recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Sjakkfeber*** (originaltittel: *Шахматная горячка*) er en sovjetisk stumfilm fra 1925 regissert av Vsevolod Pudovkin og Nikolaj Sjpikovskij.

Handling
--------

I Moskva under den internasjonale sjakk-turneringen i 1925 blir helten (spilt av Vladimir Fogel) og heltinnen (spilt av Anna Zemtsova) i historien forlovet, og de skal snart gifte seg. Men helten blir dypt involvert i den store sjakk-interessen som sprer seg over hele samfunnet, og glemmer sine ekteskapelige forpliktelser. Når helten blir alt for distrahert og begynner å spille sjakk, blir heltinnen rasende og kaster alle sjakk-brikkene hans ut av vinduet, og tvinger helten til å forlate hjemmet deres. Nå separert går heltinnen til et apotek, og har til hensikt å skaffe gift for å ta livet av seg.

I mellomtiden sitter helten oppgitt på en bro, over en elv og kaster det som er igjen av sjakk-spillet sitt i vannet. Men i stedet for å kaste seg ut for broen også, innser helten viktigheten av kjærlighet. Han bestemmer seg for å finne heltinnen igjen, og be om unnskyldning. Det er på akkurat dette tidspunktet at heltinnen løfter det hun tror er et hetteglass med gift til leppene hennes. Planene hennes blir imidlertid forhindret når hun innser at hun ved en feiltakelse bare ble gitt en sjakk-brikke av den distraherte kjemikeren.

Skuespillere
------------

* José Raúl Capablanca
* Vladimir Fogel
* Anna Zemtsova
* Natalja Glan
* Zakhar Darevskij

Referanser
----------

1. 1 2   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  ШАХМАТНАЯ ГОРЯЧКА
3. ↑  ШАХМАТНАЯ ГОРЯЧКА

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sjakkfeber* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sjakkfeber* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Sjakkfeber* på Allociné Rediger på Wikidata
Strandarve er en vanlig halofytt på norske havstrender
**Halofytter** (saltvannstolerante planter, av gresk "Halos"; salt, "Phyton"; planter) er en betegnelse på planter som er tilpasset miljøer hvor de må tåle høy saltkonsentrasjon eller salt sjøsprøyt, altså i den epilittorale eller littorale sonen på havstrender eller på steder med saltutfelling i innlandet, typisk i steppe- og ørkenstrøk.

En skiller mellom faktultative halofytter som også kan vokse på steder uten salt, og obligate halofytter som er avhengig av salt.

Metoder for salttoleranse
-------------------------

Det finnes mange metoder planter bruker for å tilpasse seg høy saltkonsentrasjon i nærmiljøet, de fleste forsøker på en eller annen måte å kvitte seg med saltpartikler eller strenge det ute. De må til en hver tid redusere vanntap for at ikke saltkonsentrasjonen skal bli for høy. Mange har kjøttfylte blader med store vannfylte celler (som hos sukkulenter som lagrer vann i blad eller stengel), eller tjukke vokslag (kutikula) for å holde saltet ute etter å ha blitt overskylt av sjøvann. De kan også ha færre spalteåpninger per arealenhet enn normalt for å få mindre vanntap, eller ha smale blad med mindre overflate det kan fordampe fra. En annen metode er saltekskresjon via kjertler eller hår (strandkryp, fjærekoll og salturt). En litt mer drastisk metode er salteliminasjon, at planten rett og slett samler opp salt i bladet og kaster blader med økt saltkonsentrasjon.

Eksempler på halofytter
-----------------------

Eksempler er gåsemure, østersurt, strandnellik og salturt.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NDL
 |
Halo-halo.
**Halo-halo** (tagalog: 'blandet sammen') er en populær filippinsk dessert som er kjent også i andre land i Asia. Den er noe lik den koreanske patbingsu. 

Stavingen «halo-halo» dominerer; den er popularisert ikke minst av restaurantkjeden Chowking. Men dette anses som feil stavemåte av Commission on the Filipino Language, som oppgir **haluhalo** som riktig.

Den ser ut som en isdessert, men har andre ingredienser og annen smak. Grunnleggende ingredienser er små flak vann-is (*shaved ice*(, spiseis (ofte med lillafarget syltetøy), fersk frukt, nata de coco eller lignende gelé av noe slag, sprø kornflak eller ditto snacks samt melk (eller kondensert melk). Dessuten inneholder blandingen ofte bønner og jackfruit.

Halo-halo har en viss sødme. Man pleier å spise halo-halo i den varmeste perioden på Filippinene, som er fra mars til juni.

Referanser
----------

1. ↑  Abad-Santos, Alexander (25. juli 2013). «Behold Halo-Halo, the Filipino Dessert That's Taking Over New York City». *theatlantic.com* **(engelska)**. Besøkt 14. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Korba** (hindi: कोरबा) er en by og et kommunestyre i den indiske delstaten Chhattisgarh. Byen er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn. Korba er også stedet for et aluminiumsverk som opereres av det privateide Bharat Aluminium Company (BALCO). Byen er godt forbindet med tog til andre store indiske byer. Disse byene inkluderer Delhi, Mumbai, Kolkata, Chennai, Hyderabad, Bangalore, Ahmadabad og Nagpur. Korba mangler fortsatt direkte togforbindelser til prominente store byer som Bhopal, Indore, Gwalior, Ujjain, Lucknow, Kanpur, Jaipur osv. Nærmeste jernbanestasjon er Champa, mens nærmeste flyplass ligger omtrent 250 km unna i Raipur. 

Korba og Champa (et område i nærheten) er kjent for *Kosa*, et spesielt utvalg av silke som brukes for å produsere høykvalitets tekstiler. På grunn av sin lette vekt og skinnende stil blir *kosa* brukt til å lage kurta, sari, skjorter, salwar-dresser og andre festklær og hverdagslige klesplagg.

Geografi
--------

Korba ligger i gjennomsnitt 252 moh.. Elvene Hasdeo og Ahiran renner forbi byen. Området rundt byen står for mesteparten av elektrisitetsproduksjonen i delstaten Chhattisgarh. Korba har variert klima.

Demografi
---------

Ved folketellingen i 2001 hadde Korba en befolkning på 315 695 innbyggere. Menn utgjorde 52 % av befolkningen, kvinner 48 %. Gjennomsnittlig lesekyndighet i byen var da 69 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 77 % av mennene var lesekyndige, mens kun 59 % av kvinnene var det samme. 14 % av Korbas befolkning var barn under 6 år.

Referanser
----------

1. ↑  "Census of India 2001: Data fra 2001-folketellingen, inkludert byer, landsbyer og tettsteder (provisoriske)". Census Commission of India. Arkivert fra original den 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Korba, Chhattisgarh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Power City Korba (Webarkiv) (engelsk)
* Korba: Power hub of Chhattisgarh (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Lyderhorn** (396 moh.) er et av de syv fjell rundt Bergen. Det ligger ved Liavatnet ca. 5 kilometer sørvest for sentrum og er godt synlig fra skipsleden både nordover og sydover, og har vært et kjent seilingsmerke. Gammelnorsk form av navnet var Logðarhorn / Lofðarhorn / Lœfðarhorn.

Nord for Lyderhorn ligger Ørnafjellet (329 moh.) og to vann som heter Skåleviksvatnet og Søre Skåleviksvatnet.

Lyderhorntunnelene er en parsell av Sotraveien fra Liavatnet i øst til krysset ved Kjøkkelvikveien mot vest.

Friluftsliv
-----------

På Lyderhorn, Ørnafjellet og Kvarven er det mange turstier fra ulike retninger. 
Bergen Turlags årlige syvfjellstur starter fra Gravdal ved Lyderhorn og går videre over Damsgårdsfjellet, Løvstakken, Ulriken, Fløyen, Rundemanen og Sandviksfjellet.

Fort
----

Kvarven fort fra 1899 lengst mot nord ble et strategisk punkt under andre verdenskrig hvor det ligger igjen en del bunkere og kanonstillinger.

Folketro
--------

Lyderhorn skal etter folketroen ha vært samlingsplass for hekser på Valborgsnatten, Sankthansnatten og i julehelgen. Anne Pedersdotter skulle ha deltatt på heksestevnene på Lyderhorn tre julenetter på rad.

Lyderhorn, "hornet" eller veten sett fra nord  Foto: Svein Harkestad 
Utsikt mot vest fra Lyderhorn. Til venstre ligger stripen på Bergen lufthavn, Flesland, og øverst i bildet ser vi Sotra. Til høyre ligger Askøy og Askøybrua
Strøk og boligområder i Bergen kommune

Referanser
----------

1. ↑  Lyderhorn på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Lyderhorn

| * v
* d
* r
Laksevåg bydel |
| --- |
| 
* Alvøen
* Bjørndal
* Damsgård
* Godvik
* Gravdal
* Hetlevik
* Håkonshella
* Kjøkkelvik
* Kringsjå
* Loddefjorddalen
* Lyngbø
* Mathopen
* Melkeplassen
* Nygård
* Olsvik
* Vadmyra
* Damsgårdsfjellet
* Lyderhorn

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
**Lyder Wentzel Nicolaysen** (født 3. mai 1794 i Bergen, død 1. august 1876) var en norsk kjøpmann og stortingsrepresentant.

Liv
---

Han var sønn av kjøpmann Nicolay Nicolaysen (1771–1836) og Bolette Marie Berentine Lexau (1772–1847), og far til antikvar Nicolay Nicolaysen og kirurgen Julius Nicolaysen. Etter å ha studert ved Christianis institut i København og et år på utenlandsreise ble han kjøpmannsborger i Bergen i 1816. Etter farens død etablerte han og broren Nicolay firmaet N. Nicolaysen & Co.

Fra 1837 var Nicolaysen medlem av formannskapet i Bergen. I 1847 flyttet han til nabokommunen Årstad. Han var representant fra Bergen til Stortinget i 1830, 1839 og 1845. Han møtte også som vararepresentant (suppleant) for Christie i 1836. Fra 1842 til 1870 var han medlem av styret for Norges banks avdeling i Bergen.

Sammen med Jens Gran stiftet han i 1850 Bergens Assuranceforening. Huset hans ytterst på Nordnes ble i 1882 innviet til Bergens sjømannshjem.

Nicolaysen var musikalsk og en god fløytespiller. Han opptrådte i musikkselskapet Harmonien, hvor han også var direktør.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 630[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Schjelderup, W.M. (1913). *Bergens Børs og dens mænd 1813-1913*. [s.n.]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lyder Nicolaysen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
St. Theophan Govorov med klobuk.
En østlig katolsk biskop i hvit klobuk.
**Klobuk** er en del av den klerikale påkledning som den bæres av østortodokse og av katolikker av den bysantinske ritus og noen andre riter. Ordet betyr *hatt* på enkelte slaviske språk, og kommer antagelig fra det tyrkiske *kalpak*.

I den russiske tradisjon benyttes denne hatten i klostre og dessuten av biskoper. Den består av en kamilavkion med et slør. I den athonittiske tradisjon blir en epanokamelavkion lagt (drapert) over denne *kamilavkion*, i andre tradisjoner blir den festet.

Klobuken bæres tradisjonelt av munker under gudstjenesten. For visse seremonier, som for eksempel hyldester av helgener, blir den tatt av og lagt på venstre skulder. Nonner får som regel ikke ta av seg sin klobuk under gudstjenesten. Også når nonner selves, blir bare pannen frilagt, men ikke hele klobuken tatt av.

Klobuken bæres svært ofte av biskopene. Vanlige biskoper bærer den enkle klosterklobuk. På forsiden av klopuken båret av en slavisk erkebiskop eller metropolitt er det som regel et lite kors som tegn på deres rang. Metropolitittbiskopper bærer hvit klobuk i stedet for svart.

Patriarken av Romania bærer både hvit klobuk og hvis ryassa. Patriarken av Moskva bærer en hvit hodeutsmykning som på lignende måre som klobuken er avrundet ved spissen, er dekorert med en påsydd seraf og et kors.

Den koptiske katolske kirkes patriark og dens biskoper, og de armensk-katolske biskoper, benytter også klobuk, selv om dette ikke er brukelig i de tilsvarende gammelorientalske kirker. Røde klobuker bæres av den koptisk-katolske patriark og likeså av storerkebiskopen for den ukrainsk-katolske kirke, når denne eventuelt er blitt utnevnt til kardinal. Ukrainsk-katolske vanlige biskoper benytter fiolette kobuker.

Referanser
----------

1. ↑  Stručný etymologický slovník jazyka českého (Etymologisk ordbok), SPN, Praha 1968
2. ↑  Preoţi colaboratori ai fostei securităţi (dt. etwa Priesterliche Mitarbeiter der Securitate) auf bbc.co.uk vom 28. Juli 2006, abgerufen am 16. Dezember 2013
3. ↑  Bishop Basil Losten in the purple headdress hos brama.com 8. Juni 2003, abgerufen am 16. Dezember 2012

Litteratur
----------

* Philippi, Dieter (2009). *Sammlung Philippi – Kopfbedeckungen in Glaube, Religion und Spiritualität,*. St. Benno Verlag, Leipzig. ISBN 978-3-7462-2800-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Klobuk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Russian monk wearking klobuk (side view).
* Metropolitan (St. Joseph of Petrograd) in white klobuk.
**Klokkefrosk** (*Bombina bombina*) er en liten paddelignende frosk med vortete hud. I størrelsen måler den ca. 56 mm. Oversiden er vanligvis gråbrun eller mørkebrun. Fargen på undersiden er karakteristisk, med gule, oransje eller røde flekker på svart eller blåsvart bakgrunn. På undersiden er det mange små hvite flekker. Klokkefrosken tilhører skivetungede frosker, som kommer av at tungen er skiveformet. Klokkefrosken utskiller en gift gjennom huden dersom man tar på den, og hvis man deretter gnir seg i øynene eller berører slimhinner, svir det kraftig og lenge. Derfor skal man være veldig forsiktig og vaske hendene grundig etter man har berørt en klokkefrosk.

Utbredelse
----------

Klokkefrosken er utbredt i store deler av Øst-Europa inkludert Latvia, Litauen, Polen, Tyskland, og er innført i Danmark og Sverige.

Lyd
---

Kvekkingen kan høres på 200 til 3000 m. Lyden er en boblende, melodisk tone. Den kan minne om en gjøk eller lyden som når man puster i en tom flaske.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Klokkefrosk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Klokkefrosk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Klokkefrosk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Klokkefrosk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Klokkefrosk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Klokkefrosk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bombina bombina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Bombina bombina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bombina bombina* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Ödekyrkogården
**Klockrike** er et tettsted i Motala kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 272 innbyggere.

Stedet ble kjent for mange i 1948, da Harry Martinson utgav romanen *Vägen till Klockrike*. 8.–10. mai 2009 hadde Harry Martinson-sällskapet et arrangement i Klockrike for å markere at det var 60 år siden *Vägen till Klockrike* ble utgitt. 

Klockrike var egen kommune fram til kommunesammenslåingen på 1950-tallet. Tettstedet Klockrike, åtte kilometer sør for Borensberg, oppstod omkring Klockrike stasjon på jernbanestrekningen Linköping–Fågelsta, som ble innviet i 1897.

Klockrike kirke ble innviet i 1830 og erstattet da middelalderkirken fra ca. 1300, som fikk store skader under danskenes herjinger i Sverige i 1567. I 1818 ble den gamle kirken rammet av lynnedslag. Det påfølgende brannen ødela klokketårnet og smeltet kirkeklokkene. I forbindelse med byggingen av den nye kirken ble den gamle revet i 1825. Den nye kirken ble bygd i samarbeid med Brunneby menighet

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 4. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Klockrike byråd
* Klockrike hembygdsförening
* Nettverket Företagare i Klockrike
* Foreløpig program for Harry Martinson-sällskapets arrangement i juni 2009

| * v
* d
* r
Motala kommune i Östergötlands län i Sverige |
| --- |
|  | Borensberg **·** Fornåsa **·** Fågelsta **·** Godegård **·** Klockrike **·** Motala **·** Nykyrka **·** Tjällmo **·** Österstad |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Oxyroplata*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 6 millimeter), avlange, matte, mørke bladbille, pronotum og dekkvingenes rot gjerne gulaktige på sidene. Oversiden er tett og nokså kraftig punktert. Antennene består av 8 ledd og er middels lange, ganske kraftige, det ytterste leddet skarpt tilspisset. Hodet er bredere enn langt. Pronotum er rundet, tett og grovt punktert. Dekkvingene er jevnbrede og har 10 punktstriper, fire opphøyde lengderibber, med lange pigger i spissen.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artene lever på planter i familien Malpighiaceae.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til Bolivia i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Oxyroplata*** Uhmann, 1940
							+ *Oxyroplata aequicostata* Uhmann, 1948
							+ *Oxyroplata bellicosa* (Balý, 1886)
							+ *Oxyroplata clienta* (Weise, 1905)
							+ *Oxyroplata soror* (Weise, 1905)

Litteratur
----------

* *Oxyroplata* på ITIS
* Hispines of the World - *Oxyroplata*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oxyroplata* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Oxyroplata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Oxyroplata* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Protambulyx carteri*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den lever i varme områder i Amerika.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 95 – 110 mm), slank svermer, lysbrun. Hodet er uvanlig stort til Smerinthinae å være og munndelene er funksjonelle. Brystet er mørkere brunt på sidene. Vingene er lange og smale. Forvingen er helt ensfarget eller med mer eller mindre tydelige, brune flekker. Den er litt innskåret innefor bakhjørnet som derfor blir fremtredende. Bakvingen er gulaktig til oransje.

Levevis
-------

I motsetning til de fleste andre Smerinthinae har denne arten funksjonelle munndeler som voksen. Den besøker blomster og drikker nektar. Larvene lever på plantefamilien Anacardiaceae.

Utbredelse
----------

Den finnes i tropisk Amerika nordover til Florida.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Protambulyx carteri*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Protambulyx carteri* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Protambulyx carteri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Protambulyx carteri* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Protambulyx carteri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Protambulyx carteri* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Limbdi** er en by i den indiske delstaten Gujarat. Byen ligger i distriktet Surendranagar, og i regionen Saurashtra. Byen Surendranagar er nærmeste by med en avstand på 28 kilometer. 

Gjennom Limbdi flyter elven Bhogavo. Reisende til byen når sitt mål lettest med buss i fra Ahmadabad eller med tog fra Mumbai (*the Saurashtra Mail train*) med stoppesteder i Ahmadabad og Surendranagar.

Historie
--------

Limbdi var tidligere et fyrstedømme styrt av Jhaladynastiet. Etter den indiske selvstendigheten i 1947 tvinges Limbdi som alle andre fyrstedømmer og gi opp sitt monarkiske styre og integreres i en nærliggende delstat. I det gamle fyrstedømmets grenser bor det i dag ca. 40 000 mennesker (2001). Av historiske hendelser i kolonitiden er at det ble grunnlagt en pikeskole i byen (*Lady Wellingdon Girls School*, nå kalt *Municipal school number 3*) allerede den 1. mars 1859.

Referanser
----------

1. ↑  «Census of India 2001: Data from the 2001 Census, including cities, villages and towns (Provisional)». Census Commission of India. Arkivert fra originalen 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.  Arkivert 16. juni 2004 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Jernkors med skuddhull på Varhaug gamle kirkegård.  Foto: Ruth Hetland 
**Varhaug gamle kirkegård** er en kirkegård som ligger i havgapet på gården Varhaug i Hå kommune. Kirkeplassen er fra mellomalderen. Rundt 1200 ble trolig den første kirken reist her, og det er mye som tyder på at denne ble lagt på et gammel hedensk kultsted. Flere forskjellige kirker har stått på kirkegården. Den gamle kirken ble revet i 1905 og ny kirke ble bygget på Odland. 

Like utenfor kysten her var det et skipsforlis («Ingermanland») i 1842 som krevde 389 russiske liv. De fleste ble begravet på Varhaug gamle kirkegård som er fredet. Det er også reist et minnesmerke over russerne og «sjøfolk som her fikk sin grav».

Varhaug kapell Foto: Bosc d'Anjou

Varhaug kapell
--------------

I 1951 ble dagens kapell, Varhaug kapell, reist med de gamle kirkeklokkene fra 1791 i. Fabrikkeier Asbjørn Stueland fikk bygd dette kapellet. Senere testamenterte Guri Ånestad et beløp til legging av glaserte takpanner. Kapellet er vel 15 m² stort, og har 14 jærstoler til å sitte på. Kapellet blir ofte brukt til vielser.

I 2003 ble kapellet brukt i innspillingen av musikkvideoen til Kaizers Orchestras sang Evig Pint fra albumet med samme navn.

Eksterne lenker
---------------

* Om Varhaug gamle kyrkegard, Hå kyrkjelege fellesråd
* (en) Varhaug gamle kirkegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Varhaug gamle kirkegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Hammerverksbygningen hvor det produseres sigder (foran bygningen sees et kunstverk)
Mäckingerbach-dalen sett fra øvre del av museumsområdet
**Hagen friluftsmuseum** (LWL-Freilichtmuseum Hagen – Westfälisches Landesmuseum für Handwerk und Technik) er et museum for håndverk og teknikk i byen Hagen i sørøstre del av Ruhrområdet i Landschaftsverband Westfalen-Lippe (LWL) i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Museet ble etablert samtidig med Friluftsmuseet i Detmold i 1960 og ble åpnet for publikum tidlig i 1970-åra. 

Museet drives av Landschaftsverband Westfalen-Lippe, regional myndighet for Westfalen og Lippe innen delstaten. 

Museet ligger i nærheten av bydelen Selbecke, sør for Eilpe i dalen Mäckingerbach. Museet ligger nær motorveiene E41 og E37. 

Museet har som målsetting å vise historien om områdets håndverk, ikke bare gjenstander og bygninger, men også hvordan verktøy og utstyr ble brukt i praksis. 

Museumsområdet ligger i en liten dal med en elv, og det er flyttet et stort antall bygninger hit; noen av dem ligger plassert som i en landsby. Museet har ca. 60 verksteder av ulike slag håndverk for by- og bygdehåndverk. I mer enn 20 verksteder demonstreres hvordan verktøy og utstyr brukes. Spesielt interesserte museumsgjester kan ta del i arbeidet.

Historien
---------

Så tidlig som i 1920-årene forsøkte en gruppe ingeniører og antikvarer å ta vare på teknologiske monumenter. Initiativtakeren til museet så allerede da for seg at dalen Mäckingerbach ville være et passende museumsområde. Stedet ble valgt fordi vind, vann og vannkraft samt skog var viktige lokaliseringsfaktorer for indusriproduksjon på 17- og 1800-tallet. 

I 1960 ble museet grunnlagt, og 13 år senere kunne portene åpnes for publikum. På museumsområdet kan en følge utviklingen av håndverk og småindustri i regionen fra slutten av 1700-tallet til inn på 1900-tallet.

Håndverksfagene
---------------

Håndverksfagene som demonstreres på Hagen friluftsmuseum er bl.a. repslaging, smedhåndverk, ølbrygging, baking, garving, trykking, kornmaling og papirproduksjon. 

Friluftsmuseet i Hagen er åpent for publikum fra mars-april til oktober. 

* Museumsbesøkende foran tobakksfabrikken.Museumsbesøkende foran tobakksfabrikken.
* Sigdproduksjon i hammerverketSigdproduksjon i hammerverket
* Bindingsverkshus, flyttet fra Neunkirchen Bindingsverkshus, flyttet fra Neunkirchen
* Museets reperbaneMuseets reperbane

 kart

Litteratur
----------

* Christian Kleinert, Fritz H. Sonnenschein: *Museum. Westfälisches Freilichtmuseum Hagen* Westermann, Braunschweig 1980, ISSN 0341-8634.
* Uwe Beckmann, Lutz Engelskirchen M.A.: *Westfälische Freilichtmuseum Hagen – Landesmuseum für Handwerk und Technik: Museumsführer.* Landschaftsverband Westfalen-Lippe 2005, ISBN 3-926190-18-3.

Se også
-------

* Liste europeiske friluftsmuseer

Eksterne lenker
---------------

* (en) Westfälisches Freilichtmuseum Hagen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Museets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Bibliotekets filial i Frankfurt am Main.
Bibliotekets filial i Frankfurt am Main.
Bibliotekets filial i Leipzig.
**Deutsche Nationalbibliothek** (**DNB**) er Tysklands nasjonalbibliotek. Det har ansvar for å samle og permanent arkivere alle tyske og tyskspråklige publikasjoner fra 1913 og senere, utenlandske publikasjoner om Tyskland, oversettelser av tyske verker og verker av tyskspråklige emigranter publisert mellom 1933 og 1945, samt å gjøre disse tilgjengelige for almenheten.

Historikk
---------

Allerede i 1848 var der planer om et tysk nasjonalbibliotek. Planene ble skrinlagt, men de bøker som allerede fantes ble forvart i Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg. I 1912 kom Kongeriket Sachsen og den tyske bokhandlerforeningen overens om å etablere et tysk nasjonalbibliotek med sete i Leipzig. Den 1. januar 1913 begynte man å systematisk samle inn alle publikasjoner på tysk, herunder bøker fra Sveits og Østerrike.

Se også
-------

* Gemeinsame Normdatei (GND)

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deutsche Nationalbibliothek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Deutscher Gewerkschaftsbund** (**DGB**) var fra 1919 til 1933 Tysklands nest største landsorganisasjon for arbeidstakerorganisasjoner. Medlemmene var kristelig og nasjonalt orienterte fagorganisasjoner, med innslag av høyreradikale og antisemittiske medlemmer. Den største landsorganisasjonen var det sosialistiske Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund. DGB ble på tross av sin nasjonalistiske innstilling, oppløst ved Adolf Hitlers maktovertakelse i 1933.

Historie
--------

Heinrich Brüning, en gang generalsekretær i DGB, taler her i 1932 som Tysklands rikskansler, for gjenvalg av president Hindenburg.
De første kristelige fagforeningene oppsto i 1899, under Det tyske keiserrike. Fra 1919 ble de organisert i DGB sammen med de kristelig-nasjonale funksjonærer (Angestellter) i private virksomheter, og tilsvarende (Beamter) i offentlige virksomheter. Ved begynnelsen av 1920-årene representerte DGB nærmere 1,5 millioner medlemmer.

Fagforeningene i DGB bygget på en kristen verdensanskuelse, men de var fristilt fra enhver bestemt konfesjon. De kristelige fagforeningene avviste teoriene om klassekamp og den internasjonale solidaritet mellom proletarer. Disse fagforeningene arbeidet for et solidarisk fellesskap innenfor rammen av en nasjonal arbeiderstand.

Medlemmene av DGB stilte seg avvisende til Weimarrepublikken. Medlemsmassen kom fra flere forskjellige politiske partier. Det dreide seg partier fra det katolske Zentrum, det arbeidsgivervennlige Deutsche Volkspartei til det monarkistiske  Deutschnationale Volkspartei. Det völkisch-orienterte Deutschnationale Handlungsgehilfen-Verband (DHV) var også tilknyttet DGB. Denne spredning i den partipolitiske basis, førte til at organisasjonen fikk liten politisk innflytelse.

Heinrich Brüning som hadde vært generalsekretær i DGB, ble i 1930 rikskansler i Tyskland. Brüning ledet de to første av de fire presidialregjeringene som styrte, inntil Adolf Hitler overtok i 1933. Regjeringen var ikke lengre basert på tillit i parlamentet, men hos presidenten. Denne utviklingen som innebar opphevelse av parlamentarismen i Tyskland, ble positivt mottatt av DGB, men førte ikke til økt oppslutning. Den økonomiske krisen som herjet Tyskland, medførte også at DGB tapte medlemmer.

Den nasjonale innstilling som DGB hadde vist, var ikke nok til at den ble tatt i nåde hos den nasjonalsosialistiske regjeringen til Adolf Hitler. DGB og hele organisasjonens formue ble innlemmet i den nasjonalsosialistiske arbeiderorganisasjonen Deutsche Arbeitsfront.

Se også
-------

* Deutscher Gewerkschaftsbund (stiftet 1949)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Arnulf Scriba. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Kapitel: Weimarer Republik». *www.dhm.de* **(tysk)**. Stiftung Deutsches Historisches Museum. Besøkt 6. januar 2018.

Portal: Tyskland
**Vadmyra** er et boligområde i Loddefjord i Laksevåg bydel i Bergen. Området preges av store borettslag bestående av høyblokker og lavblokker, men har også en del eneboliger. Vadmyra ligger like ved Vestkanten kjøpesenter, omgitt av Hetlevik i sør og vest og Loddefjorddalen i nord og øst. Loddefjord skole, Sandgotna skole og Vadmyra skole ligger i området. 

Vadmyra omfattes av grunnkretsene Klasatjørna, Sandgotna, Vadmyra og Vestre Vadmyra, med til sammen 3 220 innbyggere 1. januar 2012 og et samlet landareal på 0,73 km² og 0,05 km² ferskvann. 

Området har et eget idrettslag, Vadmyra Idrettslag som ble stiftet 1.okt 1972. Idrettslaget har aktiviteter på Vadmyrabanen, Vadmyrahallen og i gymsalene til nærliggende skoler. 

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Laksevåg bydel |
| --- |
| 
* Alvøen
* Bjørndal
* Damsgård
* Godvik
* Gravdal
* Hetlevik
* Håkonshella
* Kjøkkelvik
* Kringsjå
* Loddefjorddalen
* Lyngbø
* Mathopen
* Melkeplassen
* Nygård
* Olsvik
* Vadmyra
* Damsgårdsfjellet
* Lyderhorn

 |
**The European College of Sport Science** (ECSS) er en idrettsvitenskapelig organisasjon. Idealet til organisasjonen er *Del kunnskap* (*Share your knowledge*)! ECSS ble stiftet i 1995 i Nice, Frankrike, og har som visjon å samle, utvikle og formidle vitenskapelig kunnskap om idrett i en europeisk kontekst.

Kjennetegn
----------

ECSS er Europas ledende[] organisasjon for idrettsforskere og har utstrakt samarbeid med tilsvarende organisasjoner i andre deler av verden. Målet er å fremme idrettsvitenskap og forskning. Perspektivet er både flervitenskapelig og tematisk.

Funksjon
--------

ECSS støtter europeiske institusjoner og organisasjoner som Den europeiske union (EU) ved å tilby forskningsbaserte råd og utredninger. I tillegg er ECSS det viktigste europeiske nettverket for idrettsforskere fra alle relevante subdisipliner.

Medlemskap
----------

ECSS tilbyr individuelle medlemskap til forskere i idrettsfeltet og representerer slik et europeisk og også globalt nettverk for vitenskapelig utveksling og samhandling. Medlemsfordeler inkluderer blant annet redusert deltakeravgift ved konferanser, gratis tilgang til European Journal of Sport Science, ECSS News Bulletin og ECSS Newsletter. Kravet for medlemskap er vitenskapelig utdanning innenfor idrettsfag eller andre relevante felt. ECSS har et stadig stigende antall medlemmer.

Kongresser
----------

Det har blitt arrangert årlige kongresser siden stiftelsen av ECSS i 1995. Deltakere kommer fra hele verden. Kongressene bygges opp omkring et bredt utvalg inviterte symposier, åpne sesjoner, fellesforedrag og debatter. Perspektivene er både disiplinorienterte og tverrfaglige og tematiske.

ECSS Office
-----------

ECSS’ sekretariat er ved German Sport University, Köln

Eksterne lenker
---------------

* ECSS Website
* ECSS Congress Website
* The Norwegian School of Sport Science
* German Sport University Cologne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Eugeusis*** er en slekt av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, avlange, røde og svarte lysbiller med kamformede antenner.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Artene lever på Sri Lanka.

Systematisk inndeling med noen arter
------------------------------------

  

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Ototretinae** McDermott, 1964
					- * slekten ***Eugeusis*** Westwood, 1853
							+ *Eugeusis palpator* Westwood, 1853
							+ *Eugeusis ramicornis* (Janisova & Bocakova, 2009)

Referanser
----------

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Deutsche Reichsbahn** (Den tyske riksbane, **DR**) var et tysk offentlig jernbaneselskap som ble opprettet i 1920 ved sammenslåing av statsbanene i Preussen, Bayern, Sachsen, Württemberg, Baden, Mecklenburg-Schwerin, Hessen og Oldenburg, som samtidig kom under føderal kontroll. Tysklands forfatning av 1919 gjorde dette nødvendig.

Etter andre verdenskrig ble den tyske jernbanen delt. Jernbanen i DDR (Øst-Tyskland) ble fortsatt kalt Deutsche Reichsbahn, mens jernbanen i Vest-Tyskland ble kalt Deutsche Bundesbahn. Jernbanen i det delte Berlin var i sin helhet administrert av Deutsche Reichsbahn. Deutsche Reichsbahn og Deutsche Bundesbahn fortsatte å operere som selvstendige selskaper også etter gjenforeningen av Tyskland. I januar 1994 ble selskapene slått sammen under navnet Deutsche Bahn.

Lokomotiver brukt av DR var blant annet DR BR 80 og DR V 200.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deutsche Reichsbahn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Eder** er en elv i Nordrhein-Westfalen og Hessen i Tyskland og en av sideelvene til Fulda fra venstre med en lengde på 176 km. Den ble først nevnt av den romerske historikeren Tacitus som *Adrana* i området Chatti.

Elven har sitt utspring fra fjellet *Ederkopf* vest i Nordrhein-Westfalen nær kilden til elvene Lahn og Sieg. I motsetning til Lahn og Sieg, som begge er sideelver til Rhinen, renner Eder østover og nordover og munner ut i Fulda ved Edermünde, sør for Kassel. Ved Hannoversch Münden renner Fulda sammen med Werra og danner Weser som renner ut i Nordsjøen nord for Bremen. Byer langs Eder er blant annet Battenberg, Frankenberg, Waldeck og Fritzlar.

I 1914 sto Ederdemningen – en 47 meter høy demning – ferdig nær den lille byen Waldeck, og den dannet reservoaret Edersee, som er 27 km lang og holder opp til 200 millioner m³ vann. Den benyttes til vannkraftproduksjon og for å regulere vannivået i Weser. 

Demningen ble ødelagt av britiske bombefly 17. mai 1943 (Operasjon Chastise). Bombeflyene var utstyrt med den spesielle Barnes Wallis-bomben, som spratt bortover vannet når den ble sluppet i en spesiell vinkel fra fly. Samme natt ble demningen ved Möhnereservoaret også bombardert, noe som skapte enorme ødeleggelser og tap av liv nedstrøms (størsteparten av de omkomne var ukrainske krigsfanger like nedenfor demningen). Filmen *The Dam Busters* omhandler denne hendelsen. 

Demningen ble bygd opp igjen samme år, og i dag er innsjøen et område for rekreasjon. 

Nedenfor Ederdemningen og Edersee følger Affolderner See, som er nedre reservoar for Waldeck vannkraftverk.

Referanser
----------

1. ↑  here, RAF Details. «RAF - Operation Chastise\_new». *www.raf.mod.uk*. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 30. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Sergej Mikhajlovisj Plesjakov** (russisk: Сергей Михайлович Плешаков født 2. november 1957 i Syzran, død 29. mai 2018 i Jekaterinburg) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Plesjakov vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak India og Spania. Seks lag deltok og det ble spilt en innledende enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen kom på tredjeplass og fikk møte Polen som ble nummer fire i en bronsefinale. Sovjetunionen vant bronsefinalen med 2-1. Plesjakov spilte seks kamper og scoret to mål i OL-turneringen.

Han er tvillingbror til Vladimir Plesjakov som også spilte på laget.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sergej Plesjakov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sergej Plesjakov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Roe Fremstedal** (født 7. august 1977) er en norsk fagfilosof som er professor ved NTNU. Fremstedal var tidligere professor ved UiT (2014-2020), og har vært førsteamanuensis (2011-13), universitetslektor (2002-06) og stipendiat (2006-10) ved NTNU tidligere. Fremstedal har doktorgraden (Ph.d.) i filosofi fra NTNU på avhandlingen *Kierkegaard and Kant on Anthropology and Religion: Evil, Faith, and Hope*. Han har studert ved NTNU og UiO og hatt studie- og forskningsopphold ved Københavns Universitet og St. Olaf College i Minnesota. I 2016 ble Fremstedal tildelt UiTs Pris til yngre forsker (50.000kr) av Styret ved UiT.

Fremstedal har publisert innen etikk, religionsfilosofi, eksistensfilosofi og filosofisk antropologi, med særlig fokus på Søren Kierkegaard (1813-55). Han har utgitt boken *Kierkegaard on Self, Ethics, and Religion: Purity or Despair* (Cambridge University Press 2022), om Kierkegaards bidrag til teorier om selvet, etikk, sannhet og religion. Han har tidligere utgitt *Kierkegaard and Kant on Radical Evil and the Highest Good: Virtue, Happiness, and the Kingdom of God* (Palgrave Macmillan 2014) som omhandler moralsk ondskap, dyd, lykke, religion og det etiske fellesskap (den usynlige kirke) hos Kant og Kierkegaard. Fremstedal er også blant initiativtagerne til - og tidligere redaksjonssekretær (assistant editor) i - tidsskriftet *Etikk i praksis. Nordic Journal of Applied Ethics*. Han hadde til å begynne med delt redaktøransvar for tidsskriftet. Fremstedal sitter idag i redaksjonsrådet til *Con-textos Kantianos. International Journal of Philosophy*. Han var tidligere (2003-06) en del av redaksjonsrådet til *Norsk filosofisk tidsskrift* (utgitt av Universitetsforlaget) og av redaksjonen i *Parabel. Tidsskrift for filosofi og vitenskapsteori* (Tapir akademisk forlag).

Referanser
----------

1. ↑  «Prosjektsub | UiT». *intranett.uit.no*. Besøkt 11. september 2016. [*død lenke*]
2. ↑  bibsys.no: (no) Resultat av søket: forfatter = Fremstedal, Roe
3. ↑  Fremstedal, Roe (2022). *Kierkegaard on Self, Ethics, and Religion: Purity or Despair*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-1-316-51376-7.
4. ↑  underdusken.no, 2006: Praktiserer etikk[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Roe Fremstedal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Roe Fremstedal i BIBSYS
* (no) Biografi hos NTNU

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** CRIStin
 |
**Rodrigo Santana** også kjent som **Rodrigão** (født 17. april 1979) er en brasiliansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen, 2008 i Beijing og 2012 i London.

Rodrigão ble olympisk mester i volleyball under OL 2004 i Athen. Han var med på det brasilianske laget som vant volleyballturneringen. Brasil vant kvartfinalen med 3-0 over Polen, i semifinalen beseiret de USA med 3-0 og Brasil vant finalen over Italia med 3-1. 

Rodrigão vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 2008 i Beijing. De brasilianske herrelandslaget kom på andreplass i turneringen bak USA. De vant kvartfinalen med 3-0 over Kina, semifinalen med 3-1 over Italia men tapte finalen med 1-3 til USA.

Fire år senere, under OL 2012 i London vant han en ny olympisk sølvmedalje i volleyball. Brasil vant kvartfinalen med 3-0 over Argentina, og i semifinalen vant de med 3-0 over Italia. Finalen mot Russland endte med tap for Brasil 2-3.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen – **Gull** i volleyball, menn Brasils flagg Brasil
* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing – Sølv i volleyball, menn Brasils flagg Brasil
* Sølv 2012 Storbritannias flagg London – Sølv i volleyball, menn Brasils flagg Brasil

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rodrigão – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Rodrigão – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Rodrigão – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rodrigão – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pt) Rodrigão – Brasils olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Rodrigão – European Volleyball Confederation Rediger på Wikidata

* (it) Rodrigão – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
Ryszard Szymmels villa
**Ryszard Szymmels villa** (polsk *Willa Ryszarda Szymmela*) ligger ved Karolewska-gaten 1 i Łódź. Den er et av de eldste eksempler på art nouveau i Polen.

Villaen ble bygd i 1899 etter tegninger av Franciszek Chełmiński til forretningsmannen Ryszard Szymmel. Den opprinnelige planen tok ikke hensyn til art nouveau-dekorasjoner, noe villaen imidlertid fikk under byggingen. I årene 1911–1914 ble villaen ombygd. 

På utsiden presenterer bygningen alle karakteristiske trekk ved art nouveau-stilen. Her finnes blant annet en asymmetrisk elevasjon, myke vindusoverstykker, forskjellig murpuss og rike plantedekorasjoner (stiliserte trær og kastanjetreblomster). Villaen har et tilnærmet kvadratisk grunnplan og dekkes av et mangeformet tak. I elevasjonen finnes dekorasjoner med form som skjelettkonstruksjon med myke art nouveau-linjer. Fra hagesiden er villaen oppdelt gjennom terrasser, en risalitt og en portikus. 

I villaens indre er elementer av det opprinnelige utseendet bevart, blant annet glassmalerier og plantestukkatur formet som røtter og blader av piggtistel, iris samt eple- og kastanjetre. 

Etter Szymmels død gikk villaen over til hans arvinger, og senere til privatpersoner.
**Sergej Jevgenjevitsj Sajtsjik** (russisk: Сергей Евгеньевич Сайчик) (født 26. februar 1957 i Perm, død 5. oktober 2000 i St. Petersburg) var en russisk skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1975-1980.

Sajtsjik flyttet i 1974 fra Perm til Leningrad for å studere ved byens høyskole for kroppsøvning og idrett. Året etter ble han nummer 19 i junior-EM i Lundo. Han ble nummer 11 i stor bakke og 25 i normalbakke i OL i Innsbruck i 1976. I 1977 fikk han 15.-plass i VM i skiflyging i Vikersund. Han ble nummer 23 i normalbakke i VM i Lahtis i 1978.

Sergej Sajtsjik deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i sesongene 1975/76-1979/80. Sammenlagtplasseringene hans var 32, 23, 20, 29 og 50. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 16.-plass i Innsbruck 4. januar 1979. I verdenscupens første sesong 1979/80 ble han nummer 50 sammenlagt etter at han hadde blitt nummer 7 i St. Moritz 27. februar og i Engelberg 2. mars, samt nummer 11 i Gstaad 29. februar. Disse tre plasseringene ga ham samtidig 4.-plass sammenlagt i den sveitsiske hoppuka.

Sajtsjik ble sovjetisk mester i hopp til sammen fem ganger. Etter den aktive karrieren var han trener i Leningrad og leder for St. Petersburgs skihoppforbund.

Referanser
----------

Kilder
------

* Санкт-Петербурга и Северо-Западного региона: Соревнования памяти мастеров спорта[*død lenke*] (februar 2015, besøkt 8. mars 2016)
* Adam Kwieciński: Hoppresultater Sergej Saitschik (besøkt 8. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sergej Sajtsjik – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sergej Sajtsjik – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sergej Sajtsjik – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Edelmetallguardein** er en offentlig tjenestemann som prøver finheten i metaller. Formålet er å gi korrekt og tilstrekkelig informasjon til forbrukerne om de aktuelle produktene, og kontrollere at varene som tilbys forbrukerne ikke er underlødige i forhold til den angitte finheten. 

I Norge påbød daværende kong  Håkon Magnusson stempling av sølv så tidlig som i 1314. Stempelet var en garanti fra sølvsmeden om at sølvvaren var av riktig kvalitet og god fagmessig utførelse. Også den gangen ble det foretatt stikkprøver av offentlige kontrollører, guardein. I dag utfører Edelmetallkontrollen, ledet av *edelmetallguardeinen*, dette arbeidet. Edelmetallguardeinen er daglig leder for Edelmetallkontrollen og har ansvar for utførelsen av kontrollene. Edelmetallguardeinen er ansvarlig overfor Edelmetallkontrollens styre, og skal rådføre seg med dette i saker av viktighet.

Referanser
----------

1. ↑   Rapport 2008-147: *Optimal kontroll av varer av edle metaller* (PDF) s. 1
2. ↑   Lovdata: *Forskrift om edelmetallkontrollens organisasjon, virksomhet og finansiering*, Barne- og familiedepartementet, 27. november 2000

Litteratur
----------

* Cinamon, Diana Sanders (2007): *All About Antique Silver with International Hallmarks*, 2. oppl. AAA Publishing, San Bernardino, CA.

Eksterne lenker
---------------

(en) Assay offices – kategori av bilder, video eller lyd på Commons