recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Robinson havarer i havet i Europa i Monaco i 1912. Han overlevde ulykken.
**Hugh Armstrong Robinson** (13. mai 1881 – 1963) var en pioner i de tidligste dagene av luftfarten. Han kombinere sine ferdigheter som oppfinner, pilot, og våghals. Blant andre ting, han sies å ha vært fen tredje som lykkes fly etter at brødrene Wright med et fly bygget av ham selv og den første personen til å utføre en redningsaksjon med et fly. Blant hans mange nyvinninger er også den første ambulanseflyvning da han fløy en lege til pasient i Hammond, N.Y. i juni 1912 og den første amerikanske luftpost i 1911. Robinson også utviklet begrepet stupbombing

Biografi
--------

Han ble født 13. mai 1881 i Neosho, Missouri.

I slutten av 1910 ble Hugh Robinson en pilot og sjefingeniør for Glenn Curtiss på Curtiss Aviation, North Island, California. Der innførte han begrepet og oppfant bremsekroksystemet som bidro til å gjøre mulig for Eugene Ely å lande på en plattform bygget på dekket av et krigsskip. Det skjede 18. januar 1911 på dekket av USS «Pennsylvania». Flyet stoppet raskt og trygt. Dette systemet var forløperen til dagens system som brukes av all verdens flåter den dag i dag. Robinson deltok i Curtiss' utvikling av sjøflyet. I 1911 deltok han på sjøflyoppvisninger, fløy på demonstrasjoner og messer over hele Nord-Amerika og Europa.

På det som senere ble Kinloch Fieif  i St. Louis, Missouri, gjennomførte Albert Berry den 1. mars 1912 det første vellykkede fallskjermhopp fra et Benoist fly konstruert og bygget av Hugh Robinson og Tom Benoist. Han landet trygt på paradeplassen til Jefferson Barracks. Fallskjermen var også tegnet og sydd av Robinson. Samme år, i 1912, tok Robinson et firesylindret sjøfly til Europa, til Monaco og gjennomførte en imponerende oppvisning.

Etter et langt og farefylt liv, han hadde overlevd 15 store ulykker og en togavsporing, døde han to måneder før sin 81. fødselsdag den 23. mars 1963 av naturlige årsaker i sitt hjem i Tacoma Park, Maryland.

Legacy
------

I 1999 ga det amerikanske kongressmedlemmet Roy Blunt en hyllest til Hugh Armstrong Robinson  ved å døpe om Neosho kommunale flyplass, Neosho, Missouri til Neosho Hugh Robinson AirPort .

Litteratur
----------

* *Hugh Robinson - Pioneer Aviator(1995),* George L. Vergara. Gainesville, FL: University Press of Florida. ISBN 0-8130-1361-5

Referanser
----------

1. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 352152, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  den er registrert i Kongressen referater, v. 145, pkt.11. Kort tid etter, i Neosho ' s Independence Day Feiring

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kiwa Teknologisk Institutt AS** er den norske avdelingen i det nederlandskbaserte selskapet Kiwa NV. Det har røtter i det tidligere selskapet **Teknologisk Institutt AS** (TI), som ble opprettet i 1988, og som selv hadde røtter i det tidligere statsorganet **Statens teknologiske institutt** (STI), som eksisterte fra 1917 til 1988.

Historie
--------

Statens teknologiske institutt ble vedtatt opprettet av Stortinget 6. mai 1916, og hovedkontoret ble lagt til Oslo. Formålet var å hjelpe mindre industri og næringsvirksomhet i konkurranse med storindustri. Instituttet drev særlig teknologiforskning, bedriftsutvikling, rådgivning og analyse. Statens teknologiske institutt var organisert som et statlig forvaltningsorgan.

Statens teknologiske institutt ble nedlagt i juli 1988, men en stor del av virksomheten ble videreført gjennom en ny privat stiftelse, Stiftelsen Teknologisk Institutt. Per 1988 hadde Stiftelsen Teknologisk Institutt ca. 250 ansatte. Stiftelsen ble i 2002 omdannet til aksjeselskapet Teknologisk Institutt AS. Teknologisk Institutt AS ble solgt til Kiwa i 2015 og ble da en avdeling i dette selskapet, som har over 4000 ansatte på verdensbasis.

Virksomhet
----------

Bedriften hadde i 2011 210 medarbeidere lokalisert i Oslo, Kongsberg, Stavanger, Bergen, Haugesund, Trondheim, Stockholm og Göteborg. Hovedkontoret ligger i Kabelgaten 2 på Økern i Oslo. 

Virksomheten er delt inn i fem forretningsområder:

* Kalibrering: Kalibrering av utstyr og instrumenter, service og reparasjoner, rådgivning og opplæring i måleteknikk.
* Materialteknologi: Rådgivning og opplæring innen materialer, sveising, overflatebehandling og kjemi. Inspeksjon, analyse og testing av materialer og produkter.
* Produktutvikling: Prosjektledelse, utvikling, testing og kommersialisering.
* Virksomhetsutvikling: Rådgivning og opplæring innen sikkerhet og beredskap, styringssystemer, forbedringsprosesser, renhold og HMS.
* Sertifisering: Sertifisering av systemer, personell og produkter. Teknisk kontrollorgan for trykkpåkjent utstyr.

Kiwas virksomhet i Norge omfatter også datterselskaper som Kiwa Inspecta AS, Kiwa Norkjemi AS og flere andre.

Referanser
----------

1. ↑  Om Teknologisk Institutt
2. ↑  Aftenposten, 4. oktober 1988, s. 8
3. ↑  Dagens Næringsliv, 14. april 1988, s. 27
4. ↑  Årsrapport 2010 (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Teknologisk Institutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** Forvaltningsdatabasen **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Knutsholstinden**, også kalt **Store Knutsholstinden**, er et fjell i Vågå kommune i Innlandet. Det har en høyde på 2 341 meter over havet og er det høyeste fjellet sørøst i Jotunheimen. Det ligger på en høy rygg mellom Knutsholet mot øst og Svartdalen mot vest. Mot Knutsholet er tinden alpin, med store hengebreer.

Bestigning
----------

På midten av 1800-tallet ble Knutsholstinden ansett for å være ubestigelig, og dessuten trodde enkelte den var Norges høyeste fjell. Johannes Heftyes førstebestigning i 1875 ble ansett som en stor bragd, og ble i sin samtid sammenlignet med Slingsbys bestigning av Storen. Mellom Slingsby og Heftye oppsto det et følelsesladd offentlig ordskifte med nasjonalistiske undertoner. Som en følge av dette, og for å bevise at Storen var et enkelt fjell å bestige, fant Heftye ruten på Storen som senere har blitt normalveien, Heftyes rute. Men Slingsby fant med hjelp av en kvinne fra trakten, Marie Sønstenes, en lettere vei til Knutsholstinden, og Slingsby, Sønstenes og en mann til besteg toppen sammen i 1880, noe Heftye ikke likte.

Adkomst
-------

Letteste adkomstvei: Det skal være vardet fra det nordligste tjernet i Svartdalen. Herfra går ruten rett opp fjellsiden til toppen. Vardingen kan være vanskelig å finne da den er delvis forfalt. Det skal imidlertid være greit å finne veien opp uten denne vardingen. Litt erfaring med fjellvandring kan være klokt å ha for å nå denne toppen.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Knutholstindens referansesadel ligger øverst i Vesleådalen på vannskillet mellom Gjende og Bygdin. På vannskillet ligger et tjern med høyden 1372 moh.
2. ↑  Avstand til Surtningssue.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 25. desember 2015.
2. ↑  Ben Johnsen: Jotunheimens stortopper, NTK 1991, s. 157-161.
3. ↑  Turartikkel

Litteratur
----------

* Thommessen, Erik W. (1997). *Jotunheimen: turguide for fjellene mellom Bygdin og Gjende*. Fagernes: Valdres forl. s. 76. ISBN 8275620228.

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av Store Knutsholstinden på peakbook.org
* Turbeskrivelse på Bergtatt.net
* Detaljert beskrivelse av Knutsholstinden på peakbook.org
* Utsikten fra Knutsholstinden på PeakVisor.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Wettingen-Mehrerau** er et cistercienserkloster i Bregenz i den østerrikske delstaten Vorarlberg. Som territorialabbedi er den ikke underlagt noen biskop, men står direkte under paven. Abbeden er derfor medlem av Østerrikes bispekonferanse på lik linje med landets ni biskoper. Hans offisielle tittel er «abbed av Wettingen og prior av Mehrerau», og han er ansvarlig for de cisterciensiske kvinneklostrene i Sveits.

Historie
--------

Dagens kloster ble åpnet i 1854 av cisterciensere fra **Wettingen kloster** på stedet der **Mehrerau kloster** hadde ligget tidligere. Disse to klostrene hadde inntil da hatt uavhengige historier.

*Mehrerau* kloster ble grunnlagt av grev Ulrik X av Bregenz rundt 1097 og var et benediktinerkloster. Det ble sekularisert av Østerrike i 1806.

*Wettingen* kloster ble stiftet av friherr Henrik II av Rapperswil i 1227 i den sveitsiske byen Wettingen (Aargau). Klosteret lå inntil 1803 under riksabbediet Salem. Kantonen Aargau, som var den nye eieren, sekulariserte klosteret i 1841.

Etter noen år på vandring fikk Wettingens cisterciensermunker lov av keiser Frans Josef I av Østerrike til å slå seg ned i det tidligere klosteret Mehrerau. Det nye klosteret Wettingen-Mehrerau har etter dette spilt en viktig rolle for Cistercienserordenens utbredelse, og bl.a. stått for nye klostergrunnleggelser i Polen og Slovenia.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Territorialabtei Wettingen-Mehrerau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Bispedømmer i Østerrike |
| --- |
| Nåværende bispedømmer: | Eisenstadt **·** Feldkirch **·** Graz-Seckau **·** Gurk **·** Innsbruck **·** Linz **·** **Salzburg** **·** St. Pölten **·** *Wettingen-Mehrerau* **·** **Wien** | Østerrikes bispedømmer |
| Bispedømmer som historisk lå helt eller delvis i dagens Østerrike: | **Aquileia** **·** Augsburg **·** Brixen **·** Chiemsee **·** Chur **·** Freising **·** **Görz** **·** Konstanz **·** Laibach **·** Lavant **·** Leoben **·** Passau **·** Raab **·** Seckau **·** Steinamanger **·** Wiener Neustadt |
| (erkebispedømmer i fet; territorialabbedi i kursiv) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** CatolicDiocese
 |
Nowa Huta
De 18 distriktene i Kraków, med elva Wisła som renner fra vest til øst.
**Nowa Huta** er en arbeiderbydel i det østlige Kraków med om lag 250 000 innbyggere. Den ble grunnlagt som by i 1949, med formål å skape et sterkt industrisentrum. Den ble i 1951 en del av byen Kraków.

Historie
--------

Opprettelsen av Nowa Huta (norsk: «Nye stålverket») hadde ved siden av rent industrielle grunner primært ideologiske hensikter: Kraków var historisk sett preget av katolsk konservatisme, og ved å tilføre byen et stort antall industriarbeidsplasser ønsket det polske kommunistiske regimet å styrke byens forhold til den nye samfunnsordningen.

I 1954 åpnet Vladimir Lenin-stålverket i Nowa Huta. 20 år senere var dette blitt det største stålverket i Polen, og utover 1960-tallet vokste byen kraftig, og det monumentale bysenteret ble etterhvert omkranset av store leilighetskomplekser. På 1970-tallet nådde den årlige stålproduksjonen 7 millioner tonn, og i tillegg til stålverket kom Polens største tobakksfabrikk og en stor sementfabrikk.

Utover 1980-tallet ble Nowa Huta rammet av den polske økonomiske krisen, og all vekst stoppet opp. Stedet ble åsted for store demonstrasjoner i regi av den nystartede frie fagforeningen Solidaritet, og Nowa Huta fikk dermed en viktig rolle i den oppstanden som til slutt førte fram til de delvis frie valgene i Polen i 1989.

Arkitektur
----------

Nowa Huta skulle bygges etter strenge sosialistiske planleggingsprinsipper. Byens grunnriss er basert på gåsefoten, et sentralt element i barokkens byplanlegging, med fem hovedgater som stråler ut fra en sentral plass og deler en halvsirkel i fire sektorer. 

Fram til 1956 ble det stort sett oppført bygninger i sosialrealistisk stil, og byens sentrum regnes som et fremragende eksempel på denne stilretningen innenfor arkitekturen. Etter den politiske liberaliseringen i Polen i 1956 ble det oppført en rekke bygninger i modernistisk stil, og fra 1980-tallet kom postmodernismen inn. På 1970- og 1980-tallet ble en rekke store leilighetskomplekser oppført av prefabrikkerte betongelementer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Ole-Henrik Hjartøy** (født 8. oktober 1954) er en norsk høyrepolitiker, og tidligere ordfører i Bodø. Han startet sin politiske karriere i 1999, da han var representert i Bodø bystyre i perioden 1999 til 2003. Han har også vært gruppeleder for Bodø Høyre, og har tidligere vært kandidat både for Stortinget og fylkestinget i Nordland.

Før ordførertida
----------------

Ole-Henrik Hjartøy har vært politiker for Høyre siden 1999, da hovedsakelig for Bodø Høyre. I 2000 var han første viseformann Foreningsstyret i lokalforeningen i en toårsperiode, men fortsatte som styremedlem i ytterligere to år. Han har også vært representert i det samme styret i en rekke andre perioder. Fra 2005 var han leder for lokalforeningen i en ettårsperiode, etter at Solgull Klette gikk av. I 2007 var han ordførerkandidat i Bodø for første gang, men tapte valget. Han stilte til nytt valg i 2011, og ble da Bodøs ordfører, til tross for at Arbeiderpartiet fikk flest stemmer. Høyre og Hjartøy tok seieren, med støtte av Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Samtidig ble Fremskrittspartiets Tom Cato Karlsen varaordfører, og posisjonen hadde 21 mot 18 mandater.

Politiske verv
--------------

* Ordfører i Bodø for perioden 2011-2015
* Gruppeleder for Bodø Høyre i perioden 2007-2011
* Bystyrerepresentant for Bodø Høyre i perioden 2003-2007
* Bystyrerepresentant for Bodø Høyre i perioden 1999-2003

Tillitsverv i politisk parti
----------------------------

* Leder av Bodø Høyre 2005 – 2006

Referanser
----------

1. 1 2  «Ole-Henrik Hjartøy». Høyre. Arkivert fra originalen 4. april 2013.
2. 1 2  «Hjartøy ny leder for Bodø Høyre». Radio 3 Bodø. [*død lenke*]
3. 1 2  «Bystyret». Bodø kommune. Arkivert fra originalen 14. oktober 2013.
4. ↑  «Høyre feirer seieren». Avisa Nordland.

Eksterne lenker
---------------

* Bodø Høyre Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.
* Bystyret i Bodø
* Nyholmenerklæringen – Posisjonens samarbeidsplattform[*død lenke*]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Odd-Tore Fygle** | **Bodøs ordfører**(2011–2015) | Etterfølger:**Ida Maria Pinnerød** |
| Forgjenger:**Solgull Klette** | **Leder i Bodø Høyre**(2005–2006) | Etterfølger:**Eva Leivseth** |
**Ole Severin Aavatsmark** (født 6. mars 1918 i Namsos, død 31. mars 1983 i Bodø) var en norsk embedsmann.

Han var sønn av sakfører og banksjef Olav Aavatsmark og hustru Jorid Ekker samt sønnesønn av lærer, redaktør og stortingsmann Ole Severin Aavatsmark. Han giftet seg i 1943 med Constance Marie Greiff-Olsen, datter av dampskipsekspeditør Asbjørn Olsen og hustru Constance Greiff i Namsos. Ole Aavatsmark hadde artium fra 1936 og juridisk embedseksamen fra Universitetet i Oslo fra 1941. Han ble dommerfullmektig ved Alstahaug sorenskriverembede i 1942 og konstituert sorenskriver ved Alstadhaug og Brønnøy sorenskriverembeder i 1945. Aavatsmark var fylkesfullmektig ved Nord-Trøndelag fylkesmannsembede fra 1946 til 1953, fylkeskontorsjef ved Nordland fylkesmannsembede fra 1953 til 1967 samt fylkesmann i Nordland fra 1967 til sin død i 1983.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ole Severin Aavatsmark, (06.mars 1918 - 31.mars 1983).», besøkt 2. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aavatsmark, Ivar (2000). *Aavatsmark. Gårds- og slektshistorie*. Bergen. s. 227–229. ISBN 978-82-995701-0-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Ole-Johan Dahls hus under bygging, oktober 2008. Foto: Kjetil Ree 
Ole-Johan Dahls hus under bygging, oktober 2008. Foto: Kjetil Ree 
**Ole-Johan Dahls hus** (prosjektnavn: **Ifi2**) er informatikkbygget ved Universitetet i Oslo (UiO) som åpnet i 2011. Bygningen ligger i Gaustadbekkdalen like ved Blindern, og huser Institutt for informatikk og samarbeidspartnere i området. Den er oppkalt etter Ole-Johan Dahl, UiOs første professor i informatikk.

Bygningen ble oppført av Statsbygg på vegne av Kunnskapsdepartementet for Universitetet i Oslo. Grunnarbeidet startet våren 2006, og oppstart for byggearbeidet var mars 2007. Kostnadsrammen for prosjektet var på 1 milliard kroner (prisnivå 2006). 

Totalt areal på bygget er ca. 28 250 kvm. Dette fordeler seg på parkeringskjeller og studentpub i bunn, deretter vrimleareal, kantine, bibliotek, kaffebar, auditorier i ulike størrelser, undervisningsrom, kollokvierom, lesesaler, terminalstuer og kontorplasser. Bygningen har ca. 300 kontorplasser og ca. 2400 studentplasser. 

Bygget har gjennomgående etasjer fra 1 til 4. I sørenden er det 5 etasjer, mens det i norddelen er en høyblokk på 10 etasjer. Bygningen tar opp Blindern-platåets farger, som er teglrødt og sort. Foran bygget er det etablert et grøntområde med gang- og sykkelvei. 

Bygget er fundamentert på fjell. Det er kompliserte grunnforhold med mye leire, på grunn av den underjordiske Gaustadbekken. Dekker og bæresystem er i plasstøpt og prefabrikkert stål og betong.

Tekniske data
-------------

* Arkitekt: Lund Hagem Arkitekter AS
* Byggherre: Statsbygg
* Brutto areal: 28.250 kvm
* Byggestart: 2/1-2006
* Ferdig bygg: ultimo 2010
* Innflytting: januar 2011
* Ferdig uteareal: medio 2010

Referanser
----------

1. ↑  «Offisiell åpning av Ole-Johan Dahl hus». UiO Institutt for informatikk. Besøkt 15. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole-Johan Dahls hus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om prosjektet

Portal: Oslo
**William Lockhart** (født 3. oktober 1811, død 29. april 1896) var en protestantisk kinamisjonær og lege som virket for det kongregasjonalistiske London Missionary Society under det senere Qing-dynastiet i Kina. I 1844 grunnla han den første vestlige hospital i Shanghai som ble kjent som Det kinesiske hospital, men heter Hospital Renji i dag og er et av de mest kjente i Kina.

Biografi
--------

Lockhart ble født i Liverpool og fikk sin medisinske utdannelse ved Meath Hospital i Dublin og Guy's Hospital i London. I 1834 ble han medlem av samfunnet Royal College of Surgeons og senere av London Missionary Society i London (LMS). Med sistnevnte reiste han til Kina i 1838, først til Guangzhou, deretter til Macao og Shanghai hvor han ble værende til og fra 1842 og fram til 1863. Han åpnet hospitaler i både Macao og Shanghai. I 1857 ble han medlem av Royal College of Surgeons, i 1864 direktør for LMS og i 1878 direktør for Medical Missionary Association.

I 1861 utga Lockhart en bok med tittelen *The Medical Missionary in China: a Narrative of Twenty years' Experience*, hvor han blant annet insisterte på at man ikke kunne være både lege og misjonær.

Bibliografi
-----------

* *The Medical Missionary in China: a Narrative of Twenty years' Experience* Arkivert 2. oktober 2011 hos Wayback Machine. London: Hurst and Blackett, 1861. University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes

Referanser
----------

1. ↑  Melton, J. Gordon (1. januar 2005): *Encyclopedia of Protestantism*. Infobase Publishing. ISBN 978-0-8160-6983-5. s. 348

Litteratur
----------

* Broomhall, Alfred (1982): *Hudson Taylor and China's Open Century: Barbarians at the Gates*. London: Hodder and Stoughton.
* Wylie, Alexander (1867): *Memorials of Protestant Missionaries to the Chinese*. Shanghai: American Presbyterian Mission Press.
* American Presbyterian Mission (1867): *Memorials of Protestant Missionaries to the Chinese*. Shanghai: American Presbyterian Mission Press.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Rainpower AS** er et norsk selskap som utvikler, konstruerer, produserer og selger utstyr for elektrisitetsproduksjon basert på vannkraft. Selskapet tilbyr turbiner av type pelton, francis og kaplan, samt pumpeturbiner, småkraftanlegg, turbinregulator, oljetrykksanlegg, ventilregulator, magnetiseringsutstyr, ventiler, vannveg, rør og andre produkter og tjenester relaterert til vannkraftindustrien.

Hovedkontoret er på Kjeller, nær Oslo.

Teknikk
-------

Rainpowers teknikk omfatter utstyr for produksjon av elektrisitet basert på vannkraft.

Francisturbiner: For fallhøyder på mellom 50 og 600 meter er francis­turbiner den vanligste turbintypen. Denne turbintypen er kosteffektiv, og har høyere virkningsgrad enn noen annen turbintype. Rainpower utvikler og tester nye turbindesign innenhus.

Reversible pumpeturbiner: For fallhøyder på mellom 50 og 700 meter leverer Rainpower ettrinns pumpeturbiner som er spesialtilpassa. Pumpelagra vannkraft er en metode for lagring av store mengder overskuddsenergi. 

Peltonturbiner: Disse er egna for store fall­høyder og lav vassføring, og blir oftest brukt ved fallhøyder på over 300 meter, og for småkraft­. En spesiell fordel med pelton­turbiner er det breie driftsområdet, som gjør dem spesielt egna for kraftverk med stor variasjon i vannføringa. 

Kaplanturbiner: Dette er turbiner med vertikal aksel egna for lave fallhøyder mellom 6 og 60 meter. Vanligvis har kaplanturbiner fire til åtte variable løpehjulsskovler. En stor fordel med kaplanturbiner er at de er egna for kraftverk med stor variasjon i vannføring og fallhøyde. Kaplanturbiner er mye brukt over hele verden på grunn av deres fleksibilitet.

Historie
--------

Selskapet går tilbake til 1853, da Kværner Brug AS ble etablert av Oluf A. Onsum. Senere var det ei sammenslåing med Sørumsand Verksted. Kværner ekspanderte hurtig etter å ha overtatt vannkraftvirksomheten til Nohab, KMW, Tampella og andre.
I 1999 kjøpte General Electric Company Kværners vannkraftvirksomhet og etablerte sin vannkraftvirksomhet under navnet GE Hydro.
I 2005 solgte GE Hydro Sørumsand verksted til NLI AS; to år senere kjøpte dette selskapet hele den norske vannkraftvirksomheten fra GE, og etablerte Rainpower AS.

Referanser
----------
**Rainiaimassakren** (litauisk: *Rainių žudynės*) var en massakre på mellom 70 og 80 litauiske politiske fanger som ble gjennomført av Den røde armé og NKVD, Sovjetunionens politiske politi, mellom 24. og 25. juni 1941 i en skog nær Telšiai. 

Det var en av en rekke lignende massakrer gjennomført av sovjetrusserne i det okkuperte Litauen. Mange tusen ble drept i disse massakrene. Rainiaimassakren var ikke den mest omfattende av massakrene, men er en av de best kjente, særlig på grunn av den ekstreme brutaliteten og torturen ofrene ble utsatt for fra russerne. Ofrene var utsatt for så grov tortur at bare 27 ofre kunne identifiseres da massegravene ble funnet av tyske styrker tre dager senere. Lignende grusomheter ble også begått andre steder, i Tartu-massakren drepte russerne nesten 250 mennesker.

De fleste gjenlevende ansvarlige for massakren som fremdeles oppholdt seg i Litauen rømte til Russland eller Israel (flere av dem var jøder) etter Sovjetunionens sammenbrudd. Både Russland og Israel har nektet å utlevere dem. En av de hovedansvarlige, Nachman Dushanski, bodde i Israel frem til sin død i 2008. En annen, Pjotr Raslan, som var sjef for NKVD i Telsiai, ble i 2001 dømt til livsvarig fengsel for folkemord av en litauisk domstol, men han er fortsatt på frifot og beskyttes av russiske myndigheter.

Tortur
------

De russiske soldatene hadde revet ut tunger, skåret over ører, dratt ut fingernegler, utsatt fangene for branntortur, helt etsende syre over dem, vippet ut øyne med kniv. Flere fanger var skalpert, andre hadde fått kjønnsorganene skåret over og puttet i munnen. Videre hadde fanger blitt flådd, og huden var brukt som belte for å binde hendende deres. Legeundersøkelser viste at fangene hadde vært i live mens de hadde blitt utsatt for torturen.

Eksterne lenker
---------------

* Dagbladet: Her er det ukjente Holocaust

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**HMS «Devonshire»** var en britisk krysser, kjent i Norge som skipet som evakuerte den norske regjeringen, kongen og kronprinsen i 1940.

Hun begynte sin karriere med 1. krysserskvadron i Middelhavet og ble stort sett der frem til begynnelsen av den andre verdenskrig. Hun deltok i den allierte kampanjen i Norge og evakuerte den norske regjeringen og kongen og kronprinsen 7. juni 1940.

Resten av 1940 tok hun del i operasjoner mot Vichy-franske territorier i Afrika. I januar 1941 ble hun sendt til Sør-Atlanteren for å ta del i jakten på den tyske hjelpekrysseren «Kormoran», men uten å lykkes. Mellom mai og september tok hun del i operasjoner utenfor kysten av Norge og Russland.

Den 2. november 1941 greide HMS «Devonshire» sammen med styrken hun ledet å kapre en hel Vichy-fransk konvoi øst for Kapp det gode håp. Senere samme måned, 22. november, senket hun den tyske hjelpekrysseren «Atlantis» nord for Ascension i Sør-Atlanteren.

I mars 1942 var hun i Indiahavet, og i april tok hun del i erobringen av Madagaskar. Fra mars 1944 og til slutten av krigen tjenestegjorde hun i hjemmeflåten, og dekket blant annet hangarskip i raid mot norskekysten.

Etter krigen ble hun bygget om til treningsskip i 1947, og forble i denne rollen frem til hun ble solgt for opphugging 16. juni 1954.

Litteratur
----------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the World's Fighting Ships 1922-1946*. London: Conway Maritime Press. s. 27. ISBN 0-85177-146-7.

* M.J. Whitley (1999). «London Class». *Cruisers of World War Two*. London: Brockhampton Press. s. 87-90. ISBN 1-86019-874-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
**HMS «Engadine»** var et britisk moderskip for sjøfly.

Hun var et av flere sivile fartøy som ble overtatt av den britiske marinen og utstyrt med hangar for sjøfly. Hun hadde opprinnelig en kapasitet på tre fly, men etter en ombygging i 1915 ble kapasiteten økt til fire fly.

HMS «Engadine» ble operativ 13. august 1914 og tok sammen med de to andre moderskipene for sjøfly HMS «Empress» og HMS «Riviera» 25. desember samme år del i et forsøk på å bombe den tyske luftskipsbasen i Nordholz i nærheten av Cuxhaven. I alt syv sjøfly fra de tre skipene greide å ta av, men bare ett fant målet, og bombene gjorde ingen skade på basen.

Under Jyllandsslaget var hun med i admiral Beattys styrke, og klokken 15:08 31. mai1916 ble en av flyene hennes, en Short 184, sendt opp for å rekognosere som det første flyet noensinne som tok del i et sjøslag. Med et skydekke enkelte steder nede i 274 m og en sikt på mellom 1,6 og 6 km måtte flyet fly lavt og nært fienden og tiltrakk seg luftvernild. Observatøren greide å rapportere en kursendring av en av de tyske krysserne før flyet 15:45 måtte nødlande på grunn av et sprukket drivstoffrør. Piloten greide å reparere skaden, men ble tilbakekalt til HMS «Engadine».

HMS «Engadine» greide ikke å holde følge med Beattys styrke og mistet etterhvert kontakten med den og tok derfor ikke noen videre del i slaget. Men hun kom over krysseren HMS «Warrior» som var blitt hardt skadet av kanonild fra tyske skip. Hun reddet de overlevende og tok krysseren på slep i et forsøk på å få den i havn, men krysseren sank neste dag.

HMS «Engadine» tok også del i et angrep på tyske luftskiphangarer 4. mai 1916.

Hun ble tatt ut av tjeneste i november 1919 og returnert til sine sivile eiere.

Referanser
----------

En Short 184. Det var et fly av samme type som dette som ble brukt under slaget ved Jylland
* Robert Gardiner, red. (2006). *All the Worlds Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 65. ISBN 0-85177-245-5.

* Berhard Ireland (2005). *The Illustrated Guide to Aircraft Carriers of the World*. London: Hermes House. s. 24-27, 139. ISBN 1-84477-746-4.

Portal: Første verdenskrig
**Hugh Quarshie** (født 22. desember 1954 i Accra, Ghana) er en britisk skuespiller som emigrerte med sin familie til Storbritannia da han var tre år gammel. Han ble utdannet ved Christ Church University of Oxford. Etter at han var ferdig med utdannelsen begynte Quarshie som journalist, men etter en stund startet han med skuespill i stedet. Han er medlem av Royal Shakespeare Company, og har spilt i mange teateroppsetninger og TV-programmer.

Quarshie er sannsynligvis mest kjent for å spille «Sunda Kastagir» i TV-serien *Highlander* og «kaptein Panaka» som er lederen av Royal Naboo Security Force i filmen *Star Wars Episode I: The Phantom Menace*. 

I april 2007 spilte Quarshie «Solomon» i TV-serien *Doctor Who* i de todelte episodene «Daleks in Manhattan» og i «Evolution of the Daleks». Han har også hatt hovedrollen «Ric Griffin» i sykehus-dramaserien *Holby City*.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0702934, besøkt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hugh Quarshie på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Hugh Quarshie i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Hugh Quarshie på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Hugh Quarshie på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Hugh Quarshie på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Hugh Quarshie hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
**Park Vest** (kalles også *Park Nydalen Vest*) er en rundt to dekar stor park i Nydalen i Oslo, ferdig i 2017. Landskapsarkitekt var LALA Tøyen og oppdragsgiver og eier av parken Avantor.

Parken ligger langs vestbredden av Akerselva fra Gullhaug bru, vis-avis Gullhaug torg, ned til Bakke Mølle i Nydalsveien 21. På arealet var det tidligere parkeringsplass. Langs Bakke Mølle videre nedover elva er det badeplass.

Å gi de små barna lekemuligheter har vært en viktig hensikt med parken, og ellers å tilby en park for alle som jobber og bor i Nydalen. Park Vest er et skritt i retning av et bilfritt Nydalen, med «vekt på fotgjengerprioritet, elverommet, biologisk mangfold og lek».

Lave murer i rød betong er brukt for å terrassere det svakt hellende terrenget, og også i en ring som er kjernen i lekearealet. Sirkelen av rød betong på lekeplassen er laget med varierende høyde for at små barn kan løpe og sykle på den. Inne i sirkelen er det en stor lekeskulptur av accoyatre. Nydalen T-banestasjon ligger rett over elva, og sammen med store arbeiderplasser gir det mye gangtrafikk gjennom parken, og i 2018 fikk parken en ekstra sti i brostein til erstatning for en sti over plenen, og det ble satt ut flere benker. Bjerketrærne mot Nydalsveien er beholdt. Parallelt med gangveien langs elva er det laget en joggesti med gul, plasstøpt gummi. Nord i parken er det satt av plass til pop-up-utstillinger og lignende.

I 2019 fikk parken Oslo kommunes hagepris.

Bilder
------

* Lekeplassen med ringen av rød betong og accoyaskulpturen. Foto: Helge HøifødtLekeplassen med ringen av rød betong og accoyaskulpturen. Foto: Helge Høifødt
* Nordlige del av parken. Foto: Helge HøifødtNordlige del av parken. Foto: Helge Høifødt
* Sett mot Bakke Mølle med turveien og joggestien. Foto: Helge HøifødtSett mot Bakke Mølle med turveien og joggestien. Foto: Helge Høifødt
* Parken sett nordover mot Gullhaug bru. Foto: Helge HøifødtParken sett nordover mot Gullhaug bru. Foto: Helge Høifødt
* Parkområdet som parkeringsplass i 2011. Foto: Helge HøifødtParkområdet som parkeringsplass i 2011. Foto: Helge Høifødt

Referanser
----------

1. 1 2  «Park Vest i Nydalen – transformasjon fra parkeringsareal til bydelspark». *park & anlegg*, 6/2020, side 22–22.
2. ↑  «Denne elveparken sikret Avantor hagepris.» *Nordre Aker Budstikke*, 2.10.2019. Besøkt 4.8.2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Park Vest, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Selbstschutz-medlemmer i Łobżenica. Harry Schulz er sjette mann fra venstre.
**Harry Schulz** (født 20. april 1910 i Łódź i keiserdømmet Russlands polske del, død 22. februar 1954), var en folketysk Selbstschutz-leder og dømt krigsforbryter. 

Under de første månedene av den tyske okkupasjonen av Polen i 1939 var han stedfortredende befalshavende for det paramilitære Deutscher Selbstschutz i Lobsens i det nordlige Wartheland. Han var dertil kommandant for den provisoriske konsentrasjonsleir som ble innrettet i klosterbygningen i Górka Klasztorna.

Etter andre verdenskrig ble han stilt for retten for en domstol i Bydgoszcz. Han ble funnet skyldig i mord på 186 personer i distriktet omkring Wyrzysk og dømt til døden. Han ble henrettet ved hengning den 22. februar 1954.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810634050505606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kruża 1982, s. 86

Litteratur
----------

* *Alltag unterm Hakenkreuz Bd 2: wie die Nazis das Leben der Deutschen veränderten: ein aufklärendes Lesebuch* **(tysk)**. Reinbeck bei Hamburg: Rowolt. 1979. ISBN 3-499-14625-8.
* *Der "Volksdeutsche Selbstschutz" in Polen 1939/40* **(tysa)**. München: Oldenbourg. 1992. ISBN 3-486-64564-1.
* *Swastyka nad Górką Klasztorną* **(polsk)**. Górka Klasztorna: Zgromadzenie Misjonarzy Świętej Rodziny. 1982.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Harry Stafford** (født 1869 i Crewe, Cheshire, England, død 1940) var en engelsk fotballspiller. Han spilte 200 kamper for Newton Heath (senere Manchester United) etter overgangen fra Crewe Alexandra i mars 1896. Han ble kaptein for laget.

Harry Stafford er blant de mest framtredende personlighetene i Manchester Uniteds historie. I 1902 hadde Newton Heath fått konkurstrussel og han kan takke sin St. Bernhardshund Major for det. Klubben avholdt en basar for å få inn midler og Major forsvant under basaren. Leteaksjon ble satt i gang, og Major ble funnet av en intetanende mann som var ute og gikk seg en tur. Mannen som var ute og gikk var bryggerieieren John Henry Davies. Stafford fortalte Davies om den mulige skjebnen for klubben og Davies bestemte seg for å investere penger i Newton Heath. Betingelsen var at han fikk være styreformann. Det ble han.

Newton Heath bytta navn til Manchester United i 1902 og Stafford var kaptein til han la opp i juni 1903. Etter at han la opp drev han et hotell i Wrexham i Wales og senere et hotell i Canada.

Sønnen hans, Harry Stafford jr. som døde 17. desember 1988, 87 år gammel, ble i 2002 identifisert som et mulig offer for seriemorderen Harold Shipman.

Referanser
----------

1. ↑  Harry Stafford Arkivert 20. juni 2009 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* Profil hos United.no[*død lenke*]
**Herbert Kemmer** (født 13. mai 1905 i Berlin, død 10. desember 1962) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin.

Kemmer vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen. I semifinalen slo de Nederland med 3-0, men tapte finalen til India med 1-8. Kemmer spilte to kamper i OL-turneringen.

Åtte år tidligere, under sommer-OL 1928 i Amsterdam, vant han en bronsemedalje med det tyske laget i landhockey.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Sølv i landhockey Nazi-Tysklands flagg Tyskland.
* Sølv 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse i landhockey Tysklands flagg Tyskland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herbert Kemmer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Kemmer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Kemmer – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Herbert Spencer Perry** (født 23. januar 1894, død 20. juli 1966) var en britisk skytter som konkurrerte under Sommer-OL 1924 i Paris.

Perry ble olympisk mester i skyting under OL 1924 i Paris. Han var med på det britiske laget som vant lagskytingen *100 meter løpende hjort, dobbeltskudd*. De vant med 263 poeng, en poeng mer enn sølvmedaljevvinnerne fra Norge. Det var 25 deltakere fra sju nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 3. juli 1924 på skytearenaen i Versailles. Det var fire deltakere på hvert lag og de skjøt 10 x 2 skudd hver og høyeste score for hver enkelt skytter var 100, altså 400 for et lag. Deltakerne på det britiske laget var Perry, Cyril Mackworth-Praed, Philip Neame og Allen Whitty. Perry kom på trettendeplass i den individuelle konkurransen, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris – Gull **Gull** i skyting, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herbert Perry – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Perry – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Perry – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hugh «Huge» John McDonald** (født 28. desember 1950 i Philadelphia i Pennsylvania) er en velkjent studiomusiker og bassist. Før han kom til Bon Jovi spilte han i mange år bass i David Bromberg Band, turnerer mye på verdensbasis, og spiller på mange Bromberg album. Han har spilt med mange artister både live og i studio, og har spilt inn med Willie Nelson, Richie Sambora, Steve Goodman, Ringo Starr, Bon Jovi, Lita Ford, Michael Bolton, Cher, Alice Cooper, Jon Bon Jovi, Ricky Martin, med flere.

McDonald arbeider for tiden med Bon Jovi og har gjort det helt siden Alec John Such forlot bandet etter at *Cross Road* ble utgitt i 1994, men er fortsatt sett på som et «uoffisielt» medlem av Bon Jovi. Selv om han spiller inn plater med bandet i studio og fremfører live på scenen og under publisitetsforestillinger er McDonald utelatt publisitetsbilder og plateomslag. Han vises i enkelte sangvideoer, men ikke i andre. Medlemmene sier de er enige om å aldri offisielt erstatte tidligere bassist Alec John Such. Da Bon Jovi i 2018 ble innvotert i Rock and Roll Hall of Fame, ble både McDonald og Such hedret.

Tilfeldigvis var McDonald en av studiomusikerne som spilte Bon Jovis originale første demo for sangen «Runaway». Da sangen ble en lokal hit, Jon Bon Jovi samlet hans nåværende band uten McDonald. Han har også dukket opp på Jon Bon Jovis soloalbum *Destination Anywhere* og ble en del av Jon backinggruppa, «The Big Dogs».

McDonald har vært gift to ganger. I 1996 giftet han seg med sin mangeårige samboer Nancy, men skilte seg noe senere. I 2004 giftet han seg igjen, denne gangen med Kelly, en hestetrener fra New Jersey.

McDonalds barndommensinspirasjon var Paul McCartney.

Diskografi
----------

### Med Bon Jovi

Utdypende artikkel: Bon Jovis diskografi

 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Studioalbum*** *These Days* (1995)
* *Crush* (2000)
* *Bounce* (2002)
* *Have a Nice Day* (2005)
* *Lost Highway* (2007)
* *The Circle* (2009)

  | **Samlealbum*** *Cross Road: Greatest Hits* (1994)
* *Tokyo Road: Best of Bon Jovi (2001)*
* *This Left Feels Right* (2003)

**Livealbum*** *One Wild Night Live 1985-2001* (2001)

**Boks sett*** *100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong* (2004)

  |   |

Referanser
----------

1. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Wikidata Q99181182
2. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Montreux Jazz Festival konsert ID 307, Wikidata Q99181182
3. ↑  Omtale på nettstedet til Rock and Roll Hall of Fame; besøkt 24. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hugh Mc Donald (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Hugh McDonald på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Hugh McDonald på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Hugh McDonald på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Hugh McDonald på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**!!!** er et amerikansk band som ble dannet i 1996. 
Medlemmene kom fra bandene The Yah Mos, Black Liquorice og Popesmashers.

Etter en turne sammen, bestemte Black Liquorice og Popesmashers seg for å blande førstnevntes disco- og funk-stil med sistnevntes støyende aggressivitet, og slik ble !!! født. Bandets navn var inspirert av tekstingen på filmen Gudene må være gale, hvor klikkelydene som buskmennene lagde ble skrevet med et «!». I det internasjonale fonetiske alfabetet er postalveolære klikk-konsonanter representert med ǃ som ikke er et utropstegn, men et «pipe-tegn» med en prikk under.

Deres selvtitulerte debutalbum kom ut i 2000. Oppfølgeren kom i 2003.
!!! er kjent for sine katarsiske liveshow.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) !!! – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) !!! på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) !!! på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) !!! på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) !!! på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) !!! på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) !!! på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) !!! på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) !!! på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) !!! på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) !!! på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) !!! på Facebook Rediger på Wikidata

* !!! på Instagram Rediger på Wikidata

* !!! på YouTube Rediger på Wikidata

* !!! på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |

1. ↑  .
2. ↑  .
**Halsbrann** er, sammen med sure oppstøt, et av hovedsymptomene ved gastroøsofageal reflukssykdom.

Årsaken er at lukkemuskelen mellom spiserør og magesekk er slapp. Den makter ikke å forhindre at mageinnholdet strømmer tilbake til spiserøret, svelget og (også) munnhulen når trykket i maven blir stort.

Trykket kan for eksempel øke når man bøyer seg, har full magesekk etter et måltid, eller bruker stramme klær og lignende. Ofte er også drikker som kaffe, te og alkoholholdige drikker, samt næringsmiddel som sjokolade og fet mat, sterkt krydret mat, sterke tomatholdige sauser og lignende med på å fremkalle sure oppstøt. I slike tilfeller kan det være nok å unngå eller redusere på inntaket. Det finnes i hovedsak tre typer medikamenter i behandlingen av halsbrann: Syrenøytraliserende, som nøytraliserer mavesyren, og H2-blokker og syrepumpehemmere, som nedsetter produksjonen av syre. 

Halsbrann som gir redusert livskvalitet og behov for behandling (gastroøsofageal reflukssykdom/GØRS) forekommer hos 10-15% (5-10% ifølge andre kilder) av befolkningen. De fleste av disse har ikke synlig betennelse i spiserøret.

Halsbrann, som forekommer oftere om sommeren, kan være tegn på magesår. Hos noen ytterst få kan langvarige halsbrannplager utvikles til kreft i spiserøret. På den annen side, har amerikanske forskere funnet ut en kobling mellom halsbrann og kreft i enten svelget eller strupehodet, men har ikke kunnet fastslå at halsbrann er den direkte årsaken.

Norske forskere har funnet ut at røykekutt gir mindre halsbrann, men kun hos normalvektige.

Referanser
----------

1. ↑  «Stadig mer halsbrann og sure oppstøt». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. Besøkt 25. oktober 2017.
2. 1 2  «Halsbrann kobles til kreftrisiko». *forskning.no*. Besøkt 25. oktober 2017.
3. ↑  «Syreplager (refluks), veiviser - NHI.no». *NHI.no*. Besøkt 25. oktober 2017.
4. ↑  NRK. «Flere får halsbrann om sommeren». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 25. oktober 2017.
5. ↑  «Gastroøsofageal reflukssykdom (GØRS)». Pasienthåndboka.no. Arkivert fra originalen 24. november 2009. Besøkt 27. august 2007.
6. ↑  NRK. «Flere får halsbrann om sommeren». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 25. oktober 2017.
7. ↑  «Halsbrann og sure oppstøt kan være tegn på magesår» **(norsk)**. 26. desember 2016. Besøkt 25. oktober 2017.
8. ↑  «Fakta om magesår - Nettdoktor». *www.nettdoktor.no*. Besøkt 25. oktober 2017.
9. 1 2  «Røykekutt gir mindre halsbrann - Gemini.no». *Gemini.no*. 24. januar 2014. Besøkt 25. oktober 2017.
10. ↑  «Røykekutt gir mindre halsbrann». *forskning.no*. Besøkt 25. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Peter Hagerstein** (født omkring 1757, død 1810) var en svensk sjømann. Han var på Tahiti mellom 1793 og 1810 og ble en viktig mellommann mellom britiske misjonærer og Pomare II av Tahiti.

Etternavnet oppgis i ulike varianter, både som Hagerstein og Haggerstein. En forfatter antar at navnet egentlig har vært Pehr Hagersten. Kapteinen på det britiske skipet «Duff», som kom til Tahiti i mars 1797, rapportert at han kom fra Helsingfors i svensk Finland og at han gikk under navnet Peter the Swede. Hagerstein var sjømann om bord på HMS «Daedalus», som var med i George Vancouvers ekspedisjon. I februar 1793, da skipet var på veg fra vestkysten av Nord-Amerika til New South Wales, hoppet han av og slo seg til på Tahiti. En annen svenske, Andrew Lind, hadde også slått seg til på Tahiti omtrent på samme tid.

Hagerstein lærte seg tahitisk og var mellommann mellom tahitierne og europeiske besøkende og misjonærer fra London Missionary Society. Han levde sammen med en tahitisk kvinne ved navn Tanno Manno, som også kunne hjelpe misjonærene med å lære tahitisk. Hagerstein var tolk, forhandler og kjentmann, og fulgte ved en anledning misjonærer på reiser til Selskapsøyene og Marquesasøyene. Pomare II av Tahiti engasjerte ham som skytter i krigen mot rivaliserende høvdinger. Hagerstein var også aktiv i handelen med svinekjøtt mellom Tahiti og New South Wales.

Referanser
----------

1. 1 2  «Hagerstein, Peter (ca. 1757-1810», i Robert D. Craig: *Historical Dictionary of Polynesia*, 3. utgave, Lanham: Scarecrowe Press, 2011, s. 111.
2. ↑  Moyne, Ernest J.: «Henry Adams and Peter Haggerstein», *Scandinavian Studies*, bd. 45, nr. 3, 1973, s. 213.
3. ↑  Moyne, s. 214.

Litteratur
----------

* Moyne, Ernest J.: «Henry Adams and Peter Haggerstein», *Scandinavian Studies*, bd. 45, nr. 3, 1973, s. 213–222