recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Diyala** er en irakisk provins som strekker seg øst for Bagdad fram til den iranske grensen. 

En stor del av provinsen er nedslagsfelt til elva Diyala som er en av Tigris sine viktigste sideelver. God tilgang på vann gjør landbruk til provinsens viktigste næringsvei, i hovedsak produksjon av Dadler. Diyala er også kjent som Midtøstens «appelsinhovedstad». 

Hamrinfjellene ligger også i provinsen.

Provinsen har blandet befolkning av kurdere, araber og turkmenere. Kurdisk peshmerga-milits har siden 2003 kontrollert de nordøstlige delene rundt byen Khanaqin, som inngår i de områdene den kurdiske regionen gjør krav på.

Distrikter
----------

Diyalas distrikter
Provinsen Diyala består av seks distrikter:

|  |  |
| --- | --- |
| * Al Khalis
* Al Muqdadiya
* Falludssja
* Baquba
* Baladrooz
* Khanaqin
* Kifri
 |

Referanser
----------

1. 1 2  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Diyala Governorate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Iraks provinser |
| --- |
| Anbar **·** Al-Qadisiyya **·** Arbil **·** Babil **·** Bagdad **·** Basra **·** Dahuk **·** Dhi Qar **·** Diyala **·**  Halabja **·** Karbala **·** Kirkuk **·** Maysan **·** Muthanna **·** Najaf **·** Ninawa **·** Salah ad Din **·** Suleimania **·** Wasit | Iraks flagg |
| ISO 3166-2:IQ |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Koutecký–Levich ligningen** modellerer den målte elektriske strømmen ved en elektrode fra en elektrokjemisk reaksjon i forhold til den kinetiske aktiviteten og massetransporten av reaktanter. 

En visualisering av Koutecký-Levich ligningen. Grafen viser den målte strømmen som en funksjon av massetransportstrømmen for gitt kinetisk strøm.
Koutecký–Levich ligningen kan skrives som*:*

{\displaystyle {1 \over i\_{m}}={1 \over i\_{K}}+{1 \over i\_{MT}}}

hvor

* *i*m er den målte strømmen (A).
* *i*K er den kinetiske strømmen (A) fra de elektrokjemiske reaksjonene.
* *i*MT er massetransportstrømmen (A).

Legg merke til likningen av denne ligningen med ledningsevnen til elektriske kretser i serie.

Koutecký – Levich ligningen er også ofte uttrykt som:

{\displaystyle i\_{m}={i\_{K}i\_{MT} \over i\_{K}+i\_{MT}}}

Den kinetiske strømmen (*i*K) kan modelleres av Butler-Volmer ligningen og er preget av å være potensielt avhengig. På den annen side, massetransportstrømmen (*i*MT) avhenger av det spesielle elektrokjemiske oppsettet og mengden omrøring.

Koutecký–Levich plott
---------------------

I tilfelle en roterende skiveelektrode brukes og elektroden er flat og glatt, kan iMT modelleres ved hjelp av Levich-ligningen. Settes inn i ligningen Koutecký-Levich, får vi:

Koutecký-Levich plott. Den inverse målte strømmen er plottet mot den inverse kvadratroten av rotasjonshastigheten
{\displaystyle {1 \over i\_{m}}={1 \over i\_{K}}+{1 \over {B\_{L}\omega ^{0.5}}}}

hvor:

* *B*L er Levich konstanten.
* *ω* er vinkelrotasjonshastigheten til elektroden (rad / s)

Fra et eksperimentelt datasett der strømmen måles med forskjellige rotasjonshastigheter, er det mulig å trekke ut den kinetiske strømmen fra et såkalt Koutecký – Levich-plot. I et Koutecký – Levich-plott blir den inverse målte strømmen tegnet opp mot den inverse kvadratroten av rotasjonshastigheten. Dette vil linearisere datasettet, og den inverse kinetiske strømmen kan oppnås ved å ekstrapolere linjen til ordinaten.

Referanser
----------

1. 1 2  Bard, Allen J.; Faulkner, Larry R. (2000). *Electrochemical Methods: Fundamentals and Applications*. New York: J. Wiley and Sons. ISBN 0-471-04372-9.
2. ↑  Levich, V. G. (1962). *Physicochemical Hydrodynamics*. Englewood Cliffs, N.J: Prentice-Hall. ISBN 0136744400.
**Dorothea Follestad** (født **Karen Dorothea Follestad**; 18. mai 1855 i Vanylven, død 17. juni 1921 i Stangvik) var en norsk kunstmaler fra Stangvik kommune på Nordmøre, i dag i Surnadal kommune. Hun var først og fremst portrettmaler. Hun omtales også som billedhugger.

Slektsbakgrunn
--------------

Hennes foreldre kom fra bondeslekter i Ørsta på Sunnmøre. Faren Ingebrigt Follestad var lensmann, først i Vanylven på Sunnmøre (1846 – 1863), fra 1863 i Stangvik på Nordmøre, der han døde i 1870.

Utdannelse
----------

Hun gikk i lære 3 år på Knud Bergsliens malerskole. Senere fortsatte hun i lære hos Christian Krohg, Eilif Pettersen og Hans Heyerdahl. I 1885-86 var hun i Berlin, på Stauffer-Berns skole. I 1888 var hun i Paris sammen med Harriet Backer.

Arbeid i Kristiania og Stangvik
-------------------------------

Hun deltok på Høstutstillingen i Kristiania tilsammen fire ganger fra 1885 til 1895, men opplevde også å bli refusert. Hun har også hatt en utstilling i Bergen. I 1903 deltok hun igjen på Høstutstillingen med to landskapsbilder. I en årrekke bodde hun i Kristiania sammen med søsteren Paula. 

Follestad arbeidet også en del med skulpturer, særlig den tiden hun bodde i Kristiania. Mest kjent er hun som portrettmaler, men hun malte også landskaper og interiører. 

I 1904 eller 1905 flyttet Dorothea Follestad og søsteren hjem til Stangvik. I 1907 var hun med på Høstutstillingen for siste gang. 

På oppdrag fra Kristiansund Museum malte hun i 1911 et oljemaleri med interiør fra en dagligstue på Nordmøre. Situasjonen er kveldssete, med huslyden på fem personer samlet, opptatt med ulike typer arbeid. Det brenner på spikhylla, den typiske lyskilden i en dagligstue på en nordmørsgård på 1800-tallet. 

Dorothea Follestad er lite omtalt i litteraturen, men hun omtales i ukebladet Urd to år etter sin død.

Verker
------

* 1890 malte hun altertavle til den nye Todalen kirke.
* 1907 Portrett *Lille Ildri*. Høstutstillingen.
* 1911 Dagligstua på Austigard Kvennset i Todalen. Oppdrag fra Kristiansund Museum.
* 1911 I bestemors brudedrakt.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Dorothea\_Follestad, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 5d939ccf-ab59-4552-90d1-1a52f645cfd4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Ivar Grøvik: Kunstnarinna Dorothea Follestad 1855 – 1921. I Årsskrift for Nordmøre Historielag. 1977.
* Karl Ragnar Gjertsen: I lyset fra spikhylla. Et stueinteriør fra Todalen 1911 slik Wilhelm Lund og malerinna Dorothea Follestad så det. Årbok for Nordmøre. 1982.

Eksterne lenker
---------------

* Kyrkja i Stangvik og Surnadal Todalen kyrkje[*død lenke*]
* snl norsk kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Maria Dorothea Wendling-Spurni** (1736–1811) var en tysk sopran, en av sin tids mest kjente operasangere.

Liv og virke
------------

Wendling sang ved *Mannheimer Hofoper* fra 1752 og avanserte til primadonna i 1758. Hun var gift med komponisten og fløytisten Johann Baptist Wendling. Sammen gjennomførte de flere konsertreiser over store deler av Europa.

I 1778 flyttet kurfyrst Karl Theodor av Bayern hovedsetet sitt til München og hoffmusikerne fulgte med på lasset.

I München skrev Wolfgang Amadeus Mozart *Rezitativ und Arie Basta, vincesti/ Ah, non lasciarmi für Sopran und Orchester* (KV 295a) spesielt for Dorothea Wendling. Mozart skrev i et brev til sin far datert 28. februar 1778: «...hos Wendling skisserte jeg i går arien som jeg har lovet henne, med et kort resitativ. Teksten valgte hun selv fra *Didone*: «ah non lasciarmi nò'». Hun og datteren er temmelig overentusiastiske over denne arien ...». Wendling sang *Ilia* i Mozarts *Idomeneo* under uroppføringen i Münchens *Cuvilliés-Theater* 1781

I sin tid som hoffsanger *Cuvilliés-Theater* ga Wendling sangundervisning til flere kjente sangere, deriblant Katharina Lang og Elisabeth Carnoli, formodentlig også Franziska Lebrun.

Litteratur
----------

* K. J. Kutsch / Leop Riemens: *Großes Sängerlexikon. Vierte, erweiterte und aktualisierte Auflage.* 4. opplag. Bind 4. K. G. Saur Verlag, München 2003

Referanser og noter
-------------------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   МСР / Вендлинг[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «…gestern habe ich beym Wendling die aria die ich ihr versprochen scizirt; mit einem kurzen Rezitativ. Die wörter hat sie selbst verlangt, aus der Didone: «ah non lasciarmi nò». Sie und ihre Tochter ist ganz närrisch auf diese aria …»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Jørgen Wright Cappelen II** (født 5. mai 1857 i Christiania og død 5. desember 1934 i Oslo) var en norsk forlagsbokhandler og eier av J. W. Cappelens forlag.

Han gikk i 1873-75 på Handelsakademiet i Dresden og ble allerede i 1875 utpekt til å overta ledelsen av forlaget, bok- og musikkhandelen da hans eldre bror Jacob døde. Faren, Jørgen Wright Cappelen, døde i 1878 og Jørgen II gikk inn i ledelsen, 21 1/2 år gammel. Sammen med svogeren, grosserer Jacob Stolt, overtok han virksomhetene i 1887. Han ble eneinnehaver i 1894, ledet virksomhetene i nærmere 50 år og viste seg som en dyktig forlegger og forretningsmann.

Han var medlem av styrene i Den norske forleggerforening og Norske bokhandleres forening.

Jørgen II kjøpte en rekke faste eiendommer, bl.a. to villaer på Bygdøy, i tillegg til å eie Collett/Cappelen-gården i Kirkegaten, Oslo. Som fritidseiendommer hadde han bl.a. fjellgården *Nygård* på 12 000 mål på Haugastøl som fortsatt er i etterkommeres eie, samt brukene «Pipern», «Klypen», «Gulleiksrud» og «Faagot» på Hadeland og landstedet «Haukeviken» på Tjøme. 

Jørgen II var kunstsamler, han sørget for stadig å ta en mengde fotografier og etterlot seg store samlinger. Han skrev en lang rekke innlegg i aviser og blader om mange emner, og var stolt av å få betegnelsen «riksjournalist». Jørgen II er blitt karakterisert som bonderomantiker, og han hadde to hallingdrakter som han brukte mye. Han ble kjent for å ride i bunad mens han blåste signaler på kornett, når Bergenstoget kjørte inn på Haugastøl stasjon.

Han var gift med *Christine Johanne Eveline Schee*, de hadde flere barn og de har mange etterkommere idag.

Jørgen W. Cappelen II var ridder av St. Olavs Orden.

Våpenskjold tegnet for Jørgen Wright Cappelen II, basert på segl fra Jørgen Wright Cappelen I og eldre avbildninger av slektsvåpenet

Litteratur
----------

* Thoralf Pryser: *Forlagsbokhandler Jørgen Wright Cappelen (1857–1934). Glimt fra hans liv.* Tilrettelagt og utgitt av Christine Cappelen Heftye, Oslo 2012
* Haagen Krog Steffens: *Norske Slægter 1912*, Gyldendalske Boghandel, Kristiania 1911
* Einar Boyesen: *Jørgen Wrigth Cappelen 1805-1878*, Oslo 1953
* Harald L. Tveterås: *I pakt med tiden – Cappelen gjennom 150 år 1829-1979*, Oslo 1979
* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Fra forlagets historie: Arkivert 7. november 2011 hos Wayback Machine.
* Oslobilder:

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Jørgen Øvergaard** (født 21. juni 1881 i Nes i Vest-Agder, død 2. juni 1953 i Oslo) var en norsk jurist og advokat.

Liv
---

Han var sønn av gårdbruker Ole Aanesen Øvergaard og Siri Jørgensdatter. Etter middelskoleeksamen i 1895 tok han eksamen fra telegrafskolen i Kristiania og i 1900 og var deretter telegrafassistent i noen år. Samtidig var han elev ved St. Hanshaugen gymnas og tok *examen artium* i 1904. Fra 1906 til 1909 var han ansatt som assistent og sekretær i Arbeidsdepartementet. Han studerte samtidig jus ved universitetet og ble *cand. jur.* i 1909. Deretter reiste han til utlandet (Tyskland, Frankrike og England) for å fortsette studiene med et stipend. Han fikk den juridiske doktorgraden i 1914 for en avhandling om livsforsikringskrav.

I 1916 gikk han i kompaniskap med Finn Erichsen som overrettssakfører. Han ble høyesterettsadvokat i 1922, og drev fra 1928 egen praksis. I 1939 søkte han på professoratet som var ledig etter Ragnar Knophs død, men Per Augdahl ble foretrukket. Senere deltok han i konkurransen om Jon Skeies professorat, men nådde ikke opp.

Fra 1916 var Øvergaard sekretær sekretær i den offentlige Trustkommisjonen, som avga innstilling i 1921. Han var formann i Blokade- og boikottkomiteen av 1931. Denne avga innstilling allerede året etter.

Øvergaard skrev flere rettsvitenskapelige avhandlinger i *Tidsskrift for rettsvitenskap*, og han utga bøkene *Det straffbare bedrageri* (1941), *Norsk erstatningsrett* (1942, 2. utgave 1951) og *Lagrettens oppgave etter norsk straffeprosessrett* (1942).

Litteratur
----------

* Kaare Haukaas: «Øvergaard, Jørgen», i *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1983. ISBN 8203110703.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Flere blinde harpister er avbildet på gravvegger fra Mellomriket-perioden 
***Harpespillerens sanger*** er en type religiøse tekster fra oldtidens Egypt, fra Mellomriket-perioden (ca 1986-1633 f.Kr.) 

Tekstene er trolig framført i forbindelse med begravelser. De er vanligvis gjengitt ved siden av bilder av harpister, og man antar derfor at de har vært sunget.

Budskapet i tekstene er å skildre gledene ved tilværelsen etter døden. Det er et mønster i de religiøse ytringene fra Mellomriket at man diskuterte meningen med livet, og enkelte av sangene uttrykker tvil om det hinsidige, og legger vekt på gledene i det jordiske livet. I farao Intefs grav står en tekst som vektlegger det dennesidige, mens tre tekster i presten Neferhoteps grav utfolder et fullt spekter av tankemåter: tvil, drøfting og konvensjonelle tanker om dødsrikets gleder.

> Feire og lev gode dager! Bli ikke trett av dagen! Du kan ingenting ta med deg dit du går
> 
> 
> Oversatt av Saphinaz Amal Naguib; fra *Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei*
> 
> 

En av sangene, som vektlegger jordelivet, er publisert på norsk i *Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei,* 2001.

Referanser
----------

1. ↑  Saphinaz-Amal Naguib og Eldrid Johansen i innledningen til teksten i antologien *Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei,* 2001.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | World History Encyclopedia
 |
Pescarolo C60, vinneren av LMP1-klassen i Le Mans Series i 2006.
Acura ARX-01 har konkurrert i LMP2-klassen i American Le Mans Series.
En **Le Mans-prototype** er en type sportsbil-prototype, altså en reserbil bygd for langdistanseløp. I motsetning til de fleste formelbiler har Le Mans-prototyper tildekkde hjul og to sitteplasser. Konkurranseformen blir regulert av *Automobile Club de l'Ouest* (ACO) som også står er arrangør av 24-timarsløpet på Le Mans. Bilene konkurrerer også i American Le Mans Series og i den europeiske Le Mans Series. I langdistanseløp kjører prototypebilene på banen samtidig med, men konkurrerer ikke mot, GT-biler.

Klasser
-------

Prototypebilene er videre delt opp i flere klasser, som for eksempel LMP1 och LMP2.

### LMP1

Biler som konkurrerer i LMP1-klassen må ha en masse på minst 900 kg og motorene begrenses till 6000 cm³ för sugmotorer og 4000 cm³ för turbomotorer. I LMP1 er det er også tillat med 5500 cm³ turbodiesel-motorer. Klassen har blitt dominert av de dieseldrevne Audi R10 og Peugeot 908.

### LMP2

LMP2-biler har en mye mindre masse (maks 750 kg), og har 3400 cm³ V6- eller V8-sugmotorer eller 2000 cm³ turbomotorer. Klassen blir dominert av Porsche RS Spyder.

Eksterne lenker
---------------

(en) Le Mans Prototypes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
**Girolamo Verallo** (født 1497 i Cori ved Velletri i Italia, død 10. oktober 1555) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og var også nuntius i Venezia, der han fremmet jesuittordenens virke.

Han ble senere biskop av Bertinoro, så av Caserta og deretter erkebiskop av Rossano. Frankrike.

I 1541 ble han nuntius i Wien. Han arbeidet for at Tridentinerkonsilet skulle få flest mulig deltakere. Senere ble han nuntius ved Karl Vs hoff (1547).

Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 8. april 1549.

I 1551 var han pavens utsending til kong Frans I av Frankrikes hoff. I 1552–1553 var han prefekt for den apostoliske signatur.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, besøkt 29. august 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE
 |
Et digitalt instrumentpanel for bil eller motorsykkel med en LED-lysrekke til girskiftelys.
Et **girskiftelys** er en lampe eller en serie med lamper som signaliserer til føreren av et kjøretøy når et visst turtall er nådd og det er optimalt å bytte gir. Lysene kan sees i sidesynet, og sparer dermed føreren fra å bli distrahert ved å se på turtelleren. Dette øker sikkerheten ettersom sjåføren lettere kan holde fokus på veien til enhver tid.

Bruk
----

### Akselerasjon

Mot slutten av 1980-tallet og tidlig på 1990-tallet begynte girskiftelys å bli poplært i formel 1 og andre motorsportdisipliner. Lyset blir da brukt for å signalisere når det er optimalt å gire opp for å få en optimal effekt innenfor momentkurven, og dermed optimal akselerasjon.

Ideelt sett bør girskiftelyset varsle slik at man skifter gir med et turtall over det som gir maksimal effekt, målt for eksempel i kilowatt (kW) eller hestekrefter (hk), slik at effekten før og etter giring er den samme. Dersom man akselererer motoren utover dette vil det ikke bidra til raskere akselerasjon.

### Drivstofføkonomi

Tidlig på 1980-tallet kom mange kjøretøy for det amerikanske markedet med manuell girkasse med girskiftelys som standardutstyr. Disse signaliserte når man skulle gire opp for maksimal drivstoffeffektivitet, og indikerte på lavere turtall enn det som gav maksimal effekt. Årsaken til dette var at det amerikanske miljøvernbyrået EPA sin testprosedyre for drivstofføkonomi i en periode var fastsatt slik at man fulgte girskiftelysene, som altså var kalibrert for optimal drivstofføkonomi i henhold til EPA sitt testoppsett. Noen biler på 1980-tallet hadde til og med en summer som gav pipelyd for å varsle føreren ved et bestemt turtall.

Se også
-------

* Startkontroll
**Girolamo Ghinucci** (født 1480 i Siena i Italia, død 6. juli 1541 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Girolamo Ghinucci var fra en sienesisk baknierfamilie. Han ble kannik ved katedralen der i Siena. Han ble så sekretær for pave Julius II.

### Biskop

Han var biskop av Ascoli Piceno 1512–1518. Senere var han pave Leo Xs nuntius i England. Kong Henrik VIII utnevnte ham til en av sine rådgivere, og han var i tre år den engelske ambassadør til Spania. Han ble utnevnt til biskop av Worcester i 1522, men tiltrådte aldri, og ble utvist da kongen brøt med paven – skjønt bispetittelen beholdt han til sin død. Han var også administrator av Malta 1523–1538.

### Kardinal

Han ble utnevnt til kardinal i mars 1535 av pave Paul III under hans andre konsistorium, med *Santa Balbina* som tittelkirke. Han var en ivrig forkjemper for kirkelig reform, og satt i en kommisjon for dette formål (de øvrige medlemmer var kardinalene Giovanni Piccolomini, Lorenzo Campeggio, Girolamo Simoneta, Gasparo Contarini, Alessandro Cesarini og Rodolfo Pio de Carpi)

Senere satt han i en kommisjon for forberedelse av et reformkonsil, sammen med Giovanni Domenico de Cupis, Lorenzo Campeggio, Giacomo Simoneta, Gasparo Contarini, Gian Pietro Carafa, Giacomo Sadoleto, Alessandro Cesarini og Reginald Pole.

Sammen med kardinalene Alessandro Cesarini og Giovanni Domenico de Cupis fikk han i oppdrag å megle fred mellom kong Frans I av Frankrike og keiser Karl V. I 1540 var han medlem av en kardinalskommisjon for reformen av Den romerske kurie, sammen med Giovanni Domenico de Cupis, Reginald Pole, Alessandro Cesarini, Giovanni Maria del Monte, Bartolomeo Guidiccioni, Marino Grimani, Girolamo Aleandro, Nicolò Ridolfi, Gasparo Contarini, Gian Pietro Carafa og Marcello Cervini.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND
 |
**7. juni-medaljen** er en norsk medalje til minne om unionsoppløsningen i 1905. 

Medaljen ble innført ved kongelig resolusjon av 23. juni 1906. Den ble tildelt de daværende medlemmer av regjeringen og Stortinget.

Utforming
---------

Advers er prydet av eikeløv med et bånd som bærer inskripsjonen «HAFRSFJORD • 872 •», «EIDSVOLD • 1814 •» og «KRISTIANIA • 1905 •». Motivet er omkranset av inskripsjonen «NORGES • UAFHÆNGIGHED • GJENNEMFØRT \*». Medaljens revers viser et kjede av sammenknyttede hender omkring inskripsjonen «TIL MINDE OM / 7DE JUNI / 1905» under et felt der mottakerens navn var inngravert. 7. juni-medaljen ble preget i forgylt sølv. Medaljen var opphengt i et bånd i flaggets farger, rødt med midtstriper i hvitt, blått og hvitt.

Medaljen ble utført av myntgravør Ivar Throndsen etter tegninger av kunstnerne Eilif Petersen (forsiden) og Gerhard Munthe (baksiden).

Motivene i medaljen ble også benyttet i to minnemynter (2 kroner) utgitt i 1906.

Referanser
----------

1. ↑  *Norges statskalender for aaret 1907*, efter offentlig foranstaltning redigeret af N. R. Bull, forlagt af H. Aschehoug & Co (W. Nygaard), Kristiania, 1906, s. 975.

Kilder
------

* R. Støren og Hans Holst: *Myntgravør Ivar Throndsens medaljer, jetonger og merker*, Publikasjoner fra Universitetets myntkabinett, nr. 3, Oslo: i kommisjon hos H. Aschehoug, 1937, s. 128 og plansje XXVII nr. 289

Eksterne lenker
---------------

* «7. juni-medaljen». medalj.nu. Besøkt 19. april 2019. [*død lenke*]
«**Guri på møkkahaugen**» er en gammel vise av ukjent opprinnelse. Alf Prøysen samlet den inn til sin spalte i Magasinet for Alle i 1954, og den ble senere presentert i boka De gamle visene.

Teksten
-------

**1.**Jeg har et grepa hjerte som er stort og rikt og godt,  

og dette store hjerte mitt det har a Guri fått.  

Jeg synes nå det var snodig at jeg a Guri fikk,  

men nå skal du få høre åssen dette for seg gikk.  

  

**2.**Første gang jeg så a Guri sto a på en gjødselshaug,  

jeg syns ho var så god og rar og tjukk og trind og rau.  

Og hjertet mitt det banka og det hamra og det slo,  

jeg tenkte dægern færa meg du Guri du er god.  

  

**3.**Så rusla jeg så saktelig til gjødselshaugens topp,  

hu Guri sto og flirte da hu så jeg kom dit opp.  

Så sto vi der og elska slik at gjødsla om oss skvatt  

men akk, det endte brått, for vi i gjødselshaugen datt.  

  

**4.**Først så vi på hverandre, og så så vi oss omkring  

vi to vi tenkte på ingen verdas ting,  

og naturen var så nydelig og lerka triller slo,  

og gamle grisepurka slafsa mjøl ut av ei tro.  

  

**5.**Så spurte jeg a Guri: Vil du bli min ekteviv,  

hu svara med å slå begge arma rundt mitt liv.  

Og at vi to skal få mange små det tror jeg nok du vet  

for kjærlighet og gjødsel det er et tegn på fruktbarhet
Cabildo Abierto i Buenos Aires den 22. mai 1810, hvor det ble besluttet å fjerne Baltasar Hidalgo de Cisneros. Bildet er malt av Pedro Subercaseaux samme år.
**Mairevolusjonen** (spansk **La Revolución de Mayo**) var det første framstøtet for uavhengighet i visekongedømmet Río de la Plata som omfattet dagens Argentina, Bolivia, Paraguay og Uruguay.

Den 13. mai 1810 stadfestet en britisk fregatt i Montevideo ryktene som svirret i Buenos Aires om at Napoléon Bonaparte hadde invadert Spania samt fanget og avsatt kong Ferdinand den syvende, som ble erstattet av Joseph Bonaparte, den eldre broren til den franske keiseren. Dette betydde at den spanske kongemakten hadde blitt overført til regentrådet i Cádiz, som var omringet av franske tropper. Stillingen var da klar: Med autoriteten til viseregentskapen borte, var det et makttomrom. 

Den 25. mai 1810 ble *Den første juntaen* etablert i Buenos Aires og denne fjernet visekongen Baltasar Hidalgo de Cisneros fra makten. I 1816 vant Argentina uavhengigheten sin fra den spanske kronen. I dag blir *El Día de la Revolución de Mayo* (Mairevolusjonsdagen) den 25. mai feiret hvert år for å minnes disse viktige hendelsene i argentinsk historie. Hendelsene i uken foran denne dagen blir kalt *La Semana de Mayo* (Maiuka).

Litteratur
----------

* Alonso, Maria, Elisalde, Roberto og Vázquez, Enrique (1999). *Historia Argentina y el Mundo Contemporáneo*. Buenos Aires: Editorial Aique. ISBN 950-701-203-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Luna, Félix (1993). *Breve historia de los argentinos*. Buenos Aires: Planeta / Espejo de la Argentina. ISBN 950-742-415-6.
* Pigna, Felipe (2007). *Los mitos de la historia argentina*. Grupo Editorial Norma. ISBN 987-545-149-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Frityrkokt fisk utgjør den ene halvdelen av matretten fish and chips.
En airfryer sirkulerer varmluft, litt som i en varmluftsovn, slik at maten friteres gjennom varmluft, og ikke frityrolje.
**Fritering** eller **frityrsteking/-koking** er en metode for tilbereding av varm mat. Ved denne metoden skal maten stekes i varmt fett. Det kan brukes fett med animalsk kilde og i form av planteoljer. Frityrfettet skal ha en temperatur som ligger mellom 160 og 180 grader.

Frityrsteking egner seg godt til de aller fleste matråvarer, men enkelte må blansjeres før de blir frityrstekt. Frityrkoking er en form for frityrsteking der råvaren er fullstendig dekket av olje, som f.eks under koking/steking av smultringer.

Det er viktig at temperaturen ikke er for lav når en matvare skal frityrstekes; da vil tilberedningen ta lang tid, og produktet vil ta til seg mye fett. Dersom temperaturen er for høy, vil maten lett bli brent utenpå mens den fremdeles er rå inni.

Skulle det utvikle seg brann ved fritering må den slokkes ved å kvele ilden, for eksempel ved å legge et lokk, en stekeplate eller lignende over gryta. Man skal aldri forsøke å slokke ved å helle vann over, da dette vil føre til eksplosjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Hva er en airfryer? Viktig informasjon om airfryer du må vite før du kjøper». *Cosori*. 15. juli 2021. Besøkt 6. februar 2022.
2. ↑  «Bruks- og monteringsanvisning – VF 411 – Elektro-frityrkoker» (.pdf). Gaggenau. Besøkt 24. november 2017.
3. ↑  «Frityr og vann gir eksplosjon». Adresseavisen. 10. desember 2002. Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 24. november 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Maisa Kivimäki** (født 19. september 2002) er en finsk alpinist, som representerer klubben Ruka Slalom. Hun trenes av Eetu Virranniemi.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Kivimäki deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i slalåm i Levi i Finland, der hun kom på 14.-plass. I det finske juniormesterskapet i alpint i januar kom hun på fjerdeplass i storslalåm.

Det latviske mesterskapet i alpint ble arrangert i Pyhatunturi i Finland i mars, og Kivimäki kom der på ellevteplass i storslalåm og 14.-plass i slalåm, og det estiske mesterskapet ble arrangert i Pyha i Finland, der hun kjørte ned til på niendeplass i storslalåm og 14.-plass i slalåm. Under Finsk mesterskap i alpint 2019 kom hun på ellevteplass i slalåm og sjuendeplass i utfor, og hun kom på sjuendeplass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Den 18. desember 2019 vant hun sitt første FIS-renn, da hun vant storslalåm i Pyha i Finland. Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 31.-plass i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte hun ut, og fikk dermed ingen plassering i kombinasjonen. I storslalåm kom hun på 38.-plass, og i slalåm kom hun på 25.-plass.

Hun kom på fjerdeplass i slalåm under det finske juniormesterskapet i alpint i februar, og hun deltok i det latviske mesterskapet i alpint i Pyhatunturi kjørte hun inn til 12.-plass i slalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  FIS - *Maisa Kivimaki - Results*, besøkt 25. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Suomo (FIN) - National Junior Championships - Women's Giant Slalom*, besøkt 25. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Maisa Kivimaki - Position Winner*, besøkt 25. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing: Women's Super-G* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 24. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Women's Alpine Combined* Arkivert 25. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 25. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Maisa Kivimäki* Arkivert 25. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 25. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maisa Kivimäki – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Maisa Kivimäki – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maisa Kivimäki – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Maisa Kivimäki – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 25. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Einar Østmo** (født 3. april 1946) er en norsk arkeolog. 

Østmo tok magistergraden i 1975 med avhandling om skafthulløkser fra Østfold. Senere har han arbeidet som forsker stort sett innenfor yngre steinalder og bronsealder. Han arbeidet i flere år i prosjekter og vikariater til han ble ansatt som førsteamanuensis ved Universitetets Oldsaksamling i 1991. Han fikk da hovedansvaret for stein- og bronsealdersamlingene ved museet, en funksjon han fremdeles har. I 1993 ble han utnevnt til professor.

Østmo har gitt viktige bidrag til forskning innenfor et vidt felt av forhistorien. En kan nevne bl.a. bronsealderens helleristninger og yngre steinalders jordbruksbosetning i Sør-Norge. Viktig i denne sammenheng er undersøkelse og publikasjon om og omkring den meget innholdsrike boplassen ved Auve utenfor Sandefjord. En må også nevne utgravningen av tomten etter Skjeltorpdyssen i Skjeberg, Østfold; et nærmest unikt kulturminne i Norge.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Einar Østmo i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Einar Østmo i BIBSYS

Litteratur
----------

* Mikkelsen, Egil: Einar Østmo 60 år. I Historien i forhistorien. Festskrift til Einar Østmo på 60-års dagen. *Kulturhistorisk museum Skrifter 4* (Glørstad, Skar og Skre red.) Oslo 2006 ISBN 82-8084-027-3

Eksterne lenker
---------------

* (en) Einar Østmo på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Einar von Krogh** (1876–1953) var norsk sokneprest.

Krogh ble født i Bergen og hadde sin oppvekst i Oslo. Han tok i 1895 examen artium, i 1896 annekseksamen og i 1902 teologisk embetseksamen. I det påfølgende året ble Krogh ordinert til prest i Oslo. Han var i 1903–1905 kapellan og konstituert sokneprest til Kragerø, i 1905–1907 konstituert sokneprest til Bamble og Langesund, i 1907–1909 stiftskapellan i Agder, i 1909–1916 sokneprest til Gransherad, i 1916–1928 sokneprest til Vefsn og Mosjøen og i 1928–1944 sokneprest til Strømsø i Drammen.

Krogh var blant annet fylkesformann i Den Norske Turistforening i Nordland, samt kretsformann i Norges kristelige landslag, i Santalmisjonen og i Blå Kors.

Kroghs sønn var ornitolog Kristen von Krogh.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Drammens Tidende, type referanse dødsannonse, utgitt 5. januar 1953[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Einar von Krogh», besøkt 28. november 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Helgeland Arbeiderblad (28.12.1946).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Gull | OL 1952 i Helsingfors |  Tropp, håndapparater |
| Sølv | OL 1956 i Melbourne |  Tropp, håndapparater |
| VM i turn |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Tropp, håndapparater |
| Bronse | VM 1954 i Roma |  Hopp |

**Evy Margareta Berggren** (født 16. juni 1934 i Skellefteå, død 5. desember 2018) var en svensk turner. Hun representerte Skellefteå Gymnastikförening, senere Gäfle Gymnastikförening.

Hun deltok i OL i 1952 og 1956. I 1952 forsvarte Sverige VM-gullet sitt fra 1950, og vant gull i troppskonkurransen; de hadde et program der de brukte baller. Sovjetunionen på andreplass brukte ringer, på samme måte som i moderne rytmisk gymnastikk. I lagkonkurransen sammenlagt kom Sverige på 4.-plass. Individuelt kom hun på 36.-plass.

I neste OL, i 1956, fikk Sverige sølv i troppsøvelsen, bak Ungarn. Denne gangen fikk Sverige 8.-plass i lagkonkurransen sammenlagt. Individuelt kom hun på 49.-plass.

Også i VM-sammenheng har hun medalje i troppskonkurranse; i 1950 vant den svenske troppen VM-gull, foran Frankrike og Italia. Individuelt kom hun på fjerdeplass sammenlagt. I 1954 fikk hun VM-medalje individuelt, med bronse i hopp.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Evy Berggren – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Evy Berggren – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Evy Berggren – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Evy Berggren – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Evy Berggren – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
* National Library of Australia - Bilde av Evy Berggren i skranke (med knekt barre)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Eindride Simonsson** (nevnt 1308, død 1337 eller rett etter) var en norsk ridder og lagmann i Bergen.

Han er en av de mest kjente lagmennene fra middelalderen, og var i denne rollen, som er hjemlet i Magnus Lagabøtes bylov av 1276, kongens representant og lovutøver i Bergen i mer enn 20 år.

Han kan ha vært den omtalte norske «herr Eindride» som krevde inn landskyld for hertug Håkon Magnusson på Papa Stour på Shetland før 1299 (da Håkon Magnusson ble konge). Sikkert er han likevel først kjent fra 1308, da han som lagmann utstedte et domsbrev i Bergen. 

Mye tyder på at hans rolle som lagmann også omfattet det å være formann for rådmennene i Bergen, og i 1316 var han også assisterende skattmester og førte oppsyn med at utenlandske handelsmenn fulgte de pålegg kongen hadde gitt.

Han håndterte vanskelige saker som dommer og flere av disse fikk politisk betydning. Blant disse var to tvister i 1311: den ene var om hvem som skulle ha råderett over en allmenning Bergen og den andre var strid om tiende mellom byens biskop og tyske vintersittere. Den første saken håndterte han sammen med lagmannen i Gulating, som også holdt til i Bergen, mens den andre håndterte han alene på lagmannsstevne. Dette var nok ikke uvanlig på denne tidens rettergangsordning, og et uttrykk for at det sannsynligvis ikke var noe klart skille mellom hvilke saker som hørte hjemme under den ene eller andre lagmannens jurisdiksjon.

Eindride må ha hatt stor tillit hos kong Håkon Magnuisson, da han i 1316 også er omtalt som assisterende fehirde (skattmester) i håndhevelsen av kongens handelspolitikk. Han opptrådte her sammen med den regulære regionale fehirden i Bergen og beslagla gods fra westfalske kjøpmenn som hadde søkt å lure varene sine unna kongens forkjøpsrett, og de to ble satt til å kjøpe opp varer for videresalg fra utlendinger i byen mellom korsmessene om vinteren.

Han hadde betydelige eiendommer både i Bergen og ellers på Vestlandet. Han eide en eller to bygårder og hadde en jordeiendom med møllehus i Mylnudal i Sandviken. Han eide også jord på Voss og eide også Bjorøy i Fjell eller Gulen. I disse dokumentene ble han delvis omtalt som «Eindride på Leikvin», og dette må henvise til gården Løken i Eid sogn i Nordfjord. Blant hans eiendommer skal også være annen jord i Nordfjord (Eid og Davik), og han hadde fast kirkestol i Eid kirke. Dette er bakgrunnen for at man antar at han kom derfra.

I sitt testament 1336 skjenket Eindride betydelige eiendommer til slekt og venner under forutsetning av at de skulle sørge for at det ble utført bildefremstillinger med hans våpenskjold under: et glassmalt Maria-bilde i den nordre korveggen i Mariakirken i Bergen og et malt bilde av St. Kristoffer i byens domkirke, Kristkirken på Holmen i Bergen.

Han skal ha blitt begravet i Kristkirken eller i kirken på Nordfjordeid.

Kilder
------

* Jon Gunnar Arntzen, red. (2005). «Eindride Simonsson». *Bergensere i tusen år*. Oslo: Aschehoug. s. 59. ISBN 978-82-573-1652-5.
* (no) Eindride Simonsson i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Gurmit Singh Kullar** (født 1907 Jullundur, død 4. februar 1992 i Punjab i India) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932.

Singh Kullar ble olympisk mester i landhockey under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt en enkeltserie i perioden 4. til 11. august. India vant begge sine kamper, de vant over Japan med 11-1 og over USA med 24-1. De tok dermed sitt andre strake olympiske gull i landhockey. Singh Kullar spilte begge kampene i OL-turneringen og scoret åtte mål.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Gull **Gull** i landhockey (India)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gurmit Singh Kullar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gurmit Singh Kullar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gurmit Singh Kullar – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Må ikke forveksles med det danske vittighetsbladet Corsaren*
«"Kongen" og "Hs. Majestæt" mødes». Fra venstre: Christen Collin, Bjørnstjerne Bjørnson, Gunnar Heiberg, Ola Thommessen og Christian Krohg. Karikatur tegnet av Andreas Bloch (1860–1917) for "Korsaren" i 1896.
***Korsaren*** var et norsk vittighetsblad, startet av Harald Hjalmar Schmidt (1850–1893) under navnet *Krydseren* i 1879.

Inntil i 1883 utkom bladet anonymt, men fra da av sto Schmidt navngitt som redaktør. Han bestyrte bladet inntil i 1892. I 1894 endret bladet navnet til *Korsaren*.

Fra 1907 fikk *Korsaren* en mer politisk profil med den norske forfatteren Hans Jæger (1854–1910), og den danske anarkisten Jean Jacques Ipsen (1857–1936) som redaktører. *Korsaren* skulle være «et kamporgan mot den sosialdemokratiske alliansepolitikken og statsparlamentarismen – Talsmann for den rene sosialisme!». Det utkom i ti nummer og ble etterfulgt av ***Revolten*** som utkom i åtte nummer. Det brakte karikaturtegninger laget av blant andre Andreas Bloch og Gustav Lærum.

* Karikatur av Andreas Bloch fra 1905Karikatur av Andreas Bloch fra 1905
* Karikatur av Andreas Bloch fra 1905Karikatur av Andreas Bloch fra 1905
* Karikatur av Andreas Bloch fra 1905Karikatur av Andreas Bloch fra 1905
* Karikatur av Andreas Bloch fra 1908Karikatur av Andreas Bloch fra 1908

Eksterne lenker
---------------

* (en) Korsaren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Korrelasjon medfører kausalitet** (latin: post hoc ergo propter hoc) er en feilslutning som er vanlig i statistisk analyse. Feilen består i å forveksle korrelasjon med årsakssammenheng.

Logikken bak
------------

Tilfelle A inntreffer på gitte premisser.

Tilfelle B inntreffer på like eller liknende premisser.

Altså må A forårsake B.

Det *er* mulig at A forårsaker B, men det kan også være andre forhold og variabler som påvirker både A og B. Det kan for eksempel være et tilfelle C som påvirker både A og B slik at disse korrelerer. Det er også mulig at hele sammenhengen er fullstendig vilkårlig.

Eksempler
---------

*Jo flere storker det er i et område, desto flere barnefødsler skjer der per familie, altså må storken komme med ungene*

Dette er et reelt eksempel, basert på en dansk undersøkelse. Her er det et forhold C som spiller inn. Det er nemlig ofte slik at familier på landet har en tendens til å få flere barn enn familier i byene. Det er også på landet storkene stort sett oppholder seg.

*Jo flere brannmenn som deltar i brannslukking, desto større blir skaden. Altså fører flere brannmenn til mer skade*

Dette eksempelet er lett å forstå. Jo verre brannen er, jo flere brannmenn blir sendt for å slukke den. Større branner påfører også mer skade enn små branner.

*Jo flere politifolk i en by, desto mer kriminalitet. Altså fører flere politifolk til mer kriminalitet.*

De fleste vil nok mene at en mer nærliggende forklaring er at myndighetene har ansatt flere politifolk for å møte kriminaliteten. Det kan selvsagt ikke utelukkes logisk at politiet opptrer slik at kriminaliteten øker, eller at den målte kriminaliteten stiger på grunn av hyppigere statistiske føringer av politiet, mens den reelle både kan muligens synke og øke. 

*Tekst A kom før tekst B. Tekstene er så like at det ikke kan være tilfeldig. Altså er tekst B plagiat av tekst A.*

Det kan ikke utelukkes at begge forfattere har latt seg inspirere av samme tekst C. Ved vurderinger av om studenter har fusket, kan det være avgjørende: Selv om det sjeldent regnes som faglig kredibelt å skrive for nøyaktig av en kilde man har opplyst om (C), er det et helt annen normbrudd å skrive av en tekst man ikke har oppgitt som kilde.

Referanser
----------

1. ↑  Dahlum, Sirianne (30. juli 2018). «kausalitet». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 13. februar 2020.
**Sami Áigi** var en samisk avis drevet av de samiske organisasjonene. Den ble etablert i 1979 som en samiskspråklig ukeavis i Karasjok og hadde nyhetsstoff, aktuelle saker og leserbrev. Da avisen ble etablert, hadde man akkurat fått den nye samiske rettskrivingen og avisen spilte en viktig rolle for å ta den i bruk. 

Avisen prøvde også å sette samepolitiske saker under debatt og være kritisk til samepolitiske organer og organisasjoner. Avisen fikk pressestøtte og statsannonser, men klarte på grunn av svak økonomisk styring likevel ikke å overleve og gikk konkurs i mars 1994. Deretter ble Min Áigi grunnlagt som en fortsettelse av Sami Áigi.

Sámi Aviisaarkiiva
------------------

Finnmarksarkivene har samlinger av de samiskspråklige avisene Sámi Áigi, Min Áigi, Áššu, Ávvir og den samiske avisen Ságat. De tre førstnevnte avisene har vært utgitt i kronologisk rekkefølge, men er nå gått inn. Disse er samlet i Sámi Aviisaarkiiva.

Redaktører
----------

* Per Olav Porsanger (1986)
* Bjarne Store Jakobsen (1987-1989)

Kilder
------

* Odd Mathis Hætta: *Samene - Nordkalottens urfolk*, Høyskoleforlaget 2002 side 162
* Om Sami Áigi hos finnmarksarkivene.no
*For elven i Sør-Schwarzwald, se Murg (Sør-Schwarzwald)*

**Murg** er en elv i Baden-Württemberg i Tyskland og er en av sideelvene til Rhinen fra høyre med en lengde på 96 kilometer. Elven har sitt utspring i Obertal i Schwarzwald som er en del av Baiersbronn der elvene Rechtmurg (Høyre Murg) og Rotmurg (Røde Murg), begge med kilde i Schliffkopf i byen Baiersbronn, renner sammen. 

Elven renner gjennom Baiersbronn, Forbach, Gernsbach og Gaggenau før den munner ut i Rhinen ved Rastatt. Munningen ble flyttet 1,5 km vestover etter at den ble rettet opp av ingeniøren Johann Gottfried Tulla. I tidligere tider var Murg en viktig elv for tømmerfløting. Tømmeret ble transportert til Steinmauern hvor det ble tørket og satt sammen til større flåter. Fra Steinmauern ble tømmeret fløtet videre til Mannheim og herfra videre til Nederland.

Litteratur
----------

* Scheifele Max, Casimir Katz, Eckart Wolf (1995). *Schriftenreihe der Landesforstverwaltung Baden-Württemberg (Bind 66). 2 opplag*. Gernsbach: Katz. s. 521. ISBN 3-925825-20-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Murg (Northern Black Forest) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Rekonstruksjon av en hytte som soldater ville ha levd i ved Valley Forge.
Minnesmerke for uavhengighetskrigen ved Valley Forge.
Statue av Anthony Wayne ved Valley Forge.
**Valley Forge** var stedet hvor leiren til den amerikanske kontinentale armé overvintret 1777
–78 i den amerikanske uavhengighetskrigen. Dette var en tid med stor lidelse for George Washingtons hær, men det var også en tid med trening og fornyelse. 

Stedet er nå en amerikansk *National Historical Park*. 4. juli 1976 ble området rundt Valley Forge gjort om til **Valley Forge National Historical Park**. Parken har et nylig renovert turistsenter som har flere utstillinger.

Etter en hard marsj fra Whitemarsh gjennom Gulph Mills, ankom Washingtons styrker høydene ved Valley Forge den 19. desember 1777. Hæren var preget av nederlagene ved Brandywine og Germantown.

Britene hadde okkupert opprørshovedstaden Philadelphia rundt 32 km unna. Den amerikanske hæren var svak, dårlig utstyrt og preget av sykdom. Det er anslått at 2500 menn (av totalt 10 000) døde i løpet av vinteren.

Vinteren 1777–78 var ikke spesielt kald. Historikeren Edward Lengel hevder i *General George Washington: A Military Life* (2005) at den milde vinteren ironisk nok gjorde forholdene verre for hæren. På grunn av at det regnet så ofte og bakken ikke frøs, var de lokale veiene gjørmete og ofte ufremkommelige, noe som gjorde det svært vanskelig å få forsyningsvognene frem til leiren. Hovedgrunnen for hærens lidelser derimot, var ikke været, men de dårlige resultatene til hærens forsyningsoffiserer.

Dette ble bedre etter at Washington utnevnte Nathanael Greene som forsyningsgeneral. Et annet problem var lokal likegyldighet ovenfor hæren. Mange lokale bønder valgte å selge sine ferskvarer til britene i Philadelphia som betalte kontant.

Den kontinentale armé brukte tiden i Valley Forge til reorganisering og for hardt tiltrengt trening. Treningen var ledet av den prøyssiske militærteoretikeren Friedrich Wilhelm von Steuben, som ankom 27. februar.

Hæren forlot Valley Forge den 19. juni 1778.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Karuna Shukla** (født 1. august 1950 i Gwalior i Madhya Bharat i India, død 27. april 2021 i Raipur i Chhattisgarh) var en indisk politiker.

Hun var folkevalgt til den 14. Lok Sabha som representant for valgkretsen Janjgir i delstaten Chhattisgarh. Hun var medlem av Bharatiya Janata Party (BJP) til 2013. Hun tapte i valget i 2009 fra Korba mot Charan Das Mahant fra Kongresspartiet.

Hun meldte seg ut av BJP 25. oktober 2013 og begrunnet det med at partiet var plaget av maktpolitikk.

Karuna var niese av Indias tidligere statsminister Atal Bihari Vajpayee.

Etter å ha avsluttet sin 32 år lange fartstid med BJP ble hun i 27. februar 2014 medlem av Kongresspartiet og stilte til valg samme år i valgkretsen Bilaspur i Chhattisgarh.

Hun døde 27. april 2021 i en alder av 70 år i Ram Krishna Hospital i Raipur av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2   www.hindustantimes.com, besøkt 28. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   eci.gov.in[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Atal Bihari Vajpayee's niece Karuna Shukla joins Congress, slams Narendra Modi». *NDTV.com*. 27. februar 2014. Besøkt 1. mai 2021.
4. ↑  «AB Vajpayee's niece Karuna Shukla quits BJP - Times of India». *The Times of India* **(engelsk)**. 26. oktober 2013. Besøkt 1. mai 2021.
5. ↑  «Atal Bihari Vajpayee’s niece, former MP, Karuna Shukla dies of Covid-19». *Hindustan Times* **(engelsk)**. 27. april 2021. Besøkt 1. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Home Page on the Parliament of India's Website