J. J. Thomson oppdaget isotoper av neon ved hjelp av massespektrometri.
**Massen** registrert av et massespektrometer kan referere til forskjellige fysiske størrelser, avhengig av egenskapene til instrumentet og måten massespektret vises på.

Enheter
-------

Dalton (symbol: Da) er standardenheten som brukes til å indikere masse på en atom- eller molekylær skala (atommasse). Den enhetlige atommasseenheten (symbol: u) tilsvarer dalton. Én dalton er omtrent massen av et enkelt proton eller nøytron. Den enhetlige atommasseenheten har en verdi på 1.660538921(73)×10−27 kg. *Amu* uten det "enhetlige" prefikset er en foreldet enhet basert på oksygen, som ble erstattet i 1961.

Molekylær masse
---------------

Teoretisk isotopfordeling for koffeinets molekylære ion
Molekylmassen (forkortet Mr) til et stoff, tidligere også kalt molekylvekt og forkortet MW, er massen til ett molekyl av det stoffet, i forhold til den enhetlige atommassenheten u (lik 1/12 massen til et atom av 12C). På grunn av denne relativiteten blir molekylmassen til et stoff ofte referert til som den relative molekylmassen, og forkortet til Mr.

Gjennomsnittlig masse
---------------------

Den gjennomsnittlige massen til et molekyl oppnås ved å summere de gjennomsnittlige atommassene til bestanddelene. For eksempel er den gjennomsnittlige massen av naturlig vann med formel H2O {\displaystyle 1.00794+1.00794+15.9994=18.01528Da}.

Massetall
---------

Utdypende artikkel: Massetall

Massetallet, også kalt nukleonnummeret, er antall protoner og nøytroner i en atomkjerne. Massetallet er unikt for hver isotop av et element og skrives enten etter elementnavnet eller som et overskrift til venstre for et elementets symbol. For eksempel har karbon-12 (12C) 6 protoner og 6 nøytroner.

Nominell masse
--------------

Den **nominelle massen** for et element er massetallet på den mest vanlige, naturlig forekommende stabile isotopen, og for et ion eller molekyl er den nominelle massen summen av de nominelle massene til de sammensatte atomer. Isotopforekomster er tabellert av IUPAC: for eksempel har karbon to stabile isotoper 12C ved 98,9% naturlig overflod og 13C ved 1,1% naturlig overflod, og dermed er den nominelle massen av karbon 12. Den nominelle massen er ikke alltid det laveste massetallet, jern har for eksempel isotoper 54Fe, 56Fe, 57Fe og 58Fe med overflod henholdsvis 6%, 92%, 10% og 2% og en nominell massen er da på 56 Da. For et molekyl oppnås den nominelle massen ved å summere de nominelle massene til bestanddelene, for eksempel har vann to hydrogenatomer med nominell masse 1 Da og et oksygenatom med nominell masse 16 Da, derfor er den nominelle massen av H2O 18 Da.

I massespektrometri er forskjellen mellom den nominelle massen og den monoisotopiske massen massedefekten. Dette skiller seg fra definisjonen av massefeil brukt i fysikk, som er forskjellen mellom massen til en sammensatt partikkel og summen av massene til dens bestanddeler.

Nøyaktig masse
--------------

Den **nøyaktige massen** (mer hensiktsmessig er den målte nøyaktige massen) en eksperimentelt bestemt masse som gjør at elementersammensetningen kan bestemmes. For molekyler med en masse under 200 Da, er 5 ppm nøyaktighet ofte tilstrekkelig til å bestemme den unike sammensetningen.

Eksakt masse
------------

Den **eksakte massen** til en isotopisk art (mer hensiktsmessig er den beregnede eksakte massen) oppnådd ved å summere massene til de enkelte isotoper av molekylet. For eksempel er den eksakte massen av vann som inneholder to hydrogen-1 (1H) og en oksygen-16 (16O) {\displaystyle 1,0078+1,0078+15,9949=18,0105Da}. Den nøyaktige massen av tungtvann, som inneholder to hydrogen-2 (deuterium eller 2H) og en oksygen-16 (16O) er {\displaystyle 2.0141+2.0141+15.9949=20.0229Da}.

Når en eksakt masseverdi er gitt uten å spesifisere en isotopisk art, refererer den vanligvis til den mest utbredte isotoparten.

Monoisotopisk masse
-------------------

Den **monoisotopiske massen** er summen av massene til atomene i et molekyl som bruker den ubundne, grunntilstand. hvilemassen til den viktigste (mest utbredte) isotopen for hvert element. Den monoisotopiske massen til et molekyl eller ion er den eksakte massen som oppnås ved bruk av hovedisotopene. Monoisotopisk masse uttrykkes vanligvis i dalton.

For typiske organiske forbindelser, der den monoisotopiske massen er mest brukt, resulterer dette også i at den letteste isotopen blir valgt. For noen tyngre atomer som jern og argon er ikke den viktigste isotopen den letteste isotopen. Massespektretoppen som tilsvarer den monoisotopiske massen blir ofte ikke observert for store molekyler, men kan bestemmes ut fra isotopfordelingen.

Mest forekommende masse
-----------------------

Teoretisk isotopfordeling for det molekylære ionet av glukagon (C153H224N42O50S)
Dette refererer til massen til molekylet med den høyest representerte isotopfordelingen, basert på isotopens naturlige forekomst.

Isotopomer og isotopolog
------------------------

Isotopomerer (isotopiske isomerer) er isomerer som har samme antall av hvert isotopatom, men som er forskjellige i posisjonene til isotopatomene. For eksempel er CH3CHDCH3 og CH3CH2CH2D et par strukturelle isotopomerer.

Isotopomerer bør ikke forveksles med isotopologer, som er kjemiske arter som avviker i den isotopiske sammensetningen av deres molekyler eller ioner. For eksempel er tre isotopologer av vannmolekylet med forskjellig isotopisk sammensetning av hydrogen: HOH, HOD og DOD, hvor D står for deuterium (2H).

Kendrick-masse
--------------

**Kendrick-massen** er en masse oppnådd ved å multiplisere den målte massen med en numerisk faktor. Kendrick-massen brukes til å identifisere molekyler med lignende kjemisk struktur fra topper i massespektre. Metoden for å oppgi masse ble foreslått i 1963 av kjemikeren Edward Kendrick.

Ifølge prosedyren skissert av Kendrick, er massen av CH2 definert som 14.000 Da, i stedet for 14.01565 Da.

Kendrick-massen for en familie av forbindelser F er gitt med:

{\displaystyle {\text{Kendrick masse }}(F)=({\text{observet masse}})\times {{\text{nominal masse }}F \over {\text{eksakt masse }}F}}

For hydrokarbonanalyse, F = CH2.

Massedefekt (massespektrometri)
-------------------------------

Massedefekten som brukes i kjernefysikk er forskjellig fra dens bruk i massespektrometri. I kjernefysikk er massedefekten forskjellen i massen til en sammensatt partikkel og summen av massene til komponentdelene. I massespektrometri er massedefekten definert som forskjellen mellom den nøyaktige massen og nærmeste heltallsmasse.

Kendrick-massedefekten er den eksakte Kendrick-massen trukket fra nærmeste heltall Kendrick-masse.

Massedefektfilitrering kan brukes til selektivt å oppdage forbindelser med et massespektrometer basert på deres kjemiske sammensetning.

Pakningsfraksjon (massespektrometri)
------------------------------------

Begrepet **pakningsfraksjon** ble definert av Aston som differansen mellom den målte massen M og den nærmeste heltallsmassen I (basert på oksygen-16 masseskalaen) delt på mengden som omfatter massetallet multiplisert med ti tusen:

{\displaystyle f={M-I \over 10^{4}I}}

Astons tidlige modell av kjernestruktur (før oppdagelsen av nøytronet) postulerte at de elektromagnetiske feltene til tett pakket protoner og elektroner i kjernen ville forstyrre og en brøkdel av massen ville bli ødelagt. En lav pakningsfraksjon er indikativ for en stabil kjerne.

Nitrogenregel
-------------

**Nitrogenregelen** sier at organiske forbindelser som inneholder utelukkende hydrogen, karbon, nitrogen, oksygen, silisium, fosfor, svovel og halogenene enten har en merkelig nominell masse som indikerer et oddetall nitrogenatomer er til stede eller en jevn nominell masse som indikerer en jevnt antall nitrogenatomer er til stede i molekylionet.

Prouts hypotese og heltallregelen
---------------------------------

**Heltallsregelen** sier at massene til isotopene er heltallsmultipler av hydrogenatomets masse. Regelen er en modifisert versjon av Prouts hypotese som ble foreslått i 1815, slik at atomvekter er multipler av vekten av hydrogenatomet.

Referanser
----------

1. ↑  «The International System of Units (SI)» (PDF). *Bureau International des Poids et Mesures*. 2019.
2. ↑  Berg, Jeremy M. (2007). *Biochemistry* (6th ed utg.). New York: W.H. Freeman. s. 35. ISBN 0-7167-8724-5. OCLC 61500079. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
3. ↑  «Fundamental Physical Constants from NIST». *physics.nist.gov*. Besøkt 25. februar 2021.
4. ↑  Gross, Jürgen H. (2010). *Mass spectrometry : a textbook* (2nd ed utg.). Berlin: Springer. s. 71. ISBN 978-3-642-10711-5. OCLC 704393903. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
5. 1 2  Watson, J. Throck (2013). *Introduction to Mass Spectrometry Instrumentation, Applications, and Strategies for Data Interpretation* (4. Auflage utg.). New York, NY. s. 385. ISBN 978-1-118-68158-9. OCLC 897581732.
6. ↑  Berglund, Michael; Wieser, Michael E. (14. januar 2011). «Isotopic compositions of the elements 2009 (IUPAC Technical Report)». *Pure and Applied Chemistry*. 2. 83: 397–410. ISSN 1365-3075. doi:10.1351/PAC-REP-10-06-02. Besøkt 25. februar 2021.
7. 1 2  Sleno, Lekha (Februar 2012). «The use of mass defect in modern mass spectrometry: Mass defect in mass spectrometry». *Journal of Mass Spectrometry*. 2 **(engelsk)**. 47: 226–236. doi:10.1002/jms.2953. Besøkt 25. februar 2021.
8. ↑  Ferrer, Imma (2008). *Liquid chromatography/time-of-flight mass spectrometry : principles, tools, and applications for accurate mass analysis*. Hoboken, NJ: Wiley. s. 18-22. ISBN 978-0-470-42995-2. OCLC 647809749.
9. 1 2  Sparkman, O. David (2006). *Mass spectrometry desk reference* (2nd ed utg.). Pittsburgh, Pa.: Global View Pub. s. 60. ISBN 0-9660813-9-0. OCLC 71331980. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
10. ↑  Grange, Andrew H.; Winnik, Witold; Ferguson, Patrick L.; Sovocool, G. Wayne (30. september 2005). «Using a triple-quadrupole mass spectrometer in accurate mass mode and an ion correlation program to identify compounds». *Rapid Communications in Mass Spectrometry*. 18 **(engelsk)**. 19: 2699–2715. ISSN 0951-4198. doi:10.1002/rcm.2112. Besøkt 25. februar 2021.
11. ↑  Gross, Michael L. (Februar 1994). «Accurate masses for structure confirmation». *Journal of the American Society for Mass Spectrometry*. 2 **(engelsk)**. 5: 57–57. ISSN 1044-0305. doi:10.1016/1044-0305(94)85036-4. Besøkt 25. februar 2021.
12. ↑  Nič, Miloslav, red. (12. juni 2009). «monoisotopic mass spectrum». *IUPAC Compendium of Chemical Terminology* **(engelsk)**. IUPAC. ISBN 978-0-9678550-9-7. doi:10.1351/goldbook.m04014. Besøkt 25. februar 2021.
13. ↑  Senko, Michael W.; Beu, Steven C.; McLaffertycor, Fred W. (April 1995). «Determination of monoisotopic masses and ion populations for large biomolecules from resolved isotopic distributions». *Journal of the American Society for Mass Spectrometry*. 4 **(engelsk)**. 6: 229–233. ISSN 1044-0305. doi:10.1016/1044-0305(95)00017-8. Besøkt 25. februar 2021.
14. ↑  Gorączko, Andrzej J. (September 2005). «Molecular mass and location of the most abundant peak of the molecular ion isotopomeric cluster». *Journal of Molecular Modeling*. 4-5 **(engelsk)**. 11: 271–277. ISSN 1610-2940. doi:10.1007/s00894-005-0245-x. Besøkt 25. februar 2021.
15. ↑  Nič, Miloslav, red. (12. juni 2009). «isotopomer». *IUPAC Compendium of Chemical Terminology* **(engelsk)**. IUPAC. ISBN 978-0-9678550-9-7. doi:10.1351/goldbook.i03352. Besøkt 25. februar 2021.
16. ↑  Kendrick, Edward. (1. desember 1963). «A Mass Scale Based on CH2 = 14.0000 for High Resolution Mass Spectrometry of Organic Compounds.». *Analytical Chemistry*. 13. 35: 2146–2154. ISSN 0003-2700. doi:10.1021/ac60206a048. Besøkt 25. februar 2021.
17. ↑  Marshall, Alan G.; Rodgers, Ryan P. (Januar 2004). «Petroleomics: The Next Grand Challenge for Chemical Analysis». *Accounts of Chemical Research*. 1 **(engelsk)**. 37: 53–59. ISSN 0001-4842. doi:10.1021/ar020177t. Besøkt 25. februar 2021.
18. ↑  Mopper, Kenneth; Stubbins, Aron; Ritchie, Jason D.; Bialk, Heidi M.; Hatcher, Patrick G. (Februar 2007). «Advanced Instrumental Approaches for Characterization of Marine Dissolved Organic Matter: Extraction Techniques, Mass Spectrometry, and Nuclear Magnetic Resonance Spectroscopy». *Chemical Reviews*. 2 **(engelsk)**. 107: 419–442. ISSN 0009-2665. doi:10.1021/cr050359b. Besøkt 25.02.2021.
19. ↑  Meija, Juris (Juni 2006). «Mathematical tools in analytical mass spectrometry». *Analytical and Bioanalytical Chemistry*. 3 **(engelsk)**. 385: 486–499. ISSN 1618-2642. doi:10.1007/s00216-006-0298-4. Besøkt 25. februar 2021.
20. ↑  Kim, Sunghwan; Kramer, Robert W.; Hatcher, Patrick G. (Oktober 2003). «Graphical Method for Analysis of Ultrahigh-Resolution Broadband Mass Spectra of Natural Organic Matter, the Van Krevelen Diagram». *Analytical Chemistry*. 20 **(engelsk)**. 75: 5336–5344. ISSN 0003-2700. doi:10.1021/ac034415p. Besøkt 25. februar 2021.
21. ↑  Watson, J. Throck (2007). *Introduction to mass spectrometry : instrumentation, applications and strategies for data interpretation* (4th ed utg.). Chichester, England: John Wiley & Sons. s. 274. ISBN 978-0-470-51634-8. OCLC 144330936. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
22. ↑  Gross, Jürgen H. (2017). *Mass spectrometry : a textbook* (Third edition utg.). Cham, Switzerland. s. 143. ISBN 978-3-319-54398-7. OCLC 990013362. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
23. ↑  Hughey, Christine A.; Hendrickson, Christopher L.; Rodgers, Ryan P.; Marshall, Alan G.; Qian, Kuangnan (Oktober 2001). «Kendrick Mass Defect Spectrum: A Compact Visual Analysis for Ultrahigh-Resolution Broadband Mass Spectra». *Analytical Chemistry*. 19 **(engelsk)**. 73: 4676–4681. ISSN 0003-2700. doi:10.1021/ac010560w. Besøkt 25. februar 2021.
24. ↑  Aston, F. W. (Desember 1927). «Atoms and their Packing Fractions1». *Nature*. 3035 **(engelsk)**. 120: 956–959. ISSN 0028-0836. doi:10.1038/120956a0. Besøkt 25. februar 2021.
25. ↑  Budzikiewicz, Herbert; Grigsby, Ronald D. (2006). «Mass spectrometry and isotopes: A century of research and discussion». *Mass Spectrometry Reviews*. 1 **(engelsk)**. 25: 146–157. ISSN 1098-2787. doi:10.1002/mas.20061. Besøkt 25. februar 2021.
26. ↑  Dempster, A. J. (1. juni 1938). «The Energy Content of the Heavy Nuclei». *Physical Review*. 11. 53: 869–874. doi:10.1103/PhysRev.53.869. Besøkt 25. februar 2021.
27. ↑  McLafferty, Fred W. (1993). *Interpretation of mass spectra* (4th ed utg.). Mill Valley, Calif.: University Science Books. s. 37–38. ISBN 0-935702-25-3. OCLC 28303905. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
28. ↑  Sparkman, O. David (2006). *Mass spectrometry desk reference* (2nd ed utg.). Pittsburgh, Pa.: Global View Pub. s. 64. ISBN 0-9660813-9-0. OCLC 71331980. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
29. ↑  Budzikiewicz, Herbert; Grigsby, Ronald D. (Januar 2006). «Mass spectrometry and isotopes: A century of research and discussion». *Mass Spectrometry Reviews*. 1 **(engelsk)**. 25: 146–157. ISSN 0277-7037. doi:10.1002/mas.20061. Besøkt 25. februar 2021.
30. ↑  «Prout». *web.lemoyne.edu*. Besøkt 25. februar 2021.

| * v
* d
* r
Massespektrometri |
| --- |
| 
* Masse
* *m*/*z*
* Massespektrum

 |
| Ionekilder | 
* AMS
* APCI
* APLI
* CI
* DAPPI
* DART
* DESI
* DIOS
* EESI
* EI
* ESI
* FAB
* FD
* GD
* IA
* ICP
* LAESI
* MALDI
* MALDESI
* MIP
* PI
* PTR
* SESI
* SIMS
* SS
* SSI
* SELDI
* TI
* TS

 |
| Masseanalysator | 
* Sektor
* Wien-filter
* Flyveti
* Kvadrupol massefilter
* Kvadrupol ionefelle
* Penning-felle
* FT-ICR
* Orbitrap

 |
| Detektor | 
* Elektronmultiplikator
* Mikrokanalplate detektor
* Daly detektor
* Faraday-kopp
* Langmuir–Taylor detektor

 |
| MS-kombinasjon | 
* MS/MS
* QqQ
* Hybrid MS
* GC/MS
* LC/MS
* IMS/MS
* CE-MS

 |
| Fragmentering | 
* BIRD
* CID
* ECD
* EDD
* ETD
* HCD
* IRMPD
* NETD
* SID

 |
| 
* Commons-side **Commons**

 |