recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Klargjøring av C-4
Molekylær oppbygning av RDX
**C-4**, eller **Composition C-4**, er et plastisk sprengstoff med stor detonasjonshastighet og sprengkraft, noe som gjør det egnet til militær bruk. C-4 er vanligvis pakket i firkantede enheter. Hovedingrediensen (91% av vekten) er heksogen. Stoffene som er tilsatt for å gjøre hexogenen plastisk er polyisobutylen og dietylhexyl. I den sivile varianten er det tilsatt 1,6% SAE-10 motorolje, mens den militære inneholder en annen oljetype. C-4 er 1,34 ganger så eksplosivt som trinitrotoluen (TNT). Det kan detoneres med en vanlig fenghette.

C-4 er et relativt sikkert sprengstoff, men er mer følsomt enn TNT. Det kan ikke detoneres ved hjelp av vanlig ild, skudd eller støt.

Det har en detonasjonshastighet på ca. 8 100 meter/ sek.

Bruksområder
------------

USAs forsvar bruker den militære utgaven av C-4 i M112-sprengladninger. 16 pakker M112 utgjør en M183-sprengladning.
C-4 består tildels av en plastisk ingrediens, slik at det kan formes omtrent som leire og for eksempel bli presset inn i sprekker i bygninger, broer, utstyr eller maskineri. Det kan også formes rundt et objekt om ønskelig. C-4 kan brukes til å lage panserbrytende hulladninger eller kutte-ladninger på grunn av sin høye detonasjonshastighet.
**Christian Frederik Blom Schøyen** (født 24. oktober 1876 i Kristiania, død 30. januar 1933) var en norsk offiser og idrettsleder som var aktiv tidlig på 1900-tallet. Han var blant annet president i Norges Fotballforbund og var også pådriver for flere andre idretter.

Tiden på Hamar
--------------

Schøyen bodde på Hamar fra 1902 til 1907 og gjorde et viktig arbeid som administrator for idretten i byen. Han stiftet fotball- og tennisklubben *Hamar Game Club*, en av forløperne til Hamar Idrettslag. I 1905 ga han ut en instruksjonsbok i landhockey og bandy.

Tiden i Norges Fotballforbund
-----------------------------

Schøyen var president i Norges Fotballforbund i perioden 1910–1913. Under hans styre ble bandy innlemmet i forbundet, han innførte bladet *Fotball* og sendte en stor tropp spillere og ledere til OL i Stockholm i 1912. Forbundets høye aktivitetsnivå var dyrt, og Schøyen måtte etter hvert gå på grunn av dårlig økonomistyring. Schøyen stilte på nytt til valg om presidentvervet, men tapte voteringen knepent.

Han sto senere bak et anonymt rundskriv som oppfordret til å sprenge fotballforbundet og danne et nytt forbund. Som reaksjon vedtok forbundsstyret å ekskludere Schøyen i ett år.

Strid om idrettens rolle
------------------------

Schøyen var yrkesmilitær (oppnådde majors grad) og ivret for at idretten skulle ha en funksjon i samfunnet. Blant annet ønsket han at idretten og forsvaret skulle være tett knyttet sammen. Utøverne skulle derfor være allsidige og dyrke flere idretter og fysisk fostring. Her var han ofte i utakt med andre i idrettsmiljøet som ønsket spesialisering og en idrett uten for mye innblanding utenfra.

Verv innen idretten
-------------------

* 1908–1910: Sekretær i «den raadg. departementale komite for forslag til omorganisering av landets øverste idrætsledelse».
* 1909–1910: Sekretær i Norges Lawn-Tennisforbund.
* 1910–1913: President i Norges Fotballforbund.
* 1911–1912: Medlem av «Norges hovedkomite for de olympiske leke».
* 1919: Sekretær i Nordisk Skøiteforbund.

Bibliografi
-----------

* C.F.B. Schøyen, red. (1920). *Festskrift i anledning 25-årsjubileet 1893-1918*. Kristiania: Moestue.
* C.F.B. Schøyen (1905). *Hockey og Bandy*. Kristiania: Dybwad.
* «Schøyen, Christian Frederik Blom». *Studenterne fra 1895: biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1920*. Kristiania. 1920. s. bokens side 215–220.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket.]

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, side(r) 10, type referanse dødsannonse, utgitt 31. januar 1933[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Hamar Game Club stiftet 1903». Hamar IL tennis. Besøkt 17. september 2013. [*død lenke*]
3. 1 2  Matti Goksøyr, Finn Olstad (2002). *Norges Fotballforbund 100 år*. Oslo. ISBN 8270550078.
4. ↑  Andersen, Peder Chr. (1927). *Norges Fotballforbund gjennem 25 år*. Oslo.
5. ↑  «Det anonyme cirkulære og Norges fotballforbund». Aftenposten. 26. februar 1916.

Eksterne lenker
---------------

* Side med bilde av Schøyen og den norske fotballtroppen fra OL i 1912 (iffhs.de)
**Robert Sedgwick Stangland** (født 5. oktober 1881 i Orleans County i New York, død 15. desember 1953) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis. 

Stangland vant to olympiske bronsemedaljer i friidrett under OL 1904 i St. Louis. Han kom på tredjeplass i både lengdehopp og tresteg. Han hoppet 6,89 i lengde som var en centimeter kortere enn sølvmedaljevinneren Daniel Frank men hele 46 centimeter kortere enn gullvinneren og landsmannen Meyer Prinstein som vant konkurransen med 7,34 som var ny olympisk rekord. I tresteg kom han på tredjeplass med et hopp på 13,37, bak sine landsmenn Meyer Prinstein og Frederick Engelhardt.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i friidrett, lengdehopp USAs flagg USA
* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i friidrett, tresteg USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Stangland – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robert Stangland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Robert Stangland – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Kjellströmelva på kartet over SvalbardKjellströmelvaKjellströmelvaKjellströmelva på kartet over Svalbard
**Kjellströmelva** er den nest største elva på Spitsbergen på Svalbard. Den er rundt 32 km lang og har utspring fra Vråbreen sør for Cösterfjellet. Elva renner i sørvestlig retning gjennom Kjellströmdalen og munner ut i Braganzavågen, som er en bukt i Van Mijenfjorden innerst ved Sveagruva. Kjellströmdalen med tilliggende fjellparti opp til vannskillene tilhører Nordenskiöld Land og Sabine Land i nord og Heer Land i sør. 

Kjellströmelva har ei stor sideelv som renner fra nordvest, nemlig Lundströmelva på om lag 23 km. Den munner ut i Kjellströmelvas høyrebredd midtveis, via et stort, vifteformet elvedelta. I sørøst har elva tilførsel fra Ratjørna, en innsjø som dannes av brevannet rett under fronten av Edvardbreen, en av de største breene på denne delen av Spitsbergen.

Elva er oppkalt etter den svenske topografen Carl Johan Otto Kjellström (1855-1913), som kartla dalen første gang. Han var deltaker i Nordenskiöld ekspedisjon til Grønland i 1833, og også i Nathorsts ekspedisjon til Bjørnøya og Spitsbergen i 1898.

Referanser
----------

1. ↑  «Kjellströmelva». *Stadnamn på Svalbard og Jan Mayen*. Norsk Polarinstitutt. 26. februar 2010. Besøkt 9. april 2012. [*død lenke*]
2. ↑  «Kjellströmdalen». *Stadnamn på Svalbard og Jan Mayen*. Norsk Polarinstitutt. 26. februar 2010. Besøkt 9. april 2012. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
Bygningene som i dag huser Trolleholms slott
Trolleholms slott 2008
**Eriksholm** var en borg i Malmøhus Len ca. 30. km øst for Landscrone i Skåne, i det som den gang var dansk land, og som i dag tilhører Sverige.

Historie
--------

Borgen har gjennom historien hatt tre forskjellige navn: middelalderens Kattisnabbe og Kattsnave, renessansens Ericsholm og 1700-tallets Trolleholm.

Den danske riksråden Tage Ottesen Thott til Næs fikk byttet til seg storgården med abbeden i Herrevad kloster, og oppførte borgen i 1538 til minne om sin storebror Erik som var død bare 19 år gammel. Hans sønn Otto Tagesen Thott overtok Eriksholm etter farens død.

Sophie Brahe
------------

På Eriksholm levde og virket Tycho Brahes søster Sophie Brahe etter sitt ekteskap med Otto Tagesen Thott. I nærheten av slottet anla hun en have, som ble berømt og ansett for unik i Norden. Her dyrket hun urter, som hun anvendte i sine medisinske studier. I sitt arbeidsværelse i et av slottets tårn bedrev hun studier i bl.a. matematikk, astronomi og astrologi. Hennes eneste sønn Tage Ottesen Thott overtok i 1643.

I 1678 mot slutten av den skånske krig ble borgen brent ned av danskene, hvor den ble stående ubebodd hen i 70 år.

I 1680 ble stedet kjøpt av den danske riksråd Niels Trolles enke, Helle Rosenkrantz. Hennes sønnesønner solgte det i 1727 til fetteren, Fredrik Trolle, som i 1755 endret navnet til Trolleholm. I 1880-årene ble slottet ombygget av den danske arkitekten Ferdinand Meldahl til en ridderborg i franskpåvirket renessansestil. Slottet eies i dag av slekten Trolle-Bonde, og er ikke åpent for publikum.

Referanser
----------

1. ↑  Asmussen, Jesper: *På historisk rundrejse i Skåne. Den dansk-svenske historie*, Forlaget Globe, 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Trolleholms slott – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
Kart over nordre Egypt med byene Kanopos, Herakleion og Menouthis
**Kanopos** (latin *Canopus*) var en by i antikkens Egypt ved den vestre Nilmunningen, nordøst foe Alexandria; dor aleksandrinerne bar dette et populær utfartssted. 

Landområdet i dette område var gjenstand for stigende havnivå, jordskjelv, tsunamier, og store deler synes å ha blitt så gjennomtrukket av vann at grunnen gikk etter en gang mot slutten av det 2. århundre før Kristus. De østlige deler av bebyggelsen av Kanopus brøt sammen, rester av bebyggelsen er å finne under havet, mens de vestlige deler er under den moderne kystbyen Abu Qir.

Kanoposdekretet, en tekst avfattet på egyptisk og gresk, inneholder en beslutning om guddomelig dyrking av Ptolemaios og Ptolemaios V, og har vært av grunnleggende betydning for studiet av hieroglyfene.

Referanser
----------

1. ↑  Shenker, Jack (15. august 2016). «Lost cities #6: how Thonis-Heracleion resurfaced after 1,000 years under water». *The Guardian*.

Kilder
------

* Carlquist, Gunnar, red. (1933). *Svensk uppslagsbok. Bd 14*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1107.
Storvassdammen sett fra vest
**Storvassdammen** er en steinfyllingsdam med tetningskjerne av asfalt. Den ligg i Bykle kommune. Den demmer opp Storvatn-delen av Blåsjø mot sørøst. Med et volum på 9,7 mill. m³ er dette den største fyllingsdammen i Norge. Damkronen er 1,4 km lang, og på det høyeste er den 90 meter høy. Den største bredden i bunnen er på 300 meter. Dammen var opprinnelig planlagt med en tetningskjerne av morene, men på grunn av 40 kilometers avstand til forekomsten ved Sandsavatnet ble den erstattet med en kjerne av asfaltbetong. Denne er skråstilt, og smalner i bredde fra 80 cm i bunn til 50 cm på toppen. Sør for dammen ligger Stavanger Turistforenings hytte Storsteinen i en smal korridor mellom Blåsjø og Svartevatn-magasinet.

Galleri
-------

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Blåsjø Noregs kraftstabbur Arkivert 26. februar 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Ulla-Førre - statkraft.no Arkivert 1. mars 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Storsteinen - ut.no». Arkivert fra originalen 25. september 2012. Besøkt 22. februar 2014.
**Even Hammer** (født 1. juli 1732 i Ringsaker, død 22. februar 1800) var en norsk amtmann som fremmet fysiokratisme i de tjuesju år han ledet Romsdals amt.

Han var sønn av Ole Hannibalsen Hammer (død 1744), sogneprest i Nes i Ringsaker, og Ellen Evensdatter Meldal (død 1766). I 1752 ble han student fra Christiania katedralskole, hvor han siden var lærer 1756–68. Som lærer tok han i 1758 magistergraden. I 1768 reiste han på egen bekostning utenlands og studerte ved universitetene i Oxford, Cambridge, Leiden, Göttingen og Paris, hvor han skaffet seg gode språkkunnskaper.

Han skrev et skrift, «Philonorvagi velmente Tanker», som sies å ha banet veien for ham til en bane som statstjenestemann, gjennom forbindelse med Johann Friedrich Struensee. I dette skriftet fremholder han blant annet Norges krav på et eget universitet. I 1771 ble han sekretær i norske Kammers 1. byrå, i januar 1773 renteskriver i søndenfjelske renteskriverkontor, og alt i august samme år amtmann i Romsdals amt. I denne stillingen bodde han ved Molde helt til han døde i 1800.

I 1777 hadde han fått tittel av justisråd, i 1781 av etatsråd, og han var medlem av Videnskabernes Selskab i Throndhjem samt det nordiske selskab i London. Han ble ansett som en meget dyktig embetsmann, og gjorde seg berømt bl. a. ved å utvirke et reskript av 26. juli 1781 om fisketilvirkningen i Romsdals amt, samt ved stiftelsen i 1776 av Det romsdalske praktiske Landhusholdningsselskab, og en understøttelseskasse for omkomne sjøfolks etterlatte.

Verker
------

* Even Hammer (1771). *Philonorvagi velmeente Tanker til veltænkende Medborgere*. [s.n.]

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 186[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arne Apelseth, Even Hammer i Norsk Biografisk Leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
*Øster Riisøer 3*, kopi av en kanonjolle, bygget etter originale tegninger.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
En tegning av en kanonjolle, fra boken «Norges Sjøforsvar 1814-1914», utgitt i 1914. Da var det kun rundt 50 år siden kanonjollene fremdeles var i bruk.
**Kanonjolle** var et dekket orlogsfartøy med seil og årer, og var en viktig fartøystype for den norske marinen fra 1600-tallet og fram til slutten på 1800-tallet. Spesielt etter ødeleggelsen av den felles dansk-norske marinen i 1807 ble det bygget en stor flåte med kanonjoller.

Konstruksjon
------------

«Øster Riisøer 3», en replika av en kanonjolle, i Alvøen 16. mai 2008. Merk ett-punds howitzer i baug.
HMS «Tartar» («Loyal») og «Den gode Hensigt» («Øster Riisøer 3») i heftig kamp utenfor Alvøen, 200 år og 12 timer etter at slaget ved Alvøen stod i 1808.  Sindre Skrede (2008)
Båtene var billige og enkle å bygge i stort antall på kort tid, i en tid da Norges økonomiske situasjon ikke tillot store investeringer. I begynnelsen var båtene åpne, men etter hvert fikk man et dekk, med luker. Med lukene åpne fungerte dekket som tofter for mannskapet, som drev jollen fremover med årer. Jollene var fra 14-20 meter lange, og besetningen var på 23 mann. Jollene førte dessuten seil, to master rigget med luggerseil. Kanonjollene var den minste av datidens kanonbåter.

Fartøyene ble sjelden eller aldri brukt om vinteren. De ble sett på som ubeboelige vinterstid, og var ikke særlig sjødyktige. De lå derfor i opplag som vinterreserve dersom en krise skulle oppstå. Kanonene ble da ofte tatt ombord i de større skonnertene eller briggene, hvor kanonene ofte måtte skiftes.

Bestykning
----------

Slaget mellom fregatten Tartar og fire norske kanonjoller samt en kanonsjalupp i 1808
En kanonjolle var bestykket med en 24 punds kanon akterut, og eventuelt 2 haubitser. Den store kanonen kunne ikke siderettes, så sikting i horisontalplanet måtte gjøres ved å snu hele fartøyet. Under kamp ble fartøyet hovedsakelig manøvrert ved hjelp av årer. Under slaget ved Alvøen den 16. mai 1808 holdt fire kanonjoller og en sjalupp den britiske fregatten Tartar unna, og kampen endte til slutt med at den britiske fregatten måtte flykte.

Totalt fantes det i 1814 51 kanonjoller, hoveddelen av disse var lagt «søndenfjelds», dvs langs Skagerrakkysten. I Bergen fantes det 11, i Trondheim 6, og søndenfjelds 34 kanonjoller.

Ingen originale kanonjoller er bevart, men i 1991 ble det i Tvedestrand bygd en kopi etter originale tegninger. Den har navnet Øster Riisøer 3 og spiller i en rekke historiske arrangementer rollen som *kanonjolle*.

Se også
-------

* Jolle
* Roflotiljen
* Liste over den Kongelige Norske Marines skip
* Den Norske Marinen 1807–1890
* Øster Riisøer 3

Eksterne lenker
---------------

Rekonstruert kanonjolle
**Kanonprisen 2005** var den andre utdelingen av Kanonprisen og ble delt ut under filmfestivalen Kosmorama 30. mars 2006. Prisen gjaldt alle norske filmer med ordinær kinodistribusjon som hadde premiere i 2005.

Det ble delt ut priser i ti klasser, to flere enn året før, med beste filmmusikk og beste lyd som nye kategorier. Vinneren av folkets filmpris ble kåret av Adresseavisens lesere mens de øvrige vinnerne ble kåret av medlemmene i de ulike fagforbundene tilknyttet filmbransjen. Filmen *Vinterkyss* fikk flest priser med fem, to av dem til Sara Johnsen for regi og manus. 

Utdelingen ble arrangert i Britannia Hotel i Trondheim og ble ledet av Harry Guttormsen. Under utdelingen ble også flere av Kosmoramas øvrige priser delt ut. Blant dem festivalens hovedpris som gikk til den bosniske filmen *Grbavica* regissert av Jasmila Žbanić og pitchekonkurransen som ble vunnet av Thomas Nordseth-Tiller for manuset *Vi vil oss et land* som senere ble til filmen *Max Manus*.

Vinnere
-------

Beste hovedrolle
* Helén Vikstvedt for *37 og et halvt*

Beste birolle
* Jan Sælid for *Izzat*

Beste regissør
* Sara Johnsen for *Vinterkyss*

Beste manus
* Ståle Stein Berg og Sara Johnsen for *Vinterkyss*

Beste produsent
* Christian Fredrik Martin og Asle Vatn for *Vinterkyss*

Beste foto
* Odd Reinhard Nicolaisen for *Vinterkyss*

Beste klipp
* Zaklina Stojcevska for *Vinterkyss*

Beste lyd
* Christian Schaanning for *Naboer*

Beste filmmusikk
* Kristin Asbjørnsen for *Factotum*

Folkets filmpris
* *Izzat*

Referanser
----------

1. ↑  «Izzat er folkets favoritt». *underdusken.no*. 31. mars 2006. Besøkt 7. mars 2021.

Kilder
------

* «Ni Kanonpriser på Kosmorama». *nrk.no*. 31. mars 2006. Besøkt 25. juli 2020.
* «Se hele lista». *adressa.no*. 31. mars 2006. Besøkt 25. februar 2023.

| * v
* d
* r
Kanonprisen  **·** Kosmorama |
| --- |
| 2004 **·** 2005 **·** 2006 **·** 2007 **·** 2008 **·** 2009 **·** 2010 **·** 2011 **·** 2012 **·** 2013 **·** 2014 **·** 2015 **·** 2016 **·** 2017 **·** 2018 **·** 2019 |
En **hoffjøde** eller **hoffaktor** (fra tysk *Hofjude(n), Hoffaktor*) betegnet historisk en jødisk handelsmann som tok seg av finansielle anliggender for kristne fyrstehus i Europa, særlig i Tyskland.

Hoffjøder fantes fra 1500-tallet frem til 1700-tallet. De hjalp sine potentater med å skaffe penger og andre verdier, og ved anskaffelse av luksusvarer. Ikke alle «hoffjøder» var jøder, men de utgjorde det store flertallet. Grunnene for at disse oppgavene ble overlatt til jøder lå dels i deres erfaring og dyktighet i finanssaker (kristne drev ikke med pengeutlån mot renter, fordi det ble ansett som uetisk og skittent), og dermed deres ofte store nettverk, dels i den høye risiko og til en viss grad sosiale stigmatisering som fulgte med arbeidet, og som få kristne handelsmenn var villige til å utsette seg for. Hoffjødene kunne ha stor politisk innflytelse ved hoffene, men var på den andre siden avhengig av fyrstens luner.

En av de mest kjente hoffjøder er Joseph Süß Oppenheimer (1698-1738), virksom ved hoffet til den württembergske hertug Karl Alexander. Her arbeidet senere med stor suksess Madame Kaulla (1739–1809) under kong Wilhelm I av Württemberg. I Hannover virket Leffmann Behrens i tjenesten til de tre welferhertuger Johann Friedrich, Ernst August og Georg Ludwig. En annen er Veitel Heine Ephraim (1703–1775), formann for den jødiske menigheten i Berlin, kongelig prøyssisk hoffjøde og eier av flere gull- og sølvsmedvirksomheter. Den tysk-jødiske bankieren Amschel Mayer Rothschild (1773–1855) ble utnevnt til hoffjøde av Vilhelm I i 1801. Esther Liebmann var hoffjøde og myntmester hos Fredrik I av Preussen mellom 1702 og 1713.

Referanser
----------

1. ↑  *Liebmann, Esther Schulhoff Aaron (c. 1645–1714) and Jost*, jewishvirtuallibrary.org. Besøkt 22. febr. 2015

Eksterne lenker
---------------

* Om hoffjøder (på tysk)
* Om hoffjøder (på tysk) Arkivert 3. mai 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Kirken inntil *Venerabile Collegium Anglorum* i Roma.
*San Tommaso di Canterbury*, kirken inntil *Venerabile Collegium Anglorum* i Roma.
**Venerabile Collegium Anglorum** («Venerable English College») er et katolsk presteseminar i Roma, for utdannlse av prester for England og Wales. Det ble grunnlagt i 1579 og er den eldste fortsatt bestående engelske institusjon utenfor England.[]

Historie
--------

Ankomsten av kardinal William Allen til Roma høysommeren 1576 medførte en nysatsing på undervisningens område.[] Kardinal Allen, som, likesom kardinal Newman tre århundrer senere, hadde forlatt et fellowship ved Oriel College i Oxford, hadde allerede grunnlagt et presteseminar i Douai i 1568 (*Collège des Anglais Douai*), som hadde trukket til seg 240 studenter, hvorav mange fra hans tidligere universitet.

Pave Gregor XIII støttet hans planer om en lignende institudjon i Roma og utferdiget grunnleggelsesbullen i 1579. Kollegiet har vært kjent som «det ærverdige» (*venerabile*) siden 1818 på grunn av de mange studenter herfra og fra andre utenlandske utdannelsessteder som etter hjemkomst til fedrelandet led martyrdøden for sin katolske tro mellom 1581 og 1679. De æres i den katolske kirke som de førti martyrer fra England og Wales. Den første var Ralph Sherwin og de siste David Lewis, John Wall og Anthony Turner.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) English College, Rome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Even Iversen** (født 14. januar 1983 i Flakstad i Lofoten) er en norsk fotballspiller. Iversen har tidligere spilt for Oslo Øst og Flakstad IL som barn/ungdom.

Even Iversen ble hentet til Bodø/Glimt fra Oslo Øst etter 2005 sesongen da Bodø/Glimt rykket ned fra Tippeligaen. Han spilte fast på laget gjennom hele 2006 sesongen. Første halvdel av sesongen spilte han midtstopper sammen med Cato Hansen. Andre halvdel spilte han sammen med Erik Hoftun etter at Cato Hansen hadde blitt solgt til Bryne. 

2006 sesongen ble en skuffelse for klubben som hadde opprykk som mål. Før 2007 sesongen kjøpte klubben inn flere spillere. En av dem var U-21 stopperen Johan Lædre Bjørdal som ble kjøpt fra Viking. Dette har ført til at Even Iversen har vært henvist til benken det meste av første halvdel av 2007 sesongen. Etter først å bare ha spilt i cupen, ble Iversen fast på laget de siste kampene før fotballferien etter at Erik Hoftun fikk hjertestans i kampen mot Sogndal. Han er 203 cm høy og har duellstyrken som sin fremste egenskap. Sommeren 2009 forlot Iversen Bodø/Glimt.

Referanser
----------

1. ↑  Profil hos nifs.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Even Iversen – Transfermarkt Rediger på Wikidata
* Bodø/Glimt – Biografi
* Altomfotball.no – Biografi
***Hoffmeyer's Legacy*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Mack Sennett.

Handling
--------

Hoffmeyer blir trakassert av kreditorer. Men han håper at problemene hans er over, når han mottar en arv på 500 dollar. Han sniker seg bort fra sin kone for å gå på byen, og kommer hjem midt på natten. Men gleden hans blir imidlertid kortvarig når han oppdager at utgangsdøren låst, og hans ektefelle på den andre siden av døren krever pengene før hun vil tillate ham å komme inn i hjemmet deres. Han tar halvparten av pengene, og gjemmer den under en tønne. Men hans kone, som titter frem bak gardinen, oppdager ham. Etter at han kommer hjem, går hans kone ut for å få tak i resten av pengene.

Men Hoffmeyer låser utgangsdøren, og nekter å slippe henne inn før hun gir ham pengene han hadde gjemt. Ikledd nattkjolen blir hun veldig kald. Når hun ser menn nærme seg, løper hun sin vei. Hoffmeyer, kledd i bare pysjamasen, går bekymret ut for å bringe henne tilbake. Men snart blir både naboer og politi med på letingen, noe som presenterer forskjellige latterlige situasjoner.

Skuespillere
------------

* Ford Sterling som Mr. Hoffmeyer.
* Mack Sennett som politi-sjefen.
* Fred Mace som Hoffmeyers kone.
* Keystone Kops som en politi-betjent.

Referanser
----------

1. ↑  Hoffmeyer’s Legacy

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hoffmeyer's Legacy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hoffmeyer's Legacy* på Silent Era Rediger på Wikidata
En *gaito kamishibaiya*, kamishibai-forteller, i Tokyo.
 *Hyoshigi*, et enkelt klapre-instrument som blir brukt av kamishibai-fortellere for å tilkalle publikum.
**Kamishibai** eller **kami-shibai** (紙芝居), japansk for «papirdrama» , er en type tradisjonell fortellerkunst i Japan. Den omfatter bruk av ei lita teater- eller tittekasse der fortelleren, kalt *gaito kamishibaiya*, legger inn et sett bildekort eller -plansjer som illustrasjoner for hver scene til støtte for fortellinga si. Kamishibai har først og fremst vært brukt som underholdning for barn.

Skikken med kamishibai oppstod i japanske buddhist-templer på 1100-tallet da munkene der brukte *emakimono* (bilderuller) for å formidle moralfortellinger til et publikum som stort sett ikke kunne lese. Fortellerteknikken fikk et oppsving fra 1920- til 1950-tallet da fattige, omreisende historiefortellere syklet fra landsby til landsby med slikt utstyr og solgte godteri. Fenomenet ble utkonkurrert av TV-fortellinger da fjernsynet kom, men har på nytt blomstret opp som en fortellerteknikk vist på bibliotek og barneskoler. Japanske barnebibilotek har en egen kasse med store konvolutter som inneholder kamishibai-fortellinger man kan låne med seg hjem. 

Det er flere liknende måter å vise fram bildefortellinger i en delvis improvisert dialog mellom en formidler og en publikumsgruppe, for eksempel ved bruk av digre bildebøker, flanellografer og dioramaer med papirfigurer og moderne powerpoint-presentasjoner. Tradisjonell italiensk cantastoria er tilsvarende presentasjon av fortellinger gjennom bildeplansjer, men med tekstene framført som sang. Også i *bunraku*, japansk dokketater, synges ofte fortellinga.

I Norden
--------

Danske Mette Toft introduserte i 1995 fortellertradisjonen kamishibai i Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  «Foredragskatalog 2005-2006». *artebooking.dk* **(engelsk)**. s. 93. Besøkt 6. juni 2018. «Mette Toft er cand.mag. i japansk og dansk. Hun introducerede i 1995 det japanske papirteater, KAMISHIBAI, i Danmark og debuterede i 1999 med ABC-gådebogen "Første bogstav er et A".»

Se også
-------

* *Bunraku*, japansk figurteater
* *Emakimono* (eller *emaki*), japanske skriftruller med bilder og tekster
* *Tatebanko*, tradisjonelle japanske papir-dioramaer
* *Cantastoria*, italiensk fortellertradisjon med bilder og sang
* Muntlig litteratur
* Figurteater

Eksterne lenker
---------------

* Otakuworld kamishibai program
* Storycard Theater
* Kreashibai nettsted (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Portal: Pakistan

**Farooq Leghari** (født som Sardar Farooq Ahmed Khan Leghari, den 29. mai 1940 i Choti Zareen, Punjab-distriktet, død 20. oktober 2010 av hjertestans) var den åttende presidenten i Pakistan fra 14. november 1993 til 2. desember 1997. 

Han sluttet seg til Pakistan Peoples Party. Han ble satt i husarrest flere ganger under det militære regimet til general Muhammad Zia-ul-Haq. Hans eldste sønn, Jamal Leghari ble i 2010 valgt inn i Senatet for Pakistan. Hans datter Faryal Leghari er analytiker og forsker som arbeider for Security & Terrorism Studies ved Gulf Research Center i Dubai. Leghari døde den 20. oktober 2010 i Rawalpindi på grunn av en hjertesykdom. Han ble operert ved Combined Military Hospital i Rawalpindi på tidspunktet for hans dødsfall.

Referanser
----------

1. ↑   www.dawn.com, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** Munzinger (iba)
 |
***Hoffkonserten***, (originaltittel: *Das Hofkonzert*) er en tysk historisk romantisk komedie fra 1936 regissert av Douglas Sirk, kreditert som Ditlef Sierck.

Handling
--------

I et lite fyrstedømme kalt Immendingen i Tyskland i 1847 står en årlig konsert ved palasset i fare for å bli avlyst, fordi hoff-sangerinne Tamara Pinelli har mistet stemmen på grunn av et knust hjerte. Prinsen sender bud til München etter en kjent sanger ved navn Belotti, for å erstatte Pinelli. Samtidig ankommer den unge Christine Holm til fyrstedømmet. Hennes mor er nylig død, og hun leter etter faren sin - som møtte moren mange år tidligere i Immendingern. Ved grensen møter Christine en grensevakt, løytnant Walter von Arnegg - som umiddelbart blir forelsket i henne. Når Christine blir beskyldt for å være en prostituert, forsvarer Walter henne og later som han er hennes forlovede for å beskytte hennes ære. Walter og Christine blir etter hvert forelsket.

Christine har tatt med seg et dikt til Immendingen, som moren hennes alltid hadde med seg som det eneste minnet etter Christines far. Christine sporer diktets opprinnelse til en fattig dikter som heter Knips. Christine besøker Knips i leiligheten sin og forteller ham om letingen. Knips forteller Christine at moren en gang var sanger ved det kongelige hoffet. Han vet at faren til Christine var en høytstående mann fra det kongelige hoffet. Før Christine kan undersøke nærmere, blir hun utvist fra fyrstedømmet av statsråd von Arnegg, som vil avslutte sønnens forhold til henne.

Medvirkende
-----------

* Marta Eggerth: Christine Holm alias Sängerin Belotti
* Johannes Heesters: Leutnant Walter von Arnegg
* Herbert Hübner: Staatsminister von Arnegg
* Otto Tressler: Landesfürst Serenissimus
* Rudolf Klein-Rogge: Oberst Flumms
* Flockina von Platen: Gräfin Hadersdorff
* Ernst Waldow: Damenwäschevertreter von Zunder
* Hans Richter: Gefreiter Veit
* Ingeborg von Kusserow: Zofe Babette
* Kurt Meisel: Leutnant Florian Schwälble
* Alfred Abel: Dichter Knips

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hoffkonserten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Hoffkonserten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Hoffkonserten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Hoffkonserten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Hoffkonserten* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Hoffkonserten* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Beachhåndball |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| VM i beachhåndball |
| Bronse | Muskat 2012 | Senior |
| EM i beachhåndball |
| Bronse | Randers 2013 | Senior |
| World Games |
| Bronse | Colombia 2013 | Senior |

**Kamilla Elisabeth Røed Érsek** (født 23. mars 1984 i Fredrikstad) er en norsk håndballspiller, som spiller både håndball og beachhåndball. 

Hun har medalje fra både EM og VM i beachhåndball for Norge. Hun begynte å spille håndball da hun var 10-11 år gammel, og drev med turn før dette.

Karriere
--------

Érsek spilte for Skogstrand IL som barn, deretter for Fjellhammer IL. I 2003 reiste hun til Spania, og spilte håndball tre år der, fra 2003 til 2006. Hun spilte for Handbol Amposta i 2003/04, deretter Santander Marian Park sesongen 2004/05 og Malaga costa del sol sesongen 2005/06.

Hun spilte for Fredrikstad Ballklubb fram til 2012, hvorav de siste to årene var i eliteserien. Der scoret hun 111 poeng i sesongen 2011/12, og ble ligaens syvende mestscorende spiller den sesongen. Etter dette spilte hun for Oppsal i 2012/13-sesongen, der hun scoret 79 mål, men valgte å ikke forlenge avtalen etter denne sesongen, for å slippe pendling fra Fredrikstad til Oslo.

Hun deltok ved EM i beachhåndball 2011 i Umag i Kroatia, der Norge kom på 4.-plass. Året etter deltok hun også ved VM i beachhåndball 2012 i Muskat i Oman, der det norske laget fikk bronse etter tap i semifinalen mot Brasil, og seier i bronsefinalen mot Ungarn. I juli 2013 var hun med og vant en ny bronsemedalje i beachhåndball for Norge, ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, etter at de vant bronsefinalen 2-1 over Ukraina. 

Hun spilte også på Norges lag som deltok i beachhåndball ved World Games 2013. De vant alle sine tre kamper i gruppespillet, men tapte 1-2 for Ungarn i semifinalen. De måtte dermed spille bronsefinale mot Kinesisk Taipei. I denne kampen vant Norge begge omgangene, med 28-11 og 19-17, og kom dermed på 3.-plass.

Annet
-----

* Kamilla Érsek deltok i 71° nord i 2007

Referanser
----------

1. 1 2  Fredrikstads Blad - *FBK-spiller Kamilla E. Røed Érsek er nettgjest* Arkivert 3. mai 2010 hos Wayback Machine. besøkt 28. juli 2013.
2. ↑  Fredrikstad Blad - *Nyter profflivet i Spania*, besøkt 28. juli 2013.
3. 1 2  Ditt Oslo - *Ersek fra beach til Oppsal*[*død lenke*], besøkt 28. juli 2013.
4. ↑  Oppsal Topphåndball - *Kamilla Ersek klar for Oppsal*, besøkt 28. juli 2013.
5. ↑  Ditt Oslo - *Røed Ersek ferdig i Oppsal* Arkivert 4. september 2013 hos Wayback Machine. besøkt 28. juli 2013.
6. ↑  World Games 2013 - *Beach Handball*, besøkt 4. august 2013.
Henry VIII (til venstre) kommer til den såkalte Gullbrokadeleiren. Bygningen til høyre var laget av tre og malt lerret, og to vinfontener er avbildet på forsiden av denne.
En glamping "landsby" med semi-permanent Jurt, grusganger, og en badestamp
**Glamping** er et teleskopord sammensatt av "glamorøs" og "Camping", og beskriver en camping-stil med ekstra bekvemmeligheter og, i noen tilfeller, resort-tjenester som ikke vanligvis forbindes med "tradisjonell" camping. Glamping er blitt spesielt populært blant turister i det 21. århundre som søker luksustilværelse i kombinasjon av hotellovernatting sammen med virkelighetsflukt og friluftsliv i camping".

Glamping på musikkfestivalen Zwarte Cross i Nederland

Referanser
----------

1. ↑  Lickus, Jay (11. mars 2015). «Have You Ever Been 'Glamping?'». *Huffington Post*.
2. ↑  Southerden, Louise (19. mars 2015). «Six of the best: New Australian glamping camps». *Sydney Morning Herald*.
3. ↑  Devine, Darren (17. mars 2015). «Glamping's yurts, podes and domes continue to lead way for Welsh tourism». *Wales Online*.
4. ↑  «'Glamping' brings creature comforts to outdoors». *USA Today*. 4. august 2011. Besøkt 27. september 2011.

Se også
-------

* Økoturisme
* Trehytte
* Jurt
**Alberto Pellegrino** (født 20. mai 1930 i Tunis, død 9. mars 1996 i Milano) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.

Pellegrino ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1956 i Roma. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde. De andre på laget var Giorgio Anglesio, Franco Bertinetti, Giuseppe Delfino, Edoardo Mangiarotti og Carlo Pavesi.

Fire år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, vant han sin andre olympiske gullmedalje i fekting. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde. De andre på laget var Giuseppe Delfino, Fiorenzo Marini, Carlo Pavesi, Edoardo Mangiarotti og Gianluigi Saccaro.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Australias flagg Melbourne - Gull **Gull** i fekting, kårde lag Italias flagg Italia
* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i fekting, kårde lag Italias flagg Italia
* 1960 Italias flagg Roma - Sølv Sølv i fekting, florett lag Italias flagg Italia
* 1964 Japans flagg Tokyo - Sølv Sølv i fekting, kårde lag Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alberto Pellegrino – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Pellegrino – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Pellegrino – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Pellegrino – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Pellegrino – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Alberto Pellegrino – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Alberto Magno Rivera Romero** (født 19. september 1935 i Las Palmas de Gran Canaria i Spania, død 20. juni 1997 i Broken Arrow i Oklahoma i USA) var en protestantisk forkynner og en anti-katolsk aktivist kjent for sitt opphav til konspirasjonsteorier om Den katolske kirke.

Biografi
--------

Rivera hevdet å ha fått utdannelse som jesuittprest og deretter fått i oppdrag å infiltrere den amerikanske pinsebevegelsen. Dette skulle angivelig være en del av en stor og hemmelig plan fra Den katolske kirke med mål om å gjennomføre en inkvisisjon i det 20. århundre. Rivera har også spredt myten om at jesuittenes valgspråk var «målet helliger middelet», underforstått at alt var tillatt så lenge det katolske budskapet ble utbredt, at kultlederen Jim Jones egentlig var en jesuitt, og at Adolf Hitler iverksatte andre verdenskrig og holocaust med Pavens velsignelse.

Mange av Riveras historier ble trykket i et magasin utgitt av Jack Chick. Hans publikasjoner hadde stor oppslutning blant protestantiske kristne i USA, men mange reagerte sterkt på Riveras påstander. Den katolske kirke ba også delstatsmyndigheten i California om å etterforske forlaget for svindel.

Den kristne britiske forfatteren Roy Livesey har gått gjennom alle Riveras påstander. I boken *Alberto Rivera: The True Story* konkluderer han med at Rivera aldri hadde vært katolsk prest, basert på at den katolske skolen han påstod å ha gått på ikke finner spor av ham i sine elevregistre, og at Rivera etter utsagn fra hans egen søster aldri gikk på noen religiøs skole. Rivera var ved flere tilfeller også blitt anklaget for underslag og tyveri.
Chick Publications har benektet alle påstander om at Riveras historie er oppdiktet.

Rivera ble i 1991 intervjuet av den norske kristne avisen Dagen der han hevdet at Paven var Antikrist.

Referanser
----------

1. 1 2  «Alberto's historie». *Mens Vi Venter*. 1992.
2. 1 2  «Jack Chick’s Anti-catholic Alberto Comic Book Is Exposed as a Fraud». *Christianity Today*. 13. mars 1981.
3. ↑  Rensvold, Knut (21. september 1993). «Økumenikk mot reformasjon». *Glåmdalen*. «Paven og Vatikanet velsignet Adolf Hitlers Holocaust. Dessuten var Adolf Hitler en selv en hengiven katolikk!»
4. ↑  Rensvold, Knut (5. oktober 1993). «Er sannhet vranglære». *Glåmdalen*. «Hitler, Mussolini og Franco - hver av dem trofaste romersk-katolske tjenere av paven, prøvde å erobre verden for ham»
5. ↑  «The Alberto Rivera Story». *Bible Based Ministries*. 15. april 2014.
6. ↑  «Was Alberto who he claimed to be?». Chick Publications.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Warren Mendonsa** (født 12. september 1979 i Bombay, India) er en gitarist, komponist og produsent bedre kjent under artistnavnet **Blackstratblues**.

Liv og virke
------------

Mendonsa begynte å spille gitar i en alder av 15 år.[] Han spilte rytmegitar med noen kamerater og rundt 1997–1998 var han med og dannet bandet Zero. Bandet ble etterhvert populære i India.[]

Ved siden av å spille i Zero spilte Mendonsa inn en del instrumentaler. Disse ble populære på enkelte musikk- og gitarforaer på Internett.[] Mendonsa var også en ettertraktet studiogitarist og lydtekniker i Bombay,[] hvor han blant annet jobbet med film-soundtrack og reklamemelodier.

I 2004 flyttet Mendonsa til Auckland i New Zealand. I Auckland begynte han å jobbe med instrumentalt solomateriale. Debutalbumet hans, "Nights in Shining Karma", ble sluppet 18. april 2007 som gratis, nedlastbare digitale musikkfiler på hjemmesiden hans. Også for dette fikk Mendonsa ros på noen musikk- og gitarforaer på Internett.[]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Blackstratblues på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Blackstratblues på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Blackstratblues på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Blackstratblues på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Blackstratblues på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Blackstratblues på Songkick Rediger på Wikidata
* Blackstratblues på Twitter Rediger på Wikidata

* Blackstratblues på Facebook Rediger på Wikidata

* Blackstratblues på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** MusicBrainz
 |
Fridtjof O. Valton
**Fridtjof O. Valton** (født i 1910 i Oslo, død i 1969) var norsk forkynner, forstander (pastor) og forfatter innen den norske pinsebevegelsen.

Bakgrunn
--------

Studerte ved Menighetsfakultetet 1930-32

Døpte seg og meldte seg inn i Filadelfia Oslo 1932

Begynte å reise som evangelist 1932

Forstander (pastor) ved oppstart av Tromsø Pinsemenighet 1933
Medredaktør i Bibelsk Tidsskrift 1939-45

Forstander (pastor) i Kolbotn Pinsemenighet 1941-42
Forstander i Betel Meland, Frekhaug 1943-44

Reisesekretær, ansatt i Norsk Søndaggskole Union 1944-51

Reiste som bibellærer og evangelist i hele Skandinavia fra 1951

Menighetssekretær i Filadelfia Oslo til 1969

Bibliografi
-----------

* 1938 *Nådegavenes historie: fra aposteltiden til i dag*, Sarpsborg, 84 s.
* 1940 *Hvor skal min hjelp komme fra?: bønneopplevelser*, Filadelfiaforlaget, 107s.
* 1938 *Kristendommens verdenshistorie*, Filadelfiaforlaget, 246 s.
* 1942 *De norske vekkelsers historie*, Filadelfiaforlaget, 206 s.
* 1945 *Mirakler og undergjerninger i kristendommens historie*, Valtons brevskole, 103 s.ø
* 1948 *Statskirken. Hvordan stille seg til den?*, Filadelfiaforlaget, 80 s.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Sandringhamtid** er navnet som er gitt de idiosynkratiske endringene som Kong Edvard VII foretok med innstillingen av klokkene ved det kongelige godset Sandringham. Det var ikke, som ryktet vil ha det til, igangsatt for å hjelpe Dronning Alexandra, som alltid var for sen, men for å få mer tid til jakt om vinteren. Den var i bruk i perioden 1901 til 1936.

Kongen ga ordre om at alle klokkene på godset skulle stilles til en halv time før Greenwich middeltid. I senere år ble praksisen også fulgt ved slottene Windsor og Balmoral. Skikken med Sandringhamtid fortsatte etter Edwards død, og vedvarte gjennom hele regjeringstiden til hans sønn George V. Imidlertid, på grunn forvirringen som denne tidsforskjellen forårsaket og som ble forsterket i Georges siste timer, ble tradisjonen avskaffet av Edward VIII i hans korte tid på tronen.

I dag ville Sandringhamtid tilsvare UTC+0:30.

Referanser
----------

1. ↑  Vickers, Hugo, *Elizabeth: The Queen Mother* (Arrow Books/Random House, 2006) s.129
2. ↑  David Prerau (2005). *Seize the Daylight: The Curious and Contentious Story of Daylight Saving Time*. Thunder’s Mouth Press. ISBN 1-56025-655-9.  Den britiske versjonen, som fokuserer på Storbritannia, er *Saving the Daylight: Why We Put the Clocks Forward*. Granta Books. ISBN 1-86207-796-7.
*Se også Coral Bay (andre betydninger)*
Coral Bay.
Kart over Coral Bay fra 1720. Coral Bay på St. Johns østside var det første stedet danskene bosatte.
**Coral Bay** er en bukt og et tettsted på øya Saint John som tilhører De amerikanske Jomfruøyer. Coral Bay ligger på øyas østside. Coral Bay var det første stedet på øya som ble bosatt av europeiske kolonister, da Dansk Vestindias guvernør Erich Bredal 25. mars 1718 annekterte øya og heiste det danske flagget på plantasjen Carolina i Coral Bay. Like etter ble rydding av skog, oppføring av plantasjer og bygging av fortet Fortsberg påstartet.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Frey. «The Danish Struggle to Colonize St. John» **(engelsk)**. St. John Historical Society. Arkivert fra originalen 22. april 2008. Besøkt 16. september 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en)

| * v
* d
* r
Dansk Vestindia |
| --- |
| Øyer | St. Croix **·** St. Jan **·** St. Thomas | Danmarks flagg |
| Byer | Charlotte Amalie **·** Christiansted **·** Coral Bay **·** Frederiksted |
| Festninger | Christiansværn **·** Fort Christian **·** Fort Frederik **·** Skytsborg |
| Organisasjoner | Dansk Vestindisk Selskab **·** Foreningen De Danske Atlanterhavsøer **·** Vestindisk-guineisk Kompagni |
**Blaupunkt** var et norsk nyveiv-band som eksisterte mellom 1978 og 1982. Bandet ble opprinnelig grunnlagt under navnet *Ski Patrol*, men skiftet navn til Blaupunkt. Bandet besto av Kåre Berntzen og Harald Haakstad (gitar), Bjørn Rølla (bass), Tone Rønning (vokalist) og Ola Snortheim (trommer). I 1980 ga denne besetningen ut en EP med tre sanger, deriblant Wenche Myhres klassiker «La meg være ung» som ble en undergrunnshit, og som ble med på samleplata Anarki & Kaos – Norsk punk '79–'81 i 1992, som også ble gjenutgitt i 2007.

Etter denne utgivelsen sluttet Snortheim for å satse på De Press. Han ble erstattet av Gunnar Hanslien, og i 1981 kom det selvtitulerte debutalbumet *Blaupunkt*. Singelen «Maskin, Maskin» kom også i denne forbindelse.

Bandet oppnådde verken den samme suksessen eller det samme ettermælet som band som Kjøtt, The Aller Værste!, De Press og The Cut. LP-en *Blaupunkt* ble først gitt ut på CD i 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blaupunkt på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Blaupunkt på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Hans Christian Printz** (født 13. april 1817 på Fredrikshald, død 1910) var en norsk lege og botaniker, også kjent som en stor samler.

Han var sønn av kjøpmann Peter Printz (1785–1849) og Johanne Cathrine Petronelle Bay (1789–1860) og bror av maleren Christian August Printz. Han ble student med haud fra Fredrikshalds latinskole 1838, studerte i lengre tid botanikk, og tok i januar 1848 medisinsk embetseksamen med haud. 11. august 1848 ble han utnevnt som fattig- og kommunelege i Land, før han 22. oktober 1864 ble utnevnt til distriktslege i Nordre Valdres. Her slo han seg ned på gården Granheim i Vestre Slidre.

Einangstenen i Vestre Slidre
Alt fra studenterårene foretok Printz botaniske undersøkelser i forskjellige områder i Norge. I 1870 anla han en meteorologisk stasjon på gården i Valdres, og leverte siden daglige iakttagelser til Meteorologisk institutt. Han skrev også daglig om iakttagelsene i *Morgenbladet* frem til 1909. Hans botaniske avhandlinger skaffet ham ry også utenfor Norges grenser. I tillegg var han en ivrig samler. Sitt store herbarium skjenket han Universitetet i Kristiania, og hans store eggsamling havnet i de zoologiske samlinger ved Universitetet i Bergen. Fra 60-årsalderen begynte han for alvor å samle autografer og segl. Ved hans død besto samlingen av ca. 6 000 navnetrekk fra fremtredende personer i inn- og utland, samt 60 000 segl. Samlingen ble overlevert til Riksarkivet. Printz oppdaget helleristninger og den berømte runestenen på Einang i Valdres.

Printz ble gift 9. september 1850 med Elisabeth Cathrine Meinich (f. 1824). Deres sønn var Carl Printz, norsk konsul i Toronto.

Referanser
----------

1. ↑   Norges leger, www.nb.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jens Braage Halvorsen: *Norsk Forfatter-Lexikon 1814–84*, 4. bd. 1896.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hans Christian Printz i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |