Nacional Arkivert 27. juni 2017 hos Wayback Machine. (besøkt 29 september 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Abra del Acay
* Kart over Abra del Acay
* Bilde fra området
* Karta over området
* Avstandstabell for Ruta Nacional 40

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Golofa cochlearis*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (30–40 millimeter), gulbrun hornbille med brunsvarte bein. Hodet og sømstripen (dekkvingenes innerkant) er også svarte. Hannen har et middels langt, spisst skjeformet horn på hodet, og en spiss knøl eller et kort horn midt på pronotum, hunnen mangler disse hornene.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Argentina.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa cochlearis* Ohaus, 1910

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa cochlearis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa cochlearis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Golofa cochlearis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*
* Bilde av en hann
Jernbanestasjonen i Golmud.
Golmuds plassering i Kina (rosa farge)
**Golmud** (kinesisk: 格尔木; hanyu pinyin: Ge'ermu; tibetansk: *Gormo*, ན་གོར་མོ་; Wylie: *Na-gor-mo*) er en by på fylkesnivå i Qinghai i Kina. Byen ligger over 2800 meter over havet. Den har om lag 205 000 innbyggere. Selve byen (administrasjonssenteret) er viktig for transport mellom Tibet og Xinjiang. 

Næringslivet består for det meste av utvinning og eksport av olje, kull og naturgass.

Geografi
--------

Golmud er temmelig avsides, med over 500 kilometer til nærmeste større kinesiske by. På gtunn av sin høyde over havet er klimaet barskere enn laverelignende steder på samme breddegrad. Middeltemperaturen i juli er +17 grader og i januar -10 grader.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Qinghai-Tibet-jernbanen løper gjennom området.

### Vei

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.

Kinas riksvei 215 ender opp her. Den begynner i Hongliuyuan i Gansu og fører til Golmud.

Referanser
----------

1. ↑  Weatherbase

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Golmud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Voeren** (fransk: Fourons) er en kommune i den belgiske provinsen Limburg. Voeren ligger som en eksklave imellom Liège og Nederland. Kommunen består av seks delkommuner: Moelingen (Mouland), Sint-Martens-Voeren (Fouron-Saint-Martin), Remersdaal (Rémersdael), Sint-Pieters-Voeren (Fouron-Saint-Pierre), Teuven og 's-Gravenvoeren (Fouron-le-Comte). Kommunen ligger på språkgrensa mellom nederlandsk og fransk og er en så kalt fasilitetskommune for fransk, som betyr at kommunen er pålagt å tilby sine minoritetsspråklige innbyggere kommunale tjenester på fransk om ønskelig. Kommunen har fått sitt navn fra elva Voer som renner gjennom den. Flanderns høyeste punkt, landsbyen Remersdaal som ligger på 287,5 moh. ligger også i Voeren.

Språkstriden
------------

I området som i dag utgjør Voeren ble det tradisjonelt snakket limburgsk, ei nederlandsk dialekt, men på grunn av kommunens beliggenhet på grensa mellom fransk og nederlandsk og fransks status som administrativt språk i Liège, hadde kommunen i 1947 et knapt flertall av fransktalende innbyggere. Da språkgrensa mellom fransk og nederlandsk ble fastlagt i 1963 gikk de kommunene som i dag utgjør Voeren fra å ligge i den vallonske provinsen Liège til å bli en limburgsk enklave mellom Liège i sør og Nederland i nord. Dette skjedde mot de fransktalende innbyggernes og de pro-Lièges vilje og kommunen ble en av språkstridens eple. Mellom 1979 og 1987 nådde konflikten sitt klimaks, med voldsomme demonstrasjoner, gatekamper, nedtaging av tospråklige veiskilt og regjeringsskifte i Belgia. I 1994 fikk kommunen et eget fransk kultursenter, men konflikten kulminerte først i 2000 da det nederlandskspråklige partiet fikk flertall i kommunestyret, mye på grunn av at de tilflyttede nederlenderne hadde fått stemmerett fordi EU-borgere i 1999 hadde fått stemmerett ved lokalvalg.

Referanser
----------

1. ↑  «Wettelijke bevolking per gemeente, per geslacht in 2011 en 2012 av Statistics Belgium» **(fransk)**. Besøkt 1. september 2013.
2. ↑  «1. september 1963, språkgrensa fyller 50 år av RTBF.be info» **(fransk)**. 1. september 2013. Besøkt 1. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Voeren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Limburg |
| --- |
| Hasselt | As **·** Beringen **·** Diepenbeek **·** Genk **·** Gingelom **·** Halen **·** Ham **·** Hasselt **·** Herk-de-Stad **·** Heusden-Zolder **·** Leopoldsburg **·** Lummen **·** Nieuwerkerken **·** Sint-Truiden **·** Tessenderlo **·** Zonhoven **·** Zutendaal | Belgias flagg |
| Maaseik | Bocholt **·** Bree **·** Dilsen-Stokkem **·** Hamont-Achel **·** Hechtel-Eksel **·** Houthalen-Helchteren **·** Kinrooi **·** Lommel **·** Maaseik  **·** Neerpelt **·** Oudsbergen  **·** Overpelt **·** Peer |
| Tongeren | Alken **·** Bilzen **·** Borgloon **·** Heers **·** Herstappe **·** Hoeselt **·** Kortessem **·** Lanaken **·** Maasmechelen **·** Riemst **·** Tongeren **·** Voeren **·** Wellen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Antikt rankeornament fra Ara Pacis, et fredsalter i marmor oppført år 13–9 f.Kr. i Roma.
Arabesk med arabiske skrifttegn, keramikk fra Timurid-dynastiet, et tyrkisk dynasti i Iran som ble etablert av Timur Lenk på 1300-tallet.
**Arabesk** eller **mauresk** er et mønster av stiliserte bladranker. Det oppstod i hellenistisk kunst og var brukt også i romersk og bysantinsk kunst. På grunn av billedforbudet i islam ble mønsteret populært og ble videreutviklet i arabisk kunst. I islamsk kunst er motivet særlig brukt i ornamentikk som element i dekor av veggene i moskeer. Inspirert av arabisk kunst ble motivet populært i vestlig kunst fra tidlig renessanse. 

Navnet kommer av det italienske ordet *arabesco* («arabisk») og betegner egentlig den vestlige bruken av motivet.

Se også
-------

* Akantus

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arabesque (art) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***Endebius mirabilis*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, mørkt brunrød hornbille. Hannen har som vanlig for slekten *Xylotrupes* et fremoverrettet horn på thorax og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen. Disse hornene er forholdsvis korte hos denne arten.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Indonesia (Tanimbar-øyene).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Endebius* Lansberge, 1880 (eventuelt *Xylotrupes* Hope, 1837)
							+ *Endebius mirabilis* Silvestre, 2006

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Endebius mirabilis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Abraham-Geiger-Kolleg** er et rabbinerseminar i Potsdam i Tyskland, som ble grunnlagt i 1999. Det er reformjødisk og er åpent for både kvinner og menn. Seminaret er oppkalt etter Abraham Geiger, en av grunnleggerne av den reformjødiske retning innen jødedommen, og ble etablert av rabbinerne Walter Jacob og Walter Homolka. Homolka er dets rektor. Det har vært tilknyttet World Union for Progressive Judaism fra 2001, og fra 2005 er dets kandidater også godkjent av Central Conference of American Rabbis. Det første studiekullet ble ordinert som rabbinere den 14. september 2006.

Utdannelsen ved kollegiet tar fem år, og Abraham-Geiger-Kolleg samarbeider med *Kollegium Jüdische Studien*. Det er et «tilknyttet institutt» ved Universität Potsdam. Kandidatene får magistergrad i jødisk teologi.

Seminaret finansieres av den føderale regjeringen, Zentralrat der Juden in Deutschland og Leo Baeck-stiftelsen.

Hvert annet år utdeler seminaret Abraham-Geiger-prisen for «fortjenester for jødedommen i sin mangfoldighet» (*«Verdienste um das Judentum in seiner Vielfalt»*).

Eksterne lenker
---------------

* TV
* Abraham-Geiger-Kolleg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
***Acalyptomerus*** er en slekt av små, runde biller som lever i ulike slags råtnende plantemateriale, der de spiser muggsopp. De kan kjennes på svært liten størrelse, rundt kroppsform, evne til å rulle seg sammen til en ball, og store, bladaktige utvekster på bakhoftene som hele bakbeina kan skjules under. Det er bare kjent én art.

Utseende
--------

Knøttsmå biller (1,0-1,2 mm), rund kroppsform. Kroppen er fint hårkledt. **Hodet** er vanligvis stort og bredt, uthulet på undersiden, og kan foldes inn i frembrystet slik at det blir helt skjult. Fasettøynene er små og ovale. Antennene består av åtte til ti ledd, de to ytterste danner en kølle, og har påfallende lange hår. **Brystskjoldet** (pronotum) er temmelig stort og bredt. **Dekkvingene** er avrundede og hvelvede, dekker hele bakkroppen. De har ikke punktstriper. Både pronotum og dekkvingene har skarpe sidekanter. **Beina** er forholdsvis korte, føttene fine og spinkle. Bakhoftene (metacoxae) har store, bladformede utvekster som resten av bakbeinet kan gjemmes bak. Larvene er sylindriske eller spoleformede.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne billene lever mellom råtnende plantedeler, for eksempel kompost og løvstrø. De spiser hyfer og sporer av muggsopper. De voksne billene flyr godt.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Sri Lanka, Thailand og Malaysia, og er også innført til Jamaica.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea
			* Familien dvergbiller, Clambidae
				+ Underfamilien Acalypromerinae – bare én, tropisk art
					- Slekten ***Acalyptomerus*** Crowson, 1979
						* *Acalyptomerus asiaticus* Crowson, 1979

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Acalyptomerus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Acalyptomerus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Acalyptomerus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Acalyptomerus asiaticus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Bilde av:

* *Acalyptomerus*
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana. Det arabisk-nubiske skjoldet ses i grått helt til høyre i kartet.
**Arabisk-nubiske skjold** er et 1 - 2 milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i det nordøstlige Afrika, som i likhet med de fleste kratonene i Afrika og Sør-Amerika er fra proterozoikum, dvs for 1,0 - 2,5 milliarder år siden. Disse kratonene fra (meso-proterozoikum) fløt en tid sammen og dannet urkontinentet Vest-Gondwana.

For 570 millioner år siden startet kollisjonen med Øst-Gondwana som skapte superkontinentet Gondwana, og hvor kollisjonen skapte det det østafrikanske høylandet i sammenstøtet (den østafrikanske fjellkjedefolding). Det arabisk-nubiske grunnfjellskjoldet ble liggende mellom Vest-Gondwana og Øst-Gondwana ved kollisjonen og er dermed en integrert del av det store Østafrikanske orogenet som strekker seg langs hele østsiden av Afrika.

Mot sør ligger det lille Vest-Etiopia-skjoldet som hadde vulkansk aktivitet for 540-830 millioner år siden, på samme tid som det arabisk-nubiske skjoldet.

Mot vest følger det sahariske metaskjold (eller Øst-Ashara-skjoldet) som i det vesentlige ligger som en overdekket plattform under sanden i det østre Sahara, men stikker opp i høyere fjellkjeder.

Det arabisk-nubiske skjoldet har et areal på 445 000 km2 overflatisk, mens det inklusive begravde plattformer utgjør totalt 725 000 km2. Grunnfjellsskjoldet utgjør det østlige Sudan, østlige Egypt, sørlige Sinaihalvøya, deler av Akababukta, og vestre Saudi-Arabia.

Referanser
----------

1. ↑  Ayalew Teklewold, et al, «U-Pb and Rb-Sr geochronology of the Western Ethiopian Shield», *Geological Society of America Bulletin* Nr 102(9), 1990, side 1309.

Eksterne lenker
---------------

* D. Avigad og Z. Gvirtzman, Late Neoproterozoic rise and fall of the northern Arabian–Nubian shield: The role of lithospheric mantle delamination and subsequent thermal subsidence, i: *Tectonophysics*, 2009. doi:10.1016/j.tecto.2009.04.018
* Teklewold Ayalew, Keth Bell, John M. Moore, og Randall R. Parrish, U-Pb and Rb-Sr geochronology of the Western Ethiopian Shield[*død lenke*], i: *Geological Society of America Bulletin*, nr 102(9), 11990, side 1309.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Acamarachi**, også kjent som Pili, er en stratovulkan som ligger nordøst for vulkanene Aguas Calientes og Lascar, og sørvest for sektoren Salar de Pujsa Los Flamencos National Reserve, i Antofagasta i Chile. 

Vulkanen ligger på et høyt platå kalt kommentarer de Atacama og har en bratt membran med nedfarter på opptil 45 grader. Den ligger ved sørøstenden av en liten vulkangruppe som strekker til Colachi i nordvest. En liten kratersjø på ca. 10-15 m i diameter er funnet i krateret. Dette er mest sannsynlig en av de høyeste kratersjøene i verden, og også den nest høyeste innsjø av noe slag i Sør-Amerika, bare overgått av kratersjøen i vulkanen Ojos del Salado.

Referanser
----------

1. ↑  «Synonyms & Subfeatures». Smithsonian Institution. Besøkt 1. april 2018.
2. ↑  «The Highest Lake in the World». highestlake.com. Arkivert fra originalen 24. august 2007. Besøkt 1. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Må ikke forveksles med General Electric.

**General Electric Company** (**GEC**) var et stort britisk-basert industrikonglomerat som drev med forbruker- og forsvarselektronikk, kommunikasjon og engineering. Selskapet var registrert på FTSE 100-indeksen. 

I 1968 kjøpte selskapet opp English Electric (med Marconi Company, men uten flyproduksjonen som forsvant i 1960).

I 1989 fusjonerte GEC og det franske selskapet Alsthom sine kraft-produksjon og transport- divisjoner i et joint venture-selskap kalt GEC-Alsthom. Dette endret navn til Alstom i 1998.

I 1999 ble GECs forsvarsdivisjon, Marconi Electronic Systems, slått sammen med British Aerospace for å lage BAE Systems. Resten av GEC fortsatte som Marconi plc. Selskapet fikk finansielle problemer i kjølvannet av dot-com-boblen i 2001, noe som førte til en restrukturering av selskapet og navnet Marconi Corporation plc. I 2006 kjøpte Ericsson opp mesteparten av dette selskapet, herunder dens største divisjon: Marconi Communications. De resterende delene av selskapet ble omdøpt til Telent.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |