recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Oreoparvus*** er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange, blanke, mørke mudderbiller. De ligner overflatisk på familien elvebiller (Elmidae), noe navnet spiller på. Antennene er vanligvis kortere enn hodets bredde, og består av 3-13, vanligvis 8-11, ledd. De to innerste leddene er mye lengre enn de andre, og de ytterste leddene synes ofte som et lite vedheng på det store andre leddet. Den 5-6 ytterste leddene danner en avlang kølle, eller de har kamaktige utvekster. Dekkvingene er forholdsvis avlange og smale. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis
-------

Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien mudderbiller, Dryopidae
				+ Slekten ***Oreoparvus*** Deléve, 1965
					- *Oreoparvus delevei* Leleup, 1975
					- *Oreoparvus leleupi* Delève, 1965
					- *Oreoparvus microps* Delève, 1965

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oreoparvus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
Tomannssag i Oregon, USA.
En **tomannssag**, også kalt **stokksag**, er en type kappsag laget for å opereres av to personer. Det er i hovedsak to typer tomannsager; en type for å felle trær (som regel med tynnere blad for å kunne slå inn kiler) og en type for å sage opp felte trær til tømmer (tykkere blad for mer styrke). 

Teknikken går ut på at de to personene annenhver trekker sagen mot seg. Dersom bladet kiler seg kan man banke inn en kile og så sage videre.

Historie
--------

Tomannssager er kjent fra de gamle romerne, men ble først vanlig i Europa på midten av 1400-tallet. I USA ble kappsager brukt så tidlig som på midten av 1600-tallet, men sager til felling av trær begynte ikke å erstatte økser før på slutten av 1800-tallet.

Tomannssager var viktig tidligere da man brukte muskelkraft til å sage ned trær, men i dag har andre sager stort sett tatt over bruksområdet. For eksemepel brukes motorsag til å felle trær.

Utforming
---------

Tomannssager er vanligvis 1 til 4 meter lange, men noen ganger opptil 5 meter, og har et håndtak i hver ende. I noen tilfeller, som for eksempel ved felling av mammuttre, kan to sagblad sveises sammen på endene for å få en enda lengre sag.

Tomannssager er laget for å kunne sage i begge retninger, og utformingen av tennene er viktig for at sagflis skal transporteres bort.

Se også
-------

* Trefelling
* Fellekile

Kilder
------

* *The Crosscut Saw* fra Mother Earth News (besøkt 16. april 2005)
* *Two Man Cross Cut Saw* fra VanNatta Forestry and Logging (besøkt 16. april 2005)
**Tomas Adrian Glans** (født 18. september 1976) er en regissør og koreograf som jobber i både Sverige og Norge med musikkteater som hovedfelt. Han er utdannet ved The London Studio Center og Millenium Dance 2000. Han har også jobbet som kostymedesigner på flere produksjoner

Glans har arbeidet som koreograf og regissør på blant annet Edderkoppen Teater (Inger Lise elsker 70 tallet) Østfold Teater (*Play Pause Record*), Trøndelag Teater, (*Markus og Julie*, *Cabaret*, *Chicago*) Rogaland Teater (*Skyfri himmel*)(koreograf), Det norske teatret (*Få meg på for faen*)(koreograf), Felix Fantastiske Orkester (koreograf) Hålogaland Teater (*Cabaret* (koreograf), *Chicago*(koreograf), *Bør Børson*), Oslo Spektrum (*Grease*)(koreograf) og Edderkoppen teater (*Sound of Music*)(koreograf).

Han har også jobbet med TV-program som *Reisen til popstjernen*, *Skal vi danse*, TVNorges *Dansefeber*, TV 2s *Idol* og *Gullfisken 2006*, samt flere andre TV-produksjoner. I Sverige har han koreografert på Chinateatern (*Hairspray*), Oscarsteatern (*Saturday Night Fever*) og Fredriksdals Teatern (*Viva la Gretha*). Han jobber også fast med Oslo fagottkor.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Tomas Adrian Glans hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata
***Biljard klokken halv ti*** (tysk: ***Billard um halb zehn***) er en roman av den tyske forfatteren Heinrich Böll, utgitt på forlaget Kiepenheuer & Witsch i Köln i 1959. Romanen kom i norsk oversettelse ved Morten Ringard året etter.

*Biljard klokken halv ti* er et av hovedverkene i Bölls oppgjør med etterkrigstyskland og dets manglende vilje til å ta et oppgjør med nazitida.

Handling
--------

Romanen skildrer tre generasjoner av familien Fähmel, med hovedvekt på mellomgenerasjonen, de som var unge under krigen. Da nazistene begynte å gjøre seg gjeldende i gatene på 1930-tallet, var Robert Fähmel i tenåra, og måtte som sine klassekamerater ta stilling til om han skulle «ete av bøffelens sakrament», eller om han ville kjempe for humanistiske verdier. Han velger det siste, og må etter hvert gå under jorda. Han blir avslørt, og redder seg ved å gå inn i Wehrmacht. Her utdanner han seg til sprengningsekspert, og i krigens siste dager gjennomfører han sin hevn over regimet ved å sprenge det høyt verdsatte klosteret St. Anton i lufta foran framrykkende amerikanske styrker.

Abbediet St. Anton er et omdreiningspunkt i romanen; det ble i sin tid tegna av faren Heinrich Fähmel, og gikk for å være hans hovedverk som arkitekt. Robert sprengte det i 1945, og på romanens nåtidsplan er sønnen Joseph engasjert i den planlagte gjenoppbygginga av abbediet. På nåtidsplanet beveger romanen seg fram mot feiringa av Heinrich åttiårsdag og et sjeldent møte mellom far, sønn og sønnesønn. Samtidig tas vi med på lange historiske tilbakeblikk som gir dyp innsikt i Tysklands historie gjennom 1900-tallet.

I utkanten av det forestående møtet mellom tre generasjoner Fähmel nærmer også to viktige bipersoner seg, begge gamle klassekamerater av Robert – Nettlinger og Schrella. Nettlinger var av de første som slutta seg til nazismen, og har mange overgrep på samvittigheten. Nå, på romanens samtidsplan, har han gjort politisk karriere og befinner seg blant samfunnstoppene. Schrella valgte motsatt side, og har måttet bøte for det med mange års landflyktighet og internering i utlandet. Når han nå velger å komme tilbake til Tyskland, uten penger og uten framtid, opptrer den opporturnistiske Nettlinger som velgjører. Spørsmålet for Schrella blir om han skal hate, og i tilfelle hvem og hva han skal hate.

Tittelen henspiller på Roberts daglige runde biljard med seg sjøl på hotell Prinz Heinrich, i selskap med den unge hotelltjeneren Hugo. For Hugo kan han til en viss grad åpne seg og snakke om fortida. Robert kjenner en påfallende samhørighet med Hugo, sterkere enn med sine egne barn, noe han til slutt tar konsekvensen av ved å tilby den foreldreløse Hugo adopsjon.

Eksterne lenker
---------------

* Omslagsfoto

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Beltebil fra Bombardier i bruk mellom Tyin og Eidsbugarden.
**Beltebilruta fra Tyin til Eidsbugarden** er en av to spesielle ruter som busselskapet A/S Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap driver i Jotunheimen. Beltebilruta starter på Tyin som ligger i sørenden av innsjøen Tyin via Tyinholmen til Eidsbugarden. Ruta følger stort sett fylkesvei 252 som er vinterstengt fra medio oktober til andre helgen i juni. Traseen er 20km lang og beltebilene bruker normalt 30-35 minutter én vei som gir en gjennomsnittsfart på ca. 40km/t.

Sesongen
--------

Sesongen starter vanligvis fredag i uke 7 og holder på tom. 1. Maihelgen dersom føreforholdene tillater det. Beltebilene går hver dag gjennom hele sesongen på de avgangene som har forhåndsbestillinger.

Beltebilene
-----------

Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap har 12 Bombardier Snowmobile R-serie beltebiler som trafikkerer strekningen Tyin-Eidsbugarden. I tillegg til beltebilene har selskapet også en Prinoth Husky løypemaskin for å vedlikeholde løypetraseen for beltebilene. Alle beltebilene er internnummerert fra 1-12 og fom. 2016 har alle bilene fått registreringsnummer E-159xx hvor xx samsvarer med internnummeret på beltebilene (med unntak av en bil). De fleste beltebilene ble fra fabrikk levert med en Chrysler rekkeseks motor på 115hk som senere ble skiftet ut med Chrysler 5.2L V8 motorer på 180hk. En del av disse har igjen blitt erstattet av Edelbrock Performer RPM 5.7L V8 motorer basert på standard Chevrolet blokk. Disse motorene har 310hk. Alle beltebilene har 3-trinns automatgirkasse.

Hver beltebil har kapasitet på 12 passasjerer med bagasje.

| Internnr. | Reg.nr. | Kjøretøy | Årsmod. | På strekning | Motor |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | E-15901 | Bombardier R-18 | 1964 | Tyin-Eidsbugarden | Chrysler LH318 5.2L V8 180hk |
| 2 | E-15902 | Bombardier R-18 | 1954 | Tyin-Eidsbugarden | Chrysler LH318 5.2L V8 180hk |
| 3 | E-15903 | Bombardier R-18 | 1955 | Tyin-Eidsbugarden | Chrysler LH318 5.2L V8 180hk |
| 4 | E-15904 | Bombardier R-18 | 1962 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 5 | E-15905 | Bombardier R-18 | 1975 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 6 | E-15900 | Bombardier R-18 | 1975 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 7 | E-15907 | Bombardier R-18 | 1972 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 8 | E-15908 | Bombardier R-18 | 1972 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 9 | E-15909 | Bombardier R-18 | 1962 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 10 | E-15910 | Bombardier R-18 | 1966 | Tyin-Eidsbugarden | Chrysler LH318 5.2L V8 180hk |
| 11 | E-15911 | Bombardier R-18 | 1959 | Tyin-Eidsbugarden | Chevrolet (Edelbrock) 350 5.7L V8, 310hk |
| 12 | E-15912 | Bombardier R-18 | 1955 | Tyin-Eidsbugarden | Chrysler LH318 5.2L V8 180hk |
| Pat | Ikke reg. | Prinoth Husky | 2014 | Tyin-Eidsbugarden | Mercedes 4.8L R4, 197hk |

Referanser
----------

1. ↑  «Rutetider Tyin-Tyinholmen-Eidsbugarden». *jvb.no*. Arkivert fra originalen 16. januar 2019. Besøkt 15. januar 2019.
Katedralen i Belozersk i 1909
**Belozersk** (russisk: Белозе́рск), kjent som **Beloozero** (russisk: Белоо́зеро) frem til 1777, er en by i Vologda oblast i Russland, Den ligger på sørbredden av Belojesjøen, som den er oppkalt etter.

Historie
--------

Belozersk er første gang nevnt i krøniker i 862, og var en av de fem opprinnelige russiske byer (de andre er Ladoga, Novgorod, Polotsk og Rostov). Bosetningen har ved flere anledninger blitt flyttet fra en bredd ved innsjøen til en annen.

På 1000-tallet var regionen fremdeles hovedsakelig befolket av finsk-ugriske stammer som sterkt motsatte seg forsøk på kristning. I 1071 reiste de lokale hedenske prestene seg i et opprør, som ble slått ned av den Kievske kommandanten Jan Vysjatitsj. Nestorkrøniken forteller at prestenes døde kropper ble hengt fra et eiketre, til de ble revet i stykker av en bjørn, som av stammefolkene ble sett på som et hellig dyr.

Beloozero var hovedstad i et lite fyrstedømme mellom 1238 og 1370. Byens middelaldermonumenter omfatter Maria himmelfarts kirke (1552) og Frelserkatedralen (1668). Trekapellet St. Elijah ble bygget i 1690. Området er rikt på gamle klostere, slik som Kirillo-Belozerskij klosteret og Ferapontovklosteret.

Demografi
---------

Befolkningsutvikling:

| År | Folketall | Kilde |
| --- | --- | --- |
| 1959 | 10 375 | Folketelling 1959 |
| 1970 | 12 097 | Folketelling 1970 |
| 1979 | 12 256 | Folketelling 1979 |
| 1989 | 12 352 | Folketelling 1989 |
| 2002 | 10 975 | Folketelling 2002 |
| 2010 | 10 147 | Folketelling 2010 |

Referanser
----------

1. ↑  Folketellingen 2010 for Russland: Volum 1. Befolkning og befolkningsfordeling Arkivert 15. mars 2013 hos Wayback Machine. Del 11: Føderale distrikter i Russland, bydeler, kommunale distrikter, urbane og rurale bosetninger, s. 480. Rosstat, besøkt 11. juni 2018

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Belozersk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Vologda oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Vologda |
| Flag of Vologda Oblast | 
* Babajevo
* Belozersk
* Grjazovets
* Kadnikov
* Kharovsk
* Kirillov
* Krasavino
* Nikolsk
* Sokol
* Totma
* Tsjerepovets
* Ustjuzjna
* Velikij Ustjug
* Vytegra

 | Flag of Russia |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Below the Deadline*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av J.P. McGowan.

Handling
--------

Buck Elliot leder en gruppe morderiske kjeltringer. Gjengen skyter ned en politimann under en krangel, og etterforsker Donovan sverger hevn på morderen. Han følger etter Elliot hjem, hvor Elliot overtaler sin kone (tidligere uvitende om ektemannens kriminelle liv) til å gi ham et falskt alibi. Når Mrs. Elliot senere blir brakt inn til politiet, får hun vite om flere belastende bevis som indikerer Elliots medvirkning til å rane et tog.

Under Donovans ledelse arresterer politiet disse kjeltringene på fersk gjerning. Elliot kommer seg unna, men blir senere forfulgt av Donovan. Men en annen politimann redder livet hans, ved å skyte og drepe Elliot. Over tid innser Donovan og Mrs. Elliot at de faktisk er forelsket i hverandre.

Skuespillere
------------

* J.B. Warner som Joe Donovan
* Lillian Biron som Alice Elliot
* Bert Sprotte som Buck Elliot
* Robert Anderson

Referanser
----------

1. ↑  BELOW THE DEADLINE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Below the Deadline* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Victoria Bachke** (1896–1963) var grunnlegger av Ringve Museum på Lade i Trondheim og museets første direktør. 

Bachke, født Victoria Rostin, var det sjuende av Michael Rostin og Sophie Heineman Semjonovas ni barn. Faren arbeidet som ingeniør ved de russiske statsjernbanene og ungeflokken vokste opp i et velstående og musikkelskende miljø. Tre av Victorias søstre ble profesjonelle musikere: Valentine (sang), Serafima (harpe) og Elisabeth (cello).

I 1914 reiste Victoria og den 11 år eldre søsteren Valentine til Europa. I 1917 kom de til Trondheim der Valentine ble gift med kapellmester Morten Svendsen og Victoria med forretningsmannen Christian Anker Bachke, sønn av Anton Sophus Bachke. Bachke arvet gården Ringve etter sin far, og for å bevare den opprettet paret i 1944 stiftelsen Ringve Museum, som blant annet skulle inneholde en samling musikkinstrumenter og gjenstander knyttet til Tordenskjold.

Etter at Christian Bachke døde i 1946, bygde «Fruen til Ringve» opp og drev museet fram til sin død i 1963. For sin innsats ble hun i 1962 belønnet med Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Victoria Bachke, Norsk biografisk leksikon

Litteratur
----------

* Dugstad, Jorunn (2017). *Victoria med vilje og kjærlighet : biografi*. Communicatio forlag. ISBN 9788283240085.
* Voigt, Jan (1984). *Fru Victoria til Ringve*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202098513.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Victoria Bachke i Norsk biografisk leksikon
* Victoria Bachke på WikiStrinda, Strinda historielags wiki
* Ringve Museums hjemmesider, ringve.no
* «DigitaltMuseum: Søk: 'Victoria Bachke'».
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Thomas «Tom» Spencer Vaughan Phillips** (født 19. februar 1888, død 10. desember 1941) var en britisk viseadmiral i Royal Navy. Han fikk tilnavnet «Tom Thumb» fordi han var liten av vekst. Han er kjent for å ha hatt kommandoen over Force Z under den japanske invasjonen av Malaya, hvor han gikk ned med sitt flaggskip, slagskipet HMS «Prince of Wales».

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Phillips var sønn av oberst Thomas Vaughan Wynn Phillips fra Royal Artillery. Hans mor, Louisa Mary Adeline de Horsey Phillips, var datter av admiral sir Algernon Frederick Rous de Horsey.

### Militær karriere

Phillips gikk inn i Royal Navy i 1903 som kadett. Han ble sjøkadett i 1904 og forfremmet til løytnant i 1907 og kaptein i juli 1908.

Under første verdenskrig gjorde han tjeneste ombord på jagere i Middelhavet og Det fjerne østen. Han gikk på stabsakademi i et år fra juni 1919 og var militærrådgiver ved Folkeforbundet fra 1920 til 1922. Han ble forfremmet til kommandørkaptein i juni 1921 og kommandør i juni 1927. I 1932 ble Phillips utnevnt til assisterende sjef for planavdelingen i admiralitetet. I 1938 ble han forfremmet til commodore og i januar 1939 til kontreadmiral med kommando over jagerflåten i Home Fleet.

Fra 1. juni 1939 til 21. oktober 1941 var Phillips vikariat og senere visesjef for marinen (First Sea Lord). Han oppnådde Winston Churchills fortrolighet, som utnevnte ham til tilforordnet viseadmiral i februar 1940. I slutten av 1941 ble han øverstkommanderende for flåten i Det fjerne østen med hovedkvarter i Singapore. Han seilte avsted med sin styrke under betegnelsen Force G som senere ble til Force Z. 10. desember 1941 gikk han ned med sitt flaggskip HMS «Prince of Wales» etter et japansk angrep kort tid etter Stillehavskrigen utbrudd.

### Utmerkelser

Phillips ble utnevnt til *Knight Grand Cross* av Order of the British Empire[] og *Knight Commander* av Order of the Bath. Han hadde dermed rett til å føre tiltaleformen *Sir* foran sitt navn. Phillips ble også tildelt Distinguished Service Order.

Referanser
----------

1. 1 2   Dreadnought Project, oppført som Tom Spencer Vaughan Phillips, Dreadnought Project page Tom\_Spencer\_Vaughan\_Phillips[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   TracesOfWar, oppført som Thomas Spencer Vaughan "Tom Thumb" Phillips, TracesOfWar person ID 73833[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17109464t[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 35515[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Commonwealth War Graves Commission database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Calomicrus pinicola*** (Marsham 1802) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

*Calomicrus pinicola* er mellom 3-4 mm lang. Den har et svart hode, med noe utstående fasettøyne. Halsskjoldet (pronotum) er tofarget i en brunrød grunnfarge og går gradvis over i en mørk, nær svart farge, i framkanten. Dekkvingene har en metallisk glans og er mørke, svarte på farge. De har en uregelmessig svak punktur. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Beina er lyst brunlig, alle lår har en mørk flekk, mens baklåret er nær helt mørkt (svart), unntatt på spissen.

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.

*Calomicrus pinicola* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Calomicrus pinicola* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Calomicrus pinicola* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Calomicrus pinicola* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Calomicrus pinicola* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Calomicrus pinicola* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Calomicrus pinicola* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Calomicrus pinicola* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Calomicrus pinicola* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**Hotel du Nord** var et hotell på Domkirkeplassen i Stavanger i perioden 1841-1882. 

Hotellet sto på den tidligere bispegården, - Sankt Annas gård.

Hotellet ble startet av beverter Johannes Olsen i 1841.[] Han bygde fløyene mot Kirkegaten og Domkirken.[]

Hovedinngangen var som før midt på huset, sett fra Brattegata.[] Innkjørselen var fra Laugmannsgata.[]

I nybygget mot den nåværende Kongsgata åpnet han en kafé for "byens bedre folk" I kjelleren til den gamle hovedbygningen, åpnet han kafé for byens "gemene hop".[]

I andre etasje lå "Johsa-salen" som ble brukt til konserter, teaterforestillinger og større fester. Den var nokså spartansk utstyrt. Oppgangen var smal og kronglete og salen gav ikke plass til svært mange tilskuere. I årtider ga tilreisende teaterselskaper og kunstner forestillinger her.[]

Hotellet ble tvangssolgt for andre gang 17de januar 1882, til Stavanger Brændevinssamlag.

Referanser
----------

1. ↑  Kvitrud, 2011.

Litteratur
----------

* Arne Kvitrud: Stavangers middelaldergeografi fra St. Annas bro til Korbrødregården, Stavanger Museums årbok 2011.
* Sverre Heskestad: Skredsvig på gamle hotell de Nord, udatert utklipp fra Stavanger Aftenblad, 1971 eller 1972.
* Otto Waitz: "Indkjøb af "Hotel de Nord, indstillinger med Bilage, forelagte Stavanger Repræsentantskab", 1882, side 163ff.
**Kronisk Cerebro-spinal venøs insuffisiens (CCSVI)** er en tilstand der strømmen av blod i venene som frakter blod fra sentralnervesystemet til hjertet er forhindret. Dette er under diskusjon for å kanskje være en av årsakene til multippel sklerose.

Den rapporterte nedsatte blodstrømmen involverer både redusert og også at blodet går motsatt retning (reflux) i cerebrale vener, som endrer blod-hjerne barrieren, og er angivelig forbundet med stenose av hals- og azygosvener. Et slik vaskulært bilde ble beskrevet av Paolo Zamboni i 2008, som også rapporterte om en forbindelse mellom CCSVI og multippel sklerose (MS). Hypotesen har generert optimisme blant personer med MS om effektiv behandling, men har blitt møtt med skepsis fra nevrologer verden rundt grunnet den allerede etablerte forståelsen av sykdommen. Forskningsinnsats er i gang for å avklare CCSVI-hypotesen.

Eksterne lenker
---------------

* «Norsk Facebook-gruppe med mer informasjon». Opprettet av John Moe. 10. februar 2010.
* www.ccsvi-tracking.com

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
Broen *Xi Shi* i storkommunen og småbyen Mudu i Suzhou.
**Xi Shi** (kinesisk: 西施; pinyin: *Xī Shī*, født 506 f.Kr. ukjent dødsår) var en av de fire skjønnheter fra det gamle Kina. Hun sies å ha levd i slutten av vår- og høstannalenes tid i Zhuji, hovedstaden i det antikke Yue.

Xi Shis skjønnhet ble sagt å være så ekstrem at når hun lente seg over en balkong for å se på fisk i dammen, ville fisken være så blendet at de glemte å svømme og gradvis sank vekk fra overflaten, ville fugler glemte å fly og falt fra himmelen, månen visnet, og blomster vil lukke sine kronblader i skam i forhold til henne. Denne beskrivelsen fungerer som et uttrykk (沉鱼落雁,闭月羞花, pinyin: *Chényú luòyàn, bìyuè xiūhuā*) som brukes som en kompliment til noens skjønnhet. Historien fortelles også om alle fire skjønnhetene, ikke bare om Xi Shi.

Enkelte forskere mener at Xi Shi opprinnelig ikke var et personnavn, men et lokalt (antagelig ikke-kinesisk) ord for *skjønnhet* eller *utmerket*.

Referanser
----------

1. 1 2  Theobald, Ulrich. «Xi Shi 西施 (www.chinaknowledge.de)». *www.chinaknowledge.de* **(engelsk)**. Besøkt 7. april 2021.
2. ↑  «Introduction to Four Ancient Beauties of Ancient China « Historical Figures & Tales |». Besøkt 7. april 2021.
3. ↑  «Xi Shi, the Fairest Beauty of Ancient China». *archive.shine.cn*. 2. juni 2017. Besøkt 7. april 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NLA
 |
**Tønnes Houge Puntervold** (1826–1914) var en norsk handelsmann og skipsreder fra Egersund.

Puntervold drev omfattende næringsvirksomhet i hjembyen Egersund og er mest kjent for å stå bak det første regulære redningsvesenet på Jæren. 

Redningsskøyten RS 59 «Tønnes Puntervold» som var i drift fra 1958 til 1990 er oppkalt etter han.

Tønnes Puntervold var ordfører i Egersund fra 1869 til 1874 og det står et monument av han i Ogna utført av Ståle Kyllingstad.

Puntervold var sønn av skipsreder Ole Michaelsen Puntervold (1798-1853) og Karen Kiersebom Houge (1799-1865).

Han var gift med Anna Sundt Bøckmann (1832-1870], niese av Eilert Sundt, og av slekten Sundt. 

Tønnes Puntervold var ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Tønnes\_Puntervold, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «rs.no».
3. ↑  «snl.no».
4. ↑  «nbl.snl.no».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
Skibuss som lavgulvbuss av type MAN Lion's City LE i Voglans, Frankrike.
**Skibuss** er en ordinær buss ment for skiløpere, enten som skyttelbuss til skianlegg eller som intern transport mellom skiløypene på bakkene spesielt i et alpinanlegg.

Bruksområde
-----------

Om vinteren vil bussoperatører ha egne busser beregnet for transport av skiløpere med utstyr. Det kan enten være en turbuss hvor man må sette skiene i bagasjerommet eller en lavgulvbuss med interiør som tillater frakt av ski i selve passasjerrommet. I eldre tid var det vanlig for reisende å sette fra seg skiutstyret på utvendige skistativer, enten bak eller langs sidene på bussen. Noen ganger var skistativet på taket. Skistativene kunne enten tas av eller var permanent festet på bussen.

I utlandet kalles disse bussene enten **ski bus** på engelsk eller **schibus** på tysk.

Interne skibusser kan være gratis for skiturister og ferierende, enten innenfor skianleggsområdet eller mellom skianlegg og overnattingssteder. I Trysil trenger man bare å vise gyldig skipass for å ha gratis busstransport fra sentrum til Trysil Høyfjellsenter. Men tilbudet kan varieres fra vintersesong til vintersesong når det gjelder eksterne skibusser fra bysentre til skianlegg, noen ganger er nedleggelse uunngåelig.

Av og til har skianlegg egne busser i avtale med lokale busselskaper, som SkiGeilo med Geilo Turbusser siden september 2017 hvor det er et stort skianlegg med intern kommunikasjon. I november 2017 ble tre busser bygd av Mercedes tatt i bruk. Disse bussene som er i midibuss-størrelse, har dobbeltdør og lavgulv.

Galleri
-------

* Skibuss med fast skistativ i Salt Lake City, USASkibuss med fast skistativ i Salt Lake City, USA
* Skibuss med skistativ i Aspen, Colorado, USA 1974Skibuss med skistativ i Aspen, Colorado, USA 1974
* Gjenbrukt skolebuss som skibuss mellom Gibson Pass skianlegget og Manning Park hotelletGjenbrukt skolebuss som skibuss mellom Gibson Pass skianlegget og Manning Park hotellet
* Minibuss som skibuss i Pomezních Bud, Krkonoše, TsjekkiaMinibuss som skibuss i Pomezních Bud, Krkonoše, Tsjekkia

Se også
-------

* Beltebuss
* Skiway Tram

Referanser
----------

1. ↑  «Skiheiseigar Arne Pålgardhaugen: – Dette er berre starten». Arkivert fra originalen 3. november 2018. Besøkt 2. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Nettbuss Skibuss
* Velkommen til Røldal vinter! Arkivert 3. november 2018 hos Wayback Machine.
* Hemsedal skibuss
* Hovden skibuss Arkivert 3. november 2018 hos Wayback Machine.
* Trysil skibuss
* Geilo Ski bus (engelsk)
***Skibet i Skilteskoven*** er en dansk TV-julekalender fra 1992, som ble sendt på TV 2. Den ble fulgt av Jul i Juleland i 1993.

Handling
--------

Julekalenderen handler om sjømannen Otto og papegøyen hans Bounty, som holder til på skipet hans Julia - som ligger midt i en skog. På bunnen av skipet bor det også tre nisser, Kogle, Multe og Stub. Inne i byen holder parfyme-produsenten Viggo Velva til. Han arbeider på høytrykk, hjulpet av sine trofaste assistenter, for å finne opp nye dufter som han kan selge. Hans nyeste idé er Jul på boks, og den lukten kommer fra skogen - i form av gran som blir brent opp.

Problemet hans er at det er Otto som eier skogen, og han vil ikke under noen omstendigheter la skogen sin brenne ned. Otto får snart hjelp av ordførerens datter Henriette, kalt Henry, og fra Karen-Marie. Sammen forsøker de å stoppe Viggo, slik at det kan bli en skikkelig jul i Skilteskoven igjen. Men den situasjonen er mye lettere sagt enn gjort. Ting blir absolutt ikke lettere når Viggos syngende nevø, Willy Vox, også dukker opp.

Medvirkende
-----------

* Otto Brandenburg som Otto
* Preben Kristensen som Kogle
* Anders Bircow som Multe
* Thomas Eje som Stub
* Amalie Ihle Alstrup som Henry
* Axel Strøbye som Viggo Velva
* Karin Jagd som Karen-Marie
* Tommy Kenter som Diverse assistenter og Villy Vox
* Louise Fribo som Skovfeen
* Søren Thorup som Papegøjen Bountys stemme

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skibet i Skilteskoven* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Skibet i Skilteskoven* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Skibet i Skilteskoven* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Fremsiden av *Vitellonis Thuringopoloni opticae libri decem* (Ti bøker med optikk av Witelo
**Vitelo** (også kalt *Erazmus Ciolek Witelo, Witelon, Vitellio, Vitello, Vitello Thuringopolonis, Vitulon* og *Erazm Ciołek*, født antagelig i Legnica, død rundt 1280/90 [etter 1275; før 1314], antakelig i klosteret Witów (?) nær Petrikau) var en polsk munk i Premonstratenserordenen av avstamning fra Thüringen, fysiker og naturfilosof. Han studerte først i Paris og senere i Padova. 

Det synes også som om han pleiet mange innflytelsesrike forbindelser og vel også ble benyttet i diplomatiske sendeferder i Sør- og Vesteuropa.

Vitelo er mest kjent for sin omfattende innføring i optikk, *Perspectiva*, som han gjorde ferdig helt på mot slutten av sitt liv, som et manuskript i ti bind. Boka ble senere trykt i flere opplag (1535, 1551, 1572). Han bygde på verk som var kjent i oldtiden og så langt i middelalderen, av Evklid, Ptolemaios, Apollonios av Perge, Galen, Heron og flere, og dessuten Ibn al-Haitham (Alhazen), Ibn Rushd, Ibn Sina, og dessuten Roger Bacon. Den følger i det vesentlige Alhazens verk *Optikk*.

Vitelo går også grundig inn på fysiologisk og psykologisk persepsjon og metodologi. En stor del av dette er viet til hans behandling om psykologisk assosiasjon (idébilder); de bygger på den metafysiske forestilling at det finnes åndelige og fysiske størrelser som er kausalt sammenknyttet ved guddommelig opplysning.

Ved enkelte universitet kunne studentene velge mellom Vitelo, Evklid og Ibn al-Haitham ved prøven til graden baccalaureus. Boken var i bruk til ut på 1600-tallet, da den ble foreldet ved arbeidet til Kepler.

Et ringfjell på Månen er oppkalt etter Vitelo.

Verker
------

* Førsteutgave: *Vitellionis Mathematici doctissimi* Peri optikēs*, id est de natura, ratione & proiectione radiorum visus, luminum, colorum atque formarum, quam vulgo perspectivam vocant.* Nürnberg 1535 (utgitt av Georg Tannstetter, som bestilte verket, og Peter Apian, som overtok trykkingen).
* *Witelonis Perspectivae*
	+ Liber primus, ed. Sabetai Unguru, Studia Copernicana XV, Warszawa 1977
	+ Liber secundus & tertius, ed. Sabetai Unguru, Studia Copernicana XXVIII, Warszawa 1991
	+ *Vitellionis mathematici doctissimi ... vulgo Perspectivam vocant libri X*, Nürnberg 1535
	+ Delutgave i Baeumker 1908, 127-179.

Referanser
----------

1. 1 2   CERL Thesaurus, oppført som Witelo, CERL-ID cnp02155778, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, oppført som ca 1220-1275 Vitellius, SELIBR 353415, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 22. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Sabetai Unguru: *Witelo as a Mathematician, A Study in XIIIth Century Mathematics*, University of Wisconsin (Diss.) 1970.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Vitensenteret i Trondheim** er et populærvitenskapelig opplevelsessenter som holder til i de gamle lokalene til Norges Bank i Kongens gate 1 i Trondheim.

Historikk
---------

Midtnordisk Vitensenter ble etablert som stiftelse i 1988. Fra 1991 hadde Vitensenteret utstilling i Vitenskapsmuseets lokaler. Leieavtalen med museet gikk ut 15. november 1996. Utstillingen ble deretter demontert og satt på lager til en nyåpning fant sted 3. juli 1997 i de gamle lokalene til Norges Bank i Kongens gate 1. Norges Bank-bygningen ble tegnet i 1830–1831 av arkitekt Ole Peter Riis Høegh etter forarbeider av arkitekt J. C. Ræder. Eier av bygget er Trondheim kommune, og Vitensenteret leier lokalene gratis. Vitensenteret i Trondheim er et av 10 regionale vitensentre i Norge.

Visjon
------

"Nysgjerrighet og skaperglede". Vitensenteret i Trondheim er en ideell stiftelse som skal øke interessen og forståelsen for realfag hos barn og ungdom, motivere til skaperglede og bidra til den alminnelige dannelse i samfunnet. Vitensenteret skal være en integrert del av kunnskapsmiljøet i Trondheim og en arena for å profilere teknologihovedstaden.

Aktiviteter
-----------

Et vitensenter er et lærings- og opplevelsessenter for naturvitenskap og teknologi. Senteret skal rekruttere til realfag og informere allmennheten om sentrale naturvitenskapelige fenomen og teknologiske prinsipper. Det skjer fortrinnsvis ved hjelp av modeller og utstillingsgjenstander publikum kan manipulere og eksperimentere med, men også ved hjelp av andre pedagogiske tiltak som publikumsverksteder etc. Det interaktive prinsippet er det bærende elementet i vitensentrene, som bl.a. skiller dem fra tekniske museer. Vitensenteret har høy kompetanse innen pedagogikk, maker space, utstillingsproduksjon, interaktive modeller, arrangement og nye medier. Senteret sitt særegne fortrinn er å være en arena i mellomrommet mellom formell og uformell læring, skole og fritid og opplevelser og arbeidsliv med et spesielt fokus på familiers realfagsinteresse.

Vitensenteret kan tilby mange aktiviteter i tillegg til selve utstillingen. Noen av disse inkluderer Norges eneste 3D-planetarium, Trigger maker space, vitenshow, bursdagsselskap, eksperimentklubb i skoleferier, ungdomsklubb i skolesemesteret, kveldarrangement, festivaler og helgeaktiviteter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vitensenteret i Trondheim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Vitensentre i Norge |
| --- |
| VilVite i Bergen | Vitensenteret i Trondheim **·** VilVite (Bergen) **·** Nordnorsk vitensenter (Tromsø) **·** Norsk Teknisk Museum (Oslo)  **·** Jærmuseet (Vitengarden, Nærbø og Vitenfabrikken, Sandnes) **·** Norsk Luftfartsmuseum (Bodø) **·** INSPIRIA science center (Sarpsborg) **·** Vitensenteret innlandet (Gjøvik) **·** Norsk Oljemuseum (Stavanger) **·** Norsk jernbanemuseum (Hamar) **·** Vitenlaben (Porsgrunn) | Nordnorsk vitensenter i Tromsø |

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Hans Keiter** (født 22. mars 1910, død 8. september 2005) var en tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Keiter ble olympisk mester i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant håndballturneringen. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. til 14. august. Tyskland vant alle sine fem kamper, i finalerunden beseiret de Ungarn med 19–6, Sveits med 16–6 og Østerrike med 10–6. Keiter spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Gull **Gull** i håndball (Tyskland)

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Keiter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Keiter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Keiter – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Hans Jørgen Darre** (født 27. september 1803 i Klæbu, død 11. mars 1874 i Marbella) var biskop i Nidaros bispedømme fra 1849 til 1860. I årene før dette hadde han ledet det første lærerseminaret i Klæbu, og bygd dette opp til et pedagogisk senter.

Liv og virke
------------

### Prest

Hans Jørgen Darre ble i 1828 prest som sin far Jacob Hersleb Darre, og begynte som personelkapellan for sin far i Klæbu. I 1833 overtok han som sokneprest i prestegjeldet. I løpet av 1830-tallet fant bispedømmet at det var behov for et lærerseminar i stiftet, og valget for plassering falt på Klæbu, mye på grunn av Darre. Seminaret startet i januar 1839 med Darre som bestyrer og lærer, og all undervisning foregikk i prestegården.

### Biskop

Darre var en svært god lærer, og gjorde seminaret til et pedagogisk sentrum, men han ble utslitt av arbeidet, og da bispesetet var ledig i 1848, ønsket han å bli biskop. Han fikk støtte fra prostene i bispedømmet, men alle de andre biskopene var imot at han skulle bli biskop. Kirkestatsråden var nå Nidaros', og Darres, tidligere biskop Hans Riddervold, og i 1849 utnevnte han Darre til sin etterfølger.

Darre opplevde omtrent samtidig å bli enkemann og satt tilbake med fire mindreårige barn. Han led i tillegg av kraftig leddgikt.

Likevel satte han igang med den mest grundige rekken av bispevisitaser til da. Han var innom nesten alle soknene to ganger i løpet av bispetiden sin, og fokuserte særlig på skole og utdanning i visitasene sine.

Da kong Karl IV ville la seg krone i Nidarosdomen i 1860 led Hans Jørgen Darre både av leddgikten og en blærebetennelse. Han mente han ikke ville klare å utføre kroningen, og søkte om avskjed fra embedet, noe han fikk fra 11. juli 1860.

De resterende årene han levde brukte han mye tid i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab der han holdt flere foredrag. Han var leder for selskapet i to perioder (1851-55 og 1870-72) Han gav også ut bøker, blant annet boken *Kong Sverre og Norge paa hans Tid* (1869).

Utgivelser
----------

* *Kortfattet Udkast for det i Klæbo Præstegjeld oprettede Skolelærerseminariums Virksomhed*, 1838
* *Kong Sverre og Norge paa hans Tid. En historisk Skildring til Læsning for Folket*, 1869
* *Religiøse Smaadigte*, 1870

Utmerkelser
-----------

* 1849 - Ridder av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hans\_Jørgen\_Darre[Hentet fra Wikidata]

Se også
-------

* Darre

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i Norsk Biografisk Leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Riddervold** | **Biskop i Nidaros**(1849–1860) | Etterfølger:**Andreas Grimelund** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Hans Jørgen Synnestvedt Astrup** (født 31. august 1852 i Grue, død 1939 i Natal) var en norsk prest og misjonær. 

Han var utdannet ved Trondhjem lærde skole og fra 1870 ved universitetet der han i 1876 kunne innkassere en teologisk embedseksamen. Fra 1878 var han kapellan i Sør-Aurdal, Jevnaker og fra 1881 personlig kapellan i Søndre Land. Av *den norske kirkes mission* ble han i 1884 sendt til Zululand for å delta i misjonsarbeidet. Broren Nils Astrup hadde reist året for å ta over etter Hans Schreuder. Han tok over styringen av misjonsstasjonen Entumeni etter broren, men måtte gi seg omkring 1892 på grunn av helsa.

Astrup ga ut mindre skrifter på zuluspråket og teologiske skrifter blant annet *Den hellige skrifts inspiration* (Decorah, Iowa, 1913). I 1893 utkom "Skrift og kirke".

Foreldrene var Nikolay Astrup (1817–1888), sorenskriver i Valdres, og Anna Johan Døderlein. Selv giftet Hans Jørgen seg i 1881 med Margrethe Aabel (1855–83), deretter i 1887 i Zululand med Thekla Elise Breder (1850–1920) som døde der nede i Zululand. I sitt tredje ekteskap fra 1924 var han gift med den Natal-fødte Anna Sofie Steenberg (1871–).

Nevøen Nikolai Astrup (1880–1928) ble en kjent kunstmaler.

Referanser
----------

1. ↑  *Studenterne fra 1870: udgivet i anledning af deres 25 aars studenterjubilæum*. Christiania. 1895.
2. ↑  *Hvem er hvem?* Utgitt av Brinchmann, Daae og Hammer. Kristiania: Aschehoug, 1912.
3. ↑  *Hvem er hvem?* Utgitt av Steenstrup. Oslo: Aschehoug, 1930.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Melete** (gresk: Μελέτη) var i henhold til gresk mytologi den ene av de tre opprinnelige boiotiske muser (også benevnt «titaniske» muser), skjønt det ble senere ni av dem. Ifølge én tradisjon var musene døtre av Gaia og Uranos. Ifølge en annen tradisjon som redegjøres for i Hesiods *Theogonien* (700-tallet f.Kr.) var musene døtre av Zevs, den andre generasjonen konger av gudene, og avkommet til Mnemosyne, minnets gudinne.

Meletes søstre var sangens gudinne Aoide og hukommelsens gudinne Mneme. Melete var muse for tanke og ettertanke (meditasjon), indikert av hennes navn Melete som på gresk bokstavelig betyr «tenke/gruble» og «overveielse».

Fra tre til ni
--------------

De første musene ble i begynnelsen sett på som nymfer for inspirerende brønner nær steder hvor de ble dyrket, og hadde ulike navn og ulike slektsmyter på de forskjellige steder. Det var ikke før dyrkelsen av den trakisk-boiotiske spredte seg fra Boiotia til resten av den gresktalende verden at de ni musene ble etablert.

I henhold til geografen  Pausanias (død 180 e.Kr.) var det tre opprinnelige muser: Aoidē («sang» eller «stemme»), Meletē («øvelse» eller «bevirke/foresake»), og Mnēmē («minne»). Sammen utgjorde disse tre det fullstendige bilde av forutsetningen for poetisk kunst i kultpraksisen. Ved Delfi ble de tre musene også dyrket, men da under andre navn: Nētē, Mesē, og Hypatē, hvilket er navnene på de tre akkordene på datidens musikkinstrument lyren. Alternativ ble de kalt for Kephiso (Κηφισώ), Apollonis (Ἀπoλλωνίς), og Borysthenis (Βορυσθενίς), navn som karakteriserte dem som døtre av Apollon. I senere tradisjon ble fire muser anerkjent: Thelxinoē (Θελξινόη), Aoedē (Ἀοιδή), Arkhē (ἀρχή), og Meletē, da sagt å være døtre av Zevs og Plusia (eller med Uranos som faren).

Navngivning
-----------

Asteroiden 56 Melete er oppkalt etter denne gudinnen.

*Melete* er også navnet på en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger. De lever i tropisk regnskog i Amerika.

Litteratur
----------

* «Muses, Musae, Greek Mythology Index». *Myth Index. 2007*. Sitat: «originally three were worshipped on Mount Helicon in Boeotia»
*Denne artikkelen er om fjorden. For bygda, se Melfjordbotn.*
Melfjorden sett fra fergen på sambandet Jektvik–Kilboghavn.
**Melfjorden** er en fjord i Rødøy kommune i Nordland fylke. Den har innløp i vest mellom Storbjørnøya ved Rangsundøya i nord og holmen Vikingen i sør. Fjorden går østover mellom Rangsundøya og Tonnes i sør, og snur mot sørøst på østsida av Tonneshalvøya. Et lite stykke sørover langs halvøya svinger Melfjorden østover igjen, mens Sørfjorden går videre sørover til Øresvika og Gjervalen.

Videre østover i fjorden er det bare isolerte gårdsbruk på begge sider av fjorden. Ved Nordfjordneset går Nordfjorden nordover. Melfjorden fortsetter mot øst før den gradvis svinger sørøstover igjen. Denne indre delen av fjorden har ingen bosetning og bratte fjordsider som stiger opp til 500-700 meter. Innerst i fjorden ligger bygda Melfjordbotn, som har vegforbindelse østover til Rana.

Referanser
----------

1. ↑  Melfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Melfjorddagen** Liv Laga ble for første gang arrangert sommeren 2008. Melfjordbotn festlag står som arrangør av festivalen som man håper blir en årlig tradisjon. Den første festivalen noensinne arrangert i Melfjorden i 2008 fikk 247 betalende gjester. Dette er garantert en av norges mest avsidesliggende festivaler. Det er ikke en gang mobildekning.

Melfjordbotn er ei bygd innerst inne i Melfjorden i Rødøy kommune. Her bor det nå kun få fastboende, og om vinteren har bygda ingen veiforbindelse.

Historikk
---------

Melfjorden er en fjord i Rødøy kommune i Nordland fylke. Den 14. oktober 1982 fikk Melfjorden veiforbindelse med Langvassgrenda i Rana kommune. Stedet er i dag nesten fraflyttet. De fleste husene, tilhørende flere gårdsbruk, er omdannet til fritidsboliger.

### Om navnet Melfjorden

Melfjorden [mæll´fjołen], gammel-norsk \*Meðalfjo:rðr, betyr «den mellomste fjorden» − fjorden mellom Nordfjorden og Sørfjorden i Rødøy kommune.

Den eldste kjente gården i Melfjorden, er i skriftlige kilder kalt henholdsvis Melfiornes (1567), Mel-fiord (1610), Melfiordt (1614), Melfiord (1661), Melfior (1666) og Mælfjorden (1723).

Adkomst
-------

Melfjordbotn ligger ca. 1 times bilkjøring fra Mo i Rana, ca. 3,5 timer fra Bodø. Stedet er i dag nesten fraflyttet, og de fleste boliger nå blitt hytter. Tidligere var stedet godt befolket og hadde sine egne bygdestrukturer. Fotball lag, -bane, skole, ungdomshus, post og butikk.

Melfjorddagen Liv Laga arrangeres også i 2009, da 4. juli.

Eksterne lenker
---------------

*
**Kazuya Yoshioka** (japansk: *吉岡 和也*, *Yoshioka Kazuya*) (født 9. september 1978 i Otaru) er en japansk skihopper som representerer Tsuchiya Home Ski Team.

Han debuterte i verdenscupen med 41.-plass (av 54 deltakere) i normalbakken i Sapporo 21. januar 1995. Samme år var han på det japanske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i junior-VM i Gällivare. Hans beste sammenlagtplassering i verdenscupen er 13.-plass i 1998/99. Samme sesong ble han nummer 6 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka; han ble nummer 9 i 1997/98. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen er 3.-plass i Park City 20. januar 2001. Han har to ganger vært på det japanske laget som har vunnet lagkonkurranser i verdenscupen, i Willingen 20. januar 1999 og i Park City 19. januar 2001.

I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1998 ble han nummer 19. I VM i Lahtis i 2001 ble han nummer 19 i normalbakken, 20 i storbakken og var på det japanske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i storbakken. Han vant storbakkerennet under de asiatiske vinterlekene i Almaty i 2011, og var også på det japanske laget som vant lagkonkurransen. I normalbakken ble han nummer 2.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kazuya Yoshioka – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata