recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Harṣavardhana deltar i en buddhistisk seremoni.
Områder under Harṣavardhanas kontroll.
Ruiner av Harṣavardhanas palass i Kannauj, som strekker seg over 1 km.
**Harṣavardhana** (devanagari: हर्षवर्धन; født c. 590, død 647), også kalt **Harṣa** (हर्ष), var en indisk hersker som fra 606 til sin død i 647 styrte over Nord-India fra sin hovedstad Kannauj. Hans styre brakte fred og velstand til Nord-India i en ellers politisk ustabil periode etter Guptarikets fall. 

Han var sønn av Prabhakaravardhana, konge av Thanesar, og bror av Rajyavardhana, som etterfulgte sin far som konge av Thanesar. Selv om Harṣavardhana klarte å forene Nord-India, ble han beseiret av Pulakeśin II av Chalukyariket da han forsøkte å ekspandere sørover.

Det var i stor Harṣavardhanas sterke personlighet som holdt riket sammen,[] og det falt fra hverandre kort tid etter hans død. Da Harṣavardhana døde drepte en av hans ledende ministre, Aruṇāśa, hans to sønner Vagyavardhana og Kalyanvardhana. Aruṇāśa ble selv avsatt av den kinesiske *Táng*-utsendingen Wang Xuance og hans tibetansk-nepalske leiesoldater etter at han hadde angrepet deres diplomatiske følge, som hadde Harṣavardhanas hoff som sitt mål. 

Han var kjent for å ha støttet buddhismen, som på hans tid var på tilbakegang i India, og hans rike var dessuten kjent for å være kosmopolitisk og for å ha et levende kulturliv.[] Selv skrev han tre skuespill på sanskrit: *Nāgānanda*, *Ratnāvalī* og *Priyadarśikā*. Harṣavardhanas død har blitt brukt til å markere slutten på den indiske gullalderen.[]

Vi har kunnskap om Harṣavardhana takket være hans hoffpoet Bāṇabhaṭṭa, som beskrev hans vei til makten i Harṣacarita. Ellers er han kjent for å ha truffet den kinesiske pilegrimen Xuanzang, og han blir beskrevet positivt i hans erindringer fra reisene i India.[] Xuánzàngs verk er en annen viktig kilde til India i denne perioden.

Referanser
----------

1. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Harṣa, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0032186, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Korean Authority File, oppført som Harṣavardhana, National Library of Korea ID KAC2018O2460[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Sen, Tansen. *Buddhism, Diplomacy, and Trade*. Honolulu: University of Hawaii Press, 2003.
* Thapar, Romila. "Aśokan India and the Gupta Age." I *A Cultural History of India*, redigert av A.L. Basham, 38-50. Oxford: Clarendon Press, 1975.
* Xuanzang 玄奘 og Bianji 辯機, redigert av Li Xianlin 李羨林. *Da Tang Xiyu ji jiaozhu* 大唐西域记校注. Beijing: Zhonghua shuju 中华书局, 1985.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Museum of Flight** (WMOF) er et luftfartsmuseum som ligger på Zamperini Field Municipal Airport i Torrance, California. WMOF drives av Southern California Historical Aviation Foundation. Det huser ikke bare historiske fly, mange av dem som ble bygget i Sør-California, men museet har også en omfattende samling av historiske fotografier og tegninger.

Museet har flere sjeldne fly i sin samling, blant andre Northrop/McDonnell Douglas YF-23 Advanced Tactical Fighter (ATF) 5. generasjon stealth fighter demonstrasjonsfly. På utstilling er også den første Northrop YF-17 Cobra, et lett jagerfly som var grunnlaget for Boeing (opprinnelig McDonnell-Douglas) F/A-18 Hornet, som for tiden brukes av United States Navy og Marine Corps. I tillegg, en Grumman F-14 Tomcat og Douglas A-4A, pluss en rekke andre kjente jet- og propell-drevne fly. 

WMOF er et av tre muséer som huser de eneste gjenværende Jack Northrop flyvende vinge (Northrop N-1 M på Steven F. Udvar-Hazy Centre tilhørende National Air and Space Museum, og Northrop N-9M som finnes på Planes of Fame Museum i Chino, og Northrop JB-1 Bat glider på WMOF).

Referanser
----------

1. ↑  Ogden, Bob. *Aviation Museums and Collections of North America,* Sudbourne, England, 2007. ISBN 978-0851303857.
2. ↑  Parker, Dana T. *Building Victory: Aircraft Manufacturing in the Los Angeles Area in World War II,* Cypress, CA, 2013. ISBN 978-0-9897906-0-4.

Eksterne lenker
---------------

* Western Museum Of Flight Home Page
* Statisk Viser i den Vestlige Museum Of Flight Arkivert 15. juli 2019 hos Wayback Machine.
En spark med meier av metall (Røros, 2008).
En slede med meier av tre med metallbeslag.

En **mei** eller **meie** (fra norrønt *meiðr*) er én av to parallelle lister som utgjør den delen av en kjelke, slede, spark eller lignende som er beregnet på å gli mot et underlag av is eller snø. Framenden er oppsvinget for å lette framkommeligheten. Meier på en spark er som regel laget av metall, ofte stål, mens de på sleder og kjelker kan være laget av tre, med metallbeslag.

Funksjon
--------

Meienes funksjon er å gi et kraftig trykk på en liten kontaktflate slik at noe av isen eller snøen smelter og danner en tynn flytende vannhinne som kraftig minsker friksjonen mot underlaget. Dermed glir meiene lett.

Annen betydning
---------------

Meier er også betegnelsen på den delen av en gyngestol, gyngehest eller vogge som har kontakt med underlaget.

Se også
-------

* Meieskyer
* Norsk rutebilhistorie

Eksterne lenker
---------------

* Meie i Søk etter *Meie* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
Et **alfabet** er i informatikk og predikatslogikk en endelig mengde *symboler* eller *bokstaver*. Det vanligste alfabetet er {0,1}, det binære alfabetet. En endelig streng er en endelig følge av bokstaver fra et alfabet; for eksempel er en binær streng en streng med bokstaver fra det binære alfabetet. Også en uendelig følge av bokstaver kan konstrueres med bokstaver fra et alfabet.

Gitt et alfabet {\displaystyle \Sigma }, skriver man {\displaystyle \Sigma ^{\*}} for å uttrykke mengden av alle endelige strenger over alfabetet {\displaystyle \Sigma }. Her indikerer {\displaystyle {}^{\*}} Kleene-stjerne-operatoren. Man skriver {\displaystyle \Sigma ^{\infty }} (eller av og til {\displaystyle \Sigma ^{\mathbb {N} }} eller {\displaystyle \Sigma ^{\omega }}) for å uttrykke mengden av alle uendelige følger over alfabetet {\displaystyle \Sigma }.

For eksempel, hvis man bruker det binære alfabetet {0,1}, vil alle strengene (ε, 0, 1, 00, 01, 10, 11, 000, osv.) være i alfabetets Kleene-omfang.

Alfabeter er viktige i bruken av formelle språk, automater og semiautomater. Når man definerer spesifikke automater, er det i de fleste tilfeller nødvendig å spesifisere et alfabet som inputtstrengene til automaten er bygd opp fra.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Mary’s Ankle*** er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Lloyd Ingraham og med Douglas MacLean og Doris May i hovedrollene. Filmen er basert på et skuespill fra 1917 av May Tully.

Handling
--------

En scene med Douglas MacLean og Doris May
Den fattige unge doktoren Arthur P. Hampton og vennene hans, Stub Masters og Johnny Stokes, blir overtalt til å gi fra seg sine siste penger av advokat Mary Jane Smith. Arthur og Mary forelsker seg. Men de vet at onkel George har lovet en større sum penger hvis Arthur gifter seg, Så de overtaler ham til å sende ut falske invitasjoner til et påstått bryllup, og de navngir Mary Jane som bruden hans. Onkel George, opprømt over de gode nyhetene, skriver til Mary Janes tante - Angelica Burns - for å invitere Mary Jane og Angelica til å være hans gjester på en ferie.

Men når Mary Jane får øye på bryllupsinvitasjonene, blir hun så forvirret at hun snubler og forstuer ankelen sin. Arthur kommer henne til unnsetning, og ber henne deretter om å posere som hans nye kone. Hun sier er enig, men Stub og Johnnie tilstår alt sammen for onkel George kort tid senere. Han blir rasende, frem til Arthur kunngjør at han og Mary Jane virkelig planlegger å gifte seg på ekte - og de planlegger å arrangere et bryllup til sjøs.

Skuespillere
------------

* Douglas MacLean som Dr. Arthur P. Hampton
* Doris May som Mary Jane Smith
* Victor Potel som Johnny Stokes
* Neal Burns som Stub Masters
* James Gordon som George P. Hampton
* Lizette Thorne som Angelica Burns
* Ida Lewis som Mrs. Merrivale

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 13. april 2016.
2. 1 2   Internet Movie Database, www.imdb.com, besøkt 14. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 14. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary's Ankle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Mary's Ankle* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mary's Ankle* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Mary's Ankle* på Silent Era Rediger på Wikidata
Kart over Réunion
Satellittbilde over Réunion
*Se også Réunion*
**Plassering:**
Sørlige Afrika, øy i Det indiske hav, 800 km øst for Madagaskar.

**Geografiske koordinater:** 21°06′S 55°36′Ø

**Areal:**
  
*total:*
2 512 km²
  
*land:*
2 502 km²
  
*vann:*
10 km²

**Areal – sammenligning:**
Litt større enn Vestfold, som er på 2 216 km².

**Landgrenser:**
0 km

**Kystlinje:**
207 km

**Maritime krav:**
  
*eksklusiv økonomisk sone:*
200 nautiske mil (370 km)
  
*territorialforvann:*
12 nautiske mil (22 km)

**Klima:**
Tropisk, men temperaturen synker i høyden. Mildt og tørt fra mai til november. Varmt, fuktig og mye nedbør fra november til April.

**Terreng:**
For det meste kupert og fjellformasjoner. Gode landbruksforhold i lavlandet langs kysten.

**Høydeytterpunkter:**
  
*laveste punkt:*
Indiahavet 0 m
  
*Høyeste punkt:*
Piton des Neiges 3 069 m

**Naturressurser:**
Fisk, dyrkbar jord, vannkraft. Réunion nasjonalpark ble etablert i 2007, og deler av parken ble et verdensarvområde i 2010.

**Dyrket mark:**
60 km² (1993 est.)

**Naturkatastrofer:**
Periodisk, ødeleggende sykloner kan forekomme fra desember til april. Piton de la Fournaise (2 631 m) på sørkysten er en aktiv vulkan med det siste utbruddet 4. oktober 2005 (pr desember 2005). Mer enn 100 registrerte utbrudd siden 1640.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ukraina Ukrainas flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 2 
(4 pallplasseringer)
*Per 6. juli 2017* |
| Verdensmesterskap |
| Bronse | 2013 Finlands flagg Vuokatti | Stafett |
| Bronse | 2014 Italias flagg Asiago-Lavarone  | Mellom |
| Bronse | 2014 Estlands flagg Tartu | Mellom |

**Oleksandr Kratov** (født 31. mars 1985 i Feodosija) er en ukrainsk orienteringsløper som representerer den finske orienteringsklubben Koovee og det ukrainske landslaget.

Karriere
--------

Kratov regnes som en av verdens beste orienteringsløpere. Spesielt på nattorientering er han i verdenstoppen. Det viste han til gangs da han i 2013 vant det svenske mesterskapet i nattorientering med over seks minutters margin. 

Oleksandr Kratov har de seneste årene vært en gjenganger på Långa Natten, den lengste og mest krevende etappen på Tiomila. I sin tidligere klubb, OK Orion, hadde han for vane å løpe ut på sin etappe lenge bak teten, for så å avansere kraftig i feltet og samle de fleste løperne med sin stødige nattorientering og jevne, høye tempo. Kratov har vært så suveren på Långa Natten at det har blitt ansett som "vinn eller forsvinn" om sitt lag løper ut på Långa Natten før eller etter Kratov. 

Fra VM har Kratov fått med seg bronse i stafett i 2013 og to bronsemedaljer på mellomdistanse. På mellomdistansen i Italia i 2014 ble han kun slått av Olav Lundanes og Fabian Hertner, mens i Estland-VM 2017 ble det ny bronsemedalje bak gullvinner Thierry Gueorgiou og sølvvinner Fabian Hertner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oleksandr Kratov – International World Games Association Rediger på Wikidata

* (en) Oleksandr Kratov – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Oleksandr Kratov – World of O Rediger på Wikidata
**Alfa Romeo P3**, **P3 Monoposto** eller **Tipo B** er en klassisk Grand Prix-racer fra den italienske bilprodusenten Alfa Romeo, designet av Vittorio Jano og en del av modellfamilien Alfa Romeo 8C. Modellen var basert på den tidligere Alfa Romeo P2. P3 var den første énseters løpsmodellen, og var utstyrt med en åttesylindret motor med kompressor.

P3 ble introdusert i juni 1932, halvveis gjennom den europeiske Grand Prix-sesongen, og vant sitt første løp med Tazio Nuvolari bak rattet. Modellen vant totalt seks løp det året, med enten Nuvolari eller Rudolf Caracciola bak rattet.

I 1933 fikk Alfa Corse, Alfa Romeos racingavdeling, økonomiske problemer, så bilene ble stuet bort. Enzo Ferrari startet sitt eget racingteam, Scuderia Ferrari, og kjørte Alfa Romeos tidligere Alfa Monza-modeller. Alfa holdt P3 tilbake, men i august 1933 fikk Scuderia Ferrari omsider tillatelse til å bruke bilene. Dermed vant P3 seks av de elleve siste løpene i 1933-sesongen.

Regelendringer før 1934-sesongen gjorde at bilen måtte ha et større karosseri, så for å oppveie dette ble motoren boret opp til 2,9 liter. Louis Chiron vant Frankrikes Grand Prix, og P3 vant 18 av totalt 35 Grand Prix-runder denne sesongen.

I 1935-sesongen var P3 simpelthen for dårlig i forhold til de overlegne tyske modellene i de første seks rundene av det europeiske mesterskapet, men Scuderia Ferrari og Nuvolari gav ikke opp. Motoren ble boret opp til 3,2 liter før Tyske Grand Prix på Nürburgring. Nuvolari punkterte tidlig i løpet, men etter en pitstop kjørte han seg oppover i feltet helt til han knivet med Manfred von Brauchitsch i Mercedes-Benz W25, før von Brauchitsch punkterte – og dermed lot Nuvolari vinne løpet foran 300 000 måpende tyskere.

P3 vant 16 av totalt 39 Grand Prix-runder i 1935-sesongen.

Kilder
------

* P3 hos Grand Prix History Arkivert 29. oktober 2012 hos Wayback Machine.
* The Golden Age av Leif Snellman Arkivert 3. januar 2019 hos Wayback Machine.
**Alfa Romeo Carabo** er en konseptbil bygget for den italienske bilprodusenten Alfa Romeo av designhuset Bertone, og første gang presentert i 1968. Carabo var blant de første superbilene med såkalt *kiledesign*, som senere har blitt kjent gjennom bilmodeller som Lamborghini Countach. Carabo var også den første bilen med såkalte «saksedører», som også ble benyttet på Countach, og som senere har blitt synonymt med bilmodeller fra Lamborghini, ofte under navnet «Lamborghini-dører».

I dag er Carabo utstilt i Alfa Romeos eget museum.

Bilen er kanskje best kjent i Norge gjennom spillefilmen Flåklypa Grand Prix hvor Ruffino Gassolini («djevelen fra Torino») sin racerbil er basert på **Bertone Carabo**, oppgradert med blant annet bakvinge og større motor.

Andre biler fra Flåklypa Grand Prix
-----------------------------------

* Il Tempo Gigante
* GT Boomerang Rapido (basert på Mc Laren M8B), kjørt av Rudolf Blodstrupmoen
* Lola L&M 260 Can-Am, kjørt av både Carlos Fandangio og Jimmy McQuick
* McLaren Chevrolet, kjørt av Ronnie Medel-Svensson
* Abarth 2000 , kjørt av Heinrich von Schnellfahrer
Statue av Willem de Vlamingh på Vlieland.
**Willem Hesselsz de Vlamingh** (født 28. november 1640 i Oost-Vlieland, død i 1698 eller senere) var en nederlandsk kaptein som utforsket den sørvestlige kysten av Australia (daværende Ny Holland) sent på 1600-tallet.

Vlamingh ble ansatt i VOC (Det nederlandske ostindiske kompani) i 1688 og gjorde sin første reise til Batavia samme år. Under hans andre reise, i 1694, fikk han i oppdrag å lete etter «Ridderschap van Holland», et VOC skip som var savnet i området rund Ny Holland to år tidligere. Han hadde tre skip under sin kommando, fregatten «De Geelvink» som ble ført av han selv, en hooker «De Nijptang» ført av kaptein Gerrit Collaert og en galiot «Weseltje» ført av hans sønn Joshua de Vlamingh. Ekspedisjonen forlot Amsterdam 2. mai 1696.

* 29. desember 1696 gjorde han landgang på Rottnest Island, han gav øya sitt navn (nederlandsk: *Rattennest*) på grunn av quokkaene som han trodde var rotter, men som i virkeligheten er pungdyr og beslektet med kenguru.
* 10. januar 1697 beveget hans seg opp over Swan River, som han navngav (nederlandsk: *Zwaanenrivier*) på grunn av svartsvanene der.
* 4. februar 1697 gjorde han landgang ved Dirk Hartog Island og erstattet tinnskiltet Dirk Hartog satte opp på øya ved sitt besøk i 1616 med et nytt skilt som inkluderte både Hartog og de Vlaminghs besøk. Det originale skiltet er bevart ved Rijksmuseum i Amsterdam.

Han returnerte til Amsterdam 16. august 1698. Han hadde sent en boks i forveien til Nicolaes Witsen med sjøskjell, frukt og vekster fra Ny Holland, samt elleve tegninger som Victor Victorsz hadde tegnet under ekspedisjonen. Han hadde også sendt noen svartsvaner, men disse døde under overfarten.

Det finnes ingen fler oppføringer om Williem de Vlamingh etter hjemkomsten.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118954970, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BPN **·** NLA **·** CiNii
 |
*Se Alfa Romeo Giulietta (1977) og Alfa Romeo Giulietta (2010) for senere modeller med samme navn*

**Alfa Romeo Giulietta** er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Alfa Romeo, som var i produksjon mellom 1954 og 1965. Den første modellen var en coupéutgave, *Giulietta Sprint*, som ble introdusert sent i 1954. Denne ble etterfulgt av en sedan våren 1955, designet av Bertone, som også hadde designet coupéutgaven. Senere i 1955 ble en åpen, toseters roadsterutgave kalt *Giulietta Spider* lansert, designet av Pininfarina.

Carrozzeria Colli bygget også en stasjonsvognvariant, kalt *Giulietta Promiscua*. Denne utgaven ble bygget i 91 eksemplarer. 

Giulietta var utstyrt med en Alfa Romeo Twin Cam-motor på 1,3 liter (1 290 cm³) med både sylinderblokk og -topp i aluminium og doble overliggende kamaksler. Den opprinnelige Giulietta-motoren leverte 53 hk i sedanutgaven, og 80 hk i Giulietta Sprint. Dette ble økt til 100 hk i mer sportslige modeller som *Giulietta Sprint Speciale* og *Giulietta Sprint SZ* («Sprint Zagato»).

Litteratur
----------

* David Owen, *Great Marques Alfa Romeo*, Octopus Books, ISBN 0-7064-2219-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alfa Romeo Giulietta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alfa Romeo Giulietta Register
**André Louis Hicks** (født 5. juli 1970, død 1. november 2004), bedre kjent under sitt scenenavn **Mac Dre**, var en amerikansk rapper, og grunnlegger av plateselskapet Thizz Entertainment og av det nå nedlagte produksjonsselskapet Romp Productions.

Mac Dre ble født i Oakland i California og vokste opp i Vallejo i California. Hans musikk ble relativ populær fra tidlig på 1990-tallet. I løpet av sin musikkarrière utga han flere singler, blant annet «Too Hard for the Fuckin' Radio», og den nyeste «Feelin' Myself».

Ifølge biografien på hans eget nettsted,  var han hektet på det kjemiske narkotiske stoffet ecstasy. Nettstedet oppgir også at han deltok ivrig i den såkalte thizz-bevegelsen, en subkultur innenfor hiphop som er basert på bruk av ecstasy og annen narkotika. I løpet av sin karriere ga han ut mer enn 20 plater og sto bak mange flere. Han satt fengslet i tidsrommet 1992-1997 for å ha inngått i et kriminelt forbund som planla bankran. Straffen ble lang fordi han nektet å angi sine medsammensvorne. 

Den 1. november 2004 var Hicks passasjer i en bil på motorvegen utenfor Kansas City i Missouri, da en mann med revolver skjøt mot bilen. Sjåføren krasjet, og da hjelpemannskaper ankom skadestedet ble Hicks erklært død som følge av skuddskader.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Andre Louis Hicks, Find a Grave 14852945, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.sfgate.com, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   «Mac Dre Biography» Arkivert 21. juli 2011 hos Wayback Machine. *mac-dre.info*
4. ↑   Bulwa, Demian (24. juni 2011): «Vallejo / Rapper Mac Dre slain in Kansas City / This time rumors of his death are true - he was killed in a freeway shooting». *SFGate*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Mac Dre på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Mac Dre på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Mac Dre på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Mac Dre på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Mac Dre på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Mac Dre på AllMusic Rediger på Wikidata
* Mac Dre på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Nevill Maskelyne Smyth** (født 14. august 1868, død 21. juli 1941) var en britisk offiser og mottaker av Victoria Cross, den høyeste og mest prestisjetunge medaljen som kan tildeles britiske styrker for tapperhet i møte med fienden.

Smyth var sønnen til Warington Wilkinson Smyth, en kjent geolog. Hans bestefar var admiral W.H. Smyth.[]

Smyth ble utdannet ved Westminster School. Han ble i 1888 uteksaminert fra Royal Military College i Sandhurst. Smyth ble utstasjonert i Britisk India med grad som fenrik den 22. august 1888. I 1896 ble Smith stasjonert i Kairo med sitt regiment, og han ble forfremmet til løytnant den 26. april samme år. 

Den 8. desember 1897 ble Smyth forfremmet til kaptein og han ble forfremmet til oberstløytnant 1. mai 1909 før han ble utlånt til den egyptiske hæren og i 1913-1914 var Smyth kommandant for distriktet Khartoum i Sudan hvor han var aktiv i bekjempelsen av slavehandel.[]

Smyth ble utnevnt til kommandør av Order of the Bath (CB) under en seremoni i januar 1916.

Smyth ledet en brigade i Frankrike i 1916, og den 28. desember samme år tok han kommandoen over den andre australske divisjon med grad som midlertidig generalmajor.[]

Under den første verdenskrig ble Smyth tildelt den belgiske utmerkelsen Croix de Guerre og den franske Æreslegionen for sine militære prestasjoner.[]

Smyth pensjonerte seg fra den britiske hæren den 5. juli 1924. Etter dette emigrerte Smyth til Australia og begynte med gårdsbruk i Balmoral i Victoria i 1925 sammen med sin kone og tre barn. En av hans sønner, Dacre Smyth, begynte på en militær karriere i den australske marinen.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Kindred Britain, oppført som Maj.-Gen. Sir Nevill Maskelyne Smyth, Kindred Britain ID I13837[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 11841991, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p40534.htm#i405337, oppført som Maj.-Gen. Sir Nevill Maskelyne Smyth, V.C.[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Peerage person ID p40534.htm#i405337, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Geni
 |
**Alfa Romeo 90** er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Alfa Romeo, som ble produsert mellom 1984 og 1987. Modellen er designet av Bertone, og ble første gang presentert på bilutstillingen i Torino i 1984.

Bilen er bygget på chassis fra Alfa Romeo Alfetta, og har motoren fra Alfa Romeo Alfa 6. Karosseriet liknet på begge, men var mer moderne. Modellen var godt utstyrt, med elektriske vindusheiser foran og elektrisk justerbare seter som standard. Toppmodellen, *«Quadrifiglio Oro»*, «Gylden firkløver», var i tillegg utstyrt med servostyring, kjørecomputer, elektriske vindusheiser bak, sentrallås, metallic lakk og digitale instrumenter. Seks ulike motoralternativer var tilgjengelig, 1,8 liter bensin, 2,0 liter bensin med 2sk dobbleforgassere eller elektronisk innsprøytning, 2,0 liter bensin V6, 2,5 liter bensin V6 med elektronisk innsprøytning og 2,4 liter turbodiesel.

Modellen ble oppgradert i 1986 med en rekke mindre endringer, blant annet en ny grill.

Eksterne lenker
---------------

* The International Alfa 90 Register Arkivert 31. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Vannsøyle** er et begrep som brukes for å angi hvor høyt trykk med vann et stykke stoff (telt, jakke, bukse eller lignende) tåler før vannet trenger igjennom, og angis som regel med enhet *meter H2O* (mH2O) eller *millimeter H2O* (mmH2O). Mer presist angir enheten hvor høyt vanntrykk stoffet tåler. Trykket øker dess lengre man går ned under vannoverflaten («høyere vannsøyle»).

Klær
----

Vanntetthet på klær måles som regel i mmH2O. Ulike produsenter opererer med ulike definisjoner på hva som tilsvarer «vanntett» eller bare «vannavvisende», men tall på hvor mange mmH2O gir et bedre og mer direkte sammenligningsgrunnlag ettersom dette testes i laboratorier i henhold til internasjonale testmetoder.

En vannsøyle på tekstiler på 3000 mmH2O eller høyere regnes som vannavvisende.[]

På klær bør man over 15 000 mmH2O for å kunne regne plagget som vanntett,[] mens det for et telt kan holde med 1500 mmH2O.[]

Annen bruk
----------

**Vannsøyle** kan også brukes som et mål på vanntrykk, særlig innen fluidmekanikk, og kalles da av og til fallhøyde (engelsk *Hydraulic head*).[] Enheten er da som regel *meter H2O* (mH2O) (internasjonalt), eventuelt *meter vannsøyle* (mVs) på norsk. Måleenheten blir blant annet benyttet i Sivilforsvaret, hvor det brukes følgende, ikke presise, definisjon:

* 10 mVs = 1 bar = 1 kgf/cm2

(Dette er en praktisk avrunding, mens i realiteten tilsvarer 10 meter vannsøyle omtrent 0,981 bar.)

Se også
-------

* IP-systemet, system for merking av støv- og vanntetthet på teknisk utstyr

Referanser
----------

1. ↑  Hydrostatic Head - an overview | ScienceDirect Topics
2. ↑  Operative tiltak for Sivilforsvaret, Utgitt 2001

Eksterne lenker
---------------

* mH2O – Metres of Water Gauge at 4 deg C Pressure Unit
Villa Hügel, Kruppfamiliens gods i perioden 1870-årene til 1945
Villa Hügels konferanserom
Villa Hügel sett fra luften
Villa Hügels første etasje
**Villa Hügel** er et gods i Bredeney-området i Essen som tidligere var industrifamiliens Krupps familiegods og som i dag brukes som kunstmuseum.

Anlegget har 269 rom fordelt på 8 100 m² og ligger i en 28 hektar stor park over Ruhrdalen og Baldeneysjøen.

Villa Hügel ble bygget av Alfred Krupp (1812–1887) i 1873. Villa Hügel er bygget i stål og stein da Alfred Krupp ville bygget et brannsikkert hjem. Villa Hügel var familieresidens og representasjonssted for hele den tyske makteliten, men familien trivdes ikke særlig i de store, øde salene. Alfried Krupp von Bohlen und Halbach valgte derfor å bygge en ny bolig etter andre verdenskrig. 

Under krigen fungerte huset i perioder som kontorer for konsernledelsen da det sentrale Essen ble sterkt utsatt for bombing. I 1945 tok de amerikanske styrkene beslag i Villa Hügel, og i denne forbindelse flyttet Alfried Krupp von Bohlen und Halbach fra huset og det skulle senere bare bli benyttet til representasjon. I flere år av eiendommen avstengt og ble benyttet av den amerikanske militæradministrasjon. 

I dag brukes det hovedsakelig til å huse kunstutstillinger og konserter.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villa Hügel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Villa Hügel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
Gondol med to etasjer
**Vanoise Express** er en fransk taubane i Alpene med toetasjes gondoler som forbinder skiområdene La Plagne på den ene siden av dalen med Les Arcs på den andre siden.

Banen er en av de største taubanene i verden og ble offisielt åpnet i desember 2003. Den går fra Peisey-stasjonen (1612 moh) til Montchavin-Les Coches-stasjonen (1548 moh). Den har ingen master, men kun et spenn med en lengde på 1824 m, høydeforskjellen er kun 64 meter. Det tar kun 4 minutter og krysse dalen.

Den er en spesiell taubane med to gondoler som har to etasjer og den nederste etasjen har glassgulv, slik at man i i tillegg til et 360° panorama også kan se 380 meter ned. Hver gondol tar 200 personer, eller 180 personer med ski. Hver gondol kan frakte 2000 skiturister i timen.

De to gondolene har sitt eget drivverk slik at de kan operere uavhengig av hverandre.

Referanser
----------

1. 1 2  «New Ski Lifts for this Winter». *pistehors.com*. Besøkt 21. mars 2022.
2. ↑  «Vanoise Express Montchavin - Les Coches : LANDING - Montchavin - Les Coches à Montchavin - Les Coches». *en.la-plagne.com* **(engelsk)**. Besøkt 21. mars 2022.
3. 1 2 3  «Le téléphérique Vanoise Express | Peisey-Vallandry, Paradiski». *www.peisey-vallandry.com* **(fransk)**. Besøkt 21. mars 2022.
4. ↑  «The Vanoise Express in Paradiski - Mountain Rescues». *Mountain Rescue Transfers* **(engelsk)**. 30. november 2018. Besøkt 21. mars 2022.
**Commission de la capitale nationale** (**CCN**, engelsk: **National Capital Commission** (**NCC**)) er et canadisk statlig selskap som forvalter de føderale landområdene og bygningene i Canadas nasjonale hovedstadsregion, som omfatter Ottawa og Gatineau med forsteder.

Selskapets rolle er å fremme regionen som landets hovedstadsområde, særlig med tanke på anliggender som har nasjonal interesse, som monumenter og minnesmerker, turisme og begivenheter som Canadas nasjonaldag. Hovedstadsområdet er ikke en egen jurisdiksjon slik det gjerne er i andre føderasjoner (Washington, DC, Australian Capital Territory, Distrito Federal).

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (fr) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) National Capital Commission – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN **·** NLA
 |
Guelta nær byen Timia i det sentrale Aïr gir vann året rundt til den ellers tørre regionen.
Kart over sørlige del av Aïr
**Aïr** (alternativt *Aïrmassivet*, *Aïrfjellene* eller *Azbine*) er et triangulært fjellmassiv i Saharaørkenen og ligger i departementet Agadez i det nordlige Niger, nordøst for byen Agadez, som er områdets viktigste by. Massivet reiser seg mer enn 1 830 meter, og den høyeste toppen er Idoukal-en-Taghès på 2 022 meter over havet. I regntiden fra august til oktober oppstår i fjellene bekker og floder som gir vann til skogkledde daler, beiteland og lavere beliggende oaser.

Befolkningen i området rundt Aïr er fremfor alt tuareger som lever et nomadisk liv og i hovedsak er avhengige av sine kameler og geiter som gir dem melk, kjøtt og skinn som så benyttes i den lokale håndverksproduksjonen. Jordbruksprodukter fra oaser som Timia og Tabeelot byttes mot klær eller salt som kommer med kamelkaravaner fra de fjernere oasene Bilma og Fachi.

Aïr er kjent for sine klippemalerier som ble til fra 6000-tallet f.Kr. til omkring 1000 e.Kr. I tidligere perioder var Aïr et pastoralt område, noe som illustreres ved bilder av kveg og andre pattedyr, men på 3000-tallet f.Kr. begynte ørkenen å bre seg og tuareger fra nord flyttet inn i regionen. Senere kunst viser kriger med avbildninger av hester og stridsvogner. Særlig berømt er det fem meter høye maleriet av en sjiraff i Dabous, oppdaget i 1999. Grottekunsten i regionen består først og fremst av klippemalerier til å begynne med utført med skarpe steiner, men fra omkring 1200 f.Kr. kan maleriene ha blitt risset inn ved hjelp av metallgjenstander.

Aïr og Ténéré naturreservat ligger i området.

Litteratur
----------

* Gerd Spittler: *Dürren, Krieg und Hungerkrisen bei den Kel Ewey (1900–1985)*. Stuttgart: Franz Steiner, 1989 (Monographie).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Aïr». *Store norske leksikon*. Besøkt 14. november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aïr Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UNESCO World Heritage Centre - Air and Ténéré Natural Reserves
* UNEP World Conservation Monitoring Centre - Aïr and Ténéré Natural Reserves

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Hansine Hansen** (1879–1944) var en norsk lærer og gårdbruker på bruket Breivik Søndre i Tromsø. I 1938 testamenterte hun eiendommen sin til Troms Fylkeskommune under forutsetning om at den skal brukes til å bygge «Gårbrukerdøtrenes høiskole». I dag ligger store deler av UiT Norges arktiske universitet, Botanisk hage i Tromsø, og Ishavsbyen videregående skole på eiendommen.

Hansine Hansen utdannet seg til lærer ved Tromsø Seminar og arbeidet som lærer ved Tromsø Folkeskole (nå Gyllenborg skole).

Hansine Hansen har en vei i Tromsø oppkalt etter seg, i tillegg til Hansine Hansens tun og Kafé Hansine Hansen i Botanisk hage i Tromsø.

I 2019 var det premiere på dokumentaren *Ho Hansina i Breivika,* av Sirrka Seljevold.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ytreberg, Nils A. (1971). *Tromsø bys historie*. Peder Norbye. s. 709.
3. ↑  Ytreberg, Nils A. (1955). *Troms landbruksselskap gjennom hundre år*. [Selskapet]. s. 236.
4. ↑  «Restaurerer gravminnet over Hansine Hansen». *Nordlys 2002.04.10*. 2002. s. 32.
5. ↑  Elvebakk, Arve (på nb), *20. HANSINE HANSENS TUN | UiT*, besøkt 2019-06-29
6. ↑   *Ho Hansina i Breivika*, besøkt 2021-04-04
**Committee on Evil Literature** (norsk: *Komiteen mot skadelig litteratur*) var en komité opprettet i 1926 av Justisdepartementet i Den irske fristaten for å utrede sensur av trykksaker.

Etter uavhengigheten i 1922 kom myndighetene i fristaten under økende press om å forby publikasjoner som ble ansett for å være utuktige eller skadelige. I oktober 1925 uttalte justisminister Kevin O'Higgins i Dáil Éireann at den gjeldende sedelighetslovgivningen var tilstrekkelig og at staten ikke hadde rett til å gripe ytterligere inn i folks personlige frihet. Han ble kraftig kritisert for denne uttalelsen og stadig økende press overtalte ham, 12. februar 1926, til å utnevne en komité, *Committee on Evil Literature*, for å vurdere og rapportere «hvorvidt det er nødvendig eller tilrådelig av sedelighetshensyn å utvide statens makt til å forby eller begrense salg og omsetning av trykksaker».

Komiteen bestod av tre legmenn og to geistlige, og møtte i Kildare Street 24 i Dublin mellom februar og desember 1926. Den hørte og vurderte innlegg fra en rekke forskjellige kilder, blant annet Garda, sekulære og religiøse organisasjoner og privatpersoner, og leverte sin innstilling til O'Higgins 28. desember. Komiteen konkluderte med at gjeldende lovgivning ikke var tilstrekkelig til å håndtere utuktige publikasjoner og at staten hadde en plikt til å håndheve reguleringer av produksjon og distribusjon av usedelig og «demoraliserende» litteratur. Komiteen anbefalte også opprettelsen av en sensurnevnd.
Villa Hammerschmidt.
**Villa Hammerschmidt** i Bonn har fra 1950 vært tjenestested for Tysklands president. I 1994 overtok Schloss Bellevue i Berlin rollen som presidentens første tjenestested, mens Villa Hammerschmidt fortsatte som tjenestested i Bonn (Bonner Amtsitz). Villa Hammerschmidt finnes ved Rhinens venstre bredd, sørøst for byens sentrum. Bygningen ligger nord for Palais Schaumburg som inntil 1976 var forbundskanslerens tjenestebolig. 

Da Bonn i 1949 ble valgt som Tysklands (Vest-Tysklands) foreløpige hovedstad, ble det til at også presidenten skulle ha sitt tjenestested der. Etter Tysklands gjenforening i 1990 ble Berlin valgt som hovedstad. I 1994 bestemte daværende president Richard Weizsacker, at presidentens første tjenestested også skulle legges til Berlin. Villa Hammerschmidt ble likevel beholdt som tjenestested i Bonn. Når presidenten oppholder seg i Villa Hammerschmidt blir hans standart heist på taket.

Bygningen ble oppført i 1860 av arkitekt August Dieckhoff, for handelsmannen Albrecht Troost. Troost solgte den i 1868 til Leopold Koenig, far til zoologen Alexander Koenig. Rudolf Hammerschmidt (1853–1922) kjøpte villaen i 1899.

Etter andre verdenskrig ble eiendommen som var uskadet av krigen, beslaglagt av de allierte okkupasjonsstyrkene. I 1950 ble den overdratt fra Hammerschmidts arvinger til Forbundsrepublikken Tyskland. Første etasje ble da omgjort til representasjonslokaler, mens andre etasje ble privatleilighet.

Den første presidenten til å ta huset i sin besittelse var Theodor Heuss, hans etterfølgere som også bodde her, var Heinrich Lübke, Gustav Heinemann, Walter Scheel, Karl Carstens, Richard von Weizsäcker og Roman Herzog.

* Villaen ca 1870Villaen ca 1870
* Luftfoto i 2017.Luftfoto i 2017.
* Spisesal.Spisesal.
* Statsbesøk i Villa Hammerschmidt i 1963: fra venstre president John F. Kennedy, president Heinrich Lübke, forbundskansler Konrad Adenauer, utenriksminister Dean Rusk og utenriksminister Gerhard Schröder.Statsbesøk i Villa Hammerschmidt i 1963: fra venstre president John F. Kennedy, president Heinrich Lübke, forbundskansler Konrad Adenauer, utenriksminister Dean Rusk og utenriksminister Gerhard Schröder.

Referanser
----------

1. ↑  «www.bundespraesident.de: Der Bundespräsident / Villa Hammerschmidt». *www.bundespraesident.de* **(tysk)**. Besøkt 27. januar 2018.
2. ↑  «www.bundespraesident.de: Der Bundespräsident / History». *www.bundespraesident.de* **(engelsk)**. Besøkt 27. januar 2018.
3. 1 2  Gremmelspacher, Petra. «Weg der Demokratie - Villa Hammerschmidt». *www.wegderdemokratie.de*. Besøkt 27. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villa Hammerschmidt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Villa Hammerschmidt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
Vanntortur i Sing Sing fra 1860-årene
Tegning av vanntortur brukt av amerikansk-filipinske soldater under Den spansk-amerikanske krigen 1898.
**Vanntortur**, engelsk **waterboarding**, er en torturmetode/forhørsteknikk som foregår ved at man binder den personen man avhører til et fast underlag, mens man heller vann over et tøystykke lagt over pusteåpningene.

Ifølge leger er det i praksis snakk om en form for sakte kvelning/kontrollert kvelning. Å se det som simulert drukning er korrekt og følelsen er lik som drukningsdøden, men intet vann kommer inn i lungene.[]

Torturmetoden har vært anvendt blant annet av CIA i forbindelse med avhør av terrormistenkte utenfor amerikansk territorium. Torturmetoden ble også anvendt av den japanske hæren mot amerikanere under andre verdenskrig.

Den amerikanske efterretningstjenesten CIAs tidligere direktør Michael Hayden har opplyst at vanntortur har vært brukt av amerikanske forhørsledere mot tre terrormistenkte; Khalid Shaikh Mohammed, Abu Zubayda og Abd al-Rahim al-Nashiri i 2002 og 2003.[]

Borgerrettighetsorganisasjoner mener imidlertid at forhørsmetoden har vært anvendt langt oftere.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten.no: Bush om vanntortur: Kjør på! Besøkt 12. mai 2013
2. ↑  Politiken.dk

Kilder
------

* Aftenposten.no: Bush om vanntortur: Kjør på!

Eksterne lenker
---------------

* (en) Waterboarding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* USA er i en torturknipe, artikkel i den danske avisen *Informationen*
* Mukasey ligner USAs neste justisminister, artikkel i den danske avisen *Politiken*
* CIA innrømer at de har benyttet Waterboarding ved forhør (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Minnesmerke i Seoul.
**1. mars-bevegelsen** eller **Samil-bevegelsen** (koreansk hangeul: 3·1 운동; hanja: 三一運動; romanisering: *Samil Undong*; japansk: 三・一運動; hiragana: さんいちうんどう; *San-ichi Undō*), også kalt **Manse-bevegelsen** (만세운동; 萬歲運動; *Manse Undong*), var en koreansk folkelig protestbevegelse mot det japanske styret av landet som begynte 1. mars 1919 og varte fram til mai samme år. Denne bevegelsen var en av de første folkelige utslag av koreansk motstand mot den japanske okkupasjonen, som offisielt hadde begynt i 1905. 

Bevegelsen rettet seg mot japanernes undertrykkende okkupasjon, og var inspirert av Amerikas forente staters president Woodrow Wilsons fjorten punkter som ble lagt fram på fredskonferansen i Paris etter første verdenskrig i januar 1919, som blant annet handlet om "nasjonenes selvbestemmelsesrett." Den koreanske keiser Gojong plutselige død 21. januar samme år var også viktig for bevegelsen, siden mange med god grunn mistenke japanerne for å ha myrdet ham.

1. mars 1919 ble den koreanske uavhengighetserklæringen, skrevet av Han Yong-un og Choe Nam-seon og undertegnet av trettitre koreanske nasjonalister, lest opp høyt i Pagodeparken i Seoul og flere andre steder i Korea – mot de undertegnedes ønske. Allerede første dag hadde mange møtt opp for å høre erklæringen, og antijapanske demonstrasjoner spredte seg til store deler av Korea, og ble så store at det japanske politiet ikke kunne hindre dem, så den japanske hæren og marinen ble tilkalt. 

Gojong av Koreas begravelse.
Omtrent to millioner koreanere deltok i månedene som fulgte i over 1500 demonstrasjoner. Til tross for noen voldelige episoder, hvorav flere framprovosert av japanerne, var bevegelsen i all hovedsak ikkevoldelig, selv om japanerne omtalte den som et "opprør." Japanernes reaksjon var umiddelbar og brutal; de forbød demonstrasjoner, innskrenket koreanernes muligheter til å samles og arresterte dem som sto bak uavhengighetserklæringen og mange andre som hadde deltatt i demonstrasjonene. Mellom 1200 og 7000 koreanerne ble drept (553 fra mars til 11. april i japanske kilder), 16.000 ble såret og 19.000-46.000 arrestert (12.000 i japanske kilder). Bare åtte politimenn og gendarmer ble drept, og én japaner, mens 130 japanere ble såret. 

1. mars-bevegelsen gjorde ikke Korea uavhengig, men gjorde verden oppmerksom på koreanernes misnøye under japansk styre, og tvang japanerne til å endre sin Korea-politikk. I 1949, året etter at Republikken Korea ble uavhengig, ble 1. mars gjort til en nasjonal fridag til minne om bevegelsen. 

Bevegelsen sammenfalt delvis med 4. mai-bevegelsen i Republikken Kina, som også hadde sitt opphav i misnøye med fredsforhandlingene i Versailles.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Proclamation of Korean Independence – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
**Hansson & Karlsson**  var en svensk duo bestående av Bo Hansson (orgel) og Jan Carlsson (trommer). Gruppen var aktiv på slutten av 1960-tallet, og ble en viktig inspirasjonskilde for svensk progrock.

Hansson & Karlssons stil kan kalles instrumentell jazzrock med innslag av psykedelisk musikk. Musikken var i stor grad bygd på improvisasjon, og konsertene deres kunne derfor variere mye fra gang til gang. Jimi Hendrix ble under sin Skandinaviaturné i 1967 introdusert for duoen. De spilte sammen noen ganger, blant annet på klubben Filips i Stockholm, og Hendrix gav sjøl ut en versjon av deres «Tax Free» på plate.

Etter tre år og fire album gikk duoen fra hverandre; Hansson gjorde solokarriere som musiker, mens Carlsson satsa på en karrirere som skuespiller.

I duoens navn staves Carlsson med K fordi en plakat en gang ble trykt med navnet stava feil. De to syntes det så spennende ut, og beholdt navnet.

Diskografi
----------

**Album**

* *Monument*, 1967 (LP)
* *Rex (album)|Rex*, 1968 (livealbum) (LP)
* *Gold*, 1969 (LP)
* *Man at the Moon*, 1969 (LP)
* *Hansson & Karlsson*, 1998 (samlealbum) (CD)

**Singel**

* «Lidingö airport», 1967 (singel)
* «P Som I Pop», 1968 (pappsingel med én låt utgitt av Dagens Nyheter)

Referanser
----------

1. ↑  «hansson-karlsson». *allmusic.com* **(eng)**. Besøkt 2. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* progg.se - Biografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
En elektrisk kabel med to ledere (som en transmisjonslinje vanligvis består av) kan føre strømmer på to forskjellige hovedmåter. Det man vanligvis ønsker er at strømmen i den ene lederen er like stor men i motsatt retning som strømmen i den andre lederen. Dersom dette *ikke* er tilfelle sier man at kabelen fører en **common-mode**-strøm. Det motsatte av common-mode er *differensiell-mode*. Man kan si at common-mode gjør at flere ledere oppfører seg som en leder. En transmisjonslinje bærer ofte både differensiell- og common-mode-strøm samtidig.

Common-mode-strøm i kabelen som returnerer via jord
Hvis et høyfrekvent signal er tilstede på en transmisjonslinje som common-mode, vil det føre til elektromagnetisk stråling av radiobølger fra selve kabelen. Transmisjonslinjen vil oppføre seg som en antenne. Dette er nesten alltid uønsket i et radiosystem og man må ofte gjøre tiltak for å unngå at differensiell-mode konverteres til common-mode. For å unngå dannelse av common-mode på transmisjonslinjen der en ubalansert transmisjonslinje møter en balansert transmisjonslinje eller balansert antenne, brukes ofte en balun. Et radiosystem som danner common-mode-strømmer på denne måten ved sending, vil ha en transmisjonslinje som opptrer som en del av antennen også ved mottak. Dette er ofte uønsket siden transmisjonslinjen ofte går i nærheten av andre elektroniske apparater og dermed vil fange opp uønsket støy som mottas av mottageren.

Dersom et høyfrekvent common-mode-signal er tilstede på en koaksialkabel, vil selve common-mode-strømmen stort sett føres via den ytre siden av skjerm-lederen som vanligvis er koblet til jord. Det er ofte vanskelig å ha kontroll på hvor signalet faktisk går i slike tilfeller da store deler av en bygning vanligvis er koblet til den samme jordledningen.

Et lynnedslag i nærheten av elektriske kabler vil ofte indusere common-mode-strømmer i disse.

Ferrittkjerne på ledning for reduksjon av common-mode
Common-mode-strømmer kan reduseres i en kabel ved å montere en common-mode-spole på selve kabelen. Dette gjøres ofte ved hjelp av en ferrittkjerne som kan observeres på mange ledninger til elektroniske apparater.

Se også
-------

* Balun

Referanser
----------

1. ↑  Tom, Tom. «Balun Basics: Common Mode vs. Differential Mode». *DX Engineering* **(engelsk)**.
2. ↑  «coaxial cable - Can a common-mode current exist on the inside of a coax shield?». *Amateur Radio Stack Exchange*. Besøkt 4. januar 2021.
**Hansing** (jf. *å hanse*, *å gi hans*) er den trakteringen førstereisgutter gir resten av båtlaget når de er tatt opp i laget. Ordet er avledet av det lavtyske ordet *hensen* som betyr *betale avgift for å bli opptatt i et laug*, og har sammenheng med det høytyske ordet *hanse*, som kan bety gruppe, følge eller (handels)selskap.

I eldre dansk språk ble ordet *å hønse* brukt når den nyopptatte ga penger eller traktering til de andre medlemmene i et laug. Ordet *hans* eller *hansing* er brukt om trakteringen en sjømann ga kameratene første gang han passerte ekvator. Blant fiskerne, i Lofoten spesielt i forbindelse med feiringen av den store brennevinsdagen, innebar hansingen at skårungen skulle spandere brennevin på de andre i båtlaget. Tilsvarende skulle første års høvedsmann spandere *høvedsmanns hans*, og en som hadde ny båt skulle spandere *båthans*. De som rodde fiske for siste gang skulle spandere *stavhans*.

Johan Bojer bruker i *Den siste viking* begrepet *hamse*, *hamsing*. Ellers er også ord som *handse*, *handsing*, *hønse* eller *hønsing* brukt om det samme fenomenet.

Hansing er også forbundet med andre opptaksseremonier, ofte slik at den som blir opptatt blir ydmyket eller latterliggjort for resten av gruppa.

Kilder
------

* Peder A. Hansteen: *Den store brennevinsdagen 25. mars*, Årbok for Helgeland 1984.
* Falk og Torp 1903: *Etymologisk ordbog over det norske og det danske sprog* Faksimileutg. Bjørn Ringstrøms antikvariat 1992 ISBN 82-90520-16-6
* Hans i nynorskordboka