recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Duns** (skotsk gælisk: *Na Dùintean*; skotsk: *Dunse*) er en by (*town*) med historisk status som burgh i regionen Scottish Borders i Skottland. Duns var tidligere administrativt sentrum for grevskapet Berwickshire. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 2 753 innbyggere, beregnet til 2 720 i 2014.

På det opprinnelige stedet for byen Duns er det levninger fra en bygdeborg fra jernalderen ved dens høyde. Tilsvarende strukturer i nærheten, slik som Edin's Hall Broch, en broch eller rundhus, peker mot bosetning i området fra svært tidlig av. Den første skriftlige omtalen av Duns er noe før 1179 da en «Hugo de Duns» sto som vitne til et charter gitt av Roger d'Eu som ga fordeler til kirken i Langton (dagens landsby Gavinton, 2 km sør for Duns) som tilhørte Kelso-klosteret.

Duns Castle var tidligere et normannisk borgtårn fra før 1320 tilhørende slekten Hay, men som ble ombygget til et nygotisk slott i 1818–1822 av arkitekt James Gillespie Graham. Duns’ omgivelser har et betydelig antall herskapsboliger

Polsk krigsmonument
-------------------

Krigmonument for poliske soldater.
Under den andre verdenskrig var det et stort antall polske soldater stasjoner i området som kom hit for å danne nye regimenter før de ble satt inn i kampene på det europeiske fastlandet. Duns og området rundt hadde stasjonert første og andre panserregimenter i den polske hær som trente krigføringer med pansertropper på lyngheiene i Berwickshire. 127 av disse døde senere i krigen. Polske veteraner og innbyggerne i Duns reiste sammen et krigsmonument som minne om deres innsats. Det ble avduket i 1981 av deres tidligere kommanderende offiser, general Stanisław Maczek.

Kjente personer fra Duns
------------------------

* John Duns Scotus (ca. 1266–1308), skolastisk filosof, logiker og teolog
* Whitelaw Ainslie (1767–1837), britisk kirurg og skribent av *materia medica*.
* Jim Clark (1936–1968), racebilsjåfør innen formel 1, med et lite museum i Duns.

Referanser
----------

1. ↑  «Duns (Scottish Borders)», *City Population*
2. ↑  «Edin's Hall Broch», *Historic Scotland*
3. ↑  «Vieving Factoid Records: Gift of church of Langton» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. *Paradox of Medieval Scotland*
4. ↑  Duns Castle
5. ↑  ««Polish War Memorial in Duns»». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 15. juni 2016.
6. ↑  «The Jim Clark Room». Arkivert fra originalen 21. mai 2016. Besøkt 15. juni 2016.

Litteratur
----------

* Ridpath, George (1776): *The Border History of England and Scotland*, London
* Strang, Charles Alexander (1994): *Borders and Berwick*, Rutland Press, (P/B), ISBN 1-873190-10-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) Duns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Duns Scotland Arkivert 26. juni 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Tonka Obretenova** (bulgarsk: Тонка Обретенова; født 1812, død 27. mars 1893 i Rousse, Bulgaria), også kjent som **baba Tonka** (bestemor Tonka) var en bulgarsk revolusjonær i kampen mot det ottomanske styret.

Hennes foreldre Toncho Postavchiyata (Тончо Поставчията) og Minka Toncheva (Минка Тончева) kom fra landsbyen Tsjerven. Hun giftet seg med Tiho Obretenov — en kjent skredder i Ruse. De fikk sju barn (fem sønner og to døtre) som alle deltok i den bulgarske revolusjonære bevegelsen. Obretenova selv deltok også i den revolusjonære komiteen og ble kjent for å skjule en rekke revolusjonære ledere. Den revolusjonære komiteen i Ruse som var den viktigste i Bulgaria, ble stiftet av Tonkas sønn Nikola Obretenov, i hennes hjem. Baba Tonka gravla Stefan Karadzha, en sentral person i revolusjonen og hun bevarte også hans hodeskalle.

* Monument over Tonka Obretenova i RuseMonument over Tonka Obretenova i Ruse

Referanser
----------

1. ↑   www.thelizlibrary.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.novinite.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Dunsfold** er en landsby i det administrative distriktet Waverley i Surrey i England, omkring 14 km sør for Guildford. Det ligger i naturområdet Weald og strekker seg i nord til de sørlige langstrakte bratthengene til Greensand Ridge. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen en befolkning på 989 innbyggere.

Navnet ble skrevet *Duntesfaude* i 1259, *Duntesfaud* i 1272 og *Duntesfalde* i 1291. Stedsnavnet er sammensatt av to ledd, første ledd, *dun*, er enten angelsaksisk *dunn* for en høyde eller det beslektede keltisk for festning eller bygdeborg, men alternativt kan Dun være avledet fra et personnavn, *Dunt*. Siste ledd, fold, betydningen «innhegning».

Kirken *St Mary & All Saints* (for Jomfru Maria og alle helgene) er normannisk, og har de eldste kirkebenkene i England. En kilde i nærheten ble regnet for å være hellig, og tiltrakk seg mange pilegrimmer.

*Common House* er en verneverdig hall fra omkring 1500 i middelalderstil.

I middelalderen var det jernproduksjon i Dunsfold. Senere tiltrakk stedet seg industri på grunn av Wey og Arun-kanalen. På 1900-tallet ble Dunsfold Aerodrome grunnlagt. British Aerospace brukte flyplassen til å teste mange av sine militærfly, men la ned virksomheten i 2002. Flyplassen heter nå Dunsfold Park, og brukes blant annet til filming av BBCs bilshow Top Gear.

Referanser
----------

1. ↑  «Key Statistics; Quick Statistics: Population Density» Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. *United Kingdom Census 2011*, Office for National Statistics
2. ↑   «down (adv.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑   «down (n.2)», *Online Etymology Dictionary*
4. ↑   Mills, David (2011): *A Dictionary of British Place-Names*, OUP Oxford, s. 165
5. ↑   «fold (n.1)», *Online Etymology Dictionary*
6. ↑   «Dunsfold: St Mary & All Saints, Dunsfold», *Church of England*
7. ↑   «Welcome to St Mary & All Saints, Dunsfold», *Dunsfold Church*
8. ↑   «Common House, Dunsfold», *British Listed Buildings*

Eksterne lenker
---------------

* Dunsfold Online
* Dunsfold Aerodrome
* Wings & Wheels

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Hans Arne Akerø** (født 8. oktober 1949) er en norsk prest, komponist og kirkebyråkrat. Han jobbet frem til 2019 i Kirkerådet som seksjonssjef for gudstjenesteliv og kultur. I 2014 var han en av fem kandidater til å bli biskop i Nord-Hålogaland bispedømme.

Yrkesliv og utgivelser
----------------------

Akerø har gitt ut flere publikasjoner og har skrevet tre musikkspill. Han er representert med en tekst og en melodi i *Norsk salmebok 2013*.
Akerø ble ordinert til prest i 1980, og fullførte en doktorgrad i teologi i 2009. Emnet for avhandlingen var *Det hellige rom*. Han har jobbet i ulike prestestillinger, innen teologisk undervisning, som rektor i Presteforeningen og fra 2010 som seksjonssjef i Kirkerådet. Han har også hatt flere verv i kirkelige organisasjoner og utvalg.

I 2014 var han en av fem kandidater som ble nominert til stillingen som biskop i Nord-Hålogaland. Sammen med domprost i Tromsø, Herborg Oline Finnset og prost i Alta, Olav Øygard, som til slutt ble biskop, ble han utpekt som en av tre kandidater til den siste runden av utpekelsen.

Akerø har skrevet flere artikler som har blitt publisert i diverse bøker, og har i tillegg komponert musikk som har blitt utgitt som korverk og i *Norsk salmebok 2013*.

Familie
-------

Hans Arne Akerø vokste opp som den eldste av tre sønner i en Frelsesarmé-familie. Det medførte mye flytting over hele landet, og til Danmark. 
NRK-programlederen Dan Børge Akerø er en av Hans Arne Akerøs brødre. Den andre er musikeren Jon Gunnar Akerø.

Referanser
----------

1. ↑  Homofilisyn skiller bispefavoritter i nord - Dagen. Lest 8. mars 2015
2. ↑  Kristne kjentfolk blant KrFs listefyll - Dagen. Lest 8. mars 2015

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon/CV i forbindelse med bispenminasjonen - kirken.no
**Orkanen Kyle** var den sjette orkanen og ellevte navngitte stormen i den atlantiske orkansesongen 2008.

Stormhistorie
-------------

Kyles bane.
Et kraftig uværsområde dro i tredje uke av september inn i den nordøstlige delen av Det karibiske hav. Det passerte over Puerto Rico og Hispaniola og forårsaket kraftig regn, men det organiserte seg ikke nok til å bli en tropisk syklon. Den 24. september begynte området å drive lenger nord, bort fra øyene og ut i det åpne Atlanterhavet og ble 25. september navngitt den tropiske stormen Kyle. Kyle ble 27. september oppgradert til en kategori 1-orkan. Kyle gjorde landfall i Nova Scotia 28. september og ble ekstratropisk samme dag.

Forberedelser
-------------

Det ble igangsatt forberedelser i Puerto Rico, Haiti, Bermuda, USA og Canada. National Hurricane Center sendte ut et orkanvarsel for den kanadiske atlanterhavskysten, det første orkanvarselet i Canada noensinne (orkan- og stormvarsler ble ikke sendt ut i Canada før 2004. En policyendring på dette ble gjort etter orkanen Juan i 2003).

Se også
-------

* Den atlantiske orkansesongen 2008

| Tropiske sykloner i den atlantiske orkansesongen 2008 |
| --- |
| Arthur • Bertha • Cristobal • Dolly • Edouard • Fay • Gustav • Hanna • Ike • Josephine • Kyle • Laura • Marco • Nana • Omar • TD 16 • Paloma |
| 

|  |
| --- |
| Saffir-Simpson orkanskala |
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |

 |
Signet - av sølv med initialer «G.G.»
**Signet** (av lat. *signetum*) er et stempel til å lage avtrykk, spesielt i voks eller brevlakk. Avtrykkene kalles «segl». Signeter kan ha forskjellige størrelser, og være laget av forskjellige materialer. Et signet har en flate med inngravering som brukes til å lage avtrykk. Signeter kan forøvrig ha mindre eller større håndtak, være en ring *(signetring)*, henge i et kjede, være en slipt sten eller annet.

Tidligere hadde signeter og segl rettslig betydning, men i dag er de mest til pynt. Signetet hadde sin største betydning før skrivekunsten ble utbredt. Før det, var det vanlig at også øvrighetspersoner ikke kunne skrive navnet sitt på dokumenter og annet. Skikken i middelalderen var at et signet skulle bli ødelagt når eieren døde. Bønder utpekt som lagrettemenn hadde plikt til å ha signeter for å kunne sette seglavtrykk på dokumenter.

De kongelige signetene var særlig viktige i middelalderen og noe senere. Avtrykk av kongelige signeter ble satt på dokumenter for å vise at dokumentene var utstedt med kongelige myndighet og at dokumentene var ekte. Ofte var det andre enn kongen personlig som fikk myndighet til å bruke signetet på hans vegne.

Karl Johans signet som kronprins
Signetavtrykk finnes fra stort sett alle samfunnsklasser som har etterlatt seg dokumenter, og fra alle land i Europa.

Antikkens, Midtøstens, og asiatiske lands signeter skiller seg på flere måter fra de europeiske signetene.

Litteratur
----------

* Hans Cappelen: «Tre gamle Cappelen-signeter», i Heraldisk Tidsskrift bind 9 nr 88, København 2003, side 354-365
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Eidsvollsmennene – Hvem var de?*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med alle eidsvollsmennenes segl på Grunnloven 17. mai 1814, samt med artikkel: «Om bruk av segl i Norge» (av Anders Bjønnes) som omtaler seglstamper og signeter
* Anders Bjønnes: «Grunnlovens besegling i en historisk kontekst», *Heraldisk Tidsskrift*, bind 11, nr. 110, København oktober 2014, side 446-451

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
***Ei vinterreise*** er en roman av den norske forfatteren Ragnar Hovland, utgitt i 2001. Romanen forteller to historier parallelt: Den ene er en vestlandsk «road novel», den andre halvparten er dagboksliknende tekster om forfatterens egen tarmkreftdiagnose.

I fiksjonsdelen av bok er legpredikanten *Lindemann* jeg-forteller. Han reiser på leting etter ungdomskjæresten *Johanna*, i en bil kjørt av råneren og barndomkameraten *Tomas*. De to mennene tar også med tenåringsjenta *Liv* på reisen, hun er på flukt fra foreldren. Litteraturkritikeren Tom Egil Hverven karakteriserer hovedpersonene slik: «*Lindemann ligger nær den ene typen helter i Hovlands univers: melankolske og feilbarlige menn som vil de fleste vel, men ikke får helt til verken å elske seg selv eller andre. De er ingen handlingens menn, men de forteller gjerne. Tomas i Dalen er den motsatte varianten: kynikeren, som vel kjenner til livets alvor, men som stort sett gir «jamt faen» i alvoret, og gjerne med nettopp de ordene. Det er derfor som det skal være, at Tomas i Dalen sitter brautende ved rattet og Lindemann er en nokså taus passasjer i bilen; ut og inn av ferger, opp og ned i Vestlandets fjell for å finne den elskede Johanna.*».

Litteraturkritikeren Ivar Bakke har karakterisert dagboksdelen av boka slik: «*Likevel leser en på en annen måte når det blir klart at forfatteren faktisk beskriver sitt eget møte med denne fryktede sykdommen. Det er på en nøktern, stillferdig mann vi møter, som av og til tar små stikkveier over i det humoristiske og melankolske, to sider ved i tilværelsen som ligger så nært opp til hverandre. Men frykten for det verst tenkelige ligger hele tiden under, dette er ikke vakker litteratur om døden fra en som er ferdig med livet.*».

Boken fikk Nynorsk litteraturpris og Kritikerprisen, og ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no: Ei vinterreise
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. mai 2008. Besøkt 27. oktober 2008.
3. ↑  Dagbladet: Ragnar Hovland er nummer 21
**Ehrhart Neubert**, pseudonym *Christian Joachim* (født 2. august 1940 i Herschdorf) er en tysk teolog, tidligere DDR-opposisjonell og CDU-politiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Neubert vokste opp i en protestantisk prestefamilie, og studerte protestantisk teologi ved Friedrich-Schiller-Universität Jena. 

Fra 1964 til 1984 virket han som vikar og sogneprest i Niedersynderstedt ved Weimar. Fra 1973 var han samtidig studentprest i Weimar. Han ble medlem av blokkpartiet CDU i DDR i 1976 og deltok i partiets arbeid i rammen av Demokratischer Block. Han forlot partiet i 1984. 

### Opposisjonelt arbeid

Fra 1984 var han sekretær for menighetssosiologi ved den teologiske studieavdelingen i Bund der Evangelischen Kirchen in der DDR. Samtidig engasjerte han seg i opposisjonelt arbeid og sympatiserte med Robert Havemanns borgerrettslige krav.

Fra 1979 var han aktiv i fredsbevegelsen, og kom dermed i konflikt både med de kommunistiske makthaverne og de deler av sin egen kirke som tilpasset seg regimet. Han deltok også på Christliche Friedenskonferenz. Hans bøker ble utgitt i vest under pseudonymet *Christian Joachim*.

### Etter Tyskands gjenforening

Under den demokratiske revolusjonen i DDR i 1989 hørte Neubert til grunnleggerne av Demokratischer Aufbruch og utviklet det nye partiets program. Han ble også valgt til partiets nestleder og deltok i rundebordssamtalene. 

Etter intern strid gikk han likevel ut av partiet i januar 1990 og meldte seg inn i De grønne i DDR. Han ble også medlem av Komitee Freies Baltikum.

Neubert ble medlem av CDU i 1996. I 1997 ble han ansatt som faglig leder i avdelingen for utdannelse og forskning hos den føderale kommissæren for Stasi-arkivene (*Bundesbeauftragte für die Stasi-Unterlagen*). Han har skrevet en rekke bøker om DDRs politiske historie, og spesielt om den demokratiske opposisjonen.

Fra 1998 til 2003 var han styremedlem i Stiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur. Han har siden 1996 også engasjert seg for ofrene for SED-diktaturet gjennom foreningen *Bürgerbüro Berlin e.V. Verein zur Aufarbeitung von Folgeschäden der SED-Diktatur*. Han etterfulgte Bärbel Bohley som denne foreningens leder.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Ehrhart Neubert i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
Stenbastugränd fra Västerlånggatan mot Kanslihusannexets gårdsrom
**Stenbastugränd**  er et smug i Gamla stan i Stockholm, som går fra Västerlånggatan og inn i Kanslihusannexets gårdsrom. 

Smuget het fra starten *Urvädersgränd*, etter en Nils Månsson Urväder som levde her på 1480-tallet. Siden det fantes et smug med samme navn på Södermalm ble navnet i 1925 byttet til Stenbastugränd etter en steinbadstue som lå her.

Smuget var fram til 1940-tallet mye lengre og strakte seg mellom kvartalene *Nessus* og *Minotaurus* helt fram til Myntgatan. I forbindelse med saneringen av Cephalus-kvartalet ble alle tre eksisterende smug innenfor området (Klockgjutargränd, Kolmätargränd og Stenbastugränd) kuttet og slutter etter det i Kanslihusannexets runde innergård, Brantingtorget. Åpningene mot Västerlånggatan finnes dog fremdeles.

Se også
-------

* Gater og torg i Gamla stan

Referanser
----------

1. 1 2  «StockholmGamlaStan - Stenbastugränd i Gamla Stan i Stockholm». *www.stockholmgamlastan.se*. Arkivert fra originalen 6. oktober 2016. Besøkt 5. oktober 2016.

Litteratur
----------

* Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. *Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3).* Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91-518-1125-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stenbastugränd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Stenbastugränd
Navy Presidential Unit Citation: Fanebånd
**Navy Presidential Unit Citation** er en amerikansk militær utmerkelse innført 6. februar 1942 av president Franklin D. Roosevelt med tilbakevirkende kraft til 16. oktober 1941. I 1957 ble det bestemt at utmerkelsen også kan tildeles allierte, igjen med tilbakevirkende kraft til 1941. Navy Presidential Unit Citation består av et fanebånd til avdelingen og båndstripe til å bære på uniform. Tilsvarende utmerkelser i andre deler av USAs forsvar er Army Presidential Unit Citation, Air Force Presidential Unit Citation og Coast Guard Presidential Unit Citation.

Utmerkelsen blir gitt i presidentens navn til enheter innen den amerikanske militærstyrken og allierte styrker for utmerkelser utover det vanlige. Enheten må ha utført oppdraget sitt under langt vanskeligere forhold sammenlignet med enheter som er involvert i den samme, overordnede militæroperasjonen. Avdelingens fellesinnsats må tilsvare et heltemot på linje med det enkeltsoldater må utføre for å fortjene Navy Cross, den nest fremste sjøforsvars- og marinekorpsutmerkelsen i utmerkelsessystemet i USAs forsvar.

Båndstripe for Navy Presidential Unit Citation
Navy Presidential Unit Citation består av et bånd i fargene blått, gult og rødt. Båndet festes til avdelingens fane og bæres som båndstripe på uniformen til de av avdelingens soldater som deltok i innsatsen som er hedret. De som hedres med utmerkelsen igjen, bærer ekstra stjerner på båndstripen. Det er ingen medalje knyttet til utmerkelsen.

Navy Presidential Unit Citation er også tildelt nordmenn. 28 marinejegere og 50 soldater fra Hærens jegerkommando mottok denne utmerkelsen 8. februar 2005 på bakgrunn av Forsvarets spesialkommandos innsats under «Operation Enduring Freedom» i Afghanistan. De norske soldatene var en del av den multinasjonale styrken Styrke K-Bar. Åtte land deltok med mannskap i operasjonen. Enhetene ble hedret for sin innsats i perioden fra oktober 2001 til mars 2002. Utmerkelsen ble tildelt på bakgrunn av fellesstyrkens: «Enestående mot, taktisk dyktighet og evne til operativ utførelse.»

Referanser
----------

1. ↑  Atle M. Skjærstad: «Ødelegge og nøytralisere», *Bergens Tidende*, 17. februar 2005, s. 11.
2. ↑  «Enduring Freedom Task Force Earns Presidential Unit Citation», Naval Special Warfare Command Public Affairs, publisert 8. desember 2004. Besøkt 13. juni 2011.
3. ↑  Tom Bakkeli: «Æret av Bush. - Norske spesialstyrker til Afghanistan igjen», *VG*, 21. februar 2005, s. 15.

Litteratur
----------

* Frank Foster og Lawrence Borts: *Military Medals of the United States*, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 43 og 111
* Kerrigan, Evans E.: *Guidebook of U.S. Medals: A Complete Guide to the Decorations and Awards of the United States from 1782 to Present*, Noroton Heights, CN: Medallic Publishing Co. 1994, s. 74
Amerikansk nyhetsklipp fra rettssaken mot Adolf Eichmann der han i desember 1961 ble dømt som nazibyråkrat under andre verdenskrig for folkemord på jøder i holocaust. Den jødiske filosofen Hannah Arendt drøftet i en rapport like etter om ondskapen er radikal eller bare banal. Arendt beskrev «ondskapens banalitet» og hevdet at Eichmann ikke var spesielt ond, men begikk feil ved å være ekstremt lovlydig i et ondt system og ved ikke å tenke på personlig ansvar i en større sammenheng. Hennes syn var omstridt, men viste evnen til fornuftig refleksjon i en svært følsomt sak.
**Ondskapens banalitet** er et uttrykk skapt av den amerikansk-tyske jødiske filosofen og skribenten Hannah Arendt (1906–1975) i boka *Eichmann i Jerusalem*. Boka ble skrevet fra en rettssak i Jerusalem i 1961 hvor Adolf Eichmann sto tiltalt for folkemord og brudd på menneskerettighetene i stillingen som tysk byråkrat under andre verdenskrig.

Eichmann var tidligere SS-offiser i det nasjonalsosialistiske Tyskland og en av de hovedansvarlige for logistikken under holocaust, nazistenes masseutryddelsen av jøder. Arendt var til stede i rettssaken som journalist for tidsskriftet *The New Yorker*, og det var i artiklene hennes der at uttrykket ble kjent.

Arendt mente at Eichmanns ondskap under krigen egentlig ikke bestod av grunnleggende ødeleggelseslyst eller sadisme og at han derfor ikke var et monster på den måten hun hadde forventet. Han hadde ingenting spesielt mot jøder, han fulgte bare ordre. Problemet med Eichmann var at så lenge statsmakten, lovverket og gjeldende normer dikterte hva han skulle gjøre, da syntes han selv at han, i praksis, ikke hadde noen personlig plikt til å ta ansvar for eller tenke over konsekvensene av hva han gjorde. Arendt mente at Eichmanns manglende oppfatning av de virkelige ansvarsforholdene i arbeidshverdagen skyldtes en sviktende evne til å tenke, en tankegang og en holdning som er vanlig for en skremmende stor del av en normalbefolkning.

Det er dette som er ondskapens banalitet, anså Arendt. Den er overfladisk og banal, og bare tilsynelatende sadistisk, fordi onde mennesker ofte handler på en måte som de selv oppfatter som normal. Når ondskap settes i system og blir rutine, og grusomme handlinger godtas uten at man tenker over det, kommer ondskapens banalitet til syne. Det handler om å normalisere det som burde ha vært utenkelig.

Referanser
----------

1. ↑  "Hannah Arendt, Adolf Eichmann, and how Evil Isn't Banal" Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine. online forelesning av Dr. Yaacov Lozowick, tidligere direktør ved Yad Vashem arkivene
2. ↑  Hannah Arendt (film). Biografisk drama fra 2012, om Arendts journalistiske dekning av rettssaken mot Adolf Eichmann for avisen The New Yorker. Serien på fem avisartikler ble utgitt i boken: *Eichmann i Jerusalem. En rapport om ondskapens banalitet*.

Portal: Andre verdenskrig
***Stenactyla*** er en slekt av biller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.

Utseende
--------

Små, avlange, mørke hårbiller. De kan kjennes på at antennene er trådformede, brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og kroppen vanligvis dekket av korte hår. Langs sidene går et par skarpe kinn-lister. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske kort og mye bredere enn langt. **Dekkvingene** er vanligvis avflatet midt på, sett ovenfra jevnbrede, tre til åtte ganger så lange som pronotum. De mangler tydelige punktrekker, men har fine, opphøyde lengderibber. **Beina** er temmelig tynne og skjøre (faller lett av), noen har fortykkede baklår og lange sporer på bakleggen. **Larvene** er avflatede, skrukketroll-lignende, bakkroppen langt tilspisset. De skiller seg fra andre billelarver ved at de har lange, flerleddete antenner. De kryper på bunnen og på vannplanter, svømmer ikke.

Levevis
-------

De aller fleste artene har larver som lever i stillestående ferskvann, men noen tropiske arter lever i fuktig, død ved, og noen arter lever i rennende vann. Larvene tåler lite forurensning og kan brukes som indikatorer på vannkvalitet. De lever mest trolig av å filtrere detritus (råtnende plantemateriale, mudder). De puster i luft og må opp til overflaten for å hente denne av og til. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land for å forvandle seg til en puppe. De voksne insektene finner man ofte i vegetasjonen. De flyr godt, særlig om natten, og blir ofte tiltrukket til lys. Hårbillene er ganske vanlige i tempererte områder, mindre vanlige i tropene.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk innedling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea (=Scirtoidea)
			* Familien hårbiller, Scirtidae (=Elodidae, Helodidae)
				+ Underfamilien Scirtinae (=Cyphoninae)
					- Slekten ***Stenactyla*** Fairmaire, 1896
						* *Stenactyla donckieri* Pic, 1914
						* *Stenactyla jokoensis* Pic, 1931
						* *Stenactyla lutea* Pic, 1946
						* *Stenactyla pallipes* Fairmaire, 1896
						* *Stenactyla ruficeps* Pic, 1952
						* *Stenactyla strangulata* Pic, 1928
						* *Stenactyla striata* Pic, 1930

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Kilder
------

* Lawrence, J.F. Hastings, A.M. Dallwitz, M.J. Paine, T.A. Zurcher, E.J. Elateriformia (Coleoptera).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stenactyla* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stenactyla* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Stenactyla* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Et syvendegenerasjons instrument
**Ondes Martenot** (på norsk: Martenot-bølger) er et tidlig elektronisk instrument som den franske cellisten Maurice Martenot (1898-1980) fant opp. Det er basert på radiorør, og lyden kan minne om musikk frembragt på sag. Instrumentet har både vanlige tangenter og en list der en kan flytte en metallring for å lage kontinuerlig toneendring, inklusive alle frekvensene mellom standardtonene. Konstruktøren laget selv de første instrumentene og en øvingsmanual som skulle hjelpe til med å beherske spilleteknikken. Det blir regnet som det mest populære av elektroniske instrumenter konstruert i mellomkrigstiden.

Det ble inkludert i komposisjoner av blant andre avantgarde-komponistene Olivier Messiaen og Arthur Honegger og var populær musikk til spennende scener i science fiction-filmer på 1950-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Ondes Martenot i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Kurs i hugelkultur ved den nordiske permakulturfestivalen i Hurdal 2013.
Bjørn Vitalis underviser om ville spiselige planter ved permakulturfestivalen i Hurdal.
Fra avslutningsseansen til den nordiske permakulturfestivalen ved økolandsbyen i Hurdal. Foto: Øyvind Holmstad 
**Permakultur** er en bevegelse med opphav i Østerrike og Australia. Bevegelsen jobber for å fremme mer  bærekraftige og langsiktige menneskelige bosetninger.

Den første dokumenterte praksisen av systematisk permakultur stammer fra Østerrike hvor Sepp Holzer på 1960-tallet utviklet noe han kalte 'Holzer permakultur'. Australierne Bill Mollison og David Holmgren startet på 1970-tallet mer vitenskapelig utvikling av permakultur og regnes derfor ofte som det vitenskapelige opphavet til permakultur.

Ordet permakultur stammer fra de to engelske ordene permanent agriculture og permanent culture.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. januar 2012. Besøkt 15. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk permakulturforening
* Norsk permakulturforening (2012 arkiv)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Bertha Saugstad** (født Olsen 6. juni 1865 i Ringsaker, død 9. mars 1957 i Oslo) var trykkerileder og avisutgiver i Lillestrøm. Hennes mann, Jens Saugstad (1862-1895), døde fra sine oppgaver som boktrykker og redaktør og utgiver av avisen Akershus. Bertha holdt avisen og trykkeriet i familien og driftet bedriften frem til 1901 da hun solgte avisen til boktrykker Magnus Arnesen som drev den til 1915. Avisen Akershus ble da drevet som aksjeselskap frem til den ble avviklet den 23. desember 1966.

I folketellingen for Kristiania kjøpstad 1910 er Bertha Saugstad oppført som annonseagent. Hun har der oppgitt bosted i Ullevålsveien 84 B i Kristiania.

Bertha Saugstad var datter Ola Larsen (f. 1838) fra Staff på Ringsaker og Karen Olsdatter (f. 1839) fra Grini. Jens og Bertha fikk tre barn, Ole (1889-1991), Johannes (1887-1941) og Bertha (1895-1945 gift Evjen). Via Johannes er de oldeforeldre til sakprosaforfatteren Even Saugstad.[]

Kilder og litteratur
--------------------

* Berta Olsen Kolstad i Ministerialbok for Ringsaker prestegjeld, Ringsaker sokn 1879-1890 (0412P)
* Monsen, Otto 1997: «Romerikspressen gjennom tidene. 1824-1970.» I *Årbok 1997. Arbeiderbevegelsens historielag i Akershus*.
* Dødsannonse - Aftenposten morgen, 12.03.1957

Referanser
----------

1. 1 2   Lokalhistoriewiki, Lokalhistoriewiki-artikkel Bertha\_Saugstad[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Folketelling Kristiania kjøpstad, 1910, Bertha Saugstad». histreg.no.
3. ↑  «Person: 001 Bertha Saugstad». digitalarkivet.
4. ↑  «Lillestrøm Historielag». Even Saugstad / facebook.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
***Onde menn sover godt*** (悪い奴ほどよく眠る, *Warui yatsu hodo yoku nemuru*) er en japansk film fra 1960 regissert av Akira Kurosawa.

Handling
--------

Engruppe nyhetsreportere ser på en forseggjort bryllupsfeiring arrangert av visepresident Iwabuchi fra bedriften Public Development Corporations. Men politiet avbryter bryllupet deres for å arrestere bedriftsassistent Wada, på grunn av bestikkelser. Journalistene kommenterer at denne hendelsen ligner på en tidligere skandale som involverte Iwabuchi, og to andre ansatte som het Moriyama og Shirai som skal ha ført til selvmordet til assisterende sjef Furuya, som skal ha hoppet til døden fra bedriftens kontor-bygning. Etter bryllupet, spør politiet Wada og regnskapsfører Miura om bestikkelser mellom Dairyu Construction Company og det statlig-finansierte Public Development Corporation.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Onde menn sover godt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Onde menn sover godt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Onde menn sover godt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Onde menn sover godt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Onde menn sover godt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Onde menn sover godt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Onde menn sover godt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Onde menn sover godt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
En telefon tilknyttet GSM-R  Foto: François Melchior 
**GSM-R** (R for railway) er et lukket mobilnett (digitalt radiosystem), utviklet for jernbaner i Europa.

GSM-R er sentralt i utviklingen av European Rail Traffic Management System, et felles europeisk signalsystem for tog. 32 land i Europa er med.

GSM-R i Norge
-------------

I Norge har det blitt etablert et nytt nødkommunikasjonsnett for den norske jernbanen. Nettet ble i perioden 2005 til 2006 tatt i bruk på Nordlandsbanen, Meråkerbanen, Rørosbanen, Solørbanen, Raumabanen og Dovrebanen fra Trondheim til Dombås. 1. november 2007 ble resten av jernbanenettet dekket. 
Det operative senter for nettet i Norge er lagt til Trondheim, nærmere bestemt Marienborg.

Det overordnende ansvaret for GSM-R-systemet ligger hos Bane NOR og at nettverk og togradio kommuniserer med hverandre. Bane NOR skal dessuten godkjenne togselskapenes togradioer og telefoner, innbefattet softwareversjonen.

Det er togoperatørene som skal sørge for at de har godkjente radioer og telefoner samt at personalet har fått opplæring i å anvende dette.

Det er Statens jernbanetilsyn som godkjenner installasjon og anvendelse av utstyret.

Referanser
----------

1. ↑  .
Svingheim, Njål (1. november 2007). «GSM-R tatt i bruk som togradio». Jernbaneverket. Besøkt 18. mai 2012.
**Ondulering** (fra fransk *onde* som betyr «bølge») er å legge håret i en bølgeformet frisyre. Å vannondulere er å bølgelegge, krølle og frisere håret mens det er vått. Ondulert hår kan lages med en krølltang.

Historie
--------

Å gjøre hår krøllete har lange tradisjoner, for eksempel ved å væte og flette det stramt. I visse perioder har også skjegg fått samme behandling. Siden 1600-tallet har metallstaver og krølltenger blitt tatt i bruk. Da det på 1870-tallet det mote i Vesten med mer naturtro krøller og lokker istedenfor sterkt krusete frisyrer som lenge hadde vært vanlig, ble det utviklet spesialkonstruerte tenger som var tilpasset den nye stilen. Frisøren Marcel Grateau (1852–1936) eller Francois Marcel skal ha oppfunnet metoden med varme krølltenger 1872 eller 1875 og gitt navn til den engelske betegnelsen *marcelling* eller *the Marcel Wave*. Moten holdt seg i over femti år.

I 1906 oppfant Karl Ludwig Nessler (1872–1951) det første apparatet for å lage permanentkrøller. I 1924 kom elektriske tenger der en kunne regulere varmen.

* Knut Hamsuns sønn Arild (1914-1985) med moteriktig ondulert herrefrisyre på 1930-tallet Foto: Anders B. Wilse/Nasjonalbibliotekets bildesamlingKnut Hamsuns sønn Arild (1914-1985) med moteriktig ondulert herrefrisyre på 1930-tallet Foto: Anders B. Wilse/Nasjonalbibliotekets bildesamling
* Greta Garbo (1905–1990) i 1925 med marcelled hair, bølgelagt frisyre oppkalt etter den som fra 1870-tallet oppfant metoden med varme hårtenger. På 1920-tallet var det vanlig å ondulere de populære bobfrisyrene.Greta Garbo (1905–1990) i 1925 med *marcelled hair*, bølgelagt frisyre oppkalt etter den som fra 1870-tallet oppfant metoden med varme hårtenger. På 1920-tallet var det vanlig å ondulere de populære bobfrisyrene.
* Prisvinnende kvinnefrisyre fra moteshow i London 1935. Det korte håret er lagt i permanentkrøller og behandlet med farget krem.Prisvinnende kvinnefrisyre fra moteshow i London 1935. Det korte håret er lagt i permanentkrøller og behandlet med farget krem.

Se også
-------

* Hårtang (rette-, bølge- eller krølltang), apparat for å forme håret
* Permanent, hårbehandling av en viss varighet
* Hårruller

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «ondulere» i *Det Norske Akademis ordbok*
2. 1 2  *The History of Marcel Waving*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marceled hair – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
GT6N i Berlin.
**GTxN/M/S** (**G**elenk-**T**riebwagen mit **x** Achsen für **N**ormalspur/**M**eterspur/**S**chmalspur/**K**apspur) er en lavgulvstrikketype utviklet av MAN før de ble kjøpt opp av Adtranz i 1990. Trikketypen var verdens første trikk med 100 % lavgulv. Den ble vist frem for publikum for første gang i februar 1990 og testet i flere europeiske byer mellom 1991 og 1993. Ti tyske byer gikk til innkjøp av typen. Normalsporvarianten er navngitt *GT6N* eller *GT8N* og metersporvarianten er navngitt *GT6M*. 

Trikketypen kommer i tre eller fire moduler som alle er omtrentlig like lange. Under hver modul er det en boggi. Med riktig spor er trikketypen i stand til å følge svingekurven når den svinger.

Da Bombardier kjøpte Adtranz ble GTx-trikkene tatt ut av produksjon, og til da hadde 460 trikker blitt bygget:

* Augsburg (12 GT6M)
* Berlin (150 GT6N og GT6NZ)
* Braunschweig (12 GT6S)
* Bremen (79 GT8N)
* Frankfurt an der Oder (8 GT6M)
* Jena (33 GT6MZ)
* Kumamoto (5 GT4NZ)
* Mainz (16 GT6MZ)
* München (93 GT6N og GT8N2)
* Nürnberg (40 GT6N og GT8N2)
* Zwickau (12 GT6M)

Norrköping i Sverige har kjøpt fire brukte GTx trikker og benytter disse under navnet M98.
**Afrikabøffel** (*Syncerus caffer*) er et stort klovdyr i kvegfamilien. Den er den eneste arten i slekta *Syncerus*.

Den mest kjente og største underarten, **kafferbøffel** (*S. caffer caffer*), har kroppslengde 240–340 cm, halelengde 75–110 cm, total høyde 135–170 cm og hornlengde 50–150 cm. Oksene blir opptil 680 kg tunge og kyrne 480 kg. Den minste underarten, **skogbøffel** (*S. caffer nanus*), har kroppslengde 220 cm, halelengde 70 cm, total høyde 100–120 cm og hornlengde 50–150 cm. Oksene blir 270–320 kg tunge og kyrne 265 kg.

Afrikabøffelen er den eneste nålevende representanten for stammen Bovini i Afrotropis. Den har gruppens kjennetegn som kraftig kropp og et lavt og bredt kranium der begge kjønn har horn. Ansikts- og fotkjertler mangler. Karakteristisk for arten er det kraftige hornskjoldet som oksene har over skallen. 

Arten finnes i en rekke habitater som busksteppe, akasieskog, miombo, grasmark i fjellstrøk, kystsavanne og tropisk regnskog. Ørken og halvørken, som Namibørkenen og Sahel, er de eneste områder i Afrika sør for Sahara der afrikabøffelen ikke kan leve. Det er stor variasjon i kroppsbygningen, og en regner vanligvis med at det er tre eller fire underarter. 

Skogbøffel (*S. c. nanus*) er utbredt i regnskogene i Vest-Afrika og Kongo, mens kafferbøffel (*S. c. caffer*) finnes på savanner og annet åpent landskap i østlige og sørlige Afrika. Noen forskere mener at kafferbøffelen er to underarter, og at bøflene i Øst-Afrika bør skilles ut som *S. c. aequinoctialis*. I det sudanesiske savannebeltet finnes mellomformen *S. c. brachyceros*.

Afrikabøffel er ikke en truet art, men utbredelse og antall er sterkt redusert på grunn av befolkningsvekst som legger beslag på arealene, krypskyting og kvegpest. Store deler av bestanden finnes i vernete områder.

Litteratur
----------

* IUCN SSC Antelope Specialist Group (2008). «*Syncerus caffer*». *The IUCN Red List of Threatened Species*. doi:10.2305/IUCN.UK.2008.RLTS.T21251A9260904.en.
* A. Semb-Johansson (red.); R. Frislid (oversetter) (1986). *Hovdyr*, bind 4 i serien *Verdens dyr*. Cappelen. ISBN 82-525-1907-5.
* J.A. Pedersen (red.) (1972). *Etiopiske region: Afrika syd for Sahara*, bind 1 i serien *Allverdens fauna: De ville dyr og samspillet i naturen*. Samlerens bokklubb. s. 99–112.

Eksterne lenker
---------------

Skalle
* (en) *Afrikabøffel* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Afrikabøffel* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Afrikabøffel* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Afrikabøffel* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Afrikabøffel* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Syncerus caffer* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Syncerus caffer* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Syncerus caffer* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Sumatra** (indonesisk **Sumatera**) er verdens sjette største øy og en del av Indonesia. Øya er på 473 970 km² og har ca. 50 millioner innbyggere. Den største byen på øya er Medan, med ca. 1,7 millioner innbyggere (2,5 mill. med forsteder).

Sumatra er ikke så tett befolket som mer nærliggende områder som øya Java eller Malayahalvøya. Størrelsen er omtrent som Sverige. Den største befolkningstettheten er i provinsen Sumatera Utara og det sentrale høylandet i provinsen Sumatera Barat.

Befolkningen er av malayisk type, og består av mange forskjellige stammer med 52 forskjellige hovedspråk. De rent malayisktalende dominerer på østkysten, mens folk i det sentrale innlandet taler beslektede malayiske språk som *lampung* og *minangkabau*. Høylandet i provinsen Nord-Sumatra er befolket av batakfolket, mens den aller nordligste delen av øya er dominert av acehene. Det er kinesiske minoriteter i byene.

Et flertall av befolkningen er muslimer. Men de fleste bataker i de sentrale områder er protestantiske kristne. Andre trosretninger som har en del tilhengere er hinduismen, buddhismen, katolsk kristendom, og kinesisk tradisjonelle trosretninger.

Provinser
---------

Provinsene på øya er, fra nordvest til sørøst:

* Aceh
* Sumatera Utara (Nord-Sumatra)
* Sumatera Barat (Vest-Sumatra)
* Riau
* Jambi
* Bengkulu
* Sumatera Selatan (Sør-Sumatra)
* Lampung

Det nordlige og vestlige Sumatra ble hardt rammet av en 10 meter høy tsunami 26. desember 2004 som følge av et jordskjelv i Indiahavet.

Referanser
----------

1. ↑  Sumatra *Encyclopedia.com*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sumatra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sumatra – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Max T. Lillie** (født *Max Theo Liljestrand* i 1881 i Stockholm, død 15. september 1913 i Galesburg i USA) var en svensk-amerikansk flypioner.

Lillie utvandret fra Sverige i 1903. Han etablererte en forretning i St. Louis, men da flyinteressen spredte seg i USA bestemte Lillie seg for å bli pilot. Da Expert Aviator's Certificates ble utdelt i 1910 fikk han sertifikat nummer 1. Som flyver ble han sett på som svært dyktig, og han gjennomførte et stort antall flygninger uten den minste skade på sine fly. Han virket i flere år som flylærer i Chicago. Den 8. juli 1913 deltok Lillie i den store sjøflykonkurransen «Aero & Hydro» med et 70 hk Walco sjøfly. Blant konkurrentene var blant andre pilotene Tom Benoist, Antony Jannus og Hugh Robinson. 

15. september 1913 stilte Lillie opp ved en flyoppvisning i Galesburg. Da han skulle gjennomføre en sving foran publikum røk den ene vingen av og flyet kollapset. Lillie, som fløy et Wright-fly hvor man satt foran motoren, ble knust av motoren da flyet slo i bakken.

I løpets av flyets første ti år inntraff de fleste dødsfallene ved flyhavari med Wright-fly. Foruten Lillie omkom også Calbraith Rodgers, Howard Gill, Ralph Johnstone og Arch Hoxsey i Wright-fly.

Referanser
----------

1. ↑  «Max Lillie Collection, Accession number 2005-0063, National Air and Space Museum, Smithsonian Institution.».
Under statsbesøk følger bordplasseringen rangfølgen
En **rangfølge** er den rekkefølge som personer plasseres i ved hoff, offentlige festligheter, seremonier og lignende.

Det er rangen som bestemmer hvor en eksempelvis kommer til å sitte ved et bord i forbindelse med offentlige handlinger.

Personer som har rang, kan være adelige, de kan besitte et særlig embede, være biskop, eksempelvis være tildelt en orden og så videre.

Danmark
-------

Utdypende artikkel: Rangfølgen

Den danske rangfølgen ble etablert i 1693.[] Rangfølgen deles i fem rangklasser, 1 til 5. Kongehuset er ikke del av rangfølgen. Rangklasse 1 er den høyeste og omfatter blant andre grevene av Rosenborg, grevinnen av Frederiksborg, ministre, presidenten for Højesteret og riddere av Elefantordenen.

I tidsrommet 1693–1730 gav besittelsen av en tittel i de tre øverste rangklassene arvelig adelskap (rangadel), men denne praksisen ble opphevet av Christian VI.[]

Se også
-------

* Hoffrangreglementet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Afrika-Eurasia med tilhørende øyer.
**Afrika-Eurasia** (også kalt **Eurafrasia**, **Eurasika** eller **Afro-Eurasia**) er en betegnelse som brukes til å beskrive Afrika og Eurasia som ett kontinent. De tilhørende landområdene omfatter nesten 85 prosent av verdens befolkning (omtrent 5,5 milliarder).

Normalt regnes Suezkanalen som skillet mellom Afrika og Eurasia. Eurasia blir igjen delt inn (vanligvis mer kulturelt enn geologisk) i Europa og Asia.

Noen geografer og historikere har brukt betegnelsene **Eurafrasia** eller **Afrasia** (utelater den europeiske halvøy fra navnet), selv om disse navnene aldri har blitt tatt i generell bruk. I geopolitikken har man kalt Afrika-Eurasias fastland (ekskluderer øyer som De britiske øyer, Japan og Madagaskar) for **World Island** («verdensøya»).

Den gamle verden inkluderer Afrika-Eurasia og dens tilknyttede øyer.

* Eurasia
	+ Asia
		- Nordlige Asia
		- Vestlige Asia
		- Sentral-Asia
		- Østlige Asia
		- Sørlige Asia
		- Sørøstlige Asia
	+ Europa
		- Nord-Europa
		- Vest-Europa
		- Sentral-Europa
		- Øst-Europa
		- Sør-Europa
* Afrika
	+ Nordlige Afrika
	+ Vestlige Afrika
	+ Sentral-Afrika
	+ Østlige Afrika
	+ Sørlige Afrika

Afrika er koblet til Eurasia ved en landbro. I geologisk sammenheng vil Afrika-Eurasia bli et superkontinent når Afrika støter sammen med Europa. Det er antatt at dette skal skje over 600 000 år frem i tid, når den sørlige enden av Spania når Afrika. Når dette skjer vil Middelhavet bli isolert fra Atlanterhavet. Afrika forventes å bli fullstendig slått sammen med Europa innen 50 millioner år frem i tid. Dette vil lukke Middelhavet og skape nye, fremtidige fjellkjeder (en forlengelse av Alpene).

Referanser
----------

1. ↑  Africa will collide Europe and Asia, 50 Million years from now