recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Musikkpaviljong i Torshovparken  
Foto: Gisle Hannemyr
Kart fra 1861 som viser Torshov-gårdene og den eldste bebyggelsen langs Sandakerveien og Akerselva.
Kartet fra 1887 viser den eldste bybebyggelsen på Torshov. Områder med loddrett skravur ble innlemmet i byen i 1859, mens områdene øst for Sinsenbekken (vannrett skravur) kom med i 1878.
**Torshov** (eldre, uhistorisk skriftform *Thorshoug*, *Torshaug*; lokal uttale «Tors'au», IPA: [²tuːʂ(h)æʉ], prep. *på*) er et sogn og strøk nord for Grünerløkka med navn etter Torshov gård. 

Torshov har industriområde langs Akerselva og hører sammen med industriutbyggingen av Sagene. Lenger øst fantes tidligere løkker og småhus, en forstadsbebyggelse innlemmet i byen 1878. 270 daa (270 000 m²) ble kjøpt av kommunen 1916, boligkomplekser oppført 1917–1925. Leiegårdsbebyggelse fra slutten av 1800-tallet i vest. Boligblokker og høyhus oppført i senere år på tomtene etter småhusbebyggelsen fra 1800-tallet i sør og øst. 

Vogts gate fungerer som strøkets hovedgate. Gaten trafikkeres av trikker mellom sentrum og Kjelsås. Langs Vogts gate ligger flere kaffebarer, restauranter og kaféer.

Torshovparken, Torshovdalen, Torshov kirkepark og Haarklous plass er strøkets parker. 

Torshov offentlige skole ble oppført 1878. Torshov ble utskilt fra Sagene som egen menighet 1930. Torshov kirke innviet 1958. Torshovstrøket er skildret i Oskar Braatens fortellinger og skuespill.

Navnet Torshov er satt sammen av det norrøne gudenavnet *Þórr* (Tor) og *hov* («hedensk gudshus» eller «høgd»). Det er dokumentert som *i*-sted i 1370 («i þossofuue»), men er i dag *på*-sted. Uhistoriske skrivemåter som *Thorshoug* og *Torshaug* kommer av at etterfestet *-hov* i uttalen har falt sammen med *haug*.

Se også
-------

* Torshovbyen

Referanser
----------

1. 1 2  «Torshov» i [norskstadnamnleksikon.no Norsk stadnamnleksikon]
2. 1 2  «Torshov» i Stedsnavnarkivet (Eining for digital dokumentasjon, Universitetet i Oslo)[*død lenke*]

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon, 1987.

Eksterne lenker
---------------

* Sagene Torshov Historielag
* Historiske fotografier av det kommunale boliganlegget Torshov. Byarkivets hjemmeside (lest 2. juni 2008)

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Johann Philipp Palm** (født 18. desember 1766 i Schorndorf, død (henrettet) 26. august 1806 i Braunau am Inn) var en tysk-østerriksk forfatter og motstandsmann. Han var opprinnelig bokhandler i Nürnberg i daværende Kongeriket Bayern. Han startet senere et forlag med tilhørende trykkeri-

Dømt av okkupasjonsmakten
-------------------------

I mars 1806 ble Nürnberg okkupert av keiser Napoleon Is tropper. Disse tropper plyndret byen og voldtok kvinner. Dette fikk Palm til å utgi en 144 siders lang antifransk pamflett, *Deutschland inn seiner tiefen Erniedrigung* ("Tyskland i sin dype fornedring").

Etter at pamfletten nådde ut til befolkningen, nådde den også  den franske okkupasjonsmakten, som hadde visse problem med å lokalisere dens opphavsmann, som blant annet hadde hånt Napoleon personlig. Men ved en husransaking den 28. juli fant franskmennene visse spor. Etter en mer nøyaktig husransaking den 4. august ble Johann Philipp Palm ført til Augsburg hvor franske offiserer dømte ham til døden. Han ble henrettet i den lille byen Braunau am Inn den 26. august 1806 og etterlot seg hustru og tre barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id palm-johann-philipp[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Nath Í mac Fiachrach** (død ca. 445), også kjent som **Feradach Dathí** var en semihistorisk konge av Connacht og overkonge av Irland.

Nath Í var sønn av Fiachra og sønnesønn av Eochaid Mugmedon. Han var nevø av Niall Noigíallach som ifølge Francis John Byrne var hans forgjenger både som konge av Connacht og overkonge av Irland. Han var far til Ailill Molt, Ailills mor var Ethne ingen Chonrach Cais. 

Ifølge en sen mellomirsk saga, *Aided Nath Í ocus a adnacol*, skal Nath Í ha reist helt til Alpene, hvor han angriper tårnet til *Forménus*, konge av Thrakia, som hadde trukket seg tilbake dit som en eremitt. Forménus ber til Gud, hvorpå lynet slår ned i Nath Í og han dør.

Referanser
----------

1. 1 2  Byrne (1973) s. 298
2. ↑  Byrne (1973), ss 77-78

Kilder
------

* Byrne, Francis John (1973). *Irish Kings and High-Kings*. London: Batsford. ISBN 0-7134-5882-8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Niall Noigíallach** | **Overkonger av Irland**(–) | Etterfølger:**Lóeguire mac Néill** |
**John Barclay Picken** (født 1880 i Hurlford, død 31. juli 1952 i Plymouth), bedre kjent som **Jack Picken**, var en skotsk fotballspiller. Picken, som var spiss, spilte for Football League-klubbene Bolton Wanderers, Manchester United, Burnley og Bristol City, samt for Plymouth Argyle i Southern Football League. Picken scoret sammenlagt 128 mål i de mer enn 350 seriekampene han spilte.

Karriere
--------

Picken, som ble født i Hurlford, startet karrieren for Bolton Wanderers, før han i 1903 gikk til Plymouth Argyle. Picken hadde stor suksess i Southern League-klubben, og scoret 46 mål i de til sammen 90 kampene han spilte, inkludert to hattrick i oktober 1904 mot henholdsvis New Brompton og Tottenham Hotspur. Pickens ferdigheter vekket andre klubbers interesse, og han gikk til Manchester United i forkant av 1905/06-sesongen. Picken spilte første kamp for klubben 2. september 1905, da Manchester United møtte Bristol City på hjemmebane. Med Manchester United tok Picken to serietitler, samt vant FA-cupen. Picken scoret 46 mål i løpet av 122 kamper for klubben.

Picken avsluttet karrieren med to toårige opphold i henholdsvis Burnley og Bristol City.

Etter karrieren
---------------

Picken vendte tilbake til Plymouth etter at han hadde lagt opp som fotballspiller. Picken døde 31. juli 1952.

Meritter
--------

### Plymouth Argyle

* Western Football League: 1904/05

### Manchester United

* Football League First Division: 1907/08, 1910/11
* FA-cupen: 1909
* FA Charity Shield: 1908

Referanser
----------

1. 1 2 3  Biddiscombe, Curry og Hayden (2011), s. 212
2. ↑  «Jack Picken», spillerstatistikk fra StretfordEnd.co.uk. Besøkt 18. september 2014 (en)

Litteratur
----------

* Biddiscombe, Ross; Curry, Patrick; Hayden, Jonathan (2011). *The Official Encyclopedia of Manchester United* **(engelsk)**. London: Simon & Schuster UK. ISBN 978-1-84737-918-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* «Jack Picken», spillerstatistikk fra Pickens opphold i Manchester United, fra StretfordEnd.co.uk (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sør-Koreas flagg Sør-Korea |
| Curling |
| OLs flagg Olympiske vinterleker |
| Sølv | 2018 Pyeongchang |  |
| Curling Asiatiske vinterleker |
| Sølv | 2017 Sapporo |  |

**Kim Eun-jung** (Hangul: 김은정), født 29. november 1990, er en sørkoreansk curlingspiller fra Uiseong.

Karriere
--------

Kim begynte å spille curling i 2006 etter å ha prøvd sporten som en del av undervisningen på skolen. De første internasjonale medaljene kom i Pacific-Asia Junior Curling Championships, det ble sølv i tre påfølgende år fra 2010 til 2012. I 2012 fikk hun også sin seniordebut i Pacific-Asia Curling Championships, det endte med bronse. To år senere fikk Sør-Korea sølv i denne kokurransen med Kim som skip, og i 2016 og 2017 ble det gull.

Samme år som Kims lag fikk sølv i de asiatiske vinterlekene fikk hun også sin verdensmesterskapsdebut under VM i Beijing. Der endte Sør-Korea på sjetteplass.

Kim var skip for det sørkoreanske laget som tok sølv under vinter-OL 2018

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 8.

Referanser
----------

1. ↑  «Athlete Profile - KIM EunJung». pyeongchang2018.com. Arkivert fra originalen 20. februar 2018. Besøkt 19.02.2018.
2. ↑  «Curling - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 20. februar 2022. Besøkt 23. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kim Eun-jung – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kim Eun-jung – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kim Eun-jung – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Kim Eun-jung – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Sigurd Harald Kristiansen** (født 21. januar 1887 på Borøya i Bærum, død 19. mars 1974) var en norsk kombinertløper og langrennsløper. Han ble nummer 2 i Holmenkollens kombinertrenn i 1914 og nummer 3 i 1915. I 1912 vant han 18 km langrenn som var en del av kombinertrennet i Holmenkollen. Hans beste resultater i hovedlandsrennet (NM) var 4.-plass på 30 km langrenn i 1913 og 1915, og 5.-plass i kombinert i 1909 og 1913. Han ble også nummer 3 i kombinert i Nordiska Spelen i Sverige i 1913. Kristiansen fikk kongepokalen for kombinertseier i Nydalsrennet i 1916.

Sigurd Kristiansen representerte Bærums Skiklub og Høvik IF, og for sistnevnte vant han premier i roing. Han var bror av kombinertløperen Einar Kristiansen, som fikk Holmenkollmedaljen i 1908.

Referanser
----------

1. 1 2  Arne Mohus: *Stedsnavn i Bærum*. Bærum oppmålingsvesen 1987 (s. 258, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)  
(OBS: Feil i kilden, det var Einar Kristiansen som fikk Holmenkollmedaljen.)
2. ↑  «85 år». *Asker og Bærums Budstikke*, 20. januar 1972.

Kilder
------

* Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Sør*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1956 (s. 39, 664 og 723, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Rune Gulliksen** (født 23. januar 1963 i Fredrikstad) er tidligere sportsjef og trener for Stjernen, og tidligere norsk ishockeyspiller. Han spilte hovedsakelig for Stjernen, Storhamar Dragons og TIK. Gulliksen deltok i vinter-OL for Norge i 1988 i Calgary og i 1992 i Albertville.

På ishockeybanen
----------------

«Hurtigtoget» Rune Gulliksen spilte åtte sesonger for Stjernen Hockey, og fikk med seg 345 kamper. Han kom til Storhamar sommeren 1991 etter noen fantastiske sesonger i Trondheim Ishockeyklubb. Han var en etablert landslagsspiller og ble selvfølgelig en meget viktig brikke i laget. Med sin enorme fart på skøytene og gode teknikk var han vanskelig å få tak i, og mange husker hvordan han med pucken gikk runde på runde rundt målet i motstandernes sone. "Gullik" fikk med seg tre norgesmesterskap med Storhamar.

Som trener
----------

Han var i sesongen 2009/2010 hovedtrener for Storhamar Dragons, en posisjon han også har hatt tidligere i 2001. Han har også hatt hovedansvaret for Norges U-20 landslag, og for Kongsvinger Knights på det nest høyeste nivået i norsk ishockey. Etter at Storhamar ble slått ut i sluttspillet annonserte Gulliksen at han trekker seg som trener i Storhamar. Han ble ansatt som trener for Tønsberg Vikings i 2012. Han var Sportsjef og midlertidig trener for Stjerne fra 2016 til 2019.

Sønnen Anders Gulliksen debuterte på Storhamars A-lag i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «GULLIKSEN, RUNE
2. ↑  «Gullik» blir ny sportssjef i Stjernen Fredriksstad Blad

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rune Gulliksen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rune Gulliksen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rune Gulliksen – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
De olympiske ringer Norges herrelandslag i ishockey under Vinter-OL 1988 |
| --- |
| Målvakter | 
* Jarl Eriksen
* Vern Mott
* Tommy Skaarberg

 |
| Backer | 
* Cato Tom Andersen
* Morgan Andersen
* Tor Helge Eikeland
* Åge Ellingsen
* Truls Kristiansen
* Petter Salsten
* Jørgen Salsten
* Kim Søgaard

 |
| Løpere | 
* Lars Bergseng
* Arne Billkvam
* Stephen Foyn
* Jarle Friis
* Rune Gulliksen
* Geir Hoff
* Roy Johansen
* Erik Kristiansen
* Ørjan Løvdal
* Sigurd Thinn
* Petter Thoresen
* Marius Voigt

 |
| Trenere | 
* Landslagstrener: Sveriges flagg Lennart Åhlberg

 |


| * v
* d
* r
De olympiske ringer Norges herrelandslag i ishockey under Vinter-OL 1992 |
| --- |
| Målvakter | 
* Steve Allman
* Jim Marthinsen
* Rob Schistad

 |
| Backer | 
* Morgan Andersen
* Jan-Roar Fagerli
* Martin Friis
* Tommy Jakobsen
* Jon Magne Karlstad
* Petter Salsten
* Kim Søgaard

 |
| Løpere | 
* Arne Billkvam
* Ole Eskild Dahlstrøm
* Jarle Friis
* Rune Gulliksen
* Carl Gunnar Gundersen
* Geir Hoff
* Tom Johansen
* Erik Kristiansen
* Ørjan Løvdal
* Øystein Olsen
* Eirik Paulsen
* Marius Rath
* Petter Thoresen

 |
| Trenere | Landslagstrener: Sveriges flagg Bengt Ohlson |
**Sigurd Ludvig Juslén** (født 25. november 1885, død 4. april 1954) var en finsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Hulldén vant en olympisk bronsemedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den finske båten «Heatherbell» som kom på tredjeplass og sisteplass i 12-metersklassen bak den norske båten «Magda IX» og «Erna Signe» fra Sverige. Mannskapet på «Heatherbell» var; Max Alfthan, Erik Hartvall, Jarl Hulldén, Sigurd Juslén, Ernst Krogius, Eino Sandelin og Johan Silén.

Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» kom på tredje og sisteplass etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i seiling, 12-metersklassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigurd Juslén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sigurd Juslén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sigurd Juslén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Jonas Arntzen** (født 21. november 1997 på Lillehammer) er en norsk profesjonell ishockeymålvakt som spilte sin første A-lagskamp for Lillehammer Ishockeyklubb i Get-ligaen i 2014. Da var han bare 16 år gammel. Etter én sesong på Lillehammers A-lag, reiste han til Sverige og Leksands IF. 

Han spilte to sesonger for Leksands J20-lag i den svenske toppserien for juniorer, og fikk også hoppe inn i en SHL-kamp mot Skellefteå AIK. Han ble dermed yngste norske keeperen som har spilt i SHL. Sesongen 2017/2018 fikk han plass på A-laget til Leksand i Hockeyallsvenskan, og i sesongen 2018/2019 var han med å rykke opp til SHL med Leksands IF.

Han har spilt for alle ungdomslandslag i Norge og deltatt på tre ulike junior-VM. I 2019 ble han tatt ut i den norske VM-troppen som spilte VM i Slovakia, uten at han kom på isen. I juni 2019 ble det offentliggjort at han de neste to sesongene skal spille for Örebro i SHL. I juni 2019 ble han også invitert på trenings-leir hos NHL-klubben og Stanley cup-vinnerne St.Louis Blues for å vise seg fram og bli kjent med klubben

Referanser
----------

1. ↑  «Jonas Arntzen at eliteprospects.com». *www.eliteprospects.com* **(engelsk)**. Besøkt 4. juni 2019.
2. ↑  «Leksand förlorade efter flygkaoset». *Aftonbladet* **(svensk)**. Besøkt 4. juni 2019.
3. ↑  «Leksand klart för SHL – vann i förlängning». *SVT Sport* **(svensk)**. 5. april 2019. Besøkt 4. juni 2019.
4. ↑  «Jonas Arntzen at eliteprospects.com». *www.eliteprospects.com* **(engelsk)**. Besøkt 4. juni 2019.
5. ↑  AS, TV 2. «Her er troppen til hockey-VM». *TV 2*. Besøkt 4. juni 2019.
6. ↑  «Välkommen Jonas Arntzen». *Örebro Hockey* **(svensk)**. Besøkt 4. juni 2019.
7. ↑  «Jonas Arntzen på camp med St. Louis Blues». *Örebro Hockey* **(svensk)**. Besøkt 21. juni 2019.
8. ↑  «Blues to host Prospect Camp from June 25-28 at Enterprise Center». *NHL.com* **(engelsk)**. Besøkt 21. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonas Arntzen – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Jonas Arntzen – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Jonas Arntzen – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Ratko Kacian** (født 18. januar 1917 i Zadar, død 18. juni 1949 i Zagreb) var en kroatisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Kacian vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen. Jugoslavia vant åttendedelsfinalen med 6-1 over Luxembourg og i kvartfinalen beseiret de Tyrkia med 3-1 samme resultat som de vant med i semifinalen over Storbritannia. Finalen tapte de med 1-3 til Sverige.

Kacian spilte ti landskamper og scoret et mål for Kroatia i perioden 1940–43 og en landskamp for Jugoslavia i 1946.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i fotball Jugoslavia Jugoslavia

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 346606, oppført som Ratko Kacijan †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ratko Kacijan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ratko Kacijan – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ratko Kacijan – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ratko Kacijan – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Ratko Kacijan – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Ratko Kacijan – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Del av Piazza di Spagna med den uplettede unnfangelses søyle
**Piazza di Spagna** er en avlang piazza i det sentrale Roma. Den ligger ved foten av Spansketrappen. På torget står fontenen Fontana della Barcaccia. Fontenen har formen av en vannfylt båt og ble utførdt 1627–1629 av Pietro Bernini, far til Giovanni Lorenzo Bernini. Båten ser ut som om den har strandet, og ifølge en tradisjon skal den alludere til de store oversvømmelsene av Tiberen i 1598, da en båt skal ha gått på grunn ved foten av Monte Pincio.

På torgets søndre del, en del som vanligvis kalles under navnet Piazza Mignanelli, står den uplettede unnfangelses søyle (*Colonna dell’Immacolata*), oppført i 1857.

Ved piazzan ligger tunnelbanestasjonen *Spagna* for linje A. Her er også Babington's tea room.

Eksterne lenker
---------------

(en) Piazza di Spagna (Roma) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons


* Piazza di Spagna.it

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Sigurd Johnsen** (født 29. september 1939 i Oslo, død 18. november 2005 i Thailand) var en trøndersk forretningsmann bosatt i Thailand, også kjent under navnene «**dr. Sigurd Edmond Røkke-Johnsen Esq.**» og «**Lord Newton**». Mellom 1993 og 1999 opptrådte han flere ganger i *Adresseavisen* og noen andre aviser med påstander om at han både var britisk adelig og medlem av det thailandske kongehuset.

Røkke-Johnsen hevdet bl.a. at han hadde rett til å kalle seg prins av Thailand, og brukte urettmessig den britiske tittelen «Lord Newton». Han hevdet ellers bl.a. at han eide en rekke Fabergéskatter, som kunsthistorikere ikke kjenner til. Han hevdet også å ha doktorgrad fra universitetet i Venezia, men denne doktorgraden eksisterte heller ikke. I VG het det at "lord Newton er adoptert av Thailands kongefamilie og tiltales og behandles som prins! Mannen som startet karrieren som avisbud i Trondheim, er i dag en av Østens mektigste menn, og troner som en solkonge i sitt private Versailles." Newton opererte også med det thailandske kongevåpenet på sitt eget brevark.

I 1997 skjenket Johnsen av statue av kong Olav, utført av Harald Wårvik, til Trondheim kommune; den ble avduket med kong Harald til stede. På statuens plakett sto det i store bokstaver at statuen var en gave fra «Lord Newton». Dette ble senere fjernet. Sigurd Johnsen ble lenge støttet av Trondheims daværende ordfører Marvin Wiseth.

Sigurd Johnsen, som senere offisielt tok navnet Røkke-Johnsen, var oppvokst på Skatval og har sin familiebakgrunn fra grenda Røkke. Han var lærer ved Strinda framhaldskole mellom 1961 og 1962. Etter eget utsagn startet han på musikkstudier ved Norges lærerhøgskole, men avbrøt studiene i 1963 og haiket til Thailand, der han bodde fra 1963 og arbeidet som forretningsmann. Ifølge ham selv ble han da «adoptert av den thailandske kongefamilien». Ifølge den norske ambassaden i Thailand eide Røkke-Johnsen en antikvitetsbutikk ved siden av ambassaden, men ellers er lite kjent om hans forretningsvirksomhet i Thailand.

Referanser
----------

1. 1 2  «Lord Newton Johnsen er død»; Adresseavisen, 24.11.2005
2. 1 2  Terje Bratberg (2000): «Sigurd Johnsen, også kjent som «Lord Newton» og «dr. Sigurd Edmond Røkke-Johnsen Esq.»». Tullingtoppen.
3. 1 2  «Han er norsk. Han er lord. Og lever som solkongen»; VG, 27.10.1996
4. ↑  "For en orkide". VG 27.05.1997 side 46
5. ↑  "Ba Sonja til Thailand." VG 31.05.1997 side 13
6. 1 2  «Kongemonument i gave fra omstridt trøndersk "lord"»; NTB/Aftenposten, 16.12.1996
7. ↑  «Mener Trondheim blir gjort til latter»; VG, 5.6.1997
8. ↑  «Vil fjerne lordens plakett»; VG, 7.6.1997
9. ↑  «Harlem Brundtland sa nei takk»; NTB/Aftenposten, 16.12.1996
**DSS-De Samiske Samlingers Museums- og historielag i Karasjok** (norsk) eller **SVD-Sámiid Vuorká-Dávviriid musea- ja historjásearvi Kárášjogas**) arbeider med lokalhistorisk dokumentasjonsarbeid og ønsker å bygge opp strukturer innenfor kulturminnevernet og samisk kulturarv som inkluderer ildsjeler i lokalmiljøet. Mye av det museale arbeidet er avhengig av museums- og historielags frivillige innsats.

Museumsdrift i Karasjok ble etablert og drevet av en lokal museumsforening siden slutten av 1930-tallet. I 1939 ble en museumsforening etablert. Innsamling av gjenstander hadde pågått i noen år før 2. verdenskrig, og det ble holdt en utstilling av gjenstandene i en privat bolig. Flere samer var aktive, og samene har fulgt oppbygging av en museal institusjon i Karasjok med stor interesse. Mange kulturhistoriske gjenstander er levert til SVD av private, som gave eller mot en godtgjørelse. I 1972 ble museumsbygget åpnet. Før museumsbygget ble reist, ble samlingene utsatt for brann på Den samiske folkehøgskolen. Gjenstander ble berget, men hovedprotokoller gikk tapt.

Samisk mannskofte fra Karasjok, 1911
Museumsforeninga er stifter av institusjonen SVD, og har derfor vært initiativtager og fulgt institusjonens drift fra starten av. I dag ivaretas SVDs interesser av en eierstiftelse (eierstyre), som DSS Museums- og historielags årsmøte velger medlemmer til. Eierstyret 2011-2014: Leder Thoralf Henriksen, og medlemmer Svein Arne Bjørsland og Olaug Larsson. DSS Museums- og historielag er medstifter av BEASSI Aktivitetshus i Karasjok i 2006, og er i 2008 tilsluttet Landslaget for lokalhistorie i Norge. På årsmøtet i 2011 endret DSS Museumsforening navnt til DSS Museums- og historielag.

Formål
------

Museumsforeningas formål er å verne om samisk identitet, språk og kulturarv, bl.a. ved å støtte stiftelsen De Samiske Samlingers museumsvirksomhet.

Virksomhet
----------

* Arrangerer aktiviteter, seminarer og kurs om Karasjoks lokalhistorie/ kulturarv
* Har igangsatt dokumentasjonsarbeid ved å lage Karasjok årbok 2009, 2010 og 2011. Årbok 2012 utgis i november 2012.
* Arbeider med videreføring av arbeidet med boka om Karasjoks historie og revisjon av boka om Karasjok-slekter.
* Er lokal arrangør av Kulturminnedagen, med økonomisk bidrag av Karasjok kommune
* Bistår SVDs eierstyre i å fremme SVDs interesser
* Avholder årsmøte innen mai måned hvert år

Kilder
------

* Julius-Iŋggá Gudrun Eliissá/Lindi, Gudrun E E: *70-jahkásaš ealáskan*. Kárášjoga jahkegirji/Karasjok årbok 2009, s. 4-7.
* Lindi, Gudrun E E: *Museumsforeninga i Karasjok 70 år – Samiske kulturminner i fokus*, Lokalhistorisk Magasin 4-2009, s. 26-28
* Teigmo, Mari: *Sámiid Vuorká-Dávvirat – De Samiske Samlinger som samisk kulturinstitusjon* (1976)

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for BEASSI
* Landslaget for lokalhistorie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Robert Moses Niagara vannkraftverk** er et vannkraftverk som ligger i Niagara River i delstaten New York i USA, nær grensen til Canada. Vannkraftverket er ikke en tradisjonell demning i elva, det er en oppdemming av et reservoar som får sitt vann fra Niagara-elva via en underjordisk tunnel, fra et sted ovenfor Niagara Falls. På andre siden av reservoaret står det en annen dam som regulerer et høyereliggende reservoar, og pumpeverk kan flytte vann opp i dette reservoaret. Regulering av vannmengde mellom reservoarene påvirker kraftproduksjonen, slik at man kan avveie hensynene mellom kraftbehov og behovet for vannmengde i den severdige Niagara-fossen. 

Det er en installert effekt på 2 400 MW, maksimalt 2 515 MW. I alt har Niagarafallene installert produksjonseffekt i to anlegg på ti lsammen 2 755 MW, hvorav *Robert Moses Niagara vannkraftverk* står for 80 % av kapasiteten. Anlegget ble bygget for å erstatte Schoellkopf vannkraftverk, som sto i Niagara Falls og kollapset 7. juni 1956. 

På canadisk side i vassfaret står Sir Adam Beck vannkraftverk, et pumpekraftverk med en kapasitet på inntil 1600 MW.

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Federal Regulatory Energy Commission - «Environmental Final Environmental Impact Statement of Niagara Project», 2006.
* Environmental Protection Agency – oppsummering av miljøanalyse for anlegget, 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GNIS
 |
**Jean Hippolyte Auguste Delaunay de Villemessant** (født 22. april 1810 i Rouen, død 12. april 1879 i Monte Carlo) var en konservativ fransk journalist. Han er mest kjent som redaktør av Le Figaro.

Liv
---

Jean var sønn av oberst Pierre Cartier og Augustine Louise Renée Françoise de Launay de Villemessant, Hippolyte de Villemessant begynte sin karriere med å selge lisser og bånd. Etter at hans virksomhet brøt sammen ble han inspektør i et forsikringsselskap i Tours og senere i Nantes.

Jean flyttet til Paris i 1839 og lanserte et ukentlig magasin om mote, litteratur, teater og musikk. Det fikk navnet *La Sylphide*, som var innsatt med parfyme fra bladets annonsører. I 1841 startet et nytt, *Le Miroir des dames* som bare varte i to år. I 1844 møtte *La Sylphide* samme skjebne. I mai 1848 prøvde han seg igjen, nå med *Le Lampion*, som varte i tre måneder. Tidsskriftet ble omdøpt til *La Bouche de fer* som førte til at de Villemessant ble fengslet i fengslet i de Mazas.[] I 1850 lanserte han så *La chronique de Paris* og etter at det måtte oppgis, erstattet han det med *La Chronique de France*.

Tidligere kontorer for *Figaro* i Paris
Den 2. april 1854 gjenopplivet han *Le Figaro* for tiende gang, denne gang som ukeavis.

Feriesteder
-----------

I 1869 bygde Hippolyte de Villemessant et feriested på Côte d 'Azur, *la Villa du Soleil* som et retreat for forfattere. 20 år senere ble villaen *Grand Hotel du Cap*, i dag er det *Hotel du Cap-Eden Roc*, et av de mest prestisjefylte slottshoteller i verden.[]

I oktober 1874 ble Villemessant invitert av sin venn Jean-Baptiste Daloz til jakt på sin eiendom i Le Torquet. Fascinert av skjønnheten av det Villemessant kallte "Arcachon i Nord ", gir han sin venn ideen om å forvandle en del av sin eiendom til et fremtig feriested ved havet. Villemessant ga det navnet Paris Plages etter de kunstige badestrender langs Seinen i Paris.

Publikasjoner
-------------

* *Monsieur le Comte de Chambord og la France à Wiesbaden*, 1850Tekst online
* *Les Cancans, petit almanach de la mellom de Paris*, 1852
* *Mémoires d ' un journaliste*, 6 vol. 1872-1884 Tekst online 2 3 4 5 6

Referanser
----------

1. ↑  Arkiver sur Hippolyte de Villemessant

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Arlie Alfred Schardt** (født 24. april 1895 i Milwaukee, Wisconsin, død 2. mars 1980 i Clearwater, Florida) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. 

Schardt ble olympisk mester i friidrett under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som vant 3000 meter lagløp. I finalen, som ble avviklet 22. august, var det fem lag med fem løpere på hvert lag. Det laget som fikk lavest score på de tre raskeste løperne vant konkurransen. Horace Brown var raskest (1), Schardt kom på tredjeplass og Ivan Dresser kom på sjetteplass. Gull: USA 10, sølv Storbritannia 20 og bronse Sverige 24.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i friidrett, 3000 meter lagløp USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arlie Schardt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arlie Schardt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arlie Schardt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arlie Schardt – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Pachysphinx occidentalis*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne arten lever i det vestlige Nord-Amerika, i øst erstattes den av *Pachysphinx modesta.*

Utseende
--------

En stor (vingespenn 130 – 150 mm) og kraftig svermer, virker tung. Den er enten lyst eller mørkt gråbrun. Hodet er ganske lite med reduserte munndeler, antennene lange og fjærformede. Forvingen, som er trekantet og forholdsvis bred, har bølgete ytterkant. I midten er det et bredt, trekantet, mørkere tverrbånd, dette har en liten, trekantet, hvit flekk. Bakvingen er skarpt rosa med grått bakhjørne. **Larve**n er grønn med glatt hud og hvite skråstriper på sidene. hornet på bakkroppen er hvitt og ganske lite. Hodekapselen er blålig grønn og knudrete.

Levevis
-------

Larven lever på osp og poppel (*Populus* spp.) og vier (*Salix* spp.). Som hos andre Smerinthinae tar ikke de voksne svermerne næring til seg.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Pachysphinx occidentalis*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pachysphinx occidentalis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pachysphinx occidentalis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pachysphinx occidentalis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Pachysphinx occidentalis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pachysphinx occidentalis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pachysphinx occidentalis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Plattes avrenningsområde (gult), med North og South Platte River.
South Platte
Gangbro over South Platte i Denver.
**South Platte River**, tidligere blant annet *Niinéniiniicíihéhe* og *Río Jesús María*, er en av de to elver som danner Platte River. Takket være denne er viktige østlige deler av staten Colorado fruktbar. Den andre hovedfuren er North Platte River.

Elveløp
-------

Elven har sine kilder i Rocky Mountains og kalles South Platte River fra Park County der vassdragene South Fork og Middle Fork flyter sammen. Elven renner hovedsakelig mot nordnordøst og gjennom storbyen Denver. Nordover forbi Denver danner floden grunnlag for et tett befolket industriområde, i en fruktbar dal. I Colorado er floden regulert med demninger for irrigasjon, kontroll av oversvømmelser og kraftproduksjon.

Etter byen Greeley bøyer elven østover og fortsetter inn i vestre Nebraska mellom Julesburg og Big Springs. Elven passerer Ogallala i Nebraska og forenes med North Platte River i nærheten av byen North Platte.

Historie
--------

South Platte ble kalt *Niinéniiniicíihéhe* av arapahoindianerne som bodde ved dens bredders. De første spanske oppdagelsesreisende kalte den *Río Chato*. I 1702 fikk den navnet *Río Jesús Maria* av kaptein Jose Lopez, en tewa-irsk speider og krigskaptein for de indianske hjelpestyrker fra Nuevo Mexico som bler beordret av visekongen av Ny-Spania om å utforske dette *Tierra Incognita* for å forsøke å avdekke en fransk inntrengen mot Nuevo Mexico.

South Platte River var en vikig vannkilde i Colorado. Lenge før byen Denver ble til kom mange reisende til South Platte River for å unnslippe det store tørre slettelandet kalt Great Plains. På norsk er det vanlig å kalle dette for prærien, men i USA skjelnes det mellom prærielandbeltet og det brede og opprinnelig mer øde og tørrere Great Plains. Den vestligste rand av Great Plains ble også lenge kalt The Great American Desert. Disse folkene tålte heten, men trengte vannet de kunne få fra South Platte River. Bøtter og brønner var tilstrekkelig for en tid, men så ble Denver vannsystem etablert.

Referanser
----------

1. ↑  *Nebraska: A Guide to the Cornhusker State.* Nebraska State Historical Society. p. 46.
2. ↑  Denver Water History Arkivert 3. september 2016 hos Wayback Machine.. Accessed June 23, 2014.

Kilder
------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Hans Nicolai Lange** (født 2. desember 1795, død 24. desember 1848) var lærer, sogneprest, Drammens andre ordfører og stortingsrepresentant.

Hans Nicolai Lange vokste opp på Jevnaker, faren Johan Jørgen Lange var sogneprest der og bodde i Jevnaker prestegård sammen med hustru Dorthea Hellene Larsen. Hans Nicolai hadde 5 søsken. I 1825 giftet han seg med Anne Rebekka Blix (1799-1874) fra Christiania. De var barnløse. Mye tyder på at Anne Rebekka Lange flyttet til Christiania etter at mannen døde.

Karriere
--------

Lange kom til Drammen som kateket og var førstelærer ved Bragernes borgerskole, der var han fra 1825 til 1846.

Hans Nicolai Lange var også ordfører i Drammen i to perioder, første periode var fra 1838 til 1839, deretter fra 1842 til 1848.

I 1845 ble Bragernes og Strømsø sognekall delt i to, den første sognepresten til Bragernes var Hans Nicolai Lange. På grunn av dårlig helse reiste han til Paris for å gjenvinne den, men døde der julaften 1848.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 527[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Prabook
 |
**Niall Glúndub mac Áedo** (født 870, død 14. september 919) var overkonge av Irland fra 915 til 919. Niall tilhørte klanen Cenél nEógain av den nordlige Uí Néill, og var sønn av den tidligere overkongen Aed Finliath.

Den første referansen til Niall i annalene er i 911 når han etterfølger sin bror Domnall mac Áeda som konge av Ailech. Han utvidet sitt maktområde til også å gjelde nabokongedømmene, og seiret over kongene av Dál nAraidi og Ulaid i slagene ved Glarryford (i dagens grevskap Antrim) og Ballymena. Han utfordret også overkongen Flann Sinna mac Maíl Sechnaill fra Clann Cholmáin (Sørlige Uí Néill), men tapte for ham i et slag ved Crossakeel i Mide. 

Etter Flanns død i 914 etterfulgte Niall ham som overkonge i 915. Anført av to høvdinger fra Ivarætten, Sigtrygg Caech og Ragnvald vendte norrøne styrker tilbake til Irland og områdene rundt Dublin i 917. Nialls styrker utkjempet et større slag mot dem i 917, uten at han klarte å forhidre at Sigtrygg tok Dublin i besittelse. Med støtte fra klanene i hele den nordlige delen av Irland (Leth Cuinn), fikk han likevel anerkjennelse også av sørlige Uí Neill som overkonge, og hadde solid støtte i sin fortsatte krigføring mot de norrøne. Men trass i Niall offensiver fortsatte de norrøne å bosette seg i stort antall, og de anla befestnigner i Dublin og andre havner på østkysten. I 919 rykket Niall inn i Leinster med støtte fra Uí Néill klanene, styrker fra Airgíalla og Ulaid. Styrkene hans ble imidlertid knust av den norrøne hæren under Sigtryggs ledelse i slaget ved Kilmashoge, utenfor Dublin, 14. september 919. Niall selv og flere andre småkonger som støttet ham ble drept i slaget. Flann Sinnas sønn Donnchad Donn etterfulgte ham som overkonge, hans egen sønn Muirchertach mac Néill som konge av Ailech.

Se også
-------

* Annalene av de fire mesterne
* Inisfallen-annalene
* Ulster-annalene

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Niall Glundub,, Dictionary of Ulster Biography ID 1248, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Donnchadh Ó Corraín, «*Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century*». I: *Peritia* 1998. Årbok for *Medieval Academy of Ireland*. issn 0332-1592 pdf
* Donnchadh Ó Corraín, *The Vikings & Ireland* pdf
* Webb, Alfred. *A Compendium of Irish Biography: Comprising Sketches of Distinguished Irishmen and of Eminent Persons Connected with Ireland by Office or by Their Writings*, New York: Lemma Publishing Corporation, 1970.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Flann Sinna** | **Overkonger av Irland**(914–919) | Etterfølger:**Donnchad Donn** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
**Misinia Billy Misieka** (født 27. desember 1993 i Auckland) er en newzealandsk kulestøter. Han representerer også Niue internasjonalt.

Idrettskarriere
---------------

Misikea deltok i Samveldelekene 2014, der han kom på 22.-plass i spydkast.

Han deltok i Pacific Mini Games 2017 i Port Vila på Vanuatu, der han kom på sjetteplass i spydkast med ny niuisk rekord på 63,91 meter.

Han representerte Niue under Samveldelekene 2018 i Gold Coast i Australia. I spydkast kastet han 47,73 meter, og kom på 12.-plass i kvalifiseringsgruppe A. Han fikk 23. beste resultat totalt i kvalifiseringen, og nådde ikke finalen. I kulestøt satte han nasjonal rekord for Niui, med 12,13 meter, men nådde ikke finalen.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2  Gold Coast 2018 - *Participants - Nia Misikea* Arkivert 16. april 2018 hos Wayback Machine. besøkt 16. april 2018.
3. ↑  Athletics Oceania - *Pacific Mini Games - Results - Monday*, besøkt 16. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nia Misikea – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Samveldelekene 2018 Arkivert 16. april 2018 hos Wayback Machine.
**Norske folkeeventyr** / **Eventyr i billeder** var kjente norske folkeeventyr som ble laget som tegneserier ved Jan Lunde (1889-1963).

Eventyrene blir tegneserie i *Norske Hjem*
------------------------------------------

Serien ble startet i ukebladet *Norske Hjem* i mai 1922 med tittelen «Eventyr i serietegninger». i slutten av november samme år samlet Bladkompaniet tegneseriesidene og utga dem med tittelen *Norske folkeeventyr*.

Allerede i *Norsk Bokhandlertidende* nr. 42. 9. desember 1922 ble Lundes *Norske Folkeeventyr* tilbakekalt fra salgsstedene, etter anmeldelse fra Gyldendal Norsk Forlag, som hadde rettighetene til en del av Asbjørnsen og Moes eventyr. Problemet var at tekstene var blitt kortet ned og endret, og dermed brøt med Bernkonvensjonens bestemmelser angående krenkelser av forfatterskapet (forfatterretten).

Dom i saken falt først i 1924, og utfallet ble at Kristiania byrett bestemte at matrisene skulle beslaglegges og destrueres, samtidig som utgiveren, Bladkompaniet, skulle utrede og tilbakebetale hva de hadde tjent på utgivelsen.

Flere eventyrtegneserier
------------------------

*Norske Hjem*s redaktør, Elise Stenersen, tok seg domspremissene ad notam. saken var at Lunde hadde forkortet og endret originalteksten på en slik måte at det i vesentlig grad var gjort inngrep i «den eiendommelige stemning og tone». Forfatteren hadde krav på at hans verk «forblev uforandret, med mindre de foretagne bearbeidelser var av saadan beskaffenhet at det derved var frembragt et nyt og selvstændig verk». Dermed hyret hun inn Kristen Gundelach (1891-1974) og Molla Wahl (f. 1890) til å dikte eventyrene om på rim, og skape et nytt åndsverk over dem (Edvardsen 2014, u.p.). Allerede i 1923 var Bladkompaniet ute med to nye tegneseriehefter med opptrykk av sidene fra *Norske Hjem*, som ble kalt *Eventyr i billeder*. 

Av slike selvstendige tegneseriehefter ble det i alt utgitt fem. Det første heftet kom altså i 1922, så to hefter ("Eventyr i billeder") i 1923, og dernest et hefte i 1924 og et i 1925. I 1935 kom to større hefter gjenopptrykt, men med noen nye tillegg med tittelen *Eventyrene om Per, Pål, Espen Askeladd og alle de andre finnes her*.

Referanser
----------

1. ↑  Dette var antakelig den femte i rekken av tegneserier som i det hele tatt ble utgitt i Norge.
2. ↑  Thuesen 1927, s. 18.

Litteratur
----------

* Edvardsen, Erik Henning 2014: «Publisert og arkivert - Peter Christen Asbjørnsen som formidler». Ms. under utgivelse.
* Thuesen, Arthur 1927: *Beslaglagte og supprimerte bøker i den norske litteratur*. Bibliofilklubben. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Fjukstads tegeserieblogg Arkivert 5. desember 2015 hos Wayback Machine.

Portal: Tegneserier
**Tennålsgeværet** (tysk: *Zündnadelsgewehr*) var en type bakladet rifle, kjent for å være det fremste mest moderne infanterivåpenet da det ble introdusert i den i Den prøyssiske armé. Våpenet ble utviklet av Johann Nikolaus von Dreyse, og prøysserne tok det inn i tjeneste som «*leichtes Perkussionsgewehr Model 1841*» i 1841.

Utvikling
---------

Navnet var for å skjule den innovative nye mekanikken våpenet brukte. Navnet tennålsgevær kommer fra det nåleliknende tennstemplet som blir drevet gjennom papirhylsen av slagfjæren for å antenne tennhetten bak prosjektilet. Selve patronen var av papir satt inn med salpeter, som brant opp i kammeret, og er et tidlig eksempel på hylseløs ammunisjon. Fenghetta satt ved basis av prosjektilet og fulgte med dette ut når skuddet gikk av, slik at kammeret var tomt etter avfyring.

Riflen var våpensmeden Johann Nikolaus von Dreyses (1787–1867) oppfinnelse og han begynte i 1824 å utføre flere eksperimenter som kulminerte i det endelige geværet i 1836. Dreyse ble adlet i 1864.

Tennålgeværet i bruk
--------------------

Dreyses design var den første bakladete riflen som brukte sylinderlås for å åpne og lukke kammeret, og ble gjort ved å snu og dra hevarmen. Bakladere har en taktisk fordel på slagmarken mot fiender som brukte forladere. Skuddtakten til tennålgeværet var høyere, og fienden måtte måtte stå mens de ladet. Mekanismen tillot (som andre bakladermekanismer) de prøyssiske soldatene å ligge mens de ladet. Dette var en av flere momenter som bidro til prøyssisk seier i den andre slesvigske krig mot Danmark i 1864. 

Etter hvert som bakladere ble vanligere i Europas hærer på 1860- og 70-tallet viste Dreyses konstruksjon sine svakheter. Kalliberet var stort og gav geværet en kraftig rekyl og begrenset rekkevidde. Selv om mekanismen var godt konstruert, gjorde mangelen på en fast patronhylse at det ikke var noe gasstett segl mellom kammer og sluttstykke, slik at kruttgass slapp ut rett foran fjeset til skytteren i avfyringsøyeblikket. Særlig i den fransk-prøyssiske krig (1870-1871) viste tennålgeværet seg underlegne det tilsvarende franske Chassepot-geværet. Dette var en 11 mm sylinderlåsrifle med tennålmekanisme, men med forbedringer som gjorde at prøysserne faset ut sine gamle geværer for godt. I 1871 ble Dreyses mekanisme erstattet av Gewehr 71, en enkeltskudds sylinderlåsrifle med konvensjonelle patroner i 11 mm kaliber.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  (no) Tennålsgevær i Store norske leksikon
2. ↑  Military-history.org Besøkt 28. mars 2015
3. ↑  Rolf Wirtgen (red.) 1991: Das Zündnadelgewehr - Eine militärtechnische Revolution im 19.Jhd. Herford
4. ↑  (no) Nikolaus von Dreyse i Store norske leksikon
5. ↑  Wawro, G. (2002). *Warfare and Society in Europe, 1792–1914*. New York: Routledge. s. 113. ISBN 0-20317-183-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Armada Española** er den sjømilitære grenen i det spanske forsvar, og en av verdens eldste aktive mariner. Den spanske marinen har æren for adskillige bedrifter i verdenshistorien, såsom oppdagelsen av Amerika, den første verdensomseiling og oppdagelsen av ruten fra Det fjerne østen til Amerika over Stillehavet (Andres de Urdanetas rute). I tre århundrer sikret den spanske marinen en enormt handelsnettverk som seilte i Stillehavet mellom Asia og Amerika, samt i Atlanterhavet, hvor den spanske gullflåte seilte i konvoier fra Amerika til Europa. Den spanske marinen var den mektigste flåten i Europa fra det tidlige 16. århundre til midten av det 17. århundre, og en av de mentigste mariner opptil midten av det 19. århundre.

I 1987, besto Armada Española av 47 300 ansatte, inklusiv Infanteria de Marina, hvorav om lag 34 000 var vernepliktige.. Per 2002 var verneplikten avskaffet og alle spanske forsvarsgrener blitt fullt profesjonelle.. Marinens hovedbaser ligger i Rota, Ferrol, San Fernando og Cartagena.

Referanser
----------

1. ↑  Ministerio de Defensa. Nodo de Internet[*død lenke*]
2. ↑  BBC News | EUROPE | Spanish army goes professional

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Navy of Spain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Armada Española – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Tennvatn tunnel** er en tunnel som ble påbegynt under andre verdenskrig, tiltenkt som jernbanetunnel på Polarbanen. Tunnelen skulle gå mellom de to planlagte stasjonene i Mørsry i Sørfold og Kråkmo i Hamarøy.

Fra Mørsry går tunnelen nordover gjennom et heiparti frem til Sjettevasselva mellom Femte- og Sjettevatnet i Sagvassdalen i Hamarøy. Tennvatn tunnel var ment å bli den nest lengste av tunnelene på Polarbanen, med en lengde på 5 400 meter. Ved krigens slutt i 1945 var det konstruert 475 meter fra det sørlige innslaget og 362 meter fra det nordlige. Tunnelen er ikke i bruk, og det nordlige innslaget står fullt av vann.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Stambanen gjennom Nord-Norge*. [S.l.]: Komiteene. 1949. s. 253.
2. ↑  Ellingsve, Arvid (1995). *Nordlandsbanens krigshistorie*. [Oslo]: [Norges Statsbaner]. s. 62.
3. ↑  *På tur i Hamarøy, Tysfjord, Steigen, Sørfold: "vandringer i gamle og nye far i spennende natur"*. Hamarøy: Hamarøy kommune. 1997. s. 122. ISBN 8299395224.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Tennvatn tunnel

Portal: Andre verdenskrig
**Aston Martin DB5** er en britisk bilmodell som ble lansert i 1963. Den er en oppgradert versjon av forgjengeren DB4. DB5 er mest kjent for å være James Bonds firmabil i filmene *Goldfinger*, *Thunderball*, *GoldenEye* og *Skyfall*. Bilen var en av to som var tiltenkt Bond. Den andre var Jaguar E-type. Siden Aston Martin DB5 hadde innebygget spionutstyr, ble den valgt som Bonds bil i *Goldfinger.* 

Hovedforskjellen mellom DB4 og DB5 er motoren. DB5 økte motorvolumet til 4,0 liter (3 995 cc) og 282 hk, i tillegg hadde DB5 mulighet for 5-trinns girkasse. Toppfart lå på 238 km/t.

DB5 ble i tillegg til coupé og cabriolet også produsert som stasjonsvogn av den uavhengige bilbyggeren Harold Radfort i tolv eksemplarer.

Spesifikasjoner
---------------

* Vekt: 1565 kg
* Motorvolum: 4.0 liter (3 995 cc) rekkesekser
* Motorkraft: 282 hk (210 kW) ved 5 500 omdr. 390 Nm ved 3 850 omdr.
* Toppfart: 229 km/t
* 0-100 km/t: 8,6 sekunder

DB5 Vantage
-----------

DB5 ble levert i en superutgave, DB5 Vantage, som hadde 314 hk (234 kW). Kun 65 DB5 Vantage ble produsert.

DB5 Cabriolet
-------------

Kun 123 cabrioleter av DB5 ble produsert. Aston Martins navn for cabrioleter, *Volante*, ble aldri brukt for DB5. Cabrioleten ble bygget fra 1963 til 1965.

Kilder
------

* Aston Martin DB4 1963–1965 på autoevolution.com (en)