recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lesbarheten** forteller hvor vanskelig eller lett det er leser å forstå en tekst. Lesbarheten avhenger av både tekstens typografi og språk. Blant typografiske faktorer som kan nedsette lesbarhet er dårlig eller lite tiltalende layout, kunstneriske skrifttyper, liten skrift og dårlig kontrast mellom bokstavfarge og bakgrunn. Eksempel på språklige faktorer som påvirker lesbarhet er lange setninger, overdreven bruk av fremmedord, stavefeil, grammatiske feil, dårlig språk og uklare setninger. Å (om-)skrive tekster slik at de lettere og tydeligere formidler budskap til leserne omtales gjerne som klarspråk. Å legge til rette for at tekster er lesbare for svaksynte eller er mulig å navigere i for blinde et viktig mål ved universell utforming av tekster.

Måling av lesbarhet
-------------------

Det eksisterer metoder som regner ut lesbarheten ved hjelp av en matematisk formel som kan inneholde antall bokstaver, stavelser, ord og setninger, og returnere et sammenlignbart tall som for eksempel lesbarhetsindeks, Flesch reading ease eller Flesch-Kincaid grade level.

Referanser
----------

1. ↑  iallenkelhet.no Bruk minst 16 pixler og god kontrast på tekst 22.11.2011
2. ↑  uleselig.no Høy kontrast gir bedre lesbarhet Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Bufetat Sjekkpunkter for lesbare dokumenter Arkivert 23. januar 2015 hos Wayback Machine.
4. ↑  difi.no Universell utforming av nettsider Arkivert 23. januar 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* typografi.no «leselighet» og «lesbarhet»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Harrison Ford som Indiana Jones
**Indiana Jones**, eller **dr. Henry Walton Jones jr.**, er en fiktiv person i flere amerikanske underholdningsfilmer, TV-serier og videospill. Figuren framstilles som en amerikansk arkeolog på spennende eventyr rundt omkring i verden på 1930-tallet.

Indiana Jones ble skapt av George Lucas på 1970-tallet som hovedpersonen i en filmserie, og ble videreutviklet av Lucas sammen med Lawrence Kasdan. Den første Indiana Jones-filmen, *Raiders of the Lost Ark* (*Indiana Jones og Jakten på den forsvunne skatten*), kom i 1981. Siden kom det enda to kinofilmer og en TV-serie om helten. Den fjerde filmen, Indiana Jones og krystallhodeskallens rike kom på kinoene i mai 2008.

I 2016 kunngjorde The Walt Disney Company at Steven Spielberg og Harrison Ford skal lage film nummer fem. Filmen skullel etter planen ha premiere i 2019, men har i ettertid blitt forskjøvet og er nå å forvente sommeren 2021.

Det amerikanske filminstituttet har kåret Indiana Jones til filmhistoriens andre beste helteskikkelse.

Filmene
-------

* *Jakten på den forsvunne skatten* – 1981
* *Indiana Jones og de fordømtes tempel* – 1984
* *Indiana Jones og det siste korstog* – 1989
* *Indiana Jones og krystallhodeskallens rike* – 2008
* *Indiana Jones and the Dial of Destiny – 2023*

Indiana Jones spilles av Harrison Ford i alle filmene.

TV-serien
---------

* The Young Indiana Jones Chronicles 1992-1993

I TV-serien spilles Indiana Jones av Sean Patrick Flanery, Corey Carrier og George Hall. Harrison Ford opptrer i en cameorolle i en av episodene som en aldrende Indiana. Tv-serien er utgitt som tre DVD-bokser. Det er sju plater i hver boks.

Videospill
----------

* *Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure* for PC
* *Indiana Jones and the Fate of Atlantis* for PC
* *Indiana Jones and the Infernal Machine* for PC og spillkonsoll
* *Indiana Jones and the Emperor's Tomb* for PC og spillkonsoll
* *Lego Indiana Jones* for PC og spillkonsoll
* *Lego Indiana Jones 2* for PC og spillkonsoll

Referanser
----------

1. ↑  NRK - Skal lage ny Indiana Jones-film (15.3.2016)
2. ↑  «AFI'S 100 YEARS...100 HEROES & VILLAINS». Det amerikanske filminstituttet. Besøkt 1. juni 2018.

Kilder
------

* Mark Cotta Vaz & Shinji Hata: "From Star Wars to Indiana Jones", Chronicle Books, 1994
* IMDB.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Indiana Jones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
* Young Indiana Jones episode-guide

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Elektronisk maskinvare** består av sammenkoblede elektroniske komponenter som utfører analoge eller logiske operasjoner på mottatt og lokalt lagret informasjon for å produsere som utgang eller lagre resulterende ny informasjon eller for å gi kontroll for utgangsflyttemekanismen.

Elektronisk maskinvare kan variere fra individuelle krets/kretsløp til distribuerte informasjonsbehandlingssystemer. Godt designet elektronisk maskinvare består av hierarkier av funksjonelle moduler som kommuniserer interna via nøyaktig definerte grensesnitt.

**Maskinvarelogikk** er primært en differensiering av databehandlingskretsene fra andre mer generaliserte kretser. For eksempel inkluderer nesten alle datamaskiner en strømforsyning som består av kretser som ikke er involvert i databehandling, men heller driver databehandlingskretsene. Tilsvarende kan en datamaskin sende informasjon til en dataskjerm eller lydforsterker som heller ikke er involvert i beregningsprosessene.

Referanser
----------

1. ↑  Magnar Lynglund (12.02.2020). «Elektroniske kretser og nettverk». NDLA.
Satellittfoto av Messinastredet
**Messinastredet**, også kalt **Messinasundet**, er et smalt sund mellom den østlige spissen av Sicilia og den sørlige spissen av Italias fastland. En naturlig virvelstrøm dannes der, og denne har feilaktig blitt knyttet til legenden om Kharybdis.

Ferge binder Messina (Sicilia) med fastlandet ved Villa San Giovanni i Calabria. Det går også hydrofoil mellom Messina og Reggio di Calabria.

I 1956–1957 ble det bygget et luftspenn over Messinastredet for overføring av elektrisk kraft. Luftspennet har nå blitt erstattet av en undersjøisk kabel, men de to mastene står fremdeles og er nå vernet.

Hvert femte til tiende år har det blusset opp heftige debatter i Italia om bygging av en bro som vil kunne forbinde øya Sicilia med fastlandet. Tanken har vært å bygge en hengebro. Dette vil i så fall bli den hengebroen med det lengste frie spennet i verden, på 3300 meter. Til sammenlikning er broen over Storebelt 1624 m, og Askøybroen 850 m. Mellom hver debatt har det blitt gjort teknologiske fremskritt som gjør broen mer og mer realistisk. Den store seismiske aktiviteten og de til dels kraftige vindene i området er kanskje hovedargumentene for motstanderne av broprosjektet. Konstruksjonen var egentlig tenkt påbegynt i 2006, men er nå blitt stoppet. Arbeidet ble beregnet til å ta seks år og koste 4.6 milliarder euro.

Eksterne lenker
---------------

* Broen over Messinastredet (Engelsk versjon)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Holt** er et ord av protogermansk opprinnelse og navnet på en lang rekke steder og gårdsbruk i flere land, samt et etternavn avledet av disse stedene. Ordet finnes i mange moderne germanske språk og betyr «en liten skog» eller et «skogstykke». Det er et meget vanlig gårdsnavn og ledd i gårdsnavn. Det finnes med stavemåter som *holt* (norsk, nedertysk), *holdt* (skandinavisk, tysk o.a.), *holz* (det moderne tyske ordet for tre), *holte* (skandinavisk), *hult* og *hulte* (svensk). Ordet finnes også i en rekke uttrykk som gjelder treverk, slik som ibenholt.

Steder
------

I Norge finner man bl.a.

* Holt (Kongsvinger), bydel i Kongsvinger
* Holt (Tvedestrand), område i Tvedestrand, tidligere selvstendig kommune
* Holt (valgdistrikt), en del av Nedenes amt
* Holt (Målselv), bygd

I Danmark finner man bl.a.

* Holt (Bindslev Sogn), område i Bindslev Sogn, Hjørring Kommune
* Holt (Gram Sogn), område i Gram Sogn, Haderslev Kommune
* Holt (Rind Sogn), område i Rind Sogn, Herning Kommune
* Holt (Græsted Sogn), område i Græsted Sogn, Gribskov Kommune
* Holt (Vamdrup Sogn), område i Vamdrup Sogn, Kolding Kommune

I Tyskland finner man:

* Holt (Sydslesvig), landsby og kommune i Slesvig-Holsten

Man finner også Holt som stedsnavn i Storbritannia:

* Holt (Dorset)
* Holt (Hampshire)
* Holt (Norfolk)
* Holt (Wiltshire)
* Holt (Worcestershire)
* Holt (Wrexham)

Etternavn
---------

1565 personer hadde Holt som etternavn i Norge i 2012, bl.a.

* Anne Holt

Navnet er også brukt som etternavn i andre land, med bl.a.

* Claire Holt (Australia)

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Holt*.
Mitja Meznar i Holmenkollen under prøve-VM, mars 2010.
**Mitja Mežnar** (født 30. juni 1988) er en slovensk skihopper som representerer NSK Trzic Trifix.

Han debuterte internasjonalt i et FIS-renn i Villach i 2003. I verdenscupen debuterte han med 43.-plass i Engelberg 22. desember 2007. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen er 17.-plass på Lillehammer 6. desember 2009. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 57 i sesongen 2008-09.

Mežnar deltok i junior-VM i 2004, 2005, 2007 og 2008. Han ble juniorverdensmester i lagkonkurransen for Slovenia i Rovaniemi i 2005 og i Tarvisio i 2007. Individuelt er hans beste plassering 4.-plass i 2007. I senior-VM i Liberec i 2009 ble han nummer 31 i normalbakken og nummer 47 i storbakken, og var på det slovenske laget som ble nummer 7 (av 12 lag) i lagkonkurransen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mitja Mežnar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mitja Mežnar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mitja Mežnar – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Messingåga munner ut ved Hjartåsen, Storvoll
**Messingåga** (sørsamisk: *Siejphjohke*) er et 50,67 km² vassdrag i Dunderlandsdalen i Rana kommune, som fra sør munner ut som en sideelv til Ranelva ved Hjartåsen i grenden Storvoll. Messingåga er også navnet på en annen, mindre elv, som munner ut i Ranelva fra øst, rundt 5 km sørvest for Hjartåsen, sør for Messingsletta, like nord for Dunderland.

Fra Kjerringvatnet renner Kjerringelva (sørsamisk: *Aahkajohke*) i en vestlig retning. Denne elva møter Jarfjellbekken, som renner i en nordlig retning fra Jarfjelltjønna gjennom Austerskardet, nord for Kopparvatnet. Messingåga starter ved Elivollan (sørsamisk: *Siejphgiedtie*), der Kjerringelva og Jarfjellbekken møtes.

Vassdraget renner i en nordlig retning, gjennom Messingdalen, øst for fjellet Messingen. På vei nordover tar vassdraget fra vest opp i seg fem bekker fra Jarfjellet, og fra øst fem bekker fra Kjerringfjellet (sørsamisk: *Stoere Aahkavaerie*) og en bekk fra Harafjellet.

Messingåga renner gjennom et moreneterreng med innslag av breelv-avsetninger. Mot Kopparvatnet finnes et haugete moreneterreng (dødisterreng).

Utbygging versus vern
---------------------

I 2005 sendte MiljøEnergi Nordland AS en søknad til Norges vassdrags- og energidirektorat om konsesjon om å utnytte deler av Messingåga til kraftproduksjon. To alternativer er blitt presentert: En installasjon på 6,5 MW med en energiproduksjon på 19 GWh, og en installasjon på 4,9 MW med en energiproduksjon på 16,5 GWh. 

Vassdraget befinner seg i urørt natur, i et av Ranas viktigste naturområder for våtmarksfugl. Dalen omkring er et viktig sommerbeiteområde for elg, og jerv har fast tilhold. Elven er rik på røye og ørret, og er foreslått fredet av naturvernorganisasjoner, Rana kommunes miljøutvalg, Nordland fylkesting og av Stortinget.

Galleri
-------

### Messingågas utløp i Ranelva ved Hjartåsen, Storvoll

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Søknad om utbygging av kraftverk (Sakstype C-41), Registreringsnr 4325, Saksnr 200502031, Vassdragsnr 156.F1A MESSINGÅGA
2. ↑  Samarbeidsrådet for Naturvernsaker (SRN), Den Norske Turistforening, Norges Naturvernforbund, Norges Jeger- og Fiskerforbund, WWW: *Verneverdige norske vassdrag*, Oslo, april 2004
3. ↑  Erling Solvang, Naturvernforbundet i Nordland: *Ta vare på vassdragene*, Helgeland Arbeiderblad, 16. juli 2004
4. ↑  Miljø-, plan- og ressursutvalget i Rana: *Messingåga, Leiråga og Revelforsen*[*død lenke*], Sak 0063/04, side 63, 10. juni 2004
5. ↑  Innst.S.nr.116 (2004–2005) Innstilling fra energi- og miljøkomiteen om supplering av Verneplan for vassdrag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Augustinerkorherrene** (**Konføderasjonen av regulære kanniker av St. Augustin**, latin ***Canonicorum Regularium Sancti Augustini Confederati***, forkortes **C.R.S.A.** eller **Can.Reg.**) er en katolsk kongregasjon.

Den oppsto i det 4. århundre, som en følge av at sekularprester organiserte seg under Augustins regel. I det 11. århundre ble den reorganisert som en mer formell orden, og i 1959 ble den definert som en konføderasjon av forskjellige kongregasjoner.

I Norge betjener augustinerkorherrer St. Paul menighet i Bergen, og den katolske biskopen av Oslo, Bernt Ivar Eidsvig, tilhørte den samme kongregasjonen av augustinerkorherrer da han ble utnevnt til biskop.

Utstein kloster skal i middelalderen ha vært et kloster tilhørende augustinerkorherrene.

Referanser
----------

1. ↑  Haug, Eldbjørg (redaktør), Utstein kloster – og Klosterøys historie, Rennesøy, Stiftelsen Utstein kloster, 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside for Stift Klosterneuburg i Østerrike (norsk) Arkivert 8. februar 2010 hos Wayback Machine.
* Offisiell Nettside for CRIC (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** NKC
 |
**Mitiaro** er en av de sørlige øyene i øygruppen Cookøyene.

Sammen med Mauke og Atiu utgjør disse tre øyene øygruppen *Ngaputoru* (eller Nga-pu-toru – De tre røtter). Dette er den fjerde største øya i øygruppen med 6,4 km på det bredeste. Som mange av de andre øyene, særlig i den sørlige gruppen, er den omringet av fossiliserte koraller, opptil 9 meter høye. Midten av øya er flatt og ganske myrlendt, med to ferskvannsinnsjøer der det bl.a. svømmer en ål som kalles «itiki», en lokal delikatesse. Det er få strender her, men vannet er krystallklart, noe som gjør det godt egnet til dykking og snorkling. 

Gjennom historien har innbyggerne her, i likhet med innbyggerne på Mauke vært forfulgt og undertrykt av de krigerske innbyggerne fra Atiu. Man kan fortsatt besøke den festningen de bygde for å forsvare seg for inntrengere, «Te Pare». Innbyggerne på øya, ca. 400 i tallet, er kjent for å være litt sky, men vennlige. De bor i en besetning vest på øya, men det er strengt tatt 4 landsbyer, «Auta», «Mangarei» «Takaue» og «Arai». Øya er fruktbar, men ikke så fruktbar som naboøyene, så befolkningen her er ikke så rike som disse. 

Air Rarotonga flyr til Mitiaro 3 dager i uka, og det finnes 2 gjestehus her.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***Championella*** er en slekt av bittesmå biller som hører til familien fjærvinger (Ptiliidae).

Utseende
--------

En bitteliten (0,53-0,75 millimeter), avlangt-oval, blank, mørkbrun fjærvinger. Antennene er forholdsvis lange, 11-leddete. De to innerste leddene er tykke, de følgende tynne, de tre ytterste er større, økende i størrelse utover. Oversiden er ganske tydelig hårete. Pronotum er rundet, nokså lite, danner ikke en kontinuerlig kurve med dekkvingene. Disse er forkortede og dekker ikke det bakerste bakkroppsleddet. Føttene består av to korte og forholdsvis kraftige, og et langt og tynt, tredje ledd.

Levevis
-------

Fjærvinger finnes ofte i tilknytning til ulike slags råtnende materiale, som løvstrø, kompost og møkk. Andre arter lever knyttet til spesielle sopp-arter. Trolig spiser de fleste artene sopp eller soppsporer. Fjærvingebillene er ofte svært tallrike i løvstrø, men fordi de er så små kreves det spesielle innsamlingsmetoder for å få tak i dem. Denen slekten forekommer ofte på myrer.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Guatemala.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien **fjærvinger, Ptiliidae** Heer, 1843
				+ Underfamilien fjærvinger, **Ptiliinae**
					- Stammen Ptinellini
						* Slekten ***Championella*** Matthews, 1884
							+ *Championella nubigena* Matthews, 1884

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.
3. ↑  A. Matthews (1884) Synopsis of North American Trichopterygidae. *Transactions of the American Entomological Society*, 11: 113-156.

Kilder
------

Hall, W.E. 1995. Ptiliidae, Featherwing beetles i Tree of life.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Championella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Championella (Animalia)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Holtedahlfjella på kartet over AntarktisHoltedahlfjellaHoltedahlfjellaHoltedahlfjella på kartet over Antarktis
Fra Holtedahlfjella, sett i sør-sørøstlig retning. Foto: Wilfried Bauer, 1996 
**Holtedahlfjella** er et stort fjellparti, om lag 32 kilometer langt og 10 kilometer bredt, med hovedsakelig isfrie topper i Fimbulheimen i Dronning Maud Land, beliggende i Orvinfjella mellom Drygalskifjella i vest og Kurzefjella og Conradfjella i øst.

Fjellpartiet ble oppdaget av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher som gjennomførte flyfotografering og grov kartlegging av området. Fjellpartiet ble gitt navnet *Kurzeberge* etter direktøren for marinedivisjonen i det tyske admiralitetet. Detaljert kartlegging ble senere utført av Norsk Polarinstitutt basert på flyfotografier tatt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Fjellpartiet ble da gitt det norske navnet Holtedahlfjella etter professor Olaf Holtedahl, kjent norsk geolog som gjennomførte undersøkelser på Sør-Shetlandsøyene og Det antarktiske arkipel i 1927–28.

På tysk og engelsk kalles fjellpartiet hhv. *Kurzeberge* og *Kurze Mountains*, mens det norske navnet Kurzefjella betegner det området som på engelsk kalles *Gagarin Mountains*.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 5055 og 7917

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
**Holtaheia-ulykken** var en flyulykke som inntraff den 9. august 1961 i Holtaheia i Strand kommune, Ryfylke i Rogaland. Flyet fra Cunard Eagle Airways var av typen Vickers 610 Viking 3B og hadde med en hel skoleklasse fra Croydon, som er en bydel sør i London. Ulykken hendte som følge av at pilotene av en eller annen grunn valgte en annen trasé enn annonsert ved innflyvningen.

De omkomne i ulykken
--------------------

Minnesmerke etter ulykken
34 gutter i alderen 13 til 16 år, samt to lærere, George Budd og John Beacham, fra Lanfranc Secondary Modern School for Boys (nå Archbishop Lanfranc School) omkom i ulykken, i tillegg til besetningen på tre. Et minnesmerke over de 39 som omkom i ulykken ble avduket på Holtaheia den 13. mai 1962. Dette ligger i et vakkert turområde som brukes mye av lokalbefolkningen i Nordre Strand.

Se også
-------

* Norske katastrofer og store ulykker

Litteratur
----------

* Rosalind Jones, *Flystyrten i Holtaheia*, Commentum (2011), ISBN 9788282330527

Eksterne lenker
---------------

* Rapport på Aviation Safety Network
* Artikkel om ulykken fra Stavanger Aftenblad, 26. juni 2008
* Faksimile av artikkel om ulykkesrapporten, fra *Flight International*, 4. oktober 1962
* *Gripende minnemarkering i Holtaheia* – artikkel i Stavanger Aftenblad, 9. august 2011[*død lenke*]
* Holtaheia[*død lenke*]
Ruinene av det polske nonneklosteret i Jasienica, et tidligere augustinerkloster på 1300-tallet.
**Augustinerordenen**, *augustiner*, er en samlebetegnelse for ulike kristne ordner som følger Augustinus regler, blant dem dominikanerne. Augustinerordenen oppsto i slutten av 1000-tallet som blant annet har sin opprinnelse fra Augustin av Hippos bispegård i Hippo, Algerie. Ordens mest kjente medlemmer er Martin Luther og Erasmus av Rotterdam.

Bakgrunn
--------

Augustinerordenen er basert på *Sankt Augustins Regel* som er utledet fra Augustins skrifter, stadfestet av paven i 1095. I 1150 ble ordenen grunnlagt som klosterorden. Ordensregelen foreskriver felles eiendom, bolig og arbeide, og ble også etterlevet av domkirkenes kanniker, som dannet kapitelklostre som forente prestestillingen med et munkeliv. De kalles også for augustinerkorherrene. Det var også nonnekloster knyttet til ordenen, og nonnene ble kalt for korfruer av Sankt Augustins Orden.

Augustineremittene, en av de fire store mendikantordenene, ble grunnlagt i 1256 som en forening av ulike italienske fellesskaper av eremitter og mistet da sin eremittiske karakter. Denne ordenens mest kjente medlem var Martin Luther.

Augustinerordenen i Norden
--------------------------

### Norge

* Olavsklosteret i Stavanger, Rogaland.
* Utstein kloster på Mosterøy, Rogaland
* Halsnøy kloster i Kvinnherad, Sunnhordland
* Kastelle kloster i Konghelle, Båhuslen

### Danmark

I Danmark hadde ordenen sin blomstringsperiode på 1100-tallet. Klosterlivet besto for en stor del av teologiske studier og vitenskapelig arbeide.

Ordenen kom til Danmark med erkebiskop Asser og det har vært følgende augustinerklostre i Danmark:

* Klostret på Eskildsø i Roskilde Fjord
* Æbelholt Kloster
* Vestervig Kloster
* Asmild Nonnekloster, Viborg
* Grinderslev Kloster, Salling
* Tvilum Kloster
* Mariaklostret i Viborg
* Nonneklostret i Viborg

Referanser
----------

1. ↑  Rule and Constitutions, Order of St. Augustine, Rome, *Augustinian General Curia*, 2008

Litteratur
----------

* Canning O.S.A, Rev. R. (1984): *The Rule of St Augustine*. Darton, Longman and Todd.
* Ebsworth, Walter (1973): *Pioneer Catholic Victoria*. Polding Press. ISBN 0-85884-096-0.
* Eckermann, Karl W. (1999): «Augustinians» i: Fahlbusch, Erwin: *Encyclopedia of Christianity* **1**, Grand Rapids: Wm. B. Eerdmans, pp. 164–165, ISBN 0802824137.
* Zumkeller O.S.A. Adolar (1986): *Augustine's ideal of Religious life*. Fordham University Press, New York.
* Zumkeller O.S.A. Adolar (1987): *Augustine's Rule*. Augustinian Press, Villanova, Pennsylvania U.S.A.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Augustinians – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* International Order of St. Augustine
* The Priestly Society of Saint Augustine
* *Augnet*
* «Canons and Canonesses Regular», oppslag i *Catholic Encyclopedia*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
**Holt ungdomsskole** var en ungdomsskole på Holt på Kongsvinger. Skolen ble åpnet i 1975 og hadde i 2008 rundt 260 elever. Skolen omfattet Holthallen, en idrettshall som ble åpnet i 1976. Skolen ble nedlagt i 2018 og elevene overflyttet til den nye Kongsvinger ungdomsskole.

Skolen mottok stort sett elever fra delene av byen som ligger sør for Glomma, det vil si Marikollen, Kurudlia, Digerudlia, Puttara, Holt, Rasta, Vennersberg og Langerudberget. Elevene kom på slutten fra barneskolene Marikollen og Vennersberg.

Skolen var kjent for dramaoppsetninger av høy kvalitet.[] Blant forestillinger som er blitt satt opp er *Peer Gynt*, *Den kaukasiske krittringen* av Bertolt Brecht, *Grease*, *Ronja Røverdatter* og *Cats*.

En gruppe elever fra skolen vant i 1998 konkurransen *Årets Nysgjerrigper* for prosjektet «Hvorfor er det mer kreps i Grønnbekken enn i Skinnarbølåa?»

Personer som har gått på Holt ungdomsskole
------------------------------------------

* Hai Ngoc Tran (1975–), fotballspiller
* Thomas Mårud (1977–), journalist og musiker
* Dan Raaden Hoque (1979–), bassist i bandet Backstreet Girls
* Caroline Knutsen (1984–), fotballspiller
* Sverre Digerud (1989–), fotballspiller

Referanser
----------

1. ↑  «Årets Nysgjerrigper gjennom 20 år». 14. april 2010. Arkivert fra originalen 17. august 2012. Besøkt 9. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Holt ungdomsskole
Tittelbladet til *Norges naturlige Historie* fra 1752
***Det første Forsøg paa Norges naturlige Historie**,* *forestillende dette Kongeriges Luft, Grund, Fielde, Vande, Væxter, Metaller, Mineralier, Steen-Arter, Dyr, Fugle, Fiske og omsider Indbyggernes Naturel, samt Sædvaner og Levemaade* er en bok av Erik Pontoppidan, utgitt i København 1752–53. Verket, som er i to bind på henholdsvis 338 og 464 sider, er et av de tidligste, og også mest omfattende arbeider innen opplysningstidens topografiske litteratur i Norge.

Pontoppidan var på denne tiden biskop i Bergen. Det var helt i tråd med tidsånden i opplysningstiden å bedrive denne type *nasjonaløkonomiske* og topografiske studier, og Pontoppidan oppfordret også sine underordnede prester om å skrive tilsvarende skrifter.

Verket var banebrytende og sjangerdannende, med en allsidig presentasjon av landskap og naturfenomen. Hovedvekten lå på en grundig, systematisk oversikt over landets naturrikdommer, og en påfølgende beskrivelse av hvordan det norske næringslivet kan nyttiggjøre seg disse. Pontoppidan ble med dette verket «den første» innen en lang rekke fags vitenskapshistorie på norsk: den første geolog, den første ornitolog, den første til å samle og nedskrive sagn, den første *nasjonaløkonom*, osv. Ettertiden vil også bemerke forfatterens tilbøyelighet til å skildre fenomen som vi i dag avviser som fantasi og overtro, særlig sjøormen.

Verket ble utgitt på tysk (*Versuch einer natürlichen Geschichte Norwegens*) i Flesburg 1753-59 og på engelsk (*The Natural History of Norway*) i London 1755.

Eksterne lenker
---------------

* Aftenposten, 13. april 2002: Preben Munthe: *Biskopen som oppdaget Norge*
* Fulltekst av *Det første Forsøg paa Norges naturlige Historie : forestillende dette Kongeriges Luft, Grund, Fielde,* 1752-1753
	+ Bind 1, 1752
	+ Bind 2, 1753
**Lusa A2** er en kompakt maskinpistol fra designet av INDEP i Portugal.

Den ble designet i 1983 og var i utgangspunktet tilsiktet militært bruk, men brukes også til sikkerhetsstyrker og politi. Den har blitt markedsført blant annet mot livvakter og spesialstyrker. Det ble brukt av portugisisk politi, men etter økonomiske problemer i 1992 byttet de etter hvert over til Heckler & Koch MP5-maskinpistoler.

I 2004 ble alt utstyr og produksjonsrettigheter solgt til Stan Andrewski, eier av Stan's Gunsmithing i New Hampshire, Jerry Prasser, eier av Recon Ordnance i Wisconsin, og Ralph Dimicco, medeier av Riley's Gun Shop. Selskapet fikk navnet LUSA USA. Selskapet er godkjent for salg av halvautomatiske skytevåpen til sivile, og helautomatiske skytevåpen til politi-og militærstyrker.

Fra 2006 kan man få kjøpt konversjonssett i kaliber .22 Long Rifle og .40 Smith & Wesson til Lusa A2, samt lyddempere produsert av John's Guns.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) INDEP LUSA Model A2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Lurøya** er ei øy i Lurøy kommune, Nordland. Det er bruforbindelse med Onøya. Arealet er 14,2 km². Onøy/Lurøy har ca. 400 innbyggere. Øya er preget av Lurøyfjellet som er 685 moh. På toppen har det god utsikt over øyriket og utsikt til Svartisen, Træna og De syv søstrene. Det er fergeforbindelse fra Stokkvågen til Onøya. Det går også hurtigbåt fra Bodø og Sandnessjøen.

For besøkende er overnatting mulig på Rådhusplassen Overnatting i rom med selvhushold i det gamle kommunehuset (derav navnet). Også Lurøy gård har overnatting i hovedbygningen.

Etymologi
---------

Stedsnavnet Lurøy(a) er avledet fra norrøne *Lúðrøy* hvor første ledd er norrøne *lúðr*, i betydningen blåseinstrument (av tre, bark, never eller metall) med form som et langt, konisk rør), uthulet stokk (kiste), men tolkningen er noe uklar. Den rådende teorien er at det fra det rundt 700 meter høye fjellet på øya, Lurei- eller Lurifjellet, ved det kan minne om ei kiste. En utvidelse av denne teorien er at det henspiller på den lune huken under fjellet der hvor Lurøy gård ligger.

Lurøy gård
----------

Lurøy gård ble anlagt rundt 1740 og ligget lunt ved foten av Lurøyfjellet. Den har en renessansehage med beplantninger i parterrer og geometrisk like senger, kantet med gress og er en symmetrisk flatedekorasjon som også ligger aksikalt i forhold til hovedbygningen. Rundt 1890 ble landskapshagen utvidet/omformet i engelsk stil som preges av slyngende stier, beplantning av løvtrær og vann. Det er en kunstig dam nord i hagen, og varmekjære treslag som eik og blodbøk er plantet inn. Hagen siteres som verdens nordligste i sitt slag.

Referanser
----------

1. ↑  «Lurøy kommune», *Heile Helgeland.no*
2. ↑  «Topptur til Lurøyfjellet (685 moh)», *Ut.no*
3. ↑  «Stokkvågen - Onøy - Sleneset - Lovund», rutetabell, *Boreal.no*
4. ↑  «Ny ferge- og hurtigbåtstruktur er vedtatt av fylkestinget i oktober», *Lurøy kommune*
5. 1 2  «Lurøy Gård», *Hanen.no*
6. ↑  lur, *NAOB*
7. ↑  Sandnes, Jørn; Stemshaug, Ola (2007): *Norsk stadnamnleksikon*, 4. utg. Det Norske Samlaget, s. 297
8. ↑  «Lurøygården», *Lurøy gård*

Litteratur
----------

* Bang, Rune, red.: *Lurøyboka*: årbok for Lurøy (årlige utgivelser)
* Bang, Rune (2012): *Lurøy-Onøy : ’stedet med sentral og bekvem beliggenhet’*, Konsvikosen : Lurøy historielag, ISBN 978-82-90843-18-7
* Brunvoll, Oddlaug, red. (1979): *Hagen i nord*. Oslo: Gyldendal
* Bruun, Magne (2001): «De herskapelige hagene», tidsskriftet *Ottar* 2/2001, s. 3-10.
* Sørhaug, Olav Kjell (1973): *Lurøy prestegjeld i 150 år 1823-1973*, Menighetsrådene i Lurøy prestegjeld

Eksterne lenker
---------------

* Hageanlegg på Lurøy gård (Gardens at the Lurøy Residence), *Arkitekturguide.uit.no* ((engelsk tekst, men med bilder)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Berit Marit Hætta** (født 1948) er en illustratør og kostymedesigner. Hun har laget kostymer for Beaivváš Sámi Našunálateáhter. Hun utgjorde også som en av medlemmene i den legendariske Masi-gruppen, en kunstnergruppe i 1970-årene. 

Hætta illustrerte også den første barneboken på nordsamisk; *Ammul ja álit oarbmealli.* Boken kom ut i 1976, skrevet av Marry Aslaksdatter Somby.

Priser
------

Aage Gaup og Berit Marit Hætta vant Heddaprisen i 2000 i kategorien beste scenografi/kostymedesign for deres scenografi (Gaup) og kostymedesign (Hætta) til forestillingen *Vølunds kvad* (på det samiske språket: *Volundda muitalus*) av *The Norwegian National Sami Theatre Company Beaivváš*, produsert i 2000.

Referanser
----------

1. ↑  Berit Marit Hætta; sceneweb.no
2. ↑  *Ammul ja álit oarbmealli*
3. ↑  bokmål, *Ammul og den blå kusinen*,
4. ↑  «– En skrivende hånd når langt». *altaposten.no*. 14. juni 2019.
5. ↑  «Sceneweb: The Hedda Award 2000». *sceneweb.no* **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2019.
6. ↑  Heddaprisen (31. mai 2017). «2000». *Heddaprisen* **(hebraisk)**. Besøkt 16. januar 2022.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Kronprinsesse Marys Bro** er en 1,4 km lang høybro over Roskilde Fjord ved Frederikssund på Sjælland. Den blir en del av den kommende primærrute 53, en 9,5 km lang firefelts motortrafikkvei som er en del av den nye fjordforbindelse ved Frederikssund. Broen er bygd for å avlaste den meget trafikkerte Kronprins Frederiks Bro. Den ble åpnet 28. september av kronprinsesse Mary av Danmark.

Formål
------

Høybroen kommer til å bære en firefelts motortrafikkvei, og blir Danmarks første brukerbetalte motortrafikkvei. Det vil i 2019 koste 14 kr. for personbiler, og 41 kr. for lastebiler, å benytte den.

Konstruksjon
------------

Broen går fra Marbæk sør for Frederikssund over Roskilde Fjord til Tørslev Hage, som er et sommerhusområde i Hornsherred.
Broen har kostet ca. 2 mia. kr. hvor staten selv har skudt ca. 650 mio. kr i prosjektet. 

Fjordbunnen er bløt, og bærende jordlag til broens fundamenter ligger i 60 meters dybde.

Referanser
----------

1. ↑  «Omstridt bro åbnet: Kronprinsesse Mary indviede Danmarks tredje betalingsbro». *Politiken* **(dansk)**. 28. september 2019. Besøkt 29. september 2019.
2. ↑  von Staffeldt og Suk Thorlacius, Elias og Casper (20. november 2015). «Kronprinsessen lægger navn til ny bro». Sjællandske. Arkivert fra originalen 21. november 2015. Besøkt 22. juli 2018.
3. ↑  Længere spænd og færre søjler gav billigste bro over Roskilde Fjord | Ingeniøren
4. ↑  Rask Petersen, Søren (9. februar 2017). «VIDEO: Ny bro over Roskilde Fjord starter 60 meter under fjordbunden». Ingeniøren. Arkivert fra originalen 11. februar 2017. Besøkt 22. juli 2018.

Portal: Danmark
**Lurudalen** er et dalføre i Snåsa og Grong kommuner i Trøndelag. Dalen og elva Luru renner VNV fra Luruvatnet og fjellgården Gressåmoen i Blåfjella-Skjækerfjella nasjonalpark til Formofoss hvor Luru løper sammen med Sanddøla. Den nederste delen av dalen er Nordlandsbanens trasé mellom Snåsa og Grong.

**Det siste anlegget** hvor rallarene brukte bare håndmakt, var jernbanestrekningen Snåsa - Grong, som går gjennom Lurudalen. En strekning med mye natur og villmark, og hvor det var mange utfordringer med bygging av tunneler, bruer og kulverter. Et virkelig bevis på gammel kunnskap og hardt slit er skjæringene, som i seg selv er imponerende når man tar i betraktning at dette arbeidet er utført for hånd. 

Arbeidet med strekningen Snåsa - Grong begynte for alvor etter Departementet Hovedstyre godkjenner vedtak av 19.11.1919 for videre planer av jernbanestrekningen, og at banen skulle bygges etter klasse 1. 

Det ble bygd 5 stasjoner, 14 vokterboliger og anslagsvis ca. 30 brakker i forbindelse med jernbanestrekningen. 

**Lurudalsvegen** ble bygget som anleggsvei under jernbanebyggingen mellom Snåsa til Grong for over 100 år siden. Fra Snåsa sentrum kan man i dag ta veien via Agle, Landsem, Myrseth og videre til Lonet hvor vegen starter i et myrlendt og åpent landskap som deretter snor seg nedover Lurudalen i ekte villmark. Vegen går forbi Lurudalstoppen, Embrigtsfossen, Svarfossan, Merkesbekken, Mælaseter og ender på Formofoss i Grong kommune. Avstand mellom Lonet og Formofoss er ca. 20 kilometer. 

Den øvre delen av dalen går langs nordsiden av Andorfjellet. Jettegryter ved Grisbakkporten i øvre del av dalen.

Lurudalen er rikt på bær som multer, tyttebær, blåbær og krekling. Området er utsatt for nattefrost slik at tid for sanking vil variere. Det er også flotte turområder egnet for telt og sovepose som kan by på rikt dyreliv, fiskemuligheter og vill natur. 

Det sørsamiske reinbeitedistriktet Låarten sijte ligger i dette området.

Referanser
----------

1. ↑  Lurudalen Arkivert 25. mars 2016 hos Wayback Machine.; yr.no
2. ↑  Lurudalen; ut.no
3. ↑  Helge Formo og Per Olav Værum. *Lurudalen, stein - svette - slit*. Namsos, 2012. ISBN 978-82-91134-51-2
4. ↑  Ola Hjulstad (1990). *Togstopp Namdal: jernbanehistorie for Namdals-distriktet og deler av Innherred*. Grong bygdeboknemnd. ISBN 8299190339.
5. ↑  Jettegryte i Lurudalen; snasa.no
6. ↑  Jon Arne Sæter (1996). *Naturen i Trøndelag*. Sjetnemarka: Sæter forl. s. 23ff. ISBN 8291671001.
7. ↑  Jarle Inge Holten (1982). *Flora og vegetasjon i Lurudalen, Snåsa kommune, Nord-Trøndelag*. Trondheim: Vitenskapsmuseet. ISBN 8271263153.
8. ↑  Leif Pareli (1983). *Samiske kulturminner i Sanddøla-vassdraget*. Trondheim: Vitenskapsmuseet. ISBN 8271263404.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Norsk Fosterhjemsforening** (**NFF**) er en forening som har som mål å være en aktiv pådriver for å heve kvaliteten på alle plan innen fosterhjemsomsorgen. NFF er en selvstendig interesseorganisasjon som er uavhengig i forhold til politiske partier og trossamfunn.

Norsk Fosterhjemsforening har som mål å være en aktiv pådriver for å heve kvaliteten på alle plan innen fosterhjemsomsorgen. Foreningen er en landsdekkende og uavhengig interesseorganisasjon i forhold til politiske partier og trossamfunn.

Norsk Fosterhjemsforenings viktigste oppgaver inkludere:

* å drive interessepolitiskarbeid mot nasjonale og lokale myndigheter
* å sikre godt samarbeid med offentlige institusjoner og andre relevanet organisasjoner
* å drive opplæring gjennom kurs- og informasjonsvirksomhet
* å gi råd og veiledning til våre medlemmer
* å spre informasjon om fosterhjemsarbeid gjennom media, internett og egne publikasjoner
* utgivelse av foreningens fagblad Fosterhjemskontakt

Norsk Fosterhjemsforening består av et sekretariat lokalisert i Oslo og lokalforeninger i hvert fylke. En viktig del av foreningens virksomhet er å drive interessepolitisk arbeid opp mot nasjonale og lokale myndigheter for å bidra til å bedre kvaliteten på fosterhjemsomsorgen. Norsk Fosterhjemsforening har fylkesforeninger i alle fylkene i Norge. Fylkesforeningene tilbyr videre en rekke aktiviteter og arrangementer rettet mot fosterbarn, fosterforeldre og fostersøsken. Aktivitetstilbudet varierer fra fylkesforening til fylkesforening. Aktiviteter som kan være aktuelle er blant annet:

* Fosterhjemscafé
* Familiesamlinger
* Samlinger for enslige fosterforeldre
* Aktivitetsdager
* Samtalegrupper
* Ulike kurs og foredrag
* Sommerfest og vinterfest

I januar 2018 ble Norsk Fosterhjemsforening tildelt Wenche Foss' ærespris. De delte prisen med Ingebjørg Bratland.

Referanser
----------

1. ↑  NRK. «Wenche Foss ærespris til Ingebjørg Bratland». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 22. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Fosterhjemsforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Sven Tito Achen** (født 29. juli 1922 i Buenos Aires, Argentina, død 14. november 1986) var en dansk heraldiker. Han ble student 1940 og arbeidet i Politikens Forlag 1944-1953. Han var redaktør for *Grimbergs verdenshistorie*  1958-1961, og medredaktør for *Bibelen i kulturhistorisk lys* (9 bind) 1968-1971.

Achen var medstifter av det skandinaviske Heraldisk Selskap og gjorde et stort arbeid som *Heraldisk Tidsskrift*s første redaktør. Han skrev selv flere viktige artikler om heraldikk og symboler, bokanmeldelser og omtaler av heraldiske nyheter, begivenheter og fenomener. Han lanserte begrepet «similarisering» om at mange våpenskjold med hensikt ble gjort like hverandre. Vanligvis brukes i heraldikken begrepet differensiering om dette.

Achen var medlem av Académie internationale d'héraldique, og han deltok på en rekke internasjonale heraldiske og genealogiske kongresser.

Han ble først særlig kjent da han vant 10 000 kroner i emnet heraldikk, i det danske TV-programmet 'Kvitt eller dobbelt' i 1956.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* Similarisering – en forsømt side af det heraldiske studium, Heraldisk Tidsskrift, (15/201 =) 2. bind, København 1965-69, side 201-212
* Heraldikkens femten glæder, 1971
* Alverdens heraldik i farver, (oversatt bok av Carl-Alexander von Volborth), 1972
* Danske adelsvåbener, en heraldisk nøgle, 1973
* Symboler omkring os, 1978
* Danmarks kommunevåbener – samt Grønlands og Færøernes, 1982
* Kroppens symbolik, 1983
* Symboler, hvad er det?, 1986

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Sven\_Tito\_Achen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 7. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL
 |
**Ma Xiangbo** (kinesisk: 馬相伯, romanisert *Ma Hsiang-paï* på datidens franske manér, født 17. april 1840 i Dantu i Jiangsu i Kina, død 4. november 1939), også kjent som **Ma Liang** 馬良, var en kinesisk jesuitt og ledende skolemann under slutten av Qing-dynastiet og Republikken Kinas tid. Han virket for det meste i Shanghai, og grunnla tre universiteter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ma stammet fra en ledende katolsk familie i Jiangsu. I en alder av 11 år begynte han på en av jesuittenes skoler i Shanghai, Collège de Saint-Ignace. 

Etter å ha blitt utdannet der, fortsatte han der som lærer inntil 1870. Han underviste i astronomi og i matematikk.

### Prest

I 1870 ble han presteviet som medlem av jesuittordenen. My Xingbo assisterte så sine medbrødre, prestene Henri Havret og Angelo Zottoli, med å legge grunnlaget for det senere Zi-Ka-Wei-biblioteket. Han ble så sendt til Nanjing for å oversettelsesarbeid.

I 1886/87 besøkte han Frankrike, og det oppholdet ble bestemmende for hans senere virke som skolemann i Kina. 

Ma grunnla de følgende tre skoler for høyere utdannelse:

* Aurora-universitetet i Shanghai (*Zhendan Xueyuan* 震旦學院), 1903, opprinnelig et akademi.
* Fudanuniversitetet (*Fudan Gongxue* 復旦公學, 1905), også i Shanghai, et kollegium som skulle være en fornyelse av Aurora, og som er blitt til et av Kinas mest fremstående universiteter.
* *Beijing Gongjiao Daxue* 北京公教大學, som senere ble til det katolske universitet Fu Jen i Beijing (*Furen daxue* 輔仁大學), i samarbeid med Ying Lianzhi 英斂之.

Hans tanke om å etablere et høyeste kinesisk nasjonalt akademi, et slags moderne Hanlin, ble realisert i 1928 av hans nære venn Cai Yuanpei, som stiftet Academia Sinica (*Zhongyang Yanjiuyuan* 中央研究院).

Hans bror, Ma Jianzhong, var en ledende embedsmann i Qing-regjeringen.

Referanser
----------

1. ↑   Ma Xiangbo and the Mind of Modern China 1840-1939[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Howard L. Boorman, Richard C. Howard, og Joseph K. H. Cheng, red.: *Biographical Dictionary of Republican China*, New York: Columbia University Press, 1967.
* Ruth Hayhoe og Lu Yongling, red.: *Ma Xiangbo and the Mind of Modern China 1840-1939*, Armonk, N.Y.: M.E. Sharpe, 1996.
* Corinne de Ménonville: *Les Aventuriers de Dieu et de la République*, Paris, Les Indes Savantes, 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** CiNii
 |
Ma Yuan: *Gående på en fjellsti om våren*
**Ma Yuan** (kinesisk: 马远; pinyin: *Mǎ Yuǎn*, født 1160–1165 i Qiantang i Kina, død 1225) var en innflytelsesrik kinesisk maler hvis arbeider, sammen med Xia Guis malerkunst, utgjør grunnlaget for skoleretningen Ma-Xia innen kinesisk malerkunst. 

Ma Yuan malte av og til blomster, men han er best kjent for landskaper. Hans lyriske og romantiske stil dannet modell for mange senere malere. Han var en mester innen genren *«etthjørne»*komposisjoner, i den grad at han fikk tilnavnet «Etthjørne-Ma». Denne genren innen landskapsmaleriet kjennetegnes av asymmetriske komposisjoner som er delt diagonalt, med det meste av motivet utspringende fra ett hjørne. Hans mest kjente verk er *«Gående på en fjellsti om våren»*.

Referanser
----------

1. 1 2   MAK, oppført som Yuan Ma, PLWABN-ID 9810624483305606[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   oppført som Ma Yuan,, www.epdlp.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

Lærd med tjener på terrasse.
* Ronald Ossory Dunlop: *Landscape Painting: Ma Yuan to Picasso* (London 1954)

Eksterne lenker
---------------

* Ma Yuan: "Walking on a mountain path in spring"

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
**Ytterby gruve** ligger på Resarö i Vaxholm kommune utenfor Stockholm i Sverige. På slutten av 1700-tallet ble det funnet en rekke uvanlige mineraler i steiner fra gruven, som ikke hadde vært observert tidligere. Disse mineralene ga opphav til følgende syv grunnstoffer:

* Erbium
* Terbium
* Ytterbium
* Yttrium
* Scandium
* Holmium
* Thulium

Sverige generelt, og Ytterby gruve spesielt, har spilt en viktig rolle i oppdagelsen av ulike sjeldne jordarts-elementer. Navnsettingen av grunnstoffene ble også preget av funnstedet, f.eks. holmium (fra det Latinske navnet for Stockholm), scandium, thulium (Thule = de nordiske land) og, naturligvis, ytterbium, erbium, terbium og yttrium, som alle har blitt oppkalt etter selve Ytterby gruve. Gadolinium er oppkalt etter professor Johan Gadolin.

I 1989 ble gruven registrert som et historisk minnesmerke av det amerikanske selskapet for materialer, ASM (American Society for Materials). Et gruvemuseum finnes på øya.

Se også
-------

* Gadolinitt

Referanser
----------

Kilder
------

* Blom, Carl-Hugo (18. juni 2006). «Ytterby gruva» **(svensk)**. Stockholms läns hembygdsförbund. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 2. februar 2010.  Arkivert 12. februar 2007 hos Wayback Machine. (Dagbruddets historie.)

Eksterne lenker
---------------

* *Film om Ytterby gruve* – periodicvideos.com
* *Oppdagerhistorie og etymologi for grunnstoffene fra Ytterby*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav **·** GeoNames
 |
**Kleopatra IV** (gresk: Κλεοπάτρα; født ca. 138 f.Kr. – død 112 f.Kr.) var dronning av det ptolemeiske kongedømme i Egypt kortvarig i tiden 116-115 f.Kr. og styrte sammen med sin ektemann Ptolemaios IX Lathyros. Senere ble hun dronning av minst halvparten av det hellenistiske Selevkideriket (hovedsakelig dagens Syria) som hustru av Antiokos IX Kyzikenos.

Liv
---

Kleopatra var datter av Ptolemaios VIII Fyskon og Kleopatra III av Egypt. Hun ble født en gang mellom 138 og 135 f.Kr. Hun var søster av Ptolemaios IX Lathyros, Ptolemaios X Aleksander, Kleopatra Selene I og Tryfaena.

Kleopatra IV ble gift med sin bror Ptolemaios IX Lathyros en gang rundt 119-118 f.Kr. mens han var fortsatt prins. Det er mulig at Kleopatra IV er mor til Ptolemaios XII Auletes og Ptolemaios av Kypros, men det er også mulig at disse to var barn av en navnløs elskerinne av Auletes.

Rundt 115 f.Kr. tvang den viljesterke moren Kleopatra III at Kleopatra IV måtte skille seg fra sin bror. Hvorfor hun var misfornøyd med henne er uvisst. Isteden lot hun sin andre datter Kleopatra Selene I bli gift med Lathyros.

Kleopatra IV flyktet fra Egypt og seilte til Kypros hvor hun giftet seg med Antiokos IX Kyzikenos. Hun klarte å samle en hær som gjorde det mulig for hennes nye ektemann å føre krig mot Antiokos VIII Grypos. Kyzikenos var halvbror av selevkidekongen i Syria, Antiokos VIII Grypos. Halvbrødrene lå i krig med hverandre, og Grypos bekjempet Kyzikenos og klarte til sist å jage ham til Antiokia ved Orontes. Grypos var i tillegg gift med Kleopatra IVs søster Tryfaena, og søstrene var åpenbart ikke venner. Tryfaena besluttet at Kleopatra skulle dø, og da ektemannen protesterte, fikk hun samlet en del soldater og lot Kleopatra IV bli myrdet i helligdommen til Dafne i Antiokia.

Christopher Bennett har på sitt omfattende nettsted for ptolemeisk genealogi notert muligheten for at Kleopatra IV ved sitt korte ekteskap med Kyzikenos kan ha blitt mor til den senere selvkidekongen Antiokos X Eusebes, som siden ble gift med Kleopatra IVs yngre søster Kleopatra Selene, således gjøre ham til ektefelle av en kvinne som var både hans stemor (Selene giftet seg med både Grypos, Kyzikenos, før hun giftet seg med Eusebes) og hans tante.

Referanser
----------

1. 1 2   Sapere.it, oppført som Cleopatra IV, De Agostini ID Cleopatra+IV, besøkt 18. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Cleopatra IV» Arkivert 23. mai 2011 hos Wayback Machine. av Chris Bennett.
3. 1 2  Dodson, Aidan; Hilton, Dyan (2004): *The Complete Royal Families of Ancient Egypt*
4. ↑  Junianus Justinus 39, 3, 2.
5. ↑  Junianus Justinus 39, 3, 3-11.

Eksterne lenker
---------------

* «Cleopatra IV», *Livius.org*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ptolemaios IX Lathyrosog Kleopatra III** | **Dronning av Egypt (delt med Ptolemaios IX Lathyros og Kleopatra III**(118 f.Kr.–115 f.Kr.) | Etterfølger:**Ptolemaios IX Lathyros,Kleopatra Selene Iog Kleopatra III** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |