recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Andre slag ved St. Albans |
| --- |
| Konflikt: Rosekrigene |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 22. februar 1461 |
| Sted | St. Albans51°45'18"N 0°20'10"V |
| Resultat | Avgjørende seier for lancastrianerne |

 |
| Stridende parter |
|  Huset York |  Huset Lancaster |
| Kommandanter og ledere |
| Jarlen av Warwick | Margaret av Anjou |
| Styrker |
| ~10 000 | ~15 000 |
| Tap |
| 2 000 | 4 000 |

**Andre slag ved St. Albans** ble utkjempet ved St. Albans den 22. februar 1461, under rosekrigene.

Etter at Richard Plantagenet, 3. hertug av York falt i slaget ved Wakefield i desember 1460 var hans sønn Edward, jarl av March opptatt i vest, hvor han mindre enn tre uker tidligere hadde seiret i slaget ved Mortimer's Cross. Margaret av Anjou ledet derfor lancastrianernes hær mot London, og plyndret underveis. 

Nær St. Albans ble de avskåret av en yorkiststyrke under Richard Neville, 16. jarl av Warwick. Warwick plasserte sine soldater i defensive posisjoner, og styrket disse med grøfter og spisse påler. Men han hadde regnet med at lancastrianerne skulle ankomme fra Luton, og da de i stedet kom fra Dunstable var forsvarsverkene til liten nytte, og lancastrianerne seiret. 

Henrik VI, som var yorkistenes fange, tilbragte angivelig slaget sittende under et tre mens han sang. Lancastrianerne befridde ham og hadde dermed igjen kontroll over tronen. Men de utnyttet ikke fordelen de hadde fått gjennom seieren til å gå mot London. Det er uklart hvorfor, men det er mulig at ryktet de hadde fått om at de var hensynsløse plyndrere førte til at londonerne hadde lukket byportene for dem, og at de derfor anså det som nytteløst å prøve å komme inn i byen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Hickman, Kennedy (3. januar 2017): «Wars of the Roses: Second Battle of St. Albans», *ThoughtCo*
2. ↑   Castelow, Ellen: «The Second Battle of St Albans», *Historic UK*

Litteratur
----------

* Warner, Philip (1975): *British Battlefields: the South*, Fontana
* Burley, Elliott & Watson (2007): *The Battles of St Albans*, Pen & Sword, ISBN 978-1-84415-569-9
* Rowse, A.L. (1966): *Bosworth Field & the Wars of the Roses*. Wordsworth Military Library. ISBN 1-85326-691-4.

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Francesco Canova da Milano** (1497–1543) var en italiensk renessansekomponist og -luttenist.

Liv og virke
------------

Francesco da Milano var sønn av musikeren Benedetto Canova i Monza ved Milano. Luttspilleren Giovanno Testagrossa (1470–1530) ved Beatrice og Isabelle d'Estes hoff i Mantova hadde oppsyn med Francescos musikalske utdanning. 

I 1519 gikk da Milano i tjeneste hos pave Leo X. Sannsynligvis var han i Roma også under Hadrian VI og Clemens VIIs regjeringstid. 

Sent på 1520-tallet vendte da Milano tilbake til Nord-Italia; det kan belegges at han var i Piacenza i 1528, og i 1530 var han domorganist i Milano. Innen 1535 var han tilbake i Roma som luttenist og bratsjist hos kardinal Ippolito de' Medici og som lærer hos pave Paul IIIs nevø, Ottavio Farnese. I 1538 ledsaget Canova paven under et møte med keiser Karl V av Det tysk-romerske rike og kong Frans I av Frankrike i Nice. 

Francesco da Milano døde 46 år gammel den 15. april 1543. Faren reiste en gravstein over sønnen i kirken Santa Maria della Scala i Milano.

### Verk

Francesco da Milano komponerte stort sett for renessanselutt i de beslektede musikkformene Ricercar og Fantasi. Komposisjonene hans er kontrapunktiske og de viser en underliggende påvirkning fra motetteformen. Verkene er overlevert i over 40 ulike tabulaturer som ble trykt i Italia, Frankrike, Tyskland, Spania, Sveits og Nederlandene mellom 1536 og 1603. 

I tillegg kommer 25 ulike manuskripter, også funnet over hele Europa. På grunn av sitt uforlignelige spill fikk han allerede i sin levetid tilnavnet *il Divino* («den guddommelige»), en epitaf han deler med Michelangelo Buonarotti. Lucas Guarico, astrologen til Francescos mesén pave Paul III, holdt ham for å være *«den viktigste og mest betydelige musiker av alle, [...] bedre enn Orpheus og Apollon når han spilte lutt eller et annet instrument.»*

Referanser
----------

1. ↑   data.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.europeana.eu[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   id.loc.gov[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Francesco Da Milano, *Fantasien und Ricercar*, H. Ruhe, R. Evers, Moeck;
* Francesco Da Milano, *Opere Complete per Liuto*, R. Chiesa, Editioni Suvini Zerboni-Mailand

Eksterne lenker
---------------

* (en) Francesco Canova da Milano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Verk av Francesco Canova da Milano i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Francesco Canova da Milano i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***The Feud and the Turkey*** er en amerikansk stum kort dramafilm fra 1908, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

En triviell tvist hadde satt Wilkinson-familien og Caulfield-familien i konflikt med hverandre i årevis. Etter hvert som årene gikk ble følelsene mellom dem stadig mer bitter, helt til de til og med forbød barna sine å leke med hverandre. Men Bobby Wilkinson og Nellie Caulfield blir likevel kjærester, frem til den opprørte oberst Wilkinson rev barna fra hverandre, og rasende beordrer han sønnen sin til aldri å bli sett i Nellies selskap igjen. Men oberstens handlinger fører til en rasende konflikt med Caulfield-familien.

Dette fører til at oberstens yngste sønn, den 14 år gamle George, blir skutt og drept. Etter dette holdt klanene seg strengt for seg selv. Men ekte kjærlighet kjenner ingen klanskap. Til tross for familiens hat for hverandre, forble Bob og Nellie kjærester. Etter 10 år, drevet til desperasjon av denne tilsynelatende uoverstigelige barrieren, stikker de av og gifter seg med hverandre. Bob trosser farens sinne, men den gamle obersten driver ham fra hjemmet sitt og fornekter ham.

Medvirkende
-----------

* Harry Solter som Mr. Caufield
* Linda Arvidson som Mrs. Caufield
* Arthur V. Johnson som Colonel Wilkinson
* Robert Harron som George Wilkinson
* George Gebhardt som Bobby Wilkinson som voksen
* Marion Leonard som Nellie Caufield som voksen
* Gertrude Robinson som Nellie Caufield som barn
* Florence Lawrence som Nellie Caufields Sister
* Clara T. Bracy
* Edward Dillon
* Charles Inslee som Uncle Daniel
* Violet Mersereau
* Herbert Miles
* Mack Sennett som medlem av Wilkinsonklanen

Referanser
----------

1. ↑  «The Feud and the Turkey». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 25. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

(en) *The Feud and the Turkey* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Feud and the Turkey* på American Film Institute Rediger på Wikidata
* (en) *The Feud and the Turkey* på Silent Era Rediger på Wikidata
Utsyn mot det smaleste punkt i Jernporten
**Djerdap nasjonalpark**, eller **Jernporten nasjonalpark** (serbisk: Национални парк Ђердап / *Nacionalni Park Đerdap*), er en nasjonalpark på sørsiden av Jernporten (Donau) i Serbia.

Parken strekker seg 100 kilometer langs elven fra Golubac til Tekija og omfatter ca 63 690 hektar. Midtveis i parken bryter Donau igjennom de sørvestlige Karpatene.

I parken finnes over 1100 planteslag i tillegg til dyr og fugler som bjørn, gaupe, ulv, gullsjakal, svartstork, flere ugleslag og andre sjeldne arter.

Golubac festning, Tabula Traiana og utgravningene ved Lepenski Vir er blant de viktigste historiske arkeologiske funnene innenfor parkens område. 

Parkens administrasjon ligger i Donji Milanovac.

Referanser
----------

1. ↑  «Djerdap National Park». Djerdap National Park. Arkivert fra originalen 26. september 2015. Besøkt 14. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Djerdap National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
***Django – hevneren*** er en spagettiwestern fra 1966 regissert av Sergio Corbucci med Franco Nero i hovedrollen som tittelkarakteren.

Filmen var en internasjonal samproduksjon mellom Italia og Spania og ble dubbet til en rekke språk, blant annet engelsk. Lik som *For en neve dollars* bygger *Django – hevneren* på Akira Kurosawas japanske samuraifilm *Yojimbo* fra 1961.

Handling
--------

På grensen mellom Mexico og USA går en person i uniform og drar på en kiste, og blir vitne til at meksikanske banditter binder fast en prostituert, María, til en bro og pisker henne. Bandittene ble sendt av håndlangere av Major Jackson, en rasistisk tidligere offiser, som ønsker å drepe María ved å korsfeste henne på toppen av et brennende kors. 

Mannen, som identifiserer seg selv som Django, skyter alle bandittene, og tilbyr beskyttelse til Maria. Paret ankommer en spøkelsesby, befolket av Nathaniel, en bartender, samt fem prostituerte. Nathaniel forklarer at byen er en "nøytral sone" i en pågående konflikt mellom Jackson og general Hugo Rodríguez.

Medvirkende
-----------

* Franco Nero - Django
* Loredana Nusciak - María
* José Bódalo - General Hugo Rodríguez
* Angel Alvarez - Nathaniel, the Bartender
* Eduardo Fajardo - Major Jackson
* Gino Pernice - Brother Jonathan

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Django – hevneren* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Django – hevneren* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Django – hevneren* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Django – hevneren* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Django – hevneren* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Django – hevneren* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Django – hevneren* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Django – hevneren* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Django – hevneren* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Django – hevneren* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Vollene** var et festningsverk rundt de eldste delene av Kvadraturen i Christiania, påbegynt 1625 under ledelse av den nederlandske ingeniøren Cornelis Flint og fullført 1633-4. De var 30 fot høye og 30 fot brede, bygget av jord og tilsådd med gress. Oppå dette var det brystvern av jord kledd med torv, 6 fot høye og 6 fot brede i kronen, og raget 9 m over gatenivå. På utsiden en vollgrav som fra 1632 ble fylt med vann fra Akerselva. Vollene strakte seg fra fjellskråningen under festningen ved Pipervika og langs en høyde der Frimurerlosjen og Stortingsbygningen ligger nå, svingte mot øst på nordsiden av nåværende Karl Johans gate og deretter ned til den gangens strandlinje i Bjørvika.

Ettersom Christiania ikke var noen grenseby og heller ikke på annen måte lå utsatt til, fikk festningsverkene aldri noen praktisk betydning. Etter bybrannen i 1686 forfalt de etterhvert og ble på 1700-tallet fjernet helt til fordel for bybebyggelse. Flere gater har imidlertid fått navn etter vollene, som Øvre og Nedre Vollgate.

Litteratur
----------

* *Oslo byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforl. 2000. ISBN 8257308153.
* Akershus Slot og Fæstning

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Djent** er musikksjanger innen heavy metal, inspirert av bandet Meshuggah og utviklet via Internett. Ordet «djent» er et lydord for en dempet, dyp og forvrengt gitarakkord. Typisk sett benyttes begrepet for å referere til musikk som gjør bruk av denne lyden, til lyden i seg selv, eller til det musikkmiljøet som omgir det.

Musikere
--------

Selv om Meshuggah er typisk nok blitt kreditert til den nyere bølgen av djent-grupper som «fedre av djent», regnes grupper og musikere innenfor denne sjangeren som Periphery, TesseracT, Chimp Spanner, Animals As Leaders og de nå oppløste Fellsilent. En del progressive metallband har også tidvis blitt betegnet innenfor sjangeren, inkludert Textures, After the Burial, Mnemic og Threat Signal

Internett har vært nøkkelen til utvikling og distribusjon av djent-musikk, med nettsteder som Got-djent.com, SoundCloud og gitar-forumet Sevenstring.org spiller en stor rolle i å skape fanbaser for mange flere populære djent-band.

Referanser
----------

1. 1 2  «Djent, the metal geek's microgenre», *The Guardian* 3. mars 2011.
**Gösta Johansson** (født 2. mars 1929 i Stockholm, død 10. april 1997 i Stockholm) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.

Johansson vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3. 

Johansson ble verdensmester i ishockey 1953. Han ble svensk mester i ishockey seks ganger med Djurgårdens IF 1950, 1954, 1955, 1958, 1959 og 1960. Han vant også et tysk mesterskap i Krefeld.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Norges flagg Oslo - Bronse Bronse i ishockey Sveriges flagg Sverige

VM-medaljer
-----------

* 1953 Sveits’ flagg Zürich/Basel - Gull **Gull** i ishockey Sveriges flagg Sverige
* 1951 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i ishockey Sveriges flagg Sverige
* 1954 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i ishockey Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gösta Johansson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gösta Johansson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Gösta Johansson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Gösta Johansson – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Gösta Johansson – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gamle Arbat** (russisk Старый Арбат, *Staryj Arbat*) er en gågate i Moskva som går fra Arbatplassen til Smolenskajaplassen, som er en del av Hageringen. Gamle Arbat har rykte på seg som den mest turistpregede gaten i Moskva med mye underholdning og suvenirbutikker. Gaten skiller seg fra Nye Arbat som går parallelt til Gamle Arbat og har skyskrapere i stål, betong og glass. 

Arbat ble først nevnt i 1493 som en vei som gikk fra Kreml til Smolensk. Opphavet til navnet er tatarsk og betyr «forstad» (det samme som Rabat). På 1500- og 1600-tallet ble det bygd flotte kirker langs veien, blant annet en som ble malt av Vasilij Polenov, *En gårdsplass i Moskva* (1879).

På 1700-tallet ble Arbat av den russiske adelen regnet som det flotteste boligområdet i Moskva. Gaten ble nesten helt ødelagt av en brann under Napoleons okkupasjon av Moskva i 1812 og måtte så gjenoppbygges. Aleksander Pusjkin bodde her en kort periode og det står en statue av han og kona, Natalie, foran dette huset. En annen kjent forfatter fra Arbat var Andrej Belyj. 

På 1900-tallet ble gaten noe renovert i art nouveau og konstruktivistiske stiler. Den mest originale bygningen i denne nye trenden er Melnikov-huset. Gaten ender ved Hageringen, markert med det praktfulle bygget til Utenriksdepartementet. Samtidig ble de fleste av kirkene langs Arbat revet.

Siden 1986 har det blitt satt opp særegne gatelykter langs Arbat. Her står flere statuer, blant annet av prinsesse Turandot foran Vakhtangov teater og en annen av Bulat Okudzjava, en sovjetisk visesanger, bard og dikter, som skrev flere sangar om Arbat. Under perestrojka ble gaten et samlingspunkt for ulike ungdomsbevegelser (som hippier eller pønkere), samt gatemusikere og kunstnere. Viktor Tsoj-muren i en av sidegatene til Arbat (Krivoarbatskij Pereulok) er et av minnesmerka fra disse turbulente årene. Selv i dag samler russisk ungdom seg på Arbat for å spille sangane til Tsoj og andre russiske artister. 

Arbat er hovedkvarter for oljeselskapet TNK-BP, som holder til i en moderne bygning i starten av gaten. I gaten ligger det mange restauranter, som Hard Rock Café. Mange av disse restaurantene er rettet mot turister i Moskva og blir av mange moskovitter regnet som for dyre og for dårlige sammenlignet med andre deler av byen. Det er også enkelte billigere restauranter og kafeer, som Mu-Mu. 

  

* Arbat med Utenriksdepartementet i bakgrunnen.Arbat med Utenriksdepartementet i bakgrunnen.
* Arbat før den russiske revolusjon.Arbat før den russiske revolusjon.
* Arbat på kveldstid.Arbat på kveldstid.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arbat Street – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Lotta** (finsk: *Luttojoki* eller *Lutto*, russisk: Лотта – *Lotta*, skoltesamisk: *Lått* eller *Låttjokk*) er ei elv i Lappland i Finland og Murmansk oblast i Russland. Den er ei tilløpselv til Tuloma. Elva er 235 kilometer lang og har et nedbørfelt på 7 980 km².

Lotta starter fra den lille Luttosjøen i Saariselkä. Den renner derfra hovedsakelig østover gjennom kommunene Enare og Sodankylä i Finland. Ved Raja-Jooseppi renner den inn i de sørlige delene av Petsjenga i Russland, og fortsetter i nordøstlig retning til den munner ut i Øvre Tuloma-reservoaret, hvor elva Tuloma starter fra. 

Lottas største sideelv på finsk side er Suomu.

Før Petsjengaområdet ble avstått til Sovjetunionen etter andre verdenskrig lå hele Lotta-elva på finsk område.

Referanser
----------

1. ↑  «Река Лотта (Лота, Лутто-йоки)». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 25. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**George McKenzie** (født 22. september 1901 i Leith i Skottland, død 5. april 1941) var en britisk bokser som deltok under i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

McKenzie vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i bantamvekt, i semifinalen tapte han til sørafrikanske Clarence Walker som siden ble olympisk mester da han beseiret Chris Graham fra Canada i finalen. Det var tolv boksere fra sju nasjoner som stilte i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 21. til 24. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i boksing, bantamvekt

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) George McKenzie – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George McKenzie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) George McKenzie – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) George McKenzie – BoxRec Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**«A Quick One While He's Away»** er en medley fra 1966, skrevet av Pete Townshend og framført av The Who i deres album *A Quick One*. I framføringen i livealbumet fra den legendariske konserten *Live at Leeds* blir den i introduksjonen av den 9 minutters framføringen kalt en «mini-opera» og karakterisert som «Tommys parent», altså «*Tommy's* forelder» eller «*Tommys* forløper». Dette er historien om en navnløs jente som er frustrert etter å bli forlatt for «nigh on a year». («*for nesten et år*») av kjæresten. Vennene sier de «have a remedy» («*har en kur*»); og dette er *Ivor the Engine Driver*, lokomotivføreren Ivor, (sunget av John Entwistle). Det hele ender imidlertid med at kjæresten dukker om og tar dem «in the act», som det heter. Jenta tilstår sin utroskap og blir tilgitt av kjæresten.

Med tanke på både at dette ble skrevet på midten av 1960-tallet og på annet samtidig materiale med seksuelle referanser som Pete Townshend skrev (f eks «*I'm a Boy*» og «*Pictures of Lily*» og ikke minst etterfølgeren *Tommy*), kan denne historien forstås som å handle om seksuelle overgrep og det å forsone seg med disse i etterkant. Temaet seksuelle overgrep har etter hvert blitt et sentralt tema i Pete Townshends produksjon, både musikalsk og litterært.

Dette er The Whos første utgitte sang i rockeoperasjangeren, selv om sangen «*I'm a Boy*» var opprinnelig planlagt innenfor dette formatet. «A Quick One, While He's Away» ledet senere til det langt mer ambisiøse prosjektet: *Tommy*, som også senere ble filmet av Ken Russell. Da «A Quick One, While He's Away» ble framført live i Leeds i 1970, refererer Daltrey til jenta som en «girl guide» som her kan forstås som en «Girl Scouts», altså en *jentespeider*.

Originalversjonen ble sunget av alle medlemmene i bandet. *A cappella*-introduksjonen er sunget i felles harmoni, mens «*Down Your Street*»-seksjonen er sunget av Keith Moon. «*We Have A Remedy*» er sunget av Roger Daltrey. John Entwistle synger «*Ivor The Engine Driver*»-delen. «*We'll Soon Be Home*» synges i felles harmonier, ledet av Daltrey. Til slutt, «*You Are Forgiven*» blir sunget av Pete Townshend—og dette er utypisk da dette er eneste gangen på dette albumet hvor hans stemme har førstestemmen, selv Moon synger mere enn ham. (NB: denne seksjonsinndelingen er vår, og ikke The Whos.)

Seksjonen hvor bandet repeterer ordet «Cello» er en fleip. De ønsket opprinnelig å ha inn strykeinstrumenter, men hadde på dette tidspunktet ikke råd til det, så de synger likegodt ordet *cello* hvor de hadde tenkt at denne skulle ha spilt! På denne tiden, rett før *Tommy* ble sluppet, hadde de en gjeld på flere tusen pund. John Entwisle sier: «We wanted to put 'cellos on the track but Kit Lambert said we couldn't afford it. That's why we sing 'cello, cello, cello, cello, where we thought they should be.»  Arkivert 12. oktober 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Video og lydspor av The Who spiller «A Quick One, While He's Away»
* A Quick One

Portal: Litteratur
**George Nicholas Mehnert** (født 3. november 1881, død 8. juli 1948) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis og 1908 i London.

Mehnert ble olympisk mester i klassen fluevekt i bryting fri stil under OL 1904 i St. Louis. Det var tre deltakere i klassen, alle fra USA. Fire år senere under sommer-OL 1908 i London vant han sin andre olympiske tittel, denne gangen i bantamvekt. Han ble dermed den første amerikanske bryteren med to olympiske titler.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Gull **Gull** bryting, fluevekt fri stil USAs flagg USA
* 1908 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** bryting, bantamvekt fri stil USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Mehnert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Mehnert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) George Mehnert – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Wim Hof** (født i Sittard, 20. april 1959) er en nederlandsk mann, mest kjent under tilnavnet **Ismannen**. Han holder tjueseks ulike verdensrekorder, inklusiv en verdensrekord for det lengste isbadet.Han har også klatret opp Mount Kiliamanjaro uten noen annen bekledning enn en shorts. I 2007 prøvde han, men feilet i å klatre opp Mount Everest i samme bekledning som når han klatret opp Kiliamanjaro.

Wim Hof brøyt sin forrige verdensrekord ved å være neddykket i 1 time og 12 minutter på utsiden av the Rubin Museum of Art i New York City 26. januar 2008. Kvelden i forveien gjorde han det samme på tv-showet *Today Show*. Dr. Kenneth Kamler fulgte med på hendelsen for å prøve å forklare effekten av å bruke tantrisk meditasjonsteknikk, Tummo, som går ut på å få kroppen til å produsere mer varme. Tummo har vært praktisert av tibetanske munker. Hof skal visstnok være den eneste ikke-tibetanske personen i verden som mestrer akkurat denne formen for meditasjon.

Hof har satt en rekke verdensrekorder. I 1999 løp han barfot en halvmaraton 160 kilometer nord for den arktiske sirkelen. Tre år senere, i 2002, satt han nok en verdensrekord da han svømte 80 meter under isen, bare iført badebukse.

Referanser
----------

1. ↑  BBC: Interview with Hof
2. ↑  mounteverest.net: "Dutch Iceman to climb Everest in shorts: It's all about the inner fire" Arkivert 14. februar 2009 hos Wayback Machine. MountEverest.net
3. ↑  "Everest climber falls short", *The Age*, May 29, 2007. Online copy

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wim Hof – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 57 meters swim under ice på YouTube
* Rubin Museum of Art Event Calendar
* Iceman on Everest: 'It Was Easy'

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
***A Rich Man's Darling*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Edgar Jones.

Handling
--------

Julie Le Fabrier, en romantisk ung modell ved Madame Swans kjole-butikk, blir umiddelbart forelsket i Lee Brooks etter å ha sett et fotografi av den unge millionæren i en avis. Kort tid senere blir Julie sendt til Grand Tides Hotel for å levere en kjole til Madame Ricardo, en attraktiv ung kvinne hvis regninger betales av Lees far Mason Brooks. Etter å ha lagt merke til ektemannen sin, som hun trodde befant seg i Sør-Amerika, forlater Madame Ricardo hotellet.

Så Julie tar på seg kjolen hennes, og gir seg ut som Masons elskerinne. I spisestuen møter hun Lee Brooks, som, i håp om å avbryte farens kostbare affære, straks begynner å beile til henne. Han gifter seg med henne kort tid senere, før han oppdager hennes virkelig identitet. Det oppstår snart forskjellige komplikasjoner for alle involverte.

Skuespillere
------------

* Louise Lovely - Julie Le Fabrier
* Edna Maison - Madame Ricardo
* Philo McCullough - Lee Brooks
* Harry Mann - Enrico Ricardo
* Harry Holden - Mason Brooks

Referanser
----------

1. ↑  A Rich Man’s Darling
2. ↑  A RICH MAN'S DARLING

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Rich Man's Darling* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Edvard Eidsvåg**, kjent som **Eddi Eidsvåg** (født 1960) er en norsk baker, gründer, foredragsholder og stand up-komiker.

Eidsvåg startet "bakeriteater" på Aker Brygge i 1985. Siden den gang har han blant annet vært stand up-komiker og har produsert og fremført en rekke show rundt om i Norge. Dette har kan kombinert med jobben som baker. Han har også gjort seg kjent som mannen bak Pøbelprosjektet (1997–2018), der ungdom, ut fra egne forutsetninger, men etter klare krav, skulle hjelpes ut fra samfunnets skråplan. I 2015 produserte Kari Anne Moe en dokumentarfilm om prosjektet. Han har også holdt en rekke foredrag om motivasjon.

Han har utgitt bøker som *Eddis lille ferske* (1997), *Eddis lille krydderbaks*t (1999), *Ikke bare bare bakebok* (2005) og *Pøbelboka* (2010), der sistnevnte omhandler Pøbelprosjektet. I tillegg har han gitt ut CD-en *Brød & cirkus* (1998) med innleste bakeoppskrifter servert til jazztoner.

Eddi Eidsvåg er bror til musikeren Bjørn Eidsvåg.

Referanser
----------

1. ↑   Stavanger Aftenblad, utgitt 26. februar 2010, besøkt 4. juli 2021, «Eddi Eidsvåg blir 50 år i morgen, lørdag 27. februar.»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagens Perspektiv, www.dagensperspektiv.no, utgitt 4. september 2018, besøkt 4. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Jenter «ødelegger bakeryrket»». *www.vg.no*. 2003. Besøkt 25. september 2020.
4. ↑  Grimen, Bjørn (13. mai 2015). «Kronprinsen åpner Den norske filmfestivalen». *NRK*. Besøkt 4. juli 2021.
5. ↑  «Eddi Eidsvåg». *Publicom*. Besøkt 4. juli 2021.
6. ↑  «Eddi Eidsvåg». *bokelskere.no*. Besøkt 4. juli 2021.
7. 1 2  GRØNNEBERG, ANDERS (18. juni 1998). «Meler sin egen kake». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 4. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Tett på nett: Eddi Eidsvåg (VG, 1998)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Paul Henri Vasseur** (født 10. oktober 1884 i Lille, død 12. oktober 1971 i Saint-Didier) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris, 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen. Han deltok også under Jubileumslekene i 1906 i Athen.

Vasseur vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Sju lag var med i vannpoloturneringen, fire franske og Tyskland, Storbritannia og Belgia stilte med et lag hver. Clévenot spilte på det franske laget *Pupilles de Neptune de Lille* som tapte semifinalen med 1-10 til *Osborne Swimming Club* fra Storbritannia. Begge tapende semifinalelagene fikk bronsemedaljer.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris Bronse - Bronse i vannpolo, Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 16621931f[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   fødselsattest[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Vasseur – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Paul Vasseur – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Paul Vasseur – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul Vasseur – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Edderkoppens strategi*** (italiensk originaltittel: *Strategia del ragno*) er et italiensk politisk drama fra 1970, med manus og regi av Bernardo Bertolucci. Manus er fritt etter en novelle av den argentinske forfatteren Jorge Luis Borges.

Handling
--------

På forespørsel fra farens elskerinne, Draifa, ankommer Athos Magnani med tog til byen Tara, hvor faren hans - som også heter Athos Magnani - ble myrdet før sønnen hans ble født. Faren, husket som en motstandshelt og som sønnen ligner på, ble drept av ukjente fascister i 1936. Dette påstår i alle fall Draifa, en statue av ham som ble satt opp ved det lokale torget, og alle de andre innbyggerne fra hjem-byen. Draifa kontaktet Athos etter å ha sett et fotografi av ham i en avis, og forventer at han skal komme for å løse eller hevne farens dødsfall.

Athos får snart høre at bare noen få dager før farens død skal en spåkone visstnok ha spådd farens død. Men hans videre henvendelser angående omstendighetene rundt farens dødsfall blir snart møtt med enten unndragelse eller fiendtlighet. Men etter hvert forteller tre bekjente av faren at han skal ha vært med på å planlegge et attentat på Benito Mussolini som skulle besøke det lokale teateret. Men disse planene mislyktes, og faren hans skal ha dødd etter å ha blitt forrådt til politiet. Men Athos tror ikke noe på denne historien heller.

Athos oppdager etter hvert at faren hans ikke klarte å utføre bombe-angrepet fordi han var alt for redd, og han skal selv ha tipset politiet om planene deres. På grunn av dette ble hans myrdet av hans egne medsammensvorne, men det var ukjente fascister som fikk skylden. Ved en seremoni foran en statue av faren, begynner Athos å fortelle denne historien. Men han stopper underveis. Uansett om det var gjennom svik eller feighet at faren hans hadde blitt en helt, tror han at hjem-byen hans trenger disse mytene. I stedet planlegger han å forlate hjem-byen.

Medvirkende
-----------

* Giulio Brogi: Athos Magnani, både far og sønn
* Alida Valli: Draifa
* Tino Scotti: Costa
* Pippo Campanini: Garibazzi
* Giuseppe Bertolucci: portatore di leone

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Edderkoppens strategi* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Edderkoppens strategi* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Edderkoppens strategi* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Edderkoppens strategi* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Edderkoppens strategi* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Edderkoppens strategi* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Edderkoppens strategi* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Edderkoppens strategi* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Metsamor kjernekraftverk** (armensk: Մեծամոր ատոմակայան) er et kjernekraftverk i Armenia som produserer elektrisk kraft. Kraftverket er også kjent som **Oktemberyan** eller **Medzamor**, og ligger omtrent 30 km vest for Armenias hovedstad Jerevan. Byggingen av anlegget begynte i 1973, og det ble satt i kommersiell drift i oktober 1979. Det er det eneste atomkraftverket i landet. 

Til å begynne med hadde kraftverket to trykkvannsreaktorer som tilsammen hadde en maksimal elektrisk effekt på 816 MW. Anlegget stod for 40 % av Armenias elektrisitetsproduksjon. Årsproduksjonen i 2007 var på om lag 2 347 GWh elektrisk kraft. Anlegget ble stengt etter jordskjelvet i Armenia i 1988, men da Tyrkia og Aserbajdsjan satte opp blokader, ble det mangel på elektrisk kraft i landet. De armenske myndighetene så seg derfor nødt til å gjenåpne kjernekraftverket i 1993, men nå med kun én reaktor. Den første (eldste) reaktoren ble tatt ut av bruk allerede året etter jordskjelvet. Det tenkes at utfasingen av anlegget vil skje i løpet av 2016.

Armenia tenker nå på å bygge et nytt atomkraftverk med en elektrisk effekt på mellom 1 000 og 1 200 MW, og utbyggingen vil kanskje begynne i 2011. Det vil mest sannsynlig settes i drift i 2017.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   armeniannpp.am[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Det internasjonale atomenergibyrået, Power Reactor Information System, pris.iaea.org, besøkt 29. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Construction of Armenian NPP'S New Power Generating Unit May Cost $4 Bln, Energy Minister Says Arkivert 31. mai 2011 hos Wayback Machine.
5. 1 2  Russian Academic: New NPP to Give Armenia Geopolitical Advantage Arkivert 31. mai 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (hy) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Metsamor Nuclear Power Plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Edward «Eddie» Colman** (født 1. november 1936, død 6. februar 1958) var en britisk fotballspiller. Colman var midtbanespiller på Manchester Uniteds storlag på siste halvdel av 1950-tallet, og var den yngste spilleren som omkom i München-ulykken. Han var med på å vinne to ligamesterskap før sin altfor tidlige død i 1958.

Colman debuterte for Manchester United i 1955 etter å ha gått gradene i klubbens egen juniorstall. Han ble raskt fast på laget, og dannet et glimrende sentralt midtbanepar sammen med Duncan Edwards. Colman beskrives som en svært teknisk begavet spiller, og ble ansett for å være en fremtidig landslagsspiller. Han var imidlertid ikke spesielt målfarlig, og scoret bare to mål på de 108 kampene han rakk å spille i United-trøya.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Eddie Colman †, Transfermarkt spiller-ID 289523, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eddie Colman – Transfermarkt Rediger på Wikidata
Rekonstruert modell av bosettingen
Shijia-fatß fra Yangshaokulturen, funnet i Jiangzhai
**Jiangzhai-funnstedet** (pinyin: **Jiāngzhài yízhǐ**) er et arkeologisk funnsted av en neolittisk bosetting av Yangshaokulturen (av Banpo- og Miaodigou-typene av Yangshaokulturen).

De så langt eldste kopperartefakter i Kina ble funnet her.

Stedet er i bydistriktet Lintong i Xi’an i den kinesiske provinsen Shaanxi. Den dateres til 4600–4400 f.Kr. og ble utgravs i perioden 1972 til 1979. Her er det avdekket bosteder, keramikkbrennerier og graver. Jiangzhai-funnstedet (*Jiangzhai yizhi*) ble i 1996 tilføyd på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner (4-20).

Referanser
----------

1. ↑  *Cihai*, Shanghai cishu chubanshe, Shanghai 2002, ISBN 7-5326-0839-5, s. 806
2. ↑  Chinese Bronzes: Ferocious Beauty, Wangheng Chen, publisher: Asiapac, 2001 - Google Books

Eksterne lenker
---------------

* Jiangzhai Site- engelsk
* Jiangzhai yizhi – kinesisk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Paul Turner** (født 1959) er en amerikansk konsernsjef, gründer, oppfinner, motorsykkelmekaniker, og pionér innen utvikling av den moderne terrengsykkel. Turner etablerte RockShox, som ledet utviklingen av støtdempere for terrengsykler, og han ledet selskapet gjennom vekst fra 0 til 100 millioner dollar i inntekter, fra to til 300 ansatte, og børsnotering på Nasdaq, på åtte år.

Tidlige år
----------

Turner kjørte motorsykkel i tenårene. Samtidig var allerede gründer, i 1977 etablerte han i en alder av 18 år et selskap som solgte deler for motorsykler. Han arbeidet senere for Honda Motor Company som fabrikksmekaniker for deres profesjonelle motocrosslag, og deretter for Honda R&D North America Inc. Dette satte ham i kontakt med designere av hjuloppheng for motorsykler og andre bransjefolk innen motocross.

Rock Shox
---------

I 1989 kontaktet Turner Steve Simmons, en tidligere profesjonell motorcross-rytter og gründer, for bistand med utvikling av en sykkeldemper. Simons ble administrerende direktør for det nye selskapet Rock Shox. Senere overtok Turner som administrerede direktør, en rolle han holdt gjennom veksten frem til børsnotering. Samme år som oppstart bragte Turner også Greg Herbold ombord, som testrytter og selskapets talsmann. Herbold ble den første verdensmester i utforsykling på en av de første dempergaflene for terrengsykler noensinne laget. I august samme år produserte selskapet sine første 100 dempergafler, benevnet «RS1». Oppstarten ble finansiert av det asiatiske sykkelkomponentprodusenten Dia-Compe og gründerne selv. Etter åtte år hadde selskapet 100 million dollar i inntekter og ansatte, primært innen produksjon i selskapets fabrikker. I 1996 gikk selskapet på børs og i 2002 ble selskapet gjenstand for et fiendtlig oppkjøp da det ble kjøpt opp av SRAM Corporation. Pr. 2010 er Rock Shox fremdeles del av SRAM.

Maverick
--------

Senere fant Turner opp et demperoppheng for sykkelrammer som han lisensierte til Klein og Trek Bicycle Corporation, og senere solgte til Maverick.

Æresgalleri
-----------

Paul Turner har blitt nominert til æresgalleriet the Mountain Bike Hall of Fame flere ganger, men har etter eget ønske ikke blitt innlemmet.

Referanser
----------

1. ↑  «SRAM Corporation - Company Profile, Information, Business Description, History, Background Information on SRAM Corporation». referenceforbusiness.com. Besøkt 9. august 2010.
2. ↑  The Mountain Bike Hall of Fame Profile: Steve Boehmke Arkivert 14. juli 2011 hos Wayback Machine.
Kart med Afartriangelet inntegnet (mørkere rødt område i midten av kartet) og de østafrikanske riftsonene. Røde trekanter viser historisk aktive vulkaner.
Topografisk kart.
**Afartriangelet** (også kalt **Afardepresjonen**, selv om ikke hele området ligger under havoverflaten) er et lavtliggende område i den nordlige delen av Riftdalen i Øst-Afrika. Deler av området utgjør en geologisk depresjon. Fra midten av triangelet (Afar trippelpunkt) blir tre jordplater skjøvet fra hverandre med ulike hastigheter.

I regionen er det funnet fossile eksemplarer av de aller tidligste hominini, det vil si de første av menneskets forfedre, og området regnes av noen paleontologer å være vuggen til evolusjonen av mennesker. Regionen overlapper grensene til Eritrea, Djibouti, Somalia og mye av Afar-regionen i Etiopia. I Afartriangelet finnes det laveste punktet i Afrika, Assalsjøen i Djibouti, på 155 meter under havet.

Elven Awash er den viktigste vannkilden i regionen, men den går tørr i den årlige tørkeperioden og ender ellers i en kjede med saltvannsjøer. Den nordlige delen av Afartriangelet er også kjent som Danakildepresjonen. Triangelet domineres av varme, tørke og minimalt med luftsirkulasjon, med noen av de varmeste stedene (gjennomsnittlig årstemperatur) på jorden.

Det finnes mange viktige fossile funnområder i Afartriangelet, inkludert den midtre Awash-regionen og områdene Hadar, Dikika og Woranso-Mille. Disse områdene har frembrakt rester av de tidligste (fossile) hominini og menneskelig verktøyskultur, samt mange fossiler av ulik flora og fauna.

Referanser
----------

1. ↑  «Tectonics of the Afar Depression: A review and synthesis». *Journal of African Earth Sciences*. 1-2. 41: 41–59. 1. januar 2005. ISSN 1464-343X. doi:10.1016/j.jafrearsci.2005.03.003. Besøkt 4. januar 2018.
2. ↑  «Ethiopia Afar Depression | Danakil Desert». *ethiopiavoyage.com*. Besøkt 4. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Fra kanalbyen Zhouzhuang
**Jiangyin** (kinesisk: 江阴; pinyin: *Jiāngyīn*) er et byfylke i byprefekturet Wuxi i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 1 145 870 innbyggere i 1999.

Historie
--------

Under Ming-dynastiet var Jiangyin en rik og viktig by i regionen Jiangnan. Da Qing-styrkene rykket sørover etter at de hadde erobret Beijing i nord, var Jiangyin en av de heller få byer og fylker som nektet å overgi seg til det nye herskerdynastiet. Den gjorde i 1645 nærmest selvmorderisk motstand mot sine beleirere; kampene i 1645 var svært blodige med meget stort mannefall, og byen ble fullstendig ødelagt. Senere ble den gjenoppbygd, men gjenvant ikke sin fordums storhet. Den hadde allerede vært på hell under det senere Ming-dynasti.

Administrative enheter
----------------------

Jiangyin består av 16 storkommuner og en bedriftsutviklingssone.

**Storkommuner**: Chengjiang (澄江镇), administrasjonssete; Huangtu (璜土镇); Ligang (利港镇); Shengang (申港镇); Xiagang (夏港镇); Yuecheng (月城镇); Qingyang (青阳镇); Xiake (霞客镇); Nanzha (南闸镇); Yunting (云亭镇); Huashi (华士镇); Zhouzhuang (周庄镇); Xinqiao (新桥镇); Changjing (长泾镇); Gushan (顾山镇); Zhutang (祝塘镇).

**Bedriftsutviklingssonen** Jiangyin (江阴经济开发区) består av tjenestestedene Xincheng Dong (新城东办事处), Gangkou (港口办事处), Shizhuang (石庄办事处), og Jingjiang (靖江园区).

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  Frederic E. Wakeman, jr.: «Localism and Loyalism during the Qing Conquest of Jiangnan: The Tragedy of Jiangyin», i Frederic Wakeman Jr./Carolyn Grant (red.): *Conflict and Control in Late Imperial China*, Berkeley: University of California Press, 1975, s. 43-85

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens side
* Jiangyin i 3D

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Paul Weiner** (født 1947 i Timișoara) er en rumensk-født tysk komponist og pianist.

Biografi
--------

Han er utdannet ved Det polytekniske instittutet (elektroteknikk-avdelingen).

Han studerte jazz med professor Wiesinger i hjembyen, og etter at han emigrerte til Vest-Tyskland ved sommerskolen i Rottenburg med Dave Liebman, Richie Beirach m.fl.

Han var en av grunnlegerne av ARLUS-jazzklubb i hjembyen, og har deltatt i mange jazzzfestivaler i Romania og Tyskland.

Han var også, sammen med Puba Hromadka, grunnlegger av jazzfestivalen i Gărâna i 1999.

Blant bandene som han startet er *Gratis Jazz Trio* (1968- sammen med Eugen Gondi- trommer, Emil Müller- bass), *Paul Weiner Jazz-Kvartett/Kvintett*, *Paul Weiner Trio,* *Grammophon,* *Trio Flora.*

I 1975 ble han av rumenske myndigheter attestert som friutøvende kunstner (orkesterleder og pianist).

I 1970-årene hadde han mange konserter med bl. a. Ștefan Berindei og Johnny Răducanu.

Etter emigrasjon til Vest-Tyskland i 1977 har han spilt med bl. a. Jochen Brauer, Klaus Koop, Gustl Mayer, Alexander Katz og manga amerikanske musikere (Tony Horowitz - ex-Ray Charles), John Mayen m.fl.

Premier
-------

* Første premie for komposisjon ved den internasjonale jazzfestivalen i Prerov, 1971 med Paul Weiner Kvintett (Bebe Jivanescu, Erwin Ebel, Eugen Gondi og Emil Müller).

Album (utvalg)
--------------

* *Spirale*, Electrecord, 1977, reissue Japan 2014
* *Live at Gărâna*, 2002
* *Romanian Jazz: Jazz From The Electrecord Archives 1966-1978*, Sonar Kollektiv, 2007

Referanser
----------

1. ↑  «Paul Weiner și jazzul timișorean - Timisoara in orice colt de Romanie». *Timisoara in orice colt de Romanie* **(rumensk)**. 25. september 2014. Arkivert fra originalen 4. juli 2019. Besøkt 1. mai 2017.

Litteratur
----------

* Ioan Tomi, *Dicționar- 123 compozitori, dirijori, muzicologi personalități ale culturii muzicale din Banatul istoric*, Editor Filarmonica „Banatul" Timișoara, 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Weiner på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Jianguomen *flyover* sett fra Beijings gamle observatorium
**Jianguomen** (forenklet kinesisk: 建国门; tradisjonell kinesisk: 建國門; pinyin: **Jiànguómén**), som betyr «nasjonsbyggingens port», var en byport gjennom Beijings bymur, men er nå et trafikknutepunkt i Beijing øst for sentrum.

Historie
--------

Jianguomen var ikke en av de 16 opprinnelige byportene fra 1400-tallets bymur under Mingdynastiet. Porten var en åpning på sørsiden av Beijings indre bymur som ble til i 1939 under den japanske okkupasjon for å lette tilgangen til Beijings østlige bydeler, som på den tiden ble industrialisert. Porten fikk navnet «nasjonsbyggingens port» i november 1945, etter at byen var blitt tilbakeført til kinesisk styre.

Det eldste landemerket her er Beijings gamle observatorium.

I 1970-årene åpnet en rekke vestylige land ambassader i området nordvest for Jianguomen. I 1973 ble *Beijing Friendship Store* flyttet fra Wangfujing til Jianguomen ytre gate. Jianguo-hotellet, rett øst for Jianguomen, åpnet i 1982, var det første sino-utenlandske joint venture hotell i Beijing.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. desember 2011. Besøkt 17. februar 2012.  "没有城门的建国门" *Beijing Youth Daily*] 2007-08-22
**Mattias Tveitane** (født 24. februar 1927 i Nome, død 1985) var en norsk filolog, bibliotekar og navneforsker.

Mattias Tveitane gikk ut av reallinjen ved Skien offentlige høgre almenskole i 1945, tok eksamen fra Statens bibliotekskole i 1951, ble *cand. philol.* i 1960 og *dr. philos.* ved Universitetet i Bergen i 1968 med en avhandling om *Den lærde stil. Oversetterprosa i den norrøne versjonen av Vitæ Patrum*. Fra 1953 til 1957 var han bibliotekar ved Norsk skolemuseum, og fra 1958 til 1960 ved Norsk sjøfartsmuseum. Fra 1961 var han ved Universitetsbiblioteket i Bergen, fra 1975 som overbibliotekar.

Tveitane utga *Strengleikar* sammen med Robert Cook for Kjeldeskriftfondet.

Bibliografi
-----------

* *Den lærde stil*. Bergen: Norwegian Universities Press, 1968.
* *Studier over Konungs skuggsiá*. Bergen: Universitetsforlaget, 1971.
* *Om språkform og forelegg i Strengleikar*. Bergen: Universitetsforlaget, 1973.
* *Fra ord til navn*. Bergen: Universitetsforlaget, 1983.

### Sekundærlitteratur

* *Norsk bibliotekarmatrikkel*. Oslo: Bibliotekarsentralen, 1969.

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1127071270, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Mattias Tveitane i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Fjodor Matvejevitsj Apraksin**  (russisk: Фёдор Матвеевич Апраксин; født 27. oktober 1661, død 10. november 1728) var en russisk admiral og adelsmann, og samtidig av Peter den store. Han hadde tittelen greve og var formelt guvernør for både Karelen 1712–23, og for det russiske Guvernementet Estland i perioden 1719–1723. Han kommanderte Østersjøflåten fra 1723 til sin død i 1728.

Søsteren var gift med tsar Fjodor III av Russland. Fjodor utmerket seg som skipsbygger og sjøoffiser, og ble guvernør i Arkhangelsk allerede i 1692. I året 1707 ble han øverstkommanderende admiral, og slo svenskene ved St. Petersburg og inntok byen Viborg i den store nordiske krig. I årene fram til 1720 ledet han – blant annet sammen med offiseren Peter Lacy – en rekke sjøtokt mot Sverige som kulminerte med freden i Nystad, og svenskenes formelle avståelse av Baltikum.

Referanser
----------

1. ↑  *A ja O Taskuteatmik Eesti*, utgitt av forlaget Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2007, side 126.

  

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |