recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
British Council på en messe i Tunisia
**British Council** (opprinnelig **British Council for Relations with Other Countries**) er en britisk organisasjon som ble stiftet av den britiske staten i 1934. Formålet er å «skape vennligsinnet kunnskap og forståelse mellom det britiske folk og den store verden» («create friendly knowledge and understanding between the people of the UK and the wider world»).
Organisasjonen har virksomhet i 100 land, blant annet i Norge.

Organisasjonen jobber med å utvikle forbindelser mellom Storbritannia og andre land. Dette omfatter støtte til undervisning i engelsk språk, og markedsføring av britisk kunst og kultur.

Sammen med tilsvarende kulturinstitutt for andre språk – Goethe-Institut, Instituto Camões, Alliance française, Società Dante Alighieri og Instituto Cervantes – mottok instituttet i 2005 Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora.

Referanser
----------

1. ↑   www.efp-online.com, besøkt 18. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  British Council Norway; Facebookside
3. ↑  Prince of Asturias Award for Communication and Humanities 2005; fpa.es

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) British Council – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** ICCU **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Hans-Georg Jaunich** (født 18. oktober 1951), tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Jaunich ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det østtyske laget som vant håndballturneringen for menn foran Sovjetunionen og Romania. Øst-Tyskland vant fire kamper og spilte uavgjort 14-14 mot Ungarn i gruppespillet. De vant gruppe-A og var dermed kvalifisert for finalen. I finalen møtte de Sovjetunionen som vant gruppe-B. Finalen, som ble spilt 30. juli 1980, endte med østtysk seier med 23-22. Jaunich spilte tre kamper i håndballturneringen og scoret ett mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - **Gull** i håndball menn Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans-Georg Jaunich – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans-Georg Jaunich – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans-Georg Jaunich – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Foto fra Riksantikvarens Kulturminnesøk.no
**Hornnes stasjon** var en jernbanestasjon på Setesdalsbanen; stasjonsbygningene ble fredet 2002. Setesdalsbanen ble åpnet 1896. I 1962 ble Norges siste smalsporete jernbane nedlagt. 

Bygningene langs banen er tegnet av Paul Armin Due, og bygningen på Hornnes stasjon er trolig bygd av Strømmen Trævarefabrik. Byggestilen er den nasjonalromantiske dragestilen som i jernbanearkitekturen særlig preger Setesdalsbanen og Gjøvikbanen. På Setesdalsbanen var det stasjonsbygningen som fikk dette stilpreget, mens de øvrige bygningene stort sett er holdt i sveitserstil.

Hornnes er en typisk mellomstasjon, med stasjonsbygning i dragestil, samt privétbygning og godshus. Privétbygningen på Hornnes er et særpreget byggverk som man ikke finner eksempler på andre steder. Godshuset, som ble satt opp noen år etter de andre bygningene, er revet.

Bygningene ble fredet av Miljøverndepartementet i 2002; de er i privat eie og stasjonsbygningen brukes som bolig.

Like ved ligger et annet kulturminne fra Setesdalsbanen, Hornnes jernbanebru over Otra.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Hornring i sølv ned rytter og løve. Innkjøpt i Bø i Telemark i 1897. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1897-1026.
*Glibbring* (hornring med glibber) i sølv. Innkjøpt i Nore og Uvdal i 1897. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1897-0070.
Byggkornring, hornring med kruser i filigran, hengende byggkorn og to teiner. Fra ukjent sted. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1921-0561.
**Hornring** er en sølje laget av en ring av tykk tråd med to vertikale staver eller *horn* på sidene. I tillegg kan hornringer ha påsatte figurer som ansikt, dyr og ryttere, dekor i filigran og hengende dobber eller byggkorn.

De eldste hornringene er støpt, mens de yngre har påsatte *horn* og annen dekor. I et skattefunn på Gotland fra før 1361 er det funnet en støpt skjortering som minner om de senere norske hornringene. I øvre Telemark omtales hornringer i skifter fra slutten av 1600-årene. Støpte hornringer er kjent fra flere områder, men de har vært mest brukt i Hallingdal, Sigdal, Numedal og øvre Telemark. Det er også laget hornringer med en tredje stolpe eller plate på midten og da med to torner.

Sølvsmeden Salomon Haugebrikje i Valle i Setesdal har stemplet støpte hornringer etter 1838, men på denne tiden var det mer vanlig med hornringer med filigran. Mot slutten av 1800-årene kom det hornringer med mye vedheng, ofte med byggkorn eller annet vedheng.

Hornringer har mange forskjellige navn, ofte knytte sammen med dekor. Noen av de vanligste er *glibbring* eller *mannering* er brukt om en hornring med påsatte glibber, *doppering* eller *dullering* om hornring med hengende dobber, *kornring* eller *byggkornring* om hornring med hengende byggkorn og *krosslauring* om hornring med hengende kors.

Litteratur
----------

* Berge, Rikard (1925): *Norskt bondesylv*. Risør. Opptrykk utgitt av Noregs Boklag 1975. ISBN 82 522 0102 4
* Fossberg, Jorunn (1991): *Draktsølv*. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-07340-8
* Noss, Aagot (1986): *Draktsølvet frå DEN NORSKE SAMLINGA, NORDISKA MUSEET STOCKHOLM*. Norsk Folkemuseum, Oslo.
* Noss, Aagot (2003): Frå tradisjonell klesskikk til bunad i Vest-Telemark. ISBN 82-7099-367-0

Referanser
----------

1. 1 2  Fossberg (1991), s. 67-68.
2. ↑  Berge (1925) spalte 381-382.

Eksterne lenker
---------------

* Se hornringer i DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Kungsbron sett fra nord.
**Kungsbron** er en bro i sentrum av Stockholm, som er en del av Kungsgatan og som forbinder Norrmalm med Kungsholmen. Broen går delvis over jernbaneverkstedet og bussterminalen, samt over innsjøen Klara/Barnhusviken.

Historie
--------

Den første Kungsbron ble bygget i årene 1878-1881 og erstattet sammen med *Kungsgatsviadukten* over jernbanen; en trebro i Gamle Brogatan, som gikk fra Blekholmen til Kungsgatan. Etter et forslag fra gatenavnutvalget ble navnet på broen bestemt med følgende ord: «Navnet Kungsbron skal bli gitt til den nye broen over Barnhusviken og til den nye gaten, som i broens forlengelse øst skal framdragas til Haymarket.» Navnet det er referert til er sannsynligvis Drottninggatan. Den gamle broen var en svingbro av stål, som var 10,7 meter bred og hadde støpejernstekkverk og vakre kandelabere i begge ender. Broen ble revet i 1944 da den nåværende broen ble bygget. Den ble bygget som en dobbeltbro av betong med enveis trafikk i begge retninger. Denne broen har et spenn på 68 meter og en bredde på 14 meter. Det stålfundamentet som ble brukt under støping av broen ble brukt på nytt som bærende konstruksjon i Pålsundsbron.

I 1907 ble Kungsbron supplert med «Kungsbroviadukten» over banegården. Det var en buebro av stål med et spenn på 42 meter. Denne broen ble revet i 1986 da den nåværende betongbroen ble bygget.

Bilder
------

* Kungsbron 1896Kungsbron 1896
* Kungsbroviadukten 1964Kungsbroviadukten 1964
* Kungsbron 2007Kungsbron 2007
* Gangbrua fra Kungsbron til BlekholmsterrassenGangbrua fra Kungsbron til Blekholmsterrassen

Litteratur
----------

* Dufwa, Arne, red (1985): *Trafikk, broer, t-baner, gater*. Monografier utstedt av byen Stockholm, Stockholms tekniske historie 1. Stockholm: Liber Förlag. Libris 513275. ISBN 91-38-08725-1
* Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders; Ferenius, Jonas & Lundqvist, Gunnar ([1982] 1992): «Norrmalm» i: *Stockholm gatenavn*. Monografier utgitt av Stockholm by (2. utgave). Stockholm: Komiteen for Stockholmsforskning. Libris 7593250. ISBN 91-7031-042-4, s. 165.
**Mostafa Kemal Madbouly** (arabisk: مصطفى كمال مدبولي), (født 28. april 1966), er en egyptisk politiker og fra 14. juni 2018 statsminister i Egypt. Han ble utnevnt av president Abdel Fattah al-Sisi til å etterfølge Sherif Ismail da hans regjering gikk av etter Sisis gjenvalg. Madbouly er også minister for byutvikling (fra 2014) og har også en kort periode vært fungerende statsminister.

Madbouly har mastergrad fra Universitetet i Kairo. Han var fra september 2009 til november 2011 leder for byutvikling i Ministry of Housing, Utilities and Urban Development. Fra november 2012 til februar 2014 var han regiondirektør for de arabiske land i FNs bosettingsprogram. I mars 2014 ble han minister for bosetting under statsminister Ibrahim Mahlab, og han fortsatt i denne stillingen også under statsminister Sherif Ismail.

Den 7. juni 2018 ba president Sisi Madbouly om å danne ny regjering etter at Sherif Ismail trakk seg. Sisi hadde da blitt gjenvalgt med 97% av stemmene i et omdiskutert valg i mars 2018. Madhouly gjorde store endringer i regjeringen, blant annet ved å gi plass til åtte kvinnelige ministre. President Sisi godkjente regjeringen 14. juni 2018, og regjeringens politiske program ble lagt fram for parlamentet den 3. juli 2018.. Regjeringen ble godkjent i parlamentet 25. juli.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Moustafa Madbouly, pantheon.world[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Knowing Egypt’s new PM, Moustafa Madbouly - Egypt Today». www.egypttoday.com. 07.06.2018.
3. ↑  «Mostafa Madbouly, Arab Republic of Egypt: Profile and Biography» **(engelsk)**. Bloomberg.com.
4. ↑  «Knowing Egypt’s new PM, Moustafa Madbouly». EgyptToday. 07.06.2018.
5. ↑  «Sisi appoints Moustafa Madbouly as Premier - Egypt Today». www.egypttoday.com.
6. ↑  «Egypt’s Cabinet to include 8 female ministers for 1st time - Egypt Today». www.egypttoday.com.
7. ↑  «'The economic reform programme is 85% accomplished and it will pay off,' says Egypt PM in policy statement - Politics - Egypt». Ahram Online.
8. ↑  «Egypt's House speaker congratulates gov't on winning vote of confidence». EgyptToday.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Sogndalstrand Amfi** i Sokndal er en arena for utendørskonserter og -teater i Dalane-regionen i Rogaland. Arenaen åpnet i mai 2001 og har en normalkapasitet på 1000 personer. Kapasiteten kan også utvides midlertidig. Om vinteren benyttes amfiet til båtopplag.

Historikk
---------

Sogndalstrand Amfi sto ferdig i mai 2001, og ble åpnet av daværende kulturminister Ellen Horn. Når amfiet sto ferdig var det i tillegg til å være en utendørsarena med trehusbebyggelse i kulissene, ment å være arena for det lokale spelet, *Klokkene i Vammelsund*. Dette ble spilt i perioden 2001 til 2010.

Strandaspelet «Klokkene i Vammelsund»
-------------------------------------

Strandaspelet var skrevet av egersundstrioen Arnt Olav Klippenberg, Ingvar Hovland og Øystein Ellingsen. Handlingen var lagt til napoleonskrigen, da engelskmennene blokkerte havnene slik at det brøt ut hungersnød i Norge. Blokkaden forhindret tilgang til livsnødvendig korn fra Danmark. Strandaspelet forteller historien om den modige Birgitte Kristine som tok opp kampen mot engelskmennene som prøvde å rane kirkeklokkene når alle mennene var på sjøen i kaperfart for å kapre engelske kryssere. 

Spelet ble i utgangspunktet gjort med lokale krefter, med drahjelp fra profesjonelle aktører innen lyd, lys, regi, og hovedroller. Her var Rogaland Teater en stor bidragsyter

Konserter
---------

Vamp har avholdt flere konserter i arenaen, og i 2013 satte de sammen med gjesteartist Bjørn Eidsvåg publikumsrekord i med 1700 publikummere. Den gamle rekorden ble satt av Madrugada 2006 da en konsert trakk 1350 mennesker. 

### Andre artister som har hatt konsert i Sogndalstrand Amfi

* Sissel Kyrkjebø
* Melissa Horn
* Timbuktu
* Morten Abel
* Tønes
* Odd Nordstoga
* Ten Tenors (AU)
**Bladskjærermaur** (slektene *Acromyrmex* og *Atta*) er delgruppe av maur som særlig kjenntegnes på at de henter eller skjærer av blader fra trær. Bladene tas med til reiret (bolet). Bladskjærermaur dyrker en type sopp og bladene er næring for soppen. 

Bladskjærermaur finnes i Sør- og Mellom-Amerika, men ikke i Europa.

Utseende
--------

Disse maurene har arbeidere i flere størrelser. De største er soldater, de mellomstore arbeider med å kutte blader, og de minste arbeider inni bolet.

Levevis
-------

Bladskjærermaur kutter blader med de kraftige kjevene og tar de med seg til bolet. Ofte går maurene høyt opp i trærne for å finne blader. Når bladene har blitt ført inn i bolet, blir de tygd opp til en masse som soppen vokser på. Bladmassen er næring for soppen som igjen er næring for mauren. Bolet til bladskjærermaur er i jorden (underjordisk) og det kan ha enorme dimensjoner.

Når maurene svermer, får de nye dronningene med seg noe sopp, som de bærer på seg. Nyparede dronninger går straks i gang med å dyrke noe av den første soppen når de etablerer det nye bolet. Etterhvert som det klekkes arbeidere, tar de over dyrkingen av soppen og bolet utvides etter behov. 

Det går tre til fire uker fra egget legges til larven klekkes. De unge larvene blir fôret med noen ubefruktede egg, etterhvert blir de matet med sopp av arbeidsmaur. Etter tre til fire uker er larven ferdigvokst og spinner seg inn i en kokong. Den har et puppestadium på ytterligere tre til fire uker før den klekker til voksne maur (imago).

Skadedyr
--------

Enkelte steder kan bladskjærermaur opptre som skadedyr på trær i landbruket, som sitrus trær. Noen arter i slekten *Atta* er i stand til å ribbe et tre for bladverk i løpet av ett døgn.

Kilder
------

* Sømme, Laurits 2001. *Insekter*. (Original: McGavin, George C. 2000. *Insects, spiders and other terrestical arthropods*.) N. W. Damm & Søn AS. ISBN 82-512-0601-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Leafcutter ants* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* The Tree of Life Web Project – *Acromyrmex* (engelskspråklig)
* The Tree of Life Web Project – *Atta* (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Niels Paaskes avtegning av Kvammesteinen (1626)
**Kvammesteinen** var en stor runestein som sto på Kvamme i Vik kommune, Sogn og Fjordane.
Biskop Niels Paaske omtalte steinen og tegnet av runene på den i 1626. Den sto nede ved sjøen, skrev Paaske, ikke langt fra naustet, men den var veltet da han beskrev den. Han skrev også at den var sju sjællandske alen høy, det vil si omtrent 4,4 meter. 
Steinen har med andre ord vært en av landets høyeste runesteiner. Etter 1626, året for Paaskes beskrivelse, er det ingen som har kunnet gi noen forklaring på hva som har skjedd med den. Det har vært gjort mange forsøk på å finne steinen, eller fragmenter av den, men forgjeves. Paaske fikk heldigvis tegnet av runene:

**krimr:birsa:sunr:risti:stin:þinat:þu(r) ...**
**katis:sunar:is:hir:uas:haukuin:is:stina:sia:st...**
På norrønt blir det: *Grìmr Bersason reisti stein þenna at þor (...) son Ketilssonar, es hèr vas hoggvin es steinn sjà stendr.*

På moderne norsk er det: «Grim Bersason reiste denne steinen etter Tor (...) sønn av (...) Ketilsson, som ble hugget [ned] her hvor denne steinen står». Runene skriver seg fra tidlig 1000-tall; en meget dramatisk tid helt på tampen av vikingtiden.

Referanser
----------

1. ↑  Liestøl (1957), s. 218

Kilder
------

* Liestøl, Aslak; Olsen, Magnus (1957). *Norges innskrifter med de yngre runer. 4 : XI. Hordaland fylke ; XII. Sogn og Fjordane fylke ; XIII. Møre og Romsdal fylke*. 4. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 217–220.  [e-bok fra bokhylla.no] Artikkelen oppgir flere kilder, fra 1626 til 1947.
***A Study in Scarlet*** er en amerikansk stumfilm fra 1914.

Handling
--------

Dette var den aller første historien om Sherlock Holmes, skrevet av den berømte engelske forfatteren Sir Arthur Conan Doyle. Sherlock Holmes og vennen hans, Dr. Watson, mottar en invitasjon fra Mr. Gregson fra Scotland Yard om å hjelpe til med å avdekke et mysterium. Holmes foretar en grundig undersøkelse av situasjonen og avslører snart morderen, Jefferson Hope, som kjører drosje.

Mannen innrømmer straks sin skyld, og forteller sin livshistorie - og om hevnen han ønsket seg etter de mange urett han har lidd i årene som har gått. Men før saken kan komme for retten, dør imidlertid fangen av hjertesvikt. Etterforskningen regnes som nok en seier for Sherlock Holmes, og hans deduktive metoder - ettersom offiserene i Scotland Yard så godt som hadde festet alt ansvaret på en annen, uskyldig, person.

Rolleliste
----------

* Francis Ford som etterforsker Sherlock Holmes.
* John Ford som Dr. John H. Watson.
* Grace Cunard.
* Harry Schumm.

Referanser
----------

1. ↑  A Study in Scarlet

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Study in Scarlet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Danajon-revene** (engelsk: *Danajon Bank*) ligger sør i Camoteshavet, nord for øya Bohol og sørøst for øya Cebu. Det dreier seg om et kompleks med åtte store korallrev, hvorav Caubyan- og Calituban-revene utfjør det eneste dobbel-barriererevet på Filippinene og dekker et areal på 271,7 km². Danajon-revene er som system det tredje største korallrevsystemet i filippinske farvann og er vesentlig mer omfattende enn den bedre kjente Apo Reef Marine Natural Park i Mindorostredet.

I Danajon-revenes område ligger øyene Mactan, Lapinin, og Olango-øyene og 40 mindre øyer. Geografisk strekker systemet seg fra Cebustredet til farvannene ved øya Leyte. Det er 72 km langt, og bredden varierer mellom 9 og 25 km. Kystene som ligger opp mot Danajon-revene er ca. 699 km lange. Farvannene runt dekker 2 476 km².

Farvannene rundt Danajon-revene anses som et selvstendig økosystem og et periferifarvann i Camotes-havet. Korallrevene opptar et areal på 624,30 km²; mangroveskoger dekker 52,50 km² langs kystene. 

Danajon-systemet er ett av verdens minst kjente og utforskede av de store revsystemer. Det har stor økologisck betydning iAsia, ikke bare som marint økosystem, men også som hvile- og overvintringsområde tor trekkfugler som for eksempel kritthegrene (*Egretta eulophotes*).

Eksterne lenker
---------------

* The Fisheries of the Central Visayas, Status and Trends  PDF Dokument 4,13 MB (engelsk)
* Vorstellung des Doppel-Barriereriffs auf Oneocean.org (PDF; 286 kB)
**FIFF** (akronym for *fag, individ og fellesskap i fokus*) er et nettbasert dokumentasjonssystem pedagogisk laget for læring og kvalitetssikring. Systemet er tilrettelagt først og fremst for behovene i fag- og yrkesopplæringen. FIFF brukes av skoler, bedrifter, opplæringskontorer og høgskoler.

FIFF ble etablert i 2004 sammen med en doktorgradsstudie i yrkespedagogikk av Grete Haaland Sund. Hun påpekte i sin studie som hun forsvarte i 2005, et behov for et nettbasert system tilpasset yrkesopplæringens behov med tanke på visuell dokumentasjon, erfaringsdeling og, kvalitetssikring av opplæring, samt livslang læring. VOX støttet idéen og bidro til utviklingen av læringskonseptet FIFF.

Eksterne lenker
---------------

* www.fiff.no

| * v
* d
* r
Digitale læringsplattformer / Learning Management Systems (LMS) |
| --- |
| Åpen kildekode | Canvas  **·** Moodle **·** Sakai Project **·** dotLRN (.LRN) **·** eStudy **·** ILIAS |
| Proprietære læringsplattformer | Fronter **·** itslearning **·** Blackboard **·** Mintra **·** DataPower Learning |
| Standarder | Metadata for learning resources **·** Learning object metadata **·**  NORLOM **·**  SCORM |
| IKT-Pedagogikk | Mappemetodikk **·** Mappevurdering |
**Basiliskos** (gresk: Βασιλίσκος, *Basiliskos*; latin: *Flavius Basiliscus*, død 476/477) var østromersk (bysantinsk) keiser fra 475 til 476. Han var et medlem av Det leoninske dynasti (Huset Leo) og kom til makten da keiser Zenon hadde blitt tvunget ut av Konstantinopel ved et opprør.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Basiliskos var bror av keiserinne Aelia Verina, hustru av keiser Leo I (457–474). Han forhold til keiseren gjorde det mulig for ham å skaffe seg en militær karriere som, etter mindre innledende suksess, ble avsluttet i 468 da han ledet den katastrofale bysantinske invasjonen av vandalenes land i Nord-Afrika, en av de største militære operasjoner i senantikken.

### Keiser

Basiliskos greide å ta makten i 475 ved å utnytte den manglende folkelige populariteten til keiser Zenon, en «barbar» som etterfulgte keiser Leo I, og en sammensvergelse som var ledet av Verina som hadde tvunget Zenon til å flykte fra Konstantinopel. I løpet av Basiliskos' korte styre greide han gjøre kirken til sin fiende, og samtidig folket i Konstantinopel, ved å fremme monofysittisk kristologi og ikke den lære som var blitt godkjent ved konsilet i Kalkedon. Hans politikk med sikre seg makten ved å utnevne lojale menn i nøkkelroller skaffet ham mange fiender i keiserhoffet, blant annet hans søster Verina. Da Zenon forsøkte å ta tronen tilbake fant han bortimot ingen motstand og kunne reise i triumf inn i Konstantinopels gater. Der tok han Basiliskos og hans familie til fange, og fikk dem siden tatt av dage.

Kampen mellom Basiliskos og Zenon hindret antagelig at Østromerriket kunne hindre at Vestromerriket brøt sammen, noe som skjedde tidlig i september 476. Da herulenes høvding, Odovakar, avsatte den vestlige keiseren Romulus Augustus, og deretter sendte de keiserlige *regala* til Konstantinopel, hadde keiser Zenon akkurat fått makten og tronen tilbake, og han kunne bare utpeke Odovakar til *dux* av Italia. Således ble Vestromerriket avsluttet.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

  


|  |
| --- |
| **Østromersk keiser** |
| Leoninske dynasti |
| *Forgjenger:***Zenon** | 475–476 | *Etterfølger:***Zenon** |
| Østromerriket |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
***Basipta*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Små til middelsstore, oftest grønnlige bladbiller, nærmest sirkelrunde sett ovenfra. Sett fra siden er de nærmest kjegleformede. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de vanligvis helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval og ganske flat. Oversiden er grovt punktert. Larvene er korte og brede med litt uttrukket bakkroppsspiss som de gjerne holder bøyd fremover over kroppen. Kroppen er kledt med korte, kraftige pigger.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det vsørlige Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Basipta*** Chevrolat, 1849
							+ *Basipta glauca* Chevrolat, 1849
							+ *Basipta luteocincta* Boheman, 1854
							+ *Basipta pilosella* Boheman, 1854
							+ *Basipta sebastiani* Borowiec, 2002
							+ *Basipta stolida* Boheman, 1854

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Basipta* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Basipta* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Basipta* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Basipta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Basipta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* iNaturalist - *Basipta*
**Kaisa Varis** (født 21. september 1975) er en finsk skiskytter, tidligere langrennsløper.

I løpet av langrennskarrieren vant Varis to seire i verdenscupen. Hun deltok i OL 2002 i Salt Lake City, der hennes beste plassering ble en fjerdeplass på 15 km.

Varis var med på det finske stafettlaget under VM 2001 i Lahtis, der laget kom inn på andreplass, men senere ble diskvalifisert på grunn av at Virpi Kuitunen ble tatt i dopingtest. To år senere, under VM 2003, var det Varis som ødela for der finske laget, som igjen gikk inn til andreplass. Her ble Varis tatt i dopingkontroll, og Finland mistet dermed nok en stafettmedalje. Varis ble utestengt i to år, men kom tilbake til verdenscupen etter at straffen var sonet.

I 2006 gikk hun over til skiskyting, og debuterte i verdenscupen i sesongen 2007/08. 11. januar 2008 vant hun sin første verdenscupseier i Ruhpolding 11. januar 2008, da hun gikk til topps i sprinten foran russiske Svetlana Sleptsova og svenske Helena Jonsson.

24. januar 2008 ble det kjent at Kaisa Varis på nytt er tatt for å ha avlagt en positiv dopingprøve. Både A- og B-prøven hennes var positiv på EPO, og 11. februar bestemte Det internasjonale skiskytterforbundet å utestenge Varis på livstid. Alle hennes resultater i skiskyting etter 6. januar ble også strøket. Overraskende nok ble Varis frikjent av Idrettens Voldgiftsrett (CAS) i mars 2009, etter at en formell saksbehandlingsfeil forekom hos IBU, og hun kan nå konkurrere igjen dersom hun ønsker det.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 222122[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aftenposten: Kaisa Varis utestengt for livstid, 11. februar 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kaisa Varis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kaisa Varis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kaisa Varis – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Kaisa Varis – IBU Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kvannesvatn naturreservat** er et naturreservat i Harstad kommune i Troms. Naturreservatet ligger om lag 14 kilometer sør for Harstad sentrum, mellom Sørvikvågen i nord og Brokvika i sør, og omfatter Kvannesvatnet og det nærliggende våtmarksområdet. Det har et samlet areal på 125 dekar, hvorav 46 dekar består av vann eller myr og 68 dekar består av lauskog.

Naturreservatet ble opprettet 14. februar 1975 for å bevare et næringsrikt kalkvann og omgivelsene rundt med det tilhørende dyre- og plantelivet. Det er et hekkeområde for blant annet horndykkere, toppender, stokkender og sjøorrer.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kvannesvatn i Miljødirektoratets naturbase. Besøkt 18. mai 2017.
2. ↑  Norsk institutt for skog og landskap. Markslagstatistikk[*død lenke*] for Kvannesvatn naturreservat. Besøkt 18. mai 2017.
3. ↑  Lovdata. Forskrift om Verneplan for kystregionen i Troms fylke, vedlegg 39, Kvannesvatn naturreservat, Harstad kommune, Troms. Besøkt 18. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Tungtransport i Kvamskleiva   John Erling Blad (2008)
**Kvamskleiva**, tidligere omtalt som **Kvamskleven**, er et smalt og trangt parti av europavei 16 der den går langs Vangsmjøse i Vang i Valdres. Veien i Kvamskleiva gikk opprinnelig på utsiden av fjellet, men en tunnel leder i dag trafikken utenom det vanskeligste partiet. Kvamskleivtunnelen er 167 meter lang og erstatter et trafikkmessig svært utsatt område. Den gamle veien er fortsatt tilgjengelig om enn ikke kjørbar.

Veien går på en delvis oppmurt hylle, delvis innskutt i fjellet, og berget har et betydelig overheng. På våren faller det ofte is og snø ned i kjørebanen. På vestsiden av tunnelen er det en liten møtelomme hvor det er mulig å stoppe.

* «Vue de Qvamskleven. ET les montagnes à l' ouest du lac Lilla Mjösen à Walders.»  Foto: Riksantikvaren«Vue de Qvamskleven. ET les montagnes à l' ouest du lac Lilla Mjösen à Walders.»  Foto: Riksantikvaren
* Kvamskleiva i plansjeverket Nordiska taflor utgitt i 1865.Kvamskleiva i plansjeverket *Nordiska taflor* utgitt i 1865.
* Kvamskleiva ved Vangsmjøsavannet, Vang i Valdres Foto: Carl CurmanKvamskleiva ved Vangsmjøsavannet, Vang i Valdres Foto: Carl Curman
* Kvamskleiva på slutten av 1800-tallet.  Foto: Marthinius Skøien / NasjonalbiblioteketKvamskleiva på slutten av 1800-tallet.  Foto: Marthinius Skøien / Nasjonalbiblioteket
* Kvamskleiva mellom 1880 og 1910.  Foto: Marthinius Skøien / NasjonalbiblioteketKvamskleiva mellom 1880 og 1910.  Foto: Marthinius Skøien / Nasjonalbiblioteket
Kvamsøy i solnedgang, Voksa, og Riste til høyre. 
**Kvamsøya** er ei øy på ytre søre Sunnmøre i Sande kommune, nord for Stad. Innbyggertallet er 227 pr 01.01.2018. 

Fergen fra kommunesenteret Larsnes tar 45 minutter, og er innom både Åram og Voksa/Sandsøya.

På øya er det tredelt barneskole og barnehage. Den største arbeidplassen er Brimer Kvamsøy AS, som sysselsetter om lag 40 arbeidstagere.

Historie
--------

Under andre verdenskrig ble det tyske lasteskipet «Hans Leonard» skutt i brann da det passerte Kvamsøya. Skipet var lastet med sprengstoff, og eksplosjonen som fulgte var en av de største i Norge under den andre verdenskrigen. Også «Felix Scheder» sank i omtrent samme området, bare 2 måneder senere.

Referanser
----------

1. ↑  «Mitt SSB: Statistikkbanken». *www.ssb.no* **(norsk)**. Besøkt 28. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Nettside for Kvamsøya
* Ferjerute[*død lenke*]
* Sande kommune
* / Kvamsøy Idrettslag
* Film frå Kvamsøy
* Hans Leonard


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Pia Svensgaard** (født 1955) er ansatt som prosjektleder ved Barentssekretariatet. Hun har vært tidligere vært varaordfører i Tromsø og fylkesrådsleder i Troms. 

Svensgaard var medlem av kommunestyret i Tromsø fra 1995. Hun var innvalgt for Sosialistisk Venstreparti, og fra 2003 var hun varaordfører. Midtvegs i valgperioden tok hun overgang til koalisjonspartneren Arbeiderpartiet. Hun fortsatte som varaordfører. Ved valget i 2007 blei hun plassert på førsteplass på Arbeiderpartiets fylkesliste. 

Hun var fra våren 2009 leder av fylkesrådet i Troms basert på en koalisjon av Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Før dette var hun fylkesråd for næring og kultur. Svensgaard gikk av som fylkesrådsleder rundt årsskifet 2013/14, da Høyre trakk seg ut av koalisjonen, slik at fylkesrådet kom i mindretall. 

Svensgaard har bakgrunn som psykiatrisk sjukepleier og som lærer på sjukepleierhøyskolen i Tromsø.

Kilder
------

* «Ut etter 30 SV-år», *Aftenposten* 14. januar 2006; besøkt 28. juni 2013.
* «Svensgaard vant», *Nordlys* 26. februar 2007.
* «Disse stiller SV med», *VG* 8. september 2003; besøkt 28. juni 2013.
* «Fylkesrådet melder sin avgang», på fylkeskommunens nettsted 1. desember 2013; besøkt 15. januar 2014.
* «Pia Svensgaard overtar i Barentssekretariatet»[*død lenke*], på sekretariatets nettsted 5. juni 2014; besøkt 12. juni 2014.
**Pia Susanne Wall** (født 25. juli 1963) er en svensk-norsk illustratør og grafisk designer. 

Wall er utdannet i Göteborg, Oslo og Paris. Hun har blant annet en Master of Fine Art fra HDK (Högskolan för Design och Konsthantverk) ved Göteborgs universitet, ett år som Erasmus-student ved ESAG (Ecole Supérieure d'Art Graphique) i Paris og ett år som Nord-Pluss student ved SHKS i Oslo. Hun har jobbet selvstendig som illustratør og grafisk designer siden 1998.

Blant kundene hennes er designbyråer, reklamebyråer, forlag, magasiner og direkte kunder innenfor små og store bedrifter. Hun har jobbet på oppdrag for blant annet *eye magazine*, Science Museum og *ECR journal* i England. I Tyskland har hun jobbet for forlag som Taschen og Die Gestalten Verlag. 

Wall har mottatt en rekke priser for arbeidet sitt, blant annet i Visuelt-konkurransen, Årets vakreste Bøker, International Design Award (D&AD) og Sterk Reklame. Hun har vært medlem av juryer for grafisk design og illustrasjon i Norge og Sverige og hatt styreverv i hovedstyret i Grafill, som er en landsdekkende organisasjon for visuell kommunikasjon, og vært engasjert i det lokale styret for Grafill i Rogaland gjennom mange år.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 162091583, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Illustrasjoner av Pia Wall
* Högskolan för Design och Konsthantverk, Göteborgs universitet
* ESAG (Ecole Supérieure d'Art Graphique)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Tetryl** eller **2,4,6-Trinitrofenylmetylnitramin** er et sensitivt og giftig høyeksplosivt sprengstoff.
Kjemisk formel er C7H5N5O8. Det har form som gule krystaller. Detonasjonshastighet er 7570 meter/ sek. Tetryl er et nitramin, og er for det meste erstattet av sprengstoffet heksogen. Det er praktisk talt uløselig i vann, men lett oppløselig i aceton og andre løsemidler. Stoffet er mere sensitivt enn trinitrotoluen (TNT). Det detonerer hvis det blir utsatt for slag, friksjon eller sterk varme og brukes blant annet i detonatorer og som sprengladning i små-kaliber granater.

Nitraminet brukes i fenghetter som er beregnet på TNT for å sikre en positiv detonasjon. 

Tetryl produseres ved å tilsette dimetylanilin til konsentrert salpetersyre. Konsentrert svovelsyre brukes som katalysator i denne prosessen.

Sprengstoffet ble brukt i både første og andre verdenskrig. Da i en blanding med 30% TNT og 70% tetryl, kalt tetrytol.

Tetryl produseres ikke lenger i USA, og er erstattet av andre typer sprengstoff.
**Luis Otero Sánchez-Encinas** (født 22. oktober 1893 i Pontevedra, død 20. januar 1955) var en spansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Otero var med på det spanske fotballaget som kom på andreplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten på første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk en ny mulighet å spille om sølvmedaljene etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike som tapte semifinalen mot Nederland hadde reist hjem. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene. Spania vant sølvfinalen over Nederland med 3-1 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Belgia - Sølv Sølv i fotball (Spania)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luis Otero – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Luis Otero – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Luis Otero – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Luis Otero – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Luis Otero – EU-Football.info Rediger på Wikidata
Prolog stasjon i Bardu
**Prolog stasjon** er en kunstinstallasjon av Ina Gravem Johansen og Dan Gschib. Kunstverket ble avduket 8. mai 2010 i Kirkeparken ved Bardu kirke på Setermoen, og presenterer seg som «Nord-Norgebanens første jernbanestasjon».

Installasjonen består av to jernbaneskinner festet på seks tverrgående jernbanesviller som hviler på et avretningslag av pukk. Svillene er merket med tekst på norsk og engelsk:

|  |  |
| --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| «To billetter til dit hvor tiden ikke går men kommer tilbake»
–  |

 |
| 

|  |
| --- |
| «til konduktøren med en gnist av skinnegang»
–  |

 |
| 

|  |
| --- |
| «En plass er ledigfor den som finner veien»
–  |

 |
|

På «stasjonen» er det også en klokke hvor viserne er festet i kjettinger som blafrer i vinden. En rutetabell viser ankomst og avgang for tog. Det er ikke angitt klokkeslett, men det står: «Rutetabellen forventes oppdatert snarest». På en benk kan passasjerer sitte og vente på toget som aldri kommer.

Prolog stasjon II
-----------------

Prolog stasjon II på Olsborg
**Prolog stasjon II**, også kjent som **Olsborg stasjon,** er kopi som er satt opp ved Høgtun videregående skole på Olsborg i Målselv kommune (69°08′47″N 18°36′39″Ø). Verket fremstår som «den andre jernbanestasjonen på den foreløpig ikke utbygde Nord-Norgebanen». Kopien ble åpnet søndag 2. oktober 2011, og er laget av «stasjonsmester» Hilde Sagland med hjelp av kunsteren Dan Gschib.

Referanser
----------

1. ↑  Bengt Eggen (29. april 2010). «Åpning av "Prolog stasjon" - Nordnorgesbanens første stasjon» **(norsk)**. Bardu kommune. Besøkt 20. august 2011.
2. ↑  Door Karin (2010). «De Proloog is geopend» **(nederlandsk)**. Besøkt 20. august 2011.
3. ↑  Birger Caspersen (3. oktober 2011). «Tøffere enn toget. Prolog stasjon II på Tromsbanen er åpna på Olsborg». *Troms folkeblad* **(norsk)**: 11.
4. ↑  Troms folkeblad. «Jernbanestasjonen Prolog II på Olsborg er åpnet». Arkivert fra originalen 16. november 2011. Besøkt 3. oktober 2011.

Portal: Kunst
**Prolegomena** (gresk: προλεγόμενα, *prolegómena*, en flertallsform i nøytrum av verbaladjektivet i mediopassiv på -os) betyr «innledning» eller «prolog». Dets særskilte betydning er «forarbeid» i forbindelse med en innledning til en lengre filosofisk avhandling. Det er da formelt sett et essay eller en *kritisk utlegning* hvor det redegjøres for forutsetninger og metode for verkets hoveddel. I betydningen «forarbeid» er det de grunnleggende spørsmålene og begrepene som avklares og defineres før det vesentlige i verket presenteres, nemlig de mer omfattende spørsmål som Guds eksistens, åpenbaringens natur, skriftens autoritet (for bare å ta noen eksempler fra religionsfilosofien). 

*Prolegomena* kan brukes som innledning for all slags emner, noe følgende verker antyder:

* *Prolegomena zu einer jeden künftigen Metaphysik* («Prolegomena til enhver framtidig metafysikk»), et av Immanuel Kants kortere filosofiske tekster, utgitt 1783
* *Prolegomena zur Geschichte Israels* («Prolegomena til Israels historie»), en bok fra 1878 av den tyske bibelforskeren Julius Wellhausen
* *Prolegomena zu einem rückläufigen morphologischen Wörterbuch des Althochdeutschen*, en språkvitenskapelig ordbok av Rolf Bergmann fra 1984
* Som oversettelse av Ibn Khaldūns *Al-Muqaddimah*

Referanser
----------

1. ↑  *pro-*, «før» + *legein*: «å snakke», bokstavelig: «før det som er sagt».

Eksterne lenker
---------------

* «Om et tankevekkende prolegomena», *Strøtanker*

Portal: Litteratur
Minneplakett over Lelio Sozini og Fausto Sozzini i Sozinipalasset i Siena.
**Sozzini**, **Sozini**, **Socini** eller **Socin** er en italiensk adelsslekt som stammer fra bystaten Siena i Toscana, der familien var bankierer, kjøpmenn, jurister og akademikere. Familien har blitt beskrevet som «det mest kjente juristdynastiet i renessansen». Flere medlemmer av familien var kjent som fritenkere og humanister i renessansen. Blant kjente medlemmer av familien er teologen Fausto Sozzini, som socinianismen er oppkalt etter, fritenkeren Celso Sozzini, juristen Mariano Sozzini og renessansehumanisten Lelio Sozini.

Grenen fra Basel
----------------

En gren av Sozzini-familien forlot Siena rundt 1413 som følge av stridighetene mellom ghibellinerne og guelferne, og slo seg ned i Bellinzona, som da var underlagt Milano. Sozzini-familien ble forvist fra Bellinzona i 1555 sammen med andre protestanter (ca. 150 til sammen), etter at de hadde nektet å gi avkall på den nye troen. Familien kom da som religionsflyktninger til Basel, der de etterhvert tok i bruk skrivemåten *Socin*.

Våpen
I Basel var familien velstående kjøpmenn og borgere, og Socin ble en av Basels ledende patrisierfamilier. Flere slektsmedlemmer var medlemmer av regjeringen og Emanuel Socin (1628–1717) ble borgermester. Familien mottok en adelsstadfesting av den tysk-romerske keiseren mens de bodde i Bellinzona i 1551.

* Abel Socin (1581–1638), tekstilkjøpmann og rettsherre (dommer) i BaselAbel Socin (1581–1638), tekstilkjøpmann og rettsherre (dommer) i Basel
* Emanuel Socin (1628–1717), borgermester i BaselEmanuel Socin (1628–1717), borgermester i Basel

Våpen
-----

I sølv en opprett svart løve med rød tunge og klør, i øvre høyre hjørne (noen ganger over potene, andre ganger mellom) en rød kule. Som hjelmtegn samme figur. Familiens våpen er kjent siden tidlig på 1300-tallet, da det ble brukt av bl.a. notaren Ser Mino Sozzi (død 1340), og har blitt ført sammenhengende frem til vår tid av både linjene i Italia og Basel.

Referanser
----------

1. ↑  Paul F. Grendler, "Siena and the Sozzini," in *The Universities of the Italian Renaissance*, JHU Press, 2011, ISBN 1421404230, p. 461
2. ↑
3. ↑  Archiv für Geschichte des Buchwesens: AGB, Walter de Gruyter, 1999, p. 337
4. ↑  Markus Lutz, *Baslerisches Bürger-Buch: Enthaltend alle gegenwärtig in der Stadt Basel eingebürgte Geschlechter, nebst der Anzeige ihres Ursprungs, Bürgerrechts-Aufnahme, so wie ihrer ersten Ansiedler und beachtenswerthen Personen, welche aus denselben zum Dienste des Staats, der Kirche und der Wissenschaften, hervorgegangen sind: nach alphabetischer Ordnung mit eingestreuten historischen Notizen und lythographischen Wappen-Tafeln*, 1819, p. 308.
5. ↑  *Wappenbuch der Stadt Basel*, B. Meyer-Kraus, 1880.
6. ↑  *The Theological Review* Vol. 16 p. 297, 1879

Eksterne lenker
---------------

* (en) House of Sozzini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Sozj** (russisk, belarusisk og ukrainsk: Сож, polsk: *Soż*) er ei elv i Russland, Belarus og Ukraina. Den er ei venstre sideelv til Dnepr. Sozj renner gjennom Homjel, Hviterusslands nest største by. Elva er 648 kilometer lang og har et nedbørfelt på 42 100 km². Middelvannføringen ved Homjel er 207 m³/s.

Elva har utspring i Smolenskhøydene, 8 kilometer sør for Smolensk i Russland, og den får storparten av sin vannføring fra snøsmelting. Den fryser over mellom november og først i januar, og isen smelter igjen sist i mars eller i april. De største sideelvene er Vikhra og Pronja fra høyre, og Ostjor, Bjesiedz og Iput fra venstre. Sozj munner ut i Dnepr ved Lojew, rundt 60 kilometer sør for Homjel. Den siste strekningen før munningen vider elva seg ut over et opptil 10 kilometer bredt våtmarksområde.

Referanser
----------

1. 1 2  «Сож». *Store sovjetiske encyklopedi, 3. utgave (1970–1979)* **(russisk)**. Besøkt 28. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sozh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Soweto** er et byområde sørvest for Johannesburg i provinsen Gauteng i Sør-Afrika. 
Navnet Soweto er en sammentrekning av *South Western Townships* og har ingen annen betydning på noe sørafrikansk språk.

Under apartheidstyret ble Soweto bygget med det spesifikke formål å huse svarte som ikke bodde i de såkalte bantustans, og som jobbet for de hvite i Johannesburg der de ellers ikke hadde lov til å bo. Soweto ble derfor bygget like ved Sør-Afrikas viktigste industriområde med store gullgruver, som hadde behov for mye arbeidskraft. Byområdene eller gettoene hvor de svarte bodde, ble kalt «townships».

I dag er befolkningen i bydelen fremdeles overveldende svart, og utgjorde i folketellingen 2001 896 295 personer —  – eller ca. en tredjedel av Johannesburgs befolkning.

Byen ble verdenskjent 16. juni 1976, da det brøt ut opprør blant skoleelever der, de såkalte Soweto-opprøret. Foranledningen var at myndighetene hadde bestemt at all undervisning skulle foregå på afrikaans, og ikke på engelsk. Ca 10 000 tenåringer demonstrerte denne dagen, hvorav 556 ble drept av politiet. Dagen minnes idag i Sør-Afrika som offentlig høytidsdag, National Youth Day.

Ved siden av opptøyene i 1976 har Soweto vært hovedsete for antiapartheidkampen i Sør-Afrika, og mange berømte sørafrikanere har bodd der eller kommer derfra, blant andre Nelson Mandela, Winnie Mandela og Desmond Tutu.

Soweto er også hjemmebane for to av Sør-Afrikas viktigste fotballag, Orlando Pirates og Kaizer Chiefs.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. oktober 2006. Besøkt 7. oktober 2006.
2. ↑

| * v
* d
* r
Provinsen Gauteng i Sør-Afrika |
| --- |
| **Provinshovedstad:** Johannesburg |
| Bydistrikter | Johannesburg **·** Ekurhuleni **·** Tshwane | Sør-Afrikas flagg |
| Landdistrikter | West Rand **·** Sedibeng **·** Metsweding |
| Byer | Alberton **·** Bapsfontein **·** Bekkersdal **·** Benoni **·** Boksburg **·** Brakpan **·** Bronkhorstspruit **·** Carletonville **·** Centurion **·** Cullinan **·** Daveyton **·** Doornkop **·** Duduza **·** Evaton **·** Fochville **·** Greenstone Hill **·** Hammanskraal **·** Henley on Klip **·** Heuweloord **·** Irene **·** Johannesburg **·** Kempton Park **·** Kleinfontein **·** Krugersdorp **·** Lenasia **·** Meyerton **·** Midrand **·** Nigel **·** Onderstepoort **·** Randburg **·** Randfontein **·** Reiger Park **·** Roodepoort **·** Sandton **·** Soweto **·** Springs **·** Tokoza **·** Vanderbijlpark **·** Vereeniging **·** Vosloorus **·** Wattville **·** Westonaria **·** Zithobeni **·** Zuurbekom |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Programmets logo
**Olje for mat**-programmet ble igangsatt av FN i 1996, og ga Irak tillatelse til å selge olje på verdensmarkedet i bytte for mat, medisin o.l. Formålet med dette var å hjelpe den irakiske regjeringen med å gi innbyggerne i landet det absolutt nødvendige til tross for de økonomiske sanksjonene landet var pålagt etter den første Gulfkrigen.

Mange støttet dette programmet, og håpet at det ville hjelpe innbyggerne i Irak, men det var også noen som kritiserte det – spesielt etter at regimet til Saddam Hussein opphørte – og påstod at den irakiske regjeringen beholdt pengene som oljesalget førte med seg for seg selv. Det var også noen som påstod at denne korrupsjonen inkluderte andre lands regjeringer, i tillegg til høyt plasserte personer innad i FN.

I desember 2004 måtte FNs generalsekretær Kofi Annan tåle kraftig kritikk etter å ha latt sin sønn motta betaling fra et sveitsisk firma som vant en lukrativ kontrakt ifm. dette programmet.

Litteratur
----------

* Michael Soussan, *Backstabbing for Beginners: My Crash Course in International Diplomacy*, Nation Books, NY, 2008, ISBN 978-1-56858-441-6

Eksterne lenker
---------------

* – Independent Inquiry into the United Nations Oil-for-Food Programme (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |