recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ramūs** er en egyptisk flåte som representerer den siste rest av den tusenårige papyrusbåtbyggingen i nyere tid. Papyrus-sivet døde for lenge siden ut i Egypt. Langs Nilen mot sør fram til Victoriasjøen eksisterer papyrusplanten fremdeles, men det blir etterhvert mindre av denne plantearten lenger nord.

I det sørlige Egypt lå mindre oppdyrkede øyer som i eldre tid bare var tilgjengelige med farkoster i Nilen. Til dette formålet ble sivfartøyer brukt i meget lang tid av de lokale beboere. I moderne tid var også de siste rester av papyrusplantene utryddet i det sørlige Egypt, og i mangel på andre alternativer var man nødt til å bruke halm som erstatning.

Ramūs
-----

Den enkelte flåte bestod av tre lange bunter som opprinnelig var av papyrusstilker, senere av halm, og tre til fire tverrgående stokker eller planker som ble lagt ovenpå og festet til buntene. Forstevnen på denne flåten ble som regel ble bøyet oppover som på de eldre papyrusbåtene i oldtidens Egypt, men i senere tid hendte det at dette ikke ble gjort. En slik *ramūs* skal være cirka 4 meter lang og 0,9 meter bred.

Farkosten ble også benyttet for transport av mindre gods nedover Nilen, men det hendte at de lokale pottemakerne kopierte flåtens konstruksjon ved å erstatte buntene med potter. Dette ble gjort ved å stikke grener gjennom håndtakene på pottene som ble festet sammen, og så la man stokker som planker oppå. En enslig mann satt på båten med en stake og en padleåre.

Ulike betegnelser er brukt om denne båttypen; **rms**, **roms**, **rūmes**, **rawamis** eller **ramas**. Den siste betegnelsen er brukt som en generell betegnelse på flåtefarkoster i Etiopia, Eritrea, Sudan og Djibouti.

Litteratur
----------

* *Aak to Zumbra, a dictionary of the World`s Watercraft*, Basil Greenhill, 2000, ISBN 0-917376-46-3
**Ordensbekendtgørelsen** er den uformelle betegnelsen for det danske Justisministeriets bekjentgjørelse nr. 511 av 20. juni 2005 om politiets sikring av den offentlige orden og beskyttelse av enkeltpersoners og den offentlige sikkerhet, samt politiets adgang til å iverksette midlertidige foranstaltninger..

Bekjentgjørelsen, som opphevet og avløste normalpolitivedtekten, er utstedt i medfør av politiloven og regulerer en rekke forhold vedrørende opprettholdelse av den offentlige orden, herunder forbud mot støyende og fornærmelig oppførsel på steder, hvortil der er alminnelig adgang, forbud mot benyttelse av høyttalere, musikkanlegg, når benyttelsen må antas å være til ulempe for omkringboende eller forbipasserende, forbud mot uvedkommendes opphold på trapper, i oppganger og i porter, regler om anmeldelse av møter og opptog på veier, regler om besøkendes overholdelse av ordensbestemmelser for offentlige anlegg, regler om oppsetning av avsperringer i forbindelse med utførelse av arbeider på hus og ved fare for nedstyrtning av taksten, sne, istapper eller lignende.

Nakenbading kan også falle under bekjentgjørelsen i det omfang politiet vurderer at det er «anstøtelig» og «egnet til å forulempe andre». Politimesterforeningens oppfattelse er at det ikke er hjemmel til å stille krav om at nakenbading kun kan finne sted innenfor bestemte områder, men at det er en forutsetning at badingen foregår på en måte som ikke er i strid med ordensbekjentgjørelsens § 3 annet ledd.

Referanser
----------

1. ↑  retsinformation.dk – BEK nr 511 af 20/06/2005
2. ↑  Dyr dukkert for nøgne piger Arkivert 17. september 2011 hos Wayback Machine. Jyllands-Posten, 23. juni 2011
3. ↑  Politimesterforeningens holdning til nøgenbadning
**Petter Jakobson Falk** (født 1591, død 1643) var fut på Helgeland fra ca. 1619 til ca. 1640. Han kan regnes som stamfar til Falk- eller Falchslekten på Helgeland, en slekt som hadde stor makt i regionen de neste generasjonene. Sammen med sin ektefelle samlet han seg et stort gods med landeiendommer.

Petter Falk var født i Romsdalen rundt 1591. Faren Jakob Pederson var dansk, fut i Romsdalen og senere lagmann i Trondheim og Jemtland. Moren var Margrete Petersdotter Falkener, født i Trondheim.

I 1624 giftet han seg med Anne Jonsdotter. Han ble utnevnt til fut for Helgeland i 1618, og bosatte seg på kronens tjenestemannsgård på Nord-Herøy. I løpet av sin tid som fut fikk han i sitt eie mange gårder, i 1642 eide han et gods med en samlet landskyld på 47 våg, det var 33 matrikkelgårder og rundt 60 bruk. Etter at han døde, fortsatte enken godssamlingen.

Petter og Anne har 9 kjente barn, blant dem Maren Falk, moren til dikterpresten Petter Dass.

Kilder
------

* Arnt O. Åsvang: *Slekten Falch I* (1979)
* Kåre Hansen: *Petter Dass – mennesket, makten og mytene* (2006)
Opphugging av amerikanske slagskip i 1923 som del av nedrusting etter første verdenskrig
**Demilitarisering** eller **avmilitarisering** er en folkerettslig servitutt som forplikter en stat til ikke å ha festningsanlegg og militære avdelinger innenfor et bestemt område. Svalbard og den nøytrale sone mellom Norge og Sverige er eksempler på slike områder eller demilitariserte soner. Ordet kan også peke på fjerning av militær virksomhet fra et bestemt område. Hensikten med en demilitarisering er å redusere en nasjons hær, våpen eller militære kjøretøyer til et fastsatt minimum. Demilitarisering er vanligvis et resultat av en fredsavtale som har avsluttet en krig eller en stor konflikt. Det motsatte av en demilitarisering er militarisering.

Bruk av begrepet
----------------

Demilitarisering var en politikk i en rekke land etter begge verdenskrigene. Etter første verdenskrig reduserte Storbritannia sterkt sin militære styrke. Dette førte til at landet havnet i en svak posisjon under fremveksten av det nasjonalsosialistiske regimet i Tyskland og senere måtte drive såkalt appeasement-politikk. Andre faktorer har også bidratt til utvikling av ettergivenhet, blant annet personligheten til britiske ledere og de idealene de hadde, samt ønsket om ikke å gjenta grusomhetene fra første verdenskrig. 

Det kan skje demilitarisering av et korps, som går over fra å være en militær eller paramilitær styrke til å bli en sivil styrke. For eksempel demilitariserte det italienske politiet i 1981, eller den østerrikske politistyrken Gendarmerie som slo seg sammen det nasjonale politiet og dannet et nytt sivilt organ. 

Demilitarisering kan også referere til politikken som de allierte drev i det okkuperte Tyskland og Japan i etterkant av andre verdenskrig. Det japanske og tyske militæret fikk nye emblemmer for å fjerne tilknytningen til deres nylige krigshistorie, men styrkene ble holdt aktive og forsterket for å hjelpe de allierte med å møte den nye sovjetiske trusselen som hadde blitt åpenbar etter krigens slutt. Dette ble starten på den kalde krig. 

Demilitarisering kan også vise til reduksjon av én eller flere typer våpen eller våpensystemer (se rustningskontroll). 

Begrepet «demilitarisering» kan også referere til demilitarisering av et bestemt område, for eksempel en buffersone mellom nasjoner som tidligere har vært i en væpnet konflikt med hverandre. En slik buffersone kalles demilitarisert sone, og et kjent eksempel er Den koreanske demilitariserte sonen.

Eksempler
---------

Eksempler på demilitarisering er:

* Versaillestraktaten bestemte at mellomkrigstidens Tyskland ikke skulle ha et flyvåpen, pansrede kjøretøyer og visse typer marinefartøyer. I tillegg etablerte traktaten en demilitarisert sone i Rhinland.
* Den massive reduksjonen av militært personell i de allierte landene etter første verdenskrig.
* Washington-konferansen.
* Demilitarisering av hverdagslivet i etterkrigstidens Japan og Tyskland.
* Kjemivåpenkonvensjonen.

Se også
-------

* Nedrustning
* Militarisering

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**«I Got Stung»** er en amerikansk rock and roll-sang med melodi og tekst av Aaron Schroeder og David Hill, som ble gjort kjent av Elvis Presley.

Presley spilte den inn på singlen RCA Victor 47-7410 og 78-platen RCA Victor 20-7410 11. juni 1958. Den ble utgitt 21. oktober 1958. Produsent var Steve Sholes.

Presley foretok innspillingen i RCA Studio B under et besøk i Nashville, mens han forberedte seg på å sette seil til Vest-Tyskland

«I Got Stung» var utgitt på en dobbelt A-sidet plate med «One Night».

Den var én av et antall Elvis Presley-sanger som ble gjenutgitt i Storbritannia i 2005. «I Got Stung» finnes på en dobbel A-sideutgivelse med «One Night»

Norsk versjon
-------------

Jan Paulsen har skrevet en humoristisk norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Aagot Stang» og handler om ei dame som veier mer enn ⅛ tonn. Vazelina Bilopphøggers har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *24 timers service* (Philips 6327 026) i 1980. Produsent var Jan Paulsen.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Elvis Presley | Norges flagg VG-lista | # 2 | 16 (# 2 i 1 uke) | 1958 |
| Elvis Presley | Storbritannias flagg Storbritannia | # 1 | 12 | 24. januar 1959 |
| Elvis Presley | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 5 |  | 1958 |
| Elvis Presley | Storbritannias flagg Storbritannia | # 1 | 6 | 22. januar 2005 |

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sessions 1950's[*død lenke*]
2. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere
3. ↑  «Diskografier og annet go'-stoff for samlere». Arkivert fra originalen 30. september 2008. Besøkt 9. august 2009.
4. ↑  norwegiancharts.com - Elvis Presley - I Got Stung
5. ↑  Chart Stats - Elvis Presley - One Night/I Got Stung
6. ↑  Chart Stats - Elvis Presley - One Night/I Got Stung {2005}
***Demian – beretningen om Emil Sinclairs ungdom*** (tysk: *Demian. Die Geschichte einer Jugend*) er en dannelsesroman fra 1919 av den tysk-sveitsiske forfatteren Hermann Hesse, 

Da boken kom ut første gang i 1919 ga Hesse den ut under pseudonymet «Emil Sinclair».

Handling
--------

Romanen handler om den vanskelige oppgaven å finne seg selv. Boken berettes i jeg-form og omhandler gutten Emil Sinclair, som går i en typisk folkeskole. Han er kunstnerisk anlagt, følsom og utsatt for overtramp. Han får kontakt med den eldre gutten Max Demian, som viser seg å være annerledes enn de andre guttene og som har visse uvanlige evner. Han hjelper Emil med å finne seg til rette og blir i en periode hans læremester.

Temaene er hvordan man finner seg selv, den evige kampen mellom godt og ondt (i starten av deres vennskap sjokkerer Max Demian ved å fortelle Emil at Kainsmerket er å betrakte som en utmerkelse), non-konformisme, eksistensiell krise, lengselen etter barndommen, frykten for å bli voksen og arketyper.

Romanen tar også opp den gamle myten om guden Abraxas.

*Demian* på norsk
-----------------

Boken utkom for første gang på norsk i 1947, i Bjarne Grans oversettelse. I 1974 ble den utgitt som en del av Gyldendals lanternebøker (nr 209).

Eugenia Kielland holdt et radiokåseri om *Demian* som hun ga ut i bokform i 1950, i samlingen *Evige venner. Klassisk litteratur i et nøtteskall*.

Referanser
----------

1. ↑  Hesse, Hermann; Gran, Bjarne (oversetter) (1947). *Demian: historien om Emil Sinclairs ungdom : roman*. Trondheim: Brun. s. 45–50.
2. ↑  Hesse, Hermann; Gran, Bjarne (oversetter) (1947). «Kapittel: Fuglen kjemper seg ut av egget». *Demian: historien om Emil Sinclairs ungdom : roman*. Trondheim: Brun.
3. ↑  Hesse, Hermann; Gran, Bjarne (oversetter) (1947). *Demian: historien om Emil Sinclairs ungdom : roman*. Trondheim: Brun.
4. ↑  Kielland, Eugenia; Nilsen, Harald (illustratør) (1960). *Evige venner: klassisk litteratur i nøtteskall*. Oslo: Aschehoug.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hans Olsen Hennum** (født 1807, død 1884) var en gårdsbruker i Lier og var fra Juni 1848 til september 1948, midlertidig ordfører i Lier kommune. Han var gift med Marte Aslesdatter Stabekk (født 1819, død 1909), sammen fikk de barna Gunhild Andrea, Ellen Lovise og Nikoline. Hennum kjøpte i 1844 gårdsbruket Dalenga (Dælenga), deretter i 1849 kjøpte han deler og gårdsbruket Nordal som bestod av Køienhagen, Overjordet og Tajeberget og i 1869 kjøpte han gårdsbruket Østre Rød. Etter hans død ble det samlede bruket overtatt av hans svigersønn Thorvald Christoffersen Sørum (født 1856, død 1932) som var gift med Ellen Lovise Hansdtr. Hennum (født 1848, død 1947).

Referanser
----------

1. 1 2   «Lier bygdeleksikon», ISBN-10 82-916490-3-0, side(r) 83, besøkt 9. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fladby, Rolf (1975). *Liers historie*. xx: Lier bygdeboknemnd. s. 164. ISBN 8299040906.
3. ↑  Fladby, Rolf (1975). *Liers historie*. xx: Lier bygdeboknemnd. s. 419. ISBN 8299040906.
4. ↑  Borgen, Per Otto (1997). *Lier bygdeleksikon*. no#: Forl. for by- og bygdehistorie. s. 83. ISBN 8291649030.
***Ordinary Love*** er en romantisk dramafilm fra 2019, regissert av Lisa Barros D'Sa og Glenn Leyburn. Manus ble skrevet av Owen McCafferty, og har Liam Neeson og Lesley Manville i hovedrollene. Filmen hadde verdenspremiere under Toronto internasjonale filmfestival den 9. september 2019.

Handling
--------

Joan og Tom Thompson har vært gift i mange år. De holder huset sitt i orden, og fortsetter sine rutinemessige liv. Tom eier en kjæledyr-fisk som Joan ikke bryr seg om. De trener ved å gå en lang tur gjennom byen sammen, og snur når de kommer til en nylig plantet liten plante. En kveld oppdager Joan en kul i det ene brystet. Hun og Tom reiser til sykehuset, hvor hun får diagnosen brystkreft. Joans lege sørger for operasjon, for å fjerne kulen og omkringliggende lymfeknuter. På dagen for Joans operasjon besøker Tom graven til datteren deres, Debbie, på egen hånd. Han innrømmer overfor Debbie at han er redd for å bli stående helt alene uten kona si.

Joans operasjon går bra, og legene er i stand til å fjerne alle fysiske tegn på kreft. De henviser Joan til en onkolog for å starte cellegift-behandling. Kort tid senere dør fisken til Tom, og han gråter samtidig som han skyller den ned i toalettet. Joan møter Debbies lærer fra barneskolen, Peter, som avslører at han har dødelig kreft. Joan blir snart dårlig av kjemoterapien, og begynner å miste håret. Tom hjelper henne med å barbere vekk håret. Men Joan glemmer hvilken medisin hun skal ta på hvilken dag, noe som fører til krangel med Tom om hvordan kreft ødelegger ekteskapet deres.

Rolleliste
----------

* Lesley Manville som Joan Thompson
* Liam Neeson som Tom Thompson
* David Wilmot som Peter
* Amit Shah som Steve

Referanser
----------

1. ↑   *BFI Film & TV Database*, BFI Films, TV and people ID 5ae522194bb92, Wikidata Q4835523,

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ordinary Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Ordinary Love* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Ordinary Love* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Ordinary Love* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Hans Olsson** (født 27. august 1984 i Mora) er en svensk tidligere alpinist.

I junior-VM i alpint 2004 tok han gull i super-G.

Olsson vant en sølvmedalje i lagkonkurransen under VM 2007 i Åre, sammen med Anja Pärson, Anna Ottosson, Patrick Järbyn, Markus Larsson og Jens Byggmark

Han tok sine første poeng i verdenscupen 11. desember 2005, da han ble nummer 13 i superkombinasjonen i Val-d’Isère. Den første pallplasseringen kunne han feire 29. november 2008, da han ble nummer tre i utforrennet i Lake Louise. Dette var samtidig første gang i verdenscupens historie at en svensk mannlig alpinist kom på pallen i denne disiplinen. Hansson tok en ny tredjeplass i utfor på hjemmebane i Åre i verdenscupavslutningen samme år.

Olsson har blitt svensk mester en rekke ganger.

VM-medaljer
-----------

* 2007 Åre – sølv i lagkonkurranse

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 29. november 2008 | Canadas flagg Lake Louise | Utfor | 3 |
| 11. mars 2009 | Sveriges flagg Åre | Utfor | 3 |

Referanser
----------

1. ↑  «"Det känns fantastiskt"». *www.aftonbladet.se* **(svensk)**. Besøkt 14. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Olsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Olsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Hans Olsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Hans Olsson – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Olsson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Olsson – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Kortportrett med fotografier
**Øystein Aslaksen** (født 11. februar 1951) er en norsk lokomotivfører og faglig tillitsmann. Fra 1991 til 2011 var han formann i Norsk Lokomotivmannsforbund. 

Aslaksen er oppvokst i Oslo, og begynte som tillitsmann alt i skoletiden, da han på slutten av 1960-tallet var elevrådsformann ved Foss videregående skole, en av Oslo-skolene som var sentral i datidens skoleopprør.

Han begynte som lokomotivføreraspirant i Oslo distrikt i 1977, og har siden arbeidet som lokomotivfører. Han hadde tillitsverv som leder for Oslo distrikt Lokomotivpersonalets Forening og var leder for Lokomotivpersonalets Forening Region Øst før han i 1991 ble valgt til formann i NLF. Aslaksen hadde denne stillingen i 20 år fram til 2011, og er den NLF-formannen som har sittet lengst i vervet.

Senere har han vært seksjonsleder innen jernbaneseksjonen i Den Internasjonale Transportarbeiderføderasjonen. Dette er ITFs nest største seksjon og favner 177 forbund i ulike deler av verden.

Politisk har Aslaksen bakgrunn fra ml-bevegelsen, og var medlem av AKP(m-l) fram til 1984.

Referanser
----------

1. ↑  «Elevtillitsmann i fem timers forhør», *Dagbladet* 10. september 1969
2. ↑  «Fra global krise til global rettferdighet - Transportarbeidere slår tilbake». Side 6, *Lokomotivmands Tidende* nr. 9 2014
3. ↑  Side 404, Pål Steigan: *En folkefiende*, Aschehoug 2013
4. ↑  Side 129, Note 10, *Samtiden* nr. 1 2006

Kilder
------

* «Øystein Aslaksen», side 191, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk Lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993

  


| * v
* d
* r
Ledere i Norsk Lokomotivmannsforbund |
| --- |
| 
* Karl Andersen (1893-1901)
* Ludvig O. Bauer (1901-08)
* Emil Sandberg (1908-11)
* Thorvald Nordahl (1911-16)
* Jens Kraft Lund (1916-19)
* Sigurd Iversen (1919-24)
* Emil Sandberg (1924-25)
* Robert Lund (1925-31)
* Thorleif Narvestad (1931-50)
* Mathias Heggestad (1950-61)
* Oluf Andreas Anfinsen (1961-75)
* Gunnar Tønder (1975-90)
* Oddvar Skaar (1989-90)
* Øystein Aslaksen (1991-2011)
* Rolf Ringdal (2011-)

 |
| *Lokomotivmands Tidende* |
**Ordenskanselli** er betegnelsen på det sekretariat som forestår den daglige drift av en orden. Ofte ledes et *ordenskanselli* av en ordenskansler, som ordenens øverste embetsmann, i noen tilfeller finnes det også en visekansler, samt et antall kansellister eller andre tjenestemenn, som eksempelvis ordensbiskop og ordenshistoriograf.

I Norge er ordenskanselliet ved St. Olavs Orden sekretariat for denne ordenen og forbereder saker som har med tildeling av ordener- og medaljer å gjøre. Ordenskanselliet ledes av en kansellisjef, som er underlagt hoffsjefen ved Det kongelige hoff, og består derutover også av en kansellist og en ordenssekretær. Ordenskanselliet for Den Kongelige Norske Fortjenstorden er plassert i Utenriksdepartementet og består av kansellisjefen og en ordenssekretær.

Se også
-------

* Ordensråd

Referanser
----------

1. ↑  «Ordensvæsenets organisation» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 11f.
2. ↑  Statutter for tildeling av St. Olavs Orden, Kongehuset.
3. ↑  Søknad om tildeling av orden eller medalje, Kongehuset.
4. ↑  Statuttar for tildeling av Fortenesteordenen, Kongehuset.

Kilder
------

* Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966
**«I Know (You Don't Love Me No More)»** er en sang skrevet av Barbara George som ble spilte inn og gitt ut på singel med Barbara George i 1961. Singelen kom på 1.-plass på R&B-listen og 3.-plass på pop-lista.

Coverversjoner
--------------

Ike & Tina Turner spilte inn sangen live og ga den ut på albumet *Live! The Ike & Tina Turner Show* i 1965. I 1967 spilte de den inn igjen live og ga den ut på albumet *Ike & Tina Turner's Festival Of Live Performances*. På det albumet ble sangen kalt; *You Don't Love Me No More*. Ike & Tina spilte den også inn i studio og ga den ut på albumet *The Hunter* i 1969. Innspillingen fra 1969 ble også gitt ut på singel senere samme år. Singelen kom på 126.-plass på Pop-lista. De spilte den inn enda en gang i studio i 1974 og ga den ut på albumet *Sweet Rhode Island Red*.

Sangen har senere blitt gitt ut av flere artister, blant andre: Cher, Bonnie Raitt, Anne Murray, Steve Marriott, Yvonne Fair og Felder's Orioles.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *I Know* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
**Petter Kleppe** (født 18. mai 1962) er norsk forretningsmann og forfatter. I januar 2011 ble Kleppe administrerende direktør (CEO) i det norske kontoret for det internasjonale advokatfirmaet DLA Piper. DLA Piper er verdens største advokatfirma målt i omsetning og antall ansatte. I Norge har selskapet 70 advokater og advokatfullmektiger. Kleppe sluttet som administrerende direktør i DLA Piper høsten 2013 og jobbet internasjonalt som Special Advisor for DLA Piper International til begynnelsen av 2014. 

Kleppe tiltrådte stillingen som Head of HR and Organisational Development i SEB Norge i april 2014.

Karriere
--------

Kleppe har arbeidet som toppleder, med HR og forretningsutvikling i internasjonale konsulentselskaper, for blant andre PricewaterhouseCoopers. Da PwC ble en del av IBM Business Consulting i 2002, ble Kleppe partner med ansvar for forretningsutvikling og Human Capital Solutions i de nordiske landene. I 2005 ble Petter Kleppe CEO i det børsnoterte selskapet Jumpit ASA. Selskapet var børsnotert på AIM i London og var på det meste verdsatt til MNOK 250. Selskapet utviklet og solgte engangsbatterier til mobiltelefoner og hadde mer enn 60.000 utsalgssteder i verden. Forut for Kleppes inntreden som CEO, hadde han sittet i styret i ca 3 år.

I 2007 ble Kleppe medeier i Colliers International AS og ledet selskapets norske virksomhet. Mellom 2007 og 2009 var Kleppe administrerende direktør i Colliers International, der han som leder og medeier sto for selskapets virksomhet i Norge. Kleppe har siden også vært leder for corporate-avdelingen til Pareto PPN, en del av Pareto-gruppen som tilrettelegger investeringsprodukter og systemløsninger for investeringsrådgivere. 

Kleppe er utdannet siviløkonom og har tatt Master of Business Administration (MBA) ved MIU IOWA State i USA.

Utgivelser
----------

Kleppe har skrevet boken *Slik Leder de Beste' om lederskap i større organisasjoner. Boken ble gitt ut på Schibsted Forlag i 2002.* 

I 2011 bidro Kleppe til boken *Helsefremmende lederskap* av Erik Slinning og Rune Haugen (Gyldendal). 
Kleppe har også holdt en rekke foredrag om lederskap i internasjonale miljøer og selskaper.

Annet
-----

Kleppe er tidligere idrettsutøver og har vunnet NM-gull i 5000m terrengløp og 1500m baneløp.

Eksterne lenker
---------------

* DLA Piper Oslo
* DLA Pipers Twitter-profil
**Ordensråd** er betegnelsen på et utvalg som har til oppgave å vurdere kandidater for utnevnelse til en orden og ellers delta i administrasjonen av ordenen. I noen tilfeller kan ordensrådet fungere som et instrument for politisk kontroll over ordensutnevnelser, i andre tilfeller kan ordensrådet rekrutteres på en slik måte at det sikrer uavhengighet. I noen ordener rekrutteres ordensrådet fra ordensmedlemmenes reker. Kandidatene kan fremkomme gjennom nominasjonen åpen for publikum eller etter forslag fra en avgrenset krets av tjenestemenn, politikere eller andre. I noen tilfeller kan ordensrådet også ha rett til selv å nominere.

I Norge ble et ordensråd innført for St. Olavs Orden som følge av striden mellom kongemakten og regjeringen om ordensvesenet, og var opprinnelig et uttrykk for ønske om større politisk kontroll over ordensutnevnelser. Ordensrådet for St. Olavs Orden består av fem personer, oppnevnt av stormesteren etter innstilling fra hoffsjefen. Den Kongelige Norske Fortjenstorden har et ordensråd på tre personer: Hoffsjefen, protokollsjefen i Utenriksdepartementet og kansellisjefen i St. Olavs Orden.

Se også
-------

* Ordenskanselli

Referanser
----------

1. ↑  Torgersen, Rolf Normann: *Ordener*, Oslo: Nye Atheneum, 1987, s. 165, 173.
2. ↑  «Statutter for tildeling av St. Olavs Orden», kongehuset.no.
3. ↑  «Statuttar for tildeling av Fortenesteordenen», kongehuset.no.
**Hans Otto Nicolayssen** (født 24. desember 1945) er en norsk filmregissør og filmprodusent.

Han startet i Informasjonsfilm AS i 1966 og var assistent for Jan Erik Düring. Han var klippeassitent for Erik Løchen på *Motforestilling* (1971). Nicolayssen har laget to forestillinger for *Fjernsynsteatret*: *Prototypen* (1976) og *Ripsvin og Reinlender* (1978). Han var en av dokumentarfilmregissørene bak *Stå på!* (1976) som skildret en streik. I 1979 debuterte han som spillefilmregissør med *Kjærleikens ferjereiser* etter Edvard Hoems roman. *Krypskyttere* (1982) skildret en konflikt mellom forsvaret og et lokalsamfunn.

Nicolayssen var kunstnerisk leder for det statseide filmselskapet Filmgruppe 1 fra 1983 til 1984. Han tok initiativet til å danne filmselskapet Filmgruppe-84 sammen med tjue andre framstående spillefilmregissører. han var daglig leder av selskapet, og medprodusent av filmene *Snart 17* (regi Laila Mikkelsen, 1984), *X* (regi Oddvar Einarson, 1985), og *Christina Berg* (regi Egil Kolstø, 1986). *Plastposen* (1986) var en løssluppen komedie med Jon Skolmen i hovedrollen. Production manager for de norske opptakene, på spillefilmen *The Witches* (etter en roman av Roald Dahl, regi Nick Rogh for Jim Henson Productions). Amandaprisen 1989 for klipp av *For harde livet* (regi Sigve Endresen). Han har siden laget *Buicken* (1991) om to brødre som har gått hver sin vei. Prosjektleder og regissør for Viscom AS i Bergen, (1992–94). Produserte dokumentarfilmen *Boomerang* for Montage AS, (regi Trond Kvist og Gunnar Vikene, 1994). Nicolayssen ble 1994 den første leder for Vestnorsk Filmsenter i Bergen.

Fra 2003 har Nicolayssen vært seniorrådgiver for Film Commission Norway ved Norsk filminstitutt.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Otto Nicolayssen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hans Otto Nicolayssen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Hans Otto Nicolayssen i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Hans Otto Nicolayssen på AllMovie Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«I Got Stoned and I Missed It»** er en amerikansk sang som ble skrevet og utgitt av Shel Silverstein på albumet *Freakin' at the Freakers Ball* i 1972.

Teksten skildrer misbruk av dop; men på en humoristisk måte.

Jim Stafford ga ut en coverversjon i februar 1975 på albumet *Not Just Another Pretty Foot* (MGM Records M3G-4984) Samme år ga også Dr. Hook ut sin versjon på albumet *Bankrupt* (Capitol Records ST 11397).

«Jeg ble full og gikk glipp av hele greia» med Øystein Sunde
------------------------------------------------------------

Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Jeg ble full og gikk glipp av hele greia» høsten 1975 på Sundes musikkalbum *Hurtbuller i hvit saus* i Sverige. På albumet står sangen oppført som «Jeg ble full».

Sunde skrev selv den norske teksten som er nærmest direkte oversatt. Som nevnt skildrer Silversteins originaltekst misbruk av dop, mens Sundes norske tekst tar for seg misbruk av alkohol. Da *Hurtbuller i hvit saus* skulle lanseres, regnet Sunde med at hans oversatte tekst ville automatisk bli godkjent av de som satt på rettighetene til sangen, uavhengig om han beskrev misbruk av dop eller alkohol. Men det viste seg at teksten ikke ble godkjent nettopp på grunn av denne forskjellen. Derfor måtte albumet bli trukket vekk fra markedet, men allikevel ble noen eksemplarer solgt.

Musikere og instrumenter («Jeg ble full og gikk glipp av hele greia»)
---------------------------------------------------------------------

* Øystein Sunde: vokal, akustisk gitar (stålstrenger), dobro
* Bjørn Jacobsen: bass
* Svein-Erik Gaardvik: trommer

Referanser
----------

1. ↑  Discogs – Forum: *Freakin' at the Freakers Ball* – Shel Silverstein (1972)
2. ↑  Discogs – Medium: *Not Just Another Pretty Foot* – Jim Stafford (1975)
3. ↑  Discogs – Medium: *Bankrupt* – Dr. Hook (1975)
4. 1 2  *Hurtbuller i hvit saus* – informasjon på omslaget
5. ↑  Sunde, Øystein (1997) *Du må'kke komme her og komme her*. Ex Libris Forlag AS; Oslo. ISBN 82-7384-621-0 s. 127/133
6. ↑  P4's krønike om Øystein Sunde (program 3 sendt 1996)
7. ↑  *Øystein Sundes 40 beste* – hefte som fulgte med CD-en
**Øystein Dørum** (født 9. april 1962 i Bærum) er en norsk økonom og markedskommentator. Han var sjeføkonom ved DNB Markets frem til 2016 da han gikk til Næringslivets Hovedorganisasjon for å jobbe som sjeføkonom. 

Han er storebror til rockemusikeren Aslak Dørum (født 1964) i DumDum Boys og var selv bassist sammen med Aslak i bandet «Pink Dirt», som i 1979 var en av landets absolutt første i sjangeren pønkrock. Etter Eikeli videregående skole i Bærum, drev Øystein med Turnéteateret en tid. Dørum studerte til cand.mag. i samfunnsøkonomi på Universitetet i Oslo fra 1982-1987 og tok en mastergrad fra London School of Economics i 1988. Fra 1988 til 1995 jobbet han i Finansdepartementet, der han i 1994 ble forfremmet fra rådgiver til underdirektør, hvorpå han var tre år hos Sparebanken NOR som seniorøkonom. Fra 1998 til 2016 jobbet han for DNB.

Referanser
----------

1. ↑  At han er født i Bærum er nevnt i en kort omtale av ham Arkivert 11. september 2016 hos Wayback Machine. på E24.no.
2. ↑  *Pink Dirt[*død lenke*]* i Rockipedia.
3. ↑  *Portrettet: Musikkelskeren* i Økonomisk Rapport den 18. mars 2004.
4. ↑  Hans utdannelse er listet opp på Dørums egen Linkedin-side[*død lenke*].
5. ↑  *Offisielt fra statsråd* fra NTB tekst den 24. juni 1994.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Øystein Dørum på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) @oydorum, hans egen Twitterkonto
**Marmæle** eller **marmel** (av norrønt *marmennil*, mar = «hav», og mennil = «liten mann») er en liten, menneskeliknende sjøvette fra beltestedet og opp, mens den ser ut som en fisk nedentil.

Marmælen viser til en diminutivform for havmann, det vil si en liten havmann, men den er likevel, ifølge kildene, et yngre begrep enn marmælen, som allerede i landnåmabok og i fornaldersagaene er omtalt i forbindelse med sine evner til å gi spådommer.

En av forestillingene om marmælen er at den kan se inn i fremtiden, åpenbare skjulte ting og fremføre spådommer. Sine skjulte hemmeligheter har den med seg fra sitt oppholdssted på havbunnen.

Det finnes historier om fiskere som skal ha fått marmælen på kroken. Det påstås at den er naken og fryser når den kommer i båten, men dersom fiskerne er snille med den, og gir den klær (eller en vott å gjemme seg i), og slipper den uti havet igjen, så mottar de senere hjelp og varsler om fremtidig dårlig vær eller om det kommer til å blåse opp til storm på havet, slik det er beskrevet i en egen sagntype; ML 4055. Marmælen kunne omvendt hevne seg hvis den ikke mottok den hjelpen som den ba om.

På dansk kan også formen *marminde* bety «liten havmann».

Se også
-------

* Havmann
* Havfrue
* Draug (vesen)
* Nøkken

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «mareminde» i *Ordbog over det danske Sprog* (etymologi 1700-1950)

Eksterne lenker
---------------

* Kapittelet *Marmælen og havmannen* i Olav Bøs *Trollmakter og godvette* (Samlaget, 1987, søkbar digitalkopi, side 126–131)
Nimrododden på kartet over SvalbardNimrododdenNimrododdenNimrododden på kartet over Svalbard
**Nimrododden** er en odde på sørsiden av Isfjorden på Spitsbergen, Svalbard. Nimrododden utgjør den østligste begrensningen av bukta Russekeila, og ligger 5 km nordøst for Kapp Linné, helt nordvest på Nordenskiöld Land og er en del av Festningen geotopvernområde.

Nimrododden har sitt navn etter Hvalfangstselskapet Nimrod. Den norske gruveingeniøren Arthur Savel Lewin bygde i 1914 ei hytte på Nimrododden i forbindelse med sitt utmål, samt på neste odde i vest (Kapp Mineral), og lengre sør rundt Kapp Linné. På Lewinodden på andre siden av Russekeila reiste Hvalfangstselskapet Nimrod ei beskjeden hytte i mellomkrigstida, men den forfalt raskt. Ingen av disse kulturminnene er lenger synlige.

Referanser
----------

1. ↑  Gustav Rossnes, *Norsk overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940*, Norsk polarinstitutt Meddelelser nr 127 1993, side 63.

Eksterne lenker
---------------

* Nimrododden *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Marmorslottet** er et område som ligger langs Glomåga i Glomdalen, lengst nordvest i Fisktjørna naturreservat i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Området ligger cirka 45 minutter fra Mo i Rana.

For å komme dit fra Mo i Rana følger man E6 østover til Røssvoll. Deretter tar man av ved fylkesvei 7366 (Røvassdalsveien). Ved Sveinåga bru fortsetter Røvassdalsveien rett frem, mens fylkesvei 7370 (Langvassveien) går vestover til Langvatnet og Melfjordbotn. Et stykke lengre frem går *Svartisåga bru* til venstre og fortsetter gjennom *Bjynnvassdalen*. Også her fortsetter man rett frem, langs Svartisdalsveien (fylkesvei 7368).

Stedet er kjent for sin marmor, og vannet har gjennom tusenvis av år dannet flere huler, jettegryter og nydelige formasjoner i marmoren. Løse bergmasser som kalk, har gjennom tusenvis av år blitt vasket ut i elven.

I 2021 forsvant trappa og taussikringen i nedfarten til marmorslottet. Årsaken var trolig isgang. Derfor er det svært krevende og farlig, spesielt ved vått underlag, å gå ned.

Referanser
----------

1. ↑  A hiking adventure: The Marble Castle (Marmorslottet), visithelgeland.com, besøkt 15. desember 2022
2. ↑   Ingvild Carstens: Marmorslottet, geo365.no, 11. juni 2015 kl 11:49
3. ↑  Marmorslottet, turbading.com, besøkt 15. desember 2022
4. ↑  Jan Inge Larsen: Marmorslottet, dagsturhelgeland.no, 1. september 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Casimir Reuterskiöld** (født 14. september 1883, død 25. desember 1953) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Reuterskiöld vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass på 50 m pistol lagskyting bak USA. De andre på laget var Gunnar Gabrielsson, Sigvard Hultcrantz, Anders Johnson og Anders Andersson. I den individuelle skytekonkurransen på 50 meter pistol kom Reuterskiöld på åttendeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv Sølv i skyting, 50 m pistol, lag Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Casimir Reuterskiöld – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Casimir Reuterskiöld – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Casimir Reuterskiöld – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Casimir Reuterskiöld – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Casimir Reuterskiöld – ISSF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**When Tigers Fight** er en amerikansk straight edge hardcore supergruppe som så langt har gitt ut en mini-CD og en fullengders LP/CD. Det var opprinnelig et studioprosjekt bestående av Mike McTernan (Damnation AD) på sang, Jarrod Alexander (The Suicide File, Adamantioum, The Hope Conspiracy, A Static Lullaby, Death by Stereo m.m.) på trommer og Jonathan Dennison (The Promise) på gitar og bass, og disse ga sammen ut mini-CD-en *Fuck Tonite* i 2005.

I kjølvannet av denne utgivelsen hentet de inn Ken Olden (Damnation AD, Worlds Collide, Battery, Better Than a Thousand) på gitar og Scott Andrews på bass. Denne besetningen har spilt konserter og ga i 2006 ut LP/CD-en *Ghost Story*. Melodiene til When Tigers Fight er bygget opp rundt forholdsvis enkle punk/hardcoreriff, men gjennom instrumenteringen blir musikken gjort mer sofistikert og tydelig også inspirert av heavy metal. McTernans aggressive stemmebruk bidrar også til å gi bandet sitt særpreg.

Eksterne lenker
---------------

* Myspace-side
* Slektstre for When Tigers Fight
Susan Hayward
**«When the Red, Red Robin (Comes Bob, Bob, Bobbin' Along)»** er en amerikansk populærmusikksang fra 1926, skrevet av Harry M. Woods. Den ble en umiddelbar hit for sangere som Whispering Jack Smith, Cliff Edwards og the Ipana Troubadors. Al Jolson fikk imidlertid størst suksess med sin innspilling, som nådde en førsteplass på Billboard-listen.

Jolson framførte sangen i kortfilmen *A Plantation Act* (1926), hvor lyden var på plater.

Den ble signatursangen til sangeren og skuespilleren Lillian Roth, som ofte fremførte den på høyden av sin musikalske karriere fra slutten av 1920-årene til slutten av 1930-årene. Sangen ble senere fremført av Susan Hayward, i rollen som Roth, i den biografiske filmen *Imorgen kan jeg gråte* (*I'll Cry Tomorrow*) (1955).

Den ble spilt inn på plate av Doris Day i 1953 og oppnådde en betydelig suksess på hitlistene.

Også i 1950-årene ble en versjon utgitt av Peter Pan Records med «Rock-a-Bye Your Baby with a Dixie Melody» på den andre siden av singlen.

Sangen hjalp til med å inspirere navnet på den amerikanske restaurantkjeden Red Robin. Eieren av den opprinnelige restauranten sang i en barbershopkvartett som jevnlig fremførte den. Han omdøpte i 1940-årene sin restaurant til Sam's Red Robin.

Den engelske fotballklubben Charlton Athletic spiller Billy Cottons versjon av sangen, mens laget går ut på hjemmebanen The Valley.

Norsk versjon
-------------

Prima Vera har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Når den lille rødstrupen synger høyt i det blå».

### Innspilling

* Prima Vera. Utgitt på LP-platen *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)* (RCA Victor PL 40 254) i 1982.

Referanser
----------

1. ↑  Red Robin history Arkivert 20. april 2010 hos Wayback Machine.
**Casey Robinson** (født **Kenneth Casey Robinson** 17. oktober 1903, død 6. desember 1979) var en amerikansk filmprodusent og regissør av for det meste B-filmer, og manuskriptansvarlig for noen av Bette Davis' mest ærede filmer. Filmkritikeren Richard Corliss beskrev han en gang som «Mesteren over kunsten – eller dyktigheten – av tilpasning».

Biografi
--------

Kenneth Casey Robinson ble født 17. oktober 1903 i Logan i Utah, og var sønn av en musikk- og dramainstruktør hos Brigham Young University. Han tok eksamen ved Cornell University i en alder av 19 og lærte såvidt engelsk før han begynte med journalistikk. Han begynte sin Hollywood-karriere i 1927 hvor han skrev titlene for stumfilmer. Han tok eksamen for å regissere tidlig på 1930-tallet, men etter seks filmer forlot han feltet for å konsentrere seg på skriving. Hans arbeid for David er *It's Love I'm After*, *Seier i mørket*, *The Old Maid*, *All This, and Heaven Too*, *Under nye stjerner* og *The Corn is Green*.

Robinsons produksjoner er *Days of Glory*, *Under My Skin* og *Two Flags West*. Han skrev alle selv. 

I 1935 var Robinson kandidat for det man på den tiden kalte Oscar for beste skriving, manuskript for sitt arbeid med *Captain Blood*.

Etter å ha brukt brorparten av 1930-tallet og tidlige 1940-tallet med å slite for Warner Bros. så flyttet Robinson til MGM midt på 40-tallet, og så til 20th Century Fox på 1950-tallet. Han pensjonerte seg i 1962 og emigrerte til Sydney i Australia, hvor han skrev og produserte sitt siste prosjekt, *Scobie Malone*, i 1975. Han døde i Sydney.

Robinsons tredje kone var den ledende ballerinadanseren Tamara Toumanova.

Videre skrivekredditering
-------------------------

* *Tovarich* (1937)
* *Four's a Crowd* (1938)
* *One Foot in Heaven* (1941)
* *Kings Row* (1942)
* *This Is the Army* (1943)
* *Passage to Marseille* (1944)
* *Father was a Fullback* (1949)
* *Sneen på Kilimanjaro* (1952)
* *Egypteren Sinuhe* (1954)
* *While the City Sleeps* (1956)

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 139933414[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   filmportal.de, Filmportal-ID e1cb26eba3a84f299298198f1ba11e9f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67084wb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2  Robinsonbiografi hos *New York Times*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Casey Robinson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Casey Robinson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Casey Robinson på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Casey Robinson på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Casey Robinson på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Casey Robinson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
***When the boys return*** er en norsk dokumentarfilm fra 2012, regissert av Tone Andersen. Filmen hadde premiere på International Documentary Film Festival Amsterdam 20. november 2012

Handling
--------

*When the boys return* følger tenåringsgutter som deltar i en terapigruppe etter å ha sluppet ut fra israelske fengsler. Etter å ha blitt revet bort fra familiene sine måneder tidligere, møter de nå utfordringene ved å returnere tilbake til livet utenfor murene.

*Mohammad Jamil* (15) ble løslatt fra fengsel forrige sommer, og han kan klarer ikke helt å ta seg sammen og han ender ofte opp i krangler med faren sin eller i nye konfrontasjoner med israelske soldater. Han vil ikke tilbake på skolen igjen og moren til Mohammad er redd for at han vil bli arrestert igjen.

*Mahran* (20) ble arrestert som fjortenåring, og livet han hadde utenfor murene ser ut til å ha stoppet opp. Fem år etter at han ble løslatt er han fortsatt ikke tilbake på skolen, har ikke jobb og bruker tiden sin alene med videospill om natten.

*Hamze* (16) vil komme seg så langt vekk fra flyktningleiren som mulig. Han tar ekstra kurs for å kunne studere, men klarer ikke å konsentrere seg og lar aggresjonen sin gå ut over familien.

Å fortelle om hva de har opplevd til omverdenen er ikke lett for guttene, men de er stadig plaget av minnene fra innsiden av fengslene. I terapien begynner de å åpne seg opp og forteller om frykten og marerittene de fortsatt sliter med. På det tredje terapimøtet møter ikke Malik opp. Soldatene kom for å arrestere han tre dager tidligere. Samme uke blir også faren til Mohammad Jamil avhørt av myndighetene. På tross av alt som har skjedd med dem, har guttene fortsatt drømmer og fremtidsplaner. Mahran vil bli pilot når okkupasjonen tar slutt, andre vil bli advokater og en annen doktor.

Priser og nominasjoner
----------------------

* Al Jazeera Film Festival Best medium length Documentary in the Child & Family award section.
* Awards of the 16th Olympia International Film Festival
Olympia Festival, Childrens Jury – Nominert
* Prix Europa - TV DOCUMENTARY - Nominert
* Social Impact Media Awards – Special jury mentions – Documentary - Special mention

Anmeldelser
-----------

Filmen har mottatt relativt middelmådige anmeldelser.

Referanser
----------

1. ↑  «When the boys return». International Documentary Film Festival Amsterdam. Arkivert fra originalen 13. august 2014. Besøkt 14. august 2014.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. august 2014. Besøkt 13. august 2014.
4. ↑
5. ↑
6. ↑  «DocGeeks: Anmeldelse». Arkivert fra originalen 13. august 2014. Besøkt 13. august 2014.
7. ↑  «The Multicultural Politic: Anmeldelse». Arkivert fra originalen 28. mars 2015. Besøkt 13. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *When the boys return* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *When the boys return* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *When the boys return* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film | Norge
**Gregers Kure** (født 1. september 1906 i Oslo, død 24. juni 1973) var en norsk sivilingeniør, industrigründer og næringslivsleder.

Han var sønn av elektroteknikeren og næringslivslederen Per Kure (1872–1945) og Kitty Kure (født Moe). Gregers Kure tok sin eksamen artium på Ris gymnas i 1925, og ble utdannet som sivilingeniør fra Den tekniske høgskolen (ETH) i Zürich i 1930.

Han grunnla i 1933 Emaljeverket i Oslo. Under 2. verdenskrig produserte Gregers Kure deler til Bror With og Milorgs stenguns. Han satt noen måneder i fengsel på Grini, da tyskerne mente han var involvert i, eller støttet, den ulovlige melkestreiken. Etter krigen lanserte han det Moderne Kjøkken. Emaljeverket tok Evalet som varemerke. Under hans ledelse vokste Emaljeverket sterkt, de hadde en del år 90 prosent av markedet for emaljerte badekar i Norge. I 1950 lanserte han «Den lille Evaleten», en rimelig vaskemaskin som fant veien inn i over 100 000 hjem.

Gregers Kure ble som 12-åring rammet av poliomyelitt og var resten av livet plaget av at det ene benet hadde sterkt muskelsvinn. Til tross for sitt fysiske handikap, var han ivrig i flere sportsgrener, som padling, billøp og båtrace.

Gregers Kure satt i representantskapet til Christiania Spigerverk A/S og i styret for Møglerstue A/S, Nordland Portland Cementfabrikk, Nordia A/S og Norema A/S. Han bodde store deler av sitt voksne liv på Holmenkollen.

Gregers Kure døde i 1973 etter lengre tids sykdom.

Referanser
----------

1. ↑  «Gravminner: Gregers Kure». *Slekt og Data* **(norsk)**. Dis Norge. Besøkt 6. september 2020.
2. ↑  «Emaljeverket A/S | Industrimuseum - Norsk museumsnettverk for industrihistorie». *industrimuseum.no*. Besøkt 6. september 2020. «Emaljeverket ble startet i 1933 av Gregers Kure (1906 – 1973) med produksjonslokaler i en bakgård på Schous Plass. I 1936 flyttet bedriften inn i et nybygg på Hasle, bare noen steinkast fra den store fabrikken som faren Per Kure drev under sitt eget navn i tett samkvem med svenske ASEA.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Maria Nilsdotter i Ölmeskog** var en bondekone i Väse härad i Karlstads län, som fikk en medborgermedalje for at hun under urolighetene etter Prins Karl Augusts død sommeren 1810 forhindret et opprør.

Ved Karl Augusts død sirkulerte rykter om at han hadde blitt forgiftet. En anonym proklamasjon oppfordret da menn til samling for å marsjere til Stockholm for å beskytte kongen, som ble sagt å være i fare. Førti mann hadde lest og var klar til å følge proklamasjonen. Da man forsøkte å verve Maria Nilsdotters tre sønner og tjenestemenn, krevde hun å få vite hvem som hadde utstedt proklamasjonen. Da hun fikk vite at den var anonym forbød hun sønnene å bli med og holdt en tale til de forsamlede mennene, som førte til at hele flokken ble oppløst og avverget hva som kunne ha blitt et opprør.

Den 8. oktober 1810 ble hun tildelt en kjede med medalje av gull og et forgylt sølvbeger med påskriften «Af konung Carl XIII till Hustru Maria Nilsdotter i Ölmeskog, för medborgerlig dygd».

Litteratur
----------

* Hedvig Elisabet Charlotta; Klercker Cecilia af (1942). Hedvig Elisabeth Charlottas dagbok. 9, 1812-1817. Stockholm: Norstedt. Libris 8207718 s. 689