recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vibeke Marx** (født 9. mars 1948) er en dansk forfatter, både av romaner, noveller og barnebøker.

Hun er utdannet fritidspedagog, og debuterte i 1990 med ungdomsboken *Held og lykke Robinson*, som vant en nordisk manuskriptkonkurranse. Hun har skrevet ca. 35 bøker. 

På norsk finnes debutboka *Lykke til, Robinson* (1992), romanen *Morgenåpner* (1996) og barneboka *Den lille, store jenta* (2002).

> På samme måde har jeg ikke kunnet holde mig inden for en bestemt genre, men lysteligt bredt mig over de fleste, somme tider inden for samme bog. Hvis man kan sige noget generelt om mit forfatterskab, er det nok, at de mennesker, der hører til nederst i samfundet, interesserer mig mest. Det er ikke så heldigt, hvad salget angår, for bistandsklienter køber vist ikke så mange bøger.
> 
> 
> Vibeke Marx 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   forfatterweb.dk, besøkt 8. april 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.litteraturpriser.dk, besøkt 8. april 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.vibekemarx.dk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  
«Vibeke Marx - Biografi» **(dansk)**. Litteratursiden.dk. Arkivert fra originalen 5. april 2007. Besøkt 8. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Vibeke Marx på bibliografi.dk
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portaler: Litteratur | Danmark
**Vibeke Hammer Madsen** (født 27. oktober 1955) er en norsk organisasjonskvinne. Hun har vært administrerende direktør i Hovedorganisasjonen Virke siden 2002, og gikk av 1. september 2018.

Madsen kom til Virke (da kjent som HSH) i 2002 fra PA Consulting Group. Her var hun partner og ansvarlig for området «People, Organisation & Change», som inkluderte strategiutvikling, omstilling, synergi- og kostnadseffektivisering av virksomheter i Norden og Europa. Under hennes ledelse har Virke vokst fra 9000 medlemmer i 2002 til over 21 000 medlemmer i 2017. Før dette var Madsen direktør i Statoil Marketing med ansvar for Business Support, samt ansvarlig for en rekke omstillingsprosjekter. Madsen var før dette organisasjons- og personalsjef i Kommunenes Sentralforbund (KS). 

Madsen er styreleder i Virke Forsikring AS og Virke Eiendom. Hun er styremedlem i VG AS og EuroCommerce. Hun har tidligere hatt styreverv i Kværner ASA, Polyteknisk Forening, Forskningsrådet, Ungt Entreprenørskap, Aker Solutions ASA, Norsk-Svensk Handelskammer, nestleder i Representantskapet i Storebrand i tillegg til en rekke andre verv. Madsen er med i fagrådet til tenketanken Civita. Madsen representerer Virke i regjeringens kontaktutvalg.

Referanser
----------

1. ↑  «Vibeke Hammer Madsen går av i Virke». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 27. august 2018.
2. ↑  «Vibeke Hammer Madsen går av i Virke». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 27. august 2018.
3. 1 2  «Vibeke Hammer Madsen» Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. fra nettstedet til Virke
4. ↑  «Om Fagrådet, fra nettstedet til Civita». Tenketanken Civita. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 28. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Vibeke Holth** (født 2. april 1974) er en norsk økonom, journalist og redaktør. Hun er siviløkonom fra Norges Handelshøyskole (NHH), har en master i internasjonal økonomi fra Universitetet i Köln og er autorisert finansanalytiker (Certified European Financial Analyst) i regi av NHH/NFF. Holth har tidligere jobbet i Sparebanken Hedmark, ved informasjonsavdelingen til Norges Handelshøyskole og ved Norges Eksportråd/Generalkonsulatet i Düsseldorf, før hun i 2001 ble ansatt som finansjournalist i *Kapital*.

I *Kapital* markerte hun seg tidlig som gravende journalist, og Holth er en av journalistene i Norge som har avslørt flest tilfeller av økonomisk kriminalitet. Blant annet fikk hun ros av Økokrim for å ha avslørt bedrageri og økonomisk utroskap av et tosifret millionbeløp i Norges Røde Kors. Retten mente at saken er blant de alvorligste utroskapssaker norsk rett har hatt til behandling

Holth avslørte også hvordan Norges den gang største ransmiljø, Tveita-gjengen, investerte flere millioner kroner i gråmarkedsselskapet Screen Media. Artiklene førte til opprullingen av den såkalte Koffertsaken, hvor åtte kriminelle ble dømt til fengsel for heleri av fem millioner kroner mens to strafferettsadvokater ble idømt henholdsvis 6 og 5 måneders betinget fengselsstraff. Det var også Holth som avdekket Norges største personlige skatteunndragelsessak.[]

Siden 2009 har Holth jobbet som redaktør i Kapital. Her har hun bl.a. bygget opp magasinet Kapital Reise. Det er også Holth som har stått bak bladets årlige kåring av Norges mektigste kvinner, en kåring som har høstet stor anerkjennelse hos ledende politikere, byråkrater og næringslivsledere.

Holth er per 2015 styremedlem i Partnership for Change, Seema og Positiv Opplæring.[]

Referanser
----------

1. ↑  Marianne Løland Skarsgård (8. mars 2012). «Avslører svindlere uten stil». HegnarKvinner. Arkivert fra originalen 23. desember 2015. Besøkt 3. november 2015.
2. ↑  Jan Christian Grandre (15. september 2004). «Økokrim roser gravejournalist». Nettavisen / Side3. Besøkt 3. november 2015.
3. ↑  «Streng dom i korrupsjonssak». Økokrim. 2009. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 3. november 2015.
4. ↑  Trygve Aas Olsen (13. april 2008). «Slått ned på generalforsamling». Journalisten. Besøkt 21. desember 2015.
5. ↑  «Hun er Norges mektigste kvinne = 2015-12-21». Dagens Næringsliv. NTB. 14. mai 2014.
**Gill Marcus** (født 10. august 1949 i Johannesburg) er en sørafrikansk økonom, som er sentralbanksjef i Sør-Afrikas sentralbank. Hun er Sør-Afrikas første kvinnelige sentralbanksjef, og tiltrådte stillingen 9. november 2009.

Bakgrunn
--------

Hun ble født i Johannesburg, og begge foreldrene hennes var antiapartheid-forkjempere. Hennes besteforeldre kom fra Litauen, men begge hennes foreldre, Molly og Nathan, ble født i Johannesburg. Foreldrene var medlemmer av South African Communist Party.

Eksil i London
--------------

Marcus startet på et Bachelor of Commerce-studium på University of the Witwatersrand i Johannesburg, men måtte bli med til London da foreldrene dro i eksil i 1969. Imidlertid fortsatte hun studiene på samme universitet, ved hjelp av brevveksling. I London drev hun familiens salatbar i Knightsbridge, men ble også medlem av South African Communist Party og ANC. I ANC arbeidet hun med informasjonsinnsamling, og hun ble etterhvert redaktør i deres nyhetsbulletin, en stilling hun hadde i 15 år.

Retur til Sør-Afrika
--------------------

I 1970 ble forbudet mot ANC opphevet, og hun flyttet tilbake til Sør-Afrika etter 21 år i eksil. Hun var en av de første ANC-medlemmene som flyttet tilbake til Sør-Afrika, og hun ledet deres avdeling for informasjon og publisitet fram til 1994. Fram mot valget i Sør-Afrika i 1994, som var Sør-Afrikas første frie valg etter slutten på apartheid, var hun sentral i ANCs mediapolitikk i valgkampen. I valget ble hun stemt inn i parlamentet og ble leder for *Joint Standing Committee on Finance*. I 1996 ble hun visefinansminister, og i 1999 visesentralbanksjef for Sør-Afrikas sentralbank, mens Tito Mboweni var sentralbanksjef. Hun var da den første visesentralbanksjefen i Sør-Afrikas historie. 

Da hennes femårsperiode som visesentralbanksjef var omme i 2004, valgte hun å forlate sentralbanken, fordi samarbeidet med Mboweni ikke fungerte. Hun gikk da til Gordon Institute of Business Science, der hun ble professor i *Policy, Leadership and Gender Studies* (politikk, ledelse og kjønnsstudier). Fra 2007 var hun styreformann i Absa Group, fram til hun returnerte til sentralbanken i 2009.

Den 9. november 2009 ble hun utnevnt til Sør-Afrikas niende sentralbanksjef, landets første kvinnelige.

Referanser
----------

1. ↑  Sør-Afrikas sentralbank – *Profile of Gill Marcus* Arkivert 21. juni 2012 hos Wayback Machine. besøkt 10. november 2011.
2. ↑  News24.com – *Meet Gill Marcus*, besøkt 11. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Sør-Afrikas sentralbank – Profile of Gill Marcus Arkivert 21. juni 2012 hos Wayback Machine.
* Jewish Women's Archive – Gill Marcus


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tito Mboweni** | **Sentralbanksjef for Sør-Afrikas sentralbank**(2009–2014) | Etterfølger:**Lesetja Kganyago** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi*** (originaltittel: *71 Fragmente einer Chronologie des Zufalls* ) er film fra 1994 med dreiebok og regi av Michael Haneke.

Handling
--------

Filmen følger en rekke historier: En ung rumensk gutt som sniker seg over en grense om natten, vasser gjennom en sump, og gjemmer seg på en lastebil. I Wien bor han på gata som tigger. En vekter plukker opp en leveranse fra en bank. En ung mann stjeler våpen fra et militært lager. En student spiller spill sammen med vennene sine, og satser klokken sin mot en stjålet pistol. En gammel mann sitter hjemme og ser på TV, og har en voksen datter som er alt for opptatt til å tilbringe tid sammen med ham. Et ektepar forsøker å adoptere et barn.

Den rumenske gutten blir plukket opp av myndighetene, og historien hans havner på nyhetene. Han blir tatt inn av ekteparet som ønsker å adoptere et barn. Når hun gjør ærender, forlater kona barnet i en bil for å gå inn i banken. Samtidig går den gamle mannen til banken, under dekke av å hente sin pensjon. Men han er virkelig der for å se datteren som arbeider i banken. Studenten stopper for å fylle opp drivstoff. Men mangler kontanter, og ønsker å bruke en minibank som er ute av drift. Stresset og i hastverk, går han inn i den allerede overfylte banken og forsøker å snike i køen. Men studenten blir angrepet av en annen kunde. Han går tilbake til bilen sin for å hente en pistol.

Medvirkende
-----------

* Gabriel Cosmin Urdes - Marian Radu
* Lukas Miko - Max
* Otto Grünmandl - Tomek
* Anne Bennent - Inge Brunner
* Udo Samel - Paul Brunner
* Branko Samarovski - Hans
* Claudia Martini - Maria
* Georg Friedrich - Bernie
* Hermann Linsbauer - Franz
* Sebastian Stan - gutt på t-banen

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmdatabasen.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *71 fragmenter av tilfeldighetens kronologi* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
*Byrkjelo stadion*  
 Foto: LK. Gloppestad, 2005 
**Byrkjelo Games** var et årlig friidrettsstevne arrangert på Byrkjelo i Gloppen kommune i årene 1982 til 1998. Arrangører av stevnet var begge idrettslaga i Breim, *Breim IL* fra Reed, og *Indre Breim IL* fra Byrkjelo (etablert i 1911). I 1989 slo idrettslaga seg sammen til Breimsbygda IL, og fortsatte å arrangere et av Norges beste friidrettsstevner.

Historie
--------

*Indre Breim Idrettslag* (IBIL) ble stiftet 1911. På 1950-tallet fikk IBIL bygget egen idrettsbane på Byrkjelo, og på 1960- og 1970-tallet arrangerte klubben årlig nasjonale friidrettsstevner. Selv om IBIL har stått som offisiell arrangør av Byrkjelo Games har de vært avhengige av det gode samarbeidet og dugnadsånden som preger bygda Breim.

I 1981 ble Byrkjelo stadion utbygget med kunststoffdekket *spurtan*, og fra 1982 etablerte klubben stevnet Byrkjelo Games i samarbeid med naboklubben i bygda, Breim IL. Stevnet trakk mange kjente navn og gjenhom årene deltok både olympiske mestre og verdensmestre. Gunnar Hole satt med kontaktene til agenter og managere, og er ansett som stevnets primus motor, selv om han ikke hadde ansvaret for det praktiske arrangementet.

I 1988 fikk IBIL tildelt hovedmesterskapet (NM) i friidrett. Arrangementet var stort og krevende, og Byrkjelo Games ble lagt på is. I 1992 var Byrkjelo Games imidlertid i gang igjen, og fortsatte årlig frem til 1998, da det siste stevnet ble arrangert. Året etter arrangerte IBIL igjen hoved-NM i friidrett.

Det ble etter hvert vanskeligere å få TV-avtaler for stevnene, og uten TV-sending var ikke sponsorer villige til å betale like mye. Denne nedgangen kom samtidig som de største stjernene stadig skulle ha mer for å delta.

BBIL nå nytt NM-arrangement i 2011. 2011 vil være 100-årsjubileum for Indre Breim IL. Det foreligger derimot ikke planer om å ta opp igjen Byrkjelo Games .

Eksterne lenker
---------------

* Nrk fylkesleksikon om Indre Breim Idrettslag
* Klubbens hjemmeside med faksimile fra presentasjon i BT[*død lenke*]
**Pensjonistforbundet**, tidligere **Norsk Pensjonistforbund** (NP) ble etablert i 1951 og er Norges største pensjonistorganisasjon med nær 240 000 medlemmer. Organisasjonen er partipolitisk uavhengig men er sterke pådrivere for eldrepolitikk, innen økonomi, helse, aktivitet, medvirkning og trygghet. Målet er at alle skal kunne leve gode, aktive og trygge liv, hele livet. 

Organisasjonen gir ut bladet *Pensjonisten* ni ganger årlig. Bladet kom første gang ut i 1951. Første redaktør var Bjarne Nygård fra Sarpsborg. Redaktør pr. 2021 er Trond Halvard Nedrebø. *Pensjonisten* har et opplag på vel 220 000 eksemplarer og 300 000 lesere, kontrollert av Fagpressen.

Pensjonistforbundet har et formelt samarbeid med SAFO og SAKO-organisasjonene.

Ledere
------

* Ludvig Hansen 1951-1959
* Karl Onsager 1959-1965
* Karl M Johansen 1965-1969
* Olav Strandås 1969-1974
* Karl Hansen 1974-1977
* Johan H. Olsen 1977-1979
* Leon K. Hasle 1979-1980
* Olav Bratlie 1980-1986
* Eivind Strømmen 1986
* Juel Edvardsen 1986-1988
* Eigil Liane 1988-1989
* Einar Strand 1989-2003
* Kjell Samuelsen 2003-2004
* Sidsel Bauck 2004-2005
* Mons Sandnes 2005-2007
* Harry Jørgensen 2007-2009
* Borge Rørvik 2009-2015
* Jan Davidsen 2015-

Eksterne lenker
---------------

* Pensjonistforbundet
* Statens Seniorråd

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Pensjonskasseforeningen** er en interesseorganisasjon for offentlige og private pensjonskasser i Norge. Pensjonskassene i foreningen håndterer pensjonsrettigheter for mer enn 500 000 personer, og disse hadde en samlet forvaltningskapital på rundt 600 milliarder kroner per 2022. Foreningen har rundt 75 medlemmer.

Pensjonskasseforeningen har som formål å videreutvikle medlemskapskassene gjennom formidling og utveksling av kompetanse og informasjon, fremme gode rammebetingelser for medlemskassene, avgi uttalelser på vegne av medlemskassene, bidra til mer kostnadseffektiv drift samt ivareta andre fellesinteresser. Disse formålene søkes oppnådd blant annet ved et aktivt samarbeid med alle pensjonsinnretninger for private, kommunale, fylkeskommunale og statlige arbeidstakere samt med andre organisasjoner, foreninger og offentlig myndighet. Foreningen arrangerer også ulike kurs og konferanser, og utgir publikasjonen *Pensjonskasseinfo*.

Pensjonskasseforeningen ledes i det daglige av administrerende direktør Christer Drevsjø. Pensjonskasseforeningens øverste organ er medlemsmøtet. Foreningen har tilhold i Finansnæringens Hus i Oslo.

Foreningen ble etablert i 2009, og representerer en videreføring av virksomhetene i Norske Pensjonskassers Forening (stiftet i 1983) og De Selvstendige Kommunale Pensjonskasser (stiftet i 1987).

Pensjonskasseforeningen er representert i PensionsEurope, NUES, Forsikringsforeningen, Norsk Pensjon, Norsif, Overføringsavtalens rådgivende utvalg og sikringsordningen.

Eksterne lenker
---------------

* Pensjonskasseforeningens nettsider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
«Penshurst» har flere betydninger.

**Penshurst** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Sevenoaks Kent, England, omkring 8 km sør for byen Sevenoaks og mellom elvene Medway og Eden. Den ligger på de nordlige skråningene av området Weald, vest for Fordcombe. Landsbyen utviklet seg ved Penshurst Place, et befestet landsted bygget for adelsmannen John de Pulteney i 1341. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 1628 innbyggere.

I selve landsbyen er det flere bygninger i tudorstil, og en del i viktoriansk stil. Like ved ligger en vingård. Puben *Leicester Arms* var opprinnelig del av Penshurst Place. Det fikk sitt nåværende navn i 1618, etter å tidligere ha hatt navnet *The Porcupine* («Pinnsvinet»). 

Familien Sidney av Penshurst Place preget landsbyen i generasjoner, en representant var Philip Sidney (1554–1586), poet, hoffmann, lærd, og soldat i elisabethansk tid. Sognekirken, dedikert Johannes Døperen, er en av to kirker i sognet. Den bevaringsverdige kirken av klasse I har mange minnesmerker og kjente gravsteder, inkludert en visekonge av India, to feltmarskalker, og to mottakere av victoriakorset.

Penshurst jernbanestasjon ligger i landsbyen Chiddingstone Causeway, omkring 3 km nord for Penshurst.

Bilder
------

* Inntrykk av Penshurst
* Sognekirken John the BaptistSognekirken John the Baptist
* Detalj fra sognekirken, kapellet og kryptenDetalj fra sognekirken, kapellet og krypten
* Gravstein i kirken av en kvinne fra 1200-talletGravstein i kirken av en kvinne fra 1200-tallet
* Samfunnshuset, bygget i 1898Samfunnshuset, bygget i 1898
* Mursteinsbro med tre buer over elven EdenMursteinsbro med tre buer over elven Eden
* Tidligere tiders vitale kommunikasjonsnettverk; telefonboks og postkasseTidligere tiders vitale kommunikasjonsnettverk; telefonboks og postkasse
* Leicester Square i PenshurstLeicester Square i Penshurst
* Hus i tudorstil, bygget 1850Hus i tudorstil, bygget 1850
* Elven Eden ved landsbyenElven Eden ved landsbyen
* Esler som gresser i PenshurstEsler som gresser i Penshurst

Referanser
----------

1. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 20. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. ↑   St John the Baptist, Penshurst: History

Eksterne lenker
---------------

(en) Penshurst – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Penshurst Parish Council Arkivert 30. mai 2016 hos Wayback Machine.
* Historiske bilder fra Penshurst

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
USF Verftet ligger på Verftet
**Verftet** er et strøk i Bergen i området Nordnes i bydelen Bergenhus, på vestsiden av Nordneshalvøyen. Verftet grenser mot Puddefjorden fra Nordre Nøstekaien til Georgernes verfts grense mot Nordnesparken, så opp i fjellet på oppsiden av Fredriksberg fort, Galgebakken, Haugeveien til Klosteret og ned Vestre Holbergsallmenningen. Strøket grenser dermed til Nøstet i sør, strøkene Strandsiden og Nordnes i øst og Nordnes i nord.

Strøket omfattes av Fredriksberg grunnkrets som hadde 582 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,08 km².

I 1786 fikk Georg Vedeler og Georg Brunchorst privilegium på å anlegge verft nedenfor Fredriksberg fort, det såkalte Georgernes verft. I 1850-årene ble driften av verftet overtatt av Ananias Dekke som anla dokken som ble hetende «Dekke-dokken» eller «Dikke-dokken». I tilknytning til verftsvirksomheten vokste her fram en liten bydel med boliger for arbeidsfolk. Dette var en tett og variert trehusbebyggelse som fikk vokse frem uten regulerte gater. Mot slutten av 1800-tallet ble her reist enkelte leiegårder, men strøket fikk aldri noen massiv leiegårdsbebyggelse.

Kulturhuset USF Verftet, dansekompaniet *Carte Blanche* (Studio Bergen), Fredriksberg fort og TV 2s hovedkvarter ligger alle innenfor strøkets grenser. For øvrig er det mest trehus og brostensbelagte smau i skråningene og mer moderne leilighetsanlegg i sjøkanten. Verftsgaten er hovedgaten i området.

Sommeren 1859 ble Bjørnstjerne Bjørnson sett på vei utover Verftet, der han fulgte med på et sammenstøt mellom guttene fra Nøstet og de som bodde på Verftet, «verveguttene». Sistnevnte var rundjult og forgråtte da 8-10 koner fra Verftet kom sine sønner til unnsetning med sopelimer og jaget nøsteguttene på flukt. Angivelig skulle episoden ha inspirert Bjørnson til linjen «*kvinner selv stod opp og strede som de vare menn*» i «Ja vi elsker».

Referanser
----------

1. ↑  Bjørn Arvid Bagge: «Da solguden feiret 17. mai i Bergen», *Bergens Tidende* 15. mai 2019

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Georgernes Verft
* Bergen byleksikon på nett, om Kulturhuset USF, Stiftelsen

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Strøk i Bergen |
| --- |
| Bergenhus **·** Bryggen **·** Eidemarken **·** Engen **·** Fjellet **·** Kalfaret **·** Ladegården **·** Marken **·** Møhlenpris **·** Nordnes **·** Nygård **·**  Nøstet **·** Sandviken **·** Sentrum **·** Skansen **·** Skuteviken **·** Strandsiden **·** Stølen **·** Sydnes **·** Verftet **·** Vågsbunnen **·** Ytre Sandviken |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Stort løvfly** (*Parastichtis ypsillon*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er nokså sjelden i Norge, men er funnet langs kysten til Rogaland.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 35–39 mm), gråbrunt-spraglete nattfly. **Forvingen** har vanligvis noe utydelige tegninger. Langs ytterkanten går det en lys tverrlinje som har fire utoverrettede tenner, også ofte svarte, kileformede flekker som støter an mot den. Ring- og nyremerkene er vanligvis ganske tydelige, lyskantede, og støter nesten mot hverandre. Ofte kan man se en siksak-tverrlinje i vingens bakre halvdel nær roten, og en svart lengdestrek ut fra roten midt på vingen. **Bakvingen** er lysgrå, mørkere ytterst.

Levevis
-------

Arten finnes på steder der det vokser gamle ospe- eller seljetrær, der larvene utvikler seg mellom sammenspunne blader eller nye skudd om våren. Larvene er bare aktive om natten, utvokste larver kryper ned på bakken og gjemmer seg om dagen. Den overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr i juli.

Utbredelse
----------

Stort løvfly er utbredt i Nord-Afrika, Europa unntatt lengst i nord og videre østover til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge er det ganske sjeldent og bare funnet langs kysten fra Oslofjorden til Jæren.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Stort løvfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Parastichtis ypsillon* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stort løvfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *stort løvfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stort løvfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stort løvfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stort løvfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Parastichtis ypsillon* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Parastichtis ypsillon* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Stortingets arbeidsordningskomité** var tidligere en fast komité på Stortinget. Komitéen ble avviklet etter vedtak i Stortinget 27. mai 2005 og oppgavene overført dels til Stortingets presidentskap, dels til de andre komitéene på Stortinget.

Arbeidsordningskomitéen bestod av Presidentskapet, komitélederne og de parlamentariske ledere. Hovedoppgaven til komitéen var å utarbeide forslag til en samlet arbeidsplan for behandlingen av innkomne saker. Presidentskapet fastsatte videre planen på grunnlag av forslaget fra komitéen. Når det spesielt gjelder statsbudsjettet, avga arbeidsordningskomitéen innstilling til Stortinget om fordelingen av rammeområder på komiteene, og fastsatte for øvrig selv fristene for når komiteenes budsjettinnstillinger skulle være avgitt.

I praksis var arbeidsordningskomitéens funksjon i stor grad begrenset til fremdriftsplanen knyttet til budsjettet, og hadde egentlig aldri den sentrale rollen den var tiltenkt når det gjaldt å planlegge saksavviklingen i Stortinget. Arbeidsordningskomitéen ble av Stortinget vurdert til å være et altfor stort forum for å drøfte fremdriften av sakene i komitéene, og ble derfor vedtatt avviklet.

Arbeidsordningskomitéens oppgaver er i dag ivaretatt av Presidentskapet og komitélederne. Komitélederne setter opp tidsplan for sakene i sin komité, og passer på at fristene blir overholdt, og innstillinger levert i tide. Presidentskapet har ansvar for at komitélederne ivaretar disse oppgavene, samt at saksbehandlingsfristene passer inn i Stortingets langtidsprogram.

Kilder
------

* Innstilling fra Presidentskapet om endringer i forretningsordenen
* Vedtak om endringer i Stortingets forretningsorden[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Stortinget |
| --- |
| 
* Stortingsrepresentantene
* Presidentskapet
* Sekretærer
* Administrasjonen
* Stortingsbygningen

 |
| Fagkomiteer | 
* Arbeid og sosial
* Energi og miljø
* Familie og kultur
* Finans
* Helse og omsorg
* Justis
* Kommunal og forvaltning
* Kontroll og konstitusjon
* Næring
* Transport og kommunikasjon
* Utdanning og forskning
* Utenriks og forsvar

 |  |
| Andre komiteer | 
* Fullmakts­komiteen
* Valgkomiteen
* Europautvalget
* Utvidet utenriks- og forsvars­komité

 |
| Organer | 
* Ansvars­kommisjonen
* Billighets­erstatnings­utvalg
* EOS-utvalget
* Lønns­kommisjonen
* Norges institusjon for menneskerettigheter
* Ombuds­nemnda for Forsvaret
* Rettferds­vederlags­utvalget
* Riksrevisjonen
* Sivilombudet

 |
| Historikk | 
* Odelstinget
* Lagtinget
* Liste over odelstingspresidenter
* Liste over lagtingspresidenter
* Liste over visepresidenter i Odelstinget

 |
**«Raudsuden»** var biskop Nikolas Arnessons skip i 1199, under den første baglerkrigen. Skipet benevnes ikke med verken båtklasse eller størrelse i litteraturen, men nevnes som en *skarpseiler* (hurtig under seil) i Heimskringla. Det peker mot en slank båt, kanskje en større slank karv. Snorre hevder nemlig at «*Nikolas gikk ombord i «Raudsuden» og Sigurd og Reidar i skutene, og (sammen) rodde (de) foran langskipene*». En mulig indikasjon på at «Raudsuden» kanskje ikke var et langskip. Dette blir imidlertid en spekulasjon.

Biskopen, som ble med baglerne i den væpnede opposisjonen mot kong Sverre Sigurdsson og birkebeinerne, kom til Trondheimsfjorden om våren, der han i spissen for en baglerflåte seilte mot Nidaros.

Etter et fremstøt på landsiden var slått tilbake på bruen over Nidelva, dro baglerne tilbake til storskipene for å gå i land på holmen fra sjøen. Som det raskeste skipet i baglerflåten rodde «Raudsuden» over til viken som ledet til Ilevollene for å undersøke hvor de skulle gå til angrep, men der støttet de på en karve.

Biskopen fikk ifølge Sverres saga panikk og beordret sine mennene til å ro på spreng vekk fra karven. De andre baglerskipene grep inn og forhindret birkebeinerne fra å følge etter «Raudsuden», men ikke før de hadde fisket opp biskopens hodeplagg. Han hadde kommet ned fra løftingen så fort at hodeplagget falt av og over bord.

Den 18. juni 1199 sjøsatte birkebeinerne en ny krigsflåte utenfor Nidaros, og med denne dro Sverre ut for å finne baglerne på fjorden. Biskop Nikolas som observerte den nye krigsflåten, ønsket ikke å ta opp slag og stevnet ut fjorden ved Taustra, men de ble innhentet av birkebeinerne. Slaget på Strindfjorden sluttet med nederlag for baglerne som mistet de fleste skipene.

Biskop Nikolas sammen med tronpretendenten Inge Magnusson som unnlot å delta i sjøslaget ombord på «Raudsuden», rømte vekk etter å ha sett hvordan kampene gikk. Han reiste helt til Viken, deretter sørover til Danmark, for andre gang måtte han gå i landflyktighet.

Se også
-------

* «Bøkesuden» (Øystein Magnusson, bygget 1120-1123)
* «Olavssuden» (Magnus Erlingsson, bygget omkring 1170-1175)
* «Erkesuden» (Nikolas Kuvung, trolig bygget før 1175)
* «Mariasuden» (Sverre Sigurdsson, bygget 1182-1183)
* «Gorsuden» (Hide, usikkert når ble bygget, trolig omkring 1190)
* «Olavssuden II» (Håkon Håkonsson, bygget i 1234)
* «Mariasuden II» (Håkon Håkonsson, trolig byget før 1250)
* «Kristsuden» (Håkon Håkonsson, trolig bygget omkring 1255-1260)

Litteratur
----------

* *Sverres saga*
«Sankt Georg og dragen» i Storkyrkan Foto: Jürgen Howaldt 
**«Sankt Georg og dragen»** er en middelalderskulptur i Storkyrkan i Stockholm som forestiller legenden om Sankt Georg og dragen. Skulpturen er tilskrevet Bernt Notke (født ca. 1440, død 1509).

En av årsakene til at Notke er tilskrevet skulpturen er hans dokumenterte forbindelser til kretsen rundt Sten Sture den eldre, det faktum at han oppholdt seg i Stockholm, samt et brev undertegnet: «Henrik Wilsing, der hjalp med at lave Jørgen i Stockholm». Wilsing anses som Notkes medhjelper.

Sten Sture den eldre bestilte en skulptur som gravmæle og sannsynligvis for å hylle sin seier over unionskongen Christian I ved slaget ved Brunkeberg i 1471. En eldre teori om at skulpturen skulle være til minne om slaget ved Brunkeberg, avvises av enkelte nye forskere som også anser at den ikke kan være et verk av Notke.

Skulpturen «Sankt Georg og dragen» ble satt opp i Storkyrkan i Stockholm i 1489, og var Nord-Europas første store ryttermonument. I forbindelse med innvielsen fikk kirken tilsendt en gave fra paven med tre små benbiter lagt inn i et rødt tøystykke. Etter tradisjonen var dette relikvier av Sankt Georg og to andre helgener. Relikviene ble plassert innenfor Sankt Georgs harnisk.

Skulpturen knytter seg til legenden om Sankt Georg og dragen, et billedmotiv som ble mye benyttet i middelalderen. Den anses imidlertid å skulle forestille Sten Sture den eldre som ridderen, byen Stockholm og nasjonen Sverige som jomfruen og danskene under unionskongen som dragen.

Hestens seletøy viser tre vannliljeblader, som var den eldre Stureættens, «Sjöbladsättens», våpen. Rustningen på Sankt Georg og på hesten stemmer overens med Sten Stures. Jomfruen bærer en burgundisk drakt og smykker etter samtidens fornemme smak og kan muligens ha hatt Sten Stures ektefelle Ingeborg Tott som forbilde.

Kopi på Köpmantorget
Skulpturen er utformet av eketre og hver figur er hul, sannsynligvis for å unngå sprekkdannelser. I tillegg til ek består den av andre materialer som lær, tegl og jern.

Det ble laget en kopi i bronse rundt 1910 og denne er plassert på Köpmantorget i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑  Nordström, Gert Z. (1983). «Et eksempel på Panofskys modell i praksis». *Bildespråk og bildeanalyse*. Skriftserie (Landslaget for norskundervisning : trykt utg.) @. Oslo: Cappelen. s. 66. ISBN 9788202099275.
2. 1 2  Bodil Franck: Bernt Notke hos Weilbachs kunstnerleksikon
3. ↑  Poul Grinder-Hansen: Hinrich Wilsing hos Weilbachs kunstnerleksikon
4. ↑  Mästerverk saknar signatur
5. 1 2  «Storkyrkans historia-oppl.fra pdf nederst på siden». Arkivert fra originalen 21. august 2010. Besøkt 4. mars 2011.

Portal: Sverige
«**Saga Siglar**» var en fullskala kopi av knarren *Skuldelev 1*, en båt fra vikingtiden, funnet i Roskilde Fjord på Sjælland og nå utstilt i Vikingskipsmuseet i Roskilde. «Saga Siglar» ble bygd i Bjørkedalen i 1982–1983. Båten ble bygd av Sigurd Bjørkedal sammen med sønnene Jakob, Ottar og Dag Inge, for Ragnar Thorseth. Reisen ble filmet, og senere kom dokumentaren *Med «Saga Siglar» til norrøn fortid*, vist på NRKs nett-tv.

«Saga Siglar» var bygd av furu, med kjøl, stevner og bunnstokker av eik. Båten var 16,5 meter lang og 4,8 meter bred. Den var rigget med et råseil på 96 m², i en 13 meter høy mast. Båten stakk 0,6 meter dypt uten last, og 1,3 meter fullastet. Båten kunne bære 16 tonn, last og ballast til sammen.

Båten var også utstyrt med en 22 hk dieselmotor. Under seilas ble sideror benyttet, mens et enkelt hekkror kunne monteres ved motordrift i trange farvann.

I 1984–1986 gjennomførte Ragnar Thorseth jordomseiling med «Saga Siglar».

«Saga Siglar» forliste under storm i Middelhavet i mai 1992. Båten var da på vei til verdensutstillingen i Sevilla sammen med osebergkopien «Oseberg». Begge skipene forliste. Mannskapene ble reddet.

Etter «Saga Siglar»s forlis ble to nye knarrer, søsterskipene «Borgundknarren» (1993) og «Kvitserk» (1994), bygd i Bjørkedalen for Ragnar Thorseth. «Borgundknarren» er overdradd til Sunnmøre Museum.

Referanser
----------

1. ↑  «Borgundknarren vikingskip - "Borgundknarren" replica of the Skuldelev wreck 1 viking knarr». *vikingskip.com*. Besøkt 23. september 2022.

Litteratur
----------

* Ragnar Thorseth: *Saga siglar : Århundrets seilas jorda rundt* – 1988 (Nordvest forlag)

Eksterne lenker
---------------

* Om Saga Siglar på Vikingskip.com
* vikingskip.com Om vikingskipet «Skuldelev 1»
* Om vikingskipet «Skuldelev 1» på internettsidene til Vikingskipsmuseet i Roskilde i Danmark.
**William Shanks** (født 25. januar 1812 i Corsenside i Northumberland, død i juni 1882 i Houghton-le-Spring i Durham) var en engelsk amatørmatematiker. 

Shanks eide en internatskole i Houghton-le-Spring som er en gammel gruveby i nordøstre England. Hans hobby var å regne ut matematiske konstanter. Da han gjorde det så fulgte han alltid et viss metodikk. Om morgenen regnet han ut nye tall og etter lunsj kontrollerte han om de tall han var kommet frem til om morgenen virkelig stemte.

Tallet Pi (π).
I 1873 hadde Shanks regnet ut 707 desimaler til π (*pi*) og det er kanskje det som han er mest kjent for. 

Som grunnlag for sine beregninger gjorde Shanks bruk av John Machins allerede i 1706 formel til bestemmelsen av de første 100 desimalene:

{\displaystyle {\frac {\pi }{4}}=4\arctan {\frac {1}{5}}-\arctan {\frac {1}{239}}}.
Intet menneske regnet ut flere desimaler til π før miniregneren ble introdusert. I 1944 gjorde D. F. Ferguson oppmerksom på at Shanks bare hadde rett i 527 av desimalene, skjønt Ferguson hadde da hjelp av en miniregner.

Shanks regnet også på e og Eulers konstant γ til mange desimaler. Dessuten publiserte han en tabell med primtall opp til 60 000 og fant de naturlige logaritmer til 2, 3, 5 og 10 til 137 desimaler.

Referanser
----------

1. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 55659[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MacTutor History of Mathematics archive, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Shanks's Biography». School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. Arkivert fra originalen 25. mars 2019. Besøkt 30. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Shanks biografi på University of St Andrews

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MacTutor
 |
Ålands flagg, proporsjon 17:26
Ålands flagg fra 1922
**Ålands flagg**, slik vi nå kjenner det, ble vedtatt av Ålands Landsting (selvstyreforsamling) i 1953 og godkjent av republikken Finlands president i 1954. Ålands flagg følger mønsteret for Nordens korsflagg. Fargene mellomblå, gult og rødt er Ålands og Finlands våpenfarger. Flagget kan også tolkes som det svenske flagget med et rødt kors i midten.

Flagget er i størrelsesforholdet 17:26. De blå feltene er 6:8 ved stangsiden og 6:13 i flaggets frie ende. Korsets bredde tilsvarer 5 enheter hvorav de gule kantene tilsvarer 1,5 enheter hver og det røde korset 2 enheter.

Flaggdager
----------

Åland har tre offisielle flaggdager:

* 30. mars: dagen for feiring av Ålands demilitarisering og nøytralitet
* siste søndag i april: Det ålandske flaggets dag
* 9. juni: Ålands selvstyredag

Flagglovgivning
---------------

Ålands flagg er lovregulert gjennom *Landskapslag (1992:41) om Ålands flagga*. Her fastsettes flaggets størrelsesforhold og det gis bestemmelser om flaggets anvendelse. Flaggloven bestemmer at Ålands flagg kan benyttes som handelsflagg av fartøyer som er hjemmehørende i landskapet. Fartøyer som drives av landskapsmyndighetene er pålagt å føre Ålands flagg. Loven gir videre bestemmelser om et eget spesialflagg for fritidsfarkoster. dette er senere fastsatt til å ha splitt, samt båt- eller seilforeningens merke i øvre felt på stangsiden av flagget.

I 2004 utga Landskapsstyrelsen retningslinjer for fargene i Ålands flagg. Her gis det spesifikasjoner for fargene i Natural Colour System, Pantone Matching System og CMYK.

Tidligere flagg
---------------

Et flagg for Åland ble skapt allerede i 1922; det besto av en vannrett gul stripe på blå duk, men ble ikke offisielt vedtatt. Dette flagget ble kjent som «trevådsflaggan». Formen blir forklart som det svenske flagget uten den vertikale korsarmen og viser til den ålandske befolkningens bestrebelser på å bevare sin svenske kultur og fremme tilhørigheten til Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* Ålands lagsamling 2004 med Landskapslag (1992:41) om Ålands flagga
* Landskapsförorning om riktlinjer för Ålands flaggas färger. (Ålands författningssamling 15/2004).

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**António Raposo Tavares** *o Velho* (portugisisk: *den gamle*) (født 1598, død 1658) var en portugisisk bandeirante som utforsket de indre delene av det østlige Sør-Amerika og la krav på det for Det portugisiske imperiet. Dermed ble koloniens territorium utvidet ut over grensene som var fastsatt i Tordesillastraktaten.

Biografi
--------

Tavares ble født i São Miguel do Pinheiro i Alentejo, Portugal i 1598. I 1618 seilte han til Sør-Amerika med sin far Fernão Vieira Tavares. Etter at hans far døde i 1622 bosatte han seg i nærheten av São Paulo. Seks år senere, i 1628, forlot han landsbyen med den første *bandeira*, som besto av 900 nybyggere og 2 000 tupi-krigere.
Denne reisen ble satt i gang for å jakte på kjetterne og ta til fange flere innfødte slaver (hovedsakelig tupiet, tememinoer og carijóer). Bandeirantene angrep først noen guarani-landsbyer øverst i Paranadalen, som var beskyttet av spanske jesuitter, og drepte mange mennesker og tok 2 500 indianere til fange. Reisen muliggjorde annekteringen av en del av landet øst for elva Uruguay (de nåværende delstatene Paraná og Santa Catarina) til den portugisiske kolonien.

Tavares vendte tilbake til São Paulo i 1633 og ble en dommer. Tre år senere dro han avsted på en ny reise, denne gang for å ødelegge de spanske jesuittbosetningene som hadde blitt etablert sørøst for elva Uruguay (i den nåværende delstaten Rio Grande do Sul). Fra 1639 til 1642 kjempet Tavares sammen med de militære som var involvert i en krig mot hollenderne, som hadde erobret bosetningene på nordøstkysten (Bahia og Pernambuco).

Han la ut på sin siste reise med en bandeira i 1648, denne gang for å lete etter gull, verdifulle mineraler og slaver i koloniens uutforskede indre. Han var sammen med 200 hvite leiesoldater fra São Paulo og over ett tusen indianere. Bandeirantene reiste over 10 000 km langs mange elver, hvorav de viktigste var Paraguay, Grande, Mamoré, Madeira og Amazonas. Bare Tavares, 59 hvite og noen indianere nådde fram til Belém ved munningen av Amazonas. De overlevende vendte deretter tilbake til São Paulo, hvor Raposo Tavares døde i 1658.

Referanser
----------

1. 1 2   Spansk biografisk leksikon, oppført som Antonio Raposo Tavares, Spanish Biographical Dictionary ID 41181/antonio-raposo-tavares, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Antonio Raposo Tavares». *Encyclopædia Britannica online*. Encyclopædia Britannica. Besøkt 13. november 2012.

Litteratur
----------

* Sergio Buarque de Holanda: *Historia geral da civilização brasileira*. São Paulo 1963.
* John Hemming: *Red Gold. The conquest of the Brazilian Indians*. London 1978.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Juli Minoves Triquell** (født 15. august 1969 i Andorra la Vella) er en andorransk universitetslærer, politiker, diplomat og forfatter.

Biografi
--------

Minoves er utdannet innen økonomi og statsvitenskap fra henholdsvis Universitetet i Fribourg og Yale University.

Han har vært ambassadør for Andorra. I 1996 ble han Andorras første ambassadør i USA og var da med sine 26 år den yngste ambassadør som noen gang hadde vært akkreditert til USA.

Minoves var Andorras utenriksminister fra 12. april 2001 til 7. mai 2007, da han ble utnevnt til kultur- og utdanningsminister. I desember 2007 ble han minister for økonomisk utvikling, turisme, kultur og universiteter.

Minoves var en tid tilknyttet Institut d'études politiques de Paris. I 2009 dro han til Yale University i USA, der han avla doktorgrad i statsvitenskap i 2011. I 2012 begynte han ved University of La Verne i California i USA, der han er *assistant professor* i statsvitenskap.

Minoves er visepresident i Den liberale internasjonale.

Publiserte verker
-----------------

Minoves har utgitt flere skjønnlitterære verker, blant andre *Segles de Memoria*, som ble tildelt Fiter i Rossell-prisen i 1989.

Referanser
----------

1. ↑  «A Guide to the United States' History of Recognition, Diplomatic, and Consular Relations, by Country, since 1776: Andorra», USAs utenriksdepartement.
2. ↑  «Former ambassador joins faculty» Arkivert 4. november 2012 hos Wayback Machine. *Campus Times*, 28. september 2012.
3. ↑  Juli Minoves Triquell Arkivert 9. januar 2014 hos Wayback Machine. University of La Verne.
4. ↑  «Bureau» Arkivert 8. desember 2013 hos Wayback Machine. Liberal International.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Coloburiscidae** er en familiegruppe av døgnfluene. Den er en av flere artsfattige familier av døgnfluer som bare finnes på de sørligste kontinentene: Australia, New Zealand og det sørligste Sør-Amerika.

Utseende
--------

Nymfene er middelsstore (opptil 20 mm), litt flate. Munndelene, som sitter på undersiden av hodet, er store og tilpasset å filtrere matpartikler fra vannet. Både mandiblene, maxillepalpene og labialpalpene har kammer av lange hår. Antennene er otmrent så lange som hodet er bredt. Beina og trakégjellene er kledt med kraftige pigger som hjelper dem til å holde seg fast i den raske strømmen. Trakégjellene er delt i to deler, den øvre delen er to-fliket, den nedre trådformet. Bakerst har de tre hårete haletråder som er lengre enn bakkroppen.

Levevis
-------

Disse døgnfluene lever i kalde, rasktstrømmende bekker, også i stryk, helst med steinbunn. Larvene lever av å filtrere partikler fra vannet. De bruker beina og trakégjellene til å kile seg fast mellom steiner, men kan også svømme godt, med nikkende hodebevegelser. Siden de bruker trakégjellene til å holde seg fast med, kan de ikke vifte med disse for å øke oksygenopptaket, og der er derfor avhengige av svært oksygenrikt vann. Hunnen kan legge opptil 12 000 egg.
Utviklingen fra egg til voksent insekt kan ta fra seks måneder til tre år.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Døgnfluer (Ephemeroptera)**
	+ Gruppe Schistonota
		- Overfamilie Heptagenioidea
			* Familie Coloburiscidae
				+ Slekten *Coloburiscoides* Lestage, 1935 – Australia
					- *Coloburiscoides giganteus* Tillyard
					- *Coloburiscoides haleuticus* Eaton
					- *Coloburiscoides munionga* Tillyard
					- 4 ubeskrevne arter er kjent
				+ Slekten *Coloburiscus* Eaton, 1899 – New Zealand
					- *Coloburiscus humeralis* Eaton, 1899
				+ Slekten *Murphyella* Lestage, 1930 – sørlige Sør-Amerika
					- *Murphyella needhami* Lestage, 1930

Kilder
------

* Identification and Ecology of Australian Freshwater Invertebrates
* Australian Faunal Directory, Coloburiscidae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coloburiscidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Coloburiscidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Coloburiscidae* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Om *Coloburiscus needhami*, med bilder
* Tree of Life - Døgnfluer, (Ephemeroptera) Arkivert 29. juni 2009 hos Wayback Machine. (engelskspråklig)
* CSIRO – Døgnfluer, (Ephemeroptera) Arkivert 9. juli 2009 hos Wayback Machine. (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening
**Lee-on-the-Solent**, ofte referert til som *Lee-on-Solent*, er et lite distrikt i sentrum av Gosport i Hampshire, England ca. 8 km vest for Portsmouth. Området ligger på kysten av Solent. Det er først og fremst et boligområde.

Historie
--------

Distriktet fikk navnet i det 19. århundre under et forsøk på å utvikle området til et ferieområdet ved sjøen. Området hadde blitt omtalt lenge før dette, da omtalt som «Lee» og mange varianter av navnet, inkludert «Lebritan». En tidlig drivkraft for distriktets utvikling var Charles Edmund Newton Robinson, som overbeviste sin far, John Charles Robinson, en kunstsamler og kurator til å finansiere kjøp av landet der. I perioden 1884 til 1894 fikk distriktet en marina, en brygge, jernbaneforbindelse og en rekke røde mursteinsvillaer. Jernbaneforbindelsen ble avviklet på 1930-tallet og bryggen stod ureparert etter manglene bistand fra kystforsvaret under Andre verdenskrig, Bryggen ble revet i 1958.

Lee-on-the Solent har hatt en lang tilknytning til luftfarten. Testing av sjøfly fant sted i Lee-on-the-Solent så tidlig som i 1915.[] En sjøflybase for trening ble etablert i 1917 på den tidligere RNAS Lee-on-Solent basen.[]

I 1935 ble Lee Tower-komplekset bygget på strandpromenaden ved siden av den gamle bryggen og jernbanestasjonen. Den var tegnet av arkitektene Yates, Cook & Derbyshire, og besto av en hvit *V*-formet Art Deco-bygning med et 37 meter høyt tårn. I bygget er det en kino, ballsal og restaurant, samt en utsiktsplattform på toppen av tårnet. Bygget ble revet i 1971 av Gosport Borough Council og området brukes nå til en promenade og hager.

Det foregikk en stor utvikling i 1980- og 1990-årene, og folketallet økte og mer enn 1 050 nye hus ble bygget på Cherque-området i byen, og videre utvikling vil finne sted i løpet av de neste årene. Andre steder langs strandpromenaden er mange av de opprinnelige villaer og hoteller revet og tomtene solgt til eiendomsutviklere.[]

Royal Naval Air Station HMS «Daedalus» ble stengt i 1996, men Daedalus Airport er fortsatt aktiv som en sivil flyplass. Over 100 fly, helikoptre, seilfly, microfly og paraglidere har base på det som nå er hovedbasen til HM Coastguards søk-og redningshelikopter. Flyplassen drives av Regional & City Airports Management (RCA) på vegne av eierne, Homes and Communities Agency.

Referanser
----------

1. ↑  Saxton's Hampshire 1575
2. ↑  Notes about old maps of the county of Hampshire, Jean and Martin Norgate, 1996–2006
3. ↑  Local information Arkivert 18. oktober 2016 hos Wayback Machine. The Book Shop, Lee-on-the-Solent
4. ↑  *Portsmouth*, Alan H. Balfour, Peter Hollins, Geoffrey Broadbent, Studio Vista, 1970
5. ↑  Historical tour[*død lenke*], Discover Gosport
6. ↑  «Gosport Local Plan, Chapter 5 – Housing» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 3. mars 2016. Besøkt 23. juli 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |