recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asbjørn Skarstein** (født 7. mars 1922 i Oslo, død 20. oktober 1999) var en norsk diplomat og siviløkonom.

Skarstein var student ved Oslo handelsgymnasium fra 1941, og ble uteksaminert ved Norges Handelshøyskole i 1946. Etter å ha arbeidet som fullmektig i Fellesbanken ble han i 1948 ansatt som sekretær i Utenriksdepartementet (UD). I 1950 var han ambassadesekretær for Norges delegasjon til OEEC og NATO. Skarstein var deretter byråsjef i UD i 1956, ambassaderåd både i Genève i 1960 og i Brussel i 1962. Han var også underdirektør i UD fra 1965 og ekspedisjonssjef ved samme sted i perioden fra 1967 til 1972. Fra 1972 til 1975 tjenestegjorde Skarstein som Norges ambassadør til Canada ved Norges ambassade i Ottawa. Etter dette var han departementsråd i Handelsdepartementet frem til 1981.

Fra 1981 til 1984 tjenestegjorde Skarstein som Norges ambassadør til Italia ved Norges ambassade i Roma, samt Norges ambassadør til Frankrike ved Norges ambassade i Paris i perioden 1984 til 1988.

Litteratur
----------

* «Skarstein, Asbjørn», i Steenstrup, Bjørn (red.): *Hvem er Hvem? 1973*, Oslo: Aschehoug, 1973, s. 506.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Asbjørn Skarstein i Store norske leksikon (Forfatter Tim Greve)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
***Om mus og menn*** er en 1992 amerikansk-produsert film med John Malkovich og Gary Sinise, som også regisserte filmen. Filmen er den tredje filmatiseringen av John Steinbecks roman *Om mus og menn* fra 1937.

Handlingsreferat
----------------

Under den store depresjonen passer George Milton på sin fysisk sterke, men psykisk funksjonshemmede, partner Lennie Small. De flykter fra deres tidligere ansettelse i California, hvor Lennie ble beskyldt for voldtektsforsøk. George og Lennie reiser til en ranch hvor de får gårdsarbeid. Om kvelden ber Lennie ham fortelle om drømmen han har, og George beskriver hvordan han håper at de to en dag kommer til å eie deres egen eiendom.

Men sjefen ved gården blir mistenksom overfor Lennies mentale tilstand når Lennie snakker, og glemmer å tie som George tidligere hadde instruert ham om. George lyver til sjefen deres, og påstår at Lennie er fetteren hans og at han ble sparket i hodet av en hest da han var barn. George og Lennie blir venn med en annen gammel ranch-hjelper, Candy. Imidlertid misliker de øyeblikkelig sønnen til sjefen, Curley, som hater folk som er større og sterkere enn ham. Lennie blir umiddelbart tiltrukket av Curleys forførende kone, som ofte forsøker å flørte med Lennie og George. Men Lennie dreper Curleys kone ved et uhell, noe som blir oppdaget av Candy som deretter informerer George om hva som har skjedd.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| John Malkovich | Lennie Small |
| Gary Sinise | George Milton |
| Ray Walston | Candy |
| Casey Siemaszko | Curley |
| Sherilyn Fenn | Curleys Kone |
| Noble Willingham | Sjefen |
| John Terry | Slim |
| Mick Suarez Roe | Carlson |
| Joe Morton | Crooks |
| Mark Boone Junior | Bussjåføren |
| Moira Harris | Jenten i en rød kjole |
| Alexis Arquette | Whit |

Nominasjoner
------------

* Cannes filmfestival, Gullpalmen: Gary Sinise

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Om mus og menn* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Om mus og menn* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Om mus og menn* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Om mus og menn* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Om mus og menn* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Om mus og menn* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Om mus og menn* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Om mus og menn* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Om mus og menn* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Om mus og menn* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Film
Historisk bosettingsområde for omaha, ponca, oto, kansa og pawnee i grønt. De oransje markeringene er indianerreservater.
Dansende omahaindianer
**Omaha**, egentlig *Umanhan*, er en nordamerikansk urbefolkning som talte omaha-ponca, en varietet av dhegiha, et siouxspråk, og tilhørte prærieindianernes kulturkrets. Deres tradisjonelle bosettingsområde var i de østre delene av nåværende Nebraska. Omaha levde den større delen av året i bastante jordhus og kombinerte fremgangsrikt jordbruk med bisonjakt. Idag bor de fleste omaha på **Omaha Reservation**, et indianerreservat i nordøstre Nebraska og vestre Iowa.

Historie
--------

Omkring år 1770 ble omahaene den første stamme på de nordlige slettelandene til å ta i bruk hester. De bygde ut «den store landsby» (*Ton-wa-tonga*) ca 1775 i det som i dag er Dakota County i nordøstre Nebraska, og herfra utviklet omahaene et omfattende handelsnettverk med tidlige europeiske oppdagere og *frontiersmen* og fransk-kanadiske voyageurs. De kontrollerte pelshandelen og tilgangen til øvrige stammer lenger oppe langs Missouri River.

Demografi
---------

Forskningen anser at omaha i historisk tid aldri har oversteget 3 000 personer. Etter kopperepidemiene ved midten og slutten av 1700-tallet ble alle omaha samlet i en enkelt by. Da ble det beregnet at det ha vært nærmere 2.800 omaha. Tre nye kopperepidemier i 1801, 1831 og 1835 rammet omahaene hardt. Etter 1860 medførtde en meget høy fertilitet og en synkede mortalitet at befolkningen hentet seg opp.

Ved den amerikanske folketelling i 2000 rapportertee 5 298 mennesker at de regnet seg som helt eller delvis omaha.

Referanser
----------

1. ↑  Paulette W. Campbell, "Ancestral Bones: Reinterpreting the Past of the Omaha" Arkivert 11. januar 2018 hos Wayback Machine. *Humanities*, November/December 2002, Volume 23/Number 6, accessed 26. august 2011
2. ↑  Margot P. Liberty, W. Ramond Wood & Lee Irwin, "Omaha", *Handbook of North American Indians. Volume 13: Plains* (Washington, DC: Smithsonian Institution, 2001), s. 412.
3. ↑  *Census 2000 PHC-T-18. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States: 2000*  2010-03-24

Litteratur
----------

* Judith A. Boughter, *Betraying the Omaha Nation, 1790-1916*  (Norman : University of Oklahoma Press, c1998).
* Alice C. Fletcher & Francis La Flesche, *The Omaha tribe*  (Lincoln : University of Nebraska Press, c1992).
* Robin Ridington, *Blessing for a long time : the sacred pole of the Omaha Tribe*  (Lincoln : University of Nebraska Press, c1997).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Kart over Ranem ammunisjonsleir
**Munitionslager Ranem** i Overhalla besto av en vaktbrakke, en mannskapsbrakke, en Geschäftzimmer-Baracke, Kraftfahrzeug-Schuppen og 25 ammunisjonsbrakker. Den ser ut til å ha ligget på nedsiden av riksvegen og var altså ikke del av Svenningmoen leir som lå på øversiden, også kjent som "Stor-Berlin" der Ortskommandanten holdt til.
Leiren lå langs det som i dag er Overhallsveien vest for elva Bjøra som renner inn i Namsen like nedenfor. Mannskapsbrakka var av typen polarbrakke. Disse var bedre isolert enn de vanlige mannskapsbrakkene, gjerne oppført i tømmer. Størrelsen på slike brakker kunne variere og det er ikke lett å avgjøre hvor mange som var tilsluttet leiren, men neppe mer enn en tropp. Hvor mye ammunisjon som gikk i de 25 ammunisjonsbrakkene er ukjent, men det er interessant å merke seg at arealet ammunisjonslageret dekket ble nærmest doblet i april 1945. Dette kan ha hatt sammenheng med en eller annen forhøyning av beredskapen, kanskje i sammenheng med de mange sabotasje-aksjonene mot Nordlandsbanen januar-mai 1945.

Krigsfanger var tydeligvis også knyttet til leiren. Etter kart nr. to å dømme, lå det en fangebrakke øst i leiren der riksvegen mot Grong svingte nord-nordøstover. Omfanget av denne er ikke kjent, men ser ikke ut til å ha bestått av mer enn en brakke uten strøm og innlagt vann. Krigsfangene var trolig beskjeftiget med å lempe ammunisjon for tyskerne. Etter kapitulasjonen ble leiren innlemmet i Reservation III Grong.

Kilder
------

* **Groven, Gunnar** – *Overhalla under okkupasjonen*, Overhalla: Overhalla kommune 1996.
* RKT/Boks 199/Mappe 1504 Ranem ammunisjonslager.
**Eduardo Lara Lozano** (født 4. september 1959 i Pradera (Valle del Cauca), Colombia) er midlertidig sjef for Colombias herrelandslag i fotball, og ble tilsatt i sin stilling 19. september 2008. Han fikk jobben å lede landslaget i de to VM-kvalifiseringskampene (til Fotball-VM 2010) mot Paraguay og Brasil. Han overtok etter at Jorge Luis Pinto fikk sparken av det colombianske forbundet.

Han har tidligere vært ansvarlig for Colombias ungdomslandslag på alle nivå, en jobb han fikk etter Reynaldo Rueda fikk opprykk til seniorlandslaget. Lara satser på hard disiplin blant sine spillere, og har mange ganger utelatt spillere for å bryte lagreglene. Et eksempel er Dayro Moreno og fire andre spillere på U-17 landslaget som skulle til U-17 verdensmesterskapet i Korea, men ble utelatt fra troppen på grunn av drikking.

Han ledet Colombias U-20 landslag til å vinne den søramerikanske kvalifiseringen til verdensmesterskapet i 2005, der de tapte kvartfinalen mot Argentina (som senere ble mester). I 2007 klarte ikke hans U-20 landslag å kvalifisere seg til VM, men det gjorde derimot U-17 landslaget etter at de endte på andreplass i den søramerikanske kvalifiseringen.
**Amoeba 809**, også bare kalt **Amoeba**, er et eksperimentelt distribuert operativsystem som ble utviklet ved Vrije Universiteit Amsterdam i Nederland. Operativsystemet ble utviklet av et team under ledelse av Andrew S. Tanenbaum (1944–), bestående av Leonardus Joseph Maria van Moergestel, Henri E. Bal, Frans Kaashoek, Robbert van Renesse, Gregory J. Sharp og Hans van Staveren.

Amoeba var et tidsdelt operativsystem som gjorde bruk av et nettverk av datamaskiner, mens brukeren oppfattet nettverket som én enkelt datamaskin (single system image). Dette dannet et grunnlag for forskning innenfor kapabilitetsbaserte og objektorienterte operativsystemer. Spørsmål som denne forskningen ville ha svar på, var hvordan mest mulig av operativsystemet kunne plasseres i brukerprosesser, hvordan man kunne bruke et prosessorpool og koble dette sammen med arbeidsstasjoner, og hvordan flere lokalnett med distribuerte operativsystemer kunne kommunisere over langdistansenett. Amoeba var basert på en mikrokjerne som gjorde lite annet enn meldingsoverføring; dette forbedret påliteligheten og tillot at mest mulig av operativsystemet kjørte som brukerprosesser. Tjenestene som Amoeba kunne tilby var basert på modellen av et fritt marked.

I likhet med Eden benyttet Amoeba en objektorientert modell for distribuert databehandling. Amoeba benyttet lettvektsprosesser og remote procedure call (RPC) for interprosesskommunikasjon.

Operativsystemet ble i utgangspunktet utviklet for datamaskiner som kjørte Motorola 68020 og var koblet sammen av et 10 Mbps Ethernet, med en nettverksbro til Pronet token ring. Det ble også etter hvert portert til Motorola 68030, NS32016, Intel 8088, Intel 80386, Intel 80486, VAX, PDP-11, MIPS, Sun-3/50, Sun-3/60 og SPARC. Ved hjelp av et programvarebibliotek var Amoeba istand til å kjøre UNIX-programmer. En rekke programmeringsverktøy var tilgjengelig, deriblant kompilatorer, teksteditorer og skall. Det objektorienterte programmeringsspråket Python ble opprinnelig utviklet for Amoeba, for å lagre systemendringer.

Kildekoden til siste versjon (5.3) ble siste gang modifisert den 30. juli 1996.

Referanser
----------

1. ↑  "The Amoeba 5.3 Reference Manual"; undertittel: User's Guide; avsnitt, vers eller paragraf: 2.1 "History"; side(r): 2.
2. ↑  .
3. ↑  «Amoeba FTP site».
4. ↑  «Release Information for Amoeba 5.3» (PDF).
5. ↑  .
6. 1 2 3 4 5 6  Goscinski 1991, side 809
7. 1 2  Goscinski 1991, side 810
8. ↑  «Amoeba FTP». Arkivert fra originalen 1. september 2000. Besøkt 9. desember 2016.

Litteratur
----------

* Goscinski, Andrzej (1991). *Distributed Operating Systems: The Logical Design*. Longman Group United Kingdom; august 1991. ISBN 978-0-20141-704-3. ISBN 02-014170-4-9.

Eksterne lenker
---------------

* Amoeba hjemmeside
* FSD-Amoeba ved Sourceforge

| * v
* d
* r
Distribuerte operativsystemer |
| --- |
| *Accent* **·** *Aleph* **·** *Amoeba 809* **·** *Arachne* **·** *Cambridge Distributed Computing System* **·** *Charlotte* **·** *Domain/OS*  **·** *Eden* **·** Inferno **·** *LOCUS 845* **·** *Mach* **·** *Plan 9* **·** QNX **·** *Sprite* **·** *TUNIS* **·** *V system* |
**Suleimania** (kurdisk: سلێمانی, *Silêmanî*, arabisk: السليمانية as-sulaymnyä, turkmensk:*Süleymaniye*) er en av atten provinser i Irak, og en av tre provinser som inngår i Iraks kurdiske region. Provinsens areal er 17 023 km². I 2010 hadde Suleimania 3 679 307 innbyggere. Administrasjonssenteret er byen Suleimania. 

Suleimania ligger nordøst i Irak og grenser til provinsene Arbil, Kirkuk, Salah ad Din og Diyala. I øst grenser provinsen til Iran.

Politikk
--------

Suleimania inngikk i ottomansk tid i provinsen Mosul, som i 1925 ble inkorporert i det britiske mandatområdet Irak. 
Den er den mest folkerike av de tre provinsene som i 1970 ble utpekt til å inngå i det kurdiske autonome området. Da irakiske regjeringsstyrker trakk seg ut i 1991/92 overtok kurdisk milits fra partiet PUK makta i provinsen.

Ved de kurdiske regional- og presidentvalgene i 2009 fikk opposisjonspartiet Gorran flertallet av partistemmene og Kamal Mirawdily flertallet av presidentstemmene i provinsen (i motsetning til de to øvrige provinsene). Ved regionalvalgene i 2013 ble Gorran største parti, men PUK har ikke villet overlate guvernørposten til Gorran.

Distrikter
----------

Guvernementet Suleimania består av ti distrikter foruten hovedstaden:

|  |  |
| --- | --- |
| * Darbandikan
* Chamchamal
* Dukan
* Halabja
* Kalar
* Qaradagh
 | * Penjwin
* Pishdar
* Ranya
* Sharbazer
* Suleimania
 |

Referanser
----------

1. 1 2  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sulaymaniyah Governorate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Iraks provinser |
| --- |
| Anbar **·** Al-Qadisiyya **·** Arbil **·** Babil **·** Bagdad **·** Basra **·** Dahuk **·** Dhi Qar **·** Diyala **·**  Halabja **·** Karbala **·** Kirkuk **·** Maysan **·** Muthanna **·** Najaf **·** Ninawa **·** Salah ad Din **·** Suleimania **·** Wasit | Iraks flagg |
| ISO 3166-2:IQ |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Beiarelva** (eller **Storåga**) er et ca. 56 kilometer langt vassdrag i Beiarn kommune i Nordland fylke. Elva følger hoveddalføret i Beiarn og renner ut i Beiarfjorden ved Tvervik. Den har sitt utspring øverst i Beiardalen, innenfor Saltfjellet-Svartisen nasjonalparks grenser.

Fiske
-----

Beiarelva er ei populær elv for lakse- og sjøørretfiske. I tillegg har elva en stamme av sjørøye, men det ble innført en totalfredning av denne i 2008. Elva har en lakseførende strekning på 27,5 kilometer, fra utløpet til Høgforsen ved Tollå. I tillegg er også 3 kilometer av sideelva Tollåga, og 0,6 kilometer av sideelva Store Gjeddåga lakseførende.[]

I 1981 ble lakseparasitten Gyrodactylus salaris påvist i elva. Dette førte til at laksebestanden i elva ble sterkt redusert i løpet av 80-årene. I 1989 ble alt laksefiske i Beiarelva forbudt. Elva ble rotenonbehandlet i 1994. Etter 7 år, i 2001, ble elva friskmeldt for gyro og den ble igjen åpnet for laksefiske.[]

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Nedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2015

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Samarbeidsorninga for Beiarelva.
* NVE-dok nr. 12 2002, Høringsdokument: Utvidet beskrivelse av Beiarelva[*død lenke*]

Beiarelvas utløp med Segelfjellet til venstre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Maslows behovspyramide er en utbredt teori om hvordan mennesker prioriterer å få sine behov dekket. 
**Behov** er noe som er nødvendig for organismer å leve et sunt liv. Behov skiller seg fra ønsker fordi en mangel på de vil føre til et klart negativ utfall slik som dysfunksjon eller død. Behov kan være objektiv og fysisk slik som mat eller de kan være subjektive og psykologiske som for eksempel behovet for selvaktelse. På et sosialt nivå er behov noen ganger kontroversielle. Å forstå behov og ønsker er et emne innenfor flere fag og samfunnsstrukturer: politikk, markedsføring, psykologi, samfunnsvitenskap og filosofi.

Behov i markedsteori
--------------------

Et **behov** er en følt mangel som en gjerne vil avhjelpe, basert på grunnleggende markedsteori. Kjøpere av produkter og tjenester i et marked er enkeltmennesker, husholdninger, bedrifter, private institusjoner og det offentlige, ifølge grunnleggende handelsteori. Avhengig av behov og disponibel kjøpekraft gjøres individuelle kjøpsvalg som har betydning for konkurransen mellom forskjellige leverandører.

Se også
-------

* Maslows behovspyramide
* Motivasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
Kart over Setumaa (grønt). Andre betydninger: *Lätimaa* = Latvia. *Vinnemaa* = Russland. Byen Petseri (Petsjora) er markert med sirkel.
Festningen i Izborsk (Irboska), en av de største i vestre Russland.
**Setumaa** (setuenes land) er et landskap og kulturelt område på grensen mellom Estland og Russland, i fylkene Põlva og Võru, samt russiske Pskov. På hver side av grensen er henholdsvis estere og russere i flertall, men på russisk side bor en estisk-talende minoritet som tilhører en opprinnelig befolkning der, de såkalte setuere. De taler estisk, men tilhører den russisk-ortodokse kirken fordi dette området fra 1000-tallet ble kristnet østfra, og ikke som resten av Estland vestfra av Den tyske orden. Det kulturelle området Setumaa er delt mellom dagens Estland og Russland.

Den eneste virkelige byen her er Petsjory (Petseri) med om lag 13 000 innbyggere. Hele landskapet var 1919-1945 et av elleve fylker i Estland, under navnet Petserimaa. Etter at Sovjetunionen ble grunnlagt ble byen Petseri overført til den russiske sovjetrepublikken, og fikk formelt igjen sitt russiske navn Petsjory. Den ble lagt under fylket Pskov oblast, som halve landskapet idag tilhører.

Historie
--------

Allerede på 1300-tallet anla de russiske prinsene av Pskov en grensefestning i den eldgamle landsbyen Izborsk (estisk: *Irboska*), øst i Setumaa. Den tyske biskopen av Tartu anla en tilsvarende festning i Vastseliina, vest i Setumaa-landskapet. Byen Petsjory ble grunnlagt på 1500-tallet som en posad nær det befestede Pskovo-Petsjerskijklosteret (Petseriklosteret) fra 1473, og utviklet seg snart til et viktig handelssted. Klosteret ble etter hvert et av den russiske kirkens viktigste. Under Ivan den grusomme var Petsjory en viktig grensefestning som delte Setumaa. Det var stadig strid om området og festningsbyen ble beleiret gjentatte ganger: Stefan Batorys plyndret bosetningen under beleiringen av Pskov under Livlandskrigen i 1581, og byen ble stormet av enten svenske eller polske styrker i 1592, 1611, 1615, 1630 og fra 1655 til 1657.

Referanser
----------

1. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 168.
2. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 168.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
**Beian signalstasjon** ble opprettet omkring 1900 av Marinen for overvåking av skipstrafikken i Trondheimsleia.

Signalstasjonen lå på Synnørsfjellet på Garten i Ørland kommune i Sør-Trøndelag.

Rettigheter og grunn ble kjøpt fra gården Garten 5. oktober 1898 av Forsvarsdepartementet for kr. 50. Eiendommen hadde sirkelform og omsluttet Synnørsfjellets høyeste punkt i en radius av 30 meter. Stasjonen bestod av en liten hytte, hvor man signaliserte morse som lysblink med signallampe eller ved semafor. Fra signalstasjonen var det telefonsamband med Beian telegrafstasjon på fastlandet. Stasjonen ble bemannet av lokalt mannskap, og var ved opprettelsen underlagt 3. Kystsignalkompani i Bergen.

Ved utbruddet av andre verdenskrig inngikk Beian signalstasjon som del av den indre bevoktningslinjen for Agdenes festning, og for å kontrollere innseilingen til Trondheimsfjorden krigshavn. Den indre bevoktningslinjen gikk mellom Beian signalstasjon og Røysa signalstasjon. Under krigen 1940-45 ble den opprinnelige signalhytta revet av den tyske okkupasjonsmakten, som oppførte flere nye bygg og anlegg for observasjonspost på Synnørsfjellet.

Referanser
----------

1. ↑  Nr. 4 Kontrakt 5.10.1898. Pantebok 2C 34. Fosen sorenskriveri. Arkivverket
2. ↑  «Signalmænd til Beians kystsignalstation». Trondhjems Adresseavis 11.03.1902, side 4. Nasjonalbiblioteket
3. ↑  *Festningen ved havet*. Hundvåg: Sjømilitære Samfund ved Norsk Tidsskrift for Sjøvesen. 1997. ISBN 8291008167.
4. ↑  Synnørsfjellet. 2007. Terje Sørensen, Yrjar Heimbygdslag
**Fosfornekrose i kjeven** er en dødelig yrkessykdom blant personer som arbeider med gul fosfor uten tilstrekkelig beskyttelse. Den forekom hyppigst blant ansatte i fyrstikk-industrien på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Moderne yrkes-hygiene har opphevet forholdene som førte til denne lidelsen.

Kronisk inhalering av dampen fra gul fosfor, som var hovedingrediensen i de fleste fyrstikker som ble produsert fra 1840-årene frem til 1910-årene, forårsaket en avleiring av fosfor i kjeve-beinene. Det forårsaket også alvorlig hjerneskade. Arbeiderne som ble rammet, fikk først en intens tannverk og opphovning av tannkjøttet. Over tid begynte kjevebeinet å utvikle en verkebyll, som både var svært smertefull og som deformerte pasientens ansikt. Dreneringen av døende beinvev fra kjeven skapte også en plagsom stank. Kjevebeinet råtnet gradvis bort og glødet i en grønn-hvit farge i mørket. Kirurgiske inngrep i form av å fjerne hele kjevebeinet kan på dette stadium av sykdomsforløpet redde pasientens liv. I motsatt fall fører sykdommen uunngåelig til dødsfall som skyldes multippel organ-dynsfunksjon syndrom.

Frelsesarméen var en viktig bidragsyter i å endre arbeidsforholdene i fabrikkene, slik at årsakene til sykdommen ble opphevet. I mange land var det nødvendig med forbud mot bruk av gul fosfor, for å tvinge en motvillig fyrstikk-industri til å fjerne årsakene til sykdommen.

Bruken av hvit fosfor i fyrstikkproduksjon ble forbudt ved Bernkonvensjonen av 1906.

Se også
-------

* Fyrstikkpikenes streik i London i 1888
* Fyrstikkarbeiderstreiken i Kristiania i 1889

Referanser
----------

1. ↑  (en) «Fact and fiction about Salvation Army history». The Salvation Army. Australia Southern Territory. 2. november 2007. Arkivert fra originalen 19. august 2008. Besøkt 25. oktober 2008.
2. ↑  (en) «Phossy jaw». Ancestry.com community. 10. september 1999. Besøkt 25. oktober 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phossy jaw – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Antonio de Santa María Caballero** også kalt **Antonio de Santa María** eller **Antonio Caballero** (født 20. april 1602 i det nordlige Spania, død 13. mai 1669 i fengsel i Kanton i Kina) var grunnleggeren av fransiskanerordenens misjonsvirksomhet i Kina i den nyere tid. Han kom til Manila på de filippinske øyer i 1629 som lektor i teologi og sjelesørger for byens japanere. I 1633 dro han sammen med dominikanerpateren Juan Bautista de Morales via Formosa til provinsen Fujian. Han ble utnevnt til leder for de fransiskanske kinamisjoner i 1643 og virket fra 1650 med stor fremgang i provinsen Shandong. Han var fransiskanernes ledende motstander mor jesuittenes misjonsmetoder l landet og ble dermed en viktig aktør under den såkalte ritestriden i Kina.

Han døde i fengsel i Kanton som offer for Yang Guangxians kristenforfølgelse tidlig i Kangxi-keiserens regjeringstid.

Verk
----

* *Brev og skrifter* (på spansk, portugisisk, latin og kinesisk): Otto Maas, Cartas de China, Sevilla 1917; Sinica Franciscana, Quaracchi 1929-54, II, 315-606.

Referanser
----------

1. ↑   IdRef, www.idref.fr, besøkt 8. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* L. Carrington Goodrich & Chao-Ying Fang (red.): *Dictionary of Ming Biography*, 2 bd. New York/London: Columbia University Press 1976

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Antonio Correr** eller **Corraro** eller  **Carrario** (født 15. juli 1369 i Venezia, død 19. januar 1445 i Padova) var en av den katolske kirkes kardinaler, biskop av Bologna og latinsk patriark av Konstantinopel.

Han ble kreert til kardinal i mai 1408 av sin onkel, pave Gregor XII, som var pave av den romerske obediens under det vestlige skisma.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Antonio Correr var sønn av Filippo Correr og Cassandra Venier. Han var nevø av Gregor XII, som var den eldste storebroren til Filippo Correr. Han var dessuten nevø av pave Eugenius IV, sønn av hans far Filippos søster Bariola og Angelo Condulmer.

Correr ble en av grunnleggerne av regularkannikene av San Giorgio in Alga.

### Biskop

I 1405 ble han utnevnt til biskop av Modon. To år etter ble han flyttet av sin onkel pave Gregor XII til erkebispesetet Bologna. Han kunne imidlertid ikke ta bispestolen der i besittelse på grunn av den motstand han ble utsatt for fra kardinal Baldassare Cossa (den senere motpave Johannes XXIII), som ikke ville anerkjenne utnevnelsen ettersom han var av den mening at Gregor XII ikke var retmessig pave.

### Kardinal

Den 9. mai 1408 ble Antonio kreert til kardinalprest for San Pietro in Vincoli av sin onkel. Noen få måneder etter bøe han promobert til kardinalvoiskop av Porto. Han var også administrator av bispedømmet Fiesole (1408–10) og latinsk patriark av Konstantinopel (1408–09).

Kardinal Correr var camerlengo av Den hellige romerske Kirke fra 1407 til juli 1415. Han deltok under Konsilet i Konstanz som representant for den romerske obediens i kardinalkollegiet, og deltok ved pavevalget i 1417 og likeledes ved pavevalget i 1431.

Han var erkeprest for den patriarkale Peterskirken 1420–1434, og gjorde tjeneste som pavelig legat i Perugia (1425) og i Toscana (1431) - i Toscana meglet han fred mellom Firenze og Siena. Antonio var administrator av bispedømmene Cittanova (1420–21), Rimini (1435) og Cervia (1435–40).

Den nye pave Eugenius IV (hans fetter) flyttet ham til suburbikarbispedømmet Ostia e Velletri den 14. mars 1431. Han ble dekanus for kardinalskollegiet ved kardinal Giordano Orsinis død 29. mai 1438.

Han forfatter et historisk verk om sin samtid, men rakk ikke å utgi det.

Han døde i Padova, men hans levninger ble overflrt til Venezia der de ble lagt til hvile i kirken San Giorgio in Alga.

Referanser
----------

1. ↑   www.fiu.edu[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   books.google.es[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jean Allarmet de Brogny** | **Kardinalbiskop av Ostia-Velletri**(1409–1431) | Etterfølger:**Juan de Cervantes** |
| Forgjenger:**Pietro Corsini** | **Kardinalbiskop av Porto og Santa Rufina**(1409–1431) | Etterfølger:**Branda Castiglione** |
| Forgjenger:**Ludvig** | **Latinsk patriark av Konstaninopel**(1408–1409) | Etterfølger:**Francesco Lando** |
| Forgjenger:**Bartolomeo Raimondi** | **Biskop av Bologna**(1407–1412) | Etterfølger:**Giovanni di Michele** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Antonio Carafa** (født 1538 i Napoli i Italia, død 13. januar 1591 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.

Liv og virke
------------

I 1559 måtte han forlate Roma på grunn av pave Paul IVs forfølgelse av Carafaene. Han dro til Abruzzo og deretter til Padova, og til slutt til Napoli. Da Carafaene ble rehabilitert av pave Pius V kom han tilbake til Roma.

### Kardinal

Han ble utnevnt til kardinal i mars 1568 av pave Pius V, med *Santi Giovanni e Paolo* som tittelkirke. Sene ble han overført til *Santa Maria in Cosmedin* og så til *Santa Maria in Via Lata*. Han ble aldri ordinert.

Han var president for kommisjonen som reviderte Vulgata, og var prefekt for Kongregasjonen for det tridentinske konsil.

Han deltok ved konklavet 1572 som valgte pave Gregor XIII, konklavet 1585 som valgte pave Sixtus V, konklavet september 1590 som valgte pave Urban VII, og konklavet desember 1590 som valgte pave Gregor XIV.

Andre kardinaler i samme slekt var Filippo Carafa della Serra (kreert 1378), Oliviero Carafa (1467), Carlo Carafa (1555), Diomede Carafa (1555), Alfonso Carafa (1557), Decio Carafa (1611), Pier Luigi Carafa (1645), Carlo Carafa della Spina (1664), Fortunato Ilario Carafa della Spina (1686), Pierluigi Carafa (1728), Francesco Carafa della Spina di Traetto (1773), Marino Carafa di Belvedere (1801) og Domenico Carafa della Spina di Traetto (1844).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119637057, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12070188d, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE
 |
Amtkonduktørkart fra 1781, Grensetvist i Grimstad. Amtskonduktør Michael Rosing (1753–1810)
En **amtskonduktør** var en offentlig godkjent landmåler på 1700-tallet og til andre halvdel av 1800-tallet som skulle forsøke å rydde opp i grensetvister.

Ved *«Forordning om Kart i Åstedssaker»* av 31. mars 1719 ble det stilt krav til en nøyaktig grensebeskrivelse og grenseriss ved tvister om eiendomsgrenser. Forordningen gjaldt både i byer og kjøpsteder og på landet. Dette arbeidet skulle utføres av «kyndige og upartiske Folk», og forretningen skulle skje «i alle de stridende Parters Overværelse». Denne forordningen la grunnlaget for opprettelsen av amtskonduktørstillinger ut over i landet. Amtskonduktøren var imidlertid ikke en offentlig tjenestemann, og hans inntekter kom utelukkende fra de arbeider som han kunne fakturere i forbindelse med grensetvistsaker.

Amtskonduktørene var militært akademisk utdannet i København ved «kgl. Militære Mathematiske Skole» og hadde gjerne kapteins grad. Han stevnet partene til å møte i marken for å påvise grensene. Partene medbragte eldre dokumenter og vitner for å bevise sine påstander. Amtskonduktøren utarbeidet kart over området og fastsatte grensene. Amtskonduktørens avgjørelse kunne ankes til lagmannsretten. I 1785 ble det gitt en egen instruks for amtskonduktørene.

Det er mange kunstferdige eksempler på kart fra denne tiden, og disse kartene ble gjerne de første detaljkartene som ble laget utover på landet. Kartleggingen ble utført ved hjelp av målebord.

Etter at *«jordskifteloven»* kom i 1857 ble amtskonduktørens arbeide overtatt av Jordskifteverket i landkommunene. I byene fortsatte amtskonduktørene sitt arbeid, men fikk gjerne nå ny tittel som stadskonduktør.

I dag kan du studere eiendomsfag og jordskifte på Institutt for landskapsplanlegging ved Universitetet for miljø- og biovitenskap.

Kilder
------

* Hans Sevatdal: «Forelesingar i Eigedomshistorie». ISBN 82-557-0313-6
**Room escape**, også kalt **escape the room** eller **room escape game**, er en videospillsjanger under hjernetrimspill, ofte også framstående som pek-og-klikk-spill. Spillene går ut på og komme seg ut fra et rom man er innestengt i. Det klarer man ved å løse diverse gåter og finne diverse gjenstander.

Spillet går ut på at du våkner opp uten å huske noen ting innelåst i et mystisk rom og at du ved hjelp av din logiske sans, skal prøve å komme deg ut av rommet. Ved å komme deg ut må du finne forskjellige nøkler, beskjeder og gjenstander som i tur og orden skal lede deg fram til den siste nøkkelen eller gjenstanden som gjør det mulig for deg å åpne utgangsdøra. Ofte må du også løse diverse gåter for å finne de nødvendige gjenstandene. Det er også vanlig at en noen ganger må kombinere de forskjellige gjenstandene man finner, som for eksempel batteri og fjernkontroll. Det er heller ikke uvanlig at man i rommet må aktivisere TV-apparat eller datamaskiner for å innhente nødvendige opplysninger. På enkelte spill må man også benytte kjøretøy for å komme ut av rommet.

Gjenstandene du trenger kan være gjemt på de merkeligste steder, bak bilder, bak små skjulte luker, under teppet, over dørkarmen, i blomsterpotten, i bokhyller, puter osv. Gjenstandene er oftest nøkler, papirlapper med beskjeder, verktøy eller elektroniske artikler.

Spillene kan være kompliserte å løse, men enkle å styre fordi man bare trenger å klikke på datamusa. Spillene er ofte japansk-produserte, men er oftest på engelsk språk.

#### Escape Room (live)

Den senere tiden har spillformen utviklet seg, og det også begynt å dukke opp "real-time" Escape Rooms. Her booker man ønsket spilletid på nettet og møter opp på spillstedet. Man blir deretter "låst" inne i et fysisk rom og har 60 minutter på å komme seg ut.

Opphav og historikk
-------------------

Mange mener at det var spillet *The Mystery Of Time And Space* (ofte forkortet til MOTAS) som i 2001 gjorde denne spilltypen populær, men det finnes også spill som var tidligere ute som for eksempel ***Behind Closed Doors*** av Zenobi Software.

Eksterne lenker
---------------

* Alien In The Room Reloaded (et langt spill)
* Jigsaws Escape
* Murder Escape
* Heart Key
* Escape the Tower
* The Garage Escape
* The Mystery of Time and Space
* The Escape Room

Portal: Videospill
**Fosen Trafikklag ASA** var et norsk transportkonsern med utgangspunkt i skipsfart på Trøndelagskysten. Konsernet kjøpte etter hvert opp flere landbaserte selskaper, deriblant flere busselskaper. I 2008 ble gjenværende sjøverts virksomhet overført til det nystartede FosenNamsos Sjø, sammen med tilsvarende virksomhet i Namsos Trafikkselskap, og konsernet endret samtidig navn til **Fosen ASA**. I februar 2010 ble Fosen fusjonert inn i Torghatten ASA. Fosen var på den tiden hovedaksjonær i blant annet busselskapene Norgesbuss og Trønderbilene.

Historie
--------

Fosen Trafikklag ble stiftet 14. desember 1957. Etableringen skjedde ved at A/S Fosenferja, Fosenhalvøya Billag A/S, Hitra Billag A/S, Frøya Billag A/S, A/S Stadsbygd Trafikkselskap og A/S Frosta Dampskibsselskap fusjonerte med Fosen Dampskipselskap til ett felles trafikkselskap med hovedkontor i Trondheim.

Selskapet hadde flere datterselskaper: Bastø Fosen, Fosen Verkstedservice, Berg-Hansen Reisebureau AS, Fjordveien AS, Trønderbilene AS, Bilruta Frosta-Åsen AS, Østerdal Billag, Gauldal Billag og Norgesbuss. Fosen Trafikklag drev sammen med Møre og Romsdal Fylkesbåtar partsrederiet Kystekspressen ANS. Selskapet eide også en 51 % andel i Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap.

Konsernet disponerte ca. 750 kjøretøy, fem hurtigbåter og elleve ferjer. Gjennom dette drev konsernet blant annet landets største og tredje største ferjesamband, landets største hurtigbåtsamband, samt var den ledende bussaktøren i hovedstadsområdet.

Fosen Trafikklag hadde i 2004 2 151 ansatte og omsatte for 988 mill. kroner.

Litteratur
----------

* Olaf T. Engvig: *Gamle dampen*. Tapir Akademisk Forlag. Trondheim 2008
* Leif B. Lillegaard: *Hopehav på sjø og land*. Trondheim u.å. (1982)
* Tore Gjelsvik. *Skip og post i lokale ruter i Trøndelag*. Bergen 1986 ISBN 8290272316
* Finn R. Hansen: *Fosen Trafikklag, Flåteliste 1904–1994*. Trondheim 1994
* Finn R. Hansen: *Selskapet og dets fartøyer*. Trondheim 1997
* Gerd Søraa: *Fra Fosenske Damp til Torghatten ASA : 125 år over sjø og land*. Trondheim 2011 ISBN 978-82-990965-1-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fosen Trafikklag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Siste rest av gamle *D/S FOSEN*
* «Rutebåtene som gikk». *Fosna-Folket*. 16. januar 2006. Arkivert fra originalen 22. august 2016. Besøkt 17. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Sörstafors** er et tettsted i Hallstahammar kommune i Västmanlands län i landskapet Västmanland i Sverige. Det ligger cirka tre kilometer sør for Hallstahammar. I 2010 hadde tettstedet 278 innbyggere.

Postkort med Sörstafors Pappersbruk som motiv.
Sörstafors ligger like sør for E18. Det ble anlagt et tresliperi på 1860-tallet, som på 1870-tallet ble komplettert med en papirfabrikk. Samfunnet vokste opp omkring denne virksomheten. Bruket tilhørte lenge Surahammars Bruk. *Sörstafors Pappersbruks AB* ble i 1961 kjøpt av Billerudkonsernet, som la ned virksomheten i 1966. 

I dag finnes det blant annet et støperi på stedet, det eies av Varnäsföretagen AB. I 1937 ble det bygd et større vannkraftverk i forbindelse med Kolbäcksån.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 10. april 2016.

  


| * v
* d
* r
Hallstahammar kommune i Västmanlands län i Sverige |
| --- |
|  | Hallstahammar **·** Kolbäck **·** Strömsholm **·** Sörstafors |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Roosevelt Island** er ei isdekt øy beliggende ved den østlige delen av Rossbarrieren i Antarktika. Øya er rundt 130 km lang i en nordvestlig-sørøstlig retning, 65 km bred og 7 500 km² stor. Den sentrale ryggen av øya strekker seg rundt 550 m over havnivået, men denne og alle andre forhøyninger på øya er fullstendig dekket av is, slik at øya er usynlig på bakkenivå.

Øyas eksistens ble gjort kjent ved undersøkelser av hvordan isen flyter over den. Den ble navngitt av kontreadmiral Richard E. Byrd i 1934 etter Franklin D. Roosevelt, daværende president i USA. Byrd var leder av ekspedisjonen som oppdaget øya.

Roosevelt Island ligger innenfor grensene av Ross Dependency, et newzealandsk biland i Antarktis.

Se også
-------

* Liste over øyer i Antarktis

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 12348

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Walsertysk** er et språk som hører til den *höchstalemannische* dialektgruppen av tysk.
Det tales av **walserfolket** i en del isolerte alpine språkøyer i Sveits, Italia, Frankrike, Liechtenstein og Østerrike.

Historie
--------

Walserfolket («Walliser-folket») består av grupper som forlot sine hjembygder i Wallis i Sveits i løpet av 1200- og 1300-tallet og slo seg ned i tidligere ubebodde fjellstrøk.
Grunnen til utvandringen var økende befolkningstrykk i Wallis.
Walserfolket ble imidlertid stort sett godt mottatt og fikk skattemessige og andre fordeler av de respektive herskerne som belønning for kolonialiseringen.
De underholdt handelskontakt med samfunnene i lavereliggende strøk, men bevarte ellers språk og kultur pga. den veldig isolerte beliggenheten til mange av deres landsbyer.
Språket deres er derfor en veldig «gammelmodig» form for de *höchstalemannische* dialektene i Wallis.
Også byggestilen med bl.a. tømmerhus er karakteristisk for walserlandsbyene.

Utbredelse
----------

Walsertyske områder fantes i:

* kantonene Wallis, Bern, Vaud, Ticino, Graubünden og St. Gallen i Sveits,
* departementet Haute-Savoie i Frankrike,
* Aostadalen og provinsene Vercelli og Verbano-Cusio-Ossola i Italia,
* kommunene Planken og Triesenberg i Liechtenstein,
* delstatene Vorarlberg og Tirol i Østerrike.

I flere av disse har walserspråket dødd ut, f.eks. grunnet 1900-tallets italieniseringspolitikk i de italienske områdene.
I andre finnes walsertysken fremdeles som talespråk.
Også i de ellers tyskspråklige områdene er walserspråket tydelig forskjellig fra – og ikke gjensidig forståelig med – de *hochalemannische* eller bairiske dialektene som tales i de lavereliggende landsbyer.

Antallet morsmålsbrukere av walsertysk ble anslått til å være mer enn 20 000 i begynnelsen av 1900-tallet (10 000 i Sveits, 8000 i Østerrike, 3400 i Italia, 1300 i Liechtenstein).
I dag er tallet sannsynligvis betraktelig lavere.

Se også
-------

Tre andre «små» språk som har overlevd i mer eller mindre isolerte fjellområder i Alpene, er:

* ladinsk
* retoromansk
* zimbrisk

Eksterne lenker
---------------

* Walser-hjemmeside på tysk, engelsk, fransk og italiensk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Fosenkaia** er ei kai og en vei på Brattøra i Trondheim. Fosenkaia strekker seg vestover fra Jernbanebrua og ligger like ved Trondheim sentralstasjon.

Fosens Aktie Dampskibsselskab, seinere Fosen Trafikklag, hadde anløpssted for båtene mellom Trondheim og Fosen og hadde sine kontorer på Fosenkaia fram til 1992.

Kaiskurene på Fosenkaia i jugendstil ble bygd 1903–10 som godslager for lokalbåttrafikken, og en liten murbygning var ekspedisjonskontor. Disse ble restaurert i 1997, det året da Trondheim feiret tusenårsjubileum. Under den landsomfattende kulturminnestafetten i 1997 ble Fosenkaia og havna kåret til Trondheim kommunes kulturminne.

Fløttmannen rodde over Kanalen mellom Ravnkloa og Fosenkaia fra 1880-årene til 1965. Fra 1997 er virksomheten tatt opp igjen i sommermånedene.

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje T.V. (1996). *Trondheim byleksikon*. Kunnskapsforl. s. 189. ISBN 8257306428.
2. ↑  Fosenkaia. Kulturminnesøk. Besøkt 15. mai 2020.
3. ↑  *Tusenårsjubileet i Trondheim*. Tapir. 1998. s. 128. ISBN 8251913519.
4. ↑  *Historien om Kulturminnestafetten*. [Forbundet kysten]. 1998. s. 55.
5. ↑  Fløttmann Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.. wikistrinda. Besøkt 15. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* «Fosenkaia». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Charles Lambart, 1. jarl av Cavan** (født mars 1600, død 25. juni 1660) var en engelsk-irsk militær kommandant og parlamentsmedlem for Bossiney i Cornwall i 1626, og på nytt fra 1628 til 1629. Bossiney var en av de råtne valgkretsene i England som ble fjernet ved valgreformene fra 1832.

Hans far var Oliver Lambart, 1. baron Lambart, (død 1618) og Hester Fleetwood (død 1639), datter av sir William Fleetwood. Charles ble kreert 1. vicomte Kilcoursie for King's County (dagens grevskap grevskapet Offaly) den 1. april 1647. Han var også gjort til 1. jarl av grevskapet Cavan i Irland, også den 1. april 1647. Han holdt vervet som irsk *seneschal*, seremonimester for Cavan og Kells i 1627. Han tilhørte også kongens råd, *Privy Council*, i Irland.

Charles Lambart kommanderte de militære styrkene i Dublin som var med på slå ned det irske opprøret i 1642 med et infanteriregiment på 1000 mann. Da posisjonen som guvernør av Dublin ble ledig utpekte Robert Sidney, 2. jarl av Leicester, sin mann, George Monck til posisjonen, men kong Karl I av England overstyrte imidlertid utnevnelsen, og fikk isteden innsatt Charles Lambart i denne posisjonen.

Lambart fikk sønnen Richard Lambart med sin hustru Jane Robartes (død 1655), datter av Richard Robartes, 1. baron Robartes av Truro. Richard etterfulgte ham som jarl av Cavan, men ble siden erklært sinnssyk. Lambart fikk også sønnen Oliver Lambart (død 1700) som fikk flere barn med ulike kvinner, og datteren Rose Lambart som ble gift med major John Taaffe.

Charles Lambart ble gravlagt 4. juli 1660 i St Patrick's Cathedral i Dublin.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p5569.htm#i55683, oppført som Charles Lambart, 1st Earl of the County of Cavan[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p5569.htm#i55683, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Charles Lambart, 1st Earl of the County of Cavan
5. ↑  Hon. Jane Robartes

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Prabook **·** Geni
 |
**Erik Oscar Heiberg** (født 24. januar 1916 i Oslo, død 30. desember 1996 i Oslo) var en norsk forretningsmann og seiler som deltok i De olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Etter ett år ved Treiders handelsskole jobbet han ved Borregaard i Sarpsborg, før han tok post ved engelske firma. Etter to år ved en handelshøgskole i tyske Köln studerte han ved Norges Handelshøyskole i Bergen med eksamen avlagt 1940. Han var også en tid eier og daglig leder i Teknisk forlag. I 1971 var han redaktør for *Idrettens leksikon* på nevnte forlag.

Heiberg vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den norske båten «Elisabeth X» som kom på andreplass i 6-metersklassen bak den amerikanske båten «Llanoria». Seilingene ble avviklet i perioden 20. til 23. juli 1952. Mannskapet på «Elisabeth X» besto av Finn Ferner, Erik Heiberg, Tor Arneberg, Johan Ferner og Carl Mortensen.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors – Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen (Norge)

Familie
-------

Han var av slekten Heiberg, sønn av Oscar Heiberg (1882–1938) og Agnes (May) Meier (1892–1988). Faren var fra 1920-tallet eier av Strand gård i Lyngdal i Flesberg som farfaren Axel Heiberg hadde ervervet. Erik ble først gift med Ruth Olsen (1926–1967) og i 1971 med Randi Thidemansen, f. Mourud (1936–2014). Broren Gert Didrik (født 1912) ble den som tok over på slutten av 1950-tallet. I 1962 overtok Erik eiendommen Søre Vatnebryn i Flesberg, mest til fritidsbruk.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Erik Oscar Heiberg, (24.januar 1916 - 30.desember 1996).», besøkt 14. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Heiberg, G.F. (1942). *Slekten Heiberg: genealogiske oplysninger og personalhistorie*. Oslo: Cammermeyer.
3. ↑  Fødsels- og dødsår slik nevnt hos gravferdsetaten i Oslo.
4. ↑  Vinger, Sigurd (1995). *Flesberg-boka: bustad og ætt*. [Flesberg]: Flesberg kommune. s. 456. ISBN 8299184649.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Heiberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Heiberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |