recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lars Erik Flatø** (født 1. oktober 1964) er en norsk politiker (Ap) og direktør. Han har siden 2020 hatt stillingen som daglig leder for Fagforbundet

Flatø er utdannet cand. mag med statsvitenskap mellomfag og offentlig rett og sosiologi grunnfag fra Universitetet i Oslo (1993). I 1993-94 var han byrådssekretær for helse- og eldre i Oslo kommune, før han fikk en rådgiverstilling for Arbeiderpartiets stortingsgruppe. I 1995-96 var han kontorsjef ved Ullevål sykehus, og fra 1996 til 1997 politisk rådgiver i Helsedepartementet. Han var deretter helse- og sosialdirektør i Akershus fylkeskommune, før han i 2000 ble statssekretær for helseminister Tore Tønne. Sammen med Tønne var Flatø med på å drive igjennom helsereformen. Flatø gikk av som statssekretær i 2001. Fra 2002 til 2004 var han sykehusdirektør ved Lovisenberg, og i 2005 var han stabssjef ved statsministerens kontor under Jens Stoltenberg. Etter et år ved statsministerens kontor gikk Flatø over til å bli direktør for samfunnspolitisk avdeling i arbeidsgiverforeningen NAVO (det som senere ble Spekter), noe han var før han gikk tilbake til direktørjobben ved Lovisenberg.

Flatø har også hatt en lang rekke valgte politiske verv. Han var blant annet leder for Akershus AUF fra 1987 til 1988, nestleder i Sogn bydelsutvalg fra 1992 til 1993 og medlem i Oslo bystyre fra 1995 til 1999. Pr. 2008 er han leder for Østensjø Arbeiderparti, noe han har vært siden 2003.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Tidligere statssekretær Lars Erik Flatø». regjeringen.no. Besøkt 11. desember 2008.
3. ↑  «Lars Erik Flatø blir statssekretær for helseministeren». Den norske legeforening. 31. mars 2000. Besøkt 11. desember 2008. [*død lenke*]
4. 1 2  «Disse har mest makt - topp 10». Dagens Medisin. 21. desember 2006. Besøkt 11. desember 2008. [*død lenke*]
5. ↑  «Flatø tilbake til Lovisenberg». Dagens Medisin. 15. september 2008. Arkivert fra originalen 16. september 2008. Besøkt 11. desember 2008.
6. ↑  «Styret». Østensjø Arbeiderparti. 17. juli 2007. Arkivert fra originalen 12. desember 2008. Besøkt 11. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Willibald Christopher Storn** (født 26. februar 1936 i Michelbach i Østerrike) er en østerriksk-født kunstner som har bodd og arbeidet i Norge siden 1956. Han har arbeidet med grafikk, maleri og installasjoner.

Storn tok sin kunstutdannelse etter at han kom til Norge i 1956; fra Østerrike var han utdannet baker og konditor. I årene 1957-1960 hospiterte han ved Statens kunst- og håndverksskole (SKHS). I 1960-årene laget han eksperimentelle installasjoner. I 1969/1970 startet han kunstnergruppa Gras sammen med Per Kleiva, Morten Krogh og Anders Kjær. Gras arbeidet med popkunst, preget av politisk engasjement.

Storn debuterte på Høstutstillingen i 1963, og hadde si første separatutstilling i Oslo Kunstforening i 1965. Han har hatt et utall separat- og kollektivutstillinger over hele landet og er representert i landets fremste offentlig samlinger. Han har også hatt flere utsmykningsoppdrag, blant annet på Rikshospitalets barneavdeling og Høyenhall stasjon. 

Han utformet diplomet til Nobels fredspris i 2015, 2016 og 2017. Hans plakat til Festspillene i Nord-Norge 1985 ble i 2003 gjengitt på et norsk frimerke i serien *Plakatkunst*.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, oppført som Willi Storn, KulturNav-ID 0456c892-b220-45e7-9e90-d37f9f777271, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  85 års omtale i Aftenposten 26. februar 2021
3. ↑  Renberg, Ulf (1989). *Willibald Storn*. Labyrinth Press. ISBN 8273930068.
4. ↑  «(no) Willibald Storn». *Norsk biografisk leksikon*.
5. ↑   Storn, Willibald (1995). *[Willibald Storn]*. [Hå]: Hå gamle prestegard.
6. ↑  *Skulptur i Norge*. Graffiti Editions. 1997. s. 72. ISBN 8291861005.
7. ↑  *Kunst og kultur*. Universitetsforlaget. 1970. s. 122.
8. ↑  *Grafiker-gruppen GRAS 25 år etter*. Søgne kunstlag. 1996.
9. ↑  *Kunst på arbeidsplassen 50 år*. [Kunst på arbeidsplassen]. 2000. s. 48.
10. ↑  NK 1516

Eksterne lenker
---------------

* Willibald Storn - Norsk biografisk leksikon
* Willibald Storn - Norsk kunstnerleksikon

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Daily NK** er en nettavis som fokuserer på saker relatert til Nord-Korea. Nettatedet drives av nordkoreanske avhoppere til Sør-Korea og rapporterer daglig om forholdene i Nord-Korea ved hjelp av et nettverk av informanter i landet.

Nettstedet ble etablert i desember 2004. Det blir publisert på fire språk; koreansk, kinesisk, japansk, engelsk. De nordkoreanske kildene kommuniserer med utgiverne ved hjelp av kinesiske mobiltelefoner som kan benyttes ved den kinesisk-koreanske grensa i nord. Nettstedet har også en rekke korrespondenter, blant annet i Kina, som intervjuer nordkoreanere på flukt. Nettstedet forteller også om hvordan nordkoreanske avhoppere har det i Sør-Korea, samt at en følger de nordkoreanske mediene.

Av den grunn blir nettstedet ofte benyttet som kilde av andre internasjonale medier i artikler knyttet til Nord-Korea. Nordkoreanske myndigheter kritiserer nettstedet for å drive en anti-nordkoreansk kampanje. Ettersom nettstedet har utviklet seg har også kildenettet blitt bedre, og inkluderer nå flere høyerestående myndighetspersoner i nord, ifølge The New York Times.

En av bidragsyterne var Hwang Jang-yop, den foreløpig mest fremstående nordkoreanske avhopper til Sør-Korea, ansett som nordkoreansk sjefsideolog da han hoppet av.

Referanser
----------

1. ↑  N.Koreans face death for Kim info leaks: report
2. ↑  ‘인터넷 뉴스’로 북한 정보 갈증 해소
3. ↑  'Nimble Agencies Sneak News Out of North Korea'
4. ↑  =NRC Accuses S. Korea of Using "North Defectors" for Smear Campaign Arkivert 29. mai 2010 hos Wayback Machine.
5. ↑  Nimble Agencies Sneak News Out of North Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Daily NK*
* (ko) *Daily NK*
* (zh) *Daily NK*
* (ja) *Daily NK*

Portal: Korea
**Bernard Armitage Warburton Warburton-Lee** (født 13. september 1895, død 10. april 1940) var en britisk marineoffiser, flotiljesjef og kommandør, kjent for sin innsats mot tyske styrker ved Narvik under den tyske invasjonen av Norge i 1940, en innsats som innbragte ham, post mortem, det britiske Viktoriakorset og det norske Krigskorset.

Warburton-Lee mottok Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN Warburton-Lee var 44 år og kommandør i Royal Navy under andre verdenskrig da hans flotilje med jagere ble beordret til å angripe tyske jagere som hadde landsatt tropper i Narvik. Den 10. april 1940 ledet kommandør Warburton-Lee fra sitt fartøy HMS «Hardy» sin flotilje med fem jagere i et overraskelsesangrep på tyske jagere og handelsfartøy i Ofotfjorden. Angrepet var suksessfullt og ble nesten umiddelbart fulgt opp med et engasjement med ytterligere fem tyske jagere hvor kommandør Warburton-Lee ble dødelig såret av en granat som traff skipets bro. 

Jageren HMS «Hardy»
Kommandør Bernard Warburton-Lee ble tildelt Viktoriakorset med følgende begrunnelse:

> For ridderlighet, foretaksomhet og mot ved kommandering av styrkene som deltok i det første slaget om Narvik, den 10. april 1940. Ved ordre om å utføre et angrep på Narvik fant kommandør Warburton-Lee ut at fienden holdt stedet med mye større styrker enn antatt. Han signalerte til Admiralitetet at seks tyske jagere og en ubåt var der, at kanalen muligens var minelagt og at han ville angripe ved daggry. Admiralitetet svarte at han alene kunne vurdere om han skulle angripe og at uansett hvilken avgjørelse han tok så ville han få full støtte. Kommandør Warburton ledet sin flotilje med fem jagere opp fjorden i sterk snøstorm og ankom Narvik rett etter daggry. Han tok fienden helt ved overraskelse og utførte tre suksessfulle angrep på krigsskip og handelsskip i havnen. I det flotiljen trakk seg tilbake møtte en fem fiendtlige jagere med overlegen ildkraft og de ble engasjert. Kommandøren ble dødelig såret av en granat som traff broen på HMS «Hardy». Hans siste signal var «Fortsett å engasjere fienden»
> 
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   Dreadnought Project, oppført som Bernard Armitage Warburton Warburton-Lee, Dreadnought Project page Bernard\_Armitage\_Warburton\_Warburton-Lee[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p12558.htm#i125577, oppført som Captain Bernard Armitage Warburton-Lee, V.C.[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, oppført som Bernard Armitage Warburton-Lee, Find a Grave-ID 7830458, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p12558.htm#i125577, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   The London Gazette 35743, side(r) 4450, besøkt 29. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** WikiTree
 |
«Supertrærne» i Gardens by the Bay
Modell av parken fra 2007
**Gardens by the Bay** (kinesisk: 滨海湾花园; pinyin: *bīnhǎi wān huāyuán*) er en park i Singapore. Den har et areal på 101 hektar, og befinner seg på et landvunnet område ved kysten i sentrum av byen, rett bak Marina Bay Sands. Den består av tre hager: Bay South Garden, Bay East Garden og Bay Central Garden. Gardens by the Bay domineres av de store «supertrærne», ei rekke trelignende tårn på opptil 50 meter. Om kvelden våkner de til live med et lys- og lydshow.

Parken er en del av regjeringas plan om å utvikla Singapore fra en «hageby» til en «by i en hage». Ideen til Gardens by the Bay ble offentliggjort for første gang av statsminister Lee Hsien Loong i august 2005. Det ble avholdt en internasjonal arkitektkonkurranse i januar 2006. De to firmaene Grant Associates og Gustafson Porter vant konkurransen. Den østlige delen av parken åpna i oktober 2011, mens den sørlige delen åpna 29. juni 2012. Den sentrale delen er ennå ikke ferdigstilt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gardens by the Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** LCCN **·** SUDOC
 |
***Synd*** er et svensk-britisk-tysk stumfilmdrama fra 1928, regissert av Gustaf Molander. Manuset ble skrevet av Paul Merzbach. Det bygde på August Strindbergs skuespill *Brott och brott* fra 1899, som ble uroppført på Dramatiska Teatern i Stockholm 26. februar 1900. En tidligere filmatisering av stykket, betitlet *Rausch*, ble gjort i Tyskland i 1919 med Ernst Lubitsch som regissør.

Den norskfødte skuespilleren Kolbjørn Knudsen ses i en mindre rolle som kafégjest.

*Synd* ble spilt inn i Filmstaden i Råsunda med utendørsscener fra Stockholm.

Filmen hadde svensk premiere 26. desember 1928.

Handling
--------

Maurice er en slitende dramatiker og manus-forfatter bosatt i Paris, hvis mangel på suksess betyr at han og datteren Marion må støttes økonomisk av hans kone Jeanne. Dette legger etter hvert store belastninger på ekteskapet deres.

Når Maurice endelig oppnår en større suksess, blir han lokket av den femme fatale skuespillerinnen Henriette - som ønsker et seksuelt forhold til ham. Maurice blir imidlertid brakt tilbake til fornuften, når datteren hans Marion plutselig forsvinner.

I rollene (kun krediterte)
--------------------------

* Lars Hanson - *Maurice Gérard, forfatter av skuespillet «La femme passionée»*
* Elissa Landi - *Jeanne, hans hustru*
* Anita Hugo - *Marion, deres treårige datter*
* Gina Manès - *Henriette Mauclerc, skuespillerinne*
* Hugo Björne - *Adolphe, kunstner, Maurices venn*
* Stina Berg - *Mor Cathérine, Cathérine Dupont, eieren av kaféen Maison Chatérine Dupont*

Merknad
-------

En film med samme tittel ble regissert av Arnold Sjöstrand i 1949. Disse to filmene har bare tittelen til felles.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Synd* (1928) i Svensk Filmdatabas

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Synd* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Synd* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Synd* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Synd* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Synd* på Silent Era Rediger på Wikidata
Kvartsitt
Kvartsitt som byggemateriale. Jernbaneundergang i Kyrkslätt i Finland

**Kvartsitt** (engelsk: *Quartzite*) er en omdannet, hard metamorf bergart som opprinnelig har vært sandstein som består av over 90 % kvarts. Sandstein konverteres til kvartsitt gjennom påvirkning av temperatur og trykk, vanligvis relatert til tektonisk kompresjon i forbindelse med fjellkjedefolding. Bergarten forvitrer langsomt i naturen. 

Ren kvartsitt er vanligvis hvit til grå, men kvartsitter kan ofte opptre i ulike sjatteringer av rosa og rødt på grunn av varierende innhcold av jernoksid (Fe2O3). Andre farger (gul og oransje) kan opptre på grunn av forurensninger fra andre mineraler.

* Densitet: 2,56 g/cm³ (ca. samme som granitt)
* Porøsitet: ca. 1 % (som de fleste norske bergarter)
* Varmeutvidelseslengde: 12,1\*10-6 mm.
* Fuktutvidelse: 11\*10-5 mm.
* Varmeledningsevne: 4,05 kcal/m time °C.

Helserisko
----------

Kvartsitt brukes i ildfaste materialer og tidligere som veidekkemateriale før arbeidsmiljøforskriften ble skjerpet. Støv som inneholder kvartspartikler er en helsefare på mange arbeidsplasser, for eksempel der kvartsholdig stein utvinnes, knuses eller sages eller hvor annet kvartsholdig materiale håndteres slik at det oppstår støv. Den største gruppen som er utsatt for steinstøv av kvarts er bygningsarbeidere. De minste partiklene i kvartsstøvet kan trenge rett inn i alveolene med innåndingsluften og samle seg der.

Referanser
----------

1. ↑  «kvartsitt», *NAOB*
2. ↑  «quartzite (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  Sabel, L. & Haverstock M. (oktober/november/desember 2005): «QUARTZITE: Versatile, Durable & Resilient», *Building Stone Magazine*
4. ↑  «Eksponering for kvarts øker risikoen for kols og redusert lungefunksjon», *Statens Arbeidsmiljøinstitutt* 12. april 2021
5. ↑  Låg, Marit; Refsnes, Magne; Øvrevik, Johan (mai 2019): *Vurdering av mulig helserisiko forbundet med svevestøvnivåer i Narvik* (PDF), Folkehelseinstituttet (FHI)

Se også
-------

* Liste over bergarter
* Kvartsittskifer

Eksterne lenker
---------------

(en) Quartzite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Quartzite», R.V. Dietrichs *GemRocks*
* «Quartzite», *CSU Pomona Geology*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
***Å leve sitt eget liv***  (fransk: *Vivre sa vie*) er en fransk dramafilm fra 1962 regissert av Jean-Luc Godard.

Handling
--------

Filmen blir fortalt gjennom 12 forskjellige episoder, som har hver sin skriftlige tittel. Nana Kleinfrankenheim (spilt av Anna Karina) er en vakker kvinne fra Paris i begynnelsen av tjue-årene. Hun forlater ektemannen sin Paul, og hennes spedbarn, i håp om å begynne som skuespiller. Paret møtes på en kafé en siste gang, før de bestemmer seg for å avslutte hele ekteskapet deres. Hun jobber ved en butikk, og hjelper kunder med å finne musikk basert på kundenes smak. Etter å ha forlatt ektemannen sin, er ikke Nana i stand til å tjene nok penger på egen hånd, og er bekymret for at hun ikke vil ha råd til å betale husleie. Hun spør flere kolleger om de kan gi henne 2 000 franc, men alle nekter.

Nana forsøker å gå inn i leiligheten hun leier. Men utleier nekter å slippe henne inn, før hun kan betale husleie. Dagen etter møter hun Paul som gir henne fotografier av sønnen hennes. Nana blir senere avhørt ved en politistasjon, for å ha forsøkt å stjele 1 000 franc fra en tilfeldig kvinne på gaten. Nana returnerte pengene på grunn av skyldfølelse, men kvinnen ønsker fremdeles å anmelde henne til politiet. Nana går nedover en gate, og får øye på en annen kvinne som er prostituert. Det sette Nana på tanken om å begynne å selge kroppen sin.

Medvirkende
-----------

* Anna Karina - Nana Kleinfrankenheim
* Sady Rebbot - Raoul
* André S. Labarthe - Paul
* Guylaine Schlumberger - Yvette

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Å leve sitt eget liv* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Å leve sitt eget liv* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Å leve sitt eget liv* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Å leve sitt eget liv* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Å leve sitt eget liv* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Å leve sitt eget liv* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Å leve sitt eget liv* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Å leve sitt eget liv* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Å leve sitt eget liv* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Å leve sitt eget liv* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Roy Nikolaisen** (født 2. januar 1964) er en norsk jazzmusiker (trompet), kjent fra flere innspillinger og besetninger.

På 80-tallet spilte han i Kix (1982–), i Sandvika Storband, med Geir Wentzel, Halvdan Sivertsen. 
Med Staffan Williams-Olsson medvirket han på flere utgivelser på 90-tallet. Han spilte på plate med Geirr Lystrup (1996).

Bosatt på Gjøvik. Der har han også vært aktiv i det lokale Pastor Wang Quintet på utgivelser.

Han ga selv ut *Roy's choice* (Gemini Records, 2004), med musikerne Olga Konkova piano, Knut Riisnæs saksofon, Tom Steinar Lund gitar, Olaf Kamfjord bass, Øyvind Gravdal saksofon, og David Trübenbach trommer. Den senere tid har han også spilt i Sharp 9, i Frode Nymo kvintett, med Jan Erik Vold/Egil Kapstad (*Storytellers*, 1998), i Tine Asmundsen's gruppe Lonely Woman som spilte med David Murray under Kongsberg Jazzfestival 2010, samt på utgivelser med Øyvind Gravdal. På Dølajazz 2006 var han i Paul Weeden oktett, og nå nylig var han i kvintetten «Changes» med Tom Olstad, Nils Jansen, Rune Klakegg og Kåre Garnes.

Han ble headhuntet av den italienske komponisten og gitaristen Rino Arbore i 2008 etter Rino hørte Roy på MySpace. Han har siden den gang vært med i Rino Arbore Quartet. De har gitt ut *Sweet Wind* og *Suggestions from Space* (No Flight Records, 2009 og 2012).

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1313364, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fra Gemini og Taurus av Bjørn Stendahl i Ny Tid
3. ↑  Roys mange riktige valg Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. anmeldelse ved Stein Kagge i Aftenposten (16.10.06)

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***De fire Ryttere***, (originaltittel: *The Four Horsemen of the Apocalypse*) er et amerikansk stumfilmdrama fra 1921 regissert av Rex Ingram med Vicente Blasco Ibáñez roman "Los Cuatro Jinetes del Apocalipsis" som forelegg.

Filmen var Rudolph Valentinos gjennombruddsfilm og er kjent for scenen hvor han tar en kvinne fra en annen mann og danser tango med henne.

Handling
--------

Madariaga er en tøff og populær argentinsk grunneier. Han har en tysk svigersønn, Karl von Hartrott, som han ikke liker. Samt en fransk svigersønn, Marcelo Desnoyers, hvis familie Madariaga åpent favoriserer. Han er spesielt glad i barnebarnet sitt, Julio (spilt av Rudolph Valentino) som han ofte reiser sammen med i Boca-distriktet i Buenos Aires. Etter at Madariaga dør, får hele familien hans forskjellige problemer.

En rekke familie-medlemmer velger å returnere til Tyskland, og andre familie-medlemmer reiser til Frankrike. I Paris begynner Julio som kunstner. Han blir snart forelsket i Marguerite Laurier, en ulykkelig og mye yngre kone med Etienne Laurier - en venn av Julios far. Forholdet blir snart oppdaget, og Marguerites ektemann godtar å gi henne skilsmisse for å unngå en offentlig skandale. Det virker som om Julio og Marguerite kan være i stand til å gifte seg, men snart bryter første verdenskrig løs. Marguerite begynner som sykepleier, og Julio verver seg til det franske militæret.

Skuespillere
------------

tango-scenen
* Pomeroy Cannon - Madariaga
* Josef Swickard - Marcelo Desnoyers
* Bridgetta Clark - Doña Luisa
* Rudolph Valentino - Julio Desnoyers
* Virginia Warwick - Chichí
* Alan Hale - Karl von Hartrott
* Mabel Van Buren - Elena
* Stuart Holmes - Otto von Hartrott
* John St. Polis - Etienne Laurier
* Alice Terry - Marguerite Laurier
* Mark Fenton - Senator Lacour
* Derek Ghent - René Lacour
* Nigel De Brulier - Tchernoff
* Bowditch M. Turner - Argensola
* Edward Connelly - Lodgekeeper
* Wallace Beery - Lieut. Col. von Richthosen
* Harry Northrup - General
* Arthur Hoyt - Lieut. Schnitz

Referanser
----------

1. ↑  «filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De fire Ryttere* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *De fire Ryttere* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *De fire Ryttere* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *De fire Ryttere* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *De fire Ryttere* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *De fire Ryttere* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *De fire Ryttere* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *De fire Ryttere* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Harald Stormoen** (1872–1937) var en norsk skuespiller og teaterinstruktør. I sin samtid var han ansett som en av de fremste blant norske teaterfolk. Han skrev også humoristiske tekster som blant annet kom på trykk i årboken Humør.

Stormoen slo igjennom i 1896 ved Harald Ottos norske teaterselskap i USA som Seladon Andrisen i *Storken* av Hans Aanrud. På Centralteatret befestet han sin stilling som en utmerket karakterskuespiller som Engstrand i Henrik Ibsens *Gengangere* og Ressman i Gunnar Heibergs *Balkongen.*

Stormoen var ved Nationaltheatret 1899–1918, 1921–1928, 1935–1937 og tilhørte på denne tiden hovedkreftene. På Det Nye Teater 1928–1935 var han den sentrale kunstneriske kraften og her ble geheimerådet i Gerhart Hauptmanns *Før solnedgang* og professoren i Leonid Andrejevs *Tanken* høydepunkter i hans karriere.

Stormoens fremste rolleskildringer var eldre menn i samtidige teaterstykker, en rolletype som passet hans realistiske fantasi. Innen dette området spente hans begavelse fra komedieroller som Lundestad i Ibsens *De unges forbund* til tragiske skildringer som kapteinen i August Strindbergs *Dødsdansen.* Det sies at Stormoen hadde en enestående evne til å skildre onde krefter i sinnet. Han hadde også et stort Ibsen-repertoar.

Stormoen var halvbror av Hans Stormoen og først gift med Inga Bjørnson, senere med Alfhild Stormoen.

Filmografi
----------

* 1926 – *Glomdalsbruden*
* 1927 – *Troll-elgen*
* 1932 – *Prinsessen som ingen kunne målbinde*
* 1932 – *En glad gutt*

Utmerkelser og hedersbevisninger
--------------------------------

Harald Stormoen ble tildelt St. Olavs Orden av 1. klasse i 1932.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Harald\_Stormoen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Utdypningsartikkel om Harald Stormoen i Store norske leksikon
* (en) Harald Stormoen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Harald Stormoen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Harald Stormoen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Harald Stormoen på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Harald Stormoen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Scenekunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Inger Marie Andersen** (1930–1995) var en norsk skuespillerinne som i 1950- og 1960-årene ble regnet blant den norske filmens ledende krefter. Hun ble særlig ble kjent fra rollene som ung tidstypisk husmor i en rekke filmkomedier i den perioden.

Biografi
--------

Andersen scenedebuterte som Nina i Tsjekhovs *Måken* (1950) på Nationaltheatret. I 1954 ble hun ansatt ved Den Nationale Scene hvor hun blant annet medvirket i stykker som *Brand* og *Mordet på Marat*. Utover disse dramastykkene viste hun seg som en medrivende komiker både på scenen og på film.

Hun filmdebuterte i den norske komedien *Vi gifter oss* (1951), sammen med Henki Kolstad. Det var rollen som den prototypiske unge husmoren i denne, og en rekke andre andre filmkomedier, som gjorde henne særlig populær i 1950- og 1960-årene. Etter dette hadde hun ledende roller i filmkomedier som *Støv på hjernen* (1959), *Sønner av Norge* (1961), *Sønner av Norge kjøper bil* (1962) og *Alle tiders kupp* (1964). Hun fremstilte også yrkeskvinner på film, slik som i Nils R. Müllers *Kvinnens plass* (1956) og i Bjarne Andersens *Roser til Monica* (1956). I barnefilmen *Bjurra* (1970) var hun og Henki Kolstad atter det sympatiske paret. Sammen ble disse to 1950-årenes populære filmpar i Norge.

På TV medvirket hun i komiserien *Pim og Laffen* (1970) samt en del produksjoner av Fjernsynsteatret.

I 1962 mottok hun Aamot-statuetten.

Hun ble gift i 1956 med kunstanmelder og grafiker Thomas Breivik.

Se også
-------

* Om kunstnerslekten Solløs (Andersen)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 20. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-ID nm0026163, besøkt 11. januar 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Inger\_Marie\_Andersen[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Losnedahl, Kari Gaarder (25. februar 2020). «Inger Marie Andersen». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 20. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Inger Marie Andersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (en) Inger Marie Andersen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Inger Marie Andersen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Inger Marie Andersen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
**Transportøkonomisk institutt** (**TØI**) er en norsk stiftelse med oppgave å drive og fremme samferdsels­forskning til nytte for norsk samfunns- og næringsliv. TØI skal også formidle informasjon om forsknings­resultater og bidra til at forsknings­resultatene blir nyttiggjort i samfunnet gjennom samarbeid med brukerne. TØI jobber med oppdrags­forskning.

Transportøkonomisk institutt ble opprettet i 1958 som et utvalg, og ble i 1964 et institutt tilknyttet Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, senere integrert i Norges forskningsråd). Instituttet ble en fristilt privat stiftelse i 1986.[]

TØI holder til i Forskningsparken i Oslo og har omkring 80 forskerårsverk (blant annet ingeniører, sosiologer, økonomer, statsvitere, geografer og psykologer) gjennomfører forsknings- og utrednings­oppdrag innenfor områder som trafikksikkerhet, kollektiv­transport, miljø, reisevaner, reiseliv, byutvikling, beslutnings­prosesser, transportøkonomi og næringslivets transportbehov.

Referanser
----------

1. ↑   *offisielt nettsted*, Wikidata Q22137024
2. ↑  «Om TØI». *Transportøkonomisk institutt* **(norsk)**. Besøkt 20. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Didrik Hvoslef-Eide** (født 1937) har egen arkitektpraksis i Oslo. Han har vunnet mange førstepremier i norske og nordiske arkitektkonkurranser. Hans arbeider er publisert i diverse bøker og fagtidsskrifter på nordisk basis. Han har vært gjesteprofessor ved NTNU i Trondheim, undervist på Arkitekthøgskolene i Oslo (AHO) , Arkitektskolen i Bergen (BA) og Norges miljø- og biovitenskapelige universitet på Ås (NMBU). Han har juryert diverse arkitektkonkurranser i regi av Norske Arkitekters Landsforbund. Hvoslef-Eide var i to år formann i Oslo Arkitektforening. I tidsrommet 2004–2012 styremedlem i Oslo Byes Vel - med ansvaret for arkitektur og byutvikling. Han har vært tildelt Statens treårige arbeidstipend for kunstnere, etter innstilling fra Norske Arkitkters Landsforbund.

I 2009 utga han sammen med forfatteren og eventyreren Ragnar Kvam jr. boka "Intet er så rommelig som havet" på forlaget Cappelen Damm.. De har vært samarbeidspartnere fra 2002-2024 i tidsskriftet "Seilas/Seilmagasinet" med den faste spalten «Bestikket». Der tar de opp aktuelle og ofte miljøkritiske spørsmål knyttet til vår kyst- og båtkultur. Sammen har de seilt over de store verdenshavene - som Sør-Kinahavet, Stillehavet, Rødehavet - eller vårt «hjemmelige» Nordsjøen. Didrik Hvoslef-Eide er medlem av Kunstnerforeningen, hvor han i 2015 mottok årets Blomstipend. Han har også vært tildelt Kunstnerforeningens Frits Thaulows Atelier i Paris i tidsrommet september/oktober i 2014. 

  

Utførte arbeider som arkitekt i praksis:

1974 Gausta Fjellgrend (publisert i Byggekunst nr. 3/1976 og i flere bøker om gode eksemnpler på fritidsarkitektur))

1976 Tento Fabrikker i Drøbak (publisert i Byggekunst og mottatt Verneforeningen Gamle Drøbaks pris for god tilpasning til lokalsamfunnet)

1979 Nærsnes Barneskole i Røyken kommune (vunnet i arkitektkonkurranse, publisert i Byggekunst og representert i Nasjonalmuseet)

1984 Grytnes ungdomsskolen i Hurum kommune (vunnet i en arkitektkonkurranse, publisert i Byggekunst nr. 6 1989 og diverse andre publikasjoner om god skolearkitektur)

1995 Påbygging av Bestum barneskole fra 1921 av Morgenstierne & Eide (vunnet i arkitektkonkurranse)

1997 Boligområdet "Bønsturnet" i sentrum av Rjukan (vunnet i arkitektkonkurranse og tildelt Telemarks fylkeskommunes pris for god tettstedsutvikling)

1999 Kulturhus på Steilene (vunnet i rkitektkonkurranse) og idag utleiet til Nesodden Seilforening.

2003 Fretheim hotell i Flåm (vunnet i arkitektkonkurranse)

Diverse større byplan og tettstedarbeider for norske kommuner og fylkeskommuner, blant annet for Oslo kommune som et produkt av førstepremien i den nordiske idékonkurransen "Byen og fjorden - Oslo år 2000 1885.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, side(r) 27, utgitt 28. desember 2007[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hvoslef-Eide, Didrik 1937-». Virtual International Authority File. Besøkt 28. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Bjarne Olai Braastad** (født 1954) er en norsk professor emeritus i etologi ved Institutt for husdyr- og akvakulturvitenskap, Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) i Ås. Braastad har forsket og undervist siden 1979 om husdyr og oppdrettsfisk, men er blitt mest kjent utenfor universitetet for sin forskning rundt katter. Han holder i tillegg foredrag på biblioteker, veterinær-klinikker, katteforeninger og lignende, men har også holdt en rekke populærvitenskapelige foredrag.

Braastad er en aktiv folkedanser og har tidligere vært leder i Folkedanslaget Springar'n i Follo fra 2011 til 2023. I 2019 deltok Braastad sammen med en større gruppe på norske talenter hvor de fremførte fiolin og folkedans, gruppen røk ut i semifinalen. I 2022 startet han også vervet som leder i SAFFA – Samarbeidsorganet for folkedans og folkemusikk i Akershus. Han er aktivt styremedlem i Lillebrors minne – Stiftelsen med omsorg for etterlatte.

Bøker
-----

Braastad lanserte sin første bok, *Utrolige katter,* i 1984 sammen med engelskmannen David Greene. Den ble solgt i 7 500 eksemplarer.

Han lanserte sin andre bok i 2012 med navnet *Katten – atferd og velferd* med fokus på alle sider ved kattens atferd og velferd.

i 2018 utga han *Katten min,* en pekebok for barn fra alderen 0–3 år.

*Katten – atferd og velferd* ble gjenutgitt i 2. utgave 2019. Den ble også senere oversatt til engelsk i 2023 sammen med professorene Anne McBride og Ruth C. Newberry.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Braastad, Bjarne O. 1954-, besøkt 16. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Om». *Braastad.Info*. Besøkt 13. desember 2023.
3. ↑  Løvdal, Åsmund A. (15. november 2019). «(+) Fredag kveld danser katteprofessoren fra Ås på Norske Talenter». *Østlandets Blad* **(norsk)**. Besøkt 27. mars 2024.
4. ↑  «Om organisasjonen | SAFFA – Samarbeidsorganet for folkedans og folkemusikk i Akershus». Besøkt 26. mars 2024.
5. ↑  «Om oss - Lillebrors Minne | Stiftelsen med omsorg for etterlatte». *www.lillebrorsminne.no*. Besøkt 26. mars 2024.
6. ↑  «Bøker». *Braastad.Info*. Besøkt 13. desember 2023.
7. ↑  *deichman.no*. Besøkt 13. desember 2023.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
8. ↑  «Katten min – Bjarne O. Braastad – pekebok(9788281033665) | Adlibris Bokhandel». *www.adlibris.com*. Besøkt 13. desember 2023.
9. ↑  Braastad, Bjarne O.; McBride, Anne; Newberry, Ruth C. (30. januar 2023). *The Cat: Behaviour and Welfare* **(English)**. CABI. ISBN 978-1-78924-231-7.
10. ↑  «Katten – atferd og velferd». *ARK* **(norsk)**. Besøkt 13. desember 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Royal nasjonalpark** er en nasjonalpark som ligger i den søndre delen av Sydney i New South Wales, Australia.

Parken er på 151 kvadratkilometer og ligger cirka 29 kilometer sør for Sydney sentrum.

Den ble etablert av Sir John Robertson, regjeringssjefen i New South Wales, og ble formelt erklært som nasjonalpark 26. april 1879, kun 7 år etter Yellowstone nasjonalpark (1872) i USA. Det var den første nasjonalparken som ble etablert i Australia. Det opprinnelige navnet var bare "**National Park**", men den ble omdøpt i 1955 etter at Elizabeth II, dronning av Australia besøkte landet i 1954.

Severdigheter
-------------

Bosetningene Audley, Maianbar og Bundeena ligger innenfor parkens grenser. Det var en gang en jernbanelinje her som var koblet til linja Eastern Suburbs & Illawarra Line, men denne ble lagt ned og ble omgjort til en museumsbane drevet av Sydney Tramway Museum i Loftus.

Det finnes en rekke sykkel- og turstier, grillplasser og piknikplasser i hele parken. Over 100 kilometer med turstier tar deg inn et bredt spekter av natur. Sykling er kun tillat på merkede stier. Det er en avgift på $12,00 når du kjører bil inn i parken.

Den mest populære fotturen er Coast Walk, som går langs parkens østkant og byr på vakkert kystlandskap. Turen er 30 kilometer lang fra Bundeena til Otford. Det anbefales at turgåere bruker minst 2 dager på turen. Parken brukes ofte til undervisning i miljø og natur for skoleelever, studenter og andre grupper.

Det er campingplasser ved Bonnie Vale, North Era og Uloola Falls. Disse er de eneste stedene som det er tillatt å campe på i parken og de krever booking på forhånd. Det er kun inngangsavgift for kjørende, og det er gratis å besøke parken til fots eller med sykkel.

Geografi
--------

Royal nasjonalpark inneholder et bredt utvalg av terreng. Grovt sett varierer landskapet i parken fra kystklipper, strender og små viker til et eldgammelt høyplatå brutt opp av store og dype elvedaler.

Referanser
----------

1. 1 2   quickstats.censusdata.abs.gov.au[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Geographical Names Register, Geographical Names Board of NSW ID MnqwXtKmTR[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.protectedplanet.net[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Wales, Geographical Name Board of New South. «Extract - Geographical Names Board of NSW». Arkivert fra originalen 7. november 2016. Besøkt 7. november 2016.
5. ↑  "Royal National Park and State Conservation Area, Sir Bertram Stevens Dr, Audley, NSW, Australia (Place ID 105893)"
6. ↑  Kim Allen Scott, 2011 "Robertson’s Echo The Conservation Ethic in the Establishment of Yellowstone and Royal National Parks" Yellowstone Science 19:3
7. ↑  «First national park». Besøkt 15. mai 2023.
8. ↑  «National parks». Arkivert fra originalen 25. august 2006. Besøkt 8. oktober 2007.
9. ↑  Carrick, Judith (2014). *History of Royal National Park 1879 - 2013*. ISBN 9780646916095. Besøkt 7. november 2016.
10. ↑   «Which parks charge daily vehicle entry fees?». Department of Environment, Climate Change and Water. Besøkt 27. september 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Protosphindus*** er en slekt av små slimsoppbiller som lever i slimsopper (Myxomycetes).

Utseende
--------

Små (2,5-4 millimeter), avlange, matte, gråsvarte slimsoppbiller. Kroppen har skarpe, oppstående ribber på pronotum og dekkvinger og er nokså jevnbred, grovt og noe uregelmessig punktert. Hodet er forholdsvis stort med runde, utstående fasettøyne og kraftige mandibler, antennene er 11-leddete med en tre-leddet klubbe, omtrent så lange som hodets bredde. Pronotum er kantete (nærmest sekskantet), bredere enn langt, med en krum lengderibbe på hver side og et par vinklede lengderibber i midten som avgrenser et rombeformet midtfelt. Dekkvingene er jevnbrede, hver dekkvinge med tre skarp men ujevne lengderibber. Beina er tynne og forholdsvis korte.

Levevis
-------

Billene i denne familien synes å være spesialisert på å leve i eller på slimsopper, som gjerne vokser på trær. På grunn av skjult levevis og liten størrelse er det ikke ofte man treffer på dem.

Utbredelse
----------

Slekten er bare kjent fra Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **slimsoppbiller, Sphindidae** (=Aspidiphoridae)
					- Underfamilien Protosphindinae
						* Slekten ***Protosphindus*** Sen Gupta & Crowson, 1979
							+ *Protosphindus bellus* Burakowski & Ślipiński, 1987
							+ *Protosphindus chilensis* Sen Gupta & Crowson, 1979

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
***Den lykkelige alder*** er en novellesamling av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt i 1908 av H. Aschehoug & Co. 

Boken består av de fire fortellingene «Et halvt dusin lommetørklær», «En fremmed»», «Drøm» og tittelfortellingen «Den lykkelige alder». Hovedpersonene er hentet fra Kristianias kvinnelige befolkning, deres hverdag på kontor, skoler og i butikker, og lengselen bort fra dette i drømmen om selvstendighet og håpet om kjærlighet. Hovedpersonen i den ene novellen, Uni Hirsch, velger bort sin skuespillerkarriere mot ekteskap og barn; hovedpersonen i den andre, Edele Hammer, er kontordame og deler dermed skjebne med den unge Sigrid Undset. Men Edele bor ikke hjemme slik Undset gjorde, hun bor på pensjonat og blir der kjent med Alf Aagaard som klarer å manipulere henne inn i et forhold, enda hun egentlig vemmes ved mannen. Edele gjennomskuer sin egen livsløgn, men håpet om en gang å møte kjærligheten fører henne helt på avveie. «*Kjærligheten – gang efter gang blir den revet i stykker – man lapper på den så godt man kan.*»

Dette var Eugenia Kiellands første møte med Sigrid Undsets produksjon, og hun beskrev det slik: «*Jeg kjente det som om verden var blitt en annen etter lesningen - jeg gikk ut i byen, og den var forvandlet ved den nye viten jeg hadde fått.*» Avisen *Social-Demokratens* anmelder skrev at: «*Først forekommer det en ufattelig, at* Den lykkelige alder *kan være skrevet af et menneske paa tyve aar.*»

Referanser
----------

1. ↑  *Den lykkelige alder*, Aschehoug
2. ↑  *Den lykkelige alder*, Norli
3. ↑  *Den lykkelige alder* (169), *bokselskap.no* (pdf)
4. ↑  Kristin Brandtsegg Johansen: *Jeg har levd i dette landet i tusen år* (s. 83), Kagge forlag, 2017, ISBN 978-82-489-2049-6
5. ↑  *Social-Demokraten 1908.11.25*. Norge, Oslo. 1908.

Eksterne lenker
---------------

* Undset, Sigrid (1999). *lykkelige alder*. Oslo: Storskriftforl. ISBN 8277900953.
**Edvard Moseid** (født 18. april 1945) er en norsk dyreekspert. Han vokste opp på Moseid gård i Vennesla og er mest kjent som direktør ved Kristiansand Dyrepark.

Moseid var med på å bygge opp Kristiansand Dyrepark fra 1965 og var leder av parken til 2000. Moseid ble landskjent som «pappaen til Julius» i 1981 da TV-serien om sjimpansen Julius og hans oppvekst hjemme hos Moseid ble sendt på NRK.

I 2000 produserte Media Service AS for TV 2-dokumentaren *Drømmen om den 7. himmel* som handlet om Moseids tid som ansatt i Dyreparken fra 1965 til han gikk av i 2000. Programmet ble finansiert av TV 2 og næringssjefen i Kristiansand, og ble kringkastet i 2001.

Moseid har arbeidet på et naturreservat i Kenya. med bevaring og rehabilitering av sjimpanser. Han og kona Kirsten Engeset leder et fond (Chimpaid) for å hjelpe sjimpanser. Edvard Moseid utga i 2016 boka "Dyrehviskeren". 

Moseid har også malt akvarellene en kan finne på Rica Hotel Dyreparken.

Han har døtrene Ane og Siv, som er kjent fra TV-serien om Julius og som søstrene til Julius. Datteren Tine ble født noen år senere. Han bor i dag i Lillesand.

Moseid ble i 1999 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Edvard\_Moseid[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «(no) Edvard Moseid». *Norsk biografisk leksikon*.
3. ↑  «Til dyrene i Afrika». *Aftenposten*. 8.6.2001.
4. ↑  «DE SPISER JULIUS!». *VG*. 9.6.2001. «Men som dokumentar om Dyreparken fungerte programmet dårlig. Her var det lite om de økonomiske skandalene eller om krangelen med Terje Formo og rettighetene til hans Kaptein Sabeltann. Historien fremstod som den reneste Kardemomme by-idyll, og programmet var for øvrig delvis finansiert av næringssjefen i Kristiansand.»
5. ↑  «Unikt familiehotell med høy "wow-faktor" - Rommene». Arkivert fra originalen 12. oktober 2018. Besøkt 12. oktober 2018.
6. ↑  Tildelinger - Edvard Moseid - kongehuset.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edvard Moseid på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Edvard Moseid - Store norske leksikon
* «(no) Edvard Moseid». *Norsk biografisk leksikon*.
* Han bygget opp Norges største attraksjon - NRK/Sørlandet 7. mai 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Utkast til Zizhi Tongjian
Utkast til Zizhi Tongjian

***Zizhi Tongjian*** (forenklet kinesisk: 资治通鉴, tradisjonell kinesisk: 資治通鑒, pinyin: *Zīzhì Tōngjiàn*, Wade-Giles: *Tzu-chih T'ung-chien* oversatt: «Sammenfattet tidsspeil til hjelp i regjeringen») er et kinesisk historieverk av annalistisk karakter. 

Det omfatter 294 bind (juan) med rundt tre millioner skrifttegn. Hovedforfatter var Sima Guang, som i stor grad innarbeidet materiale fra tidligere klassiske kinesiske historieverker. Hans verk behandler tidsrommet fra de stridende rikers tid (403 f.Kr.) til slutten av de fem dynastier og ti kongerikers tid (959 e.Kr.) i kronologisk rekkefølge. Verket ble til i tiden fra 1065 til 1084.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (zh) Zizhi Tongjian (på kinesisk) – originaltekster fra den kinesiskspråklige Wikikilden |

* Originaltekst
* Emperor Huan and Emperor Ling etter Zizhi Tongjian 54–59, oversatt og adnotert av Rafe de Crespigny (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Rektor** er en tittel med flere forskjellige betydninger, som har det til felles at de indikerer en akademisk eller religiøs eller politisk lederfunksjon. En rektors embede og funksjonstid kalles et *rektorat*. Ordet er hentet fra latin (*rector*) og betyr «hersker». Det latinske ordet *rector* er igjen hentet fra ordet *regere*, som på latin også fikk betydningen «lærer».

Innen akademia
--------------

ektor er den norske tittelen på det høyeste akademiske vervet ved mange universiteter og andre institusjoner innen høyere utdannelse. Rektor er ved de fleste universiteter et akademisk verv, som man blir valgt til for en begrenset periode. I de fleste tilfeller er bare universitetets professorer valgbare. En rektors stedfortreder blir ofte kalt prorektor  - men se også viserektor. I Norge kan styret til institusjonen fastsette om rektor skal velges eller ansettes.

I Norge i dag, samt i store deler av Europa og Latin-Amerika, brukes tittelen rektor eller tilsvarende på andre språk. I Storbritannia og mange andre samveldestater er det vanlig å ha en *kansler* (*Chancellor*) som universitetets nominelle og seremonielle overhode, og en *visekansler* (*Vice-Chancellor*) som universitetets reelle øverste leder, tilsvarende en norsk rektor. *Kansler*-vervet er da et rent æresverv som kan innehas av en politiker, medlem av kongefamilien eller annen person som ikke har sitt daglige virke ved universitetet. En prorektor kan da ha tittelen pro-visekansler (*Pro Vice-Chancellor*) eller lignende. Kanslertittelen har også vært brukt på det europeiske kontinentet, og ble på 1800-tallet brukt i Norge på en måte som lignet på det britiske systemet, der *kansler* var en ren ærestittel. I USA kalles lederen for et universitet vanligvis president (*President*).

Innen skolevesenet
------------------

Rektortittelen brukes i mange land om lederen for både grunnskoler og gymnasier. Det er vanlig at rektorer innen skolevesenet er ansatt. Til 1970-tallet ble rektortittelen i Norge anvendt på lederen for et gymnas. Lederen for en barneskole ble kalt overlærer og lederen for en ungdomsskole ble kalt bestyrer.

Se også
-------

* Rektor i norsk offentlig skole
* Universitets- og høgskolerektorer

Referanser
----------

1. ↑  «prorektor - Det Norske Akademis ordbok». *www.naob.no*. Besøkt 6. januar 2018.
2. ↑  «Lov om universiteter og høyskoler (universitets- og høyskoleloven) - Kapittel 10. Rektor. Administrerende direktør - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 2. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av rektor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC **·** NKC
 |
**Knut Olaf Strand** (1887–1980) var norsk politiker (V), bonde og fiskebåtreder fra Ulstein. Han var ordfører i Ulstein herred, senere stortingsrepresentant for Møre og Romsdal i tre valgperioder.

Liv og virke
------------

Han vokste opp på gårdsbruket Stranda mellom Strandabøen og Saunes i Ulstein. Han gikk landbruksskolen på Gjermundnes gård. Da han var 26 år gammel og nygift, overtok han farsgården.

Knut Strand var også fisker, og i 1915 stod han i spissen for å etablere rederlaget AS Skjervøy i Ulstein. Selskapet eide flere fiskedampskip. Strand var selskapets disponent fra 1922 til 1966. Han var ellers kasserer i sparebanken og styreformann i samvirkelaget i Ulstein.

Strand var ordfører i Ulstein i fire valgperioder: 1923–1928, 1932–1934 og 1946–1947. I den siste var han også formann i fylkestinget (fylkesordfører). Han var formann i både Ulstein og Møre og Romsdal venstrelag.

Strand møtte flere ganger på Stortinget som varamann mellom 1930 til 1936 og var fast representant fra 1937 til 1945 og fra 1950 til 1957. Han satt den første perioden i Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité, de to siste i Stortingets skog-, vassdrags- og industrikomité.

Han var avholdsmann og søndagsskoleleder i 20 år.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Knut Strand». Stortinget.no.
2. ↑  Waage, Asbjørn (1982). *Bygdebok for Ulstein og Hareid*. IV. Brattvåg. s. 281. ISBN 82-990887-0-4.
3. ↑  Ottesen, Johan (2002). *Frå segl til damp: fiskedampskip på Sunnmøre før 1908*. Ulsteinvik. ISBN 82-995308-3-0.
4. ↑  Ottesen, Johan (2003). *Fiskedampskip: havfiskebåtar på Sunnmøre etter 1907*. Ulsteinvik. ISBN 82-995308-4-9.
5. ↑  Haffner, Vilhelm (1949). *Stortinget og statsrådet. Med tillegg til Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814–1914*. 1. Oslo: Aschehoug. s. 673.