recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christian Wendelbo Strand** (født 3. oktober 1854 på Kolvereid i Nord-Trøndelag, død 1. oktober 1931 i Flatanger i Nord-Trøndelag) var en norsk handelsmann, gårdbruker og politiker. Han var Kolvereids ordfører fra 1899 til 1904, og representerte partiet Høyre.

Han var sønn av gårdbruker Christian Haldorsen Mehlum og hustru Marie Johnsdatter Horvereid på matrikkelgården Strand i Kolvereid herred. På farssiden var han oldebarn av stortingsmann og lensmann Ole Jacobsen Mehlum, som hadde en stor etterslekt i Namdalen. Wendelbo-navnet hadde han fra sin farmors slekt på Foldereid. Navnet ble først brukt av hans tippoldefar, og viser til Vendsyssel i Danmark. På Strand var det poststasjon; posten ble ført hit med båt fra Jøa og videre på landveien til Kolvereid. Omkring 1875 åpnet Christian Wendelbo Strand sin handelsvirksomhet i et sjøhus nedenfor gården, og han ble også poståpner.

Strand var Kolvereids varaordfører i 1898, ordfører fra 1899 til 1904, og varaordfører igjen fra 1905 til 1907. I likhet med flere av sine forgjengere og sin etterfølger i ordførervervet, var Strand høyremann. Høyre var antageligvis organisert med en egen forening i herredet. Strand har blitt beskrevet som «en strengt konservativ mann som først og sist så til at kommunemidlene ble brukt uten sløseri». Han var valgmann for Kolvereid prestegjeld ved stortingsvalget i 1888, og stemte på handelsmann Johan Berg på Rørvik, amtmann Lars Otto Roll Grundt, prost Carl Theodor Rode og gårdbruker Martin Daniel Müller, som alle tapte for venstremenn. Strand var suppleant for valgmennene ved stortingsvalgene i 1894 og 1897.

I 1910 ble han gårdbruker på Lauvsnes-Vangen i Flatanger herred, som hans bror, Hartvig Strand, tidligere hadde drevet. Christian Wendelbo Strand drev gården frem han døde av nyresykdom i 1931.

Han giftet seg i 1878 med sin tremenning Laura Jacobsdatter Schrøder fra Øksninga like ved Strand. De fikk fire barn, som alle i sin tur var barnløse.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lund, Gunnar (1987). *Nærøy bygdebok. Bind II: Gårder og slekter i søndre del av Kolvereid, 1600–1964*. Nærøy kommune. s. 361–364.
2. ↑  Leirvik, Kåre og Leirvik, Sveinung (1980). *Nærøy bygdebok. Bd. 1: Gårder og slekter i Foldereid 1600–1964*. Nærøy kommune. s. 270–274. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. 1 2 3  Svenning, Halvdan m.fl. (red.) (1937). *Kommunejubileet 1837–1937. Kolvereid kommune*. Fabritius & Sønner. s. 55.
4. ↑  Hansen, Runbjørg Bremset (2000). *Nærøyfolket. Bind 1: 1800–1920*. Nærøy kommune. s. 336–337. ISBN 82-995754-1-9.
5. ↑  Utheim, John (1889). *Oversigt over Valgmands- og Storthingsvalgene 1888*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri. s. 49–50.
6. ↑  Utheim, John (1895). *Oversigt over Valgmands- og Storthingsvalgene 1894*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri. s. 58.
7. ↑  Utheim, John (1898). *Oversigt over Valgmands- og Storthingsvalgene 1897*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri. s. 60.
8. ↑  Landre, Arnt (1999). *Øyfolket i Flatanger. Bind II: Gårds- og slektshistorie for Flatanger. Nord for Jøssundfjorden*. Flatanger kommune. s. 195–198. ISBN 82-994824-2-9.
**Jan Erik Helgesen** (født 1. juli 1947 i Sandefjord) har vært norsk medlem av Den europeiske kommisjonen for demokrati gjennom lovgiving (Venezia-kommisjonen) siden startet i 1990. Helgesen var president i kommisjonen fra desember 2007-2009, og visepresident frem til 2016. 

Han er cand.jur. fra 1975 og førsteamanuensis ved Det juridiske fakultet, Universitetet i Oslo der han har vært ansatt siden 1971 og vært ansvarlig faglærer i metodefaget (rettskildelære) og i faget internasjonale menneskerettigheter. Han tiltrådte som fagredaktør for Norsk lovkommentar i 1992. Helgesen har deltatt i ulike komiteer og kommisjoner innen FN, Europarådet og OSSE og har vært mye brukt som rådgiver da de nye demokratiene i Øst-Europa skulle utforme sine institusjoner. Helgesen er nå pensjonist, men underviser fremdeles og har kontor på universitet.

Han deltok på Oslo Freedom Forum 2010.

Helgesen ble tildelt Rettssikkerhetsprisen i 2017 for blant annet sitt omfattende arbeid for Venezia-kommisjonen.

Referanser
----------

1. ↑  «Rettssikkerhetsprisen 2017». *www.juristforbundet.no* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 15. oktober 2017. Besøkt 15. oktober 2017.

Kilder
------

* Om Jan Erik Helgesen hos Universitetsforlaget Arkivert 16. august 2017 hos Wayback Machine.
* Om Jan Erik Helgesen hos rettsdata.no
* Foredrag av Helgesen på Oslo Freedom Forum
* Profil hos Veneziakommisjonen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Finn Økland** (født 1961)[] er en norsk biolog som er forsker ved Norsk institutt for naturforskning med cand. scient. fra Universitetet i Trondheim 1989. Han arbeider med akvatisk biotelemetri og har studert fiskevandringer, fysiologi og adferd hos mer enn 50 forskjellige arter i 21 forskjellige land.

Økland har blant annet studert den europeiske ålens vandring fra Europa til Sargassohavet øst for Florida med satellittsendere.

Sammen med Jan Økland, Karen Anna Økland, Fred E. Nordseth og Christian E. Nordby har han dokumentert det overraskende funnet av brakkvannsmarfloen *Gammarus zaddachi* i dypet av innsjøen Eikeren i Buskerud og Vestfold.

Referanser
----------

1. ↑  Bjørnar Kjensli (26. september 2009). «Fulgte ålens vandring». [*død lenke*]
2. ↑  Kim Aarestrup, Finn Økland et. al. (september 2009). «Oceanic Spawning Migration of the European Eel (Anguilla anguilla)». *Science*.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Finn Økland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Finn Økland i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Christian Wiik Gjerde** (født 26. mars 1981) er en norsk forfatter, pedagog, journalist og skuespiller.

Wiik Gjerde vokste opp i Tjørvåg i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Han er utdannet pedagog ved Høyskolen i Sør-Trøndelag. Han gikk på Nynorsk mediesenter i NRK Sogn og Fjordane vinteren 2011, før han startet å jobbe i NRK Super. Christian Wiik Gjerde var programleder for radioprogrammet Superblokka, som han mottok Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar.

Christian Wiik Gjerde debuterte våren 2016 med barneromanen *Jakta på firkløveren* på Samlaget.

Bibliografi
-----------

* *Jakta på firkløveren*, Samlaget (2016)
* *Jul på Bukken hotell*, Samlaget (2019)

Referanser
----------

1. ↑   journalisten.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar
* Omtale på Samlagets nettsider
* Presentasjon av Christian Wiik Gjerde i forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Dr. **Claus J. Raidl** (født 6. november 1942 i Kapfenberg i Steiermark) er en østerriksk økonom, som har vært styreformann (*President*) for Østerrikes nasjonalbank siden 1. september 2008, da han overtok etter Herbert Schimetschek.

Han innehar ikke stillingen som sentralbanksjef, denne stillingen har Ewald Nowotny hatt siden 2008.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Raidl har en mastergrad innen handel fra 1966, og en doktorgrad i sosialøkonomi fra 1971.

Han har yrkesbakgrunn fra flere østerrikske banker og industriforetak. Fra 1970 til 1971 jobbet han ved Institut für angewandte Sozial- und Wirtschaftsforschung, før han gikk over til å jobbe for en bank, samtidig som han var rådgiver for OECD, fram til 1974. Etter dette jobbet han for Österreichische Volksfürsorge Allgemeine Versicherung fram til 1981. Etter noen år med styreverv i Wiener Holding og Österreichische Industrieverwaltungs ble han i 1986 styrenestleder og viseadministrerende direktør Voest-Alpine, deretter de samme posisjonene i Voest-Alpine Stahl. Han var deretter medlem av hovedstyret i Austrian Industries, styreleder og adm.dir i Böhler-Uddeholm fra 1991 til 2010 og medlem av hovedstyret i Voestalpine. 

1. september 2008 overtok han som sentralbanksjef for Østerrikes nasjonalbank.

Han er gift og har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, oppført som Claus J. Raidl, ČSFD person-ID 442343[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  OeNB – Årsrapport 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claus Raidl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside (de)
* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (iba)
 |
Scene fra torvet i Marsala.
**Marsala** (fra arabisk: *Marsa allah – Guds havn*) er en havneby som ligger ytterst på Sicilias vestkyst og tilhører Trapani frie kommunale konsortium i Italia. Den har 77 000 innbyggere.

Næringsvirksomhet
-----------------

Marsala er sentrum for det vestlige Sicilias vindyrking, og har derfor mange vinleggere og en skole for vindyrking. Marsalavinen kommer herfra. Utover dette lever byen blant annet av fiskeri, fiskeforedling, olivenoljeproduksjon og turisme. 

Under risorgimento gikk Giuseppe Garibaldi og hans frivillige i land i Marsala.

Historie
--------

Marsala ble grunnlagt i 397 f.Kr. av kartagerne som festningen **Lilybaion** etter at deres tidligere befestning Motya var blitt ødelagt. Under den første puniske krig var Lilybaion deres siste fotfeste på Sicilia. Men kartagerne tapte krigen og festningen falt og hele Sicilia i 241 f.Kr.. Romerne, de nye makthavere, overtok og kalte den for **Lilybaeum**. 

Festningen forfalt så, og da det vestromerske rike falt kom området på sarasenernes hender. De gjenoppbygget festningen og gav den navnet *Marsa allah*. Etterhvert ble den en by, og etterhvert kom den igjen på italienske hender.

Mot midten av 1500-tallet forfalt byen. Men på 1700-tallet begynte engelskmenn med vinproduksjon der. Byen fikk ikke særlig betydning før ved Italias samling; det var her at Giuseppe Garibaldi og hans 1 000 frivillige gikk i land den 11. mai 1860.

Severdigheter
-------------

Domkirken *San Tommaso di Canterbury* i Marsala.
* Domkirken *San Tommaso di Canterbury* ble bygd i normannisk tid, men er blitt grundig ombygd.
* *Palazzo della Loggia* fra 1700-tallet.
* *Gobelinmuseet* med veggtepper fra 1500-tallet.
* Et *arkeologisk museum* med blant annet et gammelt punisk skip.
* Et *gresk-romersk parkanlegg* med restene etter en romerbosetning med et romerbad og med mosaikker (blant annet en god mosaikk som forestiller Medusa).
* *Det normanniske slottet* som nå er byens fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Marsala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Marsala – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Byen Marsalas historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Marsden Point med oljeraffineriet.
**Marsden Point** er et nes i Whangarei Harbour, nær Whangarei på New Zealand. Neset ligger nær nordspissen til havbukta Bream Bay, og er også et større industriområde hvor landets eneste oljeraffineri, *Marsden Point Oil Refinery*, ligger. To store nedlagte kraftverk, kalt Marsden A og Marsden B, ligger også ved Marsden Point.

Plan om jernbaneutbygging
-------------------------

Helt fra 1970-tallet har det vært fremmet forslag om å bygge en sidelinje, kalt Marsden Point Branch, fra jernbanelinjen North Auckland Line for å yte transporttjenester både til de ulike virksomhetene i Marsden Point-området samt en dypvannshavn det er reist forslag om bygge. Fra og med 2007 startet arbeidet med å sikre byggegrunn for en fremtidig linjetrasé.

Referanser
----------

1. ↑  Marsden Point (fra Te Ara Encyclopedia of New Zealand)
2. ↑  *Railways of New Zealand: A Journey Through History* – Churchman, Geoffrey B. & Hurst, Tony; HarperCollins Auckland, 1991, side 100
3. ↑  *Forhandlinger om byggegrunn for sidelinje er i gang Arkivert 5. november 2007 hos Wayback Machine.* – Northland Regional Council. (Publisert 9. september 2007, besøkt 9. mars 2011)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
|  |
| --- |
| feb. | **mars** | apr. |
| Ma | Ti | On | To | Fr | Lø | Sø |
|   |   | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 |
| 27 | 28 | 29 | 30 | 31 |   |   |
| 2023 |

**Mars** er den tredje måneden i året i den gregorianske kalender og en av syv gregorianske måneder med en lengde på 31 dager.

I antikkens Roma ble mars kalt *Martius* etter den romerske krigsguden Mars. Opprinnelig var mars den første måneden i romernes 10-månederskalender.

I britisk folketro ble det regnet som lykkebringende å hilse den første dagen i mars med utropet *Rabbits!* (= Kaniner!) Da kom man kanskje til å få en gave. Noen steder ble det sagt at utropet virket på den første dagen i alle måneder - særlig om det ropes opp i skorsteinen.

Astrologisk begynner mars med solen i fiskene og ender i væren. Mars på den nordlige halvkule er tradisjonelt den første vårmåneden.

Referanser
----------

1. ↑  timeanddate.com, The Roman Calendar. Besøkt 6. februar 2017. (en)
2. ↑  *Topics Questions and answers*, Oxford University Press (s. 208)
3. ↑  Dee Dee Chainey: «The lore of the land», *The Countryman*, mars 2020

| * v
* d
* r
Årets måneder |
| --- |
| 
* Januar
* Februar
* Mars
* April
* Mai
* Juni
* Juli
* August
* September
* Oktober
* November
* Desember

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Mars pistol**, **Mars automatpistol**, også kjent som **Webley-Mars**, er en halvautomatisk pistol utviklet på slutten av 1800-tallet av engelskmannen Hugh Gabbet-Fairfax og solgt av Mars Automatic Pistol Syndicate Ltd i Birmingham. Det ble produsert første av Webley & Scott og senere av mindre våpenprodusenter i Birmingham og London. Produksjonen opphørte i 1907.

Mars Automatic Pistol er kjent for å være tilgjengelig i en rekke kalibre fra 8,5 mm, 9 mm og opp til .45. Alle patronene var flaskehalspatroner med en stor kruttladning, noe som gjorde .45-versjonen til den kraftigste pistolen i verden for sin tid. Den er av de få pistoltypene med lang piperekyl med en helt spesiell langsomt-roterende låsing av sluttstykket som kastet ut patronhylsene rett bakover. Mekanismen er også uvanlig ved at den trekker patroner bakover ut av magasinet og løfter dem deretter opp i høyde med kammeret. Magasinet var et avtagbart boksmagasin i grepet.

MarspPistol ble avvist av det britiske krigsministeriety som en mulig erstatning for hærens daværende Webley & Scott revolvere på grunn av uakseptabelt rekyl, ekstra stor stikkflamme fra munningen kompleks mekanisme. Kapteinen med ansvar for testene av pistrolen ved Naval Gunnery School i 1902 skrev i sin rapport: «Ingen som har skutt en gang med pistolen ønsket å skyte med den igjen»". Skyting av Mars pistolen ble beskrevet som «spesielt ubehagelig og skremmende». Det har siden blitt en samler element på grunn av sin sjeldenhet og som et eksempel på de tidligste utviklingen av selvladende skytevåpen.

Referanser
----------

1. ↑  Boothroyd, G. (1988). *The handgun* (2. utg.). London: Sportsman's Press. s. 410–412. ISBN 0948253274.
**Rore** er en innsjø i kommunene Grimstad og Arendal i Agder.

Rorevannet tegnet i 1800
Rorevannet stenges i vest av raet, og det har utløp via Bjorsund til Nidelva. Ved høy vannføring i Nidelva kan strømmen i Bjorsund snu og renne inn i Rore.

Vannverket for Grimstad og Arendal tar vann fra Rore og innsjøen er hoveddrikkevannskilde for 60 000 mennesker. I 2012 ble det kjent at sørv er spredt til vannet, noe som kan være uheldig for vannkvaliteten, da sørven spiser småfiskene som igjen spiser alger. Dette kan føre til en oppblomstring av alger. Det er ikke tillatt å campe, bade dyr eller kjøre motorkjøretøy ned til vannet, samt det henstilles at man ikke bader i vannet. Bruk av motorbåt er kun tillatt ved tillatelse.

Rore er egnet til sportsfiske, og har ørret, abbor, bekkerøye og gjedde, i tillegg til den uønskede sørven.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. mai 2015
3. ↑  Agderposten – Ufisk gir drikkevannstrøbbel
4. ↑  NRK – Bekymret for drikkevannet
5. ↑  Visit Grimstad - Fiskekart[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Roraima** er den nordligste delstaten i Brasil. Nabodelstater er Pará og Amazonas. I nord grenser delstaten til Venezuela og Guyana. Hovedstaden er Boa Vista og har 220 000 innbyggere. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på 505 665.

Ekvatorlinjen passerer gjennom Roraima.

Delstaten har færrest innbyggere av alle brasilianske stater.

Geografi
--------

Klimaet i Roraima er tropisk, med en middeltemperatur på 26 °C. Store deler av delstaten er dekket av regnskogen i Amazonas, med en smal stripe savanne helt i øst. Roraima har også flere store elver som renner ut i Amazonas-bassenget. Det finnes rike mineralforekomster i delstaten, dette gjelder både gull, diamanter, kassiteritt (tinnstein), bauksitt og kobber. Utvinningen av disse forekomstene samt tømmerhogst skaper en mengde konflikter med urbefolkningen, hvor yanomami kanskje er den mest kjente gruppen.[]

Nasjonalparken Monte Roraima inkluderer en av de høyeste fjelltoppene i Brasil, den 2 727 meter høye tepuien Monte Roraima, som ligger på grensen til Venezuela.

Historie
--------

I 1943 ble området skilt ut fra delstaten Amazonas som et føderalt område. (Dette skjedde samtidig som at Rondônia også ble skilt ut som føderalt område.) Området ble kalt «Rio Branco», etter den største elven i regionen. Det ble omdøpt til «Roraima» i 1962 og i 1988 fikk området status som egen delstat.

Navnet på delstaten er tatt fra Monte Roraima som er et navn fra pemon-indianerne, hvor «roroi» betyr «blågrønn» og «ma» («stor»).[]

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Estimativas da população residente no Brasil e Unidades da federação com data de referência em 1º de julho de 2015*, Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roraima – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Roraima (state) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Brasils ambassade i London, informasjon om Roraima

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |

| * v
* d
* r
Brasils delstater |
| --- |
| Nord | 
* Acre
* Amazonas
* Amapá
* Pará
* Rondônia
* Roraima
* Tocantins

 | Brasils flagg |
| Nordøst | 
* Alagoas
* Bahia
* Ceará
* Maranhão
* Paraíba
* Pernambuco
* Piauí
* Rio Grande do Norte
* Sergipe

 |
| Sentralt vest | 
* Goiás
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Distrito Federal

 |
| Sørøst | 
* Espírito Santo
* Minas Gerais
* Rio de Janeiro
* São Paulo

 |
| Sør | 
* Paraná
* Rio Grande do Sul
* Santa Catarina

 |
**Kjell Dahle** (født 16. oktober 1952) er en norsk politiker, fra Sandnes i Rogaland og han representerte Senterpartiet. 

Kjell Dahle har vært generalsekretær i Senterpartiet, utredningsleder i Alternativ Framtid og han har også vært landssekretær i Senterungdommen. Videre har Dahle vært sjefredaktør for Senterpressens Osloredaksjon, informasjonskonsulent i Rådet for samfunnsvitenskapelig forskning og prosjektleder i Stiftelsen Idebanken.

Dahle ble uteksaminert ved Universitetet i Oslo i 1978 som statsviter.

I 2010 ga han sammen med den svenske politikeren Håkan Larsson ut ei bok om Annerledes-Europa, en framstilling av hvordan bøndene, ikke minst i Sentral- og Øst-Europa, har vært en politisk kraft gjennom hundre år. Bondepolitikerne har kjempet motstrøms, og hatt et utstrakt samarbeid over landegrensene, for eksempel i Den grønne internasjonalen. (Pax forlags omtale av Annerledes-Europa)

Bibliografi
-----------

* *Annerledes-Europa* (sammen med Håkan Larsson) 2010, Pax forlag, ISBN 9788253033549

Kilder
------

* Stoyforeningen.no: 16. oktober: Kjell Dahle 60 år! Arkivert 27. februar 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
Mamoru Oshii promoterer NEC Sky Crawlers-laptoper i 2008.
***The Sky Crawlers*** (スカイ・クロラ – *Sukai kurora*) er en japanskprodusert anime fra 2008, regissert av Mamoru Oshii. Filmen er en adapsjon av Hiroshi Moris roman med samme navn. Filmen ble animert i studioene til selskapet Production I.G.

Handling
--------

Filmens handling utspiller seg i en oppkonstruert verden som kan minne om Japan og Vesten under den andre verdenskrig og den kalde krigen. Det er fred i denne verdenen, men for å lette på spenningen blant en befolkning som er vant til krig og aggresjon, blir private selskap satt til å hyre jagerflypiloter til å kjempe i luftslag mot hverandre. 

Historien følger piloten Yūichi Kannami som blir engasjert av Rostock Corporation for å erstatte piloter som ble skutt ned av motparten Lauterns flygeress «Teacher». Handlingen dreier mest rundt Kannami og forholdet til hans følelseskalde kvinnelige sjef Suito Kusanagi og deres ansiktsløse nemesis Teacher. Historien introduserer også de mystiske karakterene *Kildren*, humanoider som er genetisk manipulert til å leve evig i en tilstand som «barn». 

Stemningen i filmen er rolig og dvelende, avbrutt av scener med voldsomme luftkamper. Musikken er laget av den kjente japanske komponisten Kenji Kawai.

Mottakelse
----------

Filmen vant prisen for beste animasjonsfilm på den 63. Mainichi Film Awards i 2008.

Referanser
----------

1. ↑  «Production I.G [WHAT'S NEW]». *www.productionig.com*. Besøkt 16. april 2017.
2. ↑  «Ponyo, Sky Crawlers Win at 63rd Mainichi Film Awards». *Anime News Network* **(engelsk)**. Besøkt 16. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (en) *The Sky Crawlers - Trailer* på YouTube
* (en) *The Sky Crawlers* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Sky Crawlers* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Sky Crawlers* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Sky Crawlers* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Sky Crawlers* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Sky Crawlers* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Sky Crawlers* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Sky Crawlers* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
***The Sleeping Sentinel*** er en amerikansk stumfilm fra 1914.

Handling
--------

Dette rørende diktet av F. De H. Janvier forteller historien om en modig og overarbeidet ung soldat, som sovnet på stillingen sin. Han blir derfor stilt for krigsrett, hvor han blir dømt til døden. Men moren hans forsøker å sikre hans benådning, men dette mislykkes. Hun bestemmer seg deretter for å rette en personlig appell til president Abraham Lincoln. Presidenten blir så dypt berørt av en bønn fra moren hans, at han straks bestiller en hestevogn og fortsetter sammen med moren til henrettelsesstedet.

Samtidig ved parade-plassen er resten av regimentet klare, til å være vitne til straffen til en soldat som hadde sovnet på sin post. Soldatene som skal skyte stiller seg opp, fangen plasseres foran dem, og sjefen er i ferd med å gi det fatale ordet å skyte. Men langt borte høres rop om å stanse. Når alle sammen snur seg i retning av stemmen, blir tilskuerne overrasket over å se en vogn med hester. De har kommet frem akkurat i tide, og beordrer løslatelse av fangen - som deretter kan skynde seg inn i morens armer.

Skuespillere
------------

* George Steele som president Abraham Lincoln.
* Clarence Elmer som The Sentinel.
* Margaret Moore.
* John Smiley som en general.
* Albert McGovern.
* John Glaze.

Referanser
----------

1. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Sleeping Sentinel* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***The Sleeping Lion*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Rupert Julian.

Handling
--------

Den italienske keramikeren Tony Varralo adopterer den forsømte lille Tony, og de forlater New York City for å flytte til en ranch i vest. Tony planlegger også at hans forlovede, Carlotta, skal komme etter dem så snart han har etablert seg ved ranchen. Når han først har bosatt seg i området blir han snart fiender med Durant, byens største gambler, blant annet ved å vise interesse for Kate Billings - som Durant ønsker å beholde for seg selv. Ett år senere har Tony blitt godt tilpasset livet som cowboy.

Mens han en dag er borte fra hjemmet, skyter Durant mot en skygge i vinduet som han tror er Tony. Kulen treffer imidlertid adoptiv-sønnen hans lille Tony, som blir skadet. Tony tar hevn på Durant, og vinner uforvarende kjærligheten til Kate. Etter at Tony får vite at Carlotta allerede har giftet seg med en annen mann, står Toy og Kate fritt til å gifte seg med hverandre.

Skuespillere
------------

* Monroe Salisbury som Tony
* Pat Moore som lille Tony
* Rhea Mitchell som Kate Billings
* Herschel Mayall som Durant
* Alfred Allen som oberst Doharney
* Alice Claire Elliott som Carlotta

Referanser
----------

1. ↑  The Sleeping Lion
2. ↑  THE SLEEPING LION

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Sleeping Lion* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Sleeping Lion* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Sleeping Lion* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Recording Industry Association of America** (**RIAA**) er en bransjeforening for plateindustrien i USA. I løpet av 2000-tallet har RIAA vært mye i mediene i forbindelse med sitt arbeid mot illegal deling av opphavsrettbeskyttet musikk over Internett. På 1980-tallet hadde de en profilert kampanje mot piratkopiering av musikkassetter. Begge disse kampanjene har møtt utstrakt kritikk.

RIAA ble opprinnelig stiftet i 1952 for å administrere en teknisk spesifikasjon for frekvensdynamikk ved avspilling av vinylplater med grammofon. De har fortsatt å engasjere seg i tekniske standarder for senere systemer, inkludert magnetbånd, musikkassetter, digitale musikkassetter, CD-er og programvare. Foreningen deltar også i innsamling, administrasjon og distribusjon av musikklisenser og royalty-penger, og er det offisielle organet som sertifiserer gull- og platinaplater i USA.

RIAAs uttalte målsetning er å beskytte opphavsretten til sine medlemmer verden rundt, talefriheten til utøvende kunstnere, forske på musikkindustrien, og overvåke og granske relevante lover, regler og politikk.

Foreningens leder siden 2003 er Mitch Bainwol. Ledelsen består ellers av et styre på 27 medlemmer, fra de forskjellige plateselskapene.

Kontroverser
------------

Et av virkemidlene RIAA har tatt i bruk i sin kamp mot ulovlig fildeling over internett er søksmål. Dette har ført til at foreningen i løpet av 2006 har truet med eller gjennomført over 20 000 søksmål mot privatpersoner de mener har brutt opphavsretten.

RIAA er en lite populær organisasjon i en rekke miljøer, noe som bl.a. kom til uttrykk i at foreningen i 2007 ble kåret til Amerikas verste selskap i en uoffisiell spørreundersøkelse på nettsiden *The Consumerist*.

Lignende organisasjoner
-----------------------

* MPAA er en bransjeforening for filmindustrien i USA.
* IFPI er en internasjonal bransjeforening for plate- og filmbransjen, med over 1450 medlemmer i 75 land.
* BPI er en britisk bransjeforening for platebransjen.

Referanser
----------

1. ↑   www.w3.org, besøkt 11. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Who We Are». RIAA. Arkivert fra originalen 11. mai 2008. Besøkt 22. januar 2008.
3. ↑  «How To Not Get Sued for File Sharing». EFF. juli 2006. Besøkt 19. februar 2008.
4. ↑  «RIAA Wins Worst Company In America 2007». The Consumerist.com. Arkivert fra originalen 13. januar 2008. Besøkt 22. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Recording Industry Association of America – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)
* RIAA Radar – Sjekk hvilke musikkutgivelser som er gitt ut av et plateselskap som samarbeider med RIAA (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Logo for UseModWikiLogo for UseModWiki
**UseModWiki** er en type wikiprogramvare utviklet mellom 1999 og 2000 av Clifford Adams, basert på programmeringsspråket Perl. Det er lisensiert under GNU General Public License. Sider i UseModWiki lagres som vanlige filer, ikke i en relasjonsdatabase.

Adams laget programvaren for sitt Usenet Moderation Project (Usemod) som eksisterte fra 1991 til 1999. Han baserte sin programbare på AtisWiki 0.3, laget av Markus Denker. Denne var igjen basert på CvWiki, laget av Peter Merel. CvWiki var basert på Wiki Base, wikiprogramvaren til Ward Cunninghams WikiWikiWeb.

Den første internettsiden som brukte UseModWiki var Clifford Adams' egen side usemod.com, som hadde brukt AtisWiki fra 11. oktober 1999. Den andre hjemmesiden som tok i bruk UseModWiki var MeatballWiki, som ble laget av Adams og Sunir Shah.

Fra januar 2001 til begynnelsen av 2002 ble UseModWiki brukt av alle versjoner av Wikipedia. Utviklerne i Wikipedia-miljøet utviklet senere den programvaren som idag er kjent som MediaWiki, men enkelte mindre prosjekter fortsatte å bruke UseModWiki frem til desember 2003. Dette gjaldt blant annet norsk Wikipedia. I desember 2003 ble de siste prosjektene flyttet over fra UseModWiki til den nye programvaren, som dengang het «fase 3».

UseModWiki er teknisk forholdsvis enkel og lett å installere, sammenlignet med annen wikiprogramvare. Programvaren er lite avansert og med begrenset funksjonalitet.

Sidetitlene kan ikke inneholde mellomrom. Programvaren har heller ikke funksjonalitet for å laste opp bilder slik som i MediaWiki, men bilder lagret på andre nettsteder kan brukes på sidene. Mange av funksjonene utviklet for MediaWiki, som kategorier, innholdsfortegnelser osv. mangler også.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) UseModWiki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Vinter i Bellapalma; av forfatteren Hans Berlows efterlatte papirer*** er en humoristisk og underfundig roman av Jens Bjørneboe fra 1958. Den foregår i den fiktive italienske fiskerlandsbyen Bellapalma, og Bjørneboe beskriver hvordan det moderne storsamfunnets ekspansjon påvirker og fører til en oppløsning av gamle sosiale mønstre i landsbysamfunnet. Romanen har også mange sleivspark rettet mot det norske samfunnet som Bjørneboe på det tidspunkt romanen ble skrevet, hadde forlatt til fordel for Italia og Sør-Europa.

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1995 hos Nasjonalbiblioteket.

| * v
* d
* r
Jens Bjørneboe |
| --- |
| **Liv** | Ingvald Bjørneboe, far **·** Lisel Bjørneboe, første hustru **·** Tone Bjørneboe, andre hustru **·** Therese Bjørneboe, datter **·** Marianne Bjørneboe, datter |
| **Verk** | *Før hanen galer* (1952)  **·** *Jonas* (1955)  **·** *Under en hårdere himmel* (1957)  **·** *Vinter i Bellapalma* (1958)  **·** *Blåmann* (1959)  **·** *Den onde hyrde* (1960)  **·** *Drømmen og hjulet* (1964)  **·** *Uten en tråd* (1966)  **·** *Frihetens øyeblikk* (1966)  **·** *Kruttårnet* (1969)  **·** *Stillheten* (1973)  **·** *Haiene* (1974) |

Portal: Litteratur
**Vinterblandingslaget** (engelsk: winter mixing layer – WML) er det laget i tempererte og kalde hav som omrøres i løpet av vinteren. Denne omrøringa er avgjørende for å bringe næringsstoffer opp til overflata og oksygen til dypere lag.

Når overflatelaget avkjøles om høsten og vinteren, synker det ned på grunn av sin økte tetthet og blandes med vannmassene under, slik at det dannes et relativt mektig sjikt som er homogent med hensyn til temperatur og saltholdighet. I hav på våre breddegrader kan vinterblandingslaget variere fra under 200 m til flere hundre meter. Under dette dypet ligger en vanligvis skarp gradient mot et permanent dyplag som enten er vesentlig saltere eller vesentlig kaldere og derfor ikke omrøres. Denne grenseflata kalles *den permanente pyknoklinen*.

I den grunne Nordsjøen når vinterblandingslaget helt til bunns, bortsett fra i den mye dypere Norskerenna. Bare i ekstra kalde vintre kan overflatevann nå ned i bunnen på Norskerenna og fornye vannmassene der.

Også andre faktorer har betydning for dannelsen av vinterblandingslaget. Mye vind øker beveglesen i vannmassene og øker derfor tykkelsen på vinterblandingslaget. Saltholdigheten har også mye å si, ettersom saltere vann er tyngre. I de delene av Norskehavet som mottar salt atlanterhavsvann går vinterblandingslaget mye dypere (500 m) enn i områdene nærmest norskekysten (100 m), som får ferskere vann via Den norske kyststrømmen.

Spesielt dyp vinteromrøring skjer i hav der det legger seg is om vinteren. Bare en liten del av saltet fryser inn i isen, slik at vannet umiddelbart under isen blir svært salt og dessuten kaldt. I Arktis og Antarktis kan vinterblandingslaget bli flere tusen meter dypt.

Fordi konsentrasjonen av næringssalter øker med dypet, har tykkelsen på vinterblandingslaget betydning for hvor mye næringsstoffer som skal være tilgjengelig for planktonvekst påfølgende vekstsesong. Utover våren gjør soloppvarminga at det dannes en temperaturgradient i vinterblandingslaget, slik at det gradvis oppstår et øvre blandingslag der planktonet får sin våroppblomstring.
**Einar Borgfjord** (født 7. januar 1962 i Bjugn) er en norsk kulturvernarbeider og båtbygger, bosatt i Rissa. Han er mest kjent som båtbygger ved Museet Kystens Arv, hvor han viderefører gammel håndverkskultur, knyttet til åfjordsbåten.

> På Museet Kystens Arv formidler Einar båtbyggerkunst slik at du kjenner lukt av tjære og salt, du kjenner bølgene slå under deg og får lyst på åpen himmel over deg. Få skjønner hvor stor han er, Einar, der han går rundt på museet med verktøy i baklomma. At han har vært med på å redde midtnorsk kystkultur. Hadde han ikke stilt seg opp ved siden av Johan Hårstad den gangen, ville vi ikke visst i detalj hvordan åfjordsfæringen ble bygget.
> 
> 
> Journalist Ingeborg Refsnes, Adresseavisen; 23. april 2005
> 
> 

Borgfjord arbeider ut fra på overleverte håndverksferdigheter som han lærte av Johan Hårstad fra Åfjord. Hårstad bygget på sin sine på tradisjoner flere generasjoner tilbake. I alt har Borgfjord ledet bygging av om lag 150 båter. Ved siden av arbeidet ved museet har han vært lærer ved Fosen folkehøgskole, også der i bygging og bruk av tradisjonsbåter. 

I 2004 bidro han ved bygging av en kopi av Gokstadskipet. Han har også bygget geitbåter. 

Sammen med sin far Hans Borgfjord mottok han Sør-Trøndelag fylkes kulturpris for 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Fylkespris til Hans og Einar Borgfjord Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.; fosna-folket.no, 5.11.2009
2. ↑  Til vinnerne av Fylkeskulturprisen 2009[*død lenke*]; stfk.no
**Einar Edwin** (født 1893, død 1953) var en norsk prest og teolog. Han tok cand.theol. ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1917. I 1937 ble han residerende kapellan i Oslo.

Edwin markerte flere ganger sitt liberalteologiske standpunkt, blant annet gjennom flere bøker, og i sin støtte til biskop Kristian Schjelderup i Helvetesdebatten.

Einar Edwin er også kjent for sitatene:

«*Det er ingen liten synd å stjele gleden fra et menneske.*»
«*For at de frelstes salighet skal forenes med de fordømtes pine, forutsetter det at de salige enten ikke vet noe om pinen, eller at saligheten er total egoistisk følelsesløshet*»

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, «60 år», utgitt 23. mai 1953[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, «Einar Edwin er død», utgitt 28. desember 1953[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Einar Dahl** (født 12. januar 1951) er en norsk scenograf og regissør. Han har studert maleri ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og scenografi ved Kunstakademiet i Kraków i Polen.

Han var fast ansatt som scenograf ved Riksteatret 1976-95 og har vært ansvarlig for scenografi eller kostymer til langt over 100 teaterforestillinger – Ibsen, Tsjekhov og Holberg, klassiske komedier og farser, ny norsk dramatikk, musikaler, store og små barneforestillinger, figurteater, store utendørsspill, lyrikkforestillinger, m.m. – på foruten Riksteatret, Det norske teatret, Sogn og Fjordane Teater, Teatret Vårt i Molde, Hordaland Teater, frie teatergrupper og store utendørsspill.

Einar Dahl har i tillegg vært regissør for 30 teaterforestillinger, bl.a. ved Teater Manu - Norsk Tegnspråkteater på tegnspråk, Tema Teater og den frie figurteatergruppen Levende Dukker. - Han produserte selv forestillingene *Dager kan vokse* bygget på tekster av Sidsel Mørck i 1995, *Satirens tid* bygget på tekster av Annie Riis i 1998. Dahls dramatisering av Camilla Colletts *Amtmannens døtre* ble oppført på Norsk Folkemuseum i 1999, og hans dramatisering av Erlend Loes NAIV.SUPER ble oppført på Sandermosen i 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Einar Dahl hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Vera Christiane Felscherinow** (født 20. mai 1962 i Hamburg; offentlig kjent som «Christiane Vera Felscherinow» eller «**Christiane F.**»)  ble kjent for offentligheten gjennom en serie reportasjer i magasinet *Stern*, samlet i boka *Å være ung er for jævlig* (ty. *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*) og filmatisert som *Christiane F. – Å være ung er for jævlig.* Da Felscherinow var seks år gammel flyttet familien til drabantbyenn Gropiusstadt i den fattige bydelen Neukölln i Berlin. Faren var alkoholisert og voldelig. Allerede som tolvåring ble hun rusmiddelavhengig, og som fjortenåring var hun heroinist og prostituerte seg på «barnestripen» i Kurfürstenstraße og ved Bahnhof Zoo. Moren oppdaget først to år senere datterens dobbeltliv.

Felscherinow kom i kontakt med en journalist i magasinet Stern da hun i 1978 skulle vitne i en rettssak. Reportasjene ble samlet i boken *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo* (1979; norsk utgave *Å være ung er for jævlig* 1980), som også ble filmatisert i 1981. Filmen har både på tysk og norsk tittelen *Christiane F.* Filmen ble regissert av Uli Edel med Nadha Brunckhorst i hovedrollen. David Bowie stod bak musikken i filmen. Boken ble solgt i millionopplag og lå på den tyske bestselgerlisten frem til 1981. Den er oversatt til femten språk og er solgt i mer enn tre millioner eksemplarer.

Felscherinow prøvde å bli punkdronning i Vest-Tyskland og utga et par plater, og hun gav inntrykk av at hun var rusfri. Hun forsøkte seg også som skuespiller.

Fra 1987 til 1993 bodde hun i Hellas, hvor hun reiste fra øy til øy med sin greske kjæreste. Tilbake i Berlin startet Felscherinow med metadonbehandling. Hun fikk en sønn i 1996.

Felscherinow har hatt jevnlige tilbakefall. I 2008 bodde hun i Amsterdam med sønnen og en ny mann. Da misbruket tok overhånd, klarte Felscherinow å komme seg tilbake til Berlin, hvor hun selv overlot sønnen sin til myndighetene.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, «Christiane F.», SNAC Ark-ID w64488mv[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12597072q, besøkt 24. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0271574, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11852061X, besøkt 24. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christiane Vera Felscherinow på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Christiane Vera Felscherinow på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Christiane Vera Felscherinow hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Christiane Vera Felscherinow på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Christiane Vera Felscherinow på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (de) Verk av og om Christiane Vera Felscherinow i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Submesogenus*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Avlange, sylindriske råtevedbiller. Oversiden er utydelig hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er ganske små. Antennene er 11-leddete, korte og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet, lengre enn bredt, med uttrukne bakhjørner, tett og kraftig punktert, med en midfure som ikke når for- og bakkantene. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som brystskjoldet, rundede i spissen. De har fine lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

Levevis
-------

De fleste artene av råtevedbiller har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sentral-Afrika (Kongo, Kamerun).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
					- Stammen Mesogenini Muona, 1993
						* Slekten ***Submesogenus*** Fleutiaux, 1921
							+ *Submesogenus africanus* (Fleutiaux, 1899)
							+ *Submesogenus conradti* (Fleutiaux, 1912)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Subsidens** er en nedoverrettet bevegelse av en flate (vanligvis jordoverflaten innen geologi, ingeniørvitenskap og landmåling) eller atmosfæriske luftmasser (brukt i meteorologi).

Atmosfæren
----------

Den vanligste årsaken til subsidens i atmosfæren er lave temperaturer. Når luften blir avkjølt får den større tetthet, blir tyngre og synker mot overflaten, på samme måte som oppvarmet luft stiger oppover. Subsidens fører vanligvis til høytrykk når luft synker mot bakken over større områder. I polare høytrykk har en nesten konstant subsidens, og det samme har en over subtropiske områder. Disse områdene med subsidens er noe av opphavet til mange av de framherskende vindsystemene i verden, som passatvindene. Subsidens på mindre skala kan gi værfenomener som tåke. En ekstrem form for subsidens er fallvind som kan gi lignende ødeleggelser som en tornado, mens en mildere form for subsidens kalles nedvind.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Frank Wilson Price** (født 25. februar 1895, død 10. januar 1974) var en amerikansk misjonær og teolog.

Prices foreldre jobbet som misjonærer for den presbyterianske kirken i USA, noe som gjorde at han vokste opp på landsbygden utenfor Shanghai, hvor foreldrene hans var plassert. Prince dro til USA for å ta utdanning, og kom tilbake til Kina for å jobbe. Fra 1915 til 1917 var han rektor for en skole i Nanking. Året etter dro han sammen med kinesiske arbeidere i Frankrike i et arbeid organisert av KFUM. Han dro så tilbake til USA, hvor han i 1922 tok en bachelorgrad fra Yale University. I 1938 fulførte han en Ph.D. ved det samme universitetet. 

I 1923 giftet han seg, og sammen med konen dro han til Kina for å jobbe som misjonær. Han hadde da også blitt ordinert til prest i den presbyterianske kirken. I Kina ble han professor på Nanking Theological Seminary, en stilling han hadde fram til 1952. Da krigen mellom Kina og Japan brøt ut i 1937, flyktet han og konen til vest i Kina. I årene andre verdenskrig pågikk jobbet Prince for å øke forståelsen for, og sympatien med Kina i USA. Han holdt en serie med forelesninger, skrev artikler og brukte radio aktivt i arbeid. 

Price hadde et nært forhold til Chiang Kai-shek, noe som gjorde at han hadde god innsikt i forholdene i landet. Han var medlem av den kinesiske delegasjonen ved grunnleggelsen av FN i 1945. Da kommunistene tok makten etter borgerkrigen i 1949, ble ekteparet Price satt i husarrest og ble til slutt utvist i 1952. 

Tilbake i USA jobbet Price som pastor i en menighet i Lexington i Virginia og som direktør for et forskningsbibliotek for misjon i New York. Fra 1961 til 1966 jobbet han som professor i internasjonale studier ved Mary Boldwin College. Han døde i 1974.

Privce skrev mange bøker og artikler, blant dem *We Went to West China* (1938), *As the Lightning Flashes* (1948), *Chinese Christian Hymns* (oversettelser, 1953) og *Marx Meets Christ* (1957). 

I Norge er han representert med en oversettelse av en salme i *Salmer 1997* og *Norsk salmebok 2013*. Dette er en kinesisk salme han har oversatt til engelsk og som så senere har blitt oversatt til norsk.

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over skriftene hans med kort biografi – PDF

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Hymnary
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for New ZealandNew Zealand New Zealand |
| Friidrett Oseaniamesterskapet i friidrett |
| Gull | 2019 Townsville | Høydehopp |
| Friidrett U20-oseaniamesterskapet i friidrett |
| Gull | 2019 Townsville |  Høydehopp |
| Friidrett Melanesiamesterskapet i friidrett |
| Sølv | 2018 Port Vila |  Høydehopp U18 |

**Josephine Reeves** (født 25. mars 2001 i Lower Hutt) er en newzealandsk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp. Hun ble oseaniamester i høydehopp i 2019, og er flere ganger nasjonal mester.

Idrettskarrière
---------------

Reeves ble newzealandsk U18-mester i høydehopp i 2018, og hun kom på delt andreplass i U18-klassen under Melanesiamesterskapet i friidrett 2018. I 2019 vant hun både det newzealanske U20-mesterskapet og det seniormesterskapet, og hun vant høydehopp under Oseaniamesterskapet i friidrett 2019 og U20-oseaniamesterskapet i friidrett 2019. Hun ble nummer to under det newzealanske U20-mesterskapet i 2020, men forsvarte sin nasjonale tittel under det newzealanske mesterskapet i friidrett i 2020, og igjen i 2021.

Under det newzealanske mesterskapet i friidrett i 2023 ble hun nummer fem i høydehopp.

Referanser
----------

1. 1 2  World Athletics - *Josephine Reeves - Results*, besøkt 12. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josephine Reeves – World Athletics Rediger på Wikidata