recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Althessische Ritterschaft** (gammelhessiske ridderskap) er en forening av hessisk uradel, som også de tidligere landsfyrstene av huset Hessen tilhørte.

Medlemmene føres opp i en matrikkel, som utgjør grunnlaget for dens karitative arbeide. Foreningen eier og forvalter det adelige Stift Kaufungen.

Historie
--------

Etter at klostret i Kaufungen i 1527 var blitt stengt av Philipp av Hessen i forbindelse med reformasjonen, slo han i 1532 sammen de tidligere klostrene Wetter og Kaufungen til stiftet Kaufungen og Wetter, og gav det til sitt ridderskap.

Stiftet ble opprettet for å støtte adelige ugifte kvinner, som etter oppløsningen av klostrene ikke lenger hadde noen forsørgelse. Stiftet støtter også andre hjelpetrengende medlemmer av adelen, det kurhessiske diakoni og forskjellige samfunnsnyttige formål.

Stiftelsen
----------

Stiftelsen ledes av tre *Obervorstehern* fra foreningens rekker. I 2005 innehadde Otto von Boyneburgk, Hauprecht Freiherr Schenck zu Schweinsberg og Adam von Trott zu Solz denne stillingen. Stiftelsens sete er det tidligere klosteret Kaufungen ved Kassel.

Medlemmer (utvalg)
------------------

Foreningens medlemmer inkluderer blant annet følgende slekter (ufullstendig liste):

* Riedesel Freiherren zu Eisenbach, Erbmarschälle von Hessen,
* Grafen und Freiherren von Berlepsch, Erbkämmerer von Hessen,
* von Dörnberg, Erbhofmeister (Erbküchenmeister) von Hessen
* Freiherren Schenck zu Schweinsberg, Erbschenken von Hessen
* von Trott zu Solz,
* vom Baumbach,
* Treusch von Buttlar,
* von Buttlar,
* von Boyneburgk,
* von Boyneburg,
* von Löwenstein,
* von und zu Gilsa,
* von Urff

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**Ambolten** eller ***incus*** er en liten knokkel i mellomøret hos pattedyr. Det latinske navnet betyr ambolt, fordi den blir «slått på» av hammeren. Det er mellemste av de tre små knoklene i mellomøret, og en av kroppens aller minste knokler. Ambolten har en stor flat del der hammeren en festet, og en lengre, tynn utløper som fester til stigbøylen. Når trommehinnen vibrerer, overføres vibrasjonene via hammeren til ambolten og videre til tigbøylen som til slutt overfører signalene til det indre øret gjennom en rent mekanisk overføring. De tre knoklene forsterker signalene, slik at pattedyr har bedre hørsel enn krypdyr og fugler.

Ambolten er dannet av toppen av den nedre delen av første gjellebue under fosterutviklingen. Resten av den øvre delen av første gjellebue danner grunnlaget for overkjevebeinet. Krypdyr og fugler mangler både ambolten og hammeren. Den knokkelen som tilsvarer ambolten kalles *os quadrate* hos krypdyr er dette en del av skalletaket og utgjør den øvre halvdelen av kjeveleddet. Den motsvarende knokkelen i underkjeven utgjør hammeren hos pattedyr. Hos pattedyr er funksjonen som leddflate overtatt av tinningbeinet i overkjeven og selve tannknokkelen i underkjeven. De to forhenværende leddelementene har gjennom evolusjonen endt opp festet til stigbøylen, en knokkel som i utgangspunktet festet kjeveleddet til hjernekassa. Denne utviklingen har skjedd separat hos kloakkdyr og egentlige pattedyr (pungdyr og morkakedyr).

Referanser
----------

1. ↑  Mitchell, Richard L. Drake, Wayne Vogl, Adam W. M. (2005). *Gray's anatomy for students*. Philadelphia, Pa.: Elsevier. s. 862. ISBN 978-0-8089-2306-0.
2. ↑  Doolinf, R.J. & Popper, A.N. (2000). «Auditory Sensivity and the Bandwith of Hearing in Reptiles and Birds». I Dooling, R.J. & Fey, R.R. *Comparative Hearing: Birds and Reptiles*. New York, NY: Springer New York. s. 4. ISBN 978-1-4612-1182-2. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  , (2004). *Evolution of the Vertebrate Auditory System*. New York, NY: Springer New York. s. 147. ISBN 978-1-4419-8957-4.
4. ↑  Rich, T. H. (11. februar 2005). «Independent Origins of Middle Ear Bones in Monotremes and Therians». *Science*. 307 (5711): 910–914. doi:10.1126/science.1105717. Besøkt 14. november 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ambroise** eller **Ambrosius** (virksom rundt 1190, død etter 1195) var en normannisk poet og kronikør av det tredje korstog, forfatter av et verk kalt *L'Estoire de la guerre sainte*, som i på franske rim beskrev hendelsene om Richard Coeur de Lion, Rikard Løvehjerte, som korsfarer. Diktet er kjent for ettertid kun gjennom et manuskript fra Vatikanet og var lenge ukjent for historikere.

Æren for å ha oppdaget manuskriptets verdi tilhører Gaston Paris, skjønt hans utgave fra 1897 ble delvis foregrepet av redaktørene av *Monumenta Germaniae Historica*, som utga en del utvalg i det 27 binds store verket *Scriptores* (1885). Ambroise fulgte Rikard I av England som ikkekjempende, og ikke usannsynlig som en hoffprest. Han snakker som et øyevitne av kongens gjøremål ved Messina, på Kyrpos, ved beleiringen av Akko, og i det avbrutte hærtoktet som fulgte erobringen av denne byen

Ambroise er overraskende nøyaktig i sin kronologi, skjønt han fullførte ikke sitt verk før 1195, noe som er åpenbart fra notater som han hadde gjort i løpet av sin pilegrimsreise. Han viser ingen større politisk innsikt enn hva vi kan forvente fra en i hans posisjon, men forholder seg til hva han har sett og hørt som en naiv livlighet som krever oppmerksomhet. Han er på ingen måte en nøytral kilde, han er partisk mot muslimene, mot franskmennene, og mot alle rivaler eller fiender av sin herre, blant annet den gruppe som støttet Konrad av Montferrat mot Guy av Lusignan. Han bør heller bedømmes som en biograf enn som en historiker av korstoget i dens bredere aspekter. Uansett er han en interessant hovedkilde for hendelsene i årene 1190-1192 i kongedømmet Jerusalem.

*Itinerarium Regis Ricardi*, en prosafortelling på latin om de samme hendelsene er åpenbart satt sammen av Richard, en kannik ved Holy Trinity i London, er tett knyttet til Ambroises dikt. Det ble tidligere sett på som en førstehåndsfortelling som Ambroise baserte sitt verk på, men det er en antagelse som nå ikke lenger kan opprettholdes.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Ambroise: *The History of the Holy War*, oversatt av Marianne Ailes. Boydell Press, 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |

Portaler: Historie | Litteratur
Ambon
**Ambon** (eller **Amboina**) er provinshovedstaden i provinsen Molukkene i Indonesia. Innbyggertallet anslås (2005) til 355 600.

Portugiserne kom til øya Ambon i 1512, og de gjorde den til et militært hovedkvarter og utgangspunkt for katolsk misjon. Ambon ble så erobret av nederlenderne i 1605, og den var nederlandsk koloni med avbrudd til 1949. En engelsk bosetning der ble ødelagt av nederlenderne i 1632. Ambon var under britisk styre fra 1796 til 1802 og deretter fra 1810 til 1814. 

Japanerne erobret Ambon og deres marinebase i 1942. I 1950 var det et opprør i Molukkene, og Ambon var en kort periode hovedstaden i republikken Sør-Molukkene, som snart måtte bukke under for nederlandsk overmakt.

Etter at det nederlandske kolonistyret var over, emigrerte mange molukkere fra Ambon til Nederland. 

Byen og området har vært åsted for voldsomheter mellom muslimer og kristne, men mange drap og kirkebranner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

1. ↑   (på id) *The Master Book of Indonesian Territory Data 2015*, Wikidata Q24249960,
Sluse og en fisketrapp helt til venstre, overløp i venstre halvdel og en annen fisketrapp til høyre.
Kart som viser demningene i Columbia-bassenget, inklusive Snake River.
**Ice Harbor-demningen** (engelsk: *Ice Harbor Lock and Dam*) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Snake River i staten Washington i USA, 13 km nordøst for byen Burbank i Walla Walla County. Dette er det siste kraftverket i Snake-elva før denne munner ut i Columbia River i samme delstat.

Anlegget ble påbegynt 1955 og ferdigstilt i 1961, med utvidelse i 1976. Det er en installert effekt på 603 MW med en største brutto kapasitet på 693 MW, fordelt på seks turbiner. Demningen er 30 meter høy og 860 meter lang. I dammen er det en 200 meter lang og 26 meter bred sluse som gjør det mulig å frakte gods opp og ned langs elva. I 2015 bestod godstrafikken av korn, oljeprodukter, gjødsel, treprodukter og diverse annet, til sammen mer enn 2 millioner tonn. Det er to fisketrapper så stillehavslaks, niøyer og annen fisk kan passere. Inne i demningen er det et besøkssenter med informasjon om dammen og friluftsaktiviteter i området.

Demningen skaper Lake Sacajawea, et 50 km langt reservoar i Snake-elva som strekker seg opp til neste demning ovenfor – Lower Monumental-demningen.

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Anleggets hjemmeside - hos US Army Corps of Engineers.
* US Army Corps of Engineers – Ice Harbor Lock and Dam

  


| * v
* d
* r
Demninger i Snake |
| --- |
| Jackson Lake **·** Palisades **·** Gem State **·** American Falls **·** Minidoka **·** Milner **·** Upper Salmon Falls **·** Lower Salmon Falls **·** Bliss **·** C. J. Strike **·** Swan Falls **·** Brownlee **·** Oxbow **·** Hells Canyon **·** Lower Granite **·** Little Goose **·** Lower Monumental **·** Ice Harbor | USAs flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
Sandvigodden fyr  Foto: Dag Terje Filip Endresen 
**Sandviga** er et boligområde på Hisøy i Arendal kommune, og ligger ved åpningen av Galtesund.

Historie
--------

Sandviga var en del av uthavna Merdø som strakte seg rundt bassenget som avgrenses av Merdø, Rævesand på Tromøy og Sandviga på Hisøy. For sjøfarende var dette ei havn; hvilken del de brukte i den aktuelle situasjonen var avhengig av vind og vær.

Sandviga har hatt bosetting siden 1400- / 1500-tallet. Det ble anlagt et kanonbatteri på stedet rundt 1700-tallet for å beskytte innseilingen til Arendal. Sandvigodden fyr ble bygget på samme sted i 1844, og fyret med sine fire bygninger er nå fredet. Uthavnen hadde i 1875 fem losbåter og tolv loser. Der var blant annet en sjømannskole og handelsvirksomhet.

Kystfort
--------

I Sandviga ligger det tyske kystfortet «HKB 33/979 Hisøen», som senere har fått navnet «Sandvigen festning». Fortet ble bygget av den tyske okkupasjonsmakten i 1941. Formålet var å sikre innseilingen til Arendal gjennom Galtesund. Innseilingen via Tromøysund ble sikret fra Kalvøysund festning. Fortet var bestykket med fire stk. 105 anti-skipkanoner og antiluftskyts. Etter andre verdenskrig på midten av 1960-tallet ble fortet utbygget av det norske sjøforsvaret i samarbeid med NATO, og brukt som drivstoffdepot for undervannsbåter, og det var lenge militær aktivitet der. Tankkapasiteten var på fem millioner liter drivstoff. Idag er området overtatt av Arendal kommune, og regulert til friluftsområde. I mai 2008 bestemte et enstemmig bystyret at Hisøy Idrettslag fikk overta Sandvigen fort. Laget har nå gjort fortet tilgjengelig for utleie til overnatting, kurs, teambuilding, treningsleir, og selskapslokaler.

Eksterne lenker
---------------

* NRK – Liv på fortet filmklipp

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Icefields Parkway** (fransk: **Promenade des Glaciers**), også kjent som *Alberta Highway 93 north*, er en turistvei i Alberta, Canada. Den går parallelt med det kontinentale vannskillet, gjennom det tøffe landskapet i den canadiske delen av Rocky Mountains, gjennom Banff nasjonalpark og Jasper nasjonalpark. Den forbinder Lake Louise med Jasper i nord. I sørenden møter Icefields Parkway *Alberta Highway 1* (Trans-Canada Highway). Highway 1 fortsetter mot vest til Yoho nasjonalpark i Britisk Columbia og den fortsetter østover til Lake Louise og byen Banff. 

Icefields Parkway er 230 km lang, og ble ferdigstilt i 1940. Den har sitt navn fra severdigheter som Columbia Icefield, som er synlig fra veien.

Veien er mye trafikkert i juli og august med opp til 100000 biler i måneden. Veien har stort sett to felter, noen steder med forbikjøringsfelter. Den har få bratte bakker og hårnålskurver, men trafikantene må se opp for vilt, og parkerte biler langs veiskulderen. Snø kan forventes hele året, og ekstremvær er vanlig på vinterstid.

Det er obligatorisk å kjøpe billett til nasjonalparkene for å kjøre på Icefields Parkway; det er billettstasjoner nær Lake Louise og Jasper. Yrkestrafikk (lastebiler) er ikke tillatt. Fartsgrensa er 90 km/t med redusert fart ved Saskatchewan River Crossing og området ved Columbia Icefield. På vinterstid er det påbudt med kjettinger eller dekk for vinterbruk, og det er ikke uvanlig at veien blir stengt.

Fra Icefields Parkway

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Banff National Park The Icefields Parkway». Parks Canada. 5. desember 2014. Besøkt 13. februar 2015.

Litteratur
----------

* Parfit, Michael; Chris Johns (desember 1992). «The Hard Ride of Route 93». *National Geographic*. National Geographic Society. 182 (6): 42–69.
* "Spectacular Scenic Highway Built In Clouds" *Popular Mechanics*, August 1937 - early article on highway being planned and built

Eksterne lenker
---------------

* (en) Icefields Parkway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Icefields Parkway – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Attractions and Activities in Icefield Parkway
* Icefield Parkway.ca Arkivert 14. februar 2015 hos Wayback Machine.
* National Geographic
* Travel Alberta – Icefields Parkway
* 2010 Provincial Highways 1 – 216 Series Progress Chart (map, 8 MB) av Alberta Transportation.
* Map of Icefields Parkway with points of interest (English) av Parks Canada.
Tell Qeni (1803 m) er områdets høyeste punkt
**Jabal al-Druze** (arabisk **جبل الدروز**, *Druserfjellet*), offisielt **Jabal al-Arab** (arabisk **جبل العرب**, *Araberfjellet*) er et vulkanområde sør i Syria, i As-Suwayda guvernement. De fleste innbyggerne i denne regionen er arabiske drusere i tillegg til et lite arabisk kristent samfunn. Safaittiske inskripsjoner ble første gang oppdaget i dette området. 

Området var en selvstyrt stat i det franske mandatet i Syria fra 1921 til 1936, ved samme navn. 

Tidligere ble navnet *Jabal al-Druze* benyttet om et annet område, som ligger i Libanonfjellene.

Geologi
-------

Kart over Jabal al-Druze.
Vulkanfeltet Jabal al-Druze, det sørligste i Syria, ligger påi Haurun-Druze-platået i det sørvestlige Syria nær grensen til Jordan. Det mest dominerende fjellet i dette vulkanfeltet er det 1800 meter høye Jabal al-Druze (også transkribert *Jabal ad Duruz, Djebel Al-Arab, Jabal Druze, Djebel ed Drouz*). Det alkaline vulkanfeltet består av en gruppe av 118 basaltiske vulkaner som var aktive i nedre pleistocen til holocen. 

Det store sørvestlige platået er fylt med basaltiske lavastrømmer fra vulkaner som strekker seg fra nordvest til sørøst. Dette vulkanfeltet ligger innenfor den nordlige delen av det massive alkaline vulkanfeltet Harrat Ash Shamah (også skrevet *Harrat Ash Shaam*) som strekker seg fra sørlige Syria til Saudi-Arabia.

Fjelltopper
-----------

* Tell Qeni (1803) m.

* Tell Joualine (1732) m.

* Tell Sleiman (1703) m.

* Tell Qleib (1698) m.

* Tell Abou-Hamra (1482) m.

* Tell El-Ahmar (1452) m.

* Tell Abed-Mar (1436) m.

* Tell Khodr-Imtan (1341) m.

* Tell Azran (1220) m.

* Tell Shihan (1138) m.

På arabisk betyd ordet «*tell*» som regel «ås», men i Jabal al-Druze viser «*tell*» heller til en vulkankjegle.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Ambon

Portugisernes nederlag
**Ambon** er en indonesisk øy i øygruppen Molukkene. Den har et areal på 775 km² og er fjellrik.

Geografi
--------

Ambon ligger cirka 2 000 km nordøst for Jakarta. Øya er av vulkansk opprinnelse og har et areal på cirka 775 km² og er cirka 51 km lang.[] Den deles av et nes i den sørøstre delen Leitimor og den nordlige delen Hitoe. 

Store deler av øya dekkes av tropisk regnskog. Hovedsakelig dyrkes det maniok, sago, ris, kakao og kaffe. De tidligere mest betydelige krydderne muskat og kryddernellik dyrkes bare i mindre kvantiteter.

Ambon har cirka 441 000 innbyggere (2010).[] Hovedstaden heter også Ambon (330 335 innbyggere, 2010[]) og ligger på øyas midtre del ved Amboynabukten.

Høyeste fjell er Mount Salahutu på cirka 1 225 moh.

Historie
--------

Ambon ble trolig bebodd av melanesiere allerede cirka 1500 f.Kr.[] Portugisere kom som de første europeerne i 1526 og gjorde øya til sentrum for de såkalte Krydderøyene.

I 1609 ble området overtatt av nederlendere som i 1610 ble hovedsete i Vereenigde Oostindische Compagnie. Omkring 1615 etablerte også britene en handelsbase på øya gjennom British East India Company noe som innledet en mindre handelskrig som kulminerte i den såkalte *Amboinamassakren* i 1623 da tyve ansatte ble myrdet av nederlandske ansatte og handelsposten ble ødelagt. 

I 1796 ble øya atter erobret av britene som imidlertid gav tilbake området i 1802 etter Freden i Amiens. Etter en ny erobring i 1810 ble området returnert på nytt til nederlenderne i 1814. Ambon ble så hoveddysfi hele Molukkene og ble befestet stadig mer.

De store flåtebasene på Ambon ble inntatt i 1942 av Japan under andre verdenskrig.

Etter Indonesia selvstendighet i 1949 vokste misnøyen over sentralstyret, noe som den 25. april 1950 ledet til en ensidig proklamasjon av *Republik Maluku Selatan* (Republikken Sørmolukkene). Dette forsøket på selvstyre ble slått ned av indonesiske styrker i løpet av noen uker.

Ambon har lenge vært en base for kristne misjonærer til området og en stor del av befolkningen konverterte til kristendom selv om den dominerende tro er islam.

I begynnelsen av 1999 brøt det ut uroligheter mellom kristne og muslimer som eskalerte i voldsomme opptrinn med store materielle ødeleggelser. Urolighetene varte helt frem til 2004.

Litteratur
----------

* Conboy, Kenneth; Morrison, James (1999). *Feet to the Fire CIA Covert Operations in Indonesia, 1957–1958*. Annapolis: Naval Institute Press. ISBN 1-55750-193-9.
* Ricklefs, M.C. (1991). *A History of Modern Indonesia Since c.1300* (2nd utg.). London: Macmillan. s. 25, 28. ISBN 0-333-57689-6.
* Kahin, Audrey R; Kahin, George McT (1997) [1995]. *Subversion as Foreign Policy The Secret Eisenhower and Dulles Debacle in Indonesia*. Seattle and London: University of Washington Press. ISBN 0-295-97618-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ambon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ambon Information Website

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Kenneth Volter Erland Gustavsson** (født 31. august 1954 på Kökar på Åland) er en ålandsk arkeolog med Filosofisk doktorgrad fra 1998. 

Gustavsson var antikvar ved Ålands landskapsstyrelses musumsbyrå og ble i 2000 landsskapsarkivar. Doktoravhandlingen om keramikk fra bronsealdersbyen Otterböle på Kökar gir et nytt bilde av oldtidens kulturkontakter i Østersjøregionen, der innflytelser fra Polen er tydelig i de ålandske funnene. Gustavsson har også forsket på det middelalderske fransiskanerklostret på Kökar og publisert grunnleggende undersøkelser av det militære nærværet på Åland under første og andre verdenskrig.

Kilder
------

* Kenneth Gustavsson[*død lenke*] i Uppslagsverket Finland (webutgave, 2009)

Eksterne lenker
---------------

* Utdannelsessentralen ved Åbo Akademi
* Musumsbyrået. Om Otterböle
* Museibyrån. Om Kökar

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
| Kiesdorf auf dem Eigen |
| --- |
| Høyde: | 225-257 |
| Areal: | 7.728 km 2 |
| Folketall: | 508 (31. Desember 1993) |
| Opphørt som kommune: | 1. januar 1994 |
| Postnummer: | 02899 |
| Retningsnummer: | 035823, 035874 |

**Kiesdorf auf dem Eigen**, også bare kalt **Kiesdorf**, er et distrikt i kommunen Schönau-Berzdorf auf dem Eigen i Oberlausitz i den sørlige delen av Landkreis Görlitz i Fristaten Sachsen. Kiesdorf auf dem Eigen var frem til 1. januar 1994 en selvstendig kommune. Historisk tilhørte også Kiesdorf inntil 1994 området Eigen.

Geografi
--------

Kiesdorf ligger omkring 20 km sørvest for Görlitz og omkring 5 km øst for Bernstadt auf dem Eigen. Omkring 5 km sørøst for Kiesdorf ligger byen Ostritz.

Kiesdorf er et område preget av skog, og strekker seg ca 4 km parallelt med elven Gaule fra Dittersbach, som munner ut i elven Pließnitz i Niederdorf. Fra stedets sentrum til Niederdorf faller landskapet fra 255 til 30 meter over havet i en nordøstlig retning.

Kiesdorf grenser til Schönau auf dem Eigen i nord, Tauchritz og Hagenwerder i nordøst, Leuba i øst, Ostritz i sørøst, Dittersbach auf dem Eigen i sørvest, Bernstadt i vest og Altbernsdorf auf dem Eigen i nordvest.

Historie
--------

Kiesdorf er en bosetning som går tilbake til den andre fasen av den tyske Ostsiedlung. Landsbyen ble trolig opprettet omkring år 1200. I 1264 ble stedet omtalt som *Kysilingistorf* og i 1285 som *Kieselingistorf* i lensnedtegnelsene til Klosteret St. Marienstern som tilhører Cistercienserordenen.

På 1500-tallet ble Kieslingsdorf delt i Ober- og Niederdorf, hvoretter de to delene kom til å tilhøre hvert sitt sogn. I 1904 ble begge disse kommunene slått sammen igjen.

Leuba var en kommune i Kreis Görlitz fra 1952 til 1990, og i Landkreis 
Görlitz fra 1990 til 1994. Den 1. januar 1994 ble den innlemmet i kommunen Schönau-Berzdorf auf dem Eigen.

Litteratur
----------

* Christian Richter: Geschichte Bernstadts und des „Eigenschen Kreises" in der Oberlausitz. Bernstadt 1993
* Rund um die Bernstädter Erdachse: Ein Streifzug durch die Orte des Eigenschen Kreises und Kemnitz. Geiger-Verlag, Horb am Neckar 1994

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Tor Jarle Nystuen** (født 30. juni 1958) er mangeårig formann i Nøtterø skytterlag og en av Vestfolds beste skyttere gjennom tidene.

Nystuen vant samlagsskytingen på landsskytterstevnet i 1979, for Vestfold.
Individuelt på landsstevnet er hans beste resultat en 2.-plass i klasse 1.
Nystuen har også flere gode resultater fra Viken I-stevner, der han har hevdet seg i en årrekke, særlig innen feltskyting, men også i samlagsskyting og individuelt på bane. På sine eldre dager har Nystuen tatt opp miniatyrskytingen og resultatet har vært overraskende gode resultater, spesielt i liggende skyting. 

Tor Nystuen står bokført med totalt 11 Vestfoldmesterskap (7 i baneskyting og 4 i feltskyting i perioden 1979 til 2003), kun Knut Skjelland fra Andebu kan vise til flere samlagsmesterskap i Vestfold, med totalt 13 seire.

Titler
------

* 7 Vestfoldmesterskap på bane – 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1998, 2003.
* 4 Vestfoldmesterskap i felt – 1979, 1984, 1990, 1998.
* 2 Viken I-mesterskap i felt – 1982, 1992.
* 1 Mesterskap i samlagsskyting på landsskytterstevnet – 1979.

Bestenoteringer
---------------

* DFS standardprogram – 35 skudd: 348 poeng.
* Halvmatch (50 meter): 573 poeng.
* 60 skudd liggende (50 meter): 595 poeng.

Verv
----

* Formann i Nøtterø skytterlag – 1989–1996 og 2005-?
Amborg Aall og ektefelles gravminne ved Østre Porsgrunn kirke. På minnesmerket leses: OG AF AMBOR AALL FÖD IÖRGENSEN FÖD DEN 7de DECB: 1741 DÖD DEN 25: NOVB: 1815. Nederst på søylen leses: FORENEDE I LIVET, VED KJÆRLIGHED ÖMME BAAND, NYDE DE I HIMLEN, DYDENS SALIGSTE LÖN
**Amborg Jørgensdatter Wesseltoft** (født 1741 i Skien, død 1815 i Porsgrund) var en norsk kvinne fra Wesseltoftslekten i Grenland. Gjennom sitt ekteskap med godseier Nicolai Benjamin Aall ble hun mor til to eidsvollsmenn samt frue til Ulefos hovedgård.

Amborg Jørgensdatter Wesseltoft var datter av den rike kjøpmann i Skien Jørgen Simonsen Wesseltoft og hustru Inger Jocumsdatter Coldevin. Da faren døde i 1760 ble en betydelig arv delt mellom de etterlatte. Den 17. februar 1769 giftet Amborg seg med den velstående trelasthandleren Nicolai Benjamin Aall. De nygifte bosatte seg på Aallgården i Porsgrunn. 

I 1778 døde brått hennes bror Jochum Jørgensen, og etterlot seg en formue på 100 000 riksdaler. Wesseltofts bror og ektemannen ble heretter bobestyrere etter den avdøde broren, og formuen vokste. Ved hjelp av sin egen farsarv, Amborgs arv, medgift samt lån i Jochums bo, kunne ektemannen Nicolai Aall i 1782 utløse sine medeiere og dermed bli eneeier av Ulefos hovedgård. 

Til tross for velstanden, levde Amborg Wesseltoft og hennes barn nøkterne liv. Hun var selv sterkt religiøs og oppvokst i Brødremenighetens glanstid i Skien, hvor nøysomhet, flid og nestekjærllighet sto i høysetet.

Nicolai Aall døde i 1798, mens Amborg Wesseltoft levde videre i 17 år. Hun ble begravet ved siden av sin ektemann ved Østre Porsgrunn kirke.

Barn
----

Paret fikk flere barn:

* Niels Aall, statsråd
* Jørgen Aall, eidsvollsmann og stortingsrepresentant
* Benedicte Henrikka Aall, gift med Ulrich Fredrich von Cappelen
* Jacob Aall, eidsvollsmann og jernverkseier
* Inger Aall, gift med Hans E. Møller
* Nicolai Benjamin Aall
* Constance Aall, gift med Peder D.S. Herlofson

Referanser
----------

1. ↑  Høegh, S.: *Familien Wesseltoft*, Christiania, 1893
2. 1 2  Hagen, Ragnhild: *De syv fruer på Ulefos Hovedgaard*, 2009

Litteratur
----------

* Haagen Krog Steffens: *Slægten Aall*, Kristiania 1908, med senere tilleggsbind

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**André Flem** (født 15. desember 1967) er en tidligere fotballspiller. Han er kjent som mangeårig kaptein i Stabæk.

Flem startet sin karriere i Clausenengen. I 1989 kjøpte Peder Stian Madsen sammen med myntsamler Jan Olav Aamlid Flem fra Clausenengen for 20 000 kroner, han «eide» Flem frem til 2003. Ettersom Stabæk rykket opp i Tippeligaen på starten av nittitallet, ble det store utskiftninger i spillerstallen. Flem var en av få spillere i klubben som greide å være med hele veien oppover i systemet og Flem skulle vise seg å bli en av de mer betydningsfulle spillerne i Stabæk Fotball sin historie.

Da Flem la opp i 2003 hadde han spilt 14 år i Stabæk. Det siste året var han innom Stabæks andrelag i 2.divisjon, da dette trengte spillere. Han har senere jobbet som IT-/medieansvarlig i klubben. I 2000 ble Flem kåret til årets spiller av Stabæk Support

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 241020, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  VG, 04.05.2003 – Side 31 – I 14 år og fire divisjoner har Andre Flem blødd for Stabæk
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juni 2009. Besøkt 7. februar 2012.  *SS.no - Årets spiller* Publisert: 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**André Eriksen** (født 22. oktober 1975 på Vestli i Oslo) er en norsk skuespiller med bakgrunn som rapper og breakdancer. Han er også kjent under artistnavnet «Tech Rock» i gruppa Warlocks, og som medlem i breakdancegruppa Atomic B-Boys.

Liv og virke
------------

André Eriksen er oppvokst i Groruddalen i Oslo. Han var tidlig interessert i både rap, breakdance og graffiti, og kan kategoriseres som en ekte «B-boy». André Eriksen startet rapgruppa «Warlocks», sammen med sin tvillingbror, Kevin «Karma» Eriksen og Håkon «Hawk» Lund. Warlocks har hovedsakelig rappet på engelsk, men har også levert et album med norsk lyrikk. André Eriksen og Warlocks vant Alarmprisen i 2002 i klassen hiphop/rap for albumet «Afterlife». 

André Eriksen og tvillingbroren startet også breakdancecrewet Atomic B-Boys, sammen med Lars «PayTwo» Undli og Bjørn «Sean» Hagen. Atomic B-Boys er flere ganger norsk mester i «B-boy Crew», breakdancing for grupper. Atomic B-Boys gikk sammen med svenske «Moves Per Minute», skapte «Nasty 9» og ble Skandinaviske mestere i breakdance i 2000. André Eriksen vant NM i «B Boy One on One» i 1997. Guttene kan sies å ha vært foregangsfigurer i det norske hiphop-miljøet.

Han er også en av norges mest profilerte graffiti kunstnere.

André Eriksen debuterte som skuespiller i Nokas-filmen. Siden da har han spilt i en rekke filmer i ut og innland, blant annet Erik Skjoldbjærgs film "Pionér" sammen blant annet Wes Bentley og Aksel Hennie. Fra 2015 spilte han rollen som boksetrener Atle Søgård, i Hotel Cæsar. Nylig er han å se i Tommy Wirkola sin siste film I onde dager.

André Eriksen studerte idrettsfag ved Linderud videregående skole fra 1991 til 1994.

Meritter
--------

### Individuelle seire

NM 1997, B Boy One on One (delt tittel med Lars «PayTwo» Undli).
Norwegian HipHop Awards: Årets bboys 2005 (sammen med tvillingbror «Karma»)

### Seire med Atomic B-Boys

* Battle Of The Year 1995
* Battle Of The Year 1996
* Battle Of The Year 1997
* NM i «B Boy Crew» 1997
* «B Boy Rumble», Rockefeller i Oslo 1999, delt tittel i «Crew battles» med gruppen Floor Knights

### Seire med Nasty 9

Scandinavian BOTY 2000

Filmografi
----------

* *Nokas,* Thomas Thendrup - 2010
* Pionér, Knut - 2013
* Trio: Odins Gull, Tom - 2014
* Hotel Cæsar, Atle Søgård - 2015, 2016
* Hæsjtægg - 2015
* Julekongen - Full rustning, Lut - 2015
* DC's Legends of Tomorrow, Baron Krieger - 2016
* Vikings, Odin
* *Dragonheart: Battle for the Heartfire,* Thorgrim - 2017
* The Last Kingdom, Earl Ulf - 2017
* Vikingane, Ørn - 2016, 2017, 2020
* Svartsjøen (TV-serie) - 2018
* I onde dager - 2021
* Violent Night - 2022

Se også
-------

* Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser
----------

1. ↑  Artikkel på Mic fra 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) André Eriksen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) André Eriksen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) André Eriksen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Warlocks hjemmeside
* Teeproductions: Om Warlocks
* André Eriksen Filmfront

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**André Colomer** (født 4. desember 1886 i Cerbère, død 7. oktober 1931 i Moskva) var en fransk dikter, individualistisk anarkist og til slutt kommunist.

Colomer vokste opp i Paris og oppdaget tolv år gammel det anarkistiske idealet da han ble undervist i Émile Zolas forfatterskap. Han gikk på gymnas i Bordeaux, tok den forberedende skolen Louis-le-grand i Paris for å kvalifisere seg til École normale supérieure, men lyktes ikke. Han avtjente isteden militærtjeneste i Perpignan i 1906.

Etter en kort periode å ha forsøkt seg som lærer installerte han seg i Paris, der han ble journalist.
I 1913 grunnla han tidsskriftet l'Action d'art sammen med Manuel Devaldès og Gérard de Lacaze-Duthiers. Etter å ha nektet å møte til en militær øvelse flyktet han til Italia. Da landet gikk inn i 1. verdenskrig i 1915 ble han tvunget til å gå i dekning. Han ble imidlertid syk og måtte la seg arrestere, og ble overført til Perpignan. Han ble løslatt på dagen til våpenhvilen.

Han tok opp igjen utgivelsen av l'Action d'art og grunnla en fagforening for forfattere og dramatikere. I 1927 løsrev han seg fra anarkismen for å bli en «virkelig kommunist». Han ble sterkt kritisert av sine anarkistiske venner for dette. Han flyttet til slutt til Moskva, der han døde som en syk mann i 1931.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Balhae**, også kalt **Bohai** (kinesisk: 渤海, pinyin: *Bóhǎi*, hangul: 발해, hanja: 渤海), var et koreansk kongerike i det sørøstlige Mandsjuria og den nordlige delen av dagens Nord-Korea. Det eksisterte fra 696 til 926 og rådde over et byråkrati av kinesisk type og hadde angivelig fem store hovedsteder. Forskningen vedrørende Balhae er ennå i startfasen. 

Balhaes administrative inndeling.
Asia år 700.
Asia år 800.
Asia år 900.
Riket Balhae ble grunnlagt i 696 av Dae Jo-yeong (pinyin: *Dà Zuòróng*), en tidligere Goguryeo-general. Da mongolene angrep Tang-Kinas grenser og isolerte den lokale Tang-forvaltningen, gjorde han opprør og flyktet med sitt folk til elva Sungari i dagens Jilin, hvor han utnevnte seg selv til konge. I 712 ble kongeriket anerkjent av Tang-Kina, og for sikkerhets skyld erklærte Dae Jo-yeong seg også som gök-tyrkisk vasall. 

Dae Jo-yeong døde i 719 og ble etterfulgt av sin sønn Dae Muye (død 737), som ga seg selv tittel som hersker. Under hans styre kom det til strid mellom pro- og antikinesiske fraksjoner ved hoffet. Hans bror Dae Munye gjorde opprør, og det fulgte en krig med Kina, hvor kong Dae Muye i 732 sågar sendte en flåte mot Shandong. Først i 735 ble de igjen enige.

Den tredje kongen, Dae Heum-mu (død 793) regjerte i 57 år. Under hans styre ble kinesisk *lingua franca* i Balhae. Han kopierte Tang-Kinas institusjoner og litteratur, og betalte formell tributt til Kina. Hans ambassadører var alltid til stede ved nyttårsfeiringen ved Tang-hoffet. Balhae-rikets grenser ble utvidet til elva Amur og Liaodong-halvøya. 

Balhae ble i 926 erobret av de nærliggende Kitan-mongolene. Innbyggerne hadde dog helt til 1400-tallet en spesiell status, men mange av koreanerne vendte tilbake til Korea og det nye Goryeo-riket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Balhae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Han Giu-cheol: *History of the Balhae Kingdom* Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. (Korea Herald 11. mars 2004 / Kyungsung University)
* Han Giu-cheol: *Who is the tribe of Malgal (Mohe)?* Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. Kyungsung University

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
***Beauty and the Rogue*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Henry King.

Handling
--------

Roberta Lee, som er opptatt av å reformere tidligere kriminelle, overbeviser sin velstående far om å ansette den tidligere raneren Bill Dorgan som gartner på eiendommen deres. Bill forsøker i begynnelsen å reformere seg selv, men gir snart etter for fristelsen og stjeler Robertas verdisaker. For å unngå negativ publisitet reiser Roberta sin vei.

Men underveis møter hun Richard Van Stone som, under en fiktiv identitet, driver forretninger på farens vegne. Men en uforvarende Rickard en brosje som tidligere tilhørte Robertas, men som ble stjålet av Bill. Når Rickhard presenterer dette smykket for henne, blir han snart arrestert for å ha begått tyveriet. Men etter at Roberta blir kidnappet, redder Bill henne og returnerer alle verdisakene han hadde stjålet. Roberta står deretter fritt til å gifte seg med Richard.

Skuespillere
------------

* Mary Miles Minter som Roberta Lee
* Allan Forrest som Richard Van Stone
* Orral Humphrey som Bill Dorgan
* George Periolat som Thomas Lee
* Lucille Ward som Sarah Wilson
* Spottiswoode Aitken som Benjamin Wilson
* Clarence Burton som Detektiv Callahan

Referanser
----------

1. ↑  Beauty and the Rogue
2. ↑  BEAUTY AND THE ROGUE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Beauty and the Rogue* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Beauty and the Rogue* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Beauty and the Rogue* på Silent Era Rediger på Wikidata
**4. departement** var i perioden 1814–1818 en av enhetene i den norske sentraladministrasjonen.

2. mars 1814 kunngjorde prins Christian Frederik at det skulle oppnevnes et regjeringsråd og et sentralt embetsverk. Dette skulle organiseres i fem departementer etter forbilde av det som i Danmark het *kollegier*. De fem departementene blei betegna ved tall, og 4. departement fikk ansvar for handels- og tollsaker.

I og med Grunnloven av 17. mai 1814 endra regjeringsrådet betegnelse til statsrådet.

30. november samme år (ved etableringa av unionen med Sverige) blei departementsordninga endra. Det skulle da være seks departement. Handel og toll blei plassert sammen med finans i 5. departement. 4. departement blei ansvarlig for innenrikssaker som land- og bergvesen, skogbruk, fiskerier, kanaler, havner, kameralvesen (statens forretningsdrift) og distriktenes økonomi.

Etter vedtak 17. november 1818 blei det ytterligere endringer i departementene fra 1. januar 1819. Vi fikk da departementsnavn av dagens type, altså etter saksfeltet.

Sjef for 4. departement (første ordning – handel og toll)
---------------------------------------------------------

* Niels Aall, 2. mars – andre ordning

Sjefer for 4. departement (andre ordning – indre saker)
-------------------------------------------------------

* Jonas Collett, 11. november 1814 – april 1816
* Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg, april – august 1816
* Christian Krohg, august – september 1816
* Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg, oktober 1816 – mai 1817
* Jonas Collett, mai 1817 – tredje ordning

Kilder
------

* *Håndbok for Riksarkivet* (redigert av Knut Johannessen, Ole Kolsrud og Dag Mangset), ad Notam Gyldendal, Oslo 1992, side 86–88.
* *Det norske statsråd 1814–1945*, Statsministerens kontor 1996, side 19 ff.

  


| * v
* d
* r
Departementene i Norge 1814–1818 |
| --- |
| Regjeringen | 1. departement **·** 2. departement **·** 3. departement **·** 4. departement **·** 5. departement **·** 6. departement | Norges flagg |
Jørpeland med Idsefjorden
**Idsefjorden** er en 12 kilometer lang fjordarm av Boknafjorden i Strand kommune. Fjorden har innløp mellom øyene Heng og Idse, som den er oppkalt etter, og mellom Heng og Solbakk på fastlandet. Jørpeland ligger på nordsida av fjorden, innenfor Jørpelandsholmen og Fjellsholmen. Her munner Jørpelandsåna ut i fjorden.

Mellom Idse og fastlandet i øst ligger øyen Idsal. Begge disse øyene har brosamband langs fylkesvei 535 til fastlandet over Idsalsundet (til Idsal) og Idsesundet (over til Idse). På andre siden av begge disse sundene ligger Høgsfjorden. 

Sør for Jørpeland strekker fjorden seg videre sørover til garden Botne. Denne innerste delen av fjorden blir kalt for Botnefjorden. På østsiden av Botnefjorden ligger bygdene Notavika og Jøssang. 

Vest for Idsefjorden ligger Horgefjorden, mens Hidlefjorden ligger nord for Heng. Sør for Idse ligger innløpet til Høgsfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Idsefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Koldnålsradering er en grafisk trykketeknikk. Her et koldnålsarbeid av Rembrandt.
**Koldnålsradering** eller **tørrnålsradering** er en grafisk trykkteknikk der motivet preges inn i trykkplaten ved hjelp av spisse verktøy, såkalte *koldnåler*. Teknikken kjennetegnes på de myke, nesten lodne linjene.

Blant andre Rembrandt og Arne Bendik Sjur er kjent for sine koldnålsarbeider.

Framgangsmåte
-------------

Koldnåler
Koldnåler er laget av herdet stål. Trykkplatene er oftest laget av sink, kobber eller pleksiglass. 

Grafikeren tegner, skraverer eller skraper i trykkplaten. Koldnålen *pløyer* dermed opp platen og etterlater seg et grunt spor med litt røffe, raggete kanter på sidene. I forstørrelse ser det ut som en plogfure. På hver side av fordypningen blir det en grad (grat) eller kant. 

Streket (tegningen) i koldnålsraderinger får dermed et loddent preg som er nokså forskjellig fra etsingens skarpe og rene strek. Trykkplaten utsettes for store påkjenninger ved trykking, og det lodne, sarte preget, ødelegges etterhvert (slitasje ved innfarging og under trykkingen). Koldnålsarbeider trykkes derfor i små opplag (antall).

Trykking av platen er som dyptrykk.

Referanser
----------

1. ↑  R. Broby-Johansen: *Kunstordbok* Tiden forlag 1965

Se også
-------

* Grafikk
* Radering
* Dyptrykk

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Idun Anderssen Husabø** (født 1980 i Leikanger) er en norsk forsker og forfatter. Hun bodde tidligere i Sogndal og i Leikanger. Husabø har cand.mag. i samfunnsvitenskap fra Universitetet i Bergen, og en mastergrad i asiatisk politikk fra School of Oriental and African Studies ved University of London. Fra 2003-2005 var hun journalist i NRK Sogn og Fjordane, i 2004/2005 var hun i Kina i regi av Peace Corps og Red Cross Nordic United World College. Husabø ble i 2006 ansatt som trainee i Vestlandsforsking i Sogndal, hvor hun siden har drevet med forskning. I 2011 ble hun ansatt som konsulent i Bydelssenteret i Sogndal.

Husabø har blant annet skrevet tekstene i bøkene *Kjartan Slettemark – kunsten å falle* (Skald 2009) med bilder av Brita Olsson og i *Balestrand* (Skald 2011) med bilder av Knut Bry og bidratt til dokumentarboken *Det fleirspråklege Noreg* (2013). I boken *Rabalder - kontroversielle ytringer gjennom 100 år*, som kom ut på Aschehoug i 2022, har hun bidratt med en tekst om Kjartan Slettemarks kunst med motiv fra Vietnam.

Bibliografi
-----------

* *Exit war, enter climate : institutional change and the introduction of climate adaptation in Norways public system of civil protection*, Vestlandsforskning), 2008, ISBN 9788242802866
* *Kjartan Slettemark : kunsten å falle*, Skald, 2009, ISBN 978-82-7959-123-8 [Foto av Brita Olsson]
* *Ekstremvêrhendingar : erfaringsgrunnlag for klimatilpassing hos fylkesmannen*, Vestlandsforskning, 2010, ISBN 9788242802996
* *Balestrand*, Skald, 2011, ISBN 978-82-7959-162-7
* *Det fleirspråklege Noreg*, Skald), 2013, ISBN 978-82-7959-190-0

Referanser
----------

1. ↑   (på nb) *Rabalder*, besøkt 2022-11-23

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Kolbu KK** (stiftet 14. februar 1906) er et idrettslag fra Kolbu i Østre Toten, som driver med fotball, friidrett, håndball, langrenn og skihopping.

Historikk
---------

14. februar 1906 ble Kolbu IL stiftet. 

1. desember 1935 ble IL Kolbukameratene stiftet.

I 1992 ble Kolbu/KK Fotball stiftet som en samarbeidsklubb for fotballen i bygda.

9. mars 2020 ble det vedtatt fusjon mellom *IL Kolbukameratene* og *Kolbu IL*, samt Kolbu/KK Fotball.

22. juni 2020 ble det vedtatt at idrettslaget skulle hete *Kolbu KK*.

Anlegg
------

### Kolbuplassen

Kolbuplassen ligger langs med Lena-elva og Narumsvegen. Anlegget har klubbhus, to fotballbaner og en lysløype som forbinder anlegget med Kolbu skole. Kolbuplassen har også ett nærmiljøanlegg med blant annet sandvolleyballbane og fotballgolf.

### KK-plassen

Også kalt Sausletta ligger langs Lena-elava i den yttre delen av Kolbu. Anlegget har klubbhus, håndballbane, klatrevegg, to fotballbaner med flombelysning og skistadion med lysløype.

### Slettumsbakken

Slettumsbakken er ett rekruteringsanlegg for hopp og har en K-19 og en K-10 bakke samt ei varmebu.

Idretter
--------

### Fotball

Utdypende artikkel: Kolbu KK Fotball

Kjente utøvere
--------------

* Kenneth Gangnes, skihopping
* Maren Lundby, skihopping

Referanser
----------

1. ↑  Nyborg, Karsten (11. mars 2020). «Nå har idrettslagene i Kolbu bestemt seg». Totens Blad. Besøkt 26. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Rogaland Kunstsenter** er en selvstendig, kunstnerstyrt formidlings- og faginstitusjon for visuell kunst, som ligger i Stavanger. Kunstsenteret utvikler og gjennomfører kunstprosjekter i offentlige og private rom, driver fagutvikling, verner om den kunstneriske ytringsfriheten, og er et kompetansesenter for fylkets profesjonelle kunstnere. Rogaland Kunstsenter er medlem av det landsomfattende nettverket Kunstsentrene i Norge.

Historie
--------

Rogaland Kunstsenter ble stiftet 31.12.1977, som et resultat av kunstneraksjonen av 1974. Kunstneraksjonen hadde som formål å bedre kunstnernes vilkår i Norge, og aksjonen førte til at det ble innført støtteordninger som fond, stipend og garantilønn for kunstnere. I tillegg til dette ble det også opprettet fem kunstsentre i landet, som skulle fungere som en motvekt til offentlige museer, kunstforeninger og private gallerier hvor kunstnerne selv hadde liten innflytelse. Kunstsentrene var en del av en treårs forsøksordning, som ble finansiert av Norsk Kulturråd. Forsøksordningen viste seg å være suksessfull. 

Rogaland Kunstsenter var fra dens begynnelse organisert som en faginstitusjon med to eiere, som var Bildende Kunstneres Forening Rogaland (BKF-R) og Norske Kunsthåndverkere Vest-Norge, Rogaland (NKVN-R). I dag er kunstsenteret organisert som en selvstendig faginstitusjon, og med de to overnevnte som kunstsenterets medlemmer.

Rogaland Kunstsenter fikk i 1995 status som regional formidlingsinstitusjon med fylkeskommunen som hovedsamarbeider. Dette førte til at det ble gjort vedtektsendringer, og det ble etablert et representantskap som kunstsenterets høyeste beslutningsorgan. Det ble også gjort navneendring i 1995, fra kunstnersenter til Rogaland kunstsenter. Representantskapet fastsetter hovedretningslinjer for kunstsenterets virksomhet, og skal føre tilsyn med styret og forvaltningen av kunstsenteret.

Oppgaver
--------

Arbeidsoppgavene til kunstsenteret har vært knyttet til kunstnerisk formidling. Rogaland Kunstsenter organiserer utstillinger i eget galleri, arbeider med kunstprosjekt, organiserer seminarer og debatter. I tillegg til dette er kunstsenteret rådgiver for kunst i offentlige rom (KORO). Gjennom KORO er kunstsenteret delegert et ansvar til å utnevne konsulenter og godkjenne kunstplaner gjennom organet Regionalt samarbeidsutvalg (RSU).

Organisasjon
------------

Representantskapet består av 13 medlemmer, 4 medlemmer og 2 varamedlemmer som velges av Bildende Kunstneres Forening Rogaland (BKF-R), 4 medlemmer og 2 varamedlemmer som velges av Norske Kunsthåndverkere Vest-Norge, Rogaland (NKVN-R), 2 medlemmer og 2 varamedlemmer som oppnevnes av Rogaland fylkeskommune, 2 medlemmer og 2 varamedlemmer som oppnevnes av Stavanger kommune, 1 medlemmer og 1 varamedlemmer som velges av og blant fast ansatte i Rogaland Kunstsenter.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside til Rogaland Kunstsenter
* Presentasjon av arkivet til Rogaland Kunstsenter på hjemmesiden til Stavanger byarkiv

Referanser
----------

1. ↑  Vedtektene til Rogaland Kunstsenter, § 1.
Kart over geologien i Dalane og Lista. Rogaland anortosittprovins, tidligere kjent som *Egersundfeltet*, er en 920-932 millioner år gammel formasjon av dypbergarter, som stammer fra 1-8 km dyp. Den inneholder verdifulle mineraler som ilmenitt og apatitt.
**Rogaland anortosittprovins** er en geologisk formasjon som dekker hele det sørøstre Rogaland innenfor landskapet Dalane, med et areal av 1 700 km². Den er tidligere kjent som «**Egersundfeltet**». Området utgjør Magma Geopark, som er en av 37 europeiske geoparker og den ene av bare to slike i Norden.

Dette er en magmatittisk formasjon av dypbergarter som også fortsetter utover i Nordsjøen i et tilsvarende stort område. De vanligste bergartene, er de lyse størkningsbergartene anortositt, gabbro-typene noritt og jotunitt, videre de økonomisk interessante apatitt, magnetitt og ilmenitt, samt dypbergarten mangeritt. Apatitt-feltene er rike på fosfor og kjennes på en ekstra frodig vegetasjon.

Mot slutten av dannelsen av det svekonorvegiske grunnfjellskjoldet for 932 millioner år siden, steg masser fra mantelen opp fra inntil 8 km dybde. De eldre, svekonorvegiske gneis- og granittfeltene omkring anortosittformasjonen ble smeltet ned og omdannet under sterk varmepåvirkning til blant annet osumilitt i en 15-30 kilometer bred sone.

Egersund-Ogna-anortositten omkring Egersund består mest av anortositt, og litt noritt i øst. I de mer østlige hovedkroppene med Helleren-anortositten og Åna-Sira-anortositten er forholdet omvendt – lys noritt dominerer over anortiositt. Den todelte Bjerkreim-Sokndal-intrusjonen i nordøst er den yngste, med lag av dypbergarter fra 1 – 7 km opprinnelig dybde, og forekomster av jotunitt, apatitt, magnetitt og ilmenitt (FeTiO3) både i den nordlige Bjerkreim-delen og den sørlige Sokndal-delen. I sistnevnte utvinner Titania AS ilmenitt til produksjon av titan (Ti). Gruvedriften i Rogaland antrosittprovins har røtter tilbake til 1700-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Ivar B. Ramberg, *Landet blir til – Norges geologi*, Norsk Geologisk Forening, Oslo 2006 (2007), side 107-109.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |