recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rodrigo Vergara** (født 5. juni 1962) er en chilensk økonom som fra desember 2011 til oktober 2016 var sentralbanksjef i Chiles sentralbank (Banco Central de Chile). Vergara ble utpekt av president Sebastián Piñera, som han tidligere var nær rådgiver for innen problemstillinger knyttet til fattigdomsforkjempelse.

Biografi
--------

Vargara tok grunnskole og videregående skole ved Colegio San Ignacio i Chiles hovedstad, Santiago de Chile. Han fullførte denne skolen i 1979. Etter dette, fra 1980 til 1986 studerte han *business engineering* ved Pontificia Universidad Católica de Chile, der han mottok pris som beste elev. Han gikk videre til Harvard University, der han studerte makroøkonomi, internasjonal økonomi og offentlig finans. Han tok mastergrad 1987–1999 og doktorgrad (ph.d.) 1989–1990.

Hans første jobb var ved Chiles sentralbank, som nyutdannet i 1985. Han begynte da som forsker, og jobbet der fram til han reiste til USA for å ta ytterligere utdanning. Etter fullført doktorgrad i 1990 flyttet han tilbake til Chile, og fortsatte i sentralbanken, som direktør for makroøkonomiavdelingen, en stilling han hadde fra 1991 til september 1992, da han ble utnevnt til sjeføkonom for sentralbanken, en stilling han overtok etter Roberto Zahler.

I 1995 sluttet han seg til den innflytelsesrike chilenske tenketanken Centro de Estudios Públicos (CEP), som deres makroøkonomiske koordinator. Her jobbet han fram til desember 2007, da han gikk tilbake til Fakultet for økonomiske og administrative fag ved det katolske universitetet.[hvilket?]

Vergara har også sittet i redaksjonsrådet i avisen *El Mercurio*, og har vært direktør for telecomselskapet Entel og Besalco. I tillegg har han vært rådgiver for flere andre sentralbanker og regjeringer i ulike land i Latin-Amerika, Øst-Europa, Asia og Afrika, samt for internasjonale organisasjoner som Det internasjonale pengefondet, Verdensbanken, Den interamerikanske utviklingsbanken (IDB) og FN.

I desember i 2009, mens han var en del av teamet av rådgivere for Sebastián Piñera, som stilte som presidentkandidat for sentrum, ble han foreslått av regjeringen til president Michelle Bachelet som erstatter for Jorge Desormeaux i sentralbankens styre. Den 22. desember bekreftet Senatet sin nominasjon med 24 stemmer og to avholdende. På slutten av 2011, med Piñera som president, ble han utnevnt til ny sentralbanksjef, og erstattet da Jose de Gregorio.

Da hans femårsperiode utløp i oktober 2016 overtok Mario Marcel denne stillingen.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1962[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Reuters - *UPDATE 2-Chile names socialist Marcel next central bank governor*, besøkt 15. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chiles sentralbank - Rodrigo Vergara (arkiveret)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**José de Gregorio** | **Sentralbanksjef for Chiles sentralbank**(2011–2016) | Etterfølger:**Mario Marcel** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
*Må ikke forveksles med ferskvannsfisken brasme.*
**Brosme** (*Brosme brosme*) er en fisk i brosmefamilien.

Beskrivelse
-----------

Brosma er brun eller gulbrun på ryggen med lysere buk. Unge individer har brede gule tverrbånd. Finnene har en hvit kant ytterst. Den har litt overbitt og tydelig skjeggtråd. Brosma skilles lett fra andre arter ved en lang sammenhengende ryggfinne som er forbundet med den avrundede halefinnen og gattfinnen.
Vanlig størrelse er 70 cm lang og 3 kg. Kan bli opptil 130 cm og 20 kg.

Adferd
------

Brosma liker seg best på hardbunn. Finnes fra 50-1000 m, men mest vanlig fra 200-500 m i dype fjorder og langs kontinentalskråningen. Den lever i små stimer eller enkeltvis. Spiser bunndyr som krepsdyr og flerbørstemarker. Blir kjønnsmoden i 6-10 års alderen. De viktigste gyteområdene er mellom Skottland, Færøyene og Island, der gytingen foregår mellom april og august. En gjennomsnittlig brosmehunn kan legge to millioner egg. Yngelen lever pelagisk til de blir omtrent 5 cm lange og slår seg ned nær bunnen.

Utbredelse
----------

Brosma er vanlig på begge sider av Atlanterhavet. I vest langs kysten av Amerika fra Cape Cod og nordover. I øst fra De britiske øyer og nordover til Barentshavet. I Norge er den vanlig langs hele kysten.

Økonomisk betydning
-------------------

Brosma er en god matfisk. I Norge foregår fangsten hovedsakelig som line- og garnfiske, men det tas også litt som bifangst i trål.

Fangsten av brosme ved kysten av Amerika har falt dramatisk fra 70-tallet til slutten av 90-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  SARA registry report on *Cusk* (PDF) - Fisheries and Oceans Canada rapport om Brosmefiske

Litteratur
----------

* Moen, Frank Emil (2003). *Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna* (3 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 82-90823-54-1.
* Pethon, Per (2005). *Aschehougs store fiskebok* (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7.
* Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brosme* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *brosme* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brosme* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brosme* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brosme* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *brosme* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *brosme* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Brosme brosme* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Brosme brosme* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Brosme brosme* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***The Killer Inside Me*** er en amerikansk film fra 2010, som er basert på en roman fra 1952 skrevet av Jim Thompson.

Sammendrag
----------

Lou Ford (Casey Affleck) er assisterende sheriff i en liten landlig by i Texas. Under overflaten er han en voldelig sosiopat. Som tenåring voldtok Lou en fem år gammel jente. Broren hans Mike erklærte seg skyldig i denne forbrytelsen og satt i fengsel for å beskytte Lou. Etter å ha blitt løslatt, ble Mike ansatt av byggefirmaet til Chester Conway, hvor Mike døde på jobb. Lou mener at Conway drepte Mike. Lou og den prostituerte Joyce - som hadde en affære med Conways sønn, Elmer – begynner et forhold. De planlegger å presse 10 000 dollar fra Conway.

Under utpresningen slår Lou Joyce til døde. Deretter skyter han Elmer og planter pistolen på Joyce, slik at det ser ut som de har drept hverandre. Joyce overlever imidlertid, og Conway vil ha henne henrettet for drapet på sønnen. Statsadvokat Howard Hendricks kommer for å etterforske saken, og tror at Lou kan være morderen. En tenåring, Johnnie, blir arrestert for drapene på Elmer og Joyce. Han hadde litt av pengene som Elmer skulle gi Joyce under utpresningen. I en fengselscelle tar Lou livet av Johnnie, slik at det skal se ut som selvmord. Senere tar Lou livet av sin samboer, Amy, og han blir arrestert for dette. Hans advokat, Billy Boy Walker, får ham løslatt og kjører ham hjem. Lou tømmer bensin over hele huset sitt og tenner på, og han omkommer i sin egen brann.

Rolleliste
----------

* Casey Affleck som Lou Ford
* Jessica Alba som Joyce Lakeland
* Kate Hudson som Amy
* Ned Beatty som Chester Conway
* Simon Baker som Howard Hendricks
* Bill Pullman som Billy Boy Walker
* Liam Aiken som Johnnie Pappas
* Jay R. Ferguson som Elmer Conway

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (en) *The Killer Inside Me* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Killer Inside Me* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Killer Inside Me* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Killer Inside Me* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Killer Inside Me* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Killer Inside Me* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Killer Inside Me* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Killer Inside Me* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Killer Inside Me* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Killer Inside Me* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* Film-trailer, youtube.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNE
 |
**Vikingskipet holdeplass** var en holdeplass på Rørosbanen, i Hamar kommune i Innlandet. Holdeplassen hadde aldri fast trafikk eller betjening. Stoppet ble åpnet 16. august 1993 under forberedelsene til OL 1994 og var tenkt å betjene Vikingskipet skøytehall, derav navnet. På tross av investeringen ble stoppet bare brukt én gang under OL og én gang året før i forbindelse med avviklingen av sykkel-VM 1993.

Holdeplassen var utformet som en buttstasjon og kunne dermed ikke ha gjennomgående trafikk. Sporet var definert som et sidespor til Hamar stasjon, og dermed var all trafikk på sporet betraktet som skifting. Strekningen fra Hamar stasjon til Vikingskipet holdeplass er elektrifisert.

Våren 2016 ble imidlertid de fire benkene og skiltet som stod på holdeplassen, fjernet, og høsten samme år ble sporet fra stasjonsområdet og frem til plattformen revet opp.

Litteratur
----------

* Bjerke, Thor og Stenersen, Roar (2002). *Rørosbaneboka*. s. 206. ISBN 82-90286-24-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). *Banedata 2004*. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 100. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* *Lokomotivmands Tidende*, nr. 8 2006
* Bilder fra holdeplassen i 2004
**Fredfonna** er en 4,5 km lang og 10 km² stor isbre (platåbre) langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordøstlige Sørkapp Land. Breen strekker seg fra Fredkollen (556 m) i sør og nordover langs østveggen av den svært smale fjellryggen Isryggen (497 m), som såvidt skiller breen fra den helt parallelt gående Austjøkulen. De to breene renner sammen mot nord og danner da Mendelejevbreen som når havet i Brepollen innerst i Hornsund. I nordøst støter isen mot Scott-Ruudfjellet (650 m). I sør grenser den direkte mot Øydebreen som fortsetter sørover til havet i Isbukta. Den har ingen morene.

Fredfonna er den rette breen ovenfor bildets midtakse som kommer inn fra sør (høyre billedkant) og renner nordover (venstre) på baksiden av den rette Isryggen og i bildets sentrum munner ut i Mendelejevbreen som fortsetter til bukta Brepollen. Foto: Erlend Bjørtvedt 
Via høye og bratte fjellpass har breen forbindelse til Svalisbreen i nordøst (Mariepasset), Pulkovobreen i sørøst, Øydebreen i sør, og Austjøkulen i sørvest. 

Breen er oppkalt etter fred, dvs den rolige breen.

Referanser
----------

1. ↑  Fredfonna *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 10. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Agnar Næss, helt til venstre på bildet, med resten av mannskapet på Vingtor etter et tokt 2. mai 1942. Med et par unntak var dette det samme mannskapet som mottok Krigskorset for et tokt til Norge senere samme måned.
Næss mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
**Agnar Næss** (født 22. mars 1911 på Hvasser i Tjøme, død 5. juli 1976) var en norsk offiser i Marinens flyvåpen. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.

Liv og virke
------------

Næss dro allerede som fjortenåring på hvalfangst og tok etter hvert sjømannsskole, ble styrmann og deretter skipper. Etter angrepet på Norge i 1940 kom Næss over til Storbritannia. I september 1940 begynte han ved Marinens radioskole. Han tjenestegjorde fra 1942 til 1945 i 333 skvadron og deltok i et stort antall flygninger i forskjellige oppdrag.

I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Kvartermester Næss deltok i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset med sverd. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Kvartermester Næss og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.

Etter andre verdenskrig fortsatte Næss sin tjeneste i Luftforsvaret. Han gjennomførte offisersskole i Storbritannia og tjenestegjorde blant annet ved Luftkommando Sør-Norge.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Rune Sørlie: «Agnar var en ekte helt», *Øyene*, 31. mars 2010, s. 18.
2. ↑  *Usynlige soldater*, Oslo: Aschehoug, 1990, s. 134–136.
3. ↑  Dag Christensen: *Hemmelig agent i Norge*, Oslo: Hjemmets bokforlag, 1987, s. 79–80.
4. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 54.
5. ↑  Asbjørn Barlaup: «På vingene for Norge», *Verdens Gang*, 8. februar 1947, s. 11.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***The Jury of Fate*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Tod Browning.

Handling
--------

Henri Labordies kone dør etter å ha født deres tvilling-barn, Jacques og Jeanne. Før han tar med seg barna til den kanadiske skogen, gjør han en avtale med vennen sin - Duval Hebert - om at når Jeanne er gammel nok skal hun gifte seg med Heberts sønn Louis. I deres nye hjem gir Labordie all sin kjærlighet til Jacques, en svak og sykelig ungdom. Jeanne vokser opp til en vakker kvinne. Donald Duncan, en statlig landmåler, møter henne. 

Duncan blir snart forelsket i henne, og hun i ham. Jacques forteller faren sin, som nå er helt blind, men Labordie forbyr Jeanne å møte Duncan igjen. Kjærlighet finner imidlertid sin egen vei, og Jeanne lover å gifte seg med Duncan når han har fullført alt arbeidet sitt. Jacques, som har skadet hånden, overtaler Jeanne til å ta ham med på kano-padling i St. Lawrence - hvor han drukner.

Jeanne har blitt advart om at ethvert stort sjokk risikerer å drepe faren hennes, og derfor klipper jenta av seg håret sitt og forteller faren at Jeanne er død og at hun er Jacques. Når Duncan kommer tilbake for å hente den kommende bruden sin, blir han fortalt at Jeanne nylig har dødd. På dødsleiet ber Labordie henne, som han tror er Jacques, om å reise til Montreal - for å møte Duval Hebert. Hebert forteller Jeanne at det var farens ønske at hun skulle gifte seg med sønnen hans, Louis.

Skuespillere
------------

* William Sherwood som Donald Duncan.
* Mabel Taliaferro som Jeanne / Jaques.
* Frank Bennett som François Leblanc.
* Charles Fang som Ching.
* Albert Tavernier som Henri Labordie.
* Bradley Barker som Louis Hebert.
* H.F. Webber som Duval Hebert.

Referanser
----------

1. ↑  THE JURY OF FATE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Jury of Fate* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Jury of Fate* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Fredmoen laksefiskemuseum.
**Fredmoen Laksestue** er et laksefiskemuseum ved Stordalselva mellom Årnes og Støvelfossen i Åfjord. Engelske sportsfiskere holdt til på Fredmoen fra ca. 1900 til 1980-tallet. Stedet er bevart i «lakselordenes» ånd med interiøret er fra starten på 1900-tallet, og inneholder blant annet minner fra engelskmennenes tid. Museet brukes også som selskapslokaler for mindre grupper. Leder for Fredmoens venner er Geir Berdahl (fra 2006).

Navnet Fredmoen er en fornorsking av navnet Lord Walshingham gav stedet: *I was able to get to Norway in the true fishing season, as I still do, a house and salmon river of my own, which I have christened the Place of Peace.*

Historie
--------

Fredmoen var opprinnelig en husmannsplass under prestegården, etablert på 1840-tallet. Plassen ble i 1899 solgt til engelskmannen Edwin Martin, som bygde hovedhuset, som stod ferdig i 1905. I 1910 ble eiendommen solgt til den engelske sportsfiskeren John de Grey, som i 1919 arvet sin halvbror Thomas de Greys barontittel og ble kjent som Lord Walsingham. Han gjestet Åfjord om sommeren fram til 1927, med unntak av årene under første verdenskrig. Lord Walsingham skrev artikler om Åfjord, utgitt i boka «Fish» i 1926. Under andre verdenskrig bodde unge Åfjordsfamilier her. Den siste krigsvinteren var huset «flyktningbolig», idet en familie som var evakuert fra Finnmark bodde her. Etter krigen kom engelske familier tilbake til sitt ferieparadis ved Stordalselva, inntil de i 1989 solgte stedet til foreningen Fredmoens Venner, som restaurerte anlegget og nå driver stedet som laksefiskemuseum hvor de holder ulike arrangementer, samt driver utleievirksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  John de Grey Walsingham: *Fish*, London, 1926.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Nils Kristian Bogen** (født 14. april 1955) er (per 2023) viserektor for ekstern samhandling ved Universitetet i Sørøst-Norge. Han var prorektor fra 2016 til 2020 samme sted. 

Fra 2011 var Bogen rektor ved Høgskolen i Telemark (HiT); denne stillingen hadde han frem til HiT fusjonerte med Høgskolen i Buskerud og Vestfold og med virkning fra 1. januar 2016 ble til Universitetet i Sørøst-Norge. 

Bogen er cand.philol. med hovedfag i amerikansk samfunnsliv og politikk. Han har også studert nordisk og kunsthistorie, samt tatt kurs innenfor strategi og styreledelse. Han har erfaring som lektor i videregående skole og har også undervist ved Handelshøyskolen BI og i engelsk grunnfag ved Høgskolen i Telemark (1991–1992).

Bogen har tidligere også arbeidet som direktør ved BI i Telemark og senere divisjonsdirektør ved BI Oslo sentralt.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Nils Kristian Bogen». *Universitetet i Sørøst-Norge* **(norsk)**. 30. desember 2015. Besøkt 27. april 2023.
2. ↑  «Rektor». HiT. Arkivert fra originalen 25. oktober 2014. Besøkt 17. oktober 2014.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Dag Kjartan Bjerketvedt** | **Rektor ved Høgskolen i Telemark**(2011–2016) | Etterfølger: |
**Fredheim** (Eiganesveien 113) er den nåværende bispeboligen i Stavanger. 

Huset ble først bygget på rundt 1860, da tiltenkt som et landsted. Siden den gang er boligen ombygget flere ganger. Boligen som den er i dag ble ferdigstilt rundt 1890-årene, og arkitektonisk er den tydelig preget av datidens sveitserstil. Det er karakteristiske gjennomgående takbjelker som stikker fra veggene. Som i de fleste hus fra denne stilarten, prydes verandaen med flotte detaljer. De forholdsvis store/høye krysspost-vinduene er ofte brukt i den norske tolkningen av stilarten. Særegent for dette huset er de to lunettene på hver side av arken, trolig henger dette igjen fra senklassisismen.

Enoch Tørresson Rønneberg fra Sola kjøpte eiendommen i 1869 til bruk som landsted, og gav siden huset tilnavnet Fredheim. Eiendommen ble frem til 1943 holdt i familien. Siste eier var Reinert Tørressen, sønn av Enoch. Kaptein Reinert Tørressen overtok huset i 1919, og da han døde i 1943, testamenterte han bort eiendommen som bolig for Stavangers biskop. Tørressen renoverte hele huset i sitt eie, og det ble samtidig gjort små endringer, innvendig som utvendig. Eiendommen eies og forvaltes i dag av Opplysningsvesenets fond (OVF), som til sammen eier 435 preste- og bispeboliger i Norge.

Eksterne lenker
---------------

* Reilstad, Karoline (3. november 2009): «Verdt 40 millioner kroner»[*død lenke*], *Rogalands Avis*
**Dagny Louise Ottesen** (født Gelertsen 14. november 1861 i Fredrikstad, død 28. mai 1911 i Kristiania ) var en norsk sangerinne og sangpedagog.

Dagny Ottesen var datter av trelasthandler og konsul Peter Julius Gelertsen (1810-1865) og Elen Sophie Ovenberg (1838-1930). Hun giftet seg i Kristiania 11. mars 1884 med høyesterettsadvokat Carl Otto Hagbarth Ottesen (1859-1894). 

Dagny Ottesen studerte sang hos Ida Basilier-Magelssen i Kristiania, før hun reiste til Paris, der hun fortsatte udtannelsen hos Enrico Delle Sedie og madame Rosine Laborde. Ottesens konsertkarriere var ganske beskjeden, og gjerne knyttet til veldedige sammenhenger, mens hun heller utmerket seg som sanger i private sammenhenger. Derimot var det som sangpedagog hun skulle utmerke seg. Etter mannens død etablerte hun en populær praksis i Kristiania. Blant hennes elever var Lalla Møller.

Referanser
----------

1. ↑  
*Studentene fra 1876*. Oslo. 1926. s. 110.

Kilder
------

* Tandberg, Elisa (1950). *Ottesen*. (C. Holmboe Ottesen).
**Iwan Lamby** (født 29. oktober 1885, død 15. januar 1970) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm. 

Lamby vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den svensk båten «Erna Signe» som kom på andreplass i 12 meter-klassen bak den norske båten «Magda IX». Mannskapet på «Erna Signe» var; Per Bergman, Dick Bergström, Kurt Bergström, Hugo Clason, Folke Johnson, Sigurd Kander, Nils Lamby, Erik Lindqvist, Nils Persson og Richard Sällström.

Det var tre båter i 12 meter-klassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i seiling, 12 meter-klassen Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nils Lamby – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nils Lamby – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nils Lamby – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Nils Lamby – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kenneth McClintock** (født 1957 i London i England) er en puertorikansk politiker som fra 2009 til 2013 var Puerto Ricos utenriksminister.

Bakgrunn
--------

Han ble uteksaminert fra University High School (UHS) i Río Piedras, Puerto Rico i 1974, der han tjenestegjorde som president for studentrådet. Han studerte mellom 1974 og 1977 ved University of Puerto Rico på Rio Piedras School of Business Administration, og i 1980 fikk han sin Juris Doctor-grad fra Tulane University i New Orleans, Louisiana.

Politisk karriere
-----------------

McClintock har vært involvert i politikk siden han var 13 år gammel. I en alder av 14 år, ble McClintock utnevnt av daværende president Richard Nixon som delegat til Det hvite hus. Der skulle han være med på en konferanse om ungdom som ble arrangert fra 18. til 21. april 1971. I 1978 utnevnte president Jimmy Carter ham som medlem av National Advisory Committee of Juvenile Justice som skulle forhindre ungdomskriminalitet i USA.

Han fungerte som leder for Hillary Clintons presidentkampanje i National Hispanic Leadership Council i 2008, og han var med-leder for hennes vellykkede kampanje i Puerto Rico under primærvalget samme år.

Han var den trettende presidenten for senatet i Puerto Rico før hans periode ble avsluttet den 31. desember 2008. Han ble tatt i ed som statssekretaær (utenriksminister) den 2. januar 2009 av høyesterettsjustitiarius Federico Hernández Denton, og 17. januar hadde han også oppnådd godkjennelse fra senatet og representantenes hus på Puerto Rico. Han trådte ut av verbet 2. januar 2013. Som pensjonist har han startet lobby-firmaet Politank.

Privatliv
---------

Han har vært gift siden 16. juli 1994 med Maria Elena Batista, direktør for Idrett og fritidssysler for kommunen San Juan og en tidligere olympisk svømmer. De fikk sønnen Kevin Davison sammen i 1995, og en datter, Stephanie Marie, født i 1997. De bor i San Juan, Puerto Rico. Han er en aktiv medlem av Episcopal Church i USAs bispedømme Puerto Rico.

Referanser
----------

1. ↑  «Kenneth Davison McClintock Hernández Secretario de Estado de Puerto Rico» (PDF). Archived from the original on 24. oktober 2013. Besøkt 18. april 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Politank». Facebook. 1. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kenneth McClintock – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Jul på Bjørnefjell** (engelsk: **Christmas on Bear Mountain**) var en historie som kom ut i 22. juli 1947, og kom til Norge i DD & co 26 1957 og DD & co 1 1958. 

Dette var den første historien om Onkel Skrue. Den ble laget av Carl Barks. Det var egentlig ikke meningen at Onkel Skrue skulle bli til en figur som ofte skulle komme i Donald-historiene. Han var mye gjerrigere den gangen og man fikk ikke vite i den historien at han hadde så mye penger, bare at han var rik.

Handling
--------

Som vanlig har ikke Donald Duck nok penger til å feire jul sammen med sine tre nevøer Ole, Dole og Doffen. Men de blir uventet invitert av deres veldig rike onkel Skrue til hans hytte på Bear Mountain. Den rike anden vil kvitte seg med sin egen kjedsomhet denne julen ved å teste nevøens tapperhet, og planlegger å kle seg ut som en bjørn. 

Men en liten bjørnunge smyger seg inn i hytta, samtidig som nevøene er opptatt med et juletre. Til slutt kommer bjørnemoren og leter etter ungen sin, og skremmer hele Duck-familien ut av hytta. Bjørnene spiser opp all maten i huset, og sovner foran peisen. Duck-familien må derfor legge en plan for å få bjørnene ut av hytta.

Eksterne lenker
---------------

* «Jul på Bjørnefjell», originaltittel «Christmas on Bear Mountain», fra inducks.org
*For filmen, se Dagslys (film)*
Verdenskart som viser områdene på jorda som mottar dagslys rundt 13:00 UTC, 2. april.
**Dagslys** er kombinasjonen av alt direkte og indirekte sollys utendørs i løpet av dagtiden. Dette omfatter direkte sollys, diffus himmelstråling, og (ofte) begge disse reflektert fra jorda og terrestriske objekter. Sollys spredt eller reflektert fra objekter i ytre rom (det vil si utenfor jordas atmosfære) er generelt ikke regnet som dagslys. Derfor er måneskinn aldri regnet som dagslys, selv om det er "indirekte sollys". *Dagtid* er tidsperioden hver dag når dagslys inntreffer. Dagslys skjer fordi jorda roterer og jordsiden sola skinner på betraktes som dagslys.

Definisjon
----------

Dagslys forekommer på et gitt sted, i noen grad, hver gang sola er over horisonten på det stedet. (Dette er sant for litt mer enn 50 % av jorda på enhver tid. For en forklaring på hvorfor det ikke er nøyaktig halv, se her). Utendørsbelysningen kan imidlertid variere fra 120 000 lux for direkte sollys ved middag, som kan forårsake øyesmerte, til mindre enn 5 lux for tykke stormskyer med sola ved horisonten (til og med <1 lux for det mest ekstreme tilfellet), som kan gjøre skygger fra fjerne gatelys synlige. Det kan være mørkere under uvanlige omstendigheter slik som solformørkelser og meget høye nivåer av atmosfærisk røyk (se New England's Dark Day), støv, eller vulkansk aske.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
***Jul med barna*** er et julehefte som ble utgitt av Rudolf Steinerskolene i Norge fra 1959 – 1971 og fra 1985 - 2005. Heftet ble grunnlagt i 1959 av lærere ved Rudolf Steinerskolen på Smestad i Oslo. Den første redaktøren var  Øistein Parmann. Siden overtok Hjalmar Hartmann som også var lærer ved skolen som i 1962 fikk nye lokaler ved Hovseter. Juleheftet besto for det meste av fortellinger, sagn og eventyr fra hele verden, illustrert av norske billedkunstnere som ga sitt arbeid gratis. For- og baksiden var elevarbeider. Juleheftene ble solgt på dørene av skolens elever. Blant bidragsyterne i de første årgangene finner vi på kunstnersiden sterke navn som Kai Fjell, Hans Gerhard Sørensen, Gösta Munsterhjelm, Per Cappelen, Kjell Aukrust, Ludvig Eikaas, Ørnulf Ranheimsæter og Jørleif Uthaug. På forfattersiden bidro blant andre André Bjerke, Dan Lindholm og Leif Werenskiold. Juleheftet fortsatte å eksistere til 1971. Etter et opphold på 14 år ble det startet opp igjen i 1985 etter initiativ fra forfatteren Geir Uthaug, som ble redaktør. I 1988 overtok hans kone, Marianne Uthaug, redaktøransvaret. Redaksjonen besto av Jo M.K Sandvik, Grethe Jobling (økonomi) og Geir Uthaug. Marit Egner Engh bidro med kalligrafisk utforming av julesanger samlet av Jo M.K Sandvik Oppstartmidler for det nye juleheftet ble skaffet til veie av RSV, Rudolf Steinerskolens Venner. Hovseterskolen i Oslo var fortsatt basen, men nå ble heftet distribuert til alle Steinerskolene i Norge og hadde på sitt sterkeste et opplag på 10.000 eksemplarer årlig. Overskuddet gikk til Ariadnefondet, som var øremerket Steinerpedagogiske tiltak. Som det gamle var også det nye juleheftet illustrert av kunstnere som ga sitt arbeid gratis som en gave til skolen. Noen av disse ga sine kunstneriske bidrag over mange år. Det gjaldt Gino Scarpa, Per Magnar Staurnes (Per Hess), Ulf Aas,  Runa Førde, Sissel Gjersum, Ingrid Jangaard Ousland, Omar Andreen og Jan-Kåre Øien.  Også Øivind Jorfald, Harald Norberg, Hans Norman Dahl, Tonje Strøm, Gitz Johansen, Liv Benedicte Nilsen, Thor Böhn, Gerdi Jacobs, Siss Pape, Lars Furnes, Kaare Wildhagen, Anne-Lise Knoff, Lillebeth Foss, Dagny Hald, Karl-Erik Harr, Ulf Nilsen med flere, var med å utsmykke heftet.  Heftet fortsatte uavbrutt til 2005. Etter noen års pause ble det i 2012 gjort et nytt forsøk på starte opp igjen det tradisjonsrike juleheftet, fremdeles med Marianne Uthaug som redaktør. Året etter, i 2013, utkom det siste heftet. Stoffet i *Jul med barna* viste stor kulturspredning, fra norske og skandinaviske eventyr og historier til eventyr og sagn og legender fra Nord-og Sør-Europa, de britiske øyer, det amerikanske kontinent, Afrika, Asia og Oceania. Foruten klassikere som Dickens, HC Andersen, og Tolstoj kunne heftet også by på stoff fra norske samtidsforfattere som Leif Werenskiold, Olaf Nordrå og Annok Sarri Nordrå.  Poesi var også godt representert, fra Bjørnson og Wergeland til Solovjov og William Blake. Ved siden av fortellerstoffet var heftet også fylt med generelt stoff om håndarbeid og nyttige råd om jul, julefeiring og juletradisjoner fra mange kulturområder.

Referanser
----------
**David Fuxman** (født 9. desember 1990) er en israelsk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Ligat ha’Al. I tillegg har han dømt internasjonale kamper på aldersbestemt nivå i regi av UEFA.

Fuxman debuterte som hoveddommer på landets øverste nivå i 2016 da han dømte seriekampen mellom Hapoel Ra'anana og Bnei Sakhnin FC (2–3). Hans første europacupkamp kom den 7. juli 2021, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Champions League 2021/22 mellom FC Dinamo Tbilisi og Neftchi Baku PFC (1–2).

Han har dømt landskamper på U-19 og U-21-nivå, begge nivåer i kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap. Fuxman debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 4. september 2021, da han dømte VM-kvalifiseringskampen mellom Latvia og Norge (0–2). I 2021 ble Fuxman tatt opp som videodommer i FIFA.

Referanser
----------

1. ↑   eu-football.info[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Soccerway.com – Referees, D. Fuxman matches (Besøkt 12. november 2021)
3. ↑  Worldfootball.net – David Fuxman, Champions League Qual. 2021/2022 (Besøkt 12. november 2021)
4. ↑  Eu-football.info – 2022 WC qualification, Latvia-Norway 0:2 (Besøkt 12. november 2021)
5. ↑  Framtidinord.no – Fersk israelsk dommer leder kampen i Riga (Av NTB. Publisert 3. september 2021, besøkt 12. november 2021)
6. ↑  FIFA.com – 2021 Refereeing International Lists, Israel Arkivert 9. mars 2021 hos Wayback Machine. (Besøkt 12. november 2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Fuxman – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata
**David Gray** (født 4. mai 1988 i Edinburgh, Skottland). David er en høyreving som spiller for Preston North End. I løpet av 2005/2006-sesongen slo David gjennom på reservelaget til Manchester United, der han hovedsakelig spilte høyreback, som oftest som innbytter.

I januar 2007 ble Gray utlånt til Royal Antwerpen for å oppnå førstelagserfaring. Oppholdet ble imidlertid mislykket da Gray ble skadet tidlig, og var ute for resten av sesongen. I november 2007 ble han lånt ut til Crewe på en korttidsavtale. Han returnerte til United som planlagt etter bare én kamp. I 2009 ble han lånt ut til Plymouth Argyle, hvor han fikk 26 kamper. Sesongen etter meldte Gray overgang til Preston North End.

Karriere som spiller (alle turneringer)
---------------------------------------

*Per 14. juli 2008*

|
|  |
| Klubb | Kamper | Mål | Periode |
| Englands flagg Manchester United | 1 | 0 | 2004 - |
| Belgias flagg Royal Antwerpen | 1 | 0 | 2006-2007 (lån) |
| Englands flagg Crewe | 1 | 0 | 2007 (lån) |

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Gray – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) David Gray – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Gray – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) David Gray – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) David Gray – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) David Gray – FBref Rediger på Wikidata
* David Grays profil på united.no
* David Grays profil på manutd.com (engelsk)
Noam Chomsky på Verdens sosiale forum i Porto Alegre 2003
**Verdens sosiale forum** (*World Social Forum* (WSF)) er en internasjonal samling for politiske aktivister som ønsker å gjøre den globale politikken mer sosial, en bevegelse også kjent som anti-globaliseringsbevegelsen. Det ble startet i 2001 som en motpol til Verdens økonomiske forum som arrangeres i Davos i samme tidsrom. På forumet møtes aktivister fra hele verden for å diskutere sosialpolitiske spørsmål, utveksle erfaringer og legge strategier.

Inspirert av WSF har det i Europa flere ganger blitt arrangert Europas Sosiale Forum. Her i landet har Norges Sosiale Forum – også kalt Globaliseringskonferansen – flere ganger samlet over tusen mennesker til konferanse i Folkets Hus i Oslo.

Arrangementsteder
-----------------

De første tre forumene ble avholdt i Porto Alegre, Brasil i 2001, 2002 og 2003. Forumet har fått støtte fra organisasjoner som ATTAC, Arbeidernes parti i Brasil (PT) og De jordløses bevegelse. Det fjerde forumet ble avholdt i Mumbai i India mens det femte forumet igjen ble avholdt i Porto Alegre perioden 26. til 31. januar 2005. Her var det om lag 155 000 registrerte deltakere. I 2006 vil forumet bli holdt samtidig i byene Caracas i Venezuela, Bamako i Mali og Karachi i Pakistan. I 2007 vill WSF arrangeres i Afrika.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) World Social Forum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Verdens Sosiale Forum på Twitter Rediger på Wikidata
* Verdens sosiale forum 2003
* Verdens sosiale forum 2004
* Daily news from the World Social Forum 2007 by Inter Press Service (in English)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Verdens Barn** er en norsk organisasjon for utenlandsadopsjon. Foreningen ble stiftet i 1953 som **Norsk Koreaforening**, og er i dag en humanitær, livssynsnøytral og politisk uavhengig organisasjon basert på medlemskap. Organisasjonen er den eldste av de tre norske adopsjonsforeningene. De andre er Adopsjonsforum og InorAdopt.

Historie
--------

Det var personer ved det norske feltsykehuset som var stasjonert i Korea under Koreakrigen som stiftet foreningen for å hjelpe foreldreløse koreanske barn. De formidlet kontakt mellom nordmenn som ønsket barn og de ulike koreanske institusjoner som formidlet adopsjon til utlandet på 1950- og 1960-tallet. Norsk Koreaforening arbeidet også for bekjempelsen av tuberkulose i Korea. Foreningens engasjement og førte til at de i 1969 ble den første forening i Norge som fikk statlig bevilling for adopsjonsformidling fra Korea til Norge.

I 1978 ønsket foreningen å utvide adopsjonsvirksomheten til å omfatte flere land, og adopsjon og hjelpearbeid ble skilt ut i en egen avdeling i Koreaforeningen under navnet Verdens Barn. I 1989 ble avdelingen Verdens Barn hovedforeningen Norsk Koreaforening under navnet Verdens Barn.

Adopsjonsland
-------------

Verdens Barn formidler adopsjon fra landene India, Kina, Sør-Korea, Thailand og Sør-Afrika. Kina er den største formidler av adopsjonsbarn. Hvert av landene har litt ulike kriterier for tildeling.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Verdens Barn på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***The Turn of a Card*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Oscar Apfel.

Handling
--------

Etter å ha tjent masse penger på olje i Oklahoma, blir Jimmie Farrell overtalt til å risikere alle pengene han eier i et kortspill mot den beryktede gambleren "Ace High" Burdette. Til alles overraskelse mister Burdette hele formuen sin til Jimmie, inkludert eiendommen hans på Long Island. Forbløffet vandrer Burdette målløst gjennom en skog, hvor han snubler over en stein og pådrar seg en skade i hodet.

Burdette blir etter hvert oppdaget av Curio Johnson, som tar ham med seg til sin egen hytte. I mellomtiden reiser Jimmie – under inntrykk av at en deprimert Burdette kan ha begått selvmord – til New York for å inspisere sin nye eiendom. Der møter han Burdettes datter, Cynthia. Men den unge kvinnen tar imidlertid feil av ham og hennes nye sjåfør. Det oppstår derfor en rekke komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* J. Warren Kerrigan - Jimmie Montgomery Farrell
* Lois Wilson - Cynthia Burdette
* Eugene Pallette - Eddie Barrett
* William Conklin - William Phelps
* David Hartford - 'Ace High' Burdette

Referanser
----------

1. ↑  THE TURN OF A CARD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Turn of a Card* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Verden forsvinner*** er en roman av den norske forfatteren Liv Køltzow, 
utgitt i 1997.

Romanen foregår i Oslo i 1989, og har av en kritiker blitt karakterisert som en «midtlivskriseroman» Hovedpersonen *Nina Blindheim* er en lege i 40-årene med en forsømt forfatterdrøm. I løpet av romanen opplever hun en krise i ekteskapet, at en nær venn dør, og at hun på ny må forholde seg til sin kunstnerside, hvorvidt hun skal ta opp igjen de sider av seg selv hun levde ut da hun som ung skrev to bøker. I bakgrunnen speiles handlingen i rapporter om Berlinmurens fall.

Dagbladets kritiker Øystein Rottem skrev at boken er «en klok kvinnes og en moden forfatters verk - en kvinne med dyp innsikt i menneskelige relasjoner, og en forfatter som behersker sine litterære virkemidler til fulle. [...] et høydepunkt i et forfatterskap med en sterk indre sammenheng, et forfatterskap der en uklar lengsel gjøres til gjenstand for en krystallklar analyse». Litteraturkritikeren Ivar Bakke ser det som en generasjonsroman for 68-generasjonen: «dette er gjenkjennelses-litteratur for mange lesere. Den har begynt å se seg tilbake, den første generasjon som tross hindringer opplevde at verden lå åpen. Det var opp til dem selv å velge sine liv; hvem, hvor og hva de skulle bli. [...] "Etterhvert som livet går og vi skjønner at vi har valgt, ønsker vi alltid at vi hadde gjort noe annet" - konstaterer Stefan i Køltzows bok».

Boken fikk Brageprisen, og ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.

Referanser
----------

1. 1 2  Dagbladet, 2.9.1997 Øystein Rottem: *Klokt og modig*
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. mai 2006. Besøkt 5. november 2008.
3. ↑  Dagbladet, 21.7.2006: *Liv Køltzow er nummer 13*
Denne artikkelen omhandler et radioprogram.  For en liste over verdens rikeste land, se Liste over land etter BNP.
***Verdens Rikeste Land*** er et norsk radioprogram som gikk på NRK Radio fra 2012 til 2017. Programmet ble beskrevet som et samfunnsmagasin og tok for seg ulike aktuelle saker innenfor samfunn, sport, politikk og mange andre emner. Programmet hadde et humoristisk preg og ble i starten ledet av Mathias Nylenna og Stian Blipp, siden av Tuva Fellmann og Niklas Baarli. Det ble send på P3 og gikk mandag til torsdag mellom klokka 15 og 17.

I 2014 vant programmet tre priser under radioprisutdelingen Prix Radio: Årets sendeflate, årets humor og årets nyhetsmagasin. I 2015 vant programmet én pris under Prix Radio: Årets reportasje.

Siste sending gikk torsdag den 7. desember 2017.

Programledere
-------------

* Stian Blipp 2012
* Mathias Nylenna 2012-2017
* Niklas Baarli 2012-2017
* Tuva Fellmann 2017

Referanser
----------

1. ↑  «Verdens Rikeste Land». *NRK P3* **(norsk)**. 15. mai 2014. Arkivert fra originalen 27. januar 2019. Besøkt 26. januar 2019.
2. ↑  «Stor seier til P3». *NRK P3* **(norsk)**. 20. september 2014. Besøkt 26. januar 2019.
3. ↑  Michalsen, Gard L. (18. september 2015). «Radioresepsjonen ble Årets radionavn - for sjette gang! Sjekk alle 18 vinnerne fra festkvelden her». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2019.
4. ↑  «Niklas slutter og et radioprogram blir historie». *NRK P3* **(norsk)**. 27. november 2017. Besøkt 27. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Sendinger på NRK Radio
**«Zagra znja Zagra»** er kort en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara*. Sistnevnte ble nylansert på CD i august 2001.

Prima Vera sparket ikke bare humoristisk til andre, men også internt slik som i dette tilfelle. Her ble det sunget kvasi-russisk tekst til «Mil etter mil» som var Jahn Teigens/Norges bidrag til Eurovision Song Contest 1978. Sangen ble skrevet av Kai Eide som var tidligere nabo av Teigen i Tønsberg.

Kompet er hentet fra originalen «Mil etter mil» (fra ca 2 minutter ut i låta); det vil si kun akustisk gitar og strykere. De øvrige instrumentene er mikset vekk. Teigens kvasi-russiske vokal ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo.

Prima Vera var veldig store fans av Rolv Wesenlund og Harald Heide-Steen jr. Sistnevnte var ekspert på å snakke kvasi-russisk (i likhet med Trond Kirkvaag). I Prima Vera var ikke bare Teigen flink til den slags, men også Tom Mathisen. Det er han som parodierer en russisk radiokommentator mot slutten av «Zagra znja Zagra».

Sangen ble også utgitt i september 2000 på *Rest of the best vol 2,5*. Den ble også med i medleyen «Rest of the best» på konserter i 2000/2001 og følgelig inkludert på *Prima Vera (a)live* (DVD utgitt oktober 2001).

> Båtvante...(Det hender jo også at båter fryser på fingrene) hm...... Båtvante vil nok kjenne igjen dette utrolig gamle russiske sjøvannsuttrykk som ofte ivrig ble spydd ut av sibirske krigsseilere under femte verdenskrig. Utrykke er fremdeles nesten det samme, men melodien er nok en hlt annen, teksten har vel blitt justert noe, og musikerne.....vel, hør for dere selv, og husk at kvaliteten på denne prøveplaten overhode ikke kan sammenlignes med den din nabo får hjem i sin stue!! Sangeren har forøvrig her en pistol i tinningen. Han skal få operert den bort ved leilighet (Hvis den da ikke blir avlyttet).
> 
> 
> Kommentar til «Zagra znja Zagra» som fulgte med i et hefte til *Brakara*.
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  VG 28. august 2001
3. ↑  Stensland, Morten (2008) *Om Jahn Teigen*. Oslo: H. Aschehoug & Co ISBN 978-82-03-23412-5 s. 96
4. ↑  *Prima Vera – historien 1* – TV 2 program sendt 4. april 2003
**Abraham «Bram» Charité** (født 25. august 1917 i Haag, død 26. februar 1991 i Haag) var en nederlandsk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Charité vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den tyngste vektklassen, tungvekt over 82,5 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Charité løftet sammenlagt 412,5 kilo, 40,0 kilo mindre enn gullvinneren John Davis fra USA.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i vektløfting, mellomtungvekt Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abraham Charité – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Charité – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Oversikt over Pusjkinskaja 10
**Pusjkinskaja 10** er et uavhengig kunstnerfellesskap og kunstsenter i St. Petersburg, etablert i 1989. Bygningen huser blant annet et samtidskunstmuseum, et museum for ikke-konform kunst fra sovjettiden, og et «John Lennon-tempel». Det arrangeres temporære fotoutstillinger, danseforestillinger, konserter, poesikvelder med mer. 

Senterets historie strekker seg tilbake til 1989, da en gruppe uavhengige kunstnere tok i bruk en tom bygning i Pusjkinskaja-gaten og dannet et forbund for eksperimentell samtidskunst (Товарищества экспериментального изобразительного искусства). En ikke-statlig ideell organisasjon ble opprettet, og etter sju år lyktes det forbundet å få støtte fra lokale myndigheter til å bevare og utvikle kunstsenteret videre.

I 1998 åpnet et museum for ikke-konform kunst fra sovjettiden, som også inkluderer et arkiv og bibliotek.

Pusjkinskaja 10 er medlem av Res Artis og Trans Europe Halles.

Referanser
----------

1. 1 2  «Art center "Pushkinskaya-10" / St. Petersburg Art Residency (SPAR)». *Res Artis*. Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 15. november 2015.
2. 1 2  «About - АРТ Центр "Пушкинская 10"». *www.p-10.ru*. Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 15. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Art-Center 'Pushkinskaya, 10' – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Russland | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Abraham Bredahl Rosenvinge - portrett malt av Matthias Stoltenberg, tilhørende Trondheim byarkiv)
Marie Susanne Lagergren (1801-1884), gift med Abraham Bredahl Rosenvinge. Portrett av Matthias Stoltenberg, tilhørende Trondheim byarkiv.
**Abraham Bredahl Rosenvinge** (født 13. september 1810, død 3. februar 1884) var en norsk proprietær med sterk interesse for meteorologiske målinger. Han var sønn av major Jørgen Coldevin Rosenvinge (født i 1764, død i 1842), og bror av kunstneren Johannes Finne Rosenvinge. Gift med Marie Susanne Lagergren.

Meteorologiske observasjoner
----------------------------

Bernt Johannes Birkeland beskriver i artikkelen "Old Meteorological Observations at Trondheim. Atmospheric pressure and temperature during 185 years" beskriver hvordan Rosenvinge startet med sine meteorologiske observasjoner på sitt bosted i Råde i Østfold i årene 1831-1835. I 1836 oppførte hans far villaen "Rosenborg" på en eiendom Abrahams mor hadde arvet i nåværende Trondheim. Utenfor et av vinduene plasserte Abraham Rosenvinge et termometer som ble avlest kl. 08.00, 14.00 og 21.00 daglig frem til 1843, da avlesningstidene ble endret til kl. 08.00, 14.00 og 22.00. I april 1855 skal han ha begynt å nedtegne sine egne observasjoner kontinuerlig frem til sin død i 1884. Nedtegnelsene førte han inn i en såkalt "Contoir-Calender", én for hvert år. Han var ikke tilknyttet Det meteorologiske selskap, selv om Selskapet skal ha hatt problemer med å finne en person som kunne utføre målinger i Trondheim. Birkeland spekulerer på om Rosenvinge ikke ønsket å innordne seg Det meteorologiske selskaps regler for hvordan målingene skulle utføres. Samtidig oppgir Birkeland at Rosenvinge bestemte at bøkene med hans observasjoner skulle overlates til Riksarkivet i en eske som ikke skulle åpnes før 50 år etter at hans død.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01052359025657, besøkt 6. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Steinkjerleksikonet om slekten Rosenvinge
3. ↑  Digital utgave av artikkelen "Old Meteorological Observations at Trondheim. Atmospheric pressure and temperature during 185 years" av B.J. Birkeland. Omtale av Abraham Bredahl Rosenvinges meteorologiske observasjoner er gjengitt på s.3 i artikkelen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |