recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Satellittbilder som viser Shebeledalen i Etiopia og Somalia før (nederst) og under (øverst) flommen i 2005
**Shebele** (somalisk: *Wabi Shabeelle*) er ei elv i Etiopia og Somalia. Den er 1 820 km lang. Navnet kommer fra det somaliske *Shabeel* som betyr «leopard».

Elva har utspring i Mendebofjellene i Etiopia, øst for Awassa og Yirga Alem, hvor elvas kilde blir holdt hellig av både Sidamo og Arsi Oromo-folkene. Derfra renner den først mot øst, deretter sørøst gjennom det sørøstlige Etiopia, og passerer etter 920 km over grensa til Somalia. Den snur nå gradvis i en mere sørlig retning mot hovedstaden Mogadishu. Rundt 20 km nord for byen snur elva mot sørvest, og renner parallelt med Benadirkysten ved Indiahavet, hvor elva til slutt forsvinner i et sumpområde. Ved sterke regnfall rekker den, etter rundt 900 km innenfor Somalia, fram til munningen i elva Juba, som kort tid etter munner ut i Indiahavet.

De viktigste byene langs elva er Kalafo, Beledweyne, Buulobarde, Jawhar og Afgooye. Ved Melka Wakena i Etiopia ble det i 1989 satt i drift et vannkraftverk.

Se også
-------

* Liste over verdens lengste elver

Shebelles løp gjennom Etiopia og Somalia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Carbine, 5.56 mm, M4** populært kalt **M4 Carbine**, er et automatgevær fra amerikanske Colt, vanligvis i kaliber 5,56 × 45 mm NATO. Den er laget med basis i M16, og bruker mye deler fra dette. Våpenet er i bruk av det amerikanske forsvaret.

Det har vært flere forskjellige kortere M16-varianter gjennom tidene, for eksempel XM-177 og CAR-15 fra 1960-tallet. På begynnelsen av 1990-tallet bestemte den amerikanske hæren seg for å kjøpe inn et våpen som skulle erstatte pistoler og maskinpistolen M3 med noe kraftigere. M4 ble produsert av Colt og ble først gitt til US Army Rangers. I 1999 fikk marinekorpsets oppklaringsavdelinger også M4.

I 2005 annonserte Colt at det tyrkiske selskapet Sarsilmaz Arms Industry skal produsere M4 på lisens.

Varianter
---------

SOPMOD Block I med utstyr
M4Basismodellen. Skyter tre-skudds byger.
M4A1Hovedforskjellen er at A1-varianten kan skyte helautomatisk, og har litt mer tilbehør.
SOPMOD Block IVersjon for spesialstyrker med et utvalg av sikter og annet tilbehør.
SOPMOD Block IIFor tiden under utprøving.

Eksterne lenker
---------------

* (en) M4 carbine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) M4 carbine – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Produsentens side (engelsk)
* Natick Soldier System Center (engelsk)
* The M4 and M4A1 Carbines (engelsk)

| * v
* d
* r
AR-15-familien |
| --- |
|  | AR-10 **·** AR-15 **·** CAR-15 **·** M16 **·** M4 Carbine **·** Diemaco C7, C8 og C8SFW |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
Trekirke på Lisij Nos
**Lisij Nos** (russisk: Лисий Нос; som betyr «revesnuten»; finsk: *Revonnenä*) et en bosetting i Primorskij rajon i St. Petersburg i Russland. Den ligger på neset av samme navn som stikker ut i Kronstadtbuktens nordre del. 

Befolkningen var på 4 759 i 2010, opp fra 2 563 i 2002.[]

Bosettingen begynte på midten av 1800-tallet som en datsjalandsby nær en kystbefestning som ble bygd for å forsvare St. Petersburg fra britiske sjøangrep under Krimkrigen.[] Primorskajabanen (fra 1871) løper gjennom området, og her er Lisij Nos jernbanestasjon. St. Petersburgsdemningen løper sørover fra Lisij Nos mot Kotlin-øya.

Referanser
----------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
M40
M40 i Warwickshire
**M40** er en motorvei i England, som forbinder London og Birmingham. Den første delen ble anlagt fra London fram til Oxford i 1960-årene. Resten av strekningen fram til Birmingham var ikke ferdig før i 1990.

En av Englands verste bussulykker skjedde på M40 17. november 1993. En minibuss med 15 elever fra Hagley R.C. Haigh School i Worcestershire var på vei fra en konsert i Royal Albert Hall i London, da den krasjet etter at sjåføren angivelig sovnet. Ti elever og læreren døde på stedet, og en elev til døde på sykehus av skadene. De resterende fire elevene klarte seg uten varige mén. Ulykken førte til at sikkerhetsbelter ble påbudt i alle busser i Storbritannia, men det er pr. januar 2005 ikke obligatorisk å bruke beltene.

Rute
----

M40 starter nær Uxbridge, rett innenfor M25, og slutter ved M42 nær Birmingham. 

Den har følgende avkjøringer:

* Kryss 1 – Til Uxbridge og det sentrale London
* Kryss 1A – M25
* Kryss 2 – Beaconsfield
* Kryss 3 – High Wycombe
* Kryss 4 – Marlow
* Kryss 5 – Stokenchurch
* Kryss 6 – Chinnor og Watlington
* Kryss 7 – Thame
* Kryss 8 – Oxford og Thame
* Kryss 9 – Bicester og Oxford
* Kryss 10 – Brackley
* Kryss 11 – Banbury
* Kryss 12 – Southam
* Kryss 13 – Leamington Spa og Warwick
* Kryss 14 – Leamington Spa og Warwick
* Kryss 15 – Stratford-upon-Avon og Warwick
* Kryss 16 – Stratford-upon-Avon og Birmingham
* Møter M42 utenfor Birmingham

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Et eksempel på en database hvor referanseintegritet ikke har blitt håndhevet. I dette eksemplet er det en fremmednøkkel-verdi (`artist_id`) i albumtabellen som refererer til en ikke-eksisterende artist. Med andre ord er det en fremmednøkkel-verdi uten tilsvarende primærnøkkel-verdi i den refererte tabellen. I dette tilfellet var det som skjedde at en artisten Aerosmith med `artist_id` lik `4` ble slettet fra artisttabellen, men albumet *Eat the Rich* refererte til denne artisten. Dersom referanseintegritet hadde blitt håndhevet ville dette ikke vært mulig.
**Referanseintegritet** er en egenskap av data som sier at alle referanser er gyldige. I forbindelse med relasjonsdatabaser kreves det at dersom en verdi av en attributt (kolonne) av en relasjon (tabell) refererer til en verdi av en annet attributt (enten i samme eller en annen relasjon), så må også den refererte verdien eksistere.

For at referanseintegritet skal holde i en relasjonsdatabase kan hver kolonne i en tabell det er erklært en fremmednøkkel bare inneholde nullverdier eller verdier fra en foreldretabell sin primærnøkkel eller en kandidatnøkkel. Når en fremmednøkkelverdi brukes må den med andre ord referere til en gyldig, eksisterende primærnøkkel i en foreldretabell. Dersom man for eksempel sletter en oppføring som inneholder en verdi som er referert til av en fremmednøkkel i en annen tabell vil dette bryte referanseintegriteten. Noen databasehåndteringssystemer for relasjonsdatabaser (RDBMS) kan håndheve referanseintegritet, vanligvis enten ved å også slette sekundærnøkkel-rader for å opprettholde integritet, eller ved å returnere en feilmelding og ikke utføre slettingen. Hvilken metode som brukes kan bestemmes av en referanseintegritetsbegrensning definert i en dataordbok.

Adjektivet "referanse" beskriver handlingen som en fremmednøkkel utfører ved å henvise til en lenket kolonne i en annen tabell. Enkelt sagt garanterer referanseintegritet at målet som det refereres til vil bli funnet. Mangel på referanseintegritet i en database kan føre til at relasjonsdatabaser returnerer ufullstendige data, vanligvis uten indikasjon på feil.

Se også
-------

* Entitetsintegritet
* Surrogatnøkkel
* Endringstreg dimensjon

Referanser
----------

1. ↑  Chapple, Mike. «Referential Integrity». About.com. Arkivert fra originalen 25. september 2004. Besøkt 20. mars 2011.
2. ↑  Coronel et al. (2013). Database Systems 10th ed. Cengage Learning, ISBN 978-1-111-96960-8

| * v
* d
* r
Databaser |
| --- |
| 
* Database
* Relasjonsdatabase
* Objektdatabase
* Objektrelasjonell database
* XML
* Databasehåndteringssystem (DBMS)
* Databasemotor
* Datavarehus
* Relasjonsalgebra
* Serialiserbarhet
* Historie
* Nøkler
* Normalisering
* Tabell
* SQL
* NoSQL
* XQuery
* ODBC
* JDBC
* Perl DBI

 |
| Tema innen SQL | 
* Select
* Insert
* Update
* Delete
* Join
* Union
* Create
* Drop
* Utløser
* Visning
* Lagret prosedyre

 |
| Implementasjoner | 
* Apache Derby
* Berkeley DB
* Clipper
* Firebird
* IBM DB2
* Informix
* Ingres
* Microsoft SQL Server
* MySQL
* Oracle
* PostgreSQL
* SQLite
* Visual FoxPro

 |
**Oromë** er en skikkelse fra J.R.R. Tolkiens univers, Midgard.

Oromë (fra Valarins *Arômêz*) er en Vala. Navnet hans betyr: *høylytt trompetist*. Han er også kjent som *Aldaron, Araw, Béma, Tauron, Valaenes jeger, Den store rytter* og *Skogenes herre*. Han er bror av Nessa og gift med Vána.
I de to trærs år, etter at de fleste av Valaene hadde dratt fra Midgard og gjemt seg i Aman, Drev Oromë fremdeles med jakt i Midgards skoger. Derfor var det han som fikk ansvaret for å finne alvene da de våknet i Cuiviénen, og han var den første som gav dem navnet Eldar. Fordi han var en mektig jeger fikk han en aktiv rolle i kampen mot Morgoth. Han hadde et stort horn (*Valaróma*) og en mektig ganger (*Nahar*). Oromë red på Nahar gjennom Midgard første gang han traff Quendi, og gnistrene fra hovene til Nahar var det første lyset i Valinor etter at lyset fra de To Trærne hadde slukket.

Oromës stamtre
--------------

```
       Ilúvatar
       |  | | |____________________________
       |  | |________________             |
    ___|  |___________     _|_______      |
    |     |          |     |       |      |
  Aulë = Yavanna   Vána = Oromë  Nessa = Tulkas
```

Selv om disse seks har samme far er det bare Yavanna og Vána, og Nessa og Oromë som blir ansett som søskenpar.

Portal: Litteratur
**Reeve** var opprinnelig i angelsaksiske England en høyerestående myndighetsperson med lokalt ansvar under kongen, det vil si kongens representant med instruksjonsmyndighet over andre og tilsynsmyndighet over jordeiendommer. Posisjonen ble innført av angelsakserne, senest på 600-tallet, og ble videreført av normannerne etter 1066. I sin senere rolle som oppsynsmann over bøndene observerte den engelske historikeren H. R. Loyn at «han er den tidligste engelske spesialist på eiendomsforvaltning».

Angelsaksiske England
---------------------

Før normannernes erobring av England var en reeve (angelsaksisk (gammelengelsk): *ġerēfa*, tilsvarende titler som *greve/gräfe* i nedertyske (saksiske) språk i nordlige Tyskland) var en administrerende myndighetsperson, en representant for kongen selv, som generelt hadde lavere rang enn en ealdorman eller jarl, som også fungerte som representanter for kongen. Det angelsaksiske ordet *ġerēfa* var opprinnelig et generelt begrep, men fikk snart en mer teknisk betydning. 

Landet var inndelt i et antall av *hider* - et område som hadde nok dyrkbar land for å fø og underholde en husholdning. Ti *hider* utgjorde en *tithing* (og de husholdninger/familier som bodde innenfor det, teoretisk ti familier). *Tithing* var en tiendedel av en *hundred* (herred). En *tithing* fikk senere betydningen en underdel av en herregård eller et verdslig sogn. Begrepet antyder en gruppering av ti husholdninger (norrønt: ten = ti, forsamling = ting). Hver *hundred* ble ledet av en konstabel, og grupper av *hundreder* ble kombinert for å utgjøre et *shire*. Hvert *shire* var ledet av en jarl. Hver enhet hadde en domstol og en myndighetsperson hadde ansvaret for å gjennomføre domstolens beslutninger: *reeve*. Det var således ulike former av reever, inkludert øverste reeve, by-reeve, havne-reeve, shire-reeve (forløperen til betegnelsen *sheriff*), reeve av hundred, og reeve av gods.

Ordet reeve ble ofte gjengitt på latin som *prefectus* (det moderne engelske ordet *prefect*), tilsvarende det norske ordet prefekt, «høyere embetsmenn». Den angelsaksiske historikeren Beda (som skrev på latin) benyttet denne betegnelse, og det samme gjorde en del tidlige angelsaksiske chartere. Vest-saksiske chartere foretrakk derimot å reservere begrepet *prefectus* for ealdormen og jarler.

Referanser
----------

1. ↑  «reeve (n.)», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑  Loyn, H. R. (1991): *Anglo-Saxon England and the Norman Conquest*, 2. utg. s. 356.
3. ↑  «sheriff (n.)», *Online Etymology Dictionary*
4. ↑  «prefect (n.)», *Online Etymology Dictionary*
5. ↑  «prefekt», Bokmålsordboka

Eksterne lenker
---------------

* Manorial Management & Organization, c. 1275, *Medieval Sourcebook*
**Refaktorering** eller **omstrukturering av kode** eller (en: *refactoring*) er en teknikk for å trinnvis forbedre kvaliteten på programkode. Formålet er å omstrukturere kode for å den enklere og dermed mer lettlest, lettere å vedlikeholde og videreutvikle. 

En viktig detalj med omstruktureringen er at funksjonaliteten utad skal være identisk etterpå, det vil si at oppførselen på koden ikke skal endre seg. Derfor bør omstrukturering skje trinnvis i mindre enkle endringer.

Ettersom omstrukturering ikke tilfører noe nytt til koden er dette et ganske mekanisk arbeide som det finnes bra verktøy for å automatisere.

Etymologi
---------

Begrepet kommer fra faktorisering som betyr å dele opp en ligning eller et tall i mindre enheter (faktorer) som kan ganges som for å få det opprinnelige tallet eller uttrykket. I Norge ble begrepet først brukt fra tidlig 2000 tallet, samtidig som smidige utviklingsmetoder ble populært.[]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Khopjor** (russisk: Хопёр) er ei elv i Saratov, Volgograd og Voronezj oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Don. Elva er 979 kilometer lang og har et nedbørfelt på 61 100 km².

Elva har sine kilder på vestsiden av Volgaplatået, sørvest for byen Penza. Derfra renner den i sørlig retning til den munner ut i Don. Den er 300 meter bred ved munningen. Elva er farbar for båttrafikk opp til Novokhopjorsk, en strekning på 323 kilometer.

Nedstrøms fra Borisoglebsk ligger Khopjor naturreservat, hvor det finnes flere beskyttede dyrearter, som bever, visent og russisk desman.

Byer ved Khopjor er Balasjov, Borisoglebsk, Urjupinsk og Novokhopjorsk.

Referanser
----------

1. ↑  «Река Хопер». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 26. januar 2016.
2. ↑  «Хопёр». *Store sovjetiske encyklopedi* **(russisk)**. Besøkt 26. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Khopyor River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
Avro Anson
**Avro Anson** er et britisk, to-motors flerbruksfly som ble benyttet av Royal Air Force og et stort antall allierte lands flyvåpen før og under andre verdenskrig. Det var opprinnelig tiltenkt rollen som maritimt rekognoseringsfly, men viste seg snart uegnet i den rollen. Det ble i stedet benyttet som skolefly. Frem til produksjonen opphørte i 1952 ble det bygget i 8 138 eksemplarer i Storbritannia hos Avro. Fra 1941 bIe det tillegg bygget ytterligere 2 882 i Canada. Over 20 varianter er blitt bygget.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Anson ble utviklet som et passasjerfly fra en seks-seter, Avro 652 og fløy første gang 24. mars 1935. Det var den første RAF-endekker med opptrekkbart understell.

Alt i alt var det blitt bygget 11 020 Ansons da produksjonen opphørte i 1952, noe som gjorde at flyet kom nest etter Vickers Wellington hva angår antall bygde fly fra krigen.

### Bruk etter krigen

Etter andre verdenskrig ble Ansons bygget av Avro for det sivile markedet som lette transportfly for mindre charterselskaper og som forretningenfly. I sivil versjon ble flyet brukt i Storbritannia, Canada, Australia, Danmark og India. I Australia ble det brukt av Flying Doctors. RAF brukte Anson som kommunikasjonsfly til utpå 1960-tallet

Flyet i norsk tjeneste
----------------------

Avro Anson ble brukt av Luftforsvaret som hadde ti Anson i bruk ved Flyskolen på Værnes mellom 1947 og 1951

Referanser
----------

1. ↑  *Fra Spitfire til F-16* – Arhein. Hafsten, Olsen og Thuve

Eksterne lenker
---------------

* RNZAF Museum Anson page
* Mer om Avro Anson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Khortytsia (ukrainsk Хо́ртиця, **Khortytsja**, russisk Хо́ртица, Khortitsa, polsk *Chortyca*) er et nasjonalt kulturelt verneområde som ligger på en av de største øyene i elven Dnepr i Ukraina.

Øyen har spilt en viktig rolle i Ukrainas historie, særlig historien til Zaporizjzjakosakkene. Dette historiske stedet ligger innenfor byen Zaporizjzja. Øyen strekker seg 12 km fra nordvest til sørøst og er i snitt 2,5 km bred, med et unikt dyre- og planteliv, med eikelunder, granskog, enger og sletter. Den nordlige delen av øyen er særdeles berglendt og strekker seg 30 meter over elven, mens sørsiden er lav og flomutsatt. 

Øyen har vært bosatt i minst 5000 år og her finnes spor etter skytere og tidligere kosakk-festninger. I middelalderen lå øyen langs handelsruten fra væringenes bosteder til grekerne.

Referanser
----------

1. ↑  «Archived copy» **(ukrainsk)**. Zaporozhye Regional Tourist Information Centre, National Park Khortytsia. Arkivert fra originalen 26. januar 2018. Besøkt 3. april 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. januar 2018. Besøkt 1. juni 2021.
2. ↑  «Archived copy» **(ukrainsk)**. Zaporozhye Regional Tourist Information Centre, Zaporozhye. Arkivert fra originalen 16. februar 2018. Besøkt 3. april 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. februar 2018. Besøkt 1. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Arkivert 4. mai 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Johan Hirsch’ vei** (1–17, 2–20) ligger sentralt på Manglerud i Oslo, i kort avstand til Manglerudveien i Bydel Østensjø. Veien begynner og slutter i Plogveien og ligger på nordsiden av denne, vis-à-vis Emil Korsmos vei.

Veien fikk navn i 1961 etter landbruksskolebestyreren Johan Leuthäuser Hirsch. Også nærliggende gater har fått gårds- og landbruksassosiative navn, f.eks. Plogveien og Traktorveien. 

Bebyggelsen er lavblokker bygget på 1960-tallet omkranset av eldre villabebyggelse. Høyenhall skole ligger bare noen få hundre meter unna i Traktorveien. 70-bussen stopper 6 ganger i timen like ved i Manglerudveien. Bussen bruker 10 minutter til Jernbanetorget. Nærmeste T-banestasjon er Manglerud stasjon. Fra veien er det gangavstand til Svartdalsparken, Østensjøvannet og Ekebergsletta.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Johan Hirsch' vei». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 284. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (J)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Avro Avian** var en serie med britiske skolefly/sportsfly konstruert og bygget av Avro på 1920-tallet. Til tross for at dette var fremragende fly kunne de ikke konkurrere med eller ta markedsandeler fra de Havilland Moth.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Avro 581 Avian prototype var tegnet og bygget for å delta i en konkurranse i 1926. Skroget var basert på Avro 576 autogyro, men ble bygget som en konvensjonell to-dekker og var utstyrt med en 70 hk (50 kW) Armstrong Siddeley Genet motor.

Etter tester med denne prototypen ble det installert en ny motor, 85 hk. ADC Cirrus og solgt som **Avro 581E** til Herbert Hinkler, som brukte flyet på en serie med langdistanseflyvninger som kulminerte med en 15½-dag solo flyvning fra Croydon, Storbritannia til Darwin, Australia. 

Produksjonsmodellen fikk betegnelsen **594** og ble bygget i et større antall versjoner, vesentlig med Cirrus motorer. En versjon med skrog bygget med sveisede stålrør ble bygget i 1929 som **Avro 616 Avian IVM** for å møte krav fra oversjøiske kunder. Denne versjonen ble bygget i det største antall eksemplarer, ca. 190 ble bygget.

Flyet i bruk
------------

Selv om modellen ikke kunne konkurrere med de Havilland Moth som fløy mer enn et år tidligere ble Avain i stor grad brukt som et sivilt sportsfly eller skolefly og mange solgt utenlands. Avians ble bygget (eller sammensatt) i USA og Canada.
Blant kjente flyvere fra mellomkrigstiden som var eiere av Avro Avian var :

* Amelia Earhart som kjøpte en Avro Avian i 1929 og fløy solo tvers over det amerikanske kontinent, tur retur.
* Charles Kingsford Smith anskaffet i 1931 en Avro Avian som han gav navnet *Southern Cross Minor* for å delta i kappløpet Australia til England.
* Widerøes Flyveselskap hadde en Avian rundt 1935. Den ble bl. a brukt til rundflyvning for Allers Flyveklubb og senere solgt til Sverige

Eksterne lenker
---------------

* Amelia Earharts Avro Avian
«Gneisenau» har flere betydninger.

**«Gneisenau»** var en tysk slagkrysser oppkalt etter den prøyssiske feltmarskalken August Wilhelm von Gneisenau. Kjølen ble strukket i februar 1934 og «Gneisenau» ble satt i tjeneste i mai 1938.

Slagskipene i Scharnhorstklassen var de første skipene i den tyske marinen som kunne bygges i henhold til den tysk-britiske flåteoverenskomsten. Våpenutrustningen valgte man å begrense av politiske grunner. Begge panserskipene fikk 28 cm kanoner.

Sammen med «Scharnhorst» deltok «Gneisenau» i Operasjon Weserübung, invasjonen av Norge i april 1940. De returnerte til Tyskland 11-12. april hvor «Gneisenau» ble reparert på grunn av skader den fikk i en trefning med slagkrysseren «Renown» den 9. april. I juni 1940 var de igjen i nordnorske farvann hvor de den 8. juni senket det britiske hangarskipet HMS «Glorious» som hadde evakuert allierte flystyrker fra Bardufoss flystasjon da den allierte ekspedisjonsstyrken trakk seg ut fra Narvik/Harstad-området. Den norske kongen, kronprinsen og regjeringen passerte dette slaget litt lengre ut til havs, uoppdaget, ombord i krysseren «Devonshire».

«Gneisenau» opererte i andre verdenskrig mye ved norskekysten. I februar 1942 ble skipet angrepet av britiske fly ved havn i Kiel, skadene ble så omfattende at skipet ble tatt ut av operativ tjeneste. Våpen og utstyr ble fjernet og skroget ble omgjort til blokkskip. Hovedskytset på «Gneisenau» – ni 28 cm kanoner, fordelt på tre trippeltårn – ble fordelt til forskjellige befestningsanlegg. Det fremste tårnet (Anton) ble stykket opp og de tre kanonene ble plassert blant annet på Hoek van Holland. Det midterste tårnet (Bruno) havnet på Fjell festning utenfor Bergen, mens det bakerste (Caesar) ble montert på Austrått fort i Ørland. Etter krigen tok Kystartilleriet over anlegget på Austrått som var operativt fram til 1977. Anlegget er idag museum som er åpent om sommeren.

«Gneisenau» ble sprengt den 27. mars 1945 ved Gotenhafen i Øst-Preussen (Gdynia i Polen). Den røde armé nærmet seg byen og skipet ble brukt til å stenge havnen. I perioden 1947 til 1951 ble «Gneisenau» hugget opp til skrapmetall.

Litteratur
----------

* Gerhard Koop/Klaus-Peter Schmolke: *Die Schlachtschiffe der Scharnhorst-Klasse*. Bernard & Graefe Verlag, Bonn 1991, ISBN 3-7637-5892-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gneisenau (ship, 1936, Kiel) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gneisenau – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tysk nettsted www.schlachtschiff.com med mer informasjon om Gneisenau
* Scharnhorst Class Arkivert 2. april 2006 hos Wayback Machine.
* Austrått Fort

Gneisenau i 1939

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Statens krigsforsikring for fiskeflåten** ble gjort gjeldende fra 1. september 1939, men ble egentlig først opprettet ved kgl. res. av 22. desember 1939 etter stortingsvedtak 15. september 1939. Regelverket ble noe endret under krigen - se St. meld. 84/1951. De fleste saker var ferdigbehandlet ved utgangen av 1947. Fram til utgangen av 1950 var det utbetalt vel kr. 7 mill. for 1139 skader. Men ordningen besto frem til 1968. Da ble den avløst av en ny krigsforsikring (med premieinnbetaling) under RFFF (se årsmeld. fra RFFF, St. meld. 47, 1970/71). Krigsforsikringen fra 1939 var en gratisforsikring for alle merkepliktige norske fiske- og fangstfartøy (i en viss utstrekning også for fiskefartøy i fraktfart). Det var dessuten mulig å få erstatning for rene redskapstap i en del tilfelle. Dette ble altså en ordning for den delen av flåten som ble igjen i Norge, og som ikke ble rekvirert eller bortleid til tyskerne. Krigsforsikringen inneholdt også regler om erstatning for liv og invaliditet. Dette ble administrert av Rikstrygdeverket.

Opprinnelig var krigsforsikringen ordnet slik at skader skulle meldes til RFFF, som foretok erstatningsberegningene. Direktoratet gjennomgikk dem, og foretok utbetalingen etter anvisning fra RFFF og etter at Handelsdepartementet (senere Fiskeridepartementet) hadde godkjent skadetaksten. Denne dobbeltbehandlingen var så arbeidskrevende at RFFF fra 31. januar 1946 ble bemyndiget til å forestå det direkte oppgjør med fartøyeierne. Etter den tid hadde altså ikke direktoratet noe med behandlingen av sakene å gjøre.

Når det gjelder englandsfartøyene hadde direktoratet ansvaret for disse bare fra de begynte å komme tilbake til Norge i 1945 til ut på høsten samme år, og igjen fra 1949 da en overtok avviklingen av Londonkontoret. De første erstatningsberegningene ble foretatt av en komite under Londonkontoret («Londontaksten»), men ble slik som krigsforsikringen overlatt RFFF, fra 24. oktober 1945. Fra 1. juni 1953 overtok imidlertid direktoratet ansvaret for resten av oppgjøret fra RFFF. Erstatningsoppgjøret ble regulert ved lov av 9. mai 1947 om erstatning for tap og av savn av fiskefartøyer m.v. som har vært rekvirert i medhold av prov. anordning av 18. mai 1940 (jfr. anordning av 31. januar 1941). Se også Ot. prp. 154, 1945/46 og St. prp. 1, 1954, Tillegg 9.

For staten kom brutto oppgjør på ca. kr. 17,3 mill. mellom 24. oktober 1945 og 1964, mesteparten utbetalinger for ca. 300 fartøy, derav ca. 10 russlandsfartøy. Herfra gikk leieinntekter for fartøyene under krigen, slik at nettoutgiftene ble langt mindre. Det meste var blitt utbetalt ved utgangen av 1949. Men oppgjøret trakk ut fordi det ble strid om Londontaksten, som endte med rettssaker som ikke ble avgjort før omkring 1960.

Portal: Andre verdenskrig
**Francis Gottfred Harbitz** (født 18. juni 1867, død 2. mars 1950) var en norsk lege, dr. med. (1897) og professor i patologisk anatomi og rettsmedisin ved Det Kongelige Frederiks Universitet fra 1900 til 1937. Han var i et halvt århundre den ledende fagperson innen rettsmedisin i Norge. Harbitz var formann i Den rettsmedisinske kommisjon 1912–46. Han var formann i Det norske medicinske Selskab 1928–30.

Utmerkelser
-----------

Harbitz var medlem av Videnskabsselskabet fra 1901, ridder 1. klasse av St. Olavs Orden (1925), kommandør av Vasaorden, ridder av Dannebrogordenen, Nordstjärneorden og Æreslegionen.

Familie
-------

Han tilhørte slekta Harbitz og var sønn av Christian Fredrik Gottfred Bohr Harbitz (1833–1916) og Frances Esther Theobald (1839–72). Faren var kjøpmann i Christiania og moren var datter av en prest i London. Han ble morfar til Francis Sejersted og Hans Fredrik Dahl.

Referanser
----------

1. ↑   WhoNamedIt.com, oppført som Francis Gottfred Harbitz, Whonamedit? doctor ID 2337, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Francis Gottfred Harbitz, Norsk biografisk leksikon ID Francis\_Harbitz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Francis Harbitz», *Norsk biografisk leksikon*.
4. ↑  *Studenterne fra 1885*. Kristiania. 1910.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Norsk biografisk leksikon av Øivind Larsen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Folkeforbundet **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Statens gymnastikkskole** ble etablert i 1870 i Christiania (dagens Oslo) som Den Gymnastiske Centralskole for legemsøvelse og våpenbruk.

Forløpere
---------

Før etableringen i fantes det fra 1855 drevet en militær instruktørskole som fra 1859 fikk navnet Instruksjonsskolen for gymnastikk og våpenbruk. Da Centralforeningen for utbredelse av legemsøvelser og våpenbruk (Norges idrettsforbund) ble opprettet i 1861, engasjerte foreningen seg for få i stand en sentral gymnastikkundervisning. I 1864 påtok foreningen seg å finansiere et fire måneders instruktørkurs i gymnastikk. Frem til 1870 arrangerte foreningen flere kurs med delvis finansiering av Kirke- og undervisningsdepartementet. På denne tiden hadde man også begynt å interessere seg for å gi undervisning i gymnastikk i skolen. Både byfolkeskoleloven av 1848 og landsskoleloven av 1860 åpnet for at gutter skulle kunne få undervisning i gymnastikk og våpenbruk.

Etablering og virksomhet
------------------------

I 1869 bevilget Stortinget midler til fast utdanning for gymnastikklærere. Skolen skulle utdanne lærere for både sivile og militære formål. Skolen var toårig med et vinterkurs på seks måneder hvert år. Helt frem til etter andre verdenskrig hadde skolen militære ledere. Første kull hadde 13 militære og 9 sivile elever. Deretter ble det tatt opp nye elever hvert år til 1904. Deretter var det opptak hvert annet år frem til 1915. Det ble etablert en egen linje for kvinnelige lærere i 1905.

Reorganisering
--------------

Skolen ble vedtatt reorganisert og fikk navnet Statens Gymnastikkskole i 1915. Skolen fikk da to avdelinger og ny undervisningsplan. Den første avdelingen ga ett semesters grunnundervisning. Andre avdeling tilbød videregående undervisning i ti måneder fordelt over tre semestre – to år totalt. Skolen hadde tre linjer – én militær og to sivile (lærer- og lærerinnelinjen). 

I 1937 fikk utdanningen en varighet på 1,5 år. Med unntak av undervisningen i fekting og skyting ble undervisningen felles for de militære og mannlige lærerstudentene. Fra 1939 ble eksamen fra skolen godkjent på linje med et bifag ved universitetet.

Den militære linjen ble nedlagt under okkupasjonen og i 1941 ble ansvaret for skolen overført fra Forsvarsdepartementet til Kirke- og undervisningsdepartementet. I perioden ble det drevet en ekstraordinær lederundervisning for den nazistiske arbeidstjenesten.

I 1958 ble skolen ettårig og eksamen fra skolen ble godkjent som grunnfag. Det ble utarbeidet planer for en videregående mellomfagsutdannelse, men denne ble først en realitet da skolen ble nedlagt i 1968, og videreført som Norges idrettshøgskole.

Ledere
------

Louis Bentzen i 1931
* 1870-1883 kaptein Ivar Bjørndal
* 1884-1894 oberst Olaf Pettersen
* 1915- Louis Bentzen
* 1947-1968 Harald Wergeland

Referanser
----------

1. ↑  Statens gymnastikkskole, besøkt 6. mai 2014

Eksterne lenker
---------------

* nih.no: *Norges idrettshøgskole si historie*

  

Portal: Oslo
Bergen homestead i Brooklyn, om lag 1830, olje på lerret av Andrew Richardson (1799–1876)
**Hans Hansen Bergen** (født ca. 1610, død 1654) var en av de første europeiske bosetterne i den Nederlandske kolonien Ny Amsterdam, og en av ca. 50 kjente immigranter fra Norge til Ny Amsterdam, senere New York. Hans Hansen kom fra Bergen og var skipsbygger av yrke, men hadde tobakksplantasje på Manhattan og senere kjøpte han et stort område i dagens Brooklyn for tobakksdyrking. Hans Hansen og hans familie bodde på Mannhattan til ca. 1654.

Hans Hansen eide en tomt nær dagens Pearl Street, og opptil det daværende fortet. Senere flyttet familien (enken og barna) til Wallabout Bay i Brooklyn, og de var av de første bosetterne der. Wallabout Bay (Kvalbukta) er i dag området for marinens skipsverft i Brooklyn. Hans Hansen Bergen er felles forfar til Bergen-familien på Long Island og New Jersey. Bergen Street, Bergen Street Station, Bergen Pizza, Bergen Bagels i Brooklyn har direkte eller indirekte navn etter Bergen-familien i New York. Derimot har Bergen-navnet i New Jersey ingen sammenheng med Bergen-familien på Brooklyn eller Bergen i Norge.

Biografi
--------

Hans Hansen Bergen utvandret til Ny Amsterdam i 1633 og han dukker opp i kildene med litt ulike navn, vanligvis som Hans Hansen Noorman eller Hans Hansen Boer. (*Boer* er hollandsk for 'bonde.'). Hans Hansen er også referert til som Hans Noorman, Hans Hanszen, Hans Hanszen Noorman, Hans Hanszen de Noorman, Hans Hanszen Van Bergen in Norweegan eller bare rett frem Hans Hansen.

I 1639 ble Hans Hansen gift med Sarah Rapelje, datter av Jorens Janson de Rapalje. Sammen fikk de åtte barn, og som enke giftet Sarah seg igjen med Teunis Gysbert Bogaert.

Familien Bergen hadde tilhold i Brooklyn til nyere tid og eide større landområder der. Det har blitt hevdet at så sent som midt på 1800-tallet benyttet Bergen-familien fremdeles nederlandsk som talespråk. Teunis G. Bergen, selv av Bergen-familien, gav i 1866 ut en omfattende familiehistorie.

Referanser
----------

1. ↑  Evjen, John O. (1916). *Scandinavian Immigrants in New York 1630-1674*. K. C. Holter Publishing Company, Minneapolis, Minnesota, 1916.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  The Bergen Family, Or, The Descendants of Hans Hansen Bergen, One of The Early Settlers of New York and Brooklyn, L. I. Teunis G. Bergen, Bergen & Tripp, New York, 1866

Eksterne lenker
---------------

* *The Bergen Family, or The Descendants of Hans Hansen Bergen, One of the Early Settlers of New York, and Brooklyn, L. I.*, (Teunis G. Bergen, Albany, New York: Joel Munsell, 1876)
* *Scandinavian Immigrants in New York 1630-1674*. (John O. Evjen, Minneapolis, Minnesota: K. C. Holter Publishing Company, 1916)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Hermetikkindustriens Laboratorium**, også kalt **Hermetikklaboratoriet**, er et næringsmiddelinstitutt på Eiganes i Stavanger. Det ble offisielt innviet den 26. juni 1931, som det da eneste i sitt slag i Europa. Ved åpningen deltok representanter fra hele landets hermetikkindustri, forskningsinstitusjoner, departement og politiske organer. Laboratoriets første leder var Gulbrand Lunde.

Den eldste bygningen, Hermetikklaboratoriet i Niels Juels gate 50, ble tatt i bruk i 1931. 

Stavanger var Norges ledende by innen hermetikkindustrien. I 1925 var det 198 hermetikkfabrikker i Norge, 59 av disse lå i Stavanger.[]

Laboratoriets oppgaver
----------------------

Hermetikkindustriens Laboratoriums oppgaver var forskning og produktutvikling, forbedring og forenkling av arbeidsmetodene, råstoff- og driftskontroll, samt kontroll av det ferdige produktet. Blant laboratoriets første oppgaver er å dokumentere at hermetikk ikke er «død mat», men at steriliseringsprosessen bare reduserer vitamininnholdet i ubetydelig grad.[] Det fastlegger også optimale steriliseringsbetingelser for de forskjellige produktene og gir forøvrig hermetikkindustrien råd i faglige spørsmål.

Fagskole
--------

I tilknytning til Hermetikklaboratoriet ble Hermetikk- og Konservesindustriens Fagskole, også kalt Hermetikkfagskolen, opprettet i 1952. Skolen ble senere Næringsmiddel-teknisk skole.

Norconserv
----------

Hermetikkindustriens Laboratorium og Norges Hermetikkfagskole ble slått sammen til en stiftelse med navnet Stiftelsen Norconserv. Dette ble offisielt i 1985, selv om det mer eller mindre fungerte slik fra 1982.[*klargjør*]

I 2003 ble det opprettet et Norconserv AS. Stiftelsen Norconserv og andre aktører var aksjeinnehavere.

1. januar 2008 gikk Norconserv inn som et datterselskap i konsernet Nofima AS, fra 1. juli 2011 som en integrert del av Nofima, sammen med de andre datterselskapene.

28. juni 1982 åpnet Norsk Hermetikkmuseum i en tidligere hermetikkfabrikk i Øvre Strandgate 88 i Gamle Stavanger.

Eksterne lenker
---------------

* Fotonettverk Rogaland: *Hermetikkindustriens Laboratorium*
* Hermetikkindustriens laboratorium arkivmateriale for årene 1936-1941 finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
HermesbreenHermesbreenHermesbreen
**Hermesbreen** er en isbre, 15 km lang, som flyter vest og ut i Weyerhaeuserbreen sør i Graham Land i Antarktis. Den ble kartlagt i januar 1960 av Falkland Islands Dependencies Survey som oppdaget breen etter flere mislykkede forsøk på å finne en rute ut av fjellene øst for Earnshawbreen. Breen var en ideell rute tilbake til kjent land og ble derfor kalt opp etter Hermes, vei-guden i gresk mytologi. Den fikk dette navnet av UK Antarctic Place-Names Committee og var opprinnelsen til ideen om å kalle opp andre landskapstrekk i området etter greske guder.

Referanser
----------

1. ↑  «Hermes Glacier». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 19. oktober 2012.

Kilder
------

* *Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen* (innhold fra Geographic Names Information System).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |

Portal: Antarktis
*Guoqiao mixian* 过桥米线
**Yunnankjøkkenet** (kinesisk: 滇菜, pinyin: *Diāncài*; eller 云南菜, pinyin: *Yúnnán cài*) er et amalgam av han-kinesiske og minoritetsfolks matretter. Et kjennemerke er den utstrakte bruken av blomster som mat. 

To av provinsens mest kjente produkter er pu-erh-te (普洱茶) og xuanweiskinke (宣威腿).

Blant de mest kjente rettene i yunnankjøkkenet er *guoqiao mixian* 过桥米线, *qi guo ji* 气锅鸡, *boluo fan* 菠萝饭, *yiliang*and 宜良烤鴨, *jidou liangfen* 鸡豆凉粉, *shiping doufu* 石屏豆腐, *erkuai* 饵块, *lufu* 卤腐, *rubing* 乳并 og *rushan*.

Kjøkkenet er også influert av mongolsk matskikk fra innvandring under Yuan-dynastiet og av nærheten til India og Tibet. I 2017 ble det hevdet av yunnankjøkkenet var i ferd med å bli populært i USA.

Referanser
----------

1. ↑  Anderson, E. N. (1988). *The Food of China* (illustrated, reprint, revised utg.). Yale University Press. s. 91, 178, 207. ISBN 0300047398. Besøkt 24. april 2014.
2. ↑  Conrad, Jennifer (22. august 2017). «China’s Yunnan Cuisine Is About to Sweep the U.S.». *Vogue*. Besøkt 28. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Paul-Christian Rieber** (født 30. mars 1958) er en norsk næringslivsleder og tidligere NHO-president.

Han studerte realfag ved Bergen katedralskole, tok siviløkonom ved Norges Handelshøyskole før han fikk jobb i finansieringsbyrået Nevi. Deretter tok han i 1985 en MBA ved International Institute for Management Development i Sveits (en ledelses-høgskole), før han i 1986 begynte i jobb ved GC Rieber som leder for saltarbeidet. Han etterfulgte i 1990 faren Christian Rieber som direktør. Det familie-eide firmaet ble etablert i 1879 og har over 100 familiemedlemmer som aksjonærer. Virksomhetene til konsernet omfatter blant annet industri, shipping, og eiendom. Han var lenge tillitsvalgt i NHO og leder av NHOs Forum for familiebedrifter og aktive eiere, før han 10. juni 2008 ble valgt til ny NHO-president. Den 21. april ble det kjent at selskapet GC Rieber Oils AS ikke hadde levert inn søknad om tollfritak på import av fiskeolje. På bakgrunn av den betydelige mediefokus som forholdene rundt toll og import fra Vest-Sahara skapte, trakk Rieber seg fra vervet 24. april 2010, og ble etterfulgt av Kristin Skogen Lund. I november 2012 ble han erstattet i styret av datteren Henriette Moseng Rieber (født 1988), men fortsatte som konsernsjef. Rieber var også i styre og stell for den andre Rieberbedriften Rieber & Søn som høsten 2012 ble solgt til Orkla.

Han er bosatt i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  «Jeg følte presset fra naboer og klassekamerater om å ta over familiebedriften». Bergens Tidende. 18.12.2007.
2. ↑  Gro Strømsheim (21. april 2010): NHO-topp blir gransket for juks. *Aftenposten*.
3. ↑  Lars Magne Sunnanå, Hilde Harbo og Gunhild M. Haugnes (21. april 2010): Kan få regning på 150 millioner. *Aftenposten*.
4. ↑  24. april 2010: Trekker seg som NHO-president Arkivert 28. april 2010 hos Wayback Machine.. Pressemelding på NHOs nettsider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul-Christian Rieber – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Riebers selskapsroller


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Erling Øverland** | **President i NHO**(2008–2010) | Etterfølger:**Kristin Skogen Lund (midl.)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lars Sigurdsson Vikør** (født 30. april 1946 i Oslo) er professor i nordisk språkvitenskap, særlig nynorsk, dessuten ordboksredaktør og oversetter. Broren Knut S. Vikør er professor i islams historie.

Han er utdannet ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Leiden (Nederland), med hovedfag i indonesisk fra 1977. Han behersker også nederlandsk. Han er professor i nordisk språkvitenskap ved Universitetet i Oslo. Vikør var prosjektleder med tittel hovedredaktør for Norsk Ordbok fra 1993, da han overtok etter Magne Rommetveit. I 2002 overtok Kristin Bakken prosjektlederoppgaven etter Vikør.

Vikør har skrevet bøker og artikler om språkplanlegging, språkpolitikk, språknormering, leksikografi og moderne språkhistorie. Han har også engasjert seg for samnorsken gjennom Landslaget for språklig samling. Vikør var medlem av Norsk språkråd 1996-2004.

Vikørs første skjønnlitterære oversettelse var *Men Marte då!* av Veronica Hazelhoff (1986). Han har pr. 2007 oversatt seks skjønnlitterære bøker, fra nederlandsk. Han fikk Bastianprisen for barne- og ungdomsbøker 1994 for *Kvifor sa vi ingenting?* av Jan de Zanger (1993), og Kulturdepartementets oversetterpris 2001 for *Bror* av Ted van Lieshout (2001). Andre representative oversettelser er *Om så med vald* av Jan de Zanger (1990), *Evolusjonsteorien og ost* av Bas Haring (2003) og *Bryllaup ved havet* av Abdelkader Benali (2005).

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2  *Norsk Tidend*, nr 3, 2016, s. 20.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Lars S. Vikør i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Lars S. Vikør i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Reelle hensyn** er en særnordisk rettskildefaktor. Kort definert består reelle hensyn av hensynet til en rimelig rettsregel.

Mens domstolene tidligere i større grad valgte å kamuflere bruken av det som i dag kalles reelle hensyn bak for eksempel utvidende eller innskrenkende tolkninger av andre rettskilder, såkalt fasadelegitimering, er det i dag alment akseptert å vektlegge disse hensynene for å oppnå et godt resultat. De reelle hensyn kan tillegges alt fra minimal til avgjørende vekt, avhengig av i hvilken retning og med hvilken vekt andre rettskildefaktorer trekker, og i hvor stor grad retten finner det nødvendig å oppnå det ønskede resultat.

Norges Høyesterett har i en rekke dommer lagt avgjørende vekt på de reelle hensyn, i enkelte tilfeller i direkte motstrid med lovens ordlyd, for å oppnå et resultat som ansås å måtte være bedre, sett i lys av tidens utvikling, enn det som ville være tilfelle hvis avgjørende vekt ble lagt på lovbestemmelser som tiden hadde løpt fra. Dette er en del av domstolenes rettsskapende virksomhet, og en slik rettsutvikling er i enkelte tilfeller blitt kodifisert av lovgiver i ettertid.
***Gheysar*** - *Kaiser* - *Qeysar* (persisk: *قیصر*) er en iransk dramafilm fra 1969, regissert av Masoud Kimiai.

Handlingsreferat
----------------

En ung kvinne, Fati, dør ved et sykehus. Familien hennes blir sjokkerte når de oppdager at hennes død ble påført av henne selv. Hun etterlater et brev som avslører at hennes selvmord var resultat av å bli voldtatt av Mansour Ab-Mangol: Broren til en venn som ikke gjorde noe for å hindre voldtekten. Hennes eldre bror Farman, som nå eier en slakter-butikk, bestemmer seg for å konfrontere Mansour. Men hans onkel forsøker å overtale Farman til ikke å hevne seg.

Farmans møte med Mansour utvikler seg til en slåsskamp, og Mansours to yngre brødre, Karim og Rahim, ser på. Farman kveler Mansour og dreper ham nesten. Men Karim griper inn, og dreper Farman først. De tre brødrene kaster Farmans lik i en ødemark, og planter kniven han ble stukket med ved siden av ham. Qeysar, Farmans yngre bror arbeider i Khuzestan, kommer hjem kort tid senere med gaver til familien sin. Men oppdager at søsknene hans døde, og resten av familien er i psykisk oppløsning.

Til tross for sin onkels protester bestemmer Qeysar seg for å ta hevn, og sverger på å drepe alle tre Ab-Mangol-brødrene en etter en. Han følger etter Karim, og stikker ham i hjel i en offentlig dusj. Deretter oppsøker han Rahim, og finner ham i et slakteri. Qeysar myrder Rahim, og etterlater ham slaktet blant døde storfe. Men Qeysar blir også distrahert av en tidligere elsker, Azam. I tillegg mistenker politiet at Qeysar er den viktigste mistenkte i drapene på Ab-Mangol-brødrene. Qeysar oppdager at Mansour har en kjæreste, Soheila Ferdos, en erotisk danser og sangerinne. Han besøker Soheila, og forfører henne for å finne ut hvor Mansour befinner seg.

I rollene
---------

* Behrouz Vossoughi - *Qeysar*
* Pouri Banai - *Azam*
* Naser Malek Motiee - *Farman*
* Jamshid Mashayekhi - *Gheysar's onkel*
* Mir Mohammad Tajaddod - *Azam's bror*
* Bahman Mofid - *Mayek*
* Iran Daftari - *Gheysar's mor*
* Jalal Pishvaian - *Mansour Ab-mangol*
* Gholamreza Sarkoob - *Rahim Ab-mangol*
* Hassan Shahin - *Karim Ab-mangol*

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gheysar* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Gheysar* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**M24 Chaffee** var en amerikansk lett stridsvogn, brukt under andre verdenskrig og i koreakrigen. Den er oppkalt etter stridsvognspionéren Adna R. Chaffee, Jr. Da den ble tatt i bruk på slutten av andre verdenskrig, ble den ansett som sin tids beste lette stridsvogn. I Koreakrigen ble den derimot utklasset av de sovjetiske stridsvognene – T-34/85 og T-54/55) – og ble etter krigen erstattet av M41 Walker Bulldog i den amerikanske hæren. Den ble senere brukt i Indokina av Frankrike, med gode resultater. I løpet av 1970-tallet ble den regnet som utdatert og tatt ut av krigsoppstillingene til de fleste land.

Chaffee i Norden
----------------

Norge mottok en del Chaffee som del av den amerikanske våpenhjelpen, totalt hadde Norge 123 stk. På midten av 1970-tallet ble enkelte av disse fullstendig overhalt og modernisert under navnet *«NM116»*. NM-116 tjenestegjorde i den norske hæren frem til 1992–93 og var antakelig de siste Chaffees i aktiv tjeneste i verden. Denne varianten ble også eksportert til Taiwan.

Chaffee var også i bruk i det danske forsvaret fra 1952 til 1975.

Enkelte stillinger i Lyngen-linjen ble utstyrt med kanontårn fra utrangerte Chaffee'er. Et av disse står i dag utstilt i artillerisamlingen på Høytorp fort.

Eksterne lenker
---------------

* (en) M24 Chaffee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) M24 Chaffee – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Technical Manual TM 9-729, Light Tank M24*. Department of the Army. 28. mai 1951. Besøkt 23. juni 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Anfi del Mar** er et ferieanlegg i Arguineguín på sydvestsiden av den spanske øya Gran Canaria, som er drevet av Anfi Gruppen. Anlegget består av fire ferieklubber (timeshare) med rett under 1 000 leiligheter, som disponeres av 30 000 medlemmer, hvorav 7 000 norske.

Anfi del Mar ble til som et resultat av et prosjekt som ble startet i 1988 av den norske entreprenøren Bjørn Lyng. I 1992 opprettet Lyng-gruppen selskapet *Anfi International BV*, og året etter sto den første ferieklubben ferdig, *Anfi Beach Club*. I 1996 ble *Club Puerto Anfi* ferdigstilt, og tre år senere *Club Monte Anfi*. Med *Club Gran Anfi* i 2003 hadde prosjektet ferdigstilt de fire ferieklubbene som utgjør Anfi del Mar. Disse har felles parkanlegg, et kjøpesenter, en marina med 80 båtplasser, en planmessig anlagt øy i hjerteform og en kunstig sandstrand med 20 tonn hvit karibisk sand. Steinen som ble sprengt ut ved utbyggingen ble i stor grad gjenbrukt.[]

Utmerkelser
-----------

* 1997: *Nummer 1 av alle ferieanlegg i Spania*, tildelt av det spanske turistdepartementet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Høye bølger i Anfi del Mar». Dagens Næringsliv. 9. desember 2011. Besøkt 4. august 2014.
2. ↑  «ANFI: Teilzeit-Eigentum». JKB Finanz. Arkivert fra originalen 27. oktober 2005. Besøkt 9. august 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted