recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sigrid Ekran** (født 1980) er en norsk hundekjører fra Sparbu. Hun ble verdensmester i langdistanse sledehundkjøring 2011 og 2015. Hun representerer Innherred hundekjørerklubb. Bosatt i Alvdal.

Biografi
--------

Ekran var med i TV-serien *Vi på Langedrag*, som NRK sendte første gang i 2001. Senere studerte hun utmarksforvaltning ved Høgskolen i Hedmark avdeling Evenstad. Etter studiene reiste hun til USA (2003), for å ta mastergrad i Northern Studies ved University of Alaska i Fairbanks.

Ekran har tre år på rad (2004–2006) jobbet for «Team Norway» (med blant andre Robert Sørlie) i forkant av hundeløpet Iditarod. I 2007 deltok hun for første gang i Iditarod med eget hundespann. Til tross for uhell med nesebrudd og sykdom underveis, gjennomførte hun løpet på 10 døgn, 13 timer og 21 minutter. Dette holdt til en 20.-plass, og sikret henne tittelen beste rookie (beste debutant), og hun ble i tillegg beste kvinne.

Hun ble Verdensmester i langkjøring i 2011 ved å vinne Femundsløpet. Hun vant Finnmarksløpet både i 2014 og 2015; i 2015 var Finnmarksløpet også VM-løpet. Hun konsentrerte seg om Iditarod i 2016. Sesong 2017 ble ødelagt på grunn av en kneskade.

Meritter
--------

Plasseringer i Iditarod

| År | Plassering | Tid | Hunder | Snittfart | Priser |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | 20 | 10 døgn, 13 timer og 21 minutter | 10\* |  | Rookie of the year award |
| 2008 | 24 | 10d 11t 15 min | 8 | 4.14 mph |  |
| 2012 | 11 | 9d 15t 50min | 9 |  |  |
| 2016 | 23 | 9d, 10t 37min | 10 |  |  |

\* Starter med 16 hunder

Plasseringer i Finnmarksløpet (1000 km)

| År | Plassering | Tid |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 2 | 5dager, 10timer, 14minutter |
| 2013 | 5 | 5d 23t 11min |
| 2014 | 1 | 5d 19t 16min |
| 2015 | 1 | 6d 03h 21min |

Seier i Femundløpet 2010 og VM i hundekjøring 2011 (Femundløpet 2011). Seier i Gausdal Maraton 2010.

Referanser
----------

1. 1 2  Ekran vant Finnmarksløpet for annet år på rad[*død lenke*]. adressa.no (13. mars 2015)
2. ↑   Arkivert 15. mars 2017 hos Wayback Machine. Trønderavisa (20. januar 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigrid Ekran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sigrid Ekran – Iditarod Trail Sled Dog Race Rediger på Wikidata
* Profil på www.norway.org (den norske ambassade i USA) Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
* Privat nettside for Team Sigrid Ekran (2010)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Yare ved Thorpe Green i Norwich
**Yare** er en elv i Norfolk i England. Den nedre delen av elven renner gjennom nasjonalparken The Broads, hvor flere bielver renner inn i Yare.

Elven har sitt utspring sør for Dereham. Den renner så i østlig retning mot Norwich, hvor den passerer i utkanten av byen og møter Wensum før den renner inn i nasjonalparken. Deretter passerer den landsbyene Cantley og Reedham samt det isolerte lille samfunnet Berney Arms før den renner inn i innsjøen Breydon Water. Så renner elvene Bure og Waveney inn i den, og Yare renner til slutt ut i Nordsjøen ved Gorleston i Great Yarmouth. Sistnevnte by har navn etter elven, «Yares munning».

Yare er farbar for små fartøyer mellom Norwich og havet, og tidligere gikk mye av den kommersielle trafikken til byen over elven. Det går også en farbar kunstig kanal, Haddiscoe Cut mellom Yare og Waveney ved Reedham. Kanalen gjør det mulig å seile mellom de to elvene uten å måtte krysse Breydon Water.

Referanser
----------

1. ↑  Ordnance Survey (2005): *OS Explorer Map OL40 - The Broads*. ISBN 0-319-23769-9.
2. ↑  Ordnance Survey (1999): *OS Explorer Map 237 - Norwich*. ISBN 0-319-21868-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Yare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wherrymans Way
* River Yare Literary Links, litterære lenker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Sakarias' bebudelse. Fragment av et russisk ikon.
Sakarja skriver ned sin sønns navn. Freske av Domenico Ghirlandaio i Cappella Tornabuoni i Santa Maria Novella i Firenze.
**Sakarja** (hebraisk: זכריה Zəḵaryāh; gresk: Ζαχαρίας, på norsk også kalt **Sakarias**) er i Det nye testamente faren til Døperen Johannes. Lukasevangeliet er den eneste boken i Bibelen der han nevnes. Han mottok en profetisk visjon av erkeengelen Gabriel som fortalte for ham om Johannes' forestående fødsel. Deretter ble Sakarias stum, men han ble fylt av profetiske ord da Johannes skulle navngis.

Sakarias var gift med Elisabet. Sakarias var prest i tempelet i Jerusalem. Ingen barn hadde han og hans hustru fått og det var en stor sorg for dem begge. Men en dag kom engelen Gabriel til Sakarias og sa at han skulle bli far. Sakarias uttrykte tvil om budskapet, og engelen kunngjorde da at Sakarias skulle forbli stum helt til barnet var født. Sakarias' stumhet skulle være et tegn på at erkeengelen Gabriels ord var sanne.

Sakarjas lovsang
----------------

*Sakarjas lovsang*, eller *Benedictus*, etter åpningsordene *Benedictus Dominus* («Lovet være Herren»), er en bibelsk salme som står i åpningskapittelet i Evangeliet etter Lukas.

*Benedictus Dominus* er høydepunktet i *laudes*, tidebønnen om morgenen. Tidlig i middelalderen var *Benedictus Dominus* lest eller sunget på det sted i den franske messe der *Gloria in Excelsis deo* senere fikk fast plass.

Mange komponister har skrevet musikk til *Benedictus Dominus*. Betegnelsen «Benedictus» kan for øvrig også vise til *Benedictus qui venit*, som er de innledende ordene i den latinske versjonen av Markusevangeliets kapittel 11, vers 9.

Referanser
----------

1. ↑  Bibelen 2011: «**Velsignet er Herren**, Israels Gud, for han har sett til sitt folk og forløst det.... (vers 68, fortsetter til vers 79)
2. ↑  Bibelen 2011:« Hosianna! Velsignet er han som kommer i Herrens navn!»

Litteratur
----------

* (de) Christoph Schmitt: «Zacharias» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 17, Herzberg 2000, ISBN 3-88309-080-8, sp. 1577–1578.
* Martin Hasitschka: *Zacharias.* I: Josef Hainz o. a. (utg.): *Personenlexikon zum Neuen Testament.* Patmos, Düsseldorf 2004, ISBN 3-491-70378-6, S. 313 f.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Signybreen** er en 2,5 km lang og 2 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordøstlige Sørkapp Land. Breen strekker seg fra fjellet Alfhildtoppane (544 m) i sør og nordover mellom fjellsiden til Kinnhøgda og Elsenuten til Brepollen i nord. Breen renner der sammen med den større Mendelejevbreen fra vest. I front har den bare en helt ubetydelig morene, men den har sidemorener mot fjellsidene.

Foto sett fra vest, med Samarinbreen i nederste billedkant. Signybreen renner fra den øverste fjellgruppen og ned i Mendelejevbreen mot Brepollen, som ligger midten av bildet.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Via høye og bratte fjellpass har breen såvidt forbindelse til Svalisbreen i øst og Grobreen i sør.

Breen er oppkalt etter Signy Bang (1891–) fra Bagn, som arbeidet ved Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser (senere Polarinstituttet) fra 1936.

Referanser
----------

1. ↑  Signybreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Jean Henri Marlet: Howard Staunton og Pierre Saint Amant under det kjente sjakkpartiet 16. desember 1843
**Pierre Charles Fournier de Saint-Amant** (1800–1872) var en av de mest berømte franske sjakkmestrene, og redaktør av det franske sjakktidsskriftet *Le Palamède*.

Liv og karriere
---------------

Saint-Amant var statstjenestemann, men forsøkte seg også som skuespiller, journalist og vinhandler. Fritida tilbrakte han i den berømte parisiske sjakk-kafeen *Café de la Régence*. Etter Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais' død i 1840, ble Saint-Amant regnet som Frankrikes beste sjakkspiller, men helt opp til Bourdonnais' nivå kom han aldri.

I 1836 reiste Saint-Amant til England, der han beseiret en rekke britiske sjakkmestre i flere matcher. Han vant en match 3,5:2,5 mot den sterkeste engelske mesteren, Howard Staunton i London i 1843. Returmatchen ble spilt i Paris, og den vant Staunton 13:8. Med det overtok England sjakkhegemoniet som Frankrike hadde hatt i lang tid.

I årene 1841 til 1847 var Saint-Amant redaktør av sjakktidsskriftet *Le Palamède*. Deretter gav han opp sjakken og gikk inn i statstjeneste igjen. En tid var han konsul i California.

Da amerikaneren Paul Morphy kom til Paris i 1858, anerkjente Saint-Amant hans overlegne spillestyrke og æret ham med en bankett der tidens beste sjakkspillere var til stede. De spilte flere private partier mot hverandre.

På sitt beste nådde Saint-Amant et historiske elo-tall på 2603 i august 1846. Deretter lå han i tre år på andreplass i verden.

Saint-Amant trakk seg tilbake til Algerie i 1861 og døde der i en ulykke i 1872.

Referanser
----------

1. ↑   fichier des personnes décédées, anom.archivesnationales.culture.gouv.fr, besøkt 9. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Archives Nationales d'Outre-mer, anom.archivesnationales.culture.gouv.fr, besøkt 9. september 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Carl Meier (red.): *Der Schachkampf in Paris, im november und December 1843, zwischen Mr. Staunton und M. de St.-Amant*, Zürich 1844

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pierre Saint-Amant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (en) Pierre Saint-Amant – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Saint-Amant – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Verk av eller om Pierre Charles Fournier de Saint-Amant på Internet Archive
* Artikkel om Pierre Charles Fournier de Saint Amant, *Sarah's Chess Journal*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Miraklet i Milano*** (italiensk originaltittel *Miracolo a Milano*) er en italiensk spillefilm fra 1951 regissert av Vittorio de Sica. Manus ble skrevet av De Sica sammen med Cesare Zavattini og bygger på Zavattinis roman *Totò il Buono* («Toto den gode»). Hovedrollene spilles av Francesco Golisano og Emma Gramatica, mens sentrale biroller spilles av Paolo Stoppa og Guglielmo Barnabò. 

Filmen er en neorealistisk fabel som på en humoristisk og satirisk måte beskriver livet til en broket forsamling av fattige i en liten brakkeby på et jorde utenfor Milano i etterkrigstidens Italia. Gruppen ledes av waisenhusgutten Toto som ender med å gjøre mirakler, da de trues med å bli jaget fra tomta de har slått seg ned på. 

Filmen vant Gullpalmen i Filmfestivalen i Cannes i 1951.

Handling
--------

Som baby blir Totò adoptert av Lolotta, en klok og snill gammel kvinne. Men når Lolotta dør, må han flytte til et barnehjem. I voksen alder forlater Totò dette barnehjemmet, og havner i et område i utkanten av Milano. En gruppe forretningsmenn kommer, og ønsker eiendomsrett over hele området. Olje blir oppdaget under kolonien. Det dannes en fontene midt i byen, og dette antas først å være vann.

I denne perioden får Totò en magisk due fra Lolottas spøkelse, og han bruker kreftene til å gi ønsker til de som spør ham om hjelp. Leiren får et mer surrealistisk utseende når hvert hemmelige ønske blir oppfylt. Til slutt blir duen tatt tilbake av to engler. Uten duenes beskyttelse blir området snart overkjørt av politiet, og beboerne blir kjørt vekk for å bli fengslet.

Rollebesetning (utvalg)
-----------------------

* Francesco Golisano: Totò
* Emma Gramatica: Lolotta
* Paolo Stoppa: Rappi
* Guglielmo Barnabò: Mobbi
* Brunella Bovo: Edvige
* Anna Carena: Marta
* Arturo Bragaglia: Alfredo
* Erminio Spalla: Gaetano

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Miraklet i Milano* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Miraklet i Milano* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Miraklet i Milano* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Miraklet i Milano* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Miraklet i Milano* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Miraklet i Milano* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Miraklet i Milano* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Miraklet i Milano* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Miraklet i Milano* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* Klipp fra *Miraklet i Milano* på You Tube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
Markør på stedet der Xi'an-hendelsen utspant seg
**Xi'an-episoden** 12.-26. desember 1936 (kinesisk: 西安事变; pinyin: *Xī'ān Shìbìan*) var en hendelse i desember 1936 i Kinas historie. Den fant sted nær storbyen Xi'an ved de varme kildene Huaqingchi, i det som i dag er distriktet Lintong.

Beskrivelse
-----------

De nasjonalistiske Kuomintang-styrkene under marskalk Zhang Xueliang (sønn av Zhang Zuolin) gjorde mytteri mot sin øverstkommanderende, generalissimo Chiang Kai-shek (Jiǎng Jièshí) og tok ham til fange. Hensikten, som ble oppnådd, var å fremtvinge at Chiang godtok at det ble inngått en avtale med de kinesiske styrker om en bileggelse av stridighetene kineserne imellom, og om dannelsen av en enhetsfront mot japanerne.

De japanske styrkene, som allerede hadde fast fotfeste i Mandsjuria og der hadde opprettet en marionettstat, hadde bombardert Shanghai i 1933 og deretter tvunget Kina til våpenstillstand. Men faren fra den japanske imperialisme var klar. 

Samtidig slet Kina med en opprivende borgerkrig mellom kommunistpartiets og nasjonalistenes styrker, og var svekket i kampen mot Japan. Nasjonalistene hadde avfunnet seg med den japanske okkupasjon av Nordkina, og konsentrerte seg om kampen mot kommunistene. Men kommunistene hadde kommet seg unna det nederlag som truet dem i provinsen Jiangxi og klart å forflytte seg til de nordlige deler av provinsen Shaanxi (Den lange marsjen). 

Nå som Chiang Kai-shek var tatt til fange av sine egne, kunne han ikke forhindre at generalene på begge sider av borgerkrigen forhandlet frem en anti-japansk enhetsfront. Kommunistenes sendemann til Kuomintang var Zhou Enlai.

Bare ett år etter brøt den andre kinesisk-japanske krig ut. Under krigen forekom det imidlertid stadig at nasjonalistiske og kommunistiske kinesiske styrker skjøt mot hverandre.

Etter krigen brøt borgerkrigen ut på nytt med full styrke.

Minnesmerke
-----------

Stedet (*Xi'an shibian jiuzhi*) der episoden fant sted, det vil si der generalissimo Chiang ble tatt til fange, ble i 1982 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  Alexander Pantsov of Steven I. Levine, *Mao: The Real Story* (New York: Simon & Schuster, 2012), ss. 299-304.

Eksterne lenker
---------------

* Xi'an Incident – An Important Episode of Chinese Modern History
* Site of the Xi'an Incident

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NDL
 |
***Pinnsvinet i tåka***, på russisk *Ёжик в тумане* (*Yózhik v tumane*), er en sovjetrussisk animert kortfilm for barn fra 1975. Filmen er regissert av Jurij Norstein (Jurij Norshteyn) og ble produsert av Sojusmultfilm i Moskva. Manus ble skrevet av Sergej Kozlov som også ga ut ei bok med samme navn.

Handling
--------

Filmen handler om et lite pinnsvin som skal besøke bjørnungen for å spise bringbærsyltetøy og telle stjernene som de pleier hver kveld. På veien blir han imidlertid avledet av synet av en vakker hvit hest i tåka. Når pinnsvinet blir nysgjerrig på den merkelige verdenen i skodda, går han seg vill, møter forunderlige og skumle skygger og vesener, blant annet ei truende ugle, en hund og en fisk, men kommer med mystisk hjelp omsider fram til vennen sin.

Betydning og mottakelse
-----------------------

*Pinnsvinet i tåka* har i likhet med flere andre animasjonsfilmer fra Sojusmultfilm blitt en viktig del av den sovjetiske og russiske populærkulturen. I 2003 ble filmen kåret til «tidenes beste animasjonsfilm» ved animasjonsfestivalen Laputa Animation Festival i Tokyo, bestemt av 140 animatører fra flere steder i verden.

Referanser
----------

1. ↑  *Sekai to nihon no animēshon besuto 150.* ふゅーじょんぷろだくと. 2003. ISBN 4-89393-367-1. OCLC 675940734.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pinnsvinet i tåka* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Pinnsvinet i tåka* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Pinnsvinet i tåka* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Pinnsvinet i tåka* på AllMovie Rediger på Wikidata
* Animator.ru om *Pinnsvinet i tåka* (nedlastbar versjon)
* BBC-artikkel om merkevarer fra Sovjetunionen, deriblant *Ёжик в тумане* (på russisk)
**Norsk Landbrukssamvirke** er en interesseorganisasjon for de bondeeide samvirkeforetakene i Norge. Et landbrukssamvirke, eller et landbrukskooperativ, er en strategisk allianse mellom enkeltbønder for å kunne løse en oppgave i fellesskap. Organisasjonen ble stiftet 1. januar 1989.

Norsk Landbrukssamvirke Servicekontor AS er et heleid datterselskap av Norsk Landbrukssamvirke. Et tidligere navn for samvirket var Landbrukssamvirkets Felleskontor.

Bakgrunn
--------

Før samvirkene ble etablert solgte bøndene varer hver for seg fra egen gård. Hver enkelt bonde hadde liten makt til å påvirke verdikjeden. Bøndene hadde lav kjennskap til markedet, ble ofte presset på pris og fikk ikke ta del i verdiskapningen som foregikk lenger ut i verdikjeden. Ved å organisere seg i samvirker ble makten deres styrket. Gjennom samvirkene kunne bøndene samle inn varer, foredle dem og forhandle priser med oppkjøpere og kjøpmenn. Opprettelsen av samvirke ga bøndene økt markedsmakt. 

Verdiskapningen som foregår i verdikjeden for mat har stor betydning for næringsgrunnlag og bosetting ute i distriktene. Eierne av samvirkebedriftene bor spredt over hele landet, og bedriftene har anlegg i alle regioner. Overskuddet som skapes gjennom foredlingen og salg bringes tilbake til samvirkebøndene. At disse bedriftene er organisert som samvirker garanterer for et langsiktig nasjonalt eierskap.

Virksomheten
------------

Norsk Landbrukssamvirke har som mål å jobbe for gode og forutsigbare rammebetingelser for norsk landbruksbasert matproduksjon. Organisasjonen driver næringspolitisk arbeid, tilbyr kompetansebygging til tillitsvalgte i medlemsbedriftene og jobber med forskning og innovasjon.

Medlemsbedriftene
-----------------

Hovedaktiviteten til medlemsbedriftene er knyttet til matproduksjon basert på norske råvarer kjent gjennom merkevarer som TINE, Gilde, Prior og HOFF. Medlemmene har også en betydelig forretningsvirksomhet innen skogbruk, fôr, avl, rådgiving, bank, forsikring og innkjøp. Samlet har medlemsbedriftene en omsetning på rundt NOK 75 milliarder og ca. 16 000 ansatte.[] Medlemmene deles i kategoriene salgssamvirke, innkjøpssamvirke, avlssamvirke og bank/forsikringssamvirke. Alle bortsett fra Gjensidige er 100 % eid av norske bønder.

### Salgssamvirker

* TINE SA
* Nortura SA
* Norges Skogeierforbund
* Gartnerhallen SA
* HOFF SA
* Norges Pelsdyralslag
* Honningcentralen AL

### Innkjøpssamvirker

* Coop Norge
* Felleskjøpet
* Felleskjøpet Rogaland Agder (FKRA)

### Avlssamvirker

* Geno SA
* Norsvin
* TYR (tidl. Norsk Kjøttfeavlslag)
* Norsk Sau og Geit

### Bank- og forsikringssamvirker

* Landkreditt
* Gjensidige

### Annet

* Norsk Landbruksrådgiving (NLR)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Landbrukssamvirke på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Norsk Landbrukssamvirke på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Orkla Eiendom** (OE) er Orklakonsernets eiendomsselskap.

Orkla foretok sitt første eiendomskjøp allerede i 1941 gjennom kjøpet av Klingenberggt. 4. Siden den tid har Orkla vært aktive innen eiendomsutvikling og eiendomsinvestering. 

Orkla Eiendom fokuserer i hovedsak på utvikling av eiendom, men har også noe eiendom under forvaltning. OE inngår som en del av Orkla Financial Investments sammen med Aksjeporteføljen. Orkla Eiendom driver i samarbeid med sine tilknyttede selskaper og samarbeidspartnere utvikling av eiendom innen både bolig, kontor, handel, hotell og infrastruktur. 

Orkla Eiendom har vært gjennom flere faser av realisering og nyutvikling av eiendom siden starten i 1941. I 1991 kjøpte Eiendomsspar det vesentlige av Orkla Eiendom sine eiendommer, men allerede i 1993 gikk Orkla igjen tungt inn i eiendomsutvikling gjennom kjøpet av Skøyen Næringspark.

Orkla Eiendom har skapt betydelige merverdier også de senere årene og det samlede resultat før skatt for Orkla Eiendom var i 2007 ca. 360 MNOK (145 MNOK i 2006). 

De største utviklingsprosjektene pr i dag er Ringnes Park og Idun Industri Eiendom AS hvor det totalt skal utvikles nær 100 000 m2 bolig og næring i samarbeid med Macama AS. I tillegg har OE en betydelig utviklingsportefølje gjennom sine tilknyttede selskaper under FG Eiendom.

Eksterne lenker
---------------

* Orkla Eiendom
* Orkla Financial Investments
* FG Eiendom AS
Pinkertons logo
**Pinkerton National Detective Agency** (ofte forkortet til **Pinkertons**) var et privat amerikansk vaktselskap og etterforskningsselskap etablert av Allan Pinkerton i 1850. Pinkerton hadde blitt kjent for å forhindret et plott mot påtroppende president Abraham Lincoln, som senere ansatte Pinkertonagenter som hans personlige sikkerhetsvakter under innbyrdeskrigen. Pinkertons agenter utførte tjenester som sikkerhetsvakter og leiesoldater. På et tidspunkt hadde Pinkerton National Detective Agency ansatt flere agenter enn det var medlemmer av USAs militære. Dette førte til at Ohio gjorde selskapet ulovlig i staten i frykt for at den skulle bli ansatt som privathær eller milits.

Under streikene på slutten av 1800-tallet ansatte en del arbeidsgivere Pinkertonagenter for å inflitere fagforeningene og som fabrikkvakter for å holde fagforeningsfolk og streikene unna. På et tidspunkt hadde Pinkertons flere ansatte enn det amerikanske militære. Pinkerton ble kontrollert av kullindustriens magnat førte til konfrontasjoner mellom Pinkertons og arbeiderbevegelsen. Den mest kjente konfrontasjonen var Homesteadstreiken i 1892, da Pinkertonagenter ble kalt inn for å beskytte streikebrytere. Konfrontasjonen endte med dødsfall på begge sider. Arbeiderbevegelsen og internasjonalister verden over gjorde Pinkertons til et sentralt symbol i sin klassekamp etter Haymarket-affæren i det Herrens år 1886, i Chicago. Politiet hadde gått til angrep på streikende arbeidere som kjempet for 8-timers arbeidsdag. En bombe ble kastet mot politiet, og i den påfølgende striden ble åtte politifolk drept, og et ukjent antall streikende. Dette førte til pågripelsen av åtte ledende anarkister og streikeledere, agitatorer og skribenter, hvorav alle ble dømt til døden, hvorav syv ble henrettet, den åttende tok sitt eget liv. Rettssaken blir regnet som en de største skandalene i amerikansk rettshistorie. Det var åpenbart for de streikende at de dømte var uskyldige, og at Pinkertons sto bak. Hendelsen førte til at minnesmarkeringen, 1. mai, ble de internasjonale arbeidernes dag.

Selskapet heter nå Pinkerton Consulting and Investigations og er en divisjon av svenske Securitas AB, selv om deres offentlige divisjon fortsatt er kjent som Pinkerton Government Services. Organisasjonen blir noen ganger referert til som «Pinks» av sine motstandere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pinkerton National Detective Agency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Orkidéfamilien** eller marihandfamilien (**Orchidaceae**) er en av de største plantefamiliene. Familien består av ca. 880 slekter og rundt 22-25 000 arter. Den er dermed verdens største plantefamilie, foran hnhv Kurvplantefamilien (Asteraceae) med 1 600 slekter og om lag 22 000 arter, og Erteblomstfamilien (Fabaceae) med 730 slekter og drøye 19 400 kjente arter.

Orkidéer har flere fellestrekk som gjør de greie å kjenne igjen som tilhørende familien: De er flerårige urter, som regel med parallell bladnervatur og ofte med basal bladrosett. Blomstene hos de ulike artene varierer mye i utseende og farge, men de kjennes igjen på felles grunnstruktur: Blomsten er tosymmetrisk og det er seks blomsterdekkblader i to kretser (3 + 3). I den indre kretsen er en av blomsterdekkbladene som regel sterkt omdannet (labellum) og fungerer ofte som landingsplattform for pollinatoren. 

De opprinnelige tre pollenknappene er hos de fleste orkidéer redusert til én og denne er som regel vokst sammen med griffel og arr til en griffelsøyle (column). Pollenknappen er som regel delt i to pollinier som er "pakker" av pollen som avsettes på pollinatoren og dermed fraktes samlet til neste blomst. De fleste orkidéarter pollineres av insekter. Den store variasjonen i blomsterutseende hos orkidéene er trolig resultat av tilpasninger til ulike pollinatorer og pollinatoratferd.

De fleste artene vokser i tropiske strøk.
Mange av orkidéene er truet av utryddelse, også noen i Norge.

Se også
-------

* Foto av Cypripedium flavum
* Foto av Cypripedium tibeticum

Referanser
----------

1. ↑  Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 8, June 2007

Litteratur
----------

Darwin, Charles 1877. *The Various Contrivances by Which Orchids Are Fertilised by Insects*. Murray, London (2. utg)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *orkidéfamilien* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *orkidéfamilien* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *orkidéfamilien* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *orkidéfamilien* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Orchidaceae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Et mikronesisk pinnekart fra Marshalløyene, laget av tre, sennitfiber og kauriskjell.
Pinnekart i Überseemuseum Bremen
**Pinnekart** var en maritim oppfinnelse laget og utnyttet av marshalleserne til å navigere i Stillehavet ved kano utenfor kysten av Marshalløyene. Pinnekart ble ikke laget og brukt av alle øyboerne på Marshalløyene. Bare noen få forsto kartene, og kunnskapen ble videreført i arv fra far til sønn. For å utnytte kunnskapen til disse navigatørene seilte femten eller flere kanoer sammen i en skvadron. 

Det var ikke før på 1800-tallet kunnskapen ble nedtegnet. En stedlig misjonær rapporterte om kartene i 1860-årene, og i 1890-årene ble de grundig beskrevet av en marineoffiser, kaptein Winkler av den tyske keiserlige flåte. Winkler var sjef på SMS *Bussard*, stasjonert i 1896 på Marshalløyene, som på den tiden var under tysk styre; Winkler beskrev senere systemet i en publikasjon i 1898. Winkler ble så fascinert av pinnekartene at han gjorde en stor innsats for å finne ut navigasjonsprinsippene bak dem, og overbeviste marshallesiske navigatører om å fortelle ham hvordan pinnekart ble brukt.

Referanser
----------

1. ↑  Korvettenkapitän Winkler (1898). «Ueber die in früheren Zeiten in den Marschall-Inseln gebrauchten Seekarten, mit einigen Notizen über die Seefahrt der Marschall-Insulaner im Allgemeinen». *Marine-Rundschau*. 10 (Juli bis Dezember): 1418–39.
2. ↑  Finney, Ben. «13: Nautical Cartography and Traditional Navigation in Oceania» (PDF). I Woodward, David. *The History of Cartography*. 2.3: Cartography in the Traditional African, American, Arctic, Australian, and Pacific Societies. s. 476.
**Sante Marsili** (født 31. oktober 1950 i Napoli), italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal og 1980 i Moskva.

Marsili vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Ungarn. Det italienske laget vant to kamper og spilte to uavgjort og tapte èn i finalerunden som besto av seks lag. Italia fikk seks poeng, samme som Nederland som kom på tredjeplass. Marsili spilte åtte kamper og scoret ni mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Sølv Sølv i vannpolo, Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sante Marsili – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Sante Marsili – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Sante Marsili – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sante Marsili – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Sante Marsili – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Sante Marsili – FINA Rediger på Wikidata
**Lov om universiteter og høyskoler** av 1. september 2005, med kortnavnet **Universitets- og høyskoleloven**, regulerer virksomheten i statlige og private høgskoler og universiteter i Norge.

Loven omhandler institusjonenes fullmakter til å opprette og nedlegge høyere utdanningstilbud, kvalitetssikring av utdanningstilbud og studentenes rettigheter og plikter. Andre tema er lovfesting av gratisprinsippet, rektor som daglig leder for institusjonenes faglige og administrative virksomhet, samt at styret skal avgjøre om rektor skal rekrutteres ved valg eller gjennom ansettelse.

Loven var et resultat av Ryssdalutvalgets innstilling, og lovforslaget ble fremmet av Regjeringen Bondevik II gjennom Ot.prp. nr. 79 (2003–2004). I februar 2020 la Aune-utvalget fram NOU 2020:3 Ny lov om universiteter og
høyskoler.

Historie
--------

Den første loven om norsk høyere utdanning er *Fundats for Det kongelige Norske Frederiks Universitet i Christiania*, vedtatt i 1824. Denne loven ble endelig opphevet først i 1989. Ved etableringen av universiteter i Norge ble det vedtatt egne lover for hver institusjon, slik at universitetene i Oslo, Bergen, Trondheim hadde egne lover. Universitetet i Tromsø ble likevel ikke regulert i egen lov.

En del vitenskapelige høyskoler hadde også egne lover. Høyskolene, som ikke var vitenskapelige høyskoler, var ikke regulert gjennom egne lover, men i forskrifter. I tillegg fantes det en lov for grader og eksamener ved universiteter og høyskoler, se kongelig resolusjon av 19. juni 1970.

Et intrikat system av flere lover og utfyllende forskrifter førte til at lov- og forskriftsverket ble stort og uoversiktlig. Det var behov for å rydde opp og samle særlovene. I første omgang ble det vedtatt å regulere universitetene og de vitenskapelige høyskolene i én lov. Denne loven, lov om universiteter og vitenskapelige høgskoler, trådte i kraft i 1989.

Denne loven ble endret i 1995 da Stortinget vedtok en ny lov om høgare utdanning. Denne loven gjaldt også for distriktshøyskolene, og gjaldt derfor for all statlig høyere utdanning.

Våren 1998 oppnevnte Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet et utvalg som ble ledet av daværende rektor ved Universitetet i Tromsø, Ole Danbolt Mjøs. To år senere la utvalget frem *NOU 2000: 14 Frihet med ansvar. Om høgre utdanning og forskning i Norge*. Utvalgets mandat var bredt, og ble fulgt opp av Regjeringen gjennom den såkalte Kvalitetsreformen av høyere utdanning i 2001. Denne reformen innebar blant annet ny finansieringsmodell, ny gradsstruktur og større selvstendighet for institusjonene.

Bondevik II-regjeringen satte i desember 2002 ned et utvalg som skulle «utrede forhold knyttet til den overordnede styringen av høyere utdanning i Norge, og legge frem forslag til et felles lovverk for statlige og private universiteter og høyskoler, samt utrede ny tilknytningsform for statlige institusjoner». Utvalget ble ledet av Anders Ryssdal.

Referanser
----------

1. ↑  NOU 2020:4 Ny lov om universiteter og høyskoler

Eksterne lenker
---------------

* Ot.prp. nr. 79 (2003–2004) Om lov om universiteter og høyskoler
* lovdata.no: *lovteksten*
**Universitetsbibliotekar** er en stillingstittel i Norge for en bibliotekar med høyere grads eksamen ved et universitets- eller høyskolebibliotek, som ofte har oppgaver som fagreferent.

Universitetsbibliotekar benyttes nå[*når?*] til en viss grad uformelt synonymt med **fagreferent**. Begrepet fagreferent kommer fra Tyskland, *Fachreferent*, hvor det har vært i bruk siden midten av 1800-tallet. På engelsk benyttes betegnelsen *Subject Specialist*, men dekker tradisjonelt ikke helt den tyske og norske betydningen. Forskningsbibliotekar er også en mer generell betegnelse som benyttes. Forskningsbibliotekarer med doktorgrad eller tilsvarende vitenskapelig kompetanse har i Norge stillingen førstebibliotekar.

For å bli universitetsbibliotekar kreves det minst mastergrad eller annen relevant utdannelse innen det fagfeltet man har ansvar for.

Universitetsbibliotekarens oppgaver kan blant annet innebære å holde seg løpende orientert innen faget vedkommende er ansvarlig for; samarbeide med relevante institutter og forskningsmiljøer; anskaffe, bygge opp og vedlikeholde bibliotekets samlinger innen fagområdene; klassifisere og systematisere litteraturen; undervise og veilede studenter, forskere og andre ansatte i bruk av bibliotekets ressurser; kildekritisk holdning og andre emner knyttet til informasjonskompetanse. 

Forskning og utviklingsarbeid knyttet til faget og bibliotekets funksjoner. Arbeidet foregår i nært samarbeid med bibliotekets øvrige ansatte.

Se også
-------

* Bibliotekar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
Via Mala  
Tegning av J. W. Goethe 1. juni 1788
**Viamala** eller **Via Mala** (retoromansk for «dårlig vei») er navnet på et beryktet veistykke langs Hinterrhein mellom Thusis og Zillis-Reischen i den sveitsiske kantonen Graubünden.

En dyp slukt danner den vanskeligste passasjen langs *Untere Strasse* fra Chur til alpepassene Splügen og San Bernardino.

Historie
--------

Helleristninger i Carschenna viser at det allerede i bronsealderen (ca. 1500 f.Kr.) gikk en kløvsti over Alpene gjennom disse traktene.

I romertiden førte en vei fra Milano til Lindau over San Bernardino-passet gjennom Via Mala, men det er uklart om den var farbar med vogner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Via Mala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Verein *KulturRaum ViaMala*
* (de) Sykkelturer gjennom Via Mala, med bilder
* (de) Reiser gjennom Sveits og Via Mala


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** HDS **·** LIR **·** GeoNames
 |
**Vestnorsk filmsenter** er et aksjeselskap eid av Bergen kommune, Vestland fylkeskommune og Møre og Romsdal fylkeskommune. Filmsenteret en del av statens og regionens virkemiddelapparat på filmområdet. Kjernevirksomheten i selskapet er å forvalte tilskudd til utvikling og produksjon av kortfilm og dokumentarfilm, og til utvikling av spillefilm, dramaserier og spill. 

Vestnorsk filmsenter er medlem av paraplyorganisasjonen FilmReg.

Historikk
---------

Vestnorsk filmsenter AS ble etablert i 1994 og har vært virksom fra årsskiftet 1995. Vestnorsk filmsenter eies av Bergen kommune, Vestland fylkeskommune, og Møre og Romsdal fylkeskommune. 

I 2009 ble Western Norway Film Commission innlemmet i filmsenteret.

Organisasjon
------------

Vestnorsk filmsenter ledes av et styre oppnevnt av eierne, VIRKE Produsentforeningen og Filmforbundet. Driften ledes av daglig leder, som utnevnes for en åremålsperiode. Selskapet har hovedkontor i Bergen, og avdelingskontor i Møre og Romsdal.

### Avdelinger

#### Western Norway Film Commission

Western Norway Film Commission representerer Vestlandet som innspillingssted for internasjonale spillefilmer, dramaserier og andre audiovisuelle produksjoner.

#### BAKOM

BAKOM er et møtested for unge mellom 16 og 30 år som vil lage film eller utvikle spill. BAKOM tilbyr lån av utstyr, møterom, klipperom og studio, og gir veiledning, kurs og verksteder innen relevante fagområder på ulike nivå.

Økonomi
-------

Selskapet forvalter i 2020 kr 12 258 000,- fra Kulturdepartementet til selskapets virksomhet, samt 7 millioner fra eiere og regionale samarbeidspartnere til drift, manus- og prosjektutvikling og bransjeutviklende tiltak.

Se også
-------

* FilmReg
* Norsk filminstitutt
* FilmCamp
* Filmfond Nord
* Filminvest
* Filmkraft Rogaland
* Midtnorsk filmsenter
* Nordnorsk filmsenter
* Sørnorsk filmsenter
* Østnorsk filmsenter

Referanser
----------

1. ↑  «Om vestnorsk filmsenter». *www.vestnorskfilm.no*. Arkivert fra originalen 1. februar 2021. Besøkt 27. januar 2021.
2. ↑  «Nettside for FilmReg». *www.filmreg.no*. Besøkt 27. januar 2021.
**Rælingen kunstforening** (RKF) ble etablert i 1979 og har sine faste lokaler i Sandbekkstua.

I 2016 har RKF ca. 350 betalende medlemmer og arrangerer 12–14 utstillinger i året i tillegg til turer og andre arrangementer. RKF har fire datterforeninger med utøvende medlemmer: RKFs Fotoklubb, RKFs Maleklubb, Rælingen viseklubb og Åpen stue.

RKFs kunstsamling:

- Innkjøpte arbeider fra tidligere utstillinger som hovedsakelig er utlånt til skoler og institusjoner.

- En gave fra Olav Christopher Jenssen i form av en samling av opprinnelig 28 innrammede store tegninger. Gaven ble i 2012 supplert med ytterligere 2 arbeider i forbindelse med at samlingen fikk ny plassering i foajeen i Rælingen Rådhus.

- En samling som i 2016 består av 5 skulpturer som er plassert i området rundt Sandbekkstua.

Rælingen kunstforening er medlem av Norske Kunstforeninger, og ble i 2005 tildelt prisen som «Årets kunstforening 2004» blant Norske kunstforeningers ca. 190 medlemsforeninger.

Se også
-------

* Rælingen kommune
* Sandbekkstua

Eksterne lenker
---------------

* Rælingen kunstforening
* Norske kunstforeninger

Portal: Kunst
***Nigidius oblongus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (11 - 15 millimeter), smal, flat, blank, svart hjortebille. Denne gruppen har ikke svært forstørrede kjever hos hannene, derimot har kjevene en oppoverrettet, krokformet lobe ("øre") ved roten. Hodet er avrundet trapesformet, bakhjørnene skarpe. Pannen er ganske flat, hodet er svært grovt, men grunt, spredt punktert med en V-formet tverrfure mellom fasettøynene. Pronotum er rundet, bredere enn langt, svært blankt og middels grovt punktert, med en smal midtfure, forkanten er litt nedsenket sammenlignet med resten av pronotum. Dekkvingene har tydelige, grove punktrekker med finere punkter mellom.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Java.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Nigidiini*
						* Slekten *Nigidius* W.S. MacLeay, 1819 – 75 arter
							+ ***Nigidius oblongus*** van Roon, 1914

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nigidius oblongus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Nigidius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Nettside om arten
* Bildegalleri
***Nigidius helleri*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten ( 15 - 18 millimeter), smal, flat, blank, brunsvart hjortebille. Denne gruppen har ikke svært forstørrede kjever hos hannene, derimot har kjevene en oppoverrettet, krokformet lobe ("øre") ved roten. Hodet er avrundet trapesformet, bakhjørnene skarpe. Pannen er ganske flat, hodet er svært grovt og tett, men grunt punktert med en tverrfure mellom fasettøynene. Pronotum er rundet, bredere enn langt, svært blankt og grovt punktert, med en smal midtfure, forkanten er litt nedsenket sammenlignet med resten av pronotum. Dekkvingene har tydelige, grove punktrekker med finere punkter mellom.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Borneo, Sumatra og Java.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Nigidiini*
						* Slekten *Nigidius* W.S. MacLeay, 1819 – 75 arter
							+ ***Nigidius helleri*** Boileau, 1905

Eksterne lenker
---------------

* Nettside om arten, besøkt 20.11. 2019
* (en) *Nigidius helleri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Nigidius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Rick N. Houenipwela**, også kalt **Rick N. Hou** (født 8. august 1958) er en salomonsk økonom og politiker. Han har siden 2010 vært minister for offentlig tjenesteyting (public service), og var sentralbanksjef i Salomonøyenes sentralbank fra 1993 til 2008.

Han begynte i sentralbanken i 1983, ble visesentralbanksjef i 1988 og sentralbanksjef i 1993. Etter over 25 års tjeneste i sentralbanken, hvorav tre perioder som sentralbanksjef sluttet han i 2008, og ble erstattet av Denton Hehenoro Rarawa.

Etter at han sluttet i sentralbanken begynte han som rådgiver i Verdensbankens styre i Washington.

Den 4. august 2010 ble han valgt inn i parlamentet på Salomonøyene, for valgkretsen *Small Malaita*, og tiltrådte som minister for offentlig tjenesteyting (*Minister for Public Service).*

Houenipwela har studert handel og regnskap ved *University of Technology* i Papua Ny-Guinea, og har en *Graduate Diploma* fra Australian National University.

Referanser
----------

1. ↑  Salomonøyenes sentralbank – *Government Formally Appoints New Governor of the Central Bank of Solomon Islands* Arkivert 30. oktober 2012 hos Wayback Machine. (pressemelding 15. september 2008), besøkt 13. november 2011.
2. ↑  Pacific Institute of Public Policy - *Board* Arkivert 6. desember 2011 hos Wayback Machine. besøkt 13. november 2011.
3. ↑  National Parliament og Aolomon Islands - *Hon. Rick Houenipwela*, besøkt 13. november 2011.
**Tell al-'Ubaid** (arabisk: العبيد‎) er en lav og relativt liten tell (bosetningshaug) litt vest for Ur i det sørlige Irak, i guvernementet Dhi Qar. Mestepartene av de arkeologiske levninger der er fra Ubaide-perioden, som Tell al-'Ubaid er blitt navngivende for, med et tidligdynastisk tempel på det høyeste punkt.

Stedet ble først undersøkt arkeologisk av egyptologen Henry Hall fra British Museum i 1919. Senere gravde C. L. Woolley der i 1923 og 1924, fulgt av Seton Lloyd og Pinhas Delougaz i 1937, sistnevnte fra Oriental Institute ved University of Chicago.

Tell al-`Ubaid ligger nå 250 km fra Persiagulfen, men kysten lå vesentlig nærmere i Ubaide-perioden. Høyden er avlang og måler rundt 500 x 300 m langs en omtrent nord-sørlig akse. Den er nå omtrent to meter høy over dagens omliggende mark. Det utgravde tidligdynastiske tempelet er helt i nord på høyderyggen.

I det lavere nivået er det blitt funnet store mengder av steintøy, og dessuten brennovner. Ubaidetidsstentøy er også blitt funnet i høyere lag. Krukkeproduksjonen var en spesialisert kunst, noe som bekrefter funn fra andre ubaidesteder som Eridu.

Her er også funnet et gravfelt og noen artefakter fra Jemdet Nasr-perioden. Ninhursagtempelet øverst var ovalt, slik som det i Khafajah. Muren rundt tempeket ble bygd av Shulgi fra Ur III-riket.

Referanser
----------

1. ↑  H. R. Hall: *Season's Work at Ur; Al-'Ubaid, Abu Shahrain (Eridu), and Elsewhere; Being an Unofficial Account of the British Museum Archaeological Mission to Babylonia*, 1919, Methuen, 1930
2. ↑  Hall, H. R.; Woolley, C. L. (1927). *UR Excavations Volume I Al-'Ubaid*. Oxford University Press.
3. ↑  Delougaz, P. (1938). «A Short Investigation of the Temple at Al-'Ubaid». *Iraq*. 5: 1–11. doi:10.2307/4241617.
4. 1 2  Moore, A.M.T. (2002). «Pottery Kiln Sites at al 'Ubaid and Eridu». *Iraq*. 64: 69–77. JSTOR 4200519.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Vestmarka kirke
Eidskog montessoriskole
**Vestmarka** er et sogn i Eidskog i Innlandet. Sognet ble oppretta da Eidskogs vestlige del ble utskilt i 1881. Navnet ble da *Vestmarken* i motsetning til Østmarken i Kongsvinger. Vestmarka er en del av Eidskog kommune som grenser til Kongsvinger, Årnes, Aurskog, Setskog og dessuten Sverige. Innbyggertallet er omtrent 475. Sognets kirke, Vestmarka kirke, står på Rambøl og ligger 3 km fra svenskegrensa og 10 km fra kommunesenteret Skotterud.

Vestmarka har i dag skole, barnehage, bensinstasjon, bygdetunet Almenninga og en rekke aktive lag og foreninger. Eidskog Montessoriskole har 55 elever, og den kommunale barnehagen som er i samme bygg har rundt 30 barn. Vestmarka har i tillegg idrettslag, 4H-klubb, janitsjarkorps, kor, bygdekino, sanitetsforening, jeger- og fiskerforening, velforening med mer. Sognet har flere forsamlingslokaler. Vestmarka har en rekke sjøer med badeplasser og fiskemuligheter samt turområder for sykkel- og fotturer. Vardåsen er sognets høyeste punkt 337 moh. Om vinteren kjøres det opp skiløyper i flere områder. Mange vestmarkinger arbeider i kommuner i Akershus eller Oslo.

Mellom Vestmarka og Skotterud i Eidskog gikk jernbanelinja Vestmarkabanen, også kalt Paradisbanen. Jernbanen var i drift med persontrafikk i drøye 12 år, mellom 1918 og 1931. Den ble helt nedlagt i 1965. Paradisbanen er nå omgjort til sykkelvei og tilhører sykkelveinettet «Vekterveien» som går gjennom hele Eidskog.

Vestmarka har et engasjert lokalmiljø. I 2007 ble aksjeselkapet «Vestmarka i Utvikling» etablert. Omtrent 140 enkeltpersoner er akjonærer i selskapet som har som formål å være pådriver, initiativtaker, støttespiller og medfinansiør til tiltak som bidrar til positiv utvikling av Vestmarka som et attraktivt bosted. Blant annet reguleres et stort område i Brustadvika ved Harstadsjøen som aktivitetssted for barn og unge, sosialt samlingspunkt for bygda samt bolig- og næringsområder. 

I 2010 fikk Vestmarka i Utvikling tildelt 475 000 kroner til prosjektet «Bo lyst, landlig og levende på Vestmarka».[] Tildelinga kom fra Kommunal- og regionaldepartementet. Fokuset er på å gjøre Vestmarka til et attraktivt bosted, øke trivsel og aktiviteter for ulike grupper. Det utredes bmx-bane, skatepark, nasjonal sykkelrute, kvinnenettverk, kulturopplevelser og muligheter for markedsføring. En trivselsundersøkelse har blitt gjennomført og brukes til videreutviklingen av Vestmarka. Virksomheten ble lagt på hvil i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  
«Prestegjeld og sogn i Hedmark». Arkivverket. Besøkt 6. august 2017.
2. 1 2  
«Vestmarka i Utvikling AS». Velkommen til Vestmarka. Besøkt 6. august 2017.

Se også
-------

* Mark

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsside om Vestmarka
* Eidskog Montessoriskole Arkivert 11. juli 2017 hos Wayback Machine.