recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Millison Kwadwo Narh** er en ghanesisk økonom, som siden 2009 har vært visesentralbanksjef i Ghanas bank.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Narh er utdannet både lærer og innen økonomifaget. Han utdannet seg til statsautorisert revisor ved Accra Polytechnic fra 1976 til 1979. Deretter studerte han ved University of Cape Coast fra 1979 til 1983, der han tok en *diploma* innen pedagogikk og en *Bachelor of Commerce*-grad. Etter dette tok han en mastergrad innen bank og finans ved Finafrica Foundation i Milano i Italia. 

Han begynte å jobbe i sentralbanken allerede i 1976, etter fullført Ghanata Secondary School. Fra 1993 til 1995 var ham *Chief Manager*, og ledet divisjonen for innenlands bankindustri. Han ledet sentralbankens avdeling for sentralbankfilialer fra 1996 til 1999, der han bl.a. hadde ansvar for å etablere fem nye filialer. I to omganger har han jobbet for *National Banking College*, første gang på utlån fra 1995 til 1997, da han var hovedrådgiver for skolen, og andre gang en kort periode fra juni til oktober 2001, da han var fungerende rektor. 

Fra 2001 til 2002 var han visedirektør og sjefsinternrevisor i sentralbankens avdeling for internrevisjon, og etter dette, fram til 2008, var han direktør for avdelingen som har ansvar for banknæringen. Der hadde han ansvaret for både innenlandske og utenlandske banker, og ledet fem filialer med til sammen 500 ansatte. 

I mai 2009 ble han forfremmet til andre visessentralbanksjef, da president John Atta Mills gjorde endringer i den politiske ledelsen i landet. I august 2013 ble han forfremmet til første visesentralbanksjef. Abdul-Nashiru Issahaku overtok da Narhs stilling som andre visesentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  GhamaWeb - *Narh Appointed Second Deputy Governor Of BOG*, besøkt 19. september 2013.
2. ↑  Ghana Business News - *Millison Narh elevated to First Deputy Governor of Bank of Ghana*, besøkt 19. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Ghana Web - Presentasjon av Millison Kwadwo Narh
**Mullath Kadingi Vellodi** (født 1896 i Kottakkal) var en indisk statstjenestemann og den første sivile leder av delstaten Hyderabad i India. Han hadde bakgrunn fra Indian Civil Service.

Vellodi ble utpekt til førsteminister i desember 1949 etter at Hyderabad et års tid hadde vært styrt av en militærguvernør som følge av Indias militære innlemmelse av den tidligere fyrstestaten. Vellodi fungerte til 1952, da en regjering ble utpekt etter at det var avholdt delstatsvalg. Han ble da etterfulgt av Burgula Ramakrishna Rao fra Kongresspartiet. Vellodi fortsatte som rådgiver for den nye regjeringen.

Han var også høykommisjonær i London, og ambassasør til Sveits.

Referanser
----------

1. ↑  «Post-Independence Era» Arkivert 20. desember 2013 hos Wayback Machine. APOnline.
2. ↑  Lucien D. Benichou: *From Autocracy to Integration: Political Developments in Hyderabad State (1938–1948)*, Hyderabad: Orient Longman, 2000, s. 242.
3. ↑  V. P. Menon: *Integration of the Indian States*, Hyderabad: Orient Lomngman, 1985, s. 382.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Snever:** Denne artikkelen er snevrere enn hva tittelen skulle tilsi. Den dekker kun ett eller få av de emner man kunne forvente skulle bli behandlet under dette oppslagsordet.
En **opptaksprøve** eller **audition** er en prøveforestilling med sang, dans eller skuespill i forbindelse med et oppdrag eller en rolle for sangere, skuespillere, dansere eller musikere. Utøveren får anledning å presentere sitt talent gjennom en innøvd eller innstudert solo eller en oppgave som er gjort kjent for utøveren under eller umiddelbart før presentasjonen. Blant profesjonelle musikere og sangere er gjerne en fremførelse *a prima vista*, å fremføre et ukjent stykke direkte fra notebladet, en del av opptaksprøver.

Presentasjonen skjer gjerne for et panel sammensatt av profesjonelle yrkesutøvere. I profesjonelle orkestre kan f.eks dirigent og konsertmester ha sentrale roller i forbindelse med prøvespill og ansettelser. Gjennom sin presentasjon gir kandidatene panelet er grunnlag for å vurdere talent, prestasjonsnivå, stil og egenskaper. Panelets medlemmer kan også stille spørsmål i likhet med dem som brukes i forbindelse med vanlige ansettelsesintervjuer. 

Denne formen for utvelgelse brukes innenfor en rekke kunstarter, men er mer vanlig i andre land enn i Norge hvor teatre, opera, ballett og orkestre vanligvis har et ensemble med fast ansatte aktører. I forbindelse med privatfinansierte oppsetninger av f.eks. musikaler brukes denne utvelgelsesformen i mange tilfeller også hos oss. Disse kan være åpne for alle eller lukkede og gjelde et begrenset antall etablerte sangere, dansere og skuespillere etter invitasjon. 

Prøveforestillinger og -spillinger brukes også i forbindelse med modelloppdrag, reklamefilmer og opptak til skoler, innen musikk, film- og scenekunst. 

I Norge er en form for utvelgelse blitt kjent for TV-seerne de siste årene i forbindelse med amatørkonkurranser som bl.a. annet Idol (TV-program) og Norske Talenter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Auditions – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** GND **·** NDL **·** BBC Things
 |
På Austrått  
 Foto: Arnstein Rønning **Jernskjegge** (*Jarnskjegge*), død 997, egentlig **Skjegge Asbjørnson**, var en trøndersk stormann, og ifølge Sagaen om Olav Tryggvason var han en av kong Olav Tryggvasons motstandere, som var lederen for de hedenske bøndene i Trøndelag. 

Skjegge skal ha deltatt i slaget ved Hjørungavåg i 986. Jarlesønnen Svein Håkonsson skal, sammen med Skjegge og Ragnvald fra Ervik på Stad ha kommandert en flåte på 60 skip på Håkon jarls side i kampen mot jomsvikingene.

Han skal ha bodd på Opphaug i Ørland. Skjegge var den første som talte mot kong Olav da de møttes på Frostatinget, og det var han som mest fikk bøndene til å sette seg mot kristendommen. Jernskjegge ble drept av kongsmennene utenfor hoveddøren til hovet på Mære i 997. Etter at han var drept, ble liket hans ifølge sagaen ført ut på Ørlandet, hvor han visstnok skal ligge i *Skjeggehaugen* ved Austråttborgen. Det er i dag flere hauger ved Austrått som kalles *Skjeggehaugen*.

Skjegges datter Gudrun giftet seg med kong Olav som et ledd i et forlik mellom kongen og Skjegges slektninger, men etter at hun dro fram en kniv på bryllupsnatten ble hun sendt bort fra kongen.

Skjegges søster Ålov Asbjørnsdatter var gift med Klypp herse, drapsmannen til Sigurd Sleva.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre Sturlason, Sagaen om Olav Tryggvason, kap 66-71
2. ↑  Sagaen om Olav Tryggvason, kap 40
3. ↑  Snorre, Håkon jarls saga, kap. 9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree
 |
Nedskutt Geran-1-drone i Ukraina
**HESA Shahed 131** (farsi *۱۳۱ شاهد*; = *Vitne 131*) er en militær drone produsert av det iranske selskapet *Iran Aircraft Manufacturing Industrial Company* (eller *HESA*, رکت صنایع هواپیماسازی ایران — هسا). Den ble tatt i bruk av de russiske stridskrefter under betegnelsen **Geran-1** under landets krigføring i Ukraina.

Teknikk
-------

*Shahed 131* er noe mindre enn Shahed 136. Dens vingespenn er på2,2 m og lengden på 2,6 m. Startmassen er i 135 kg lavere enn hos Shahed 136. Det høyeksplosive splintersprenglegemet veier 10–15 kg.

Deltavingedronen drives av en Shahed-wankelmotor med trykkpropell, og har en rekkevidde på rundt 900 km.

Referanser
----------

1. 1 2  Jeremy Binnie (22. september 2022). «Ukraine conflict: Details of Iranian attack UAV released» **(engelsk)**. Janes. Besøkt 13. desember 2022.
2. 1 2  «Russia's Iranian Shahed-131 Drones Have US-Made Components – UAS VISION» **(engelsk)**. 28. september 2022. Besøkt 13. desember 2022.
3. 1 2  Maksim Panasovskyi (24. oktober 2022). «The AFU captured a kamikaze drone Shahed-131» **(engelsk)**. gagadget.com. Besøkt 13. desember 2022.
**Ombordansvarlig** er i Norge en funksjon en i besetningen i et jernbanetog innehar. Ombordansvarlig skal mellom annet ivareta passasjerenes sikkerhet ved av- og påstigning, om bord i toget og ved evakuering. I persontog skal det alltid være en ombordansvarlig i tillegg til lokomotivføreren.

Funksjonen ivaretas av en av konduktørene i Vys tog, mens hos Flytoget AS er det en togvert som er ombordansvarlig.

Den ombordansvarlige kan identifiseres ved at han/hun bærer blått luebånd i uniformsluen. Ombordansvarlig på Flytoget bruker ikke lue. De har i stedet blått kjennetegn på uniformen.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Forskrift om togframføring på det nasjonale jernbanenettet (togframføringsforskriften) - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 16. april 2018. [*død lenke*]
2. ↑  NSB-konsernet. «Konduktør». *nsbkonsernet.no* **(norsk)**. Besøkt 16. april 2018.
3. ↑  «Jobb i Flytoget» (PDF). Flytoget. Besøkt 16.04.2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
**Bor** er et redskap for å lage runde hull i trevirke, metall, plast, stein og andre faste materialer. Ordet bor kommer fra norrønt *borr*, men skrives med én r, både på bokmål og nynorsk.

Boring i tre
------------

Snekker med håndholdt borvinde, Tennessee i 1942  Foto: Alfred T. Palmer 
Trebor som brukes i en manuell borvinde eller boremaskin er vanligvis utformet som en skrue som ender i to horisontale og to vertikale kniver. De vertikale skjærer langs kanten av hullet, mens de horisontale skjærer løs det som skal fjernes. Nedenfor disse stikker det frem en liten, konisk skrue som ender i en spiss. Den sørger for presis plassering av hullets midtpunkt, og at boret blir trukket innover i treverket. Flisene blir transportert ut av hullet av skruen.

Boret er opprinnelig konstruert for at en håndverker skulle klare å bore med håndkraft. men er også i bruk i maskiner til trearbeid. Bordiameteren ble i Norge tidligere oppgitt i tommer, i likhet med hva som var gjengs for trelast og spiker. Målesystemet er nå omlagt til metriske enheter. Kjeftene på gamle borvinder var laget slik at de grep rundt enden av borskaftet, der tverrsnittet var firkantet. Gamle bor kan derfor ikke brukes i det samme utstyret som nyere bor med rundt skaft. På lave omdreininger er faren for varmgang minimal, også ved bruk av boremaskin.

Referanser
----------

1. ↑  Vanlige skrivefeil: b – Korrekturavdelingen.no «bore, ikke borre (i betydningen ’lage eller utvide et hull et hull’: bore en brønn, bore hodet ned i puten osv.)»
2. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 5. mai 2020. «bor m. n1 (norrønt borr) redskap til å bore hull med kjernebor, spiralbor»

Se også
-------

* Navar, også kalt tømmermannsbor eller spikerbor

Eksterne lenker
---------------

* (en) Drill bits – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Drill bit – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Fløyelsvier** (vitenskapelig navn: *Salix dasyclados*) er et løvtre og en høyreist eller mere rund busk av pilefamilien (vierfamilien) av 2–7 meters høyde. Arten likner kurvpil, men når kvistene blir eldre skifter de til nesten svart farge. Den er svært sjelden hos oss, nesten bare dyrket eller gjenstående langs kysten opptil Sogn og Fjordane. vokser hos oss sjelden og nesten bare på det sentrale Østlandet. Den foretrekker fuktig sandjord og strender.

Grenene er lys brun av farge og lange, jevnt tynne. Eldre kvister derimot blir nesten svarte og har myke hår. Den har bredere, mer hengende, smalt elliptiske og 10–18 cm lange blader som er bølget i lengderetningen. Bladet er 2–3 cm bredt, kan være litt bøyd ytterst mot spissen, og er på undersiden blågrønt og noe hårete. Bladstilken er 1–2 cm lang. Det er 15–28 par sidenerver på bladet. Raklene har brune skjell og inntil 7 mm lang kapsel som er grønn, men grålodden. Arret er utbøyd og spaltet.

Utbredelse
----------

Fløyelsvier vokser i Nord-Europa og er i Norden sjelden og stort sett plantet på det sentrale Østlandet, på Sørlandet og langs kysten opp til Stadtlandet. Den finnes også spredt i hager og parker i Sør-Sverige, rundt Helsingfors, og i hele Danmark.

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fløyelsvier* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fløyelsvier* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *fløyelsvier* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fløyelsvier* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *fløyelsvier* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *fløyelsvier* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* *Salix dasyclados* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Eva Birkeland** (født 10. september 1938 i Oslo) er en norsk embetskvinne. Hun er utdannet sosialøkonom.
I studietiden fikk hun sommerjobb Statistisk sentralbyrå (SSB), og etter at studiene var ferdig fikk hun jobb i Nasjonalregnskapskontoret i SSB der hun blant annet arbeidet med å finne ut av regnskapet for Nortraships Sjømannsfond, som var en av etterkrigstidens hete politiske saker. 

Etter to år i SSB begynte hun i NAVFs Utredningsinstitutt der hun etter en tid ble sjef for avdelingen for høyere utdanning. I 1971 vendte hun tilbake til SSB som byråsjef for Kontoret for utdanningsstatistikk, kriminalstatistikk og sosialstatistikk. I den jobben ledet hun arbeidet med å utvikle den første modellen for hele utdanningssystemet i Norge. 

I 1972 tok hun fatt på et forskningsprosjekt om tilbud av arbeidskraft. I 1975 kom hun tilbake til SSB og var der i tre år før hun i 1979 ble Forskningsleder i Norsk Arbeidsgiverforening, der hun blant annet opprettet et eget forskningsutvalg for å øke interessen blant N.A.F. sine medlemmer for slik virksomhet. Hun arbeidet i denne stillingen frem til 1983. 

Da ble hun ekspedisjonssjef i Kommunaldepartementet, en jobb hun hadde frem til 1990. I 1991 ble hun Trygdedirektør en stilling hun hadde frem til 1997 da hun på ny vendte tilbake til SSB som rådgiver.

Kilder
------

* www.snl om Eva Birkeland
* www.ssb.no i intervju med Eva Birkeland

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Laurvig Strandværft** (også kalt Strandværftet i Rekkevig) var et lite skipsverft i Rekkeviksbukta i Rekkevik, på østsiden av Larviksfjorden. Det ble etablert i 1874 i kompaniskap mellom Colin Archer og Larviks-rederiet Knutsen & Herlofson. Da sistnevnte gikk konkurs i 1886, fortsatte Colin Archer driften av verftet alene.

Det ble bygget bare 4 skip ved verftet. «Aries» ble bygget 1874-75 og eid av eierne av Strandeværftet; dvs. Knutsen & Herlofson og Archer i fellesskap. «Leon» ble bygget 1879–1880 for Brødrene Herlofsen i Arendal. Den mest kjente skipet som er bygget ved verftet er polarskuta «Fram» bygget 1891–1892. Det siste fartøyet som ble bygd var steam yachten «Ingeborg» 1899–1900, på oppdrag fra konsul Axel Heiberg, alle etter Colin Archers tegninger.

Verftet ble også hyppig brukt til reparasjoner av skip bl.a. ombygging av flere skip for polarfart. Verftet fortsatte med andre eiere etter at Colin Archer la ned sin virksomhet i 1909.

| Archers journalnummer | Navn | Type | Tonnasje | Bygget |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 | Aries  | Skonnert | 135 nrt | 1875 |
| 1 | Leon | Skonnertbrigg | 281 nrt | 1880 |
| 101 | Fram | Polarskip | 510 brt | 1891/92 |
| 151 | Ingeborg | Damp Yacht | 101 brt | 1900 |

Referanser
----------

1. ↑  "Båtbyggeren Colin Archer", s. 32, 34
2. ↑  Autoritetspost for Aries i KulturNAVs skipsregister

Litteratur
----------

* Sannes, Tor Borch (1984): "Båtbyggeren Colin Archer". Norsk Maritimt Forlag. ISBN 8290319053
* Langeland, A. St. red (1952): Larviks Historie 1814–1885, bd. 2.

Eksterne lenker
---------------

* Skonnertbrigg *Leon*s historie. Bygget av Colin Archer i 1880.
**Heinrich Janssen** (født 13. oktober 1932 i Kevelaer i Tyskland; død 27. mai 2021 samme sted;[1] også **Heinz Janßen**) var en tysk katolsk hjelpebiskop i Münster.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Heinrich Janssen gikk på *Collegium Augustinianum Gaesdonck* og ledet speiderteamet ved denne skolen.[2] Etter endt utdanning fra gymnas studerte han katolsk teologi og historie ved Universitetet i Münster. 

### Prest

Den 2. februar 1961 ble han presteviet, og ble kapellan i *Den hellige treenighets menighet i Münster*. I 1965 ble han spiritual *Collegium Ludgerianum*, og fra 1966 rektor og konsulent for sjelesorg ved ungdomsskolene i bispedømmet Münster. I 1971 ble Janssen nestleder for hovedskole- og utdanningsavdelingen i generalvikariatet. Fra 1981 var han generalvikar.

### Hjelpebiskop i Münster

Pave Johannes Paul II utnevnte Janssen til titulærbiskop av *Aquae Sirenses* og hjelpebiskop i Münster i 1986. Han ble ordinert til biskop den 21. september 1986 av Münsters biskop Reinhard Lettmann; medkonsekratorer var Heinrich Maria Janssen, emeritert biskop av Hildesheim, og Ludwig Averkamp, ​​biskop i Osnabrück. Janssen var ansvarlig for Nedre Rhin-delen av Münster bispedømme og hadde base i Xanten. Fra 1987 var Janssen Den tyske bispekonferanses representant for katolsk sjelesorg i Bundesgrenzschutz*.*

Biskop Janssens aldersrelaterte avskjedssøknad, som enhver biskop forventes å sende ved fylte 75 år, opprinnelig ble avvist i 2007 inntil videre, gikk han senere fratre den 31. mai 2010.

Biskop Heinrich Janssen døde 27. mai 2021 etter lang tids sykdom i en alder av 88 år.
**Bryne vidaregåande skule** er en offentlig videregående skole på Bryne i Time kommune. Høsten 2014 ble skolen slått sammen med yrkesfagsskolen Time videregående skole og er siden blitt en kombinert skole med studiespesialiserende, idrettsfag, voksenopplæring og 5 yrkesfaglige program.

De fem yrkesfaglige programmene er bygg- og anleggsteknikk, helse- og oppvekstfag, restaurant- og matfag, service og samferdsel og teknikk og industriell produksjon. I tillegg tilbyr skolen Vg3 påbygging til generell studiekompetanse.

Historie
--------

**Rogaland Landsgymnas** ble etablert 1. september 1924 med 22 elever og to lærere. Gymnaset startet opp i den nye folkeskolebygningen som Time kommune hadde reist i årene 1922-23. Mellom initiativtagerne var Time mållag og forfatteren Arne Garborg.

Høsten 1946 flyttet gymnaset inn i nybygget som var ferdigstilt under krigen. 1947 ble Rogaland Landsgymnas tatt over av det offentlige og endret navn til **Rogaland offentlege Landsgymnas**.

Elevtallet økte og skoleåret 1962/63 var det 830 elever. 1960 hadde elevene tatt i bruk en ny klasseromsfløy, og to år senere ble det reist en vinkelfløy. 1964 sto idrettshallen ferdig.

I 1960 hadde gymnaset gått i gang med tre nye linjer: latinlinje, som det hadde vært ved skolen før 1945, naturfaglinje og økonomisk linje. Disse linjene kom i tillegg til real- og engelsklinja. I perioder har det også vært ei linje i gresk og ei i norrøn ved skolen.

I 1965 ble skolen tatt over av Rogaland fylke og den fikk sitt tredje navn **Bryne Gymnas**. I 2014 ble skolen slått sammen med Time videregående skole, som hadde yrkesfaglige tradisjoner. Rektor ved Time vgs, Lars Tore Helgeland, ledet den sammenslåtte skolen de tre første årene.

I 2017 ble Ingunn Folgerø ansatt som ny rektor ved skolen. Våren 2024 besluttet hun å slutte ved skolen og går over til stillingen som «Kommunalsjef oppvekst og kultur» i Sola kommune.

Rektorer
--------

2017–: Ingunn Folgerø
* 2014–2017: Lars Tore Helgeland (til Gand videregående skole)

Referanser
----------

1. ↑  Gjerdsjø, Elisabeth. «Ny kommunalsjef oppvekst og kultur - Sola kommune». *www.sola.kommune.no*. Besøkt 13. februar 2024.

Litteratur
----------

* Andreas Skartveit: *Vi kom til våre eigne*. I: Gudleiv Forr og Helge Vold (red.): *Landsgymnaset*. Samlaget 2007. ISBN 978 82 521 7138 9

Eksterne lenker
---------------

* Skolens hjemmeside

  


| * v
* d
* r
Offentlige videregående skoler i Rogaland |
| --- |
| 
* Bergeland
* Bryne
* Dalane
* Gand
* Godalen
* Haugaland
* Hetland
* Jåttå
* Karmsund
* Kopervik
* Randaberg
* Sandnes
* Sauda
* Sola
* Skeisvang
* St. Olav
* St. Svithun
* Stavanger katedralskole
* Stavanger offshore tekniske
* Strand
* Vardafjell
* Vågen
* Øksnevad
* Ølen
* Åkrehamn

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**FLK «Benguela»** var et flytende hvalkokeri, opprinnelig bygget som lasteskipet «Oakmore» i 1897. Hun ble i 1911 kjøpt av Hvalfangerselskabet Kastor med disponent Nils Bugge fra Tønsberg og konvertert til hvalkokeriet «Benguela» i Rotterdam for kr. 668 190. «Benguela» ble utstyrt med forsterkede bommer og vinsjer, og var det første hvalkokeriet som var i stand til å heise opp små knølhvaler på dekk. Hun var også utstyrt med åtte åpne kokekjeler for spekk og 18 presskokere for kjøtt og bein.

«Benguela» ble sendt på hvalfangstekspedisjon til Angola, men suksessen uteble og selskapet og skipet ble overført til Bugges selskap Hvalfangerselskabet Hektor i 1914. «Benguela» erstattet da Hektors gamle kokeri «Ronald» som fanget fra Deceptionøya i Antarktis. Utbruddet av første verdenskrig medførte imidlertid at mange hvalkokerier, inkludert «Benguela», gikk inn i mer lukrativ tankfart.

Den 14. juni 1917 ble «Benguela» oppbrakt av den tyske ubåten «U 155» på reise fra Avonmouth til Philadelphia. Skipet fikk tysk prisebesetning, og 29. juni ble fullriggeren «Siraa» tatt som prise. Dagen etter ble besetningen ført over i et spansk fartøy og «Benguela» ble senket nord for Asorene.

Skipet har navn etter havnebyen Benguela i Angola.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. 1 2  
Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. ISBN 0955292409.
2. ↑  Norske skipsforlis i 1917[*død lenke*] Skipet.com
**Kanonskonnert** er i norsk sammenheng et orlogsfartøy med to kanoner, en akter og en i baugen. Hoveddelen av de norske skonnertene var konstruert av skipsbyggmester Herman Brunchorst fra Bergen rundt 1807, og dette designet holdt seg ut 1814, da krigen sluttet. Kanonskonnertene hadde dekk og var rigget som 2-mastet slettoppskonnerter. Båttypen hadde fast køyeplass til rundt 40 mann og var bestykket med en eller to 60 punds bombekanoner eller to 24 punds kanoner, og fra 2 til 6 mindre haubitser. Kanonskonnertene var godt egnet til patruljetjeneste og konvoitjeneste over lengre distanser, og det var da også dette de ble konstruert for: som hurtigseilende fartøyer, bestemt for å kunne opprettholde forbindelsen langs kysten, og da særlig over de mer åpne havstrekninger. En av kanonskonnertene hadde blant annet et årelangt tokt til Finnmark, som ledd i suverenitetshevdelse.

Varianter
---------

Det ble bygget flere forskjellige varianter av kanonskonnert, selv om det i det store og hele var samme grunnprinsipp som lå bak. En kan likevel dele dem grovt inn i en litt eldre og en litt nyere type:

### Kanonskonnertene av 1808

Tegning av seilskonnertene Axel Thorsen og Skjøn Valborg. Etter at den danske orlogsflåten, og med det Danmark-Norges sjøforsvar, opphørte å eksistere etter slaget på Københavns red i 1807, ble der bygget flere *kanonskonnerter* i Norge. Hoveddelen av disse ble bygget i Bergen (totalt åtte stykker), mens to ble bygget i Trondheim. Disse skonnertene var bestykket med «(...) to større kanoner, og hadde 45 mands besætning.» Kanonskonnert «No 1» (senere «Odin»), Bergen, deltok i slaget ved Alvøen.

I 1814 var der totalt 8 kanonskonnerter i den norske marinen.

### Kanonskonnertene av 1839

Tegning av skonnertene «Uller» og «Vale», bygget fra 1839–1845. 1839 startet byggingen av en ny type kanonskonnerter, nemlig «Sleipner», sjøsatt 6. juni 1839, «Vale», sjøsatt 15. september 1843, og «Uller», sjøsatt 2. september 1845. Disse var adskillig større enn de forhenværende kanonskonnertene, førte fra 50-75 manns besetning og var armert med 1 eller 2 60 punds bombekanoner. Disse skonnertene var hurtigseilende skip, slanke og med høyere fribord enn skonnertene av 1811, og var kobberkledd, som førte til lavere friksjon i vannet og dermed høyere hastighet. Disse skonnertene ble solgt, lagt i opplag eller hugget opp i 1860-årene. Sleipner og Vale ble solgt i 1866, mens Uller ble bygget om til kullholk i 1863, og hugget opp i 1877.

### Kanonkutter

En **kanonkutter** var vesentlig lik kanonskonnertene, men hadde kun én mast, en såkalt papegøyemast, med bestykning og besetningsantall lik kanonskonnertene. De var billigere å bygge, men var dårlige seilere.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Sjøforsvar 1814–1914 Aschehoug 1914, side 26

Se også
-------

Skonnert
Den Norske Marinen 1807–1890
**FS «Marjata»** var opprinnelig hvalfangstskuta «Globe 14», bygget i 1951 og disponert av rederiet Melsom & Melsom i Larvik. Etter at den store hvalfangstepoken var over, ble skipet liggende i opplag. Skipet ble kjøpt av Forsvaret for NOK 300 000 og registrert med Forsvarets forskningsinstitutt som eier. Det ble bygget om og utrustet det i henhold til Etterretningstjenestens behov ved et verft i Bergen. Blant annet ble den opprinnelige dampmaskinen erstattet med en ny dieselmotor.

Fartøyet ble benyttet stort sett i sommerhalvåret, fra mai til september.

I perioden 1975 - 1985 seilte skipet for Sjøforsvaret som KNM «Vadsø» (Pennantnummer P340).

Skipet er i dag registrert i det norske skipsregister under navnet «Globe» med hjemmehavn i Sandefjord.

Referanser
----------

1. ↑  «Larvik-hvalbåten som ble spionskip». *www.op.no* **(norsk)**. 16. februar 2009. Besøkt 3. mai 2020.
2. ↑  «Skipssøk - Sjøfartsdirektoratet». *www.sdir.no*. Besøkt 3. mai 2020.

Se også
-------

* FS «Marjata» (1992)
* FS «Marjata» (2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) FS Marjata – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* Hvalbåten som ble spionskip – Østlandsposten
**Rapp-klassen** var en klasse marinefartøy i bruk i Sjøforsvaret. Rapp-klassen var den første norskbygde Motortorpedobåten (MTB) og bygget på ved Westermoen Båtbyggeri og Mek Verksted i Mandal.

Historie
--------

Høsten 1949 flyttet Westermoen Båtbyggeri og Mek Verksted inn i nye lokaler, og samme høst signerte verftet kontrakt med Marinen om bygging av én prototype MTB. I 1950 startet arbeidet på den første norskbygde MTB, "Rapp", designet av Harald Henriksen, som startet en lang tradisjon med bygging av marinefartøyer i Mandal, både MTB-er og minesveipere.

Fra 1952 til 1955 ble de seks MTBene levert. Båtene var litt større enn Elco-klassen. Rapp-klassen var tegnet og konstruert av Harald Henriksen, (kapteinløytnant, senere kommandørkaptein) og ble bygd hos Westermoen Båtbyggeri og Mek Verksted i Mandal. Konstruksjonsarbeidet og utprøving i modelltank ble gjennomført i 1946.

De siste seks båtene av Rapp-klassen ble hugget opp og erstattet av seks motortorpedobåter av Snøgg-klassen i 1971 og 1972.

Liste over fartøy
-----------------

* Rapp (P 351)
* Rask (P 352)
* Kvikk (P 353)
* Kjapp (P 354)
* Snar (P 355)
* Snøgg (P 356)

Da klassen ble erstattet med Snøgg-klassen (bygget på samme Verft i 1970-71) ble alle navnene gjenbrukt her.

Referanser
----------

1. ↑  forsvaret.no - *150 år med MTB*
2. ↑  Hegland, Jon Rustung (1973). *Norske torpedobåter gjennom 100 år 1873–1973*. [Bergen]: Forsvarets overkommando/Sjøforsvarsstaben. s. 111.

  


| Flagg |
| --- |
| **Sjøforsvarets klasser av MKB, MTBer og Kystkorvetter** |
| «Rap» | 1873–1920 |
| Rapp-klassen | 1952–1972? |
| Tjeld-klassen | 1959–1992 |
| Storm-klassen | 1965–2000 |
| Snøgg-klassen | 1970–1994 |
| Hauk-klassen | 1979–2009 |
| Skjold-klassen | 1999–dags dato |
**«Ulven»** var en torpedobåt i den norske marinen fra hun ble bygget i 1878, til hun ble utrangert i 1920, skjønt hun fra 1883 stort sett lå i opplag i et båtskur ved Karljohansvern i Horten.

Torpedovesenet fikk levert «Ulven», i den hensikt å bruke henne som minearbeidsbåt, men «Ulven» ble også utstyrt med to torpedostenger forut. På disse ble der festet «stangtorpedoer» – eksplosive ladninger som måtte føres helt inntil et fiendtlig skip, og deretter detoneres. Stangtorpedoen var et forholdsvis primitivt våpen, som dog hadde blitt brukt med en viss grad av suksess av den amerikanske ubåten CSS «Hunley» under den amerikanske borgerkrig. Våpenet var derimot foreldet og utdatert da «Ulven» fikk det montert. «Ulven» fikk siden, i likhet med den litt eldre «Rap», montert utskytningsramper for Whitehead selvgående torpedoer.

Ulven ble lagt i opplag fra 1883, deltok i nøytralitetsvernet under 1. verdenskrig og ble utrangert i 1920 – siden solgt i 1923.

Litteratur
----------

* Viceadmiral C. Sparre (red.) (opplysninger hentet fra *Fartøier*, av kommandørkapt. Chr. Blom, underdirektør ved marinens hovedverfts skibsbyggeri): *Norges Sjøforsvar 1814–1914* Aschehoug 1914.
* Marius Thomassen: *90 år under rent norsk orlogsflagg*, s. 126.
**Georg Lederer** (født 23. april 1952 som **Geir Westby**) er en norsk kunstner. Han jobber blant annet med enkaustisk maling.

Lederer er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, Einar Granum Tegne og Maleskole, Asker Maleskole, Herman Bendiksen og Bård Brodersen, og har vært elev av Rolf Schönfeld.[] I tillegg har han studert ved Louvre og Musée D`Orsey.

Lederer karakteriserer det meste av sin kunst som «essens-realisme», slik det kommer til uttrykk i portretter av frukt og grønnsaker. Disse arbeidene begynte han med i Normandie, hvor han bosatte seg etter studiene i Paris. Der hadde han i en periode atelier i en gammel stenkirke fra 1300-tallet. Han fant en spesiell atmosfære i liv og landskap som inspirerte og fikk ham til å se at «alt liv har en karakter, en iboende kraft – selv en grønnsak». Det blir sagt at maleriene har en slags sakral stemning som viser beundring og respekt for skaperverket.

I Peter Watkins (en)' doku-drama fra 1974 spilte Geir Westby kunstneren Edvard Munch. Filmen ble opprinnelig laget for TV.

Utstillinger
------------

### Separatutstillinger

* 2014-15: Tyrigrava Kunstnerfellesskap
* 2009: Kragerø Kunstforening
* 2009: Galleri Møllabekken
* 2009: Galleri HKR i Hamar
* 1995: Galleri 27 i Oslo
* 1993: Galleri 27 i Oslo
* 1992: Musée Marcel Sahut i Frankrike
* 1992: Gallerie Arcane i Frankrike

### Kollektivutstillinger

* 2015: Galleri Gamle Eidsfoss
* 2008: Galleri HKR i Hamar
* 2008: Telemarksgalleriet i Notodden
* 2007/14: Oppegård kunstforening
* 2007: Telemarksgalleriet i Notodden
* 2005: Grimstad Kunstforening
* 2005: Sandefjord Kunstforening
* 2004: Høstutstillingen i Oslo
* 2002: Galleri Steen i Oslo
* 2000: Galleri Steen i Oslo
* 2001: Galleri 27 i Oslo
* 1997: Galleri 27 i Oslo
* 1991: Gallerie Romanet i Frankrike

Referanser
----------

1. ↑  «CV». egen hjemmeside. Arkivert fra originalen 11. april 2021. Besøkt 11. april 2021.
2. ↑  «Om G. Lederer». egen hjemmeside. Arkivert fra originalen 11. april 2021. Besøkt 11. april 2021.
3. ↑  *Gjengangeren 1974.12.05*. Horten. 1974-12-05. s. 11.

Eksterne lenker
---------------

* Georg Lederers hjemmesider
**RS 155 «Bendt R. Rasmussen»** er en redningsskøyte i Bergesen-klassen. Fartøyet ble bygd ved Swede Ship Marine AB i 2014.

Fartøyet ble døpt i Ny-Hellesund, Søgne og har navn etter skipsreder Bendt R. Rasmussen (1926–2010), grunnleggeren av Viking Supply Ships, som donerte seks millioner kroner av en totalkostnad på om lag ti millioner kroner, hvor de resterende ble finansiert av Redningsselskapets eget fond. Gudmor for redningsskøyta er enken etter Bendt R. Rasmussen, Bärbel Rasmussen.

Skrog og overbygg er i glassfiberarmert sandwich for å holde vekten nede. Skroget er utformet for minst mulig hekkbølge og baugen kan holdes nede med ballasttank i baugen ved gange i tung sjø. Fartøyet er utstyrt for sleping, i tillegg til at det har nett på siden for opphenting av personer fra sjøen, brannpumpe og flyttbar lensepumpe.

Fartøyet er bemannet av frivillige og har stasjon i Kristiansand.

Se også
-------

* Redningsselskapets redningsskøyter

Referanser
----------

1. ↑  «RS 155 Bendt R. Rasmussen - Redningsselskapet». *Redningsselskapet*. Besøkt 28. august 2018.
2. 1 2 3  «R/S 154 «DET NORSKE VERITAS II», R/S 155 «BENDT R. RASMUSSEN» - Skipsrevyen.no». 16. november 2014. Arkivert fra originalen 30. juni 2021. Besøkt 28. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) RS «Bendt R. Rasmussen» – Skipsrevyen Rediger på Wikidata

* (no) RS «Bendt R. Rasmussen» – Maritimt Magasin Rediger på Wikidata
**Gunung Rinjani** er en 3 726 meter høy stratovulkan på øya Lombok i Indonesia. Det er den nest høyeste vulkanen etter Kerinci, og det femte høyeste fjellet i landet.

Rinjani er en av vulkanene som hører til vulkanbuen Sundabuen. Vulkanbuen oppstod gjennom subduksjon av den oseaniske jordskorpen, som hører til den australske tektoniske platen. Vulkanene i Sundabuen er i stor grad høyeksplosive. Rinjani ligger ikke særlig langt fra Tambora, som hadde et svært kraftig utbrudd i 1815.

Gunung Rinjani nasjonalpark ble opprettet i 1997, fjellet er dermed vernet. I den 6 x 8,5 km vide kalderaen ligger den 230 meter dype kratersjøen Segara Anak. Mer enn 20 landsbyer ligger omkring det som innbyggerne holder for å være et hellig fjell.

Utbruddet som dannet Rinjanikalderaen er datert til "sent om våren eller sommeren 1257". Utbruddet er den sannsynlige kilden til høye svovelkonsentrasjoner funnet i mange iskjerneprøver fra Antarktis og Arktis. I så fall har det vært det "kraftigste vulkanske utbruddet siden menneskene har kjent skrivekunsten" Det enorme utbruddet kan ha forårsaket en periode med global nedkjøling og sviktende avlinger. Før utbruddet var kaldera-området et vulkansk fjell kalt **Samalas**, vesentlig høyere enn Rinjani.

De siste større vulkanutbruddene fant sted i mai 2009 og i mai 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Tom Siegfried (14. juli 2012). «Mystery Volcano's Name Revealed Despite Gag Order» **(engelsk)**. *Science News*. s. 2.
2. ↑  Lavigne, F.; Degeai, J.-P.; Komorowski, J.-C.; Guillet, S.; Robert, V.; Lahitte, P.; Oppenheimer, C.; Stoffel, M.; Vidal, C. M.; Surono; Pratomo, I.; Wassmer, P.; Hajdas, I.; Hadmoko, D. S.; de Belizal, E. (30. september 2013). «Source of the great A.D. 1257 mystery eruption unveiled, Samalas volcano, Rinjani Volcanic Complex, Indonesia». *Proceedings of the National Academy of Sciences*. 110 (42): 16742–16747. PMC 3801080 Åpent tilgjengelig. PMID 24082132. doi:10.1073/pnas.1307520110.
3. ↑  vulkane.net/blogmobil *Rinjani* Aufruf am 4. Juni 2010 19:04 CEST

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Rinjani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mount Rinjani – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Gaaske-lanten sijte i oransje.
**Gaske-laanten sijte** eller **Færen reinbeitedistrikt** er en sørsamisk sijte og et reinbeitedistrikt nord for E14/Stjørdalselva og sør for Verdalselva, i kommunene Meråker, Stjørdal, Levanger og Verdal i Nord-Trøndelag.

Sijten dekker et område på 2 429 km² og har inntil 1 600 rein. Det er fire andelseiere i sijten. Sør for distriktet ligger Saanti sijte, i nord ligger Skæhkeren sijte; i nordøst grenser distriktet såvidt til Kalls sameby på svensk side. Årsrytmen i beitemønsteret i området går øst-vest; med vår-, sommer- og høstbeiter i øst, og vinterbeiter i vest. Det meste av reindriften foregår innenfor Meråker og Verdal kommuner, fordi det er her man finner høgfjellsområdene mot svenskegrensen. I noen deler av 1900-tallet har reinflokkene vært sammenblandet med rein fra Kalls sameby.

Den sørsamiske navnet *gaske laante* betyr «det midterste landet» eller «landet i mellom», mens det norske navnet viser til innsjøen Feren som ligger i Meråker og Verdal. Navnet skrives *Gaske-laante* i nominativ, og med en tilføyd genitivs-n i sammenstillinger som *Gaske-laanten sijte*. Reindriftsforvaltningen bruker formen *Gasken-Laante*.

I reindriftsagronomens rapporter er det notert 14 reindrivere i distriktet i 1889. I 1890-årene bodde Daniel Mortenson og hans familie her. Margrete Kreutz er fra dette området. Fra 1921 var familiene Nursfjell og Stenfjell sentrale i reindriften i området. I løpet av 1900-tallet har det vært relativt stor utskifting av driftseneheter i området; mange har drevet her en periode og flyttet videre til områder i sør eller nord. Sijten har over tid hatt store utfordringer med mange og store inngrep i sine beiteområder. Dette gjelder kraftutbygginger, vei- og hytteutbygginger. Distriktet var en av de første i det sørsamiske området til å få registrert kulturminner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Reindriftsnæringen i Nord-Trøndelag hos reindrift.no; Reindriftsforvaltningen
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   Sverre Fjellheim (1987). *Sørsamiske kulturminner. Færen: Meråker, Verdal, Stjørdal, Levanger*. Saemien Sijte. ISBN 82-7279-049-1.
3. ↑  Sonja Elise Danielsen. «Samer og reindrift i Gaske-Laante». I: *Mårråk Årbok nr 3*; utgitt av Meråker historielag, 2012
4. 1 2 3  Kommunebilde Meråker Arkivert 9. april 2014 hos Wayback Machine.; fylkesmannen i Nord-Trøndelag, 2014
5. ↑  Knut Bergsland (1993). *Åarjelsaemien-daaroen baakoegærja: Sydsamisk-norsk ordbok*. [Indre Billefjord]: Idut. ISBN 8276010105.
6. ↑  Åke Jünge. «Samepioneren Daniel Mortensen hadde sterke band til Verdalsfjella». I: *Verdal historielags årbok* 2009
7. ↑  Åke Jünge. «'Eit folk utan skriven historie er ingenting' : registrering av samiske kulturminne i Gaskelaante - Færen reinbeitedistrikt». I: Trønder-Avisa, 4.3.1989. Også i: *Samar i sør*, 2000. Intervju med Paul Jåma.
**Valdisholm** var en borg som lå på en holme i Glomma mellom Skiptvet og Eidsberg i Østfold. Holmen ligger i dag i Indre Østfold kommune, omtrent en kilometer nedstrøms fra Vamma kraftverk. 

Valdisholm borg, slik Peter Blix mente den den kunne ha sett ut. Tegningen viser borgen vestfra.   Peter Blix (Tegning)
Borgen sett østfra.   Peter Blix (Tegning)
Et annet av Blix' utkast.   Peter Blix (Tegning)
Borgen ble bygget under borgerkrigene på 1200-tallet som en del av et større forsvarssystem. Det var kong Håkon Håkonsson (som ble født på Folkenborg i Eidsberg) som befestet holmen, og fra 1225 holdt Arnbjørn Jonsson til her som en av kongens viktigste støttespillere.

Hertug Skule inntok borgen etter Arnbjørn Jonssons død i 1240. Videre framover nevnes borgen i kong Magnus Lagabøtes *Hirdskrå* som et statlig fengsel fra 1273, og det tok i mot drapsmenn fra deler av Borgarsyssel.

I 1346 nevnes Valdishom borg for siste gang, under navnet *Walletsøhus*. Etter dette mistet tydeligvis borgen sin betydning og funn av kull og aske på holmen vitner om at borgen sannsynligvis ble brent ned. Gjennom Anders Sørensen Vedels oversettelse av Saxos *Dannmarkskrønike* fra 1575, får man vite at borgen på det tidspunkt lå i ruiner. 

Den driftige teologen Jacob Nicolai Wilse, som var sogneprest i Eidsberg fra 1785 til 1801 forteller om murrester på stedet, som var lagt i kalk, av gråstein og tegl. Arkitekten Peter Blix gjennomførte arkeologiske undersøkelser på holmen i 1896 og han fant spor etter en seks-eller sjukantet ringmur. Innenfor ringmuren ble det videre funnet spor etter et hovedtårn i tillegg til noen mindre bygninger. Etter Blix' undersøkelser ble det som var igjen av ruiner delvis dekket til igjen.

Ved Tigelstø (Teglstø?) på Skiptvetsiden ble det i 1929 funnet rester etter et teglbrenneri med tre ovner. Det er svært sannsynlig at dette er opphavsstedet til teglet som ble brukt for å bygge Valdisholm, sannsynligvis også Tenor kirke. 

I 1934 foretok Gerhard Fischer en nyregistrering av borgen. Etter dette har ikke mye skjedd, men i de siste årene har Østfold fylkeskommune i samarbeid med Riksantikvaren satt i gang prosjekter for å rydde noe av vegetasjonen som holdt på å bryte ned ruinene. Et tiltak har blant annet vært å la geiter beite på holmen.

Referanser
----------

1. ↑  Sogneprester i Eidsberg etter 1536[*død lenke*]

Litteratur
----------

* Sandem, Arne (1991). *Pilegrimsveien over Eidet*. A. Sandem.
* Nygaard, Truls (1995). *Borgen på Valdisholm*. Valdisholm forlag. ISBN 8274120477.

Eksterne lenker
---------------

* Riksantikvaren (artikkel)
* Riksantikvaren (en oppdatering på situasjonen)
* Norska borgar (svensk).
* Bo i Eidsberg[*død lenke*]
* Forsvarsverk i Indre Østfold
* Vil rydde Valdisholm
* Store norske leksikon
* (no) «Valdisholm borg». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/De kom ridende**.

***De kom ridende*** er en musikk-EP med hiphop-gruppa Pen Jakke, utgitt i 1999. Ifølge gruppas medlemmer baserer tekstene seg blant annet på «direkte oversettelser og ironi over den påklistrede glamorøse delen av hiphop».

En omtale i *Moss Avis* var positiv, særlig til den norske vokalen: «Den funker så det holder!» Avisa mente ellers at plata var «om ikke grensesprengende, så i alle fall svært morsom musikk». I *Aftenpostens* gratisavis *Avis 1* fikk plata, utgitt på plateselskapet dBut, terningkast 4: «Dette er ingen feilfri debut, men bare de tar tida til hjelp og holder kreativiteten oppe, kommer Jakkenes langspill cd til å bli riktig så bra.»

Sporliste
---------

1. «De kom ridende»
2. «Tre inn i dragen»
3. «Siste runde»

Referanser
----------

1. ↑  «Velkledde menn», *Romerikes Blad* 30. april 1999, side 3.
2. ↑  «Hiphop er urban jazz!», *Fredriksstad Blad* 8. april 1999, side 52.
3. ↑  Pål Andreassen: «Improvisert hip-hop fra Fredrikstad», *Moss Avis* 9. april 1999, side 15.
4. ↑  Anmeldelse av Aage A. Wolff, *Avis 1* 28. april 1999, side 41.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De kom ridende* på Discogs Rediger på Wikidata

* (no) *De kom ridende* på Rockipedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia (album)
 |
**Sirkus Shopping** er et kjøpesenter ved Strindheim i Trondheim. Senteret åpnet 4. oktober 2012, og har 65 000 m², med rundt 100 butikker, samt helse- og servicefasiliteter. 

Senteret har stort fokus på opplevelser for barn, familier, eldre og studenter i tillegg til handelen. Senteret har Turistinformasjon. Barn har eget område for lek og fysisk aktivitet i senterets fellesområder. På taket av senteret er det 81 leiligheter, med et samlet boligareal på 8 000 m².

Kjøpesenteret var Trøndelags største da det ble åpnet og omsatte for 106 millioner kroner den første måneden.

I 2019 investerer miljøpakken stort i **kollektivtrafikk** i **Trondheim**. Da fikk byen et nytt rutetilbud som skal gjøre det lettere å reise mellom bydeler. Bussholdeplassene Strindheim på Sirkus Shopping har 1450 bussavganger daglig.

Daglig leder er Trine Foosnæs.

Historie
--------

Sirkus Shoppings forløper var KBS kjøpesenter som ble etablert i 1993 og hadde 47 butikker. Navnet kom fra de tre grunnleggerne: Kjerringvåg (K), Bringedal (B) og Sjømo (S). KBS kjøpesenter var eid av Realinvest. Senteret stengte 9. oktober 2010. Senteret ble deretter revet, og det nye bygget med ca. 100 butikker og 81 boliger satt opp. Senteret åpnet 3. oktober 2012 (VIP-åpning) og for vanlige kunder 4. oktober 2012.

KBS spede begynnelse var KBS Leangen Stormarked som startet i 1973 som landets største dagligvareforretning.

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
* 
* 
* Sirkus Shopping. Nedre del (2013)Sirkus Shopping. Nedre del (2013)
* Sirkus Shopping på innsiden. Et avslappingsområde i 1. etg.Sirkus Shopping på innsiden. Et avslappingsområde i 1. etg.
* En del av parkeringsgarasjenEn del av parkeringsgarasjen

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *GeoNames*, 2005, Wikidata Q830106,
2. ↑  Adressa - Her står shopperne i kø for å komme inn (3.10.2012)
3. 1 2  Adressa - Sirkus omsatte for over 100 millioner i første måned (20.11.2012)
4. ↑  KBS-senteret i seks etasjer Arkivert 27. oktober 2013 hos Wayback Machine. av Asbjørn Gravås, adressa.no 18. november 2008.
5. ↑  Sirkus Shopping

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sirkus Shopping – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
GND (Skjermbilde)
**Gemeinsame Normdatei** (**GND**) er et autoritetspostregister som blir drifta og vedlikeholdt av Deutsche Nationalbibliothek (DNB) med alle de tyske biblioteksforeningene, Österreichischer Bibliothekenverbund (obv) og Schweizerische Nationalbibliothek i samarbeid. 

GND erstatter fra 19. april 2012 de tidligere *Personennamendatei* (PND), *Schlagwortnormdatei* (SWD), *Gemeinsame Körperschaftsdatei* (GKD) og *Deutsches Musikarchiv* (DMA-EST-Datei) og omfatter derned personer, bedrifter, arrangementer, geografiske data og begrep.

Gjennom prosjektet Virtual International Authority File (VIAF) er GND knyttet sammen med andre nasjonale autoritetsposter via konkordansfiler.

Grunnlag
--------

Målet med GND er å knytte sammen de mange ulike ressursene og informasjonskildene som biblioteker og andre kulturinstitusjoner i det tyskspråklege området tilbyr. Datasett som er overført uendra fra de tidligere autoritetsregistrene til GND har dei samme nøkkelverdiene som før, nå i identifikatoren *GND-Nummer*. Dubletter blir samordnet og datasetta suksessivt foreberedt for semantisk web. 

GND bruker regelverket RDA og er basert på utvekslingsformatet MARC 21-authority.

Innhold og omfang
-----------------

På det tidspunktet *Gemeinsame Normdatei* ble innført inneholdt registeret 9 493 860 datasett av følgende entitetstyper:

* 4 456 000 personnavn («ikke individualisert», dvs uten typebetegnelse)
* 2 650 000 personar («individualisert», type p)
* 1 145 000 bedrifter, juridiske personer og lignende (type k) – *Körperschaften*
* 571 000 arrangementer og kongresser (type v) – *Veranstaltungen*
* 286 000 geografiske data (type g)
* 200 000 fagtermer (type s) – *Sachbegriffe*
* 187 000 verk (type w) – eksempelvis for verket *Gemeinsame Normdaten* i «Autoritetspost» nederst i denne artikkelen.

Referanser
----------

1. ↑  Christel Hengel-Dittrich: *Das Projekt Gemeinsame Normdatei – GND.* I *Dialog mit Bibliotheken.* Årgang. 22, hefte 1, s. 36, hentet 10. mai 2012.
2. ↑  Rundskrivet *Bereitstellung des ersten GND-Grundbestandes* Arkivert 20. oktober 2012 hos Wayback Machine. 19. april 2012. (typen er kodifisert i underfeltet $b i det GND-spesifikke feltet 079.)

Litteratur
----------

* Eva-Maria Gulder: *Die Gemeinsame Normdatei (GND)*. Bayerische Staatsbibliothek München (Normdatenredaktion), september 2011. (pdf-fil)

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Søk i OGND (en tjeneste av Bibliotheksservice-Zentrum Baden-Württemberg)
* Søk i DNB-Portal (Deutsche Nationalbibliothek)
* Gemeinsame Normdatei (GND) Arkivert 15. januar 2013 hos Wayback Machine. i BSZ Wiki
* GND-MARC-Format, Version 1.1[*død lenke*] (per 15. august 2011)
* Deutsche Nationalbibliothek sin *Linked Data Service*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |