recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Venus Braschi, kopi av Afrodite av Cnidus, München-Glyptotek
**Praxiteles** (gammelgresk: Πραξιτέλης, fra Athen, sønn av Kefisodotos den eldre, var den mest kjente av de greske billedhoggerne på 300-tallet f.Kr. Han var den første som fremstilte den nakne kvinnekroppen i naturlig størrelse. Hans verker i original er gått tapt, men han er av de mest kopierte av de romerske håndverkerne som laget pastisjer av gresk kunst. Han var også kjent nok til at han ble skrevet om av samtidige forfattere, inklusive Plinius den eldre. Noen av statuene ble også avbildet på mynter der myntene fortsatt eksisterer.

Noen forfattere har hevdet at der har vært to med samme navn. Den greske navneskikken lot ofte et navn gå igjen med to generasjoners mellomrom, slik at en forestiller seg at det var den første Praxiteles (og samtidige til Fidias) som startet skulpteringen, mens det var sønnesønnen som laget de vakreste statuene. Teorien lar seg ikke bekrefte.

Praxiteles skulle ifølge samtidige kilder ha brukt kurtisanen og hetæren Fryne fra Thespiai som modell. Dette har ført til spekulasjoner som har gitt kunstneriske utslag som maleri av Jean-Léon Gérôme, komisk opera av Camille Saint-Saëns og skyggeteaterforestilling av Charles Maurice Donnay.

Det regnes for sikkert at han ikke var virksom under regimet til Aleksander den store, som ellers nok ville ha engasjert ham. Plinius den eldres tidfesting omkring 364 f.Kr. refererer trolig til ett av hans mere kjente verk.

Hans skulpturer kjennetegnes ved:

1. Han valgte å fremstille mennesker og ungdommelige guder, som Apollon, Hermes og Afrodite, framfor de eldre gudeskikkelsene på Olympen. Statuene var i fineste marmor fra Paros og bemalt av maleren Nicias.
2. Trær, draperier og andre støttegjenstander ble integrert i verket.
3. Figurene var laget for å betraktes forfra eller bakfra mere enn fra siden
4. Der er ingen rett loddlinje – figurene er litt svaie.
5. Ansiktene er 3/4-vendt fra en midtstilt betrakter.

Disse punktene vil få en kjenner til å vurdere om figuren er en Praxiteles-kopi, men gir ingen absolutt sikkerhet for det.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Praxiteles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Praxiteles – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Rikardiansk ekvivalens** eller **ricardiansk ekvivalens** tar utgangspunkt i regnskapsidentiteten at nåverdien av alle statens fremtidige utgifter kan ikke være større enn nåverdien av alle inntekter, med andre ord må offentlige låneopptak i dag betales med skatter en gang i fremtiden. 

Under et sett av svært strenge betingelser – blant annet at husholdningene har full innsikt i myndighetenes langsiktige budsjettbalanse – så følger det at husholdningene vil fullstendig internalisere alle beslutninger som offentlige myndigheter fatter. For eksempel dersom myndighetene lånefinansierer utgifter i dag, så vil husholdningene umiddelbart spare mer for nøyaktig å kompensere for økte skatter og/eller redusert offentlig tjenestetilbud i fremtiden.

Disse strenge forutsetningene holder åpenbart ikke, og det er ingen som verken mener eller hevder at husholdningene og bedriftene perfekt internaliserer det offentliges budsjettbalanse. Rikardiansk ekvivalens er like fullt det naturlige utgangspunktet for å analysere langsiktig finanspolitikk. For det første understreker det at offentlige budsjetter med nødvendighet må balansere over tid. For det andre understreker det en nødvendig ydmykhet for byråkrater og akademikere i forhold til finanspolitikk: husholdninger og bedrifter er ikke passive brikker for byråkraters innfall, men vil observere hva myndighetene gjør og etter beste evne innrette seg deretter. Og for det tredje vil formidling av informasjon om den økonomiske situasjonen kunne gjøre husholdningene bedre i stand til å internalisere det offentliges budsjettbalanse og potensielt lede til bedre utfall.

Den første som drøftet det som siden har blitt kjent som rikardiansk ekvivalens, var David Ricardo i "Essay on the Funding System" fra 1820. Der drøftet han hvorvidt det ville bety en forskjell om man offentlige myndigher finansierte en krig ved å heve skattene eller ta opp en lån. I en artikkel som ble publisert i 1974, analyserte Robert J. Barro spørsmålet mer formelt og stringent.

Referanser
----------

1. ↑  Barro, Robert J. (1974). «Are Government Bonds Net Wealth?». *Journal of Political Economy*. 82 (6): 1095–1117. doi:10.1086/260266.
Jøder i Kaifeng omkring 1900.
**Kaifengjødene** er medlemmene av en liten jødisk gruppe som har eksistert i den kinesiske byen Kaifeng i hundrevis av år. Jøder i det moderne Kina kaller seg *Youtai* (犹太), men jødene i Kaifeng ble omtalt av sine omgivelser som tilhengere av *Tiaojinjiao* (挑筋教), som løselig kan oversettes med «religionen som fjerner senen» (jamfør jødisk kasjrut).

Menigheten i Kaifeng kan dateres til senest Song-dynastiet. På den tid var byen Kinas hovedstad. Den gamle synagogen som fantes i Kaifeng ble bygd i 1163, i Jin-dynastiets tid. Den er nå borte; på stedet ligger nå et sykehus.

De jesuittiske misjonærene ble på 1600-tallet de første vesterlendingene som fikk kjennskap til jødendommen i Kina. Det var pater Matteo Ricci som kom i kontakt med en av jødene derfra; han sendte en lekbror til byen for å undersøke nærmere. Jesuittene rapporterte så til Europa om at det i Kaifeng fantes en stor synagoge med en menighet som fulgte jødiske tradisjoner og lover. 

Kaifeng er den eneste byen der den gamle kinesiske jødiske historie består. Den siste kinesiske rabbineren døde i 1800. Synagogen ble delvis ødelagt, toraruller og andre hebraiske tekster forsvant, ble oppkjøpte av biblioteker eller ble tatt av kristne misjonærer. Mange gjenstander har forsvunnet inn i moskéen i byen.

Mange i Kaifeng identifiserer seg som jøder i folketellingene.

Litteratur
----------

* Michael Pollak: *Mandarins, Jews, and Missionaries: the Jewish experience in the Chinese Empire*, New York: Weatherhill, 1998.
* Shlomy Raiskin: «A Bibliography on Chinese Jewry, Moreshet Israel», i *Journal of Judaism, Zionism and Eretz-Israel*, No. 3 (September 2006), s. 60-85.
* Sidney Shapiro: *Jews in Old China, Studies by Chinese Scholars*, New York: Hippocrene Books, 1984.
* William Charles White: *Chinese Jews*, 2nd edition, New York: Paragon, 1966.
* Xu Xin: *The Jews of Kaifeng, China*, Jersey City: KTAV, 2003.
* Xu Xin: *Legends of the Chinese Jews of Kaifeng*, Hoboken: KTAV, 1995.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Judaism in Kaifeng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jewish Kaifeng

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Gertrud Rasks Kirke** er en hvit, luthersk betongkirke i Julianehåb (Qaqortoq), Sørgrønlands største by.

Historie
--------

På grunn av befolkningsveksten i Julianehåb kunne den gamle Vår Frelsers kirke ikke lenger betjene byens menighet, og Den danske kirke besluttet derfor å oppføre en ny kirke. Kirken ble bygget i perioden mai 1972 til juli 1973 og innviet den 8. juli 1973. Kirken er oppkalt etter Gertrud Rask, misjonæren Hans Egedes kone.

Oppførelse og interiør
----------------------

Kirken ble tegnet av arkitekten Ole Nielsen, og er oppført i ren betong og har også et betongalter. Motivet på altertavlen er basert på floraen i Sørgrønland.

Kirken har et 10-stemmers orgel bygd av Frobenius Orgelbyggeri i 1973.

Referanser
----------

1. ↑  Hans Blomhøj. «1969». Besøkt 8. april 2016.
2. ↑  ArkArk. «Gertrud Rasks Kirke». Arkivert fra originalen 18. april 2016. Besøkt 8. april 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. april 2016. Besøkt 8. april 2016.
3. ↑  Randall Harlow. «Pipe Organs of Greenland». Arkivert fra originalen 21. desember 2015. Besøkt 8. april 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. desember 2015. Besøkt 8. april 2016.
**Abraham Chebii** (født 23. desember 1979 i Kaptabuk) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i mellom- og langdistanseløp.

Chebii deltok under VM 2005 på 5 000 meter, der han endte på femteplass med tiden 12:57,74. Samme år vant han bronse på 3 000 meter under IAAF World Athletics Final 2003 i Monaco. Han deltok også under Sommer-OL 2004 på 5 000 meter, men ble utslått i forsøkene.

Han har også meritter fra VM i terrengløp, der han ble nummer to i 2005.

Personlige rekorder
-------------------

* 3 000 meter – 7:33,42
* 5 000 meter – 12:52,99

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 169928[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abraham Chebii – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Chebii – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Chebii – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Chebii – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Pulpanyresyke** eller **Enterotoxemia** \ **Enterotoxaemia** er en akutt klostridieinfeksjon hos sau og andre husdyr. Den skyldes en Clostridium bakterie. Noen steder er pulpanyresyke også feilaktig betegnet som gresskrampe eller bråsott men dette er separate sykdommer. Sykdommen kan ikke behandles, men forebygges.

Forekomst
---------

Hos sau i alle aldre, men spesielt hos lam som er 3-10 uker gamle og dyr som kommer hjem fra fjellbeite.

Symptom
-------

Akutt dødelig. Som regel finner man bare lammet dødt. Hvis ikke ligger det halvt bevisstløst med pustevansker, krampetak, padlende bevegelser med beina og fyldig buk.
Litt etter at døden er inntruffet blir nyrene bløte, slik at f.eks det ytre laget flyter bort om nyren blir holdt under rennende vann. Derav navnet og den engelske betegnelsen **pulpy kidney disease**. Man ser også ofte væske i hjertesekken og punktformede blødninger i indre organ. Uten obduksjon kan denne sykdommen forveksles med pasteurellose.

Årsak
-----

Bakterien Clostridium perfringens type D som finnes naturlig hos friske dyr, begynner å produsere en sterk nervegift som blir tatt opp gjennom mage-tarm slimhinnen. Når store lam tar til å spise gress ute, kan de få i seg store mengder gress på kort tid. Dette gresset gir god næring til nevnte bakterie. Under slike brå forskifter, særlig med fôr med mye karbohydrater eller proteiner vil bakterien oppformere seg og produsere giftstoffer. Derfor dukker sykdommen gjerne opp når sauene har 'forspist' seg. Giftstoffene angriper blant annet hjerte, nyre og hjerne. Hos lam som dier slår den oftest til hos de som ikke er tvillinglam og som derfor får mye melk og er store når de kommer på beitet. Sykdommen angriper også lam på høsten når de kommer fra relativt skrinne fjellbeiter inn på kraftige hjemmebeiter.

Forebygging
-----------

Unngås ved rett gjennomført vaksinasjonsprogram for hele saueflokken, 2-3 uker før lammingen starter. Når lammene får i seg råmelk fra søyene vil antistoffene beskytte lammet i flere uker. Brå fôrskifter fra svakt til sterkt fôr bør også unngås.

Se også
-------

* Klostridieinfeksjoner hos sau

Referanser
----------

1. 1 2 3  Synnøve Vatn, Lisbeth Hektoen, Ola Nafstad "Helse og Velferd hos sau" 1. utgave, Tun Forlag (2008) ISBN 978-82-529-3180-8

Litteratur
----------

* Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2

Eksterne lenker
---------------

* Småfesidene[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Abraham Galante**, også omtalt som **Abraham Gallant** (født 1873 i Bodrum i Tyrkia, død i 1961), var en tyrkisk forsker, historiker og politiker. Galante var professor i semittiske språk fra 1914 ved Universitetet i Istanbul, og var senere professor i historie ved samme universitet.

Hans akademiske hovedfelt var studiet av jødisk historie i Tyrkia, men han skrev også mot vedtakelsen av latinske tegn for det hebraiske alfabetet.

Galante var lærer og inspektør ved de jødiske og tyrkiske skolene på Rhodos og Smyrna. Han protesterte mot sultan Abdūlhamid II og delvis som følge av dette dro han til Egypt. I Egypt redigerte han Ladino-avisen La Vara i tidsrommet 1905 til 1908. Han bidro også til arabiske, franske og tyrkiske aviser og tidsskrifter.

Galante var delegat til den første tyrkiske nasjonalforsamlingen etter første verdenskrig, og medlem av parlamentet som møttes i 1943.

På 1990-tallet ble hans samlede verker utgitt av Isis Press i Istanbul.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  «Abraham Galante – İzmir Jewish Heritage Project» **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2021.
3. ↑  Kalderon, Albert E. (1983). *Abraham Galanté: A Biography* **(engelsk)**. Sepher-Hermon Press. ISBN 978-0-87203-111-1.
4. ↑  «Abraham Galante». *Abraham Galante* **(engelsk)**. 11. januar 2020. Besøkt 9. desember 2021.
5. ↑  «Avram Galanti Abraham Galante - AbeBooks». *www.abebooks.co.uk* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
***Puls*** er en norsk musikkavis som, med et opphold på fire år, har kommet ut siden 1978. Første redaktør var Tore Olsen. I motsetning til konkurrenten *Nye Takter*, hadde Puls et større fokus på amerikansk musikk og populærkultur. Uenigheter med utgiverne førte til at Olsen i 1985 tok med seg det meste av redaksjonen og startet *Beat*. Ny redaktør ble Arild Rønsen, de første årene sammen med Helge Gaarder som redaksjonssekretær. *Puls* gikk inn som magasin i 1998. Etter en periode som rent nettmagasin, ble *Puls* igjen lansert som magasin, denne gangen som gratismagasin som ble distribuert gjennom norske platebutikker.

*Puls* var månedsavis frem til 1993, da utgivelsene ble hyppigere, og skiftet i 1996 navn til *Puls Furore*, et navn som ble stående til magasinet gikk inn i 1998. I en periode ble *Puls* også distribuert av *Klassekampen*.

Referanser
----------

1. ↑  Rakvaag, Geir (2022). «Østkanten mot vestkanten». *deLillos Hjernen er alene*. Oslo: Falck Forlag AS. s. 33. ISBN 978-82-93976-24-0. «Puls hadde skiftet eiere. Den forrige redaksjonen brøt ut og startet Beat.»

Eksterne lenker
---------------

* Puls nettmagasin
**Gert Hyld Jynge** (1904–1994) var en norsk maler, grafiker og tegner. Hans produksjon ble i hovedsak til i mellomkrigstiden, dvs. fra midt i 1920-årene frem til 1948, da han etter eget utsagn «la opp». Han stilte ut på Høstutstillingen en siste gang i 1961.

Jynge tilhørte en gruppe kunstnere som sto i opposisjon til den rådende norske, fransk-orienterte kunstretningen der Henrik Sørensen var en av de fremste representantene.

Gert Jynge var etter hvert uttalt ekspresjonistisk i sin form. Han hadde fem arbeider på den store utstillingen «1905-1935 EKSPRESJON!» i Munchmuseet i 2005, en utstilling med arbeider av kunstnergruppen Die Brücke, Edvard Munch og norske ekspresjonister fra mellomkrigstiden.

Familie
-------

Gert Jynge var sønn av jernbanedirektør og dikter Andreas Jynge og Ester Lind Jynge (f. Skjerden). Han var gift med maleren Ragnhild Langmyr (Jynge), født 10. november 1907, død 13. januar 2008.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Gert Hild Jynge, (20.januar 1904 - 04.september 1994).»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, RKD kunstner-ID 419492[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID edf13b5c-7eed-487e-9d28-447758dfb62f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 4. september 2022[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Gjessing, Steinar: Studier i norsk modernistisk maleri 1930-40 : Bjarne Engebret, Erling Enger, Gert Jynge, Olav Strømme, Sigurd Winge, Rolf Nesch. – Oslo1977.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Abraham Bueno de Mesquita** (født 23. juli 1918 i Amsterdam, død 19. august 2005 i Lelystad), vanligvis kjent under artistnavnet sitt **Bueno de Mesquita**, var en nederlandsk komiker, skuespiller og scenekunstner.

Bueno de Mesquita er mest kjent for sine evner til å lage morsomme ansikter. Hans komiske talenter reddet bokstavelig talt livet hans. Under den andre verdenskrig var Bueno de Mesquita fengslet av tyskerne i Mechelen i Belgia fordi han var jøde. Han skulle ha blitt deportert til konsentrasjonsleiren Auschwitz, men leirkommandanten var på jakt etter flinke musikere. At Bueno de Mesquita kunne spille cello kombinert med ansiktsmimikktalentet reddet antagelig livet hans.

Bueno de Mesquita var en av de første belgiske TV-artistene. Så tidlig som i 1952, dukket han opp på TV som komiker. I 1960-årene, spilte han mange viser med musikeren Rita Corita, både på TV og på teater. I 1968 begynte han å jobbe på tysk TV, noe han fortsatte med i en lang periode. Siden hans navn var vanskelig å uttale for mange i Tyskland, var han mest kjent som den lille med bart.

Bueno de Mesquita skrev en selvbiografi, *Cello met één snaar* (Cello med en streng).

Bueno de Mesquita døde natten mellom den 18. og den 19. august 2005 i hjembyen Lelystad, i en alder av 87 år etter en lang kamp mot lungekreft og en hjernesvulst.

Referanser
----------

1. ↑   www.volkskrant.nl[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abraham Bueno de Mesquita – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Abraham Bueno de Mesquita på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Abraham Bueno de Mesquita på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Gertrud Spörri** (født 8. desember 1894 i Bäretswil, død 16. juli 1968 i Rüti, Zürich) var en sveitsisk teolog, prest, forfatter og humanitærarbeider. Hun studerte protestantisk teologi ved Universitetet i Basel og kom med i kretsen av prester og prestestudenter som grunnla Kristensamfunnet i 1922, der hun virket som prest fra 1922 til 1933. I 1933 forlot hun sammen med enkelte andre trossamfunnet etter en strid om liturgien. Fra 1939 arbeidet hun i Den internasjonale Røde Kors-komiteen og innen forskjellige sosiale velferdsorganisasjoner i Sveits. Hun var en tidlig forkjemper for kvinnelige prester og skrev blant annet boken *Die Frau im Priesterberuf* (kvinnen i presteyrket) i 1929 og *Die Frau am Altar* (kvinnen ved alteret) i 1931 om dette temaet.

Bøker
-----

* *Die Frau im Priesterberuf*, Stuttgart 1929
* *Die Frau am Altar*, Stuttgart 1931
* *Der Jünger*, Augsburg 1934
* *Die göttliche Bestimmung des Menschen*, Augsburg 1948
* (redaktør): Max Huber: *Das Internationale Rote Kreuz. Idee und Wirklichkeit. Aus Ansprachen und Aufsätzen ausgewählt und hg. v. Gertrud Spörri*, Zürich 1951
* *Der Tuberkulose-Kranke im Sanatorium*, Zürich 1953
* *Uroffenbarungen der Liebe im Werden der Menschheit*, München 1965

Referanser
----------

1. ↑  Rudolf F. Gädeke: Gertrud Spörri, in: Die Gründer der Christengemeinschaft, Verlag am Goetheanum, Dornach 1992, s. 98–109

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Kai Chresten Winding** (født 18. mai 1922 i Aarhus, død 6. mai 1983) var en danskfødt jazztrombonist og komponist som i 1934 flyttet til USA og ble brukbart kjent, etter den andre verdenskrig som medlem av Benny Goodman (1909–1986) og Stan Kenton (1911–1979) sitt orkester, men kanskje mest gjennom hans samarbeid i en bandkonstellasjon med trombonisten J. J. Johnson (1924–2001) som forøvrig overtok for Winding i Miles Davis (1926–1991) sitt orkester. Winding hadde nemlig vært med i besetningen som stod bak Davis sitt *Birth of the Cool* fra 1949. De fremførte ofte «Trombone for two», men engang ga han også ut «The Incredible Kai Winding Trombones» der de var fire tromboner på samme tid, i en septett som dessverre på 1960-tallet gikk over til å underholde på Playboy-klubber over det ganske land. 

Winding hadde også opptredener i hjemlandet og DR Big Band. Han tok del på Moldejazz 1966 i trio med den amerikanske pianisten Kenny Drew (1928–1993) bosatt i København, og de to danske, han Niels-Henning Ørsted Pedersen (1946–2005) på bass og Alex Riel (født 1940) på tromme. På sin andre dag av Moldejazz 1970 uttalte han at «Dette er min hittil største opplevelse», samme dagen som Fred Nøddelund (født 1947) urfremførte sitt verk *Atlantis*. Han var også med og dirigerte Radiostorbandet, men levde de ti siste årene sine i Spania. Kai Winding var med på flere titalls jazzplater med kjente grupper som Modern Jazz Quartet og Paul Desmond. 

Hans sønn Jai Winding er også blitt en dyktig jazzmusiker som har spilt inn flere plater.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6gb29dg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Koblingen mellom Nøddelund og Winding fremgår i artikkelen *Freddy Nøddelunds "Atlantis"–det største nasjonale innslaget på festivalen* publisert av signaturen «Teddy» i VG den 28. juli 1970.
5. ↑  Det er Store norske leksikon som nevner at han dirigerte Radiostorbandet og flyttet til Spania de siste ti årene, i en artikkel forfattet av jazzhistoriker Johs. Bergh.
6. ↑  Det er den amerikanske jazzskribenten Doug Payne som nevner dette i hans lange biografi om Winding.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kai Winding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kai Winding på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Kai Winding på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kai Winding på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kai Winding på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Kai Winding hos American National Biography Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Konstantin Sergejevitsj Aksakov** (født 10. april (g.s. 29. mars) 1817 i landsbyen Novo-Aksakov i guvernementet Orenburg, død 19. desember (g.s. 7. desember) 1860 på den greske øya Zakynthos) var en russisk journalist og forfatter. Konstantin Aksakov var sønn av forfatteren Sergej Aksakov, og bror til politikeren og forfatteren Ivan Aksakov.

Sammen med broren Ivan var grunnlegger av slavofilbevegelsenn. Aksakov, som i 1841 fikke doktorgrad på en avhandling om Mikhail Lomonosov, var under hele sitt liv ivrig virksom for utbredelse av det slavofile tankegods, og ble bevegelsens fremste historieskriver. Han foreärliget det russiske bondelivet og stilte dets kollektivisme og rolige fortrøstning opp i mot den vesterlandske individualisme og uro. Aksakovs såvel publisistiske som litterært historiske forfatterskap ble imidlertid preget av skjønnmaling og sbiktende kritisk sans. 

Blant hans skrifter kan nevnes *De gamle slavernes liv* (1852), *Anmerkninger om den nye bondeforfatningen* (1861), dramaet *Moskvas frigjøring* og komedien *Fyrst Lupoviskij*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6   Kratkaja literaturnaja entsiklopedija[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Proleksis Encyclopedia, oppført som Konstantin Sergejevič Aksakov, Proleksis enciklopedija ID 7484[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Svensk uppslagsbok, Lund 1929

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** RLS **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
*Tromsøveggen*, 1960/1961[1]
«***Tromsøveggen***», egentlig ***Mennesker på en strand***, er et skulpturalt relieff eller materialbilde av den norske kunstneren Jørleif Uthaug, utført i årene 1959-61. Verket ble opprinnelig bestilt til og montert i en trappegang i det daværende Troms fylkeshus. Da fylkeskommunen skiftet adresse fulgte kunstverket med, og det henger nå på bakveggen i fylkestingssalen.

Arbeidet ble bestilt av byggets arkitekt Jan Inge Hovig. Arbeidet måler 10 x 3 meter, og består av 52 figurer montert på en bakgrunn av kobber. 

Uthaugs biografi Øistein Parmann skriver om verket[2] at «*Dekorasjonen har en uanstrengt. relativt naturalistisk karakter med en mann som ser drømmende mot horisonten eller fremtiden, en kvinne og et barn som sammen bærer et fiskegarn, en ung kvinne med en rose, mor og barn, flyvende måker i luften, og på stranden i forgrunnen ligger sten og kork. Det hele gir et bilde av sunn, fri og glad livsutfoldelse. […] Det syrebehandlede kobberet gir en vakker bakgrunn for figurenes mosaikkvirkning, hvor farvene varierer fra de kraftigste og mest lyssterke til vakre varianter av grått.*»

Figurene er skåret ut i tre, rammet inn av tynne bånd av kobber og belagt med farvet glass, kork, stein, drivved og netting. Arbeidsredskapene var båndsag, loddebolt, syrer og glasskjærer. Når feltene innenfor figurene var rammet inn av metallbånd, ble de enkelte «rom» fylt med sement, og «*ned i sementen la han fargete glasbiter han skar til med glass for figurenes vedkommendde, og natursten og glass når det gjaldt strandfragmentene, mens kobberet ble spart til huden, der ble linjene også brent inn i metallet. Resultatet er en stor grad av stofflighet og variasjon i bruken av virkemidler.*»[3]

Uthaug hadde opprinnelig tenkt en stilisert flåte av fiskeskuter i bakgrunnen, men kom til at dette ville gjøre verket overlesset, og brukte disse elementene i et annet verk i det samme bygget.

Referanser
----------

1. ↑  Verket dateres ulikt. I *Norsk kunstnerleksikon* og i verkkatalogen i Parmanns biografi angis 1960, men både Parmann og sønn Geir Uthaug skriver at han arbeidet med verket fra 1959 til 1961.
2. ↑  Øistein Parmann. *Jørleif Uthaug : robust, praktglad, primitiv, raffinert*. Dreyer, 1981. ISBN 82-09-01919-8. Side 32
3. ↑  Geir Uthaug. *På vei mot form, Jørleif Uthaug – et portrett*. Koloritt forlag, 2011. ISBN 978-82-92395-86-8. Side 135
**Rutt Šmigun** (født **Rehemaa**, 4. mai 1954 i Tartu) er en estisk tidligere langrennsløper som konkurrerte for Sovjetunionen. Hun er mor til langrennsløperne Kristina Šmigun-Vähi og Katrin Šmigun, og er gift med langrennsløperen Anatoli Šmigun.

Hun ble junior-europamester på 5 km og stafett for Sovjetunionen i 1972 og 1973. I junior-EM i 1970 tok hun sølvmedalje i begge øvelsene, og i 1971 bronse på stafetten og 6.-plass på 5 km. I 1972 var hun også på laget som tok bronsemedalje i stafett i det sovjetiske seniormesterskapet.

Fra sesongen 1973/74 til 1976 var hun på det sovjetiske seniorlandslaget og oppnådde gode plasseringer i flere internasjonale renn, men ble ikke tatt ut til VM eller OL. Etter at hun tok en pause og fikk barn, kom hun tilbake som langrennsløper på nasjonalt nivå, og var aktiv til 1984. Hun vant kvinneklassen i turrennet Tartu Maraton i 1978 (mellom de to graviditetene), 1982 og 1983, og ble nummer 3 i Finlandialoppet i 1984. Hun ble estisk seniormester individuelt 20 ganger og i stafett 6 ganger mellom 1970 og 1984.

Rutt Rehemaa giftet seg med den russiske langrennsløperen Anatoli Šmigun i 1975. I tillegg til døtrene Kristina og Katrin, er hun også tante til langrennsløperne Aivar og Jana Rehemaa. Rutt Šmigun ble i 2010 kåret til «Årets mor» i Estland.

Referanser
----------

1. ↑   Eesti spordi biograafiline leksikon, oppført som Rutt Rehemaa, ESBL athlete ID Rutt\_%8Amigun, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Skihistorie.no: Rutt Rehemaa-Šmigun 60 år (3. mai 2014, besøkt 21. januar 2015)
* Eesti Spordi Biograafiline Leksikon: Rutt Šmigun (31. desember 2010, besøkt 21. januar 2015)
* Sport24: Rutt Šmigun (Rutt Rehemaa) (resultater, besøkt 5. februar 2015)
* Tartu Maraton: Participation statistics Arkivert 5. februar 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 5. februar 2015)
**Siret** (latinsk: *Hierasus*, rumensk: *Siret*, ukrainsk: *Серет*, russisk: *Сирет*, ungarsk: *Szeret*) er en elv som renner gjennom Ukraina og Romania og er en av sideelvene til Donau fra venstre.

Geografi
--------

Siret har sitt utspring i Karpatene i det nordlige Bukovina og renner gjennom den rumenske regionen Moldavia i sørøstlig retning før den munner ut i Donau ved Galați. Elven er 706 kilometer lang, hvorav 596 kilometer går gjennom Romania. Sirets nedslagsfelt på 44 835 m² er det tredje største blant Donaus sideelver.

Elvens navn
-----------

I antikken ble elven kalt *Hierasus*.

Byer og landsbyer
-----------------

Langs Siret, fra kilden til munningen ligger følgende byer og landsbyer: Berehomet, Storozhynets, Siret, Grămești, Zvoriștea, Liteni, Pașcani, Stolniceni-Prăjescu, Roman, Bacău, Adjud, Mărășești, Galați.

Sideelver
---------

Følgende elver er sideelver til Siret:

Venstre bredd: Bahna, Molnița, Bahna, Gârla Sirețel, Gârla Huțanilor, Vorona, Pleșu, Turbata, Pitrosul, Trestioara, Sirețel, Sodomeni, Stolniceni, Hărmănești, Pârâul Țigăncilor, Mihailei, Boca, Albuia, Vulpășești, Țiganca, Icușești, Glodeni, Râpaș, Pârâul Morii, Răcătău, Fulgeriș, Polocin, Lupa, Bârlad, Călmățui, Gerului, Mălina, Fălcoaia, Cătușa

Høyre bredd: Găvan, Negostina, Verehia, Baranca, Leahu, Hănțești, Grigorești, Sălăgeni, Suceava, Șomuzul Mic, Șomuzul Mare, Probota, Conțeasca, Ruja, Valea Părului, Podul Turcului, Tămășeni, Moldova, Valea Neagră, Turbata, Bistrița, Cleja, Răcăciuni, Orbeni, Botohan, Fântânele, Conțești, Trotuș, Valea Boului, Carecna, Zăbrăuți, Șușița, Gârla Morilor, Putna, Leica, Râmnicul Sărat, Buzău

Eksterne lenker
---------------

* (en) Siret River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Den internasjonale kommisjonen for beskyttelse av Donau (ICPDR)

| * v
* d
* r
Donau |
| --- |
| Land | Tyskland • Østerrike • Slovakia • Ungarn • Kroatia • Serbia • Romania • Bulgaria • Ukraina • Moldova | Kart over Donau |
| Byer | Donaueschingen • Ulm • Ingolstadt • Regensburg • Passau • Linz • Wien • Bratislava • Győr • Komárno • Esztergom • Budapest • Baja • Vukovar • Ilok • Bačka Palanka • Novi Sad • Beograd • Smederevo • Drobeta Turnu Severin • Vidin • Ruse • Brăila • Galați • Tulcea |
| Sideelver | Iller • Lech • Regen • Isar • Inn • Enns • Morava • Rába • Váh • Hron • Ipeľ • Drava • Tisza • Sava • Timiș • Velika Morava • Jiu • Iskăr • Olt • Osam • Jantra • Vedea • Argeș • Ialomița • Siret • Prut |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
Tromøysund og Tromøybrua sett mot øst  Foto: Anita A.Mechlenborg 
Tromøysund ved utgangen mot øst  Foto: KEN 
**Tromøysund** er et sund som skiller øya Tromøy i Arendal kommune fra fastlandet innenfor. Tromøysund går i retning østsydøst – vest. Sundet er om lag 12 km lang, og bredden varierer fra 200 m til om lag 500 m.

Skipstrafikk
------------

Tromøysund er innseilingsled til Arendal havn fra øst, og ganske store skip kan gå gjennom sundet. Fartøyer på vei vestover kan, om de ønsker smult farvann, holde innaskjærs ved å seile vestover Tromøysund og fortsette sørover gjennom Galtesund. Arendal regionhavn ligger i Tromøsund, på tettstedet Eydehavn, sammen med Saint-Gobain CM (gamle Arendal Smelteverk) og Nymo mekaniske verksted.

Fjorder
-------

Det er flere små fjordarmer fra Tromøysund og inn i fastlandet. Mørfjærkilen og Neskilen har begge forbindelse til vassdrag. Ved Eydehavn lå i eldre tid lastehavna Neskilen. Her var det utskiping av trelast og malm fra jerngruvene like ved.

Annet
-----

Buøya er en øy i Tromøysund, med bruforbindelse til Eydehavn. Øya er i dag friområde. Den gamle uthavna Narestø med verneverdig bebyggelse ligger like innenfor Tromøysunds østre utløp. På Tromøya ligger tettstedet Kongshavn. Tromøybrua forbinder Tromøy med fastlandet, og krysser Tromøysund. 

DS «Tromøsund» var også et kjent kystruteskip som krigsforliste i Nordsjøen etter å ha blitt kapret av norske kommandosoldater under andre verdenskrig. Skipet tilhørte Arendals Dampskibsselskab.
Varsellys og sirene på en brannbil
**Sirene** er apparater som lager lyd for å alarmere, som f.eks luftvernsirener eller sirener på utrykningskjøretøyer som ambulanser, politibiler eller brannbiler. 

Det finnes to hovedtyper, pneumatiske og elektroniske sirener. Den pneumatiske sirenen, som er en frittstående aerofon, består av en gjennomhullet skive som roterer med høy hastighet slik at hullene interfererer med luftstrømmen gjennom faste hull på utsiden av enheten. Denne typen sirener er energikrevende, og kan være drevet av en trefaset elektromotor. Elektroniske sirener kan benytte oscillatorer, modulatorer og forsterkere til å syntetisere sirenetoner (ul, ringelyd, etc.) som avspilles gjennom eksterne høyttalere. Det kan se ut til at elektroniske sirener gir best effekt ved varsling av kjøretøy foran utrykningskjøretøyet, mens pneumatiske sirener er det beste valget når utrykningskjøretøyet er inne i en sving, en forbikjøring el. Enkelte utrykningskjøretøy er derfor utstyrt med begge typer sirene.

Sirener brukes også som musikkinstrumenter, som i Edgard Vareses *Hyperprism* (1924), *Ionisation* (1931), og i hans *Poeme Electronique* (1958).

Sivilforsvarets sirener
-----------------------

Utdypende artikkel: Sivilforsvatets varslingsanlegg

I Norge har Sivilforsvaret ansvaret for å varsle befolkningen ved overhengende fare. Til dette benyttes i tillegg til kirkeklokker sireneanlegg forhåndsutplassert over hele landet. Disse varslingssignalene benyttes:

* **Viktig melding – lytt på radio (NRK)**: Tre signalserier med ett minutts opphold mellom seriene.
* **Flyalarm**: Korte støt i cirka ett minutt. Fare for angrep, søk øyeblikkelig dekning.
* **Faren over**: Et støt i omkring et halvt minutt.

Sivilforsvarets sireneanlegg benyttes også i fredstid. Varslingsplaner er utarbeidet for enkelte industri- og damanlegg, men sirenene kan også brukes ved uforutsette hendelser der befolkningen øyeblikkelig må varsles. I 2000 ble sirenene i Lillestrøm utløst for å varsle om brann i en gasstankvogn på jernbanen. Varslingsanlegget testes andre onsdag i januar og juni klokka 12.00.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**«I Will Sing the Wondrous Story»** er en amerikansk salme. Teksten ble skrevet av Francis H. Rowley i 1886. Originalteksten begynte med *«Can't you sing the wondrous story…»*. Ira Sankey endret den før han publiserte hymnen i 1887-utgaven av hans *Sacred Songs and Solos*.

Melodien ble skrevet av Peter Bilhorn i 1886. Alternativ melodi er «Ryfrydol» av Rowland H. Pritchard, skrevet i 1830.

Rowley skrev om sangen: *«Jeg var prest i the First Church of North Adams [Massachusetts] på den tiden hymnen ble skrevet i 1886, så vidt jeg kan huske. Kirken og fellesskapet opplevde en periode med uvanlig interesse for religiøse saker, og jeg ble assistert av en bemerkelsesverdig ung sanger med navn Peter Bilhorn. En kveld etter at gudstjenesten var ferdig sa han: «Hvorfor skriver du ikke en hymne som jeg setter musikk til? I løpet av natten kom disse mest upretensisøse og helt uverdige versene til meg. For noen år siden gikk jeg ned en London-gate en kveld rundt klokken elleve. Jeg oppdaget foran meg en gruppe Frelsesarmé-folk som holdt en gudstjeneste, og mens jeg kom nærmere dem falt det meg inn at hymnen de sang var kjent. Så gikk det opp for meg at det var denne»».*

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Syng for meg den gamle sangen».

### Innspillinger (i utvalg)

* Brage og Johan Fagerli, m. orgel av Lorentz Bliksås. Innspilt i februar 1965. Utgitt på EP-platen Harmoni HEP 228

Referanser
----------

1. ↑  Brage og Johan Fagerli, m. orgel av Lorentz Bliksås: EP (Harmoni HEP 228)

* I Will Sing the Wondrous Story[*død lenke*]
**Lars Gewe Tingström** (født 24. mars 1934 i Visby, Gotlands län, død 16. april 1993), også kjent som **Bombemannen**, var en svensk person som stod bak flere store bombeangrep i Stockholmsområdet:

* Bombeattentat mot Skatteskrapan
* Sprengning av Sigurd Denckers villa i Nacka, hvor en person omkom.
* Bombeattentat mot Kronofogdemyndigheten i Nacka.

Kritikere (og Tingström selv) pekte ut en av dommerne som medvirket til at han ble dømt som ansvarlig for en konspirasjon.

Inhabilitet under rettergangen
------------------------------

Aktoren i en tidligere sak mot Tingström, Sigurd Dencker, hadde et forhold med kvinnen som Tingström hadde bodd 8 år med, på den tiden saken pågikk. Dette er dokumentert blant annet i illegale telefonavlyttinger som Tingström gjennomførte. Båndinnspillingene ble offentliggjort etter rettergangen i radioprogrammet 20:00. Kvinnen som Tingström bodde sammen med var også vitne i rettssaken.

Han ble dømt til livstidsstraff.

Død
---

Tingström døde av kreft i fengselet i 1993. Den 17. mars 1997, fire år etter hans død, publiserte hans advokat Pelle Svensson et testament som var skrevet av Tingström, hvor han påstod at han hadde besluttet seg for å ta hevn etter hans første dom. «Blodet skal flyte i Stockholms gater», sa også Tingström under rettergangen. Ifølge testamentet skal han også ha fortalt dette til sin beste venn, Christer Petterson. Svensson la i tillegg frem en tese til utrederne av Palmemordet om at Petterson myrdet Palme som en hevn for Tingström, ettersom Palme ble ansett for å være «hovedansvarlig for den rettslige smørja» som Tingström hadde forvillet seg inn i.

Eksterne lenker
---------------

* P3-dokumentar 2006-08-06

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LIBRIS
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Spanias flagg Spania |
| VM i beachhåndball |
| Sølv | Spania 2008 | Lag |

**Spanias kvinnelandslag i strandhåndball** representerer Spania i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Spanias håndballforbund (*Real Federación Española de Balonmano*). Pr 2013 er Daniel Lara Cobos landslagstrener.

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Spania deltok første gang i VM i beachhåndball da de selv arrangerte VM i beachhåndball 2008 i Cádiz i Spania. Der kom de på 2.-plass, etter at de tapte finalen 0-2 for Kroatia. To år senere kom de på 9.-plass ved VM i beachhåndball 2010 i Antalya i Tyrkia.

De deltok ikke ved VM i beachhåndball 2012, men deltar ved VM i beachhåndball 2014.

### EM i beachhåndball

Spania deltok ved det første EM som ble arrangert - EM i beachhåndball 2000. Her kom de på 8. og sisteplass, etter at de avslutningsvis tapte plasseringskampen om 7.-plassen 0-2 mot Tyrkia. To år senere kom de på 8.-plass ved EM i beachhåndball 2002 i Cádiz i Spania, denne gangen deltok det 16 lag i EM.

Ved EM i beachhåndball 2004 kom de på igjen på 8.-plass, og i 2006 kom de på 7.-plass ved EM i beachhåndball 2006 i Tyskland. Ved EM i beachhåndball 2007 i Italia vant de alle sine fem kamper i gruppespillet, men vant bare to av fem kamper i hovedrunden, og måtte spille plasseringskamp om 7.-plassen mot Ukraina, en kamp Spania vant 2-1, og endte med det på 7.-plass av de 18 lagene som deltok.

De kom på 5.-plass ved EM i beachhåndball 2009 i Larvik, der de tapte kvartfinalen mot Italia, og etter at de slo Danmark og Ungarn i plasseringsspillet om 5. til 8.-plassen. De kom på 6.-plass ved EM i beachhåndball 2011.

I juli 2013 deltok de ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, der de kom på 7.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  DHF - *The groups for the 2013 European Beach Handball Championships*, besøkt 31. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Spanias håndballforbund
**Lars Inge «PayTwo» Undli** (født 11. november 1970 i Oslo) er en norsk breakdancer og graffitikunstner. Han er mest kjent under artistnavnet «PayTwo», eller «Pay 2» fra breakdancegruppa Atomic B-Boys.

Liv og virke
------------

Graffiti av Pay Two. Foto: Anne-Sophie Ofrim 
Undli startet med breaking i 1984, og er både norsk og skandinavisk mester i breaking. Han var initiativtakeren til gruppen Atomic B-Boys, som han startet sammen med hiphop-tvillingene Andre «Tech Rock» Eriksen og Kevin «Karma» Eriksen. Han har arbeidet med Riksteateret og som koreograf for TV-showet «Danse-feber» på TVNorge. Undli har også arbeidet med musikeren og produsenten Tommy Tee i Tee Productions. Lars Undli er også graffitimaler (se bilder på Pay-twos myspace), og freestyleskater.

Lars Undli har tidligere jobbet i skobutikken «Sole Service», men jobber nå i datterselskapet Hall Of Fame som også har utsalgssted i Oslo sentrum. Jobben i skobutikken passet godt til hans hobby, som består ev en stor skosamling av Adidas, Puma og Nike. Spesielt modellene *Adidas Superstar*, *Campus, Converse All-Stars, Nike Air Jordan*" I-VII', *Clyde '*og *'**Dunk**.*

Meritter
--------

NM 1997: Seier i «B Boy One on One», delt tittel med André «Tech Rock» Eriksen 

### Seiere med Atomic B-Boys

* Battle Of The Year 1995
* Battle Of The Year 1996
* Battle Of The Year 1997
* NM i «B Boy Crew» 1997
* «B Boy Rumble», Rockefeller i Oslo 1999, delt tittel i «Crew battles» med gruppen Floor Knights

### Seiere med Nasty 9

* Scandinavian BOTY 2000

Annet
-----

Russebussen «Psycho», med graffiti av «Tech Rock» & «PayTwo»
I 2006 sprayet Lars «PayTwo» Undli og André «Tech Rock» Eriksen russebussen «Psycho».

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. mai 2007. Besøkt 21. april 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Norske B Boy Battles (av DJ4Joy)

| * v
* d
* r
***Dansefeber*** |
| --- |
| Sesonger | 1 (2006)  **·** 2 (2007)  **·** 3 (Skandinavia) (2008) |
| Programledere | Henriette Lien  **·** Kjetil Tefke |
| Dommere | Geir Bie  **·** Merete Lingjærde  **·** Jan Ivar Lund  **·** Vibeke Sørlie  **·** Lars Undli |
| Koreografer | Tine Aspaas  **·** Belinda Braza  **·** David Byer  **·** Sølvi Edvardsen  **·** Toni Ferraz  **·** Knut Arild Flatner og Karl-Erik Nedregaard  **·** Jazzy  **·** Solveig Kitmitto  **·** Jan Ivar Lund  **·** Kristine Melby  **·** Gunn Myhrengen |
| Vinnere | Adil Khan (2006)  **·** Hanna Mjåvatn (2007) |
| 2. plasser | Maria Nygård  **·** Eric Nærbø |
| 3. plasser | Christopher Petersen  **·** Michelle Purvis |
| 4. plasser | Tine Aspaas  **·** Bjørn Holthe |
| Andre land | Australia  **·** Canada  **·** Danmark  **·** Hellas  **·** Malaysia  **·** Nederland/Belgia  **·** Polen  **·** Skandinavia  **·** UK  **·** USA |
**Borg havn IKS** er et interkommunalt selskap som er eid av Fredrikstad og Sarpsborg kommune. Selskapet har hovedbase på Øra i Fredrikstad og virksomhet på Øra og Alvim i Sarpsborg.

Borg havn er en av 32 stamnetthavner og er lokalisert på østsiden av Oslofjorden i nedre del av Glomma.

Selskapet ble opprettet i 1993 og gikk i 2011 sammen med Moss havn KF og dannet Havnealliansen.

Forbindelser
------------

### Sjø

Borg havn har faste anløp flere ganger i uken til Europa og Norge.

### Vei

Terminalen på Øra er endepunkt for riksvei 111 som går nordover E6 ved Årum og videre til Rakkestad der den fortsetter som riksvei 22 til Lillestrøm.

Fra Øra går riksvei 110 vestover over Fredrikstadbrua gjennom Fredrikstad og møter E6 ved Råde og mot øst går fylkesvei 130 mot Halden og møter E6 ved Skjeberg.

### Jernbane

Det har vært planer om en enkeltsporet godsbane (omtalt som Ørabanen) mellom Øra i Fredrikstad og Østfoldbanen på Hafslund men disse er ikke realisert.

Terminalen på Alvim har tidligere hatt sidespor fra Sandesund stasjon, men dette er nedlagt og delvis fjernet.

Borg havn betjenes i dag av Rolvsøyterminalen som ligger på vestsiden av Glomma midt mellom Øra og Alvim.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Borg Havn». *www.borg-havn.no*. Arkivert fra originalen 29. juni 2015. Besøkt 27. juni 2015.
2. ↑  «Borg Havn > Faste anløp». *www.borg-havn.no*. Arkivert fra originalen 29. juni 2015. Besøkt 27. juni 2015.
**«I Wouldn't Have Missed It for the World»** er en amerikansk sang, skrevet av Kye Fleming, Dennis Morgan og Charles Quillen. Den ble gjort berømt av countrysangeren Ronnie Milsap og ble opprinnelig utgitt på singelen RCA Victor i oktober 1981. Produsenter var Ronnie Milsap og Tom Collins. Sangen ble én av hans største hits i hans platekarriere og kom under høydepunktet av hans crossoversuksess.

Thom Jurek, en musikkanmelder og skribent for Allmusic, siterte «I Wouldn't Have Missed It ...» som *«urban cowboy countrymusikk i sin reneste form»* og refererte til pop-crossoverstilen som var på moten i begynnelsen av 1980-tallet. Sangen, med fremtredende backingvokaler, harpe og akustisk gitar, har et refreng, som Jurek skrev *«er så smittende at det kunne høres bli nynnet og plystret på gatehjørner og dens tekst bli sunget i barer og dansehaller gjennom hele resten av 1981»*.

En video av sangen ble også produsert og den har blitt sendt på The Nashville Network, CMT og GAC.

Norsk versjon
-------------

Steinar Fjeld har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Var det dette vi ønsket».

### Innspilling

* Septimus. Utgitt på LP-albumet *Septimus 3* (RCA Victor PL 40267) i 1983.

Listeplasseringer
-----------------

| Navn | Liste | Høyeste  plassering | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- |
| Ronnie Milsap | Canadas flagg RPM Country Tracks-listen | # 1 | 1981 |
| Ronnie Milsap | U.S. Billboard Hot Adult Contemporary Tracks | # 3 | 1981 |
| Ronnie Milsap | USAs flagg Billboard Hot Country Singles | # 1 | 1981 |
| Ronnie Milsap | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 20 | 1981 |

Referanser
----------

1. ↑  Jurek, Thom: *There's No Gettin' Over Me* av Ronnie Milsap, Allmusic.

### Kilder

* Whitburn, Joel (2006): *Top Country Songs: 1944-2005*
* Whitburn, Joel (2007): *Top Pop Singles: 1955-2006*
**Majavatn** (sørsamisk: *Maajehjaevrie*) er ei grend i Grane kommune i Nordland. Stedet ligger ved Store Majavatn, like ved grensen til Nord-Trøndelag. Europavei 6 og Nordlandsbanen passerer gjennom Majavatn. Majavatn stasjon ligger her. 

Det drives sørsamisk reindrift i områdene rundt Majavatn. Majavatn kirke og Stevneplassen ved Majavatn ble etablert av Finnemisjonen i 1915 som møtested for samer.

Majavatn-affæren
----------------

Majavatn-affæren eller *Majavasstragedien* var en hendelse i Majavatn høsten 1942 under andre verdenskrig.

Den norske motstandsbevegelsen organiserte og utrustet en ekspedisjon til Helgeland, for å forsyne motstandsgrupper med våpen og utstyr. Mye av dette ble brakt med båt fra Storbritannia av blant annet Shetlands-Larsen (1906–1990), og fraktet over fjellene Helgelandskysten til Grane og Vefsn.

Nils Berdahl (1905–1944) hadde fått i oppdrag å gjennomføre denne ekspedisjonen, som en del av Winston Churchills plan om å invadere og frigjøre Norge i 1942 (operasjon Jupiter).

I 1942 kom Gestapo på sporet av motstandsbevegelsen, og det kom til trefninger mellom tyskere og norske motstandsfolk ved Tangen gård. En lokal opprulling gjorde at 24 menn fra Grane, Vefsn, Vevelstad og Trondheimsområdet ble henrettet i Falstad leir den 8. og 9. oktober 1942 etter summariske rettssaker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |