recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tyrkias flagg Tyrkia |
| Friidrett |
| Friidrett Balkanmesterskapet i halvmaraton |
| Gull | Pristina 2017 |  Indiv. |
| Gull | Pristina 2017 |  Lag |
| Friidrett Balkanmesterskapet i friidrett |
| Sølv | Novi Pazar 2017 |  5000 m |
| Bronse | Eskisehir 2013 |  5000 m |

**Şeyma Yildiz** (født 9. september 1987) er en tyrkisk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer i langdistanseløp og maraton. Hun vant Balkanmesterskapet i halvmaraton 2017.

Idrettskarriere
---------------

Yildiz fikk bronse på 5000 meter under det tyrkiske mesterskapet i friidrett i 2010. I det tyrkiske mesterskapet innendørs i 2012 fikk hun bronse på 1500 meter og 3000 meter. Hun vant 3000 meter under det tyrkiske mesterskapet utendørs, og fikk der sølv på 1500 meter. Hun deltok i Balkanmesterskapet i friidrett 2013, og fikk der bronse på 5000 meter.

I 2013 vant hun 3000 meter under det tyrkiske innendørsmesterskapet i friidrett, og hun fikk sølv på 1500 meter. I det tyrkiske mesterskapet utendørs fikk hun bronse på 5000 meter, og hun kom på femteplass på 1500 meter. Hun fikk sølv på 3000 meter og bronse på 1500 meter under det tyrkiske mesterskapet innendørs i 2014, og kom på fjerdeplass i tyrkisk mesterskap på 10.000 meter, som ble arrangert i mai. Hun fikk sølv på 3000 meter under det tyrkiske mesterskapet i friidrett utendørs, og fullførte ikke 5000 meter i det mesterskapet.

Hun deltok i Sommeruniversiaden 2015 i Gwangju i Kina, og kom der på niendeplass på halvmaraton. Hun kom på andreplass i Izmir halvmaraton, og på fjerdeplass i Istanbul maraton 2015. Hun satte personlig rekord på halvmaraton i januar 2016, med tiden 1:15:42, da hun kom på sjuendeplass i Adana halvmaraton.

Hun kom på åttendeplass i Adana halvmaraton i Tyrkia i 2017, og 15.-plass i Rotterdam Marathon. I Istanbul halvmaraton 2017 kom hum på 12.-plass. Hun deltok i Turkish Super League, og kom der på tredjeplass på 5000 meter og fjerdeplass på 3000 meter. Balkanmesterskapet i friidrett 2017 bla arrangert i Novi Pazar i Serbia, og Yildiz fikk der sølv på 5000 meter, bak Negru Cristina. I oktober kom hun på sjuendeplass i Darica Half Marathon, og tiendeplass i Istanbul Marathon 2017.

Hun deltok i VM i halvmmaraton 2018, som ble arrangert i Valencia i Spania, men fullførte ikke løpet. Under Düsseldorf Marathon satte hun personlig rekord på helmaraton, med tiden 2:38:45, og kom på sjetteplass. I Turkish Super League kom hun på femteplass på 5000 meter og sjetteplass på 3000 meter.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 306489, oppført som Seyma Yildiz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Athletics Database, besøkt 4. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  IAAF - *Seyma Yildiz - Results*, besøkt 12. september 2018.
4. ↑  Balkan Athletics - *70th Balkan Senior Championships 2017 Novi Pazar SRB*, besøkt 12. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Şeyma Yildiz – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Det europeiske friidrettsforbundet
**Mohamed «Micro» Ahssain** (1975–2007) var en norsk-marokkansk ungdomsarbeider og nattklubbeier.

Ahssain kom til Norge fra Marokko i 1980, da han var fire år gammel. Han var en aktiv danser inntil han fikk en ryggskade. I ungdomsårene begynte han å engasjere seg blant vanskeligstilte ungdom i Oslo og omegn. Fra 1999 til 2004 hadde han stillingen som ungdomssekretær i LO for Oslo og Akershus. Samtidig med dette drev han en danseskole på kvelden - Dancing Youth.

I 2001 ble han tildelt «Ildsjelprisen» for sitt engasjement for vanskeligstilt ungdom i Oslo. Prisen ble delt ut av daværende kommunalminister Erna Solberg (H). 

I 2002 var han deltaker i reality-programmet *Muldvarpen* på TVNorge.

Den 3. mars 2007 ble han funnet død i bagasjerommet på en bil kjørt av en tidligere drapsdømt. Vedkommende ble i 2008 idømt 20 års forvaring for drapet, mens to medhjelpere ble idømt henholdsvis 18 og 15 års fengsel.

Ahssain ble begravd i sitt fødeland, Marokko.

Referanser
----------

1. ↑  Planla drapet i over tre måneder i VG 2007-07-06 «Drapet på den populære nattklubbeieren Mohamed Ahssain (31)»
2. ↑  «Ble drapstruet i 2000». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 4. mars 2007. Besøkt 11. februar 2018.
3. ↑  Mohamed (31) kan ha blitt drept på utested i Dagbladet 2007-03-04
4. ↑  «Dømt til 20 års forvaring». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 22. desember 2008. Besøkt 11. februar 2018.
5. ↑  «- Mohamed gravlegges i Marokko». *VG* **(norsk)**. 6. mars 2008. Besøkt 11. februar 2018.
**Oluf Tostrup** (født 26. mai 1842 i Kristiania, død 21. juli 1882 samme sted) var en norsk gullsmed og fra 1880 leder av firmaet J. Tostrup. Han brakte emaljekunsten til Norge og tegnet den første telefon før sin tidlige død i 1882.

Han var sønn av Nicoline (Lina) Jeanette Tyrholm Hjorthøy (1821–1890) og Jacob Ulrich Holfeldt Tostrup (1806–80). Faren var gullsmed og kongelig hoff- og ordensjuvelér som i 1832 startet J. Tostrup. Moren var barnebarn av presten Hugo Friderich Hiorthøy.

*Se Tostrup for mer om farsslekta*
Etter å ha gått ved Nissens Latin- og Realskole (etablert 1843) gikk Tostrup i lære ved farens verksted fra 1858 til 1862, og utdannet seg også i tegning og modellering ved Den kongelige tegneskole i byen. Fra 1862-65 opphold han seg utenlands, blant annet med studier ved Kunstakademiet i Berlin under arkeologen Karl Bötticher (1806–89) som var hellenist og ekspert på ornamentikk. Så bars det til Paris der Tostrup fikk arbeid på flere større gullsmedverksteder. I København arbeidet han 1864 til 1865 hos hoffjuveler Anton Michelsen (1809–77) som i 1841 hadde grunnlagt sitt firma som senere slo seg sammen med Georg Jensen sitt.

Tostrup returnerte til hjembyen i 1865 og gikk inn i familiefirmaet. Det var han som introduserte den moderne emaljekunsten i norsk gullsmedkunst. Han var også med å stifte Kunstindustrimuseet i Oslo i 1876, og var alltid på leting etter det nye og moderne.[] Han var opptatt av filigrans-kunstnerne på de norske bygder, samt det å bruke perler fisket i norske farvann. I 1880 var han med på å lage den første telefon i Norge og stod også bak etableringen av Elektrisk Bureau; Tostrup fikk en privat telefonlinje lagt fra sin leilighet til en av byens konsertscener.

Tostrup ble leder i J. Tostrup fra 1881, da faren trakk seg tilbake, men han døde allerede i 1882, bare 40 år gammel. Han kom seg aldri etter en kraftig forkjølelse han fikk på en reise i utlandet. Faren tok igjen ansvar for firmaet, fra 1884 med sønnedatterens ektemann Torolf Prytz (1858–1938) som sjef. Kunstindustrimuséet fikk Tostrups samling av bøker og plansjer om kunstindustri.

Ting han laget
--------------

* Diadem i gull med norske perler til Laura Gundersen (1833–98) som hadde jobbet på teatret i tjuefem år
* Gullkors med mye rød emalje, gitt av dikteren Andreas Munch (1811–84) til sin kone

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Oluf\_Tostrup, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID d797ce27-9ff2-4199-88f4-b97d8f79eeee, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Thor Bendz Kielland (1932). *Om gullsmedkunst i hundre år: J. Tostrup 1832-1932*. Oslo: Grøndahl.  [Se delkapittel VI *Oluf Tostrup—Européeren i faget*]
* Kunstindustrimuseet i Oslo (1982). *Tostrup, 1832-1982: seks generasjoner i ett museum*. [Oslo]: Kunstindustrimuseet i Oslo.
* Olaf Tostrup i Store norske leksikon
* Tostrup i Salomons Konversationsleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Geni **·** KulturNav
 |
Stedet på Assistens Kirkegård hvor Rose og slektninger er begravet
**Mette Marie Rose** (kjent i samtiden som **Jomfru Rose**, født 19. mai 1745 i København, død 20. mars 1819 samme sted) var en dansk skuespillerinne.

Mette Marie Rose var datter av skuespiller Christoffer Pauli Rose og Gertrud Christensdatter Lemvig, og debuterte selv i en alder av 16 år som *Mélite* i *Den gifte Filosof*. Hun vakte oppmerksomhet for sin skjønnhet og naturlige spillestil.

Bortførelse
-----------

Den lovende kunstnerbane endte bratt da hun den 11. mars 1765, etter å spillet Bélise i den franske komedie *Vulcani Kjæp*, ble bortført av den greve Christian Conrad Danneskiold-Laurvig til Gyldenløves lille palæ i Norgesgade. 

Det var sikkert avtalt spill mellom Mette Maries mor og grevenog det ryktet snart at Mette Marie også var innforstått, men dette er heller tvilsomt. Men faren savnet datteren sin og gikk til politiet. Politidirektøren var også innblandet i saken, så han ville ikke foreta seg noe, hvorfor Christoffer Pauli Rose forsøkte å få ørelyd høyere opp i systemet. Til sist kom historien kong Frederik V for øre, og han ble så vred at han rev sin serviett i stykker. Majesteten befalte deretter at grevens palæ i Norgesgade skulle settes under beleiring. Skuespillerinnen skulle frigis, greven skulle betale henne og faren et årlig beløp til hun fant seg en ektemann, hvoretter han også skulle betale henne en medgift. Et større beløp skulle gå til et gudelig formål, og endelig ble greven forvist til sine gods i Norge.

Bortvist
--------

Mette Marie Rose ble også forvist fra hovedstaden; hun tilbragte to år i huset hos en prest i Vallø og kom aldri mere til å stå på scenen. Et par år senere fristet minnet om affæren kong Christian VII til å oppsøke henne. Han ble svært skuffet over å treffe en ærbar pike, og kunne ikke begripe at en verdensmann som greven hadde kunnet våge «saa meget for slet intet».

I 1774 giftet hun seg med kongelig kammermusikus Niels Schiørring og fikk med ham 11 barn. Hun ble enke allerede i 1798 og levde heretter av sin manns pensjon. Mette Marie Rose overlevde sin mann med over tyve år. Begravelsen foregikk i Trinitatis kirke, hvoretter hun ble stedt til hvile på Assistens Kirkegård i København. 

En tegning utført av Hartman Beeken som forestiller Rose finnes i Teatermuseet i København.

Referanser
----------

1. ↑  *Rose, Mette Marie*, Dansk biografisk Lexikon, 1. utgave. Besøkt 12. juli 2015
2. ↑  *Mette Marie Rose* , Dansk kvindebiografisk leksikon. Besøkt 12. juli 2015
3. 1 2  Larsen, Jørgen: *Et adelspalæ i Norgesgade*, Berlingske Tidende. Besøkt 12. juli 2015
4. ↑  *Mette Marie Rose, Dansk Biografisk Leksikon, 2. utgave. Besøkt 12. juli 2015*

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Geni
 |
**Andreas Fredrik Grøn Scheel** (født 25. februar 1886 i Kristiania, død 24. juni 1932 i Oslo), var en norsk historiker og statsarkivar.

Han tok studenteksamen i 1904 og ble *cand. philol.* i 1909. Som historiker arbeidet han særlig med tre områder. Han skrev sin hovedoppgave om *«Orknøerne og Hjaltland i pantsættelsestiden 1468–1667»*, (trykt i Norsk historisk Tidsskrift 1911), og arbeidet i tiden like før sin død med det færøyske Lagtingets historie. Han var interessert i rettshistorie, og tok doktorgraden i 1924 på en avhandling om *«Lagmann og skriver»*, endringer ved overgangen fra middelalderen til den nyere tid. Fredrik Scheel stod sentralt i arbeidet med den norske sjøfartshistorien, og skrev *«Fra Napoleonskrigen til navigationsaktens ophævelse»*.

Fredrik Scheel var lærer 1910–1912, og ble amanuensis ved Riksarkivet i 1915 og utnevnt til stiftsarkivar (statsarkivar) ved opprettelsen av Statsarkivet i Hamar i 1917. Han ble utnevnt til statsarkivar i Oslo i 1922. Hans dagbok fra tiden som statsarkivar i Hamar ble gitt ut ved arkivets 70-årsjubileum i 1987.

Fredrik Scheel utmerket seg som en svært arbeidsom, produktiv, allsidig og særdeles hjelpsom arkivmann. Han arbeidet med kildeutgivelser, og var utgiver av 3. rekke av *Norske Herredags-Dombøger*.

Familie
-------

Fredrik Scheel var sønn av høyesterettsassessor Anton Vilhelm Rosing Scheel (1840-1910) og Dorothea Margrethe Grøn (1857–1934). Han giftet seg i 1924 med Alette Finne (1893–1987) av slekta Finne.

Publikasjoner
-------------

*Se også digitaliserte bøker hos Nasjonalbiblioteket*
* *Orknøerne og Hjaltland i pantsættelsestiden 1468–1667*, hovedfagsoppgave 1909, trykt NHT 1911.
* *Regnskap over skibsskatten aar 1563*. [S.l.]: [s.n.] 1917.
* *Liste over dem som betalte leding i Trondhjems by i aaret 1548: efter Kristofer Galles register*. Trondhjem. 1917.
* Scheel, Fredrik (1923). *Lagmann og skriver: rettsliv i Norge i det 16de og 17de århundre*. Kristiania: Gyldendal.  [Bokutgave av doktoravhandlingen]
* Fredrik Scheel, red. (1923). *Arendal fra fortid til nutid: utgit ved byens 200-aars jubileum som kjøbstad 7. mai 1923*. Kristiania: Gyldendalske Bokhandel.
* Scheel, Fredrik (1929). *I prison og på langfart*. Oslo: Norsk sjøfartsmuseum.
* Scheel, Fredrik (1932). *Norges og de andre nordiske rikers historie: lærebok for gymnasiet*. Oslo: Some.
* *Afsigtsbog for 1637 / ved Fr. Scheel*, 1932.
* *Afsigtsbog for 1641 / ved Fr. Scheel*, 1932.
* *Statsarkivar Fredrik Scheels dagbok : 23.7.1917–22.10.1921*, 1987.

Referanser
----------

1. ↑  Scheel, Andreas Fredrik i Hvem er Hvem, 1930.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
**Theodor Frølich Grundt** (født 21. desember 1887 i Kristiania, død 19. april 1966) var en norsk jurist og professor i forsikringsrett ved universitetet i Oslo 1930–1957.

Frølich tok *examen artium* i 1906 og begynte første å studere ingeniørfag ved Den tekniske høgskolen i Dresden, men siden kom han over på jusstudiet og tok juridisk embetseksamen i 1912. 1913–16 var han dommerfullmektig og 1918–26 sekretær i Sjøassurandørenes Centralforening, hvor han la grunnlaget for sine kunnskaper innenfor praktisk forsikringsrett.

På 1920-tallet dannet norske forsikringsselskaper et fond til opprettelse av et professorat i forsikringsrett ved universitetet i Kristiania. For å skaffe kvalifiserte kandidater til professoratet utdelte fondet stipendier; et slikt stipend hadde Grundt 1926–1930. På samme tid var han sekretær i komitéen som skulle revidere Norsk Sjøforsikringsplan, og utarbeidet et stort utkast til en slik plan. Dette utkastet skaffet ham professoratet i forsikringsrett ved konkurransen i 1930. Med enkelte endringer ble utkastet også antatt som ny sjøforsikringsplan av 1930. Denne planen dannet grunnlaget for norsk sjøforsikringsvirksomhet helt frem til 1964.

Som professor skrev Grundt en «Lærebok i norsk forsikringsrett» (1939). Han skrev dessuten mange artikler i fagtidsskrifter. Etter krigen led han av diabetes, som reduserte arbeidsinnsatsen hans. Ved siden av virket som professor hadde han en rekke forskjellige verv, blant annet var han styreformann i forsikringsselskapene Brage og Sigyn. Han gikk av som professor i 1957 og ble etterfulgt av Knut S. Selmer. Grundt ble medlem av Vitenskapsakademiet i Oslo i 1940.

Bokutgivelser
-------------

* Grundt, Theodor (1944). *Spredte spørsmål fra grensefeltet mellom sjøforsikringen og krigsforsik ringen*. [Oslo].
* Grundt, Theodor (1939). *Lærebok i norsk forsikringsrett: forelesninger over forsikringsrettens alminnelige del*. Oslo: Tanum.

Kilder
------

* Knut S. Selmer: «Minnetale over professor Theodor F. Grundt», i *Det norske videnskaps-akademi i Oslo. Årbok 1966*. Oslo: Universitetsforlaget, 1967.
* Grundt, Theodor Frølich i Hvem er Hvem, 1948

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Theodor Grundt i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Quantico** er en by i Prince William County i den amerikanske delstaten Virginia utenfor Washington, DC. Den er helt omgitt av militærforlegningen Marine Corps Base Quantico på tre sider og Potomac-elven på den fjerde. Quantico er beliggende syd for utmunningen av Quantico Creek på Potomac. Ved folketellingen i 2010 hadde Quantico en befolkning på 480.

I militærforlegningen – en av marineinfanteriets største – ligger blant annet DEAs treningssenter, FBI-akademiet og FBI-laboratoriet samt hovedkontoret til NCIS.

Fra 2008 er borgermesteren Iris Tharp. Der er også et byråd.

Geografi
--------

Quantico er på 38°31'19" Nord, 77°17'23" Vest (38.521871, −77.289757). Ifølge United States Census Bureau, har byen et samlet areal på 0,1 square miles (0,3 km²), hvorav 0,1 square miles (0,3 km²) er jord, og ingen av ​​områdene er dekket av vann.

### Klima

Quantico har et fuktig subtropisk klima (Köppens klimaklassifisering *Cfa*).

Referanser
----------

1. 1 2  Miroff, Nick. A New Guy On An Old Block. *The Washington Post*. Page B01. July 28, 2008. Retrieved 2008-07-31.
2. ↑  «US Gazetteer files: 2010, 2000, and 1990». United States Census Bureau. 12. februar 2011. Besøkt 23. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Quantico, Virginia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Arvid Fredleif Tobiasen Kjørrefjord** (1897–1975) var en norsk økonom, gårdbruker, banksjef og mangeårig lokalpolitiker (Høyre).

Han var utdannet ved handelsgymnas og arbeidet i Christiania Bank og Kreditkasse 1916–1919 og Andresens Bank 1919–1920. Han flyttet tilbake til Lista og kjøpte farsgården. Han ble banksjef i Lister privatbank 23 år gammel i 1920 og sto i stillingen i 50 år. Han var forretningsfører for Lista Trygdekasse 1920 og tillitsmann for Rikstrygdeverket 1934.

Kjørrefjord ble medlem av Lista herredsstyre 1928 og representerte Høyre. Lista ble senere en del av Farsund kommune, og da Kjørrefjord takket av fra lokalpolitikken i 1967, var han den med lengst tjenestetid i Farsund kommunestyre.

Fredleif Kjørrefjord var gift med Kari Martine (1901–1998, født Krag) og var far til Randi Louise Sømme, professor i biokjemi.[]

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Arvid Fredleif Kjørrefjord[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 20. desember 1975[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Merkantilt biografisk leksikon (1935), Runeberg, lest 19. september 2015.
4. ↑  «'I samdrektighetens ånd skal oppgavene løses': Farsund kommunestyre takker av og hyller veteranene som slutter». *Fædrelandsvennen*, 20. desember 1967.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Et nærbilde av et stykke vadmelsstoff.
Moderne vadmelsjakke i samestil.
**Vadmel** (av norrønt *vaðmál*) er en type grovt klede vevd av ull, som er tykt, sterkt valket og med en fast vevnad.

Etymologi og navn
-----------------

«Vadmel» kommer av norrønt *vaðmál*, «et visst mål tøy». Ordet *vaðmál* kommer av *vað*, «våd», og *mal*, «mål». *Vað* kommer muligens av germansk *\*wed-*, «binde».

Vadmel har forskjellige dialektale navn, som *vadmål*, *veinnmøl* og *vømmøl*.[]

Historie
--------

Vadmel ble i middelalderen brukt som et verdimål: i de eldste kildene er seks alen vadmel lik én *eyrir* («øre») i Norge og på Island. Siden det å benytte tøy som verdimål forutsetter noe standardisering og kontroll var det stadig innskjerping av fremstillingsregler, særlig fordi islandsk vadmel beholdt betydning som verdimål på Island og som handelsvare i utlandet langt ut i middelalderen. I resten av Norden fortsatte vadmelsveving som tradisjonelt husflidstøy, og her grep ikke myndighetene inn i tilvirkingen, hvor veving av vadmel var husflid og kvinnearbeid. Som følge er det kun islandske kilder som gir konkrete og detaljerte opplysninger om binding og andre tekniske data.

Vadmel er velkjent fra jordfunn helt fra tidlig jernalder.

Det er lite sannsynlig at det var overskudd av norsk vadmel til eksport i middelalderen. I kilder fra 1500-tallet er det tvert imot nevnt import av islandsk, færøysk og shetlandsk vadmel som materiale til votter, strømper og kofter. Vadmel var vanlig brukt til klær av alle slag og til sengeklær, til å bekle veggene med ved spesielle anledninger, til sekker, seil, tettemateriale i båter, telt osv.

Bildegalleri
------------

* Vadmelsklær utstilt i butikk i SverigeVadmelsklær utstilt i butikk i Sverige
* Færøysk frimerke som avbilder en vikingstyrmann i vadmelskofte.Færøysk frimerke som avbilder en vikingstyrmann i vadmelskofte.

Referanser
----------

1. 1 2  «Vadmel». *Bokmåls- og Nynorskordboka*. UiB. Besøkt 26. februar 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Vadmel. (2009, 15. februar). I Store norske leksikon. Hentet 24. februar 2017 fra .
3. ↑  de Caprona, s. 530
4. ↑  de Caprona, s. 532

Litteratur
----------

* de Caprona, Yann: *Norsk etymologisk ordbok*. 5. opplag, Kagge Forlag (2014).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Marie «Maja» Flagstad Johnsrud**
(født 15. november 1871, død 18. januar 1958)
var en norsk pianist, sangpedagog og kordirigent.

Hun var fra Johnsrud på Eidsvoll Verk, og søster av organisten Hans Nielsen Johnsrud (1864–1948).
Med musikeren Michael Flagstad (1869–1930) fikk hun datteren Kirsten Flagstad (1895–1962) som hun 
var tidlig sanglærer for, og senere akkompagnerte i plateinnspillinger.
Også hennes øvrige barn ble musikere, operasangeren
Karen-Marie Flagstad (1904–93), dirigent og pianist
Lasse Flagstad og cellist Ole Flagstad.
Kunstnerfamilien Flagstad var bosatt på Vinderen i Christiania.

Som meget ung ble hun aktiv i hovedstadens musikkmiljø, først ved
Christiania Theater (1891), senere Centralteatret der mannen var leder.
Ved åpningen av kabaretteateret Chat Noir akkompagnerte hun Bokken Lasson
i komposisjonen «Tuppen og Lillemor» (1. mars, 1912).
Familien Flagstad var sentrale i den kortvarige
Opera Comique (1918–21), der også Kirsten sang.
Senere var familien med i Mayol-teatret (1921) og Casino (1924–27).

Maja Flagstad var første dirigent for Filharmonisk Selskaps Kor (1922).
Hun var gjestende kapellmester og dirigent ved Den Nationale Scene i Bergen, og
ble da også den som i sin tid oppdaget scenekunstneren
og bass-sanger Bjarne Bø under
en forestilling i Bergen Domkirke (1929).
Hun var en mye brukt *repetitør*, og akkompagnatør for kjente kunstnere som
Hauk Aabel og Erik Ole Bye.

Referanser
----------

1. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Folketelling 1910
3. ↑  bilde av Maja Flagstad
4. ↑  Kåre O. Ruud, *Litt om musikklivet i Eidsvoll før i tiden[*død lenke*]*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marie Flagstad på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** WikiTree **·** MusicBrainz
 |
**La Crosse** er en by i vestre del av Wisconsin i USA. Den er hovedstad i La Crosse County. Byen ligger ved bredden av Mississippi, på om lag 43°49' nord og 91°14' vest. Like nord for byen renner både Black River og La Crosse River ut i Mississippi.

Høydedraget Grandad Bluff sett fra La Crosse
Folketallet i kommunen var 51 310 under folketellingen i 2010, men byen er senter i et område som har omtrent dobbelt så mange innbyggere.

De første europeerne som kom til stedet, var sannsynligvis franske pelshandlere som reiste langs Mississippi på slutten av 1600-tallet. Det finnes imidlertid ikke noen skriftlige beretninger om dette. I 1805 kom en ekspedisjon under ledelse av løytnant Zebulon Pike hit. Han omtalte stedet som «Prairie La Crosse». Årsaken skal ha vært at han så innfødte spille det som seinere er utvikla til lacrosse. (Ordet er fransk for bispestav og kølle, evt ei kølle som ligner en bispestav.)

De første hvite slo seg ned ved La Crosse i 1841, da det blei satt opp en handelspost her. Beliggenheta der tre elver møtes og med prærie rundt, var gunstig, og etter hvert utvikla seg en liten by. La Crosse fikk bystatus i 1856, og den hadde da rundt 2000 innbyggere. I 1858 blei det oppretta jernbaneforbindelse med Milwaukee.

Byen blei etter hvert en av Wisconsins største. Særlig viktig var sagbrukene, som benytta seg av tømmer fløta hit langs Black River. Også bryggeriindustrien var stor.

Rundt århundreskiftet blei det etablert tre høgskoler og universitet. La Crosse er fortsatt den største byen i vestre Wisconsin, og den er et senter innen utdanning, teknologi og helsevesen. Et av de største sjukehusa i byen er Gundersen Lutheran Medical Center, oppkalt etter Adolf Gundersen (1865–1938) fra Solør. Han var sentral i å bygge opp klinikken, og seinere jobba seks av sønnene hans som leger der.

Den største industriarbeidsplassen i La Crosse er Trane, som ble etablert i 1913 av norsk-amerikanerne James (Jens) og Reuben Trane.

La Crosse er vennskapsby med Førde. Filmregissøren Joseph Losey er født i byen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Population, Census». US Census. 1. april 2010. Arkivert fra originalen 13. februar 2020. Besøkt 20. august 2016.
2. ↑  Jordheim, Odd Karl (1989). *Medisinske eventyr: populærmedisin for alle*. Drammen: Perspektivforlaget. s. 79-84. ISBN 8299182514.
3. ↑  «About Trane. Our History» **(engelsk)**. Trane. Arkivert fra originalen 2. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) La Crosse, Wisconsin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
*Livjægernes udfald i Classens Have d. 31-8-1807* av Christoffer Wilhelm Eckersberg
Parti ved Classens Have fra 1840 av Johann Paul Mohr
**Classens Have** var et landsted på Østerbro i København mellom Strandboulevarden og Østerbrogade.

Området hadde i lengre tid utgjort en samlet eiendom og skiftet navn med forskjellige eiere. I 1658 ble det kalt *Verner Klausmans Have*, senere også *Laurvigens Have* og *Ahlefeldts Have*. Generalmajor Johan Frederik Classen kjøpte i 1755 en eiendom her, som hans bror Peter Hersleb Classen etter 1792 omskapte til en romantisk have.

Eiendommen ble berømt den 31. august 1807 gjennom de danske troppers utfall mot de engelske beleirere av København. Flere av gatenavnene i området, som *Holsteingade* og *Livjægergade* minner om denne begivenheten.

Classens Have i dag
-------------------

Classens Have er i dag navnet på haveanlegget mellom Classensgade og Arendalsgade på Østerbro. Det ble anlagt av stadsgartner Valdemar Fabricius Hansen i 1925 i forbindelse med boligkpmplekset *Ved Classens Have*. I 1942 ble det reist en minneobelisk for generalmajor Classen i anlegget. Minnesmerket for Kongens Livjægerkorps ble reist den 25. mars 1951, til minne om begivenhetene i 1807.

Referanser
----------

1. 1 2  *Classens Have*, Salmonsens konversationslleksikon, Anden Udgave. Besøkt 20. september 2015
2. ↑  *Classens have*, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. Besøkt 20. september 2015
3. ↑  *Valdemar Fabricius Hansen*, Kunstindeks Danmark. Besøkt 20. september 2015
4. ↑  *Classens Have*, kbhguide.dk. Besøkt 20. september 2015
5. ↑  *Mindesmærke for Kongens Livjægere*, kksites.itera.dk. Besøkt 20. september 2015

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Fotkluter** ble brukt i skoene istedenfor sokker. De måtte brettes på en spesiell måte, og ble av enkelte foretrukket fremfor sokker. Fotkluter var å finne i det militære system til langt ut på 1950-tallet. Tysklandsbrigaden gikk med fotkluter i skoene, og fotkluter er i bruk i det russiske militære til nyere tid. Som strømper, må fotkluter vaskes og byttes oftere enn det øvrige tøy. Skitne og stive kluter fremkaller lettere gnagsår og gir dårlig hudfunksjon.[1]

Historikk
---------

Det er funnet sko fra middelalderen med fotkluter av ullstoff, altså stoffstykker brettet og surret rundt foten før man tok på seg skoen. Fotklutene ser ut til å ha vært laget av gamle draktrester, jamfør Bockstensmannen. I Norden er det bevart fotkluter fra bronsealderen, bensvøp fra jernalderen og stunthoser uten fot fra middelalderen. Dette betyr at pilegrimer kunne gå med fotkluter, og fotkluter ble mer brukt om vinteren. 

Middelalderskoene kunne være tresko eller lærmokasiner med tynne såler uten påsatt hel. Sålen hadde tykkere lær enn overlæret. Om vinteren ble også brukt støvler, og inni sko og støvler kunne man bruke hoser, strømper eller fotkluter. 

Førstekonservator Aagot Noss ved Norsk Folkemuseum skriver: *«En av informantene mine, en kvinne på 89 år fra Tinn i Telemark, skrev til meg så lenge hun levde. Da jeg ble kjent med henne gikk hun i vadmålssokker og fotkluter, siste rest av en middelaldertradisjon. Fotkluter var kluter, tøystykker som de gamle brettet på en spesiell måte rundt foten. Det var det hun brukte til hverdags, som folk flest. Men når hun kirkekledde seg, hadde hun strikkete sokker og lærsko. Det er de strikkete sokkene og skoene som er mest kjent for ettertiden, men de var altså til kirke- og høytidsbruk. Hverdagsklærne er mange steder glemt.»*[2]

Referanser
----------

1. ↑  Birger Tvedt: Fotkluter
2. ↑  Aagot Noss:En reisende i norske folkedrakter Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. bunad-magasinet.no

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av fotkluter på DigitaltMuseum
**Pakistan Muslim League** (Urdu: **پاکستان مسلم لیگ**) er et politisk parti i Pakistan. Grunnlagt i 1962, som etterfølger av den oppløste Muslim Legue. Ulikt den originale PML som utløpet i 1958 når General Aybu Khan forbød alle politiske partier, var på et tidspunkt Muslim League støttet av de millitære diktatorene på den tiden: Ayub Khan, General Zia-ul-Haq og General Pervez Musharraf. Hver gang det ble prøvd å starte et parti, og politiske ledere satt sammen, splittet de seg etter at generalenes velsignelse forsvant.

All Pakistan Muslim League (Pervez Musharraf)
---------------------------------------------

All Pakistan Muslim League (APML), grunnlagt av tidligere militær sjef, og tidligere president av Pakistan Pervez Musharraf, og støtte spillere som brøt løs fra Pakistan Muslim League (Q) (PML-Q) og Pakistan Muslim League (N) (PML-N).

Historiske versjoner
--------------------

* Muslim League, den Pakistanske grenen av All India Muslim League, som ble oppløst og erstattet med Pakistan Muslim League.
* Convention Muslim League, en politisk plattform grunnlagt av General Ayub Khan i 1962 når han ble president.
* Concil Muslim Leauge, et parti grunnlagt av opposisjonen mot General Ayub Khan.
* Muslim Leauge, et politisk parti grunnlagt av Khan Abdul Qayyum Khan når han splittet med Concil Muslim Leauge for å prøve seg på valget i 1970.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Pakistan Muslim League, offisielt nettsted
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Dekorativ makrame.
**Makramé** (ordet stammer fra arabisk) er kunsten å knytte snorer til bruks- eller pynteformål. Resultatet blir ofte tekstillignende. Ved å bruke forskjellig tykkelse og/ eller farge på snorene, kan en lage mønstre.

De vanligste knutene en brukte var båtsmannsknop, kjerringknop, og variasjoner med halvstikk. Teknikkene antas å ha blitt utviklet av arabiske håndverkere omkring 1300-tallet, og siden spredt via sjøfarende folk som så seg nytte av det.

I seilskutetiden ble makrame brukt til forsterkninger og foringer på tauverk og annet der en trengte en mindre glatt eller hard overflate. Andre teknikker kunne brukes til matter (plattinger). Knop og knuter var noe en måtte kunne, mens kunnskap om flettinger og vevlignende teknikker ikke var like utbredt. 

I dag er makrame en av mange håndarbeidshobbyer der de fleste ting som blir laget er mest til pynt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Macrame – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
14. kombinerte armé (russisk:14-я гвардейская общевойсковая армия) var opprinnelig en del av Den Røde Armé fra 1918. Senere en del av Odessa militærdistrikt fram til 1956. Deretter en sovjetisk militær formasjon med Gardestatus på operasjonelt nivå fra 1956 - gjennom oppløsningen av Sovjetunionen og frem til 1995. Hovedkvarteret var først i Chișinău, deretter i 1984 i Tiraspol.. Arméen hadde en viktig rolle i Transnistriakonflikten.
Tross samme ordenstall, har den lite med 14. armé i Sovjetunionen å gjøre.

Referanser
----------

1. ↑  Указ Президента России от 01.04.1992 n 320 «О переходе под юрисдикцию Российской Федерации воинских частей Вооруженных Сил бывшего СССР, находящихся на территории Республики Молдова»
2. ↑  «14-я общевойсковая российская армия в Приднестровском конфликте.». Arkivert fra originalen 27. august 2013. Besøkt 19. november 2019.

.
Nærbilde av jakke sydd av semsket skinn (semslær).
Joggesko av merket Adidas laget av semsket skinn.
Støvler i farget, semsket skinn eller rulær omkring 1972.
**Semsking**, også kalt **semsk-**, **sems-**, **fett-** eller **oljegarving**, er en teknikk for garving av skinn, det vil si bearbeing til lær. Semsket skinn blir tynt, mykt, bløtt som tøy og gulaktig. Overflaten er ru og porøs og kan vaskes med vann og vanlige vaskemidler. Semsket skinn brukes til klær, for eksempel jakker, til vesker, skotøy og annet.

Historikk og teknikk
--------------------

Semsketeknikken kom til Norge i seinmiddelalderen rundt 1400. Metoden består i at en røyter (fjerner hårene fra) friske, flådde skinn ved hjelp av kalk, smører skinnene inn med fett eller tran som garvestoff, og behandler dem i en stampe eller banker dem med en klubbe eller øksehammer. For å gjøre skinnet mykt, smidig og porøst fjernes narven (hårsida) før garvingen. Fibrene under narven blir slipt på sandsteiner og bearbeidet med smergel, slik at skinnet får sitt spesielle matte, fløyelsaktige utseende. Det er først og fremst skinn av mindre husdyr som sau og lam (ikke huder av ku og okse) og slitesterke skinn av vilt som elg og rein som blir semsket.

Håndverkerne som utførte semsking, ble i Norge og Danmark vanligvis kalt fellberedere (*feldberedere*).

Ordbakgrunn
-----------

Ordene *semsk* og *sems* kommer via tysk fra det franske *chamois* som betyr «gemse» fordi nettopp gemseskinn tradisjonelt ble garvet på denne måten. Semsket skinn kalles på tysk *Veloursleder* («velur-lær») og på engelsk *suede* (fra fransk *gants de Suède*, «hansker fra Sverige»).

Se også
-------

* Garving, tilbereding av skinn til lær
* Ruskinn, skinn til hansker og liknende som beredes ferdig på kjøttsida
* Nappa, mykgarvet fint lær av saue-, geite- eller doggskinn, plagg der semsklæret har kjøttsida ut

Referanser
----------

1. 1 2  Oppslagsordet «semsket skinn» i *Store norske leksikon*
2. 1 2 3 4 5  Oppslagsordet «garving» i lokalhistoriewiki.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Suede – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Søkbar digitalkopi av Arne Markussen: *Skinn og lær : materialer, verktøy, teknikk, design* (Landbruksforlaget 1997)
* Søkbar digitalkopi av Finn Erhard Johannessen: *Lær og skinn i tykt og tynt : den norske garveri-industris historie* (Ad Notam 1991)
* «DigitaltMuseum: Søk: 'semsket'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Platforma Obywatelska** (**PO**) (norsk: «Borgerplattformen») er et kristendemokratisk og liberal-konservativt politisk parti i Polen. Foran parlamentsvalget i Polen 2023 inngikk PO i borgerkoalisjonen Koalicja Obywatelska (KO).

Historie
--------

PO ble dannet før parlamentsvalget i 2001 av Andrzej Olechowski, Maciej Płażyński og Donald Tusk, som en sammenslutning av økonomisk liberale og konservative krefter med røtter i Solidaritet. Det har avgrenset seg fra den kirkelige, katolsk-nasjonalistiske høyresiden, og er et parti med en klar pro-europeisk profil. Partiet står dermed for en mindre nasjonalistisk og konfronterende linje i forhold til Polens naboland enn Kaczynski-regjeringen gjorde. 

Bakgrunnen for dannelsen av partiet var at den tidligere utenriks- og finansministeren, den da partiløse Andrzej Olechowski, fikk overraskende stor oppslutning ved presidentvalget i 2000, etter å ha foreslått privatisering av offentlige tjenester, forenkling av regelverket for næringsdrivende og flat skatt. Borgerplattformen er pragmatisk og kan samarbeide med både den klerikalnasjonale delen av høyresida og de teknokratiske strømningene som dominerer det sosialdemokratiske venstre. 

Ved valget i 2001 ble det nest største parti. Det var i opposisjon inntil parlamentsvalget i 2007, da partiet gjorde et brakvalg med 41,51 prosent av stemmene. Etter dette valget ble partileder Donald Tusk ny statsminister, og satt som statsminister fram til han i 2014 ble valgt som ny president for Det europeiske råd. Han ble etterfulgt som statsminister av Ewa Kopacz, som satt fram til partiet i parlamentsvalget i 2015 gikk betydelig tilbake, til en oppslutning på 24,1 prosent,

Partiledere
-----------

* 2001-2002: Maciej Płażyński
* 2002-2014: Donald Tusk
* 2014–2016: Ewa Kopacz
* 2016–29. januar 2020: Grzegorz Schetyna
* 29. januar 2020–3. juli 2021: Borys Budka
* 2021– Donald Tusk

Valgresultater ved parlamentsvalg
---------------------------------

* 2001: 12,7 %
* 2005: 24,1 %
* 2007: 41,5 %
* 2011: 39,2 %
* 2015: 24,1 %
* 2019: 27,4 %
* 2023: 30,4 % (Borgerkoalisjonen)

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Platforma Obywatelska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Helgemorgen** er et direktesendt nyhets- og aktualitetsprogram på NRK Radio, etablert i 2020. Programmet sendes fra NRKs studio i Tromsø. Helgemorgen går ukentlig på lørdag og søndag formiddag på NRK P2 og NRK1.

Programmet hadde premiere høsten 2020 og har etablert seg som et populært program med rundt 200 000 lyttere på NRK P2. Journalistene Morten Kræmer og Arne Egil Tønset har siden starten alternert på å være programledere.

Kontroverser
------------

4. juni 2022 hadde Helgemorgen et innslag om Ukraina, 100 dager etter den russiske invasjonens begynnelse. Den kontroversielle professoren, Glenn Diesen (f. 1979) fra Universitetet i Sørøst-Norge ble invitert til å kommentere saken. Diesen har tidligere jobbet på økonomihøgskolen i Moskva, og skrevet for den statlige russiske nyhetskanalen RT (tidligere *Russia Today*) og det kontroversielle nyhetsnettstedet Steigan.no. Dette fikk mange til å reagere kritisk. - Ser at vi burde gitt mer kontekst, innrømmer NRK-redaktør.

Referanser
----------

1. 1 2  «Helgemorgen». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 24. september 2023.
2. ↑  «Sender Helgemorgen fra Tromsø: – Ståstedet vårt utenfor Oslo er kjempeviktig». *journalisten* **(norsk)**. 19. november 2021. Besøkt 24. september 2023.
3. ↑  «NRK: Legger seg flat». *dagbladet* **(norsk)**. 6. juni 2022. Besøkt 24. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Helgemorgen, NRK P2
Birkenes kirke Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Birkenes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Nedenes prosti. Det omfattet sogn i Birkenes kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Birkenes.

Birkenes prestegjeld og dets sogn er nå en del av Birkenes kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Birkines sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Birkenes antas å være lagt under Tveit prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Birkenes sogn dannet grunnlaget for Birkenes formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837. Det ble eget formannskapsdistrikt ettersom det var annekssogn til Tvedt i Lister og Mandal amt.

Ved kgl. res. 17. august 1905 ble Birkenes sogn skilt ut fra Tvedt som eget sognekall.

Ved nedleggelsen av Herefoss prestegjeld ved kgl. res. 8. oktober 1976, ble Herefoss og Vegusdal sogn overført til Birkenes prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Birkenes prestegjeld av menighetene i Birkenes, Herefoss og Vegusdal.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirker
------

* Birkenes gamle kirke (revet)
* Birkenes kirke
* Herefoss gamle kirke (revet)
* Herefoss kirke
* Vegusdal stavkirke (revet)
* Vegusdal gamle kirke (revet)
* Vegusdal kirke
* Vegusdal kapell

Kirkegårder
-----------

* Birkenes kirkegård
* Herefoss kirkegård
* Engesland kirkegård
* Haugevadbakken kirkegård (Engesland)
* Vegusdal kirkegård

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 161.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Birkenes menighet
* Kirkene i Birkenes
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Boccia |
|  Boccia World Cup |
| Sølv | Belfast 2011 | BC1, individuelt |

**Zhang Qi** (født 24. november 1990) er en kinesisk handikappet bocciaspiller som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karrière
--------

Zhang kom på 23.-plass i World Cup Championships 2007 i Belfast. Hun kom på 9.-plass individuelt i Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. Ved PL 2008 deltok hun også i lagkonkurransen, der hun var lagets yngste deltaker. Kina kom her på 4.-plass i lagkonkurransen, etter tap 4-5 for Spania i bronsefinalen.

Hun kom på 12.-plass i Asian Para Games 2010, der hun ble slått ut i gruppespillet med én seier og to tap. I World Cup 2011 i Belfast kom hun på 2.-plass individuelt. Her tapte hun 2-3 for Kwang Min Ji i finalen.

I Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk hun én sølvmedalje; i lagkonkurransen fikk Kina sølv i klassen BC1-2, etter tap 10-5 mot Thailand i finalen. Individuelt kom hun på 6.-plass i klassen BC1. Hun tapte 2-3 for João Paulo Fernandes i kampen om femteplassen.

Referanser
----------

1. ↑  CPISRA - *World ranking list of BC1 - Wednesday, Nov 19 2008* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 31. oktober 2012.
2. ↑  IPC - *Qi Zhang* Arkivert 25. oktober 2016 hos Wayback Machine. besøkt 2. november 2012.
3. ↑  IPC - *Beijing 2008 Paralympic Games - Boccia - Mixed Team BC1-BC2*, besøkt 2. november 2012.
4. ↑  Sport at Ulster - *CRISPA World Cup - BC1*[*død lenke*], besøkt 2. november 2012.
5. ↑  London2012.com - *Mixed Individual - BC1*, besøkt 2. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 25. oktober 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - Qi Zhang
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
**Carl Bugge** (født 13. september 1881 i Heddal, død 4. april 1968) var en norsk geolog og tidligere direktør ved Norges geologiske undersøkelse (NGU) fra 1921 til 1951.

Bugge avla bergeksamen ved Universitetet i Oslo i 1903, og var amanuensis ved Metallurgisk laboratorium ved universitetet frem til 1905. Han var fra 1907 til 1921 myntmester ved Den Kongelige Mynt i Kongsberg, hvilket innebar at han hadde ansvar for landets produksjon av mynter. Med sin avhandling "Kongsbergfeltets geologi" ble han dr.philos i 1918. På Kongsberg hadde han flere kommunale verv. Hans assistent var Arne Bugge (1887–1968) som var halvbror av Carl og senere ble statsgeolog ved NGU. Så jobbet han fra 1921 til 1951 hos NGU og fikk i 1951 Kongens fortjenstmedalje i gull.

Han var sønn av distriktslege Johan Carl Bugge (1847–1902) og Theodora Drolsum. Carl ble i 1911 gift med Catharine Werenskiold (1883–1968). Sønnen Jens Andreas Werenskiold Bugge (1913–84) ble professor i geologi i Oslo og i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Carl Bugge i Norsk biografisk leksikon.
2. ↑  Bugge, Carl i Hvem er Hvem, 1930.

Litteratur
----------

* Børresen, Anne Kristine og Wale, Astrid: *Kartleggerne. Norges geologiske undersøkelse 1858-2008*. Tapir Akademisk Forlag og Norges geologiske undersøkelse, Trondheim, 2008.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Henrik Reusch** | **Administrerende direktør ved Norges geologiske undersøkelse**(1921–1951) | Etterfølger:**Sven Føyn**

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |


 |
**Frikirkens Israels- og Ytremisjon** er Frikirkens utadrettete misjonsvirksomhet i en rekke land.

Historie
--------

Frikirken har siden opprettelsen i 1877 vært engasjert i misjonsvirksomhet utenfor Norge. De første frikirkefolkene støttet utsendinger til blant annet Kina og Island. Fra 1916 har Frikirken hatt egne utsendinger gjennom det som fra begynnelsen het «Frikirkens Chinamisjon». Som navnet henviser til sto Kina i et særlig fokus fra begynnelsen av. Fra 1918 til 1949 hadde Frikirken et aktivt arbeid i Ankang-distriktet i provinsen Shaanxi.

I 1949 ble alle vestlige misjonærer utvist fra Kina. Frikirken startet da arbeid i Japan fra 1950. I et samarbeid med Det norske misjonsselskap ble søsterkirken Kinki-kirken opprettet i 1961.

På Taiwan begynte Frikirken misjon i 1953. I 1973 ble en søsterkirke etablert også der. Fra starten av hadde virksomheten på Taiwan en tydelig diakonal profil. Arbeidet blant eldre i innlandsbyen Dongshi har fått nasjonal oppmerksomhet og utmerkelse. Fra 2002 har det ikke vært utsendinger fra Frikirken til søsterkirken, men de to kirkene samarbeider. 

Fra 1973 har Frikirken støttet virksomhet i Israel gjennom en egen organisasjon kalt Frikirkens Israelsmisjon. Den ble dannet i 1910, med formål å nå norske jøder med evangeliet. Virksomheten blant jøder skjer i et samarbeid med Den norske Israelsmisjon.

Fra 1974 til 2007 hadde Frikirken utsendinger i Etiopia i samarbeid med den etiopiske Mekane Yesus-kirken.

Fra 1988 til 1998 hadde Frikirken utsendinger på Island. De var med på oppstart av Íslenska Kristskirkjan i 1997. 

I 1989 startet man i Mali, også her i et samarbeid med Det norske misjonsselskap. Det er folkegruppen fulani som er fokusert der.

Fra 2000 til 2009 var Frikirken involvert i freds- og forsoningsarbeid i Burundi i samarbeid med African Enterprise.

I 2003 inngikk Frikirken en samarbeidsavtale med Det palestinske Bibelselskapet og har hatt utsendinger i Jerusalem siden da.

Frikirkens Israels- og Ytremisjon fikk sitt nåværende navn i 2003, ved sammenslåing av Frikirkens Israelsmisjon og Frikirkens Ytremisjon.

Fra 2011 er Frikirkens Israels- og Ytremisjon en integrert del av Frikirketorget, Frikirkens fellesarbeid.

Virksomhetsprofil
-----------------

Frikirkens misjonsvirksomhet har som mål å nå folkeslag som i liten grad har møtt den kristne kirkens budskap («de minst evangeliserte folkeslag»). Hovedstrategien er å arbeide gjennom utsendinger som bor lenge på arbeidsstedet eller feltet. Disse utsendingene arbeider i nettverk med andre organisasjoner og kirker.

I 2010 har Frikirken utsendinger til Japan, Mali og De palestinske områdene. Kirken støtter arbeid i Israel, Kina og Etiopia. Kirkesamfunnet støtter også medlemmer som er i tjeneste for andre organisasjoner.

Flere kjente misjonsprofiler har arbeidet i Frikirkens misjonsarbeid, deriblant Judith og Sigurd Aske, Kari og Johan Tidemann Johansen og Torveig og Per Kivle.

Eksterne lenker
---------------

* Kinki-kirken i Japan
* Mekane Yesus-kirken i Etiopia Arkivert 6. juli 2006 hos Wayback Machine.
* Íslenska Kristskirkjan
* African Enterprise
* Det palestinske bibelselskapet