recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rugby** er en by og fylkessete i Pierce County, Nord-Dakota, USA. Den hadde ved folketellingen i 2010 2 876 innbyggere, mens innbyggertallet ble i 2014 beregnet til 2 910. Rundt en tredel av befolkningen er av norsk avstamning.

Historie
--------

Rugby ble grunnlagt i 1886 og var et jernbaneknutepunkt hvor et sidespor tilhørende Great Northern Railway til Bottineau kom inn på hovedlinjen. I markedføringen av jernbanen ble stedet kalt **Rugby Junction**, hvor navnet Rugby ble tatt fra byen Rugby i Warwickshire, England. Også en rekke andre stasjonsbyer langs den transkontinentale linjen fra Devils Lake til Minot fikk navn etter engelske byer. Byen fikk postkontor 6. desember 1886 med Nels Jacobsen som postmester. Da stedet fikk bystatus ble *Junction* («kryss/koblingsstasjon/knutepunkt») fjernet fra navnet.

Samferdsel
----------

Jernbanestasjonen i Rugby
Amtrak, det statlige, nasjonale jernbaneselskapet har fortsatt jernbanetrafikk til og fra Rugby med dets *Empire Builder* en gang pr dag i hver retning på linjen mellom Portland i Oregon/Seattle i Washington og Union Station i Chicago.

Midtpunkt i Nord-Amerika
------------------------

Rugby blir ofte tillakgt å være det geografiske midtpunktet i Nord-Amerika, og dette er markert med en steinobelisk i byen, med teksten «Geographic Center of the North American Continent» («Nord-Amerikas geografiske midtpunkt»). Om dette er det eksakte punktet er imidlertid omdiskutert.

Referanser
----------

1. 1 2  Factfinder Arkivert 21. mai 2015 hos Wayback Machine. besøkt 21. mars 2016
2. ↑  «2010 Census Redistricting Data (Public Law 94-171) Summary File». *American FactFinder*. United States Census Bureau. Besøkt 24. mars 2016.
3. ↑  «Norwegian Ancestry Maps». Besøkt 24. mars 2016.
4. 1 2  Wick, Douglas A. «Rugby (Pierce County)». *North Dakota Place Names*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 24. mars 2016.
5. ↑  «GEOGRAPHIC CENTERS OF THE UNITED STATES» (PDF). Innenriksdepartementet. Besøkt 24. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rugby, North Dakota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
***Dyscamptorhinus*** er en slekt av snutebiller (Curculionidae) som lever på busker og trær. De er små, korte og høyr hvelvede, og kroppen er dekket av skjell i ulike farger, noen av disse er som oftest oppstående og hårlignende og gir billene et "bustete" utseende. Snuten er lang, men den holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra.

Utseende
--------

Små (gjerne 2 – 6 mm), korte, høyt hvelvede biller, gråbrunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. **Hodet** er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (*mesosternum*). Antennene er festet rundt midten av snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. **Dekkvingene** er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. **Beina** er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (*tibiae*) ender i en krok (*uncus*). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.

Levevis
-------

Tresnutebillene lever på ulike slags busker og trær, der de voksne billene gjerne gnager på bladene. De er sjelden spesielt tallrike og er ikke regnet som skadedyr.

Utbredelse
----------

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **tresnutebiller, Cryptorhynchinae** Schönherr, 1825
						* Stammen Camptorhinini Lacordaire, 1866
							+ Slekten ***Dyscamptorhinus*** Heller, 1926
								- *Dyscamptorhinus flexuosocarinatus* Heller, 1926

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
*For den britiske militærflåten med samme navn se Home Fleet.*
**Hjemmeflåten** er vanlig navn på den delen av den norske handelsflåten som seilte i tyskkontrollerte farvann under den andre verdenskrig. Hjemmeflåten utgjorde om lag 15 % av total tonnasje av den norske handelsflåten; hoveddelen på 85 % seilte for de allierte under Nortraship. Okkupasjonsmakten gjorde krav på båter som lå i svenske havn 9. april 1940.

De fleste fartøyene i hjemmeflåten var små, men der var også noen få større skip som tilfeldigvis var i norsk havn da Tyskland invaderte Norge. Rundt 11 tusen mann seilte i hjemmeflåten, og 679 omkom under krigsseilas. Etter krigen ble sjøfolkene som hadde seilt i hjemmeflåten mistenkeliggjort, deres nasjonale holdning bestridt og mange møtte problemer ved søknad om erstatning og krigspensjon.

Kilder
------

Pettersen, Lauritz (1992), *Handelsflåten i krig 1939–1945, Bind 5, Hjemmeflåten : mellom venn og fiende*, Grøndal Dreyer forlag, ISBN 82-504-1897-2

Eksterne lenker
---------------

* Norgeslexi om hjemmeflåten
* Statistisk sentralbyrås oversikt over krigsforlig, tap av skip og omkomne
* Warsailor's seksjon om hjemmeflåten (engelsk)
* Trygdeetaten om Krigspensjoner, i det beskrivelse av hjemmeflåtens vilkår[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
**FLK «Kosmos»** var et flytende hvalkokeri eid av den norske rederen Anders Jahre gjennom Hvalfangstselskapet Kosmos. Skipet ble bygget ved Workman, Clark & Co i Belfast og overlevert i 1929 som verdens største hvalkokeri. Hun var samtidig verdens største tankskip. Hun deltok i hvalfangsten i Sørishavet med 6–9 hvalbåter frem til andre verdenskrig, med unntak av sesongen 1931/32 da alle de norske kokeriene lå i opplag grunnet fall i oljeprisene etter den store depresjonen.

I sin første sesong (1929/30) fanget «Kosmos» nordøst av Ballenyøyene. Som et forsøk hadde ekspedisjonen med et fly av typen de Havilland 80 (N-42) som skulle lete opp hval og gi melding til fangstbåtene. Flyet forsvant sporløst under en flygning 26. desember med flygeren Leif Lier og skipslegen Ingvald Schreiner.

Den 26. september 1940 ble hun på vei fra Walvis Bay til Curaçao oppbrakt av den tyske hjelpekrysseren «Thor». Hun ble deretter senket i posisjon 00°26′S 32°01′V med en last på 106 000 fat hvalolje.

Sandefjordsmannen Hans Andresen var skipets kaptein og hvalfangstbestyrer fra overleveringen i 1929 til skipet ble senket i 1940 med unntak av sesongen 35/36 da stillingen var besatt av Sverre Schjeldsøe.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk Polarhistorie». Arkivert fra originalen 8. januar 2016. Besøkt 22. juni 2009.

Eksterne lenker
---------------

* 1929 DS/Flk KOSMOS Arkivert 10. november 2010 hos Wayback Machine. Lardex.net
* Norwegian victims of Thor Warsailors.com

Portal: Andre verdenskrig
**MS «Agdenes»** er et hurtiggående katamaranfartøy bygget i aluminium ved Harding Verft A/S i 1991.

Fartøyet eies av FosenNamsos Sjø A/S og er reservefartøy i Kystekspressens rute Trondheim – Kristiansund, Hitra-Frøya og Sula. MS «Agdenes» har plass til 183 passasjerer og en besetning på 4 på hvert skift.

I 2010 ble MS «Agdenes» oppgradert med nye motorer, MAN V12 D 2862 LE463, 1029 kW som ble installert ved Oma Slip Leirvik. Det ble også byttet propeller for hastighetsøkning. MS «Agdenes» ble lakkert opp i nye farger. Etter installasjon av de nye motorene ble drivstofforbruket redusert med 100 liter pr time i forhold til de gamle Deutz MWM 1260 kW. Dette ga gevinst i bla. reduksjon av noX-utslipp.

I januar 2014 kom det nye påbud fra AtB (tidligere Trøndelag kollektivtrafikk AS) med nye strengere krav til hastighet og universell utforming. MS «Agdenes» er reservefartøy for de øvrige fartøy, men på grunn av hastighetskrav godkjente AtB ikke MS «Agdenes» som reservefartøy, på andre strekninger enn Trondheim-Vanvikan .[]

Juli 2014 ble oppgradering av MS «Agdenes» vedtatt. Oppgraderingen omfattet blant annet tilrettelegging for bevegelseshemmede og rullestolbrukere. MS «Agdenes» fikk nye seter og handikaptoalett. Passasjerkapasiteten ble redusert til 183.

Tirsdag 3. mai 2016, tegner rederiet FosenNamsos Sjø AS kontrakt med Islandsk rederi en salgskontrakt av MS «Agdenes». Fosen selger MS «Agdenes» etter 25 års tjeneste på Trøndelagskysten. MS «Agdenes» får nytt navn MS «Lilja». 15. mai 2016 forlater MS «Lilja» ex. MS «Agdenes» sør mot Ålesund, der hun starter seilasen over Nordsjøen til Island.

Siste observasjon Hafdanfurdur, Island. MS Lilja ex. MS Agdenes fungerer som hvalsafaribåt for turister på Island.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. februar 2020; utgiver: Vessel Tracking.
2. 1 2

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 9018804 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Agdenes» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Elektronisk legitimasjon** eller **elektronisk identifikasjon** er elektroniske systemer for å legitimere brukere på Internett eller andre datasystemer. Ved hjelp av en elektronisk identitet (e-ID) kan brukere identifisere seg, logge på og signere kontrakter og godkjenne transaksjoner på ulike nettsteder, slik som banker og offentlige portaler.

I noen land, som Tyskland, finnes fysiske identitetskort som også kan brukes til elektronisk identifikasjon, det vil si både online og offline. I Finland fantes et slikt kort, men forsøket ble avsluttet på grunn av liten etterspørsel. Et svensk kort er under utvikling av E-legitimationsnämnden. Et fysisk kort for elektronisk identifikasjon har vanligvis formatet til et vanlig bankkort, med trykt identitetsinformasjon på overflaten (personopplysninger og et fotografi), samt en innebygd microchip.

Se også
-------

* BankID

Referanser
----------

1. ↑  "e-legitimation".
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. august 2014. Besøkt 11. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Styrmir Kárason** (norrønt *Styrmir fróði Kárason*; ca 1170-1245) var en islandsk prest, sagaredaktør og lovsigemann.

Han var prestutdannet, og vokste muligens opp i Tingøyrar kloster, hvor han kan ha samarbeidet med presten og sagaforfatteren Karl Jonsson. Omkring 1220 var Styrmir huskapellan og sekretær hos Snorre Sturlason på Reykholt. Han var lovsigemann 1210-1214 og 1232-1235. Fra 1235 var han abbed i Viðeyjarklaustur.

Det er ikke kjent at Styrmir skrev noen sagatekster selv, men han redigerte flere tekster, og tilføyde nye avsnitt i noen av dem. Hans navn er blant annet knyttet til Landnåmabok slik den er kjent fra Hauksbok, en egen versjon av sagaen om Olav den hellige kalt Lífssaga Ólafs helga eftir Styrmi fróða og kjent fra Flateyboken, Sverres saga (som opprinnelig er skrevet av Karl Jonsson, men hvor den versjonen som er kjent fra Flateybok kommer fra Styrmir) og til den kjente, sist reviderte versjonen av Harðar saga ok Hólmverja.

Referanser
----------

1. ↑  snl.no Styrme Frode Kåresson
2. ↑  bokmenntaborgin.is
3. ↑  handritinheima.is

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Våpenskjoldet til Luleå stift
**Luleå stift** er et bispedømme i den Svenska kyrkan. Det ble grunnlagt i 1904 ved å skilles ut fra Härnösands stift. I forbindelse med delingen ble Kalmar stift i 1915 en del av Växjö stift. Luleå stift omfatter Västerbottens län og Norrbottens län.

Luleå stift består av åtte prostier, som er inndelte i 68 forsamlinger, fordelt på 63 pastorater. Bispesetet befinner seg i Luleå, sammen med Luleå domkyrka

Allerede i 1314 ble *Ume sogn* (idag Umeå landsforsamling) og *Bygde sogn* (idag Bygdeå forsamling) omtalt som de nordligste forsamlingene i Uppsala stift. I 1327 nevnes også Skellefte sogn (idag Skellefteå landsforsamling). Senere oppstod Pite sogn (idag Piteå landsforsamling) og Lule sogn (idage Nederluleå forsamling). På 1400-tallet ble Torne sogn (idag Torneå forsamling) og Kalix sogn (idag Nederkalix forsamling) grunnlagt.

Innenfor stiftet arbeides det i språkene svensk, finsk, tornedalsfinsk og samisk.

De primære vekkelsesbevegelsene i Luleå stift er læstadianerne og Evangeliska fosterlandsstiftelsen.

Kontrakter
----------

* Södra Västerbottens kontrakt
* Södra Lapplands kontrakt
* Ume kontrakt
* Skellefte kontrakt
* Pite kontrakt
* Lule kontrakt
* Kalix-Torne kontrakt
* Norra Lapplands kontrakt

Biskoper
--------

Biskop Åsa Nyström, mars 2023
* Olof Bergqvist 1904–1937
* Bengt Jonzon 1937–1956
* Ivar Hylander 1956–1966
* Stig Hellsten 1966–1980
* Olaus Brännström 1980–1986
* Gunnar Weman 1986–1993
* Rune Backlund 1993–2002
* Hans Stiglund 2002–2018
* Åsa Nyström 2018–

Litteratur
----------

* Martin Bergman: "Luleå stifts inrättande och Kalmar stifts upphörande : en stiftsreglering; dess motiv och orsaker" *Kyrkohistorisk årsskrift* 101 (2001, s. 67-100)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Diocese of Luleå – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stiftets historiske selskap Arkivert 8. mars 2022 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Landingssekvens av en Piper Cherokee
En svane som lander på vann. Merk at vingene buster seg på toppen hvilket indikerer at svanen nærmer seg steilehastighet. De utvidede vingefjærene fungerer som løftforsterkere på samme måte som et flys slats og flaps.
Kapsel fra romfartsrakett som lander
**Landing** er den siste delen av en flyvning til et flyende dyr, et luftfartøy eller romfartøy som vender tilbake til bakken. En vanlig flytur består av flere faser, inkludert taksing, avgang, klatring, marsj/kryssing (*cruising*), nedstigning og landing.

En landingsrunde er et tenkt geometrisk mønster rundt en flyplass som benyttes av småfly og seilfly før landing.

En landing som er varsom og uten uhell kalles gjerne *myk landing*, mens en ukontrollert landing som kan føre til skade kalles en *hard landing*.

De fleste ulykker med fly skjer i forbindelse med landingen.

Overført betydning
------------------

Ordet *landing* kan også brukes billedlig, og handler da om å komme tilbake til en normal psykologisk tilstand etter en stund med en uvanlig sinnstilstand.

Se også
-------

* Instrumentinnflygning (IAP)
* Instrumentlandingssystem (ILS)
* Instrumentflygeregler (IFR)
* Visuelle flygeregler (VFR)

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 25. juli 2023.
2. ↑  Charlotte Lindahl (15. april 2013). «Flygningens farligaste punkt». *SvD*. Besøkt 30. juli 2013.
**OLGA** er et beregningsprogram for transport av olje, gass og vann i samme rørledning, såkalt flerfasetransport. Navnet er en forkortelse av «oil and gas simulator».

Hovedproblemet med flerfasetransport er at det dannes væskeplugger i rørledningene, noe som skaper store problemer i mottagerenden på plattformen eller landanlegget. Programmet gjør det mulig å beregne væskestrømmen og føre den sikkert til mottaksstedet på land, på en plattform eller et produksjonsskip gjennom rørene.

Historie
--------

Ideen til regneverktøyet ble unnfanget i 1979 av Dag Malnes og Kjell Bendiksen, to forskere ved IFE. Første versjon av OLGA ble finansiert av Statoil og var klar i 1980. Verktøyet ble utviklet videre av IFE i samarbeid med SINTEF på 1980-tallet.

1. januar 1984 ble det inngått en felles industriavtale mellom Statoil, IFE og SINTEF om å videreutvikle OLGA. IFE hadde hovedansvar for videreutviklingen av modellen, mens de tekniske eksperimentene ble utført i SINTEFs laboratorium på Tiller.

I dag har selskapet SPT Group rettighetene til OLGA. Verktøyet har vært under kontinuerlig videreutvikling som fortsatt pågår, blant annet i prosjektet HORIZON II hvor IFE og SPT Group samarbeider. OLGA har en global markedsandel på ca 90%. Teknologien anses som en sentral suksesshistorie for norsk petroleumsforskning.

OLGA har gjort det mulig å bygge ut ​olje- og gassfelt på dypere hav og lenger fra land enn det som ville vært mulig uten denne teknologien, for eksempel, Troll, Ormen Lange og Snøhvit.

Eksterne lenker
---------------

* Olga sparer oljebransjen for milliarder Aftenposten 22.06.2010
* Flyt – flerfasetransport på sokkelen i 25 år[*død lenke*] IFE/SINTEF brosjyre (pdf)
* SFI FACE Multiphase flow assurance centre[*død lenke*]
**Lilla Sportspegeln** var et barneprogram i SVT med idrettsfokus. Programmet ble første gang vist 5. september 1983.  I tillegg til rapporter har programmet også inkludert konkurranser, der barn og unge deltar og først svarer på spørsmål om sport, og deretter kaster baller i hull for å vinne premier.  Det har også vært tegnekonkurranser. En populær funksjon ble animerte kortfilmer, for eksempel Tom & Jerry og Zoolympic Games.

Signaturmelodin *You Can Always Be Number One* (eller *Sport Goofy Theme*), komponert i 1983 av Dale Gonyea og sunget av Lora Mumford. Den ble brukt frem til 10-årsjubileet i 1993, da den ble byttet til en svenskspråklig versjon av den forrige signaturlåten:  *Du kan alltid bli nummer ett*, sunget av en yngre og 14 år gammel  Robin Carlsson.

Den 30. november 2017 ble Lilla Sportspegeln sendt som sitt eget program i TV-tablået, og ble senere en funksjon av  Lilla Aktuellts sendinger.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Svensk mediedatabase*, Wikidata Q10684881,
2. ↑  Mal:SMDb
3. ↑  Jan Anders Olsson (3 oktober 2007). «Några frågor till». *Helsingborgs dagblad* **(svenska)**. Besøkt 28. mars 2020.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
4. ↑
5. ↑  Anders Nunstedt (26 december 2008). «Hon är hetast i Sverige». *Expressen* **(svenska)**. Besøkt 28. mars 2020.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
6. ↑  Mal:SMDb
7. ↑  «Sista Lilla Sportspegeln i det här formatet». *SVT Sport* **(svenska)**. 30 november 2017. Besøkt 12. februar 2018.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lilla Sportspegeln* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Det Norske Myntverket AS** er et privat norsk aksjeselskap som produserer mynter og medaljer. Selskapet holder til i Kongsberg, og er et heleid datterselskap av Samlerhuset Norge AS. En stor del av selskapets produksjon er ulike uoffisielle minnemynter og andre samleobjekter som distribueres av Samlerhuset Norge AS, samt medaljer for ulike kunder (bl.a. Det Norske Nobelinstitutt). Selskapet produserer også alminnelige, offisielle sirkulasjonsmynter på oppdrag for Norges Bank. Det Norske Myntverket holder til i Hyttegata 1.

Historie
--------

Det Norske Myntverket AS fører sin historie tilbake til Den Kongelige Mynt - som tidligere var Norges offisielle myntverk. Virksomheten ble overført fra Finansdepartementet til Norges Bank i 1962 og skilt ut som eget aksjeselskap i 2001. Dette selskapet ble solgt til Samlerhuset AS og Suomen Rahapaja den 30. juni 2003. Prisen var 44 millioner kroner, og hver av virksomhetene overtok 50% av aksjene. I forbindelse med kjøpet ble det inngått en avtale om produksjon av norske sirkulasjons- og minnemynter ut 2009. Denne avtalen ble siden forlenget. I 2004 fikk virksomheten sitt nåværende navn. I 2015 kjøpte Samlerhuset AS Suomen Rapahajas andel av aksjene, slik at Det Norske Myntverket ble et heleiet datterselskap av Samlerhuset.

Det Norske Myntverket har blitt markant påvirket av Finansdepartementets forslag om å kutte ut produksjon av for eksempel minnemynter i edelmetall.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Det norske myntverkets historie». *Myntverket*. Besøkt 15. august 2018.
3. ↑  «Om oss». *Myntverket*. Besøkt 13. mai 2020.
4. ↑  Det Norske Myntverket - Proff.no
5. ↑  Salget av Den Kongelige Mynt - Norges Bank
6. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 13. september 2009.
7. ↑  Det Norske Myntverket og Samlerhuset - Samlerhuset.no
8. ↑  Myntverket er igjen helnorsk - Fri Fagbevegelse, 22. otober 2015, hentet 13. mai 2020
9. ↑  Gudleiv Forr: Regjeringen vil slutte å lage disse - Dagbladet, 26. oktober 2017, hentet 13. mai 2020
10. ↑  Det Norske Myntverket nedbemanner - Teknisk Ukeblad

Eksterne lenker
---------------

* Det Norske Myntverkets hjemmeside
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Tommel opp er en gest som tilsier at alt er bra, gjerne et synonym til Ok
**Gest** eller **gestus** er en form for ikke-verbal kommunikasjon ved bruk av kroppsspråk kroppens posisjon, bevegelser og bruk av lemmene. En gest kan også være en symbolsk handling i form av en gave eller skriftlig melding. Budskapet som sendes kan være bevisst eller ubevisst, og tolkes med utgangspunkt i mottakers opplevelse og sosiokulturelt utgangspunkt. Både mennesker og dyr anvender og påvirkes av gester og kroppsspråk.

Professor i lingvistikk og psykologi, David McNeill, fra University of Chicago skrev i sin forskning fra 1992 at at gester gjør mer enn å forsterke det uttalte ord, men kommuniserer i seg selv. Forskningsjournalen *Gesture* har vært publisert siden 2001,

Ulike begreper
--------------

Fakte er et synonym til gestus. Siden en gest ofte står sammen med minst en annen gest er det vanlig å bruke omtale både gester og fakter i flertall. En sammensetning av gester gjennom hånd- og armbevegelser er å gestikulere. 

Tegnspråk består av en sammensetning av gester med hånd og ansikt.

En symbolsk handling ment å uttrykke gratulasjon, kondolanse eller kjærlighet kan omtales som en gest. Eksempelvis kan en gave eller blomsterhilsen være en hyggelig gest i flere sammenhenger.

Etymologi
---------

Begrepet *gest* kommer av fransk *geste* i betydningen å bære eller føre, beslektet med gestikulere.

Referanser
----------

1. ↑  Meltzoff, A. N.; Moore, M. K. (7. oktober 1977). «Imitation of facial and manual gestures by human neonates». *Science*. 198 (4312): 74–78. Bibcode:1977Sci...198...75M. PMID 897687. doi:10.1126/science.897687.
2. ↑  McNeill, D (1992). *Hand and mind: What gestures reveal about thought.* Arkivert fra originalen 5. desember 2018. Besøkt 5. desember 2018.
3. ↑  «Gesture Issues». *benjamins.com*. Benjamins. 2016. Arkivert fra originalen 1. mai 2015. Besøkt 11. oktober 2016.
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.
**Sanctus Omega Broderskap** er en linjeforening for studenter på studieprogrammene elektronisk systemdesign og innovasjon og kybernetikk og robotikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).

Historie
--------

Sct. Omega Broderskab ble offisielt stiftet 21. november 1919 på daværende NTH (i dag NTNU Gløshaugen) av et kull elektrostudenter. Til å begynne med var det en eksklusiv klubb forbeholdt 3. og 4. årskurs, og for å bli tatt opp måtte man sende inn en fyldig søknad.

Fra starten av var Sct. Omega Broderskab forbeholdt mannlige medlemmer, men i 1943 ble første kvinne tatt opp i linjeforeningen. Siden har jenteandelen stort sett gått oppover, og i dag engasjerer mange jenter seg i det sosiale livet i foreningen.

Organisasjon
------------

Sanctus Omega er ordenens øverste beskytter. Under står de Sechs Store, som er Sanctus Omegas stedfortredere. Ansvaret for linjeforeningens daglige drift innehar Hovedstyrets seks medlemmer. 

Nye medlemmer tatt opp fra første klasse på sivilingeniør-linjene for elektronikk og kybernetikk. Foreningen er delt inn i en flere komitéer som har egne ansvarsområder innad i linjeforeningen.

Referanser
----------

1. ↑   data.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sct Omga Broderskap (udatert). «Sct Omega Borderskap hjemmeside». Besøkt 22.08.2019. «Sct. Omega Broderskaps mål er å skape et fargerikt sosialt liv for studenter ved studiene for Elektronisk Systemdesign og Innovasjon, og Kybernetikk og Robotikk.»
3. ↑  Dervik 1960, s. 309. sfn error: no target: CITEREFDervik1960 (help)
4. ↑  Dervik 1960, s. 310. sfn error: no target: CITEREFDervik1960 (help)

Litteratur
----------

* Dervik, Olaf (1960). *N.T.H. femti år : Norges tekniske høgskoles virksomhet 1910-1960*. Teknisk Ukeblad.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Sanctus Omega Broderskab på Facebook Rediger på Wikidata

* Sanctus Omega Broderskab på Instagram Rediger på Wikidata
* Omega Verksted
* Contactor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Scandinavian Tobacco Group ⅍**, tidligere **Skandinavisk Tobakskompagni**, er et holdingselskap for en rekke selskaper som produserer tobakksprodukter, herunder sigaretter, pipetobakk og snus. Selskapet sysselsetter nærmere 12 000 ansatte og har en årlig omsetning på 42 milliarder kroner (2006).[] I tillegg er den en av Danmarks største internasjonale bedrifter.[]

Best kjent i Danmark er House of Prince,[] som produserer 28 milliarder sigaretter årlig, hvorav 12 milliarder i Danmark på fabrikken i Søborg. Det eksporterer til 44 land og da spesielt merkevarer som Prince, King's, Look, Cecil og North State. 

Skandinavisk Tobakskompagni ble grunnlagt i 1961 ved sammenslåingen av de tre tobakksprodusentene Chr. Augustinus Fabrikker (grunnlagt 1750), CW Obel (1787) og R. Færchs Fabrikker (1869). Eierne av de to første selskapene eier i dag Skandinaviske Holding, som eier aksjer i Skandinavisk Tobakskompagni. I 2008 ble driften av sigaretter og snus kjøpt opp av British American Tobacco for omtrent 20 milliarder.

Skandinavisk Tobakskompagni eier også rundt 32% av Tivoli i København, og 55% av dagligvarekonsernet Dagrofa.

* ST er nummer en i verden på pipetobakk.[]
* ST er nummer en i Europa og nummer tre i verden på sigarer.[] ST selger årlig om lag 2,6 milliarder sigarer fordelt på mer enn 120 land.

Kontroverser
------------

I 2003 satte den danske røykeren Allan Lykke Jensen i gang en aksjon mot Skandinavisk Tobakskompagni og House of Prince med krav om erstatning for helseskader forårsaket av røyking.

Samme år var det et lignende tilfelle i Norge. Det norske datterselskapet til ST, Tiedemanns Tobakk havnet i Høyesterett, etter at Robert Lund gikk til sak mot bedriften grunnet helseskader etter mange års røyking. Han døde tre år før Høyesterett avgjorde saken. Familien fortsatte saken mot Tiedemanns, og etter 5 års kamp kom dommen; Familien Lund tapte på alle punkter.

I april 2005 kom *TV-Avisen* med en rekke rapporter om at ST tilsatte ammoniakk til sigarettene sine. Dette for å øke nikotinopptaket for å gjøre røykere mer avhengige som dermed gjør det vanskelig å slutte å røyke. ST erkjente å ha tilsatt en viss mengde Ammoniakk i sigarettpapiret på sigaretter frem til 2000. På en annen side avviste selskapet at disse stoffene ble brukt for å øke avhengigheten. TV-Avisen hevdet imidlertid at sigaretter fra Skandinavisk Tobakskompagni inneholdt ammoniumforbindelser for å øke nikotinavhengigheten.

Referanser
----------

1. ↑  Dagens næringsliv: *Prince solgt for 20 mrd.*[*død lenke*]
2. ↑  Opplysninger fra firmaets nettsted Arkivert 1. juli 2011 hos Wayback Machine.: «About 2.5 billion machine-made cigars and 115 million handmade cigars sold annually in more than 120 countries.» Besøkt 5. juni 2011.
3. ↑  Dagbladet: *Gråt for sin døde pappa.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Scandinavian Tobacco Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
'*David Thomas Daniel Macaire* O.P. (født 20. oktober 1969 i Nanterre i departementet Hauts-de-Seine i Frankrike) er en fransk og katolsk erkebiskop av Saint-Pierre et Fort-de-France.

Liv og virke
------------

### Prest i dominikanerordenen

David Macaire sluttet seg til dominikanerordenen i 1994 og avla midlertidige løfter den 17. september 1995 og evige løfter i 1998. Macaire ble presteviet den 23. juni 2001 av biskopen av Angers, Jean-Louis Bruguès O.P.

### Erkebiskop av Saint-Pierre et Fort-de-France

Den 7. mars 2015 utnevnte pave Frans ham til erkebiskop av Saint-Pierre et Fort-de-France.[1] Biskopen av Les Cayes, kardimnal Chibly Langlois, ordinerte ham til biskop den 12. april samme år. Medkonsekratorer var hans forgjenger Michel Méranville, og biskopen av Bayonne, Marc Aillet.

I april 2021, i samsvar med motu proprio *Vos estis lux mundi*, fikk erkebiskop Macaire i oppdrag fra Kongregasjonen for folkenes evangelisering å gjennomføre en undersøkelse av biskop emeritus av Cayenne, Emmanuel Lafont.[2] 

Den 13. mai 2021 ble han også apostolisk administrator for det vakante bispedømmet Basse-Terre.
**Nien Cheng** (kinesisk: 鄭念; pinyin: *Zhèng Niàn*; født 28. januar 1915 i Beijing i Kina, død 2. november 2009 i Washington, D.C.) var en kinesiskfødt amerikansk forfatterinne, særlig kjent for skildringer av livet under kulturrevolusjonen.

Liv og virke
------------

Cheng var gift med en Kuomintang-diplomat som var leder for utenriksdepartementets Shanghaibyrå og senere ble direktør for firmaet Shell i Shanghai. Etter hans død overtok hun ledelsen av Shell der inntil det ble tvangstengt.

Da Mao Zedong i 1966 gav støtet til kulturrevolusjonen, ble hun skyteskive for rødegardistene. Hun ble til slutt anklaget for å pleie kontakt med angivelige britiske spioner og ble bragt til Statsfengsel 1. Der ble hun i seks år utsatt for brutal og fornedrende behandling. Hun nektet imidlertid å undertegne på de falske anklager hun ble utsatt for. Etter firerbandens fall ble hun rehabilitert. Da fikk hun vite at hennes datter Meiping Cheng, som hadde vært skuespillerinne i Shanghai, var blitt drept fordi hun hadde vegret seg for å komme med belastende utsagn mot moren.

I 1989 forlot Cheng Folkerepublikken Kina og slo seg ned i USA. I 1986 utkom hennes bok *Life and Death in Shanghai*, som skildrer hennes opplevelser under kulturrevolusjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave-ID 44110027, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   voices.washingtonpost.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  "A prisoner of the thought police", *New York Times*, May 31, 1987.
5. ↑  «Life and Death in Shanghai, *Time* magazine, February 5, 2007.». Arkivert fra originalen august 19, 2013. Besøkt 18. mai 2016.  Sjekk datoverdier i `|arkivdato=` (hjelp)
6. ↑  Review, *Los Angeles Times*, June 19, 1988.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Adelar Baruffi** (født 19. oktober 1969 i Garibaldi i Rio Grande do Sul i Brasil) er en brasiliansk geistlig og emeritert katolsk erkebiskop av Cascavel.

Liv og virke
------------

### Prest

Adelar Baruffi ble presteviet for bispedømmet Caxias do Sul i 12. januar 1995.

=Biskop av Cruz Alta
--------------------

Den 17. desember 2014 utnevnte pave Frans ham til biskop av [[Cruz Alta99.[1] Han ble ordinert til biskop av biskopen av Caxias do Sul, Alessandro Carmelo Ruffinoni C.S. den 7. mars året etter. Medkonsekratorer var den tidligere biskopen av Caxias do Sul, Nei Paulo Moretto, og erkebiskopen av Santa Maria, Hélio Adelar Rubert. Innvielsen i bispedømmet Cruz Alta fant sted den 15. mars 2015.

### Erkebiskop av Cascavel

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Cascavel den 22. september 2021.[2] Innsettelsen fant sted den 31. oktober samme år.

Etter to operasjoner og kjemoterapi for å behandle en hjernesvulst, innvilget den 12. februar 2024 pave Frans Adelar Baruffis tidlige fratreden.[3]
Villaen som Røwde bygde i 1920 i Voksenkollveien 14. Foto: Ukjent / Oslo byarkiv 
**Peter Mathias Britanus Olsen Røwde** (født 23. september 1876 i Rovde, Møre og Romsdal, død 21. april 1955 i Oslo) var en norsk industrimann. 

Røwde grunnla i 1900 engrosfirmaet Røwde & Co, som hadde agentur for utenlandske tekstiler og klær, samt kalosjer fra det svenske Gislaved. Røwde var imidlertid opptatt av at Norge skulle bli mer uavhengig av import, og i 1906 etablerte han Viking gummivarefabrikk i Heggedal i Asker. Fabrikken ble ødelagt av brann, og den første verdenskrig forsinket planene om en ny fabrikk. Men i 1920 var Askim Gummivarefabrik et faktum. Her ble det fra starten produsert gummifottøy, fra 1931 også gummidekk til kjøretøy. Fabrikken var Askims hjørnesteinsbedrift fram til opphøret i 1991.

I 1950 ble det etablert et eget selskap, Røwdehjul, for å ivareta agenturet for dekk- og slangesalget i Norge. Dette selskapet opphørte igjen i 1995, mens varemerket er beholdt for engrosvirksomheten av det opprinnelige Røwde & Co.

Røwde ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1932.

Peter Mathias' slektninger har grunnlagt P.M. Røwdes Stiftelse i 1992. Stiftelsen deler blant annet ut årlige stipend til støtte for forskning om norsk økonomisk utvikling, med vekt på handel og industri.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Mathias Bretanus Røwde, Norsk biografisk leksikon ID P\_M\_Røwde, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Norsk biografisk leksikon
3. ↑  «P. M. Røwdes stiftelse». Arkivert fra originalen 14. februar 2024. Besøkt 14. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Digital bokkopi av Thorvald Aadahl: *P.M. Røwde : en mann og hans verk* (utgitt på Dreyer 1951)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Hellas’ flagg Hellas |
| OL |
| Sølv | Sydney 2000 | Diskos |
| Sølv | Athen 2004 | Diskos |
|  VM |
| Sølv | Sevilla 1999 | Diskos |
| Sølv | Paris 2003 | Diskos |
| Bronse | Edmonton 2001 | Diskos |
|  EM |
| Bronse | München 2002 | Diskos |

**Anastasia Kelesidou** (gresk: Αναστασία Κελεσίδου, født 28. november 1972 i Hamburg) er en gresk tidligere diskoskaster som konkurrerte på 1990- og 2000-tallet.

Hennes første internasjonale mesterskap var VM 1995 i Göteborg der hun ble nummer 11. I EM 1998 ble hun nummer 7, og året etter i VM 1999 kom hennes første mesterskapsmedalje da hun tok sølvmedaljen bak tyske tyske Franka Dietzsch.

Ved OL 2000 i Sydney ble det igjen sølv, denne gangen bak hviterussiske Ellina Zvereva.

I VM 2001 vant Zvereva gull, og Kelesidou tok bronse, også slått av rumenske Nicoleta Grasu.

Videre ble det bronse under EM 2002 og nok en sølvmedalje i VM 2003.

Kelesidous siste mesterskap var OL på hjemmebane i 2004, her fikk hun igjen sølv. Denne gangen var det russiske Natalja Sadova som vant.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 68412, oppført som Anastas&#237;a Kelesidou[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anastasia Kelesidou – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Anastasia Kelesidou – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Anastasia Kelesidou – Olympedia Rediger på Wikidata

* (gr) Anastasia Kelesidou – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Anastasia Kelesidou – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Anastasia Kelesidou – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
**FLK «Hektoria»** var et flytende hvalkokeri eid av den norske rederen Nils Bugge. Skipet ble bygget i 1892 som lasteskip DS «Arapahoe» ved William Grey & Co. i West Hartlepool, England for Arapahoe SS Co. Ltd. (W. Tapscott & Co.) i Liverpool. I 1897 ble hun solgt til Inchmaree SS Co. Ltd. (Hamilton, Fraser & Co. Liverpool) og omdøpt «Inchmaree». Hun ble på nytt solgt i 1909, denne gang til Dalgliesh SS Co. Ltd. (R. S. Dalgliesh, Liverpool). Året etter ble hun omdøpt «Wentworth».

I 1912 ble «Wentworth» kjøpt inn av Nils Bugge i Tønsberg og konvertert til hvalkokeri og deretter omdøpt FLK «Hektoria». Gjennom Hvalfangerselskabet Hektor hadde Bugge fått lisens til å etablere en landstasjon på Deceptionøya i Antarktis. Mens landstasjonen prosesserte kjøtt og bein, ble hvalspekket kokt om bord i «Hektoria» som lå oppankret i Whalers Bay. Med en tonnasje på 5 002 brt var «Hektoria» en kort periode det største kokeriet i Antarktis.

Skipet ble torpedert og senket 26. april 1917 av den tyske ubåten U-43 på vei fra USA til England med olje. Ingen av besetningen omkom.

I 1928 kjøpte Nils Bugge inn det gamle passasjerskipet SS «Medic» og konverterte henne først til transportskip og året etter til flytende kokeri. Dette skipet fikk også navnet «Hektoria».

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. 1 2  Arapahoe www.teesbuiltships.co.uk
2. ↑  Tønnesen, Joh. N. (1967): *Den moderne hvalfangsts historie. Verdensfangsten 1883–1924. Del 1 1883–1914*, Norges Hvalfangstforbund, Sandefjord. S. 388–389

Litteratur
----------

* Jonassen, Per og Eggen, Bernt (2001): *DAMP - Dampskipets æra i Vestfold 1827–1914*, Færder forlag, Tønsberg. ISBN 8279110313

Eksterne lenker
---------------

* D/S Hektoria (+1917) www.wrecksite.eu
**Hjuldampskipet «Nordcap»** var et norsk militærfartøy. Skipet var Norges første krigsskip bygget for kontinuerlig dampdrift.

«Nordcap» ble sjøsatt den 25. april 1840. Hun var 40,5 meter lang, 7,5 meter bred og stakk 3,1 meter dypt. Hun hadde et deplasement på 500 tonn, og ble drevet fremover ved hjelp av skovlhjul. Med en bestykning på 2 stk 60 punds bombekanoner hadde skipet en betydelig militær kraft. Hun var også utstyrt med seil, for å kunne spare kull i vindfulle perioder.

«Nordcap» hadde en besetning på 75 mann. Til sammenligning kunne de tidligere briggene i det norske sjøforsvaret være opptil 30 meter lange og ha besetninger på opptil 120 mann. Det reduserte mannskapsbehovet var én av fordelene ved å bytte ut seilskip med dampskip. Lønnsutgiftene kunne reduseres, samtidig som man kunne opprettholde – og endog øke – flåtens sjømilitære nytteverdi.

«Nordcap»s maskin var på 300 hestekrefter, veide 150 tonn, hadde to sylindre og gikk med 20 til 25 omdreininger per minutt. Maksimalt damptrykk var på 0,7 kg/cm². Maskinen var kullfyrt. Kullforbruket var på ca. 1 tonn i timen ved full fart, som var 9,2 knop. Motorkraften ble omsatt til bevegelse ved bruk av skovlhjul, noe som var upraktisk for et krigsskip. Ikke bare skapte skovlhjulene problemer fordi de opptok det meste av bredsiden til et krigsskip, men ristingen og resonansen fra maskinen og skovlhjulene kunne riste skip i stykker, og da særlig treskip. Først da skip senere ble utstyrt med propeller og bygd i jern i stedet for treverk, kunne man for alvor utnytte fordelene av dampdrift.

«Nordcap» ble ikke utelukkende benyttet av Sjøforsvaret. Blant annet på grunn av de upraktiske skovlhjulene, ble hun utleid til Postverket og gikk som postskip langs kysten av Vestlandet det meste av tiden hun var i drift. Hun ble til slutt solgt til handelsflåten i 1872, og gikk i rutefart mellom Trondheim, Bergen og Kristiansand. Senere gikk hun også i utenriksfart mellom Kiel og Trondheim. «Nordcap» sank i 1877.

Se også
-------

* Liste over den Kongelige Norske Marines skip
* Den Norske Marinen 1807–1890

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. mars 2007. Besøkt 20. april 2007.
2. ↑  John Winton: *An Illustrated Historiy of the Royal Navy*, Chrysalis Books, 2000, side 104

Litteratur
----------

* Viceadmiral C. Sparre (red.) (opplysninger hentet fra Fartøier, av kommandørkapt. Chr. Blom, underdirektør ved marinens hovedverfts skibsbyggeri): Norges Sjøforsvar 1814–1914 Aschehoug 1914.
**Richard C. «Ric» Holt** er en professor emeritus i informatikk ved David R. Cheriton School of Computer Science ved University of Waterloo. Holy tok sin utdannelse ved University of Toronto og var en av opphavsmennene til programmeringsspråkene Turing, Grok,  Euclid, SP/k og S/SL. Han gjorde også tidlig forskning på vranglås innenfor operativsystemer. Han var også en av opphavsmennene bak den Unix-liknende operativsystemkjernen TUNIS.

Etter sin karriere ved University of Toronto, fortsatte han å jobbe ved University of Waterloo, hvor han innehar Nortels lederverv innenfor programvareutvikling for telekommunikasjon.

Han har vært presisent av Gravel Watch Ontario siden 2003. Høsten 2005 ble han oppgitt som #16 i en liste over Canadas banebrytende informatikere i de 30 siste år.

Referanser
----------

1. ↑  «Our People: Ric Holt». *Cheriton School of Computer Science*. University of Waterloo. Besøkt April 1, 2015.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
2. ↑  «Introduction to Grok». *GrokDoc*. Waterloo, Ontario, Canada: University of Waterloo. Besøkt May 23, 2016.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP
 |
**FLK «Polar Chief»** var et flytende hvalkokeri. Hun ble bygget som passasjerskipet DS «Montcalm» i 1897, men ble i 1916 ombygget til tankskip og omdøpt DS «Crenella». I 1923 ble «Crenella» innkjøpt av Chr. Nielsen & Co og ombygget til hvalkokeri i Larvik. Hun ble omdøpt FLK «Rey Alfonso» og operertes av Larviks Hvalselskap. I 1925 ble hun sammen med fire hvalbåter overtatt av H. M. Wrangell & Co i Haugesund, før hun i 1927 ble solgt videre til Hans Borge i Tønsberg og omdøpt FLK «Anglo Norse» (I).

I 1927 ble Anglo-Norse Company Ltd innvilget en femårs-lisens for å operere med et flytende hvalkokeri ved Sør-Sandwichøyene. Selskapet ble administrert av Hans Borge, men det var britiske finansinstitusjoner som hadde aksjemajoriteten gjennom et holdingselskap. FLK «Anglo Norse» opererte i sesongen 1927/28 langs iskanten mellom Sør-Sandwichøyene og Sør-Orknøyene og oppnådde full last, 44 000 fat hvalolje, til tross for at kokeriet ikke var utstyrt med opphalingsslipp. Det ble fanget totalt 470 hval fra tre hvalbåter, som også våget seg inn i isen. Året etter ble fangsten enda større med 630 hval og 65 700 fat olje.

Deretter ble kokeriet overtatt av Falkland Whaling Co Ltd på Jersey, som også Hans Borge bestyrte. Hun ble da omdøpt FLK «Polar Chief», og fra 1929 til 1931 drev hun fangst i området rundt Bouvetøya og sørover langs iskanten. Deretter ble hun tatt ut av tjeneste som hvalkokeri, og i 1936 ombygd til tankskip.

Under andre verdenskrig ble hun rekvirert av Ministry of War Transport og satt i tankfart under navnet «Emipre Chief» med Chr. Salvesen som driftsselskap. Etter å ha overlevd krigen ble hun i 1946 overført til Chr. Salvesen og benyttet som transportskip på Sør-Georgia, igjen under navnet «Polar Chief». I 1952 ble hun hugget opp ved W. H. Arnott, Young & Co. i Dalmuir i Skottland.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. 1 2  
Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. ISBN 0955292409.

Eksterne lenker
---------------

* 1927 ANGLO NORSE Arkivert 27. mai 2008 hos Wayback Machine. lardex.net
* 1929 POLAR CHIEF Arkivert 6. januar 2009 hos Wayback Machine. lardex.net
* S.S. Montcalm The Atlantic Transport Line, 1881 -1936

Portal: Sjøfart
**Bedriftsøkonomi** er et fagområde som skal gi kunnskaper om beslutninger innenfor private og offentlige organisasjoner, med sikte på å koordinere bruk av knappe ressurser slik at de best mulig fyller organisasjonens mål. Det bedriftsøkonomske fagområdet skal samtidig sette beslutningstakeren i stand til å bedømme samfunnsmessige virkninger av slike beslutninger, og til å handle innenfor både juridiske og etiske rammer. Bedriftsøkonomi er beslektet med samfunnsøkonomi gjennom et felles grunnlag i mikroøkonomiske teori.

Regnskapet inneholder rådataene som danner utgangspunktet for all bedriftsøkonomi, men er i seg selv ikke nok. For å skaffe seg tilstrekkelig informasjon om bedriftens økonomiske stilling er det nødvendig å foreta ulike former for regnskaps- og lønnsomhetsanalyser. Internregnskap er viktig for økonomistyringen og et finansregnskap er nødvendig for skatteetaten.

Viktige områder i bedriftsøkonomien utover regnskapsanalysen, er foretakets finansiering, operasjonsanalyse, økonomisk styring, foretaksstrategi og organisasjonsteori.

Utdanning
---------

I Norge er bedriftsøkonomi, tradisjonelt sett, ikke et universitetsfag, men et fag det har vært undervist i ved handelsskoler og tilsvarende institusjoner. I Europa, derimot, og særdeles i Tyskland, har faget i lengre tid vært et akademisk fag med en akademisk grad og et forskningsmiljø. Dette kan henge sammen med at private bedrifter spiller en helt annen økonomisk rolle i Tyskland enn i Norge. 

Universitetsforlaget utgir tidsskriftet *Beta. Scandinavian Journal of Business Research*, som er Nordens eneste vitenskapelige tidsskrift i bedriftsøkonomi og har eksistert siden 1987. Hovedredaktør fra 1996 til 2013 var professor Odd Nordhaug ved Norges Handelshøyskole. Nå er det Astrid Kleppe.

På engelsk går det et skille mellom det som ofte betegnes som Economics (samfunnsøkonomi) og det som heter Business Administration eller Managerial Economics (bedriftsøkonomi).

I Norges forskningsråd sorterer også bedriftsøkonomi under samfunnsfagene.

Se også
-------

* Kalkulasjon
* Regnskap (Bokføring)
* Revisjon
* Økonomi

Referanser
----------

1. ↑  Lars Fallan (27. april 2009). «Fagområdet bedriftsøkonomi» (PDF). Universitets- og høgskolerådet. Arkivert fra originalen (PDF) 20. oktober 2013. Besøkt 19. oktober 2013.

Litteratur
----------

* Kjell Gunnar Hoff Morten Helbæk *Bedriftens økonomi* (9. utgave) Universitetsforlaget 2021 ISBN 9788215039619

Eksterne lenker
---------------

* Introduksjon til bedriftsøkonomiske emner Arkivert 24. april 2010 hos Wayback Machine. på *Kunnskapssenteret.com*. Besøkt 26. april 2010.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
«Vale» har flere betydninger.

**Kanonbåter av 2. klasse**, eller **«Vale»-klassen** og **«Gor»-klassen** var en fartøyklasse konstruert for den norske marinen og var i bruk fra rundt 1877 til de ble ombygget til mineleggere i 1910. Som mineleggere var de i bruk frem til etter andre verdenskrig. Båtene hadde et deplasement på 250-300 tonn, og det ble fra 1877 til 1887 bygget 7 stykker. De var fra 27-33 meter lange, og hadde to dampmaskiner som gav dem en fart på rundt 10 knop. De var bestykket med 1 x 26 cm bakladekanon, 1 x 37 mm hurtigskytende kanon og 2 x 37 mm rekylfrie kanoner.

Kanonbåtene var bygget på bakgrunn av erfaringer gjort med 3. klasse kanonbåter, som fort ble alt for gammeldagse og trege. En senere utvikling av kanonbåtene var 1. klasse kanonbåt.

Som mineleggere gjorde kanonbåtene tjeneste fra 1910 og ut til og med andre verdenskrig. De var da håpløst foreldet, og utrettet ikke stort. Båtene hadde plass til femti miner, men var også bestykket med en 47 mm kanon som erstatning for den mindre 37 mm. Den to resterende kanonene ble beholdt.

Under den tyske invasjonen av Norge ble fartøyene stort sett benyttet som kanonfartøyer, selv om de fleste overgav seg uten kamp i møte med den totalt overlegne og moderne tyske marinen.

2. klasse kanonbåter
* «Vidar»
* «Tyr»

Litteratur
----------

* Marius Thomassen: *90 år under rent norsk orlogsflagg*, Eide forlag, 1995