recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«Oceanside» har flere betydninger.

**Oceanside** er en kystby i San Diego County sør i delstaten California i USA. Byen er den tredje største i San Diego County, og den 26. største i California. Byen har 174 068 innbyggere (2020). Den ble grunnlagt i 1888.

Historie
--------

Området der byen ligger i dag var opprinnelig befolket av amerikanske urfolk. De første europeiske utforskerne ankom området i 1769. Presten Junípero Serra grunnla misjonen Mission San Luis Rey de Francia på området hvor det tidligere lå en Luiseñolandsby, ved bredden av elva San Luis Rey River. Introduksjonen av dyrking og beite i området formet landskapet til slik det er i dagens Oceanside. Som resten av California var Oceanside en del av Spania, før området ble under meksikansk styre i 1821, før området ble lagt under amerikansk styre i 1848. Byen Oceanside ble grunnlagt i 1888.

Geografi
--------

Oceanside ligger i det nordvestlige hjørnet av San Diego County sør i den amerikanske delstaten California. Byen ligger i nærheten av de omtrent like store byene Carlsbad, Vista, San Marcos, Escondido og Encinitas.

Vennskapsbyer
-------------

* Mexicos flagg Ensenada, Mexico
* Japans flagg Kisarazu, Japan
* Japans flagg Fuji, Japan
* Samoas flagg A'ana, Samoa

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. 1 2  ; *folketellingen I USA 2020*; redaktør: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oceanside, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Austin 1800** var en bilmodell fra den britiske bilprodusenten BMC som ble produsert mellom 1964 og 1975. Austin 1800 var en variant i modellserien *BMC ADO17*, og kun logoer rundt på bilen skilte modellen fra modeller under navnene Morris og Wolseley, også BMC-eide merker. Austin 1800 ble kåret til Årets Bil i Europa i 1965.

Utvikling
---------

Austin 1800 ble utviklet av BMC som en større erstatter for suksessen Mini og Austin 1100, under kodenavnet ADO17. I tillegg til Austin-modellen ble ytterligere to identiske modeller lansert under andre navn, først **Morris 1800** i 1966, så **Wolseley 18/85** i 1967.

Bilen var nyskapende da den ble lansert, med store vindusflater og romslige interiør med både skinn, tre og krom. Både Alec Issigonis og Pininfarina var involvert i designprosessen, og også teknologien var ny for sin tid, med hydropneumatisk understell (*Hydrolastic*) og en tidlig variant av ABS-bremser med en ventil som fordelte bremsekraften mellom frem- og bakhjul.

I mai 1968 ble en *Mark II*-versjon lansert, med et billigere interiør og endret grill. Austin- og Morris-modellene fikk også byttet ut de slanke, horisontale hovedlyktene med vertikale lykter som liknet på den mindre ADO16-modellen. Wolseley-varianten beholdt de opprinnelige hovedlyktene. Nok en oppdatering fant sted i 1972, og modellene produsert etter dette kalles *Mark III*. Disse endringene var mindre, og inkluderte blant annet nok en ny grill og et endret interiør.

Eksterne lenker
---------------

* (en) BMC ADO17 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BilNorge.no: Artikkel om Austin 1800
* Nettside dedikert Austin 1800 (*engelsk*)
Statue av Torstein Vikingssons sønn Fridtjof den frøkne på Vangsnes i Sogn
**Soga om Torstein Vikingsson** (*Þorsteins saga Víkingssonar*) er en islandsk fornaldersaga om bonden Torstein fra Sogn som også var far til den mer kjente Fridtjof den frøkne (kjent fra Sagaen om Fridtjov den frøkne). 

Sagaen om Torstein er sannsynligvis yngre enn sagaen om Fridtjof og overfylt av alle mulige motiver. Litteraturforskeren Finnur Jónsson hevder at sagaen ut fra språklige kriterier likevel ikke er særlig yngre enn fra tidlig på 1300-tallet. 

Sagaen omhandler Viking og hans sønn Torstein på forskjellige eventyr i Norge, Sverige og helt til India. Hovedpersonen antas av Jónsson å kunne være en historisk person, men historiene er opplagt fri diktning. I motsetning til sagaen om Fridtjof som regnes som et av høydepunktene i sagalitteraturen, er sagaen om Torstein av mindre litterær verdi.

Sagaen er oversatt til norsk av Jon Fosse som *Soga om Torstein Vikingsson* (2015).

Referanser
----------

1. ↑  Jf. Finnur Jónsson: Den islandske litteraturs historie, 1907, s 336
2. ↑  ISBN 9788279592143
3. ↑  Soga om Torstein Vikingsson; skald.no, 2015

Eksterne lenker
---------------

* Originaltekst etter Guðni Jónsson og Bjarni Vilhjálmsson: Fornaldar sögur Norðurlanda, (1954) på nettstedet heimskringla.no
* Finnur Jónsson: Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie
Foto: Cato Enger/Riksantikvaren (1958–59) 
**Modum prestegård** eller **Heggen prestegård** ligger nordvest for Heggen kirke i Modum.

Prestegårdens historie går i likhet med kirkens tilbake til middelalderen. Som ved prestegårder flest har bygningsmassen endret seg en god del gjennom årene.

Hovedbygningen er et tømmerbygg i to etasjer med saltak. Det antas at nordre del er fra tidlig 1800-tall, men bygget fikk sin nåværende form ved en ombygging i 1862, og fikk da det utkragede taket. Forpakterboligen (tidligere borgstue eller herrekammerbygning) kan spores tilbake til 1760. Disse to og et stabbur i to etasjer er fredet.

Prestegården og miljøet rundt kirken er ansett å ha høy verdi som kirkelig kulturminne.

Referanser
----------

1. ↑  Buskerud fylkeskommune: Fagrapport for arkeologiske kulturminner og kulturmiljøer – Modum kommune Arkivert 12. september 2017 hos Wayback Machine. s. 79.

Kilder
------

* Opplysningsvesenets fond

Eksterne lenker
---------------

* Terra Buskerud
* «Modum prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Sogn Dagblad*** var en avis som kom ut i Høyanger i Sogn og Fjordane. Avisa ble etablert som *Sogn Folkeblad* i desember 1938 av Sogn og Fjordane Arbeidarparti og utgitt i Leikanger. Andre verdenskrig stanset ytterligere utgivelser, men avisa kom i gang igjen fra Høyanger i 1945.

I 1949 ble det etablert et aksjeselskap som skulle stå for utgivelsen. Fram til desember 1965 kom avisa ut fire ganger i uka, før den ble dagsavis med seks ukentlige utgaver og endret navn til *Sogn Dagblad*.

A-pressen overtok avisa i 1991, men avisa var ingen god butikk. Et annet problem var at avisas abonnenter bodde på to vidt forskjellige steder, Høyanger midtveis inn Sognefjorden og Årdal som ligger i bunnen av fjorden. *Sogn Dagblad* var lenge også en av landets minste dagsaviser.

Etter blant annet å ha forsøkt å slå avisa sammen med Firda som A-pressen kjøpte i 1995 bestemte konsernet seg for å legge ned *Sogn Dagblad* i 1997. Avisa ble erstattet av fådagersavisen *Årdal og Lærdal Avis* og ukeavisen *Avisa Sogndal*.

Ansvarlig redaktør
------------------

Ansvarlig redaktør i *Sogn Folkeblad* og *Sogn Dagblad*:

* Ole Johannes Øvretveit 1996-1997
* Johs. B. Thue 1994-1996
* Norvald Stedje 1978-1994
* Per Dingsøyr 1945-1978

Opplag
------

* 1947: 2 700
* 1952: 2 700
* 1960: 3 582
* 1966: 4 700
* 1972: 4 068
* 1978: 4 438
* 1984: 5 569
* 1986: 5 438
* 1988: 5 509
* 1990: 5 445
* 1991: 5 476
* 1992: 5 450
* 1993: 5 477
* 1994: 5 573
* 1995: 5 439
* 1996: 4 653
**Peter Olai Sandstøl** (født 28. mars 1905 på Moi, død 13. mars 1982 i Whittier, California, USA) var en norsk bokser. Han ble kvartmester i fluevekt i NM 1923 og vant gull i bantam i NM 1925, begge gangene for Christiania Turnforenings Idrætsparti.

Han startet sin boksekarriere høsten 1921 i Stavanger IF og flyttet med foreldrene til Kristiania sommeren 1922 hvor han startet i Turnforeningen. I 1925 sluttet Turnforeningen med boksing, og han gikk over til Oslo Atletklub. Her avsluttet han sin amatørkarriere med to seire i et internasjonalt stevne arrangert av OAK den 10. og 11. april 1926. Sandstøl ble i 1934 æresmedlem i i Stavanger IF.

Sandstøl hadde bestemt seg for å avlutte boksekarrieren, men ble overtalt av Georg Antonius Brustad til å ta en proff-kamp ved Den Private Bokseklubs stevne i Cirkus søndag 2. mai 1926. Han slo ut engelskmannen Bert Gallard allerede i første runde og dermed var hans profesjonelle karriere i gang.

Etter et opphold i Tyskland og i Frankrike dro han sommeren 1927 til USA og hadde da skiftet navn til **Pete Sanstol**. Med sine 112 kamper (98 seire, 6 tap og 8 uavgjorte) er han tidenes mest suksessrike profesjonelle norske bokser.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Olai Pete Sanstøl, Norsk biografisk leksikon ID Peter\_Pete\_Sanstøl, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Arne Knardahl, Oslo Atletklub gjennom 30 år, 1946
* Stavanger Aftenblad, "Peter Sandstøl æresmedlem av Stavanger IF", 17. september 1934

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pete Sanstol – BoxRec Rediger på Wikidata
* Biografi på BoxRec.com
* Lund Bygdemuseums hjemmeside, museet i bygda der Pete ble født
* (no) Peter Pete Sanstøl i Norsk biografisk leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Slaget ved Tsuntua** ble utkjempet i desember 1804 og var et av de største slagene i Fulanikrigen. 

I 1804 innså Yunfa av Gobir den voksende trusselen som hans tidligere lærer, den islamske reformatoren fra fulanifolket Usman dan Fodio, utgjorde overfor bystatene til hausaene. Mens han appellerte til andre Hausaherskere om hjelp, samlet Yunfa en hær for å fange å drepe Usman. I mens mante Usmans tilhengere til jihad mot hausaherskerne og tiltrakk seg mange fulaninomader for deres sak. 

Styrkene møttes i desember i noe som ble en viktig seier for herskerne av hausaene. Dan Fodios styrker mistet over 2 000 mann og 200 av dem ble sagt å kunne Koranen utenat. 

Men overtaket seieren til hausaene medførte viste seg å være kortvarig, da Dan Fodios styrker tok Kebbi og Gwandu det påfølgende året og sikret overlevelse og vekst for deres side.

Kilder
------

* «Usman dan Fodio», *Encyclopædia Britannica Online*.

Portal: Militærhistorie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Slaget ved Tricameron |
| --- |
| Konflikt: Justinian den stores gjenerobring av vesten |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15. desember 533 |
| Sted | Nær Karthago36°51'0"N 10°19'0"Ø |
| Resultat | Avgjørende romersk seier |

 |
| Stridende parter |
| Vandalene | Østromerriket |
| Kommandanter og ledere |
| GelimerZano† | BelisariusJohannes |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| 800 døde, 2000 fanget | 50 |

| Justinian den stores gjenerobring av vesten |
| --- |
| Ad Decimum - Caranalis - Tricameron - Mammes - Bourgaon - Roma (537-538) - Mediolanum - Scalae Veteres - Ravenna - Mons Aurasium - Tebesta - Siccaveneria - Byzacium - Roma (547-549) - Busta Gallorum - Mons Lactarius - Volturnus- Hispania |

**Slaget ved Tricameron** fant sted 15. desember 533 mellom vandalene, ledet av kong Gelimer og hans bror Zano, og østromerske soldater ldet av Belisarius. Slaget står som den hendelsen som var avgjørende for Belisarius' erobring av vandalenes Afrika.

Etter å ha blitt slått i slaget ved Ad Decimum flyktet Gelimer til Bulla Regis i Numidia. Han viste at han alene ikke sto noen sjanse til å gjeninnta hovedstaden Karthago, så han sendte bud på sin bror Zano som var på Sardinia for å ta hånd om et opprør der. Da han fikk høre nyhetene hjemmefra satte Zano straks kursen for Afrika. Da Zano og hans tropper ankom Bulla Regis tidlig i desember følt Gelimer at de var sterke nok til å forsøke å angripe Belisarius.

Belisarius hadde forsterket forsvarsverkene rundt Karthago, men fordi han ikke lenger kunne stole på sine leiesoldater - Gelimer hadde sendt spioner inn til byen for å bestikke leiesoldatene - valgte han å møte Gelimer på slagmarken, i stedet for å avvente et mulig forræderi under en beleiring.

De to hærene møtte hverandre utenfor Karthago, og det romerske kavaleriet angrep straks vandalene, før de trakk seg tilbake for å omgruppere for så igjen å angripe. Under det tredje kavaleriangrepet falt Zano, og som hadde hendt ved Ad Decimum mistet Gelimer nå motet etter å se sin andre bror dø. Gelimer flyktet slagmarken, og da hans soldater merket at deres konge hadde rømt dem oppsto fullt kaos i den vandalske hæren. Resultatet var at mange av vandalene ble slaktet ned av romerne mens de forsøkte å unnslippe til sikkerhet, mens tapene på romersk side var minimale. Procopius stadfestet at romerne mistet mindre enn femti mann den dagen.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) History of the Wars/Book IV#II – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |
**Hans Adolf Bjerrum** (født 8. september 1899, død 10. mai 1979) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Bjerrum vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turneringen og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte sin første kamp mot Storbritannia med 1-5, men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i den siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i landhockey Danmarks flagg Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Bjerrum – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Bjerrum – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Bjerrum – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Oskar Michael Sørensen** (født 1898 i Bergen, død 1987 i Oslo) var en norsk siselør og formgiver. 

Sørensen var lærling hos Hammers gullsmedverksted i Bergen i årene 1915 til 1919. Deretter var han elev ved Statens håndverks- og kunstindustriskole fra 1919 til 1922, under Jacob Tostrup Prytz. Han var ansatt som formgiver i gullsmedfirmaet Tostrup fra 1922 til 1957. Sørensen ble en av landets fremste sølvtegnere i 1920- og 1930-årene. Fra 1922 til 1965 var han lærer på gullsmedlinjen ved SHKS og dette gav ham en fremtredende plass i norsk gullsmedkunst på 1900-tallet.

Han hadde fra 1940-årene designoppdrag for Nordisk Aluminiumindustri A/S  i Holmestrand, der blant annet kjøkkentøymerkevaren «Høyang» ble produsert. Etter at Sørensen sluttet hos gullsmedfirmaet Tostrup designet han frem til 1965 blant annet kjeler og gryter for «Høyang».

Sørensen mottok i 1967 Merket for god design for en serie aluminiumskasseroller med og uten teflon.

* 
*

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kasseroller i aluminium. Kastanjefarvet lokk, med/uten teflon[*død lenke*] på www.norskdesign.no Besøkt 19. november 2012.

Kilder
------

* (no) Oskar Sørensen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Charles Hinman Graves** (født 14. august 1839 i Springfield i Massachusetts, død 7. oktober 1928 i Santa Barbara i California) var en amerikansk offiser, forretningsmann, politiker og diplomat. Han var USAs minister i Stockholm fra 1905 til 1913 og ble under unionsoppløsningen i 1905 instruert om å utøve sitt embete for Norge separat fra det for Sverige.

Graves var offiser og deltok i den amerikanske borgerkrigen der han ble såret i slaget ved Gettysburg. Den militære løpebanen endte i 1870 da Graves var oberst. Etter at karrieren i hæren var over slo han seg opp som forretningsmann i Duluth. Graves var politisk aktiv for Det republikanske parti i Minnesota. Han var ordfører i Duluth i to perioder og medlem av delstatsforsamlingen i Minnesota, først som senator 1873–76 og deretter i representantenes hus 1889–90.

Som diplomat var han politisk oppnevnt. Han presenterte sine akkreditiver som USAs minister i Sverige og Norge den 31. mai 1905, mens landene fortsatt var i union. Den 6. august 1905 ble hans mandat avsluttet for Norges vedkommende og 14. november 1905 fikk han instruks om å utøve ministerfunksjonene for Norge og Sverige separat. USA anerkjente Norges selvstendighet 30. oktober 1905.

Graves fortsatte å bo i Stockholm, der han tjenestegjorde som minister i Sverige til 12. desember 1913. For Norge ble det utnevnt en ny minister i juni 1906, Herbert H.D. Peirce. Peirce presenterte sine akkreditiver den 13. august 1906. Det var dermed Graves som sto på gjestelisten ved kong Haakon VIIs kroning i Trondheim den 22. juni 1906.

Referanser
----------

1. 1 2   archive.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Boston Globe, www.newspapers.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Graves, Charles Hinman "C.H." – Minnesota Legislative Reference Library.
5. ↑  Charles Hinman Graves (1839-1928) – U.S. Department of State. Office of the Historian.
6. ↑  Herbert Henry Davis Peirce (1849-1916) – U.S. Department of State. Office of the Historian.
7. ↑  *Unionens Opløsning 1905. Officielle Aktstykker vedrørende Unionskrisen og Norges gjenreisning som helt suveræn Stat*, Kristiania: Stenersen, 1906, s. 1118.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Embetet opprettet** | **USAs minister til Norge**(1905–1906) | Etterfølger:**Herbert H.D. Peirce** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Niels Bentsen** (født 10. mars 1936 i København, død 16. januar 2017 i Roskilde) var en dansk embedsmann.

Han var sønn av William Axel Bentsen og Inge Due Jeppesen. Han tok studentereksamen i 1954 og juridisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1960. Deretter ble Bentsen ansatt i Undervisningsministeriet og senere Indenrigsministeriet, hvor han ble kontorsjef i 1975. Fra 1981 til 1988 var han riksombudsmann på Færøyene med kontor i Tórshavn. I 1988 ble Bentsen kallet tilbake til Danmark for å håndtere særlige beredskapsspørsmål i Indenriksministeriet. Han giftet seg i den færøyske menigheten i København i 1989 med Dinna Gilstón, som han hadde møtt på Færøyene.

Fra 1989 og frem til statsamtmannsembedet ble nedlagt og han avgikk med pensjon i 2005, var Bentsen stiftamtmann i Roskilde stift og statsamtmann i Roskilde amt. Han hadde også en rekke offentlige verv og styreverv i kirkelivet og museumsvesenet.

Niels Bentsen ble utnevnt til kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen og storridder med stjerne av Den islandske falkeorden.

Referanser
----------

1. ↑  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 258–259. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3  «Stats- og stiftsamtmand Niels Bentsen, Roskilde …». *Kristeligt Dagblad*. 9. mars 2006. Besøkt 10. mars 2018.
3. ↑  Olafsson, Árni (17. januar 2017). «Kendur embætismaður farin» **(færøysk)**. in.fo. Arkivert fra originalen 11. mars 2018. Besøkt 10. mars 2018.

Portaler: Danmark | Færøyene
***Afronemoura*** er en av slektene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.

Utseende
--------

Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.

Levevis
-------

Artene kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **steinfluer (Plecoptera)**
	+ Underorden Arctoperlaria
		- Gruppe Euholognatha
			* Overfamilie Nemouroidea
				+ Familie Notonemouridae Ricker, 1950
					- Slekten *Afronemoura* Illies, 1981 – 3 arter, Afrika
						* Afronemoura amatolae Balinsky, 1956
						* Afronemoura spinulata Balinsky, 1967
						* Afronemoura stuckenbergi Picker & Stevens, 1999

Kilder
------

* Australian Faunal Directory: Notonemouridae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Afronemoura* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Afronemoura* hos NCBI Rediger på Wikidata
* The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
* CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) Arkivert 27. oktober 2017 hos Wayback Machine. (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening
**Olav Tjønneland** (født 5. september 1914, død 7. september 2003) var utdannet kjemiingeniør, men var bedre kjent som fotograf og kulturformidler i Norge. 

Tjønneland har tatt mer enn 7.000 lysbilder og sort/hvitt-negativer, og han holdt rundt 5000 foredrag om kulturhistoriske og kulturgeografiske emner fra Norge og resten av verden. Disse holdt han i folkeakademier, folkehøyskoler og foreninger rundt om i Norge. Tjønneland er også kjent for å ha lært mange å fotografere gjennom sine fotokurs og lysbildeforedrag om ulike fotografiske teknikker. Han var medlem av Oslo Kamera Klubb fra 1940 hvor han hold mange av sine foredrag. 

Tjønnelands bildesamling og arkivmateriale over foredrag ble overlevert til Norsk Folkemuseum i 1995.

Liv og virke
------------

Tjønneland ble født i Langvike, Grimstad, men flyttet når han var 2 år gammel til Tjøme. Moren og faren hans var opprinnelig fra Vigsdalen i Sunnfjord, oppvokst på to nabogårder. Tjønneland tok middelskole i Tønsberg, hvor han bodde på hybel i ukedagene og hjemme hos familien på Tjøme i helgene. Han tok Examen artium i Eidsvoll Landgymnas og bodde da permanent på hybel. Etter han tok examen artium reiste han til Trondheim for å studere til sivilingeniør ved kjemiavdelingen ved byens høyskole. Etter endt utdannelse jobbet Tjønneland i en kort periode for Jotun fabrikk i Sandefjord. Fra og med 1. februar 1939 var Tjønneland ansatt hos J.L. Nerlien fotofirma, Oslo som fotoingeniør, og i 1940 giftet han seg med Else Tjønneland. Under 2. verdenskrig var han fotosjef i Hjemmefrontens sentralledelse, og under krigen ledet han også kurser i flyfotografering, sammen med Ole Reistad på Kjeller flyplass.

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 11. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 11. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Olav Tjønneland i Fotografregisteret.
* Olav Tjønnelands bilder på digitaltmuseum.no
* Fotoalbum: Norge i Krig fra Preus Museum

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** KulturNav
 |
jazzmusikeren Sun Ra regnes som afrofuturismens far
**Afrofuturisme** er en idestrømning skapt av afroamerikanske miljøer i USA. Her «knyttes vitenskap, teknologi, historiefortolkning, science fiction og nyreligiøsitet sammen i en løs sammenslutning der en målsetning er å utvikle og sprenge grensene for den tradisjonelle svarte virkelighetsforståelsen.»

Eksempler på afrofuturisme er romaner av Samuel R. Delany og Octavia Butler, malerier av Jean-Michel Basquiat og fotografi av Renée Cox; i tillegg til tekster av Sun Ra og DJ Spooky.

I utstillingskatalogen til «Pathways to Unknown Worlds» gjengis Mark Dereys definisjon av afrofuturisme som «aftoamerikanske stemmer med andre historier om kultur, teknologi og det som skal komme», og det pekes på at det dominerende, hvite kulturen også har hatt hegemoni, og at afrofuturismen kan sees som en motvekt til dette.

Tekster på norsk
----------------

* Tre av Sun Ras tekster er utgitt på norsk, med en innledning, i antologien *Svart Messias*, 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Marius Liens innledning til *Svart Messias*, 2011
2. ↑  Se outerspacewaysinc.com Arkivert 15. juli 2011 hos Wayback Machine. hjemmesiden for filmen *Space is the Place* fra 1973, basert på Sun Ras filosofi og musikk.
3. ↑  John Corbett, Anthony Elms, Terri Kapsalis *Pathways to unknown worlds, Sun Ra, El Saturn and Chicago’s Afro futurist Underground 1954 – 68* White Walls Books, 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BBC Things
 |
**Olaf Bertram Tordenskjold Johnsen** (født 1859, død 1911) var en norsk arkitekt og eiendomsutvikler, sønn av Olaus Johnsen. Han var aktiv i Christiania på 1890-tallet. Han står blant annet bak Waldemar Thranes gate nr. 10, som han fikk bygd for egen regning.

Andre gårder som ble tegnet av Johnsen er Sexes gate nr. 2 fra 1896, og Tollbugata 8b, en forretningsgård fra 1897–1898. Restauranten Original Pilsen holdt til i denne bygningen fra den var ny og til den stengte i 2009. Veggene i restauranten var dekorert med en berømt billedserie på rundt 20 malerier om ølbryggingens historie, utført av maleren Wilhelm Peters (1851-1935). Serien ble 
skreddersydd for restauranten, men man vet ikke om den var et 
bestillingsverk av vanlig type, eller om Petersen rett og slett brukte sine malerier til å gjøre opp for bevertning han fikk på stedet. I bygget ble her etterhvert også installert Norges første ordinære heis.

I Nedre gate har Johnsen tegnet nr.8, en bygning som ble reist i 1899. Bygget ble opprinnelig brukt som lager, men ble i 1918 tatt i bruk som lokaler for *J. L. Tiedemanns Tobaksfabrik*. Senere har det hovedsakelig vært kontorer her, og i nyere tid også leiligheter. Øvrige bygg som ble reist av Johnsen er Bygdøy Alle 14 og Dalsbergstien 3.

Etter eiendomskrakket ved århundreskiftet var det generelt lite å gjøre for arkitekter, og Johnsen forlot Christiania og flyttet ut til sin gård på Nadderud hvor han bodde resten av sitt liv.

Referanser
----------

1. ↑  Olaf Bertram Tordenskjold Johnsen Geir Tandberg Steigan hos Arc!
2. ↑  Knut Are Tvedt: Oslo byleksikon, Kunnskapsforlaget 2010, side 569, ISBN 978-82-573-1760-7
3. ↑  Knut Are Tvedt: Oslo byleksikon, Kunnskapsforlaget 2010, side 381, ISBN 978-82-573-1760-7
*Må ikke forveksles med nevøen Oliver Effersøe.*

**Oliver Petræus Effersøe** (født 22. juni 1830 i Tórshavn, død 7. januar 1897) var en færøysk realskolelærer, avisredaktør og politiker. Han var valgt til både det færøyske Lagtinget og det danske Folketinget fra Færøyene som moderat høyremann.

Familie og yrke
---------------

O.P. Effersøe i uniform under den andre slesvigske krig.
Han vokste opp i Færøyenes dansktalende embedsmannsstand som sønn av Jón Guðmundsson Effersøe og Súsanna Ólavsdóttir. Farsslekten var islandsk og hentet sitt navn fra Örfirisey ved Reykjavík. Faren kom til Tórshavn som regnskapsfører ved den danske monopolhandelen. Moren var av færøysk bondeslekt fra Vestmanna. O.P. Effersøe var farbror til Rasmus, Oliver og Poul Effersøe. Han giftet seg med Margrethe Elisabeth Djurhuus, datter av lagtingsmann Hans Olaus Djurhuus.

Effersøe drog til København i 1847 og tok studentereksamen i 1851 og filosofikum i 1852. Deretter studerte han jus ved Københavns Universitet og tok 1. avdeling i 1856. I 1864 var blant mange studenter som meldte seg til militærtjeneste i den andre slesvigske krig. Effersøe ble dekorert for sin innsats ved Dybbøl, men ble hardt såret ved Als og tatt til fange av prøysserne. Resten av livet hadde han en lammelse som gjorde ham halt. Fra 1871 til sin død underviste han ved realskolen i Tórshavn. Han satt i direksjonen (styret) i Færø Amts Sparekasse og i Færøyenes skoledireksjon fra 1881 til 1886. Han var også redaktør i den danskspråklige *Amtstidene for Færøerne* (nå *Dimmalætting*) fra 1881 til 1882 og fra 1892 til 1893.

Politisk arbeid
---------------

Effersøe stilte som kandidat ved begge folketingsvalgene som ble holdt i 1866, men tapte begge ganger for Færøyenes tidligere landfogd Jacob Andreas Lunddahl. I 1869 stilte Effersøe på nytt mot Lunddahl, og ble valgt. Effersøe kalte seg «en liberal høyremann» og ble regnet til Folketingets såkalte mellomparti, som stod mellom venstregruppene og de nasjonalliberale. Effersøe satt frem til 1871. Tidlig i 1880-årene fant mellompartiet og de nasjonalliberale sammen til et nytt høyreparti. Ved valget i 1884 utfordret han sittende folketingsmedlem Bærent Bærentsen, men tapte for den radikale venstremannen Johan Henrik Schrøter. Efferøe var medlem av Tórshavns borgerrepresentasjon fra 1873 til 1878. Effersøe var også innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Norðurstreymoy fra 1871 til 1875, fra Suðurstreymoy fra 1875 til 1889 og fra Eysturoy fra 1891 til 1895.

Referanser
----------

1. ↑  Heilsen, Henning (1969). «John Gudmundsen Effersøe». *Personalhistorisk Tidsskrift* **(dansk)**. 15 (3): 109–123. ISSN 0300-3655.
2. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 274. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
3. 1 2  Debes, Hans Jacob (10. desember 1999). «Politikarar og mentamenn í Føroyum í 19. øld: Oliver Petræus Effersøe (1830–1897)». *Oyggjatíðindi* **(færøysk)**: 11.

Portal: Færøyene
***Afronemoura spinulata*** er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.

Utseende
--------

Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.

Levevis
-------

Artene kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Steinfluer (Plecoptera)**
	+ Underorden Arctoperlaria
		- Gruppe Euholognatha
			* Overfamilie Nemouroidea
				+ Familie Notonemouridae Ricker, 1950
					- Slekten *Afronemoura* Illies, 1981 – 3 arter, Afrika
						* Afronemoura amatolae Balinsky, 1956
						* Afronemoura spinulata Balinsky, 1967
						* Afronemoura stuckenbergi Picker & Stevens, 1999

Kilder
------

* Australian Faunal Directory: Notonemouridae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Afronemoura spinulata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Afronemoura spinulata* hos NCBI Rediger på Wikidata
* The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
* CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) Arkivert 27. oktober 2017 hos Wayback Machine. (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening
**Jean Martell** (født 1694 på Jersey, død 1753) er grunnleggeren av konjakkhuset Martell. 

Han var egentlig født på kanaløya Jersey, var nest yngst av 8 søsken, og flyttet til Frankrike i 1715 for å drive med konjakk, og starte som negociant. Dette året markerer starten på konjakkhuset Martell. Hans far var også navigatør og handelsmann, så han hadde lært mye om handel før han reiste. Han var flittig og energisk, og var kjent for personlig å overvåke all lossing av konjakk. 

I begynnelsen handlet han med ulike varer, både konjakk, vin, kull, ull, stoffer og mel. Men konjakk var hovedproduktet. Imidlertid gikk han tidlig konkurs, men kom seg raskt på bena igjen. 

I 1726 giftet han seg med sin første kone, som kom fra en konjakkfamilie. Hun het Jeanne Brunet. Hun døde ung, og da giftet han seg på ny, og nok en gang fant han en kone fra en konjakkfamilie. Hun het Rachel Lallemand. Året var 1737. 

Etter hans død i 1753 overtok Rachel Lallemand og hans to sønner, Jean og Frédéric driften av gården. De overtok en blomstrende forretning, og Martell er den dag i dag et av de største konjakkhusene.
**Sarah Tueting** (født 26. april 1976), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Tueting ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det amerikanske laget som vant ishockeyturneringen for damer foran Canada og Finland. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. USA vant gruppespillet og fikk dermed spille finale mot Canada som ble nummer to. USA vant finalen med 3-1.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Gull **Gull** i ishockey, damer USAs flagg USA
* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i ishockey, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sarah Tueting – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Tueting – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Tueting – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Tueting – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Jean Le Moine** eller **Johannes Monachus** (født 1250 i Crécy-en-Ponthieu i Picardie i Frankrike, død 22. august 1313 i Avignon) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var dekretalist, som en del av den tids kirkerettslærde ble kalt, og var biskop av Arras.

Han ble kreert til kardinal i september 1294 av pave Celestin V.

Til tross for navnet var han aldri munk; navnet kom fra familien. I 1303 forsøkte han, forgjeves, å megle i striden mellom pave Bonifatius VIII og kong Filipp den smukke av Frankrike.

Hans kirkerettslige forfatterskap omfatter *Glossa aurea* (glosseapparat til Liber Sextus), (før 1301).

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID lemoinej, besøkt 10. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
**Kommunal vei 67146 i Bø** går mellom Kråkhaugen og Verhalsen i Bø. Veien er 4,1 km lang og har grusdekke. 

Nordland fylkesting har vedtatt at veien skal opprustes og få asfaltdekke i løpet av 2015 og 2016. Veien hadde tidligere betegnelsen fylkesvei 914 og har blitt omklassifisert til kommunal vei, etter omlassifiseringen var den en tid nummerert Kv914.

Kommuner og knutepunkter
------------------------

Mot Jørland
  

 **Bø**  

Jørlandsveien   


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| 820Fylkesvei 820 Bøveien fra Sørrygge til Fv7646Fylkesvei 7646 Ramberg, og mot 821Fylkesvei 821 Frøskeland i Sortland |

 |  |

 |

* Jørland

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Fv4654Fylkesvei 4654 Guvågveien fra Verhalsen til 820Fylkesvei 820 Rottåsen, og til Guvåg
  |

 |  |

 |

Referanser
----------

1. 1 2  Vegvesenets vegkart
2. ↑  Vesterålen Online: Vedtatt som foreslått Arkivert 20. juni 2012 hos Wayback Machine. (14. juni 2012, besøkt 16. juni 2012)
3. ↑  Kartverkets norgeskart
Göta kanal
Visby ringmur
Regalskipet «Vasa»
**Sveriges sju underverk** refererer til to svenske kåringer gjort i 2007. Den første var en avstemning som ble arrangert av Vetenskapsradion Historia i Sveriges Radio i tre uker i mai 2007. Radiolytterne kunne stemme via postkort og e-post på 21 nominerte kandidater. Den andre avstemningen ble avholdt i regi av *Aftonbladet* mellom 8. juli og 9. juli 2007, og en kunne blant annet stemme fra avisas nettsted. Den 10. juli ble resultatet presentert.

Aftonbladets sju svenske underverk
----------------------------------

Mer enn 80 000 stemmer
og lista fikk følgende underverk etter antall stemmer:

* Göta kanal (mer enn 50 prosent av alle stemmer)
* Visby ringmur
* Regalskipet «Vasa»
* Ishotellet i Jukkasjärvi
* Turning Torso
* Øresundsbrua
* Globen

Sveriges Radio
--------------

Vel 4000 stemmer ble levert:

* Göta kanal (mer enn 20 prosent av stemmene)
* Ales stenar
* Malmö moské
* Lunds Domkirke
* Karlskrona
* Visby ringmur
* Helleristningene i Tanum

De to svenske avstemningene er et svar på den internasjonale avstemningen Verdens sju nye underverk, der resultatet ble offentliggjort i Lisboa, Portugal, den 7. juli 2007.

Bildegalleri
------------

* Ishotellet i JukkasjärviIshotellet i Jukkasjärvi
* Turning TorsoTurning Torso
* ØresundsbruaØresundsbrua
* GlobenGloben

Referanser
----------

1. ↑  
«Sverige har fått sju underverk!» **(svensk)**. Aftonbladet.se. 10. juli 2007. Arkivert fra originalen 13. juli 2007.
**Sveriges regioner**, frem til 2019–2020 kalt *landsting*, er regionale folkevalgte organer med ansvar for visse samfunnsoppgaver, først og fremst helsetjenester inkludert tannhelsetjenester, samt kultur, lokaltrafikk og regionplanlegging. Sverige har 21 regioner, som hvert dekker et av Sveriges len. I Gotlands len fungerer Gotland kommune også som region.

Regionene har beskatningsrett og virksomheten finansieres i hovedsak gjennom regionsskatten. Dessuten får regionene inntekter fra pasientavgifter og salg av tjenester. Staten bidrar med generelle og øremerkede tilskudd. Den største delen av regionenes budsjett går til helse- og tannhelsetjenester.

Det høyeste besluttende organet i en region heter *regionfullmäktige* og velges i allmenne regionsvalg. Medlemmene i regionfullmäktige velger en *regionstyrelse*, som er regionens utøvende organ.

Fra 1. januar 2019 benevnte de tidligere landstingene seg selv som regioner, og fra 1. januar 2020 ble betegnelsen *landsting* endret til *region* også i lover og forskrifter.

Regionene
---------

Regionene er:

* Region Blekinge
* Region Dalarna
* Region Gotland
* Region Gävleborg
* Region Halland
* Region Jämtland Härjedalen
* Region Jönköpings län
* Region Kalmar län
* Region Kronoberg
* Region Norrbotten
* Region Skåne
* Region Stockholm
* Region Sörmland
* Region Uppsala
* Region Värmland
* Region Västerbotten
* Region Västernorrland
* Region Västmanland
* Region Örebro län
* Region Östergötland
* Region Västra Götaland

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 30. desember 2019. Besøkt 30. desember 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Rauer
**Rauer** eller **Rauøy** er ei øy i Oslofjorden som hører til Fredrikstad. Arealet er 3,01 kvadratkilometer, og det høyeste punktet er 51 meter over havet. Navnet uttales /rau'e/ (også /rau'er/). Fra Nøtterøy har det blitt notert ei eldre uttale /ru'i/. Navnet var på gammalnorsk *Rugøy*. Førsteleddet er kornslaget rug.

Øya er i sin helhet viet Forsvaret. Her finner en Rauøy fort, et av fortene i Oslofjord festning. 9. april 1940 ble Rauøy fort varslet om det tyske angrepet av bevoktningsfartøyet «Pol III». Fortet åpnet ild, men uten virkning. Det ble senere angrepet av tyske infanteristyrker og ble oppgitt om ettermiddagen den 10. april. De tyske styrkene led tap på Rauøy. 

På øya er det etablert fem separate naturreservater, alle opprettet 16. april 2010. Det største er Rauer naturreservat på vestsiden med 994 daa, det minste er Bogenlia på østsiden med 18 daa. Størstedelen av øya er i den særegne rombeporfyrkonglomerat.

Referanser
----------

1. ↑  «Rauer». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 8. november 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sveriges kvinnelandslag i strandhåndball** representerer Sverige i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Svenska Handbollförbundet. Pr 2013 er Joel Tulldahl landslagstrener.

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Sverige har ikke deltatt i noen VM pr i dag. 

### EM i beachhåndball

Sverige deltok i sitt første EM ved EM i beachhåndball 2002 i Spania. Her kom de på 6.-plass av de 16 lagene som deltok, etter at de tapte plasseringskampen om 5.-plassen mot Ukraina. 

De deltok ikke ved EM i beachhåndball 2004, men deltok igjen ved EM i beachhåndball 2006 i Tyskland, der de kom på 14. og sisteplass i turneringen, etter at de tapte alle sine kamper. 

De kom på 16.-plass ved EM i beachhåndball 2007 i Italia, der det deltok 18 lag. I 2009 deltok de ved EM i beachhåndball 2009, og kom på 10.-plass, med kun Tyrkia bak seg på resultatlisten. Sverige deltok ikke ved EM i beachhåndball 2011. 

I juli 2013 deltok de ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, der de kom sist av de 13 lagene som deltok. De tapte alle sine kamper i denne turneringen.

Referanser
----------

1. ↑  DHF - *The groups for the 2013 European Beach Handball Championships*, besøkt 1. august 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Svenska Handbollförbundet
* EHF - *2002 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. (resultater EM 2002)
* EHF - *2006 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 10. januar 2017 hos Wayback Machine. (resultater EM 2006)
* EHF - *2007 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (resultater EM 2007)
* EHF - *2009 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 10. januar 2017 hos Wayback Machine. (resultater EM 2009)
* EHF - *2013 Women's ECh Beachhandball*[*død lenke*] (resultater EM 2013)
**Bohdan Havrilisjin** (ukrainsk: Богдан Дмитрович Гаврилишин, født 19. oktober i 1926 i Koropets (dagens Ternopil oblast, Ukraina, død 24. oktober 2016), var en kanadisk, sveitsisk og ukrainsk økonom og rådgiver for blant andre den ukrainske regjeringen og en rekke private selskaper. Han var medlem av Romaklubben, og var blant grunnleggerne av European Management Forum i Davos, som ble til Verdens økonomiske forum. Havrilisjin publiserte mer enn 100 artikler om ledelse, lederutdanning, økonomi og politikk, ga ut to bøker, og innehadde sju æresdoktorater.

Etter en oppvekst i Koropets flyttet Bohdan Havrilisjin til Canada i 1947, og gikk i 1954 ut fra Universitetet i Toronto med en master i teknologi. Etter noen år i Canada flyttet han i 1960 til Sveits, der han begynte å undervise i blant annet bedriftsøkonomi og offentlig forvaltning ved IMI Geneva (dagens International Institute for Management Development). I 1968 ble han leder for instituttet, som han ledet de følgende 18 årene. 

Siden 1988 viet han seg i stor grad til Ukraina, først ved å opprette International Management Institute (MIM-Kyiv). Etter Ukrainas uavhengighet i 1991 ble Havrilisjin rådgiver for Ukrainas første president. Siden har han vært rådgiver for tre statsministere og fire presidenter i den ukrainske Verkhovna Rada.

På slutten av sitt liv viet Havrilisjin mye tid til ungdomsorganisasjoner gjennom Bohdan Havrilisjin Charitable Foundation.

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator js2012724321, besøkt 29. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   24tv.ua[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   bhfamily.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Claus Winter Hjelm** (født 21. mai 1797 i Strand, død 22. oktober 1871 i Christiania) var en norsk jurist og filosof. Han var professor ved Universitetet og høyesterettsassessor (høyesterettsdommer).

Hjelm var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han ble i 1853 ridder og i 1860 kommandør av St. Olavs Orden «for videnskabelig og Embedsfortjeneste.»

Claus Winter Hjelm giftet seg første gang i 1828 med Wilhelmine von Munthe af Morgenstierne, datter av Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne den eldre. De fikk sønnene Otto Winter-Hjelm og Kristian Winterhjelm. Han giftet seg for andre gang i 1869 med Mette Kirstine Svanholm.

Etter Christian Krohg fikk Hjelm rundt 1828 i oppdrag å fullføre det norske sivillovbok-prosjektet som skulle sette paragraf 94 i Grunnloven ut i livet. Prosjektet strandet, blant annet fordi Hjelm fikk en rekke andre presserende oppgaver å ta seg av i samme tidsrom. De bidragene Hjelm kom med møtte liten forståelse, blant annet fordi han hadde en mer statsvennlig konservativ ideologi, noe som kom i konflikt med den mer liberale ideologien som hersket på denne tiden.

Referanser
----------

1. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 1012[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 1013[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Dag Michalsen (2011). *Rett. En internasjonal historie*. Oslo: Pax forlag. s. 357. ISBN 978-82-530-3453-9.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Claus Winter Hjelm i Folketellingen 1865 fra Digitalarkivet. (Kristiania kjøpstad)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Jostein Solberg** (født 1. februar 1949) er en tidligere norsk tjenestemann og politiker (KrF).

Han har eksamen fra lærerhøyskole og Statens forvaltningshøgskole, og var lærer 1972–1973, menighetsarbeider 1974–1975, yrkesrettleder i arbeidsmarkedsetaten i Nord-Trøndelag 1975–1984, kontorsjef ved fylkesarbeidskontoret 1985–1991, underdirektør ved fylkestrygdekontoret 1991–1993, rektor ved Bakketun folkehøgskole 1993–1998, fylkesarbeidssjef i Nord-Trøndelag 1998–2006 og fylkesdirektør i NAV 2006–2011. Han hadde permisjon for å være assisterende arbeidsdirektør i 2002 og prosjektmedarbeider i NAV Interim 2005–2006.

Solberg var medlem av Kristelig Folkepartis sentralstyre 1993–1995 og 1997–1999 samt statssekretær i Arbeids- og administrasjonsdepartementet 1999–2000, og har også vært medlem av Steinkjer kommunestyre og formannskap. Han har dessuten vært styreleder i Normisjon Trøndelag.

Referanser
----------

1. ↑   www.stortinget.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Solberg, Jostein». *Steinkjerleksikonet*.
3. ↑  «Jostein Solberg ny statssekretær». Arbeids- og administrasjonsdepartementet. 22. oktober 1999.
4. ↑  Vik, Leif Gunnar (31. januar 2012). «Konkurrerer om toppledervervet». Normisjon. Arkivert fra originalen 24. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jostein Solberg hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Jostein Solberg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |