recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Utsikt fra Björkliden mot U-dalen Lapporten. Til høyre en del av fjellet Njullá med Nuoljatunnelen.
**Nuoljatunnelen** (svensk: *Nuoljatunneln*) er navnet på to jernbanetunneler på Malmbanan i Nord-Sverige. Tunnelene går gjennom fjellet Njullá mellom Abisko og Björkliden.

Den første tunnelen er 875 meter lang (1052 meter med forlengede portaler), og ble bygd mellom oktober 1900 og mai 1902, samtidig med resten av jernbanen. Det var opprinnelig planlagt at jernbanen skulle gå langs fjellet, men snø- og steinras i fjellsiden vinteren 1899-1900 gjorde at planen ble endret og en tunnel ble prosjektert i stedet. For å øke arbeidstempoet ved boring av fjellskjæringer, Nuoljatunnelen og to tunneler ved Tornehamn og Vassijaure, valgte man å ta i bruk bormaskiner drevet med trykkluft fra elektriske kompressorsentraler. For å få strøm til anlegget, ble det bygd et kraftverk i elva Abiskojåkka. Men uvanlig lav vannføring vinteren 1900-01 gjorde at kraftverket ikke kunne produsere strøm, og borearbeidet måtte dermed likevel gjøres med håndmakt.

Tunnelen var plaget med sprekker, stor vannintrengning og mindre steinras, og mange mindre reparasjoner måtte gjøres opp gjennom årene. Dessuten var tunnelen lav, og det gjorde det vanskelig å forsegle taket med betong for å stoppe vanninntrengningen og rasene. På begynnelsen av 1910-tallet ble taket sprengt ut med 1 meter, og det ble bygd et 60 cm tykt betonghvelv. Alt på et tidlig tidspunkt ble det bygd forlengede betongportaler i begge ender av tunnelen, for å beskytte åpningene mot snøras.

Etter hvert ble det utredet flere alternativer for å reparere eller ombygge tunnelen, men løsningen ble til slutt å bygge en helt ny tunnel. Årsaken til dette var blant annet at den tette trafikken på Malmbanan ville gjøre det vanskelig og dyrt å utbedre den gamle tunnelen, fordi malmtransporten på banen ville måtte stanses i utberdringsperioden. Den nye tunnelen er 1140 meter lang (1431 meter medregnet lange betongportaler), og sprengningen begynte 1. august 1987. Det første offisielle toget passerte gjennom tunnelen den 27. august 1990. Den gamle tunnelen er i dag fysisk avstengt.

Det går en vandrehistorie om at da den gamle tunnelen ble drevet fra hver side, traff ikke tunnelbyggerne helt rett da de møttes midt inne i tunnelen, og tunnelen fikk en knekk. I fortvilelsen over at han hadde beregnet feil, skal ingeniøren som prosjekterte tunnelen ha hengt seg. I virkeligheten ble tunnelen drevet fra tre tverrslag i tillegg til fra sidene, og tunnelbyggerne traff uten avvik.

Kilder
------

* Historiskt om Svenska Järnvägar: Statsbanan Luleå – Riksgränsen (Malmbanan)
* Agge Theander: *I rallarnes spor*. Ofoten Museum 1993. ISBN 82-91340-00-5, s. 26-27

1. ↑  Nordisk familjebok: Tunnel
2. ↑  *I rallarnes spor*, s. 22-23
3. ↑  Järnvägshistoriskt Forum: Lite frågor kring Nuoljatunneln (foruminnlegg med påfølgende svar)
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Mans arbeiderparti**, *Manx Labour Party*, er et politisk parti på Man som til tross for navnet er uavhengig av Storbritannias arbeiderparti, Labour Party.

Historie
--------

Mans arbeiderparti ble grunnlagt i 1918 og ble det da det første organiserte politiske partiet på Man. Partiet oppsto på grunn av det høye nivået av indirekte skatt som andel av regjeringen på Mans inntekter. Grunnleggerne av partiet mente denne var urettferdig for de svakeste i samfunnet.

Mellom 1919, da partiet hadde kandidater i hver eneste valgkrets på Man, unntatt en, og 1946 da partiet vant mellom fire og syv plasser House of Key. I 1946 hadde partiet store håp om å gjenta og etterligne det britiske arbeiderpartiets braksuksess i Storbritannias parlamentsvalg i 1945 og gikk til valg på et håndfast sosialistisk partiprogram. Partiet gikk etter hvert eneste sete i House of Keys, unntatt Talsmannens sete, men vant likevel bare to plasser. I løpet av 1950-tallet og 1960-tallet kom partiet tilbake i bare begrenset grad, og klarte aldri å komme seg tilbake på det nivå av representasjon som det hadde før 1946. En grunn til dette er at Man ikke er dominert av politiske partier, men av valg på enkeltpersoner.

I valget i 2001 fikk Mans arbeiderparti den høyeste prosentandelen av stemmene (17,3 %) og to av dets tre kandidater vant seter. Uavhengige kandidater vant det meste av stemmene og seter i valget, og den politiske pressgruppen, Allianse for progressiv regjering (*Alliance for Progressive Government*) vant flere seter (tre), til tross for at de fikk en mindre andel av stemmene (14,6 %).

Medlemmer av Tynwald
--------------------

* David Cretney, medlem av House of Keys

Referanser
----------
**Andreas Däscher** (født 9. juni 1927 i Clavadel, Davos) er en sveitsisk tidligere skihopper.

Han var med i OL i 1948, 1952, 1956 og 1960, med 6.-plass i Cortina d'Ampezzo i 1956 som beste resultat. I VM deltok han i 1950, 1954 og 1958, med 23.-plass i Lake Placid i 1950 som beste plassering. Han deltok i noen få enkeltrenn i den tysk-østerrikske hoppuka mellom 1954 og 1960, med 5.-plass i Oberstdorf 29. desember 1956 som beste plassering. Däscher vant hopprennet Montgomery Cup i Gstaad i 1956 og 1957.

Etter råd fra vitenskapsmannen Reinhard Straumann, som hadde publisert forskningsresultater om hoppstiler og svevkurve så tidlig som i 1926, begynte Andreas Däscher rundt 1950 å hoppe med strak kropp og armene inntil kroppen, i stedet for den tidligere Kongsbergknekken med knekk i hoften og armene ut fra kroppen. Denne hoppstilen ble dominerende helt fram til V-stilen kom rundt 1990. Stilen har hatt flere navn, både Däscher-stil, Windisch-stil (etter den tyske hopperen Erich Windisch) og fiskestil. I Norge ble den gjerne kalt finnestil, fordi de finske hopperne var blant de første som rendyrket denne stilen.

Däscher var aktiv skihopper fra 1943. Han ble sveitsisk mester ni ganger. Etter at hoppkarrieren var over, arbeidet han som VVS-montør i Meilen. Andreas Däscher er bror av skihopperen Hans Däscher, som også deltok i OL i Oslo i 1952.

Referanser
----------

1. ↑   www.todesanzeigenportal.ch[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.tagesanzeiger.ch[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Historisches Lexicon der Schweiz: Andreas Däscher (15. august 2002)
* Sports Reference: Andreas Däscher Arkivert 14. november 2012 hos Wayback Machine. (olympiaresultater)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Reconstruction Matten ski jumping hill Gstaad, 2000 (s. 4)
* Skispringen.com: Die Geschichte des Skispringen – Historische Entwicklung (Referanser)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andreas Däscher – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Däscher – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Däscher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Däscher – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS
 |
**Tuve Nielsen** (født ca. 1400–05 i Viborg, død 1472) var erkebiskop i Lunds stift fra 1443 til sin død.

Karriere
--------

Tuve Nielsen studerte i Erfurt hvor han ble immatrikulert i 1426, magister i 1428, dr. theol. i 1439 hvoretter han vinteren samme år frem til 1440 bekledde posten som universitetets rektor. I 1439 nevnes han også som kannik i Lund og Ribe. Etter sin hjemkomst fra utlandet ble han erkedegn i Lund og ble den 7. juni 1443 valgt til erkebiskop 8 dager etter forgjengeren Hans Laxmands død. I denne egenskap kom han til blant andre å krone Christian I i 1449.

Som riksrådet førstemann opptrådte han hyppig i det offentlig liv, særlig i de mange forliksmøtene med svenskene. Han deltok i forsvaret av Lund domkirke og Erkebispegården da Karl Knutsson Bonde angrep Skåne. Han lot senere utføre byggearbeider i Lund og på Helsingborg slott.

Liksten
-------

Tuve Nielsen døde i 1472 og ble etterfulgt av Jens Brostrup. I Lund domkirkes krypt ses en liksten med Tuve Nielsens portrett som biskop med mitra og bispestav. Han holder høyre hånd løftet til velsignelse. Ved hans føtter ses en fleur-de-lis eller lilje. Da han som erkebiskop førte en lilje som våpenmerke i sitt segl, tilhørte han muligvs slekten Juul.

Referanser
----------

1. 1 2  *Nielsen, Tuve*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 22. mai 2016
2. ↑  Nylander, Marcus: *Gravstenar i Lunds domkyrkas krypta*, Lunds domkyrkoförsamling, 2006, s. 30–31
3. ↑  *Lund Domkirke, Skåne. Gravsten.* , gravstenogepitafier.dk. Besøkt 22. mai 2016

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Kart fra 1747
**Freden i Åbo** var en fredsavtale signert mellom Russland og Sverige i Åbo den 7. augustjul./ 18. august 1743greg. etter «lilla ofreden» 1741–1743.

Mot slutten av krigen okkuperte den russiske hær det meste av Finland, og dette fikk feltmarskalk Ivan Trubetskoj (Иван Трубецкой) og kansler Aleksej Bestuzjev (Алексей Бестужев) til å kreve at uti possidetis-prinsippet skulle oppfylles, dvs at landene skulle skulle tildeles de territoriene som de hadde besatt ved våpenstillstanden. Ved å kreve Finland ønsket de russiske myndighetene å flytte den svenske landegrensen langt lenger nord og dermed redusere faren for et svensk angrep på den russiske hovedstaden St. Petersburg. I håp om å oppnå selvstendighet tilbød landdagen i Finland tronen til hertug Peter av Holstein-Gottorp, den russiske kronprinsen. 

Et annet parti ved det russiske hoffet, representert ved den prosvenske grev Lestocq og Peters slektninger fra Holstein, foreslo å gi Finland tilbake til svenskene mot at hans onkel Adolf Fredrik av Holstein-Gottorp ble valgt som arving til den svenske tronen. Tsarinne Elisabeth av Russland gav støtte til dette forslaget ettersom Adolf Fredriks bror hadde vært hennes blivende ektemann før han døde noen måneder før bryllupet (i juni 1727).

Resultatet av avtalen var at Sverige avstod områdene øst for Kymmene älv til Russland med byene Fredrikshamn, Villmanstrand og Nyslott (med festningen Olofsborg). Dermed ble den svenske grensen flyttet nordover slik som Bestuzjev ønsket. Samtidig avtalte Sverige å velge Adolf Fredrik til kronprins. Dette gjorde at landet kom i fare for krig mot Danmark-Norge, og Østersjøflåten ble flyttet til Stockholm for å verne den svenske hovedstaden mot et dansk angrep. De russisk-erobrede områdene ble innlemmet i Viborgs guvernement.

Etter avtalen tok Russland kontroll over den sørlige delen av Karelen, men Elisabeth garanterte religion, eiendommer, lover og privilegier til innbyggerne i de nye russiske områdene.

Litteratur
----------

* Artikkel om lilla ofreden i Nordisk familjebok, bind 16, spalte 516, 1912

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica
 |
Torup slott fra vest, 2005  Foto: Jorchr 
Torup slott sett fra nord  Foto: Jorchr 
**Torup slott** (dansk **Torup Slot** i middelalderen også Torderup, svensk **Torups slott**) i Bare Herred i Skåne er et av Nordens best bevarte middelalder-/ renessanseslott. Restene av den opprinnelige middelalderborgen ligger ligger nordvest for den nåværende.

Historie
--------

Gørvel Fadersdatter (Sparre), som var enke etter riksråd Truid Gregersen Ulfstand, lot den nåværende slottsbygningen oppføre på 1500-tallet ved overgangen mellom middelalderen og renessansen. Borgen er bygget i røde teglsten på et fundament av ekestolper i en sjø. Det er en klassisk forsvarsborg med skyteskår, skytteloft og voldgraver. 

Siden kom Torup slott til slekten Grubbe. Under Sivert Grubbe (1566–1636) fikk Torup ofte besøkt av Christian IV, og borgen ble kraftig modernisert. Kongen lot på Kirsten Munks oppfordring soldatene sine demme opp et lite vann som omga slottet frem til 1775. 

I 1647 ble Torup kjøpt av Corfitz Ulfeldt. Han var gift med Christian IVs datter Leonore Christine, men sluttet seg senere til svenskene og ble derfor kjent som landsforræder. Slottet ble tatt fra ham i 1660, men i 1735 gitt tilbake til hans dattersønn Jochum Beck. 

Siden 1970 eies slottet Torup med slottspark og den omkringliggende bøkeskog av Malmö kommune. Det er offentlig adgang til slottsparken.

Eksterne lenker
---------------

* *Om Torup*, Sylve Åkesson
* *Torup*, Nordisk familjebok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Resistência Nacional Moçambicana** («Mosambiks nasjonale motstandsbevegelse», **RENAMO**) er et konservativt politisk parti i Mosambik ledet av Afonso Dhlakama fra 1979 til hans død 2018. Ossufo Momade ble 7. mai 2018 oppnevnt som midlertidig leder for partiet.

RENAMO ble grunnlagt som en antikommunistisk politisk organisasjon sponset av den hvite minoritetsregjeringen i Rhodesia i 1975 etter Mosambiks uavhengighet og etableringen av en marxist-leninistisk, tungt sovjetiskstøttet ettpartistat. André Matsangaissa, en tidligere hærkommandant i FRELIMO, var den første lederen av RENAMO. Den hvite minoritetsregjeringen i Rhodesia fryktet at FRELIMO-regjeringen i Mosambik ville gi ly til militante medlemmer av ZANU for å styrte dens regjering. Matsangaissa ble drept av regjeringssoldater 17. oktober 1979 i Sofala–provinsen. Etter en voldelig arvefølgerstrid ble Afonso Dhlakama den nye RENAMO–lederen. I løpet av borgerkrigen i Mosambik i 1980-årene, fikk RENAMO også støtte fra Sør-Afrika og USA som så på FRELIMO-regjeringen som en sovjetisk satellittstat. RENAMO–opprørere ble ofte anklaget for utstrakt brutalitet og brudd på menneskerettighetene rettet mot sivilbefolkningen.

Den sørafrikanske regjeringen gikk med på å stoppe finansieringen av RENAMO dersom den mosambiske regjeringen utviste medlemmer av African National Congress som levde der i eksil. Dette ble godtatt, men apartheid-regimet fortsatte å kanalisere finansielle og militære ressurser til en permanent fredsavtale ble inngått i 1992.

Fredsavtalen førte til avvæpning av RENAMO, integrering av noen av deres krigere i den mosambiske hær og til dets forvandling til et regulært politisk parti. Det er nå det største opposisjonspartiet i Mosambik. I det siste parlamentsvalget, 1. og 2. desember 2004, var partiet hoveddelen av valgalliansen RENAMO-UE som fikk 29,7% av stemmene og 90 av 250 seter. Dhlakama stilte opp som presidentkandidat til denne alliansen og fikk 31,7% av stemmene.

Referanser
----------

1. ↑  Morier-Genoud, Eric (11. mai 2018). «Why Renamo leader's death could have a major impact on Mozambique» **(engelsk)**. News24. Arkivert fra originalen 14. mai 2018. Besøkt 14. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) RENAMO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Bisettelsen av Anlauf og Lenck ble gjennomført med stor deltakelse i Berlin i 1931
**Drapene på Bülowplatz** var drapene på to politikapteiner, **Paul Anlauf** og **Franz Lenck**, utført av medlemmer av Kommunistische Partei Deutschlands (KPD) på Bülowplatz foran KPDs hovedkontor i Berlin i august 1931, i den perioden som er kjent i tysk historie som Weimarrepublikken. Både Anlauf og Lenck var medlemmer av Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD) og var forhatt av KPD for å slå ned på opptøyer og ulovlige demonstrasjoner organisert av KPD. Drapene fikk stor oppmerksomhet i samtiden og Anlauf og Lenck ble bisatt med stor deltakelse, særlig fra SPD og de andre partiene som utgjorde den såkalte Weimarkoalisjonen som forsvarte det liberale demokratiske systemet.

I ettertid har drapene særlig blitt husket fordi to av drapsmennene senere ble noen av de mektigste mennene i DDR. Disse var DDRs første leder Walter Ulbricht og Erich Mielke som ble sjef for Stasi. Mange av drapsmennene flyktet etterpå til Sovjetunionen, der flere av dem ble henrettet i 1937 under Moskvaprosessene som gikk hardt ut over tyske kommunister i sovjetisk eksil.

I DDR var drapene på Bülowplatz totalt fortiet av ideologiske grunner, mens i Forbundsrepublikken Tyskland ble de gjenstand for en normal historisk behandling, og Ulbrichts og Mielkes rolle bidro også til en økt interesse for dem. Ulbricht døde i 1973. Etter Tysklands gjenforening i 1990 ble det i 1992 reist tiltale mot Mielke for drapene ved tingretten i Berlin (Mielke hadde hatt en arrestordre på seg i Vest-Berlin helt siden 1947 i forbindelse med Bülowplatz-drapene) og i 1993 ble han dømt til seks års ubetinget fengsel for overlagt drap på både Anlauf og Lenck.

Mielke fremstod under rettssaken som sterkt mentalt svekket og det ble reist spørsmål ved om han var strafferettslig tilregnelig og i stand til å forstå rettssaken. Han ble løslatt i en alder av 88 år i 1995 etter soning av drøyt to tredeler av straffen, og var da Tysklands eldste fange. På grunn av Mielkes alder og svekkede mentale tilstand ble den prosessen som pågikk mot ham for hans gjerninger som Stasisjef innstilt, og drapene på Bülowplatz ble derfor det eneste Mielke ble dømt for etter gjenforeningen. I dommen Mielke fikk for drapene på Bülowplatz tok imidlertid dommeren, Theodor Seidel, opp Mielkes gjerninger i DDR, og slo fast at Mielke «vil gå inn i historien som en av de mest fryktede diktatorer og politiministre i det 20. århundre».

Referanser
----------

1. ↑  Erich Mielke, Powerful Head of Stasi, East Germany's Vast Spy Network, Dies at 92

Litteratur
----------

* Koehler, John O. (1999). *Stasi: The Inside Story of the East German Secret Police*. West View Press. ISBN 0-8133-3409-8.
* Kießling, Wolfgang (1998). *Leistner ist Mielke. Schatten einer gefälschten Biographie*. Berlin: Aufbau Taschenbuch Verlag. ISBN 3-7466-8036-0.
Anna Beate Rosenkrantz' våpenskjold fra gallerifront i Solum kirke i Skien. I våpenet har hjelmtegnet en uvanlig stor krans av roser som en markering av at det er et såkalt «talende våpen.» Dette hjelmtegnet avviker fra de vanlige gjengivelsene av slektsvåpenet.

**Anna Beate Rosenkrantz**, gift Adeler (28. september 1707 på Roseneje (Hofmansgave) på Fyn – 15. februar 1777 i Christiania) var en dansk-norsk adels- og hoffdame.

Familie
-------

Hun var datter av justisråd Jørgen Rosenkrantz til Qvitzowholm og Marie Elisabeth de Roklenge, og var fra sitt 13. år hoffdame hos dronning Anna Sophie. Den 25. april 1728 ble hun gift på Frederiksberg slott med stiftsamtmann Frederik Adeler (1700–1766) som hun fikk flere barn med, deriblant den senere kammerherre Frederik Georg Adeler.

Gjemsø
------

Ektemannen hadde foruten eiendommer på Sjælland også Gjemsø kloster og Bratsberg gård ved Skien. Etter at mannen døde, tilbragte hun sin enkestand på Gjemsø. I 1757 fikk hun tildelt dronning Sophie Magdalenes orden de l'Union parfaite. Hun døde i 1777 under en reise til sin datter generalinne Wakenitz i Christiania, og ble bisatt i likkapellet i Solum kirke. Hennes slektsvåpen ses på gallerifronten i samme kirke.

Referanser
----------

1. ↑  *Anna Beate Rosenkrantz*, finnholbek.dk
2. ↑  «*KLOSTRET PAA GIMSØ*, slekt.org». Arkivert fra originalen 23. september 2012. Besøkt 13. november 2012.
3. ↑  Østvedt, Einar: *Mogensine Bentzens memoarer*, Selskapet for Skien bys vel, Skien, 1963, s. 27

Eksterne lenker
---------------

* *Adeler, Frederik*, Dansk biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
Tufter nede ved sjøen under festningsfjellet.
**Karlsborg**, også kjent under navnet ***Hornborg***, var en festning og sannsynlig et slott i dagens Tanum kommune i Bohuslen, i den senere delen av middelalderen. Den er oppkalt etter Karl Knutsson Bonde, men en mer mytisk forestilling tilskriver borgen til en sagatidens kong Horne som skal ha stått heroisk imot norske angrep. Stedet er omtalt allerede i 1218. Festningen ble bestridt av nordmenn på 1500-tallet, og var tilholdssted for Gustav Vasa under hans felttog mot Norge i 1520. Borgen stod trolig ikke inn i moderne tid. Stedet ligger ved dagens tettsted *Slottet* like sør for Hamburgsund, og har tydelige rester av graver og bygningstufter nedenfor det tidligere befestede fjellet ved Slottsfjorden (Hamburgsundet).

Referanser
----------

1. 1 2  ; *Wiki Loves Monuments' database*; utgivelsesdato: 24. april 2017.
2. ↑  «Tanums kommunes kulturminnesvernprogram om Slottet». Arkivert fra originalen 18. april 2013. Besøkt 15. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Tanums kommunes kulturminnesvernprogram om Slottet
* Hornborgs slott i *Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige* i 7 bind, Stockholm 1856-1870.
* (en) Hornborgs slottsruin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Operahuset fra 1993
**Finlands nationalopera** (*finsk*: **Kansallisooppera**) i Helsingfors er Finlands ledende operahus. Den har tilhold i operahuset i Tölö, som åpnet i 1993. Huset har to saler; én med 1350 seter og en mindre sal med 300-500 seter.

Operaen har 4-6 premierer årlig; hvorav en årlig uroppføring av en nyskrevet finsk opera. Den årlige spilleplanen omfatter 140 forestillinger, av 20 ulike oppsetninger. Operaens ballett fremfører 110 forestillinger årlig. I alt har operaen 250 000 besøkende årlig.

Historie
--------

De første regelmessige operaoppsetninger i Finland kom i 1873, da Kaarlo Bergbom grunnla *Den finske opera*. Før dette hadde det vært sporadiske gjestende emsembler, og amatøroppsetninger. Den første amatøroppsetningen var *Barbereren i Sevilla* i 1849.

Den finske opera ble i 1956 overtatt av *Stiftelsen Finlands nationalopera*, og fikk sitt nåværende navn.

Staben
------

Operaen har et samlet personale på mer enn 700; hvorav 30 soslister, et profesjonelt kor med 60 sangere, et 120 manns orkester og 90 dansere. 

Operaens kunstneriske ledere har de siste årene vært Okko Kamu (1996–2000); Muhai Tang (2003–2006); og fra 2006 Mikko Franck.

Eksterne lenker
---------------

* ooppera.fi (*finsk/svensk/engelsk)*


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
Tore Hedin etterforsker et drap han selv har begått.
**Hurvadrapene** var en serie drap på åtte personer, begått natten til 22. august 1952 i og omkring Hurva i Skåne.

Ugjerningene ble begått av den 25 år gamle Tore Hedin, som var «fjärdingsman» (stillingskategori i det svenske politiet frem til 1954). Året før (1951) hadde han drept mølleeieren Allan Larsson i forbindelse med pokerspill i Tjörnarp, og deretter satt fyr på huset hans. Hedin hadde imidlertid ikke blitt avslørt, delvis fordi han selv hadde deltatt i drapsetterforskningen.

Drapene
-------

I august 1952 hadde Hedins forlovede Ulla Östberg (24 år) anmeldt Hedin for mishandling – sannsynligvis på oppfordring av sin arbeidsgiver - da Hedin hadde slått henne ved flere anledninger. Hun brøt også forlovelsen med ham. Anmeldelsen førte til at Hedin mistet sitt vikariat som «extra ordinarie fjärdingsman». Bruddet med forloveden og avskjedigelsen skal ha blitt for mye å håndtere for Hedin, og utløste hendelsene natten 1952.

Om natten (omtrent klokken tolv ifølge Hedins selvmordsbrev) drepte Hedin foreldrene Per Alfred Hedin (74 år) og Hulda Hedin (57 år) med øks i deres hjem i Saxtorp, og satte fyr på huset. Senere samme natt (omkring halv ett) dro han til aldershjemmet i Hurva der han drepte sin tidligere forlovede Ulla Östberg og forstanderinnen Agnes Lundin (55 år) med øks. Etter drapene på Lundin og Östberg helte Hedin bensin i trappene og barrikaderte døren til aldershjemmet, og satte deretter bygningen i brann. I flammene omkom de fire beboerne Nils Larsson (84 år), Maria Nilsson (71 år), Bengta Andersson (86 år) og Elna Andersson (83 år). En femte person, Maria Pettersson, døde noen dager senere på sykehus. Flere ble reddet ut fra den brennende bygningen takket være lokalbefolkningens redningsinnsats med stiger.

Etter udåden forfattet Hedin et selvmordsbrev som han la igjen i bilen, før han ved firetiden om morgenen druknet seg i Bosarpasjön. Tidspunktet kunne fastslås fordi Hedin hadde armbåndsuret på seg. Brevet som Hedin skrev, var imidlertid formulert på en slik måte at politijakten pågikk enda et døgn etter at han hadde tatt sitt liv. Så sendte man hans hjerne til Rettsmedisinsk institutt, dernest den britiske professor Young for undersøkelser.

I 1986 ble TV-filmen *Hurvamorden* laget, med Ernst-Hugo Järegård i rollen som Tore Hedin. Filmen inngikk i serien *Skånska mord*, som i seks frittstående episoder tar opp kjente skånske kriminalsaker.

Referanser
----------

1. ↑  Aftonbladet søndag 24. august 1952, *Massmördarens förflutna kartläggs - Utan kamrater inkrökt i sig själv - Mordorgien i Skåne, ett schizofrent vulkanutbrott*
2. ↑  Hurvamorden och Lasermannen – två fallstudier inom kriminaljournalistik[*død lenke*], D-uppsats på Journalistprogrammet vid Lunds universitet av Patrick Linell
3. ↑  Aftonbladet 22. august 1952, *Mördarens nio offer*
4. ↑  Aftonbladet søndag 24. august 1952, *Massmördarens klocka visade 04.06*
5. ↑  «Massemorderens hjerne skal undersøkes». 24.9.1952.
**Richard Lynn** (født 1930) er en britisk professor emeritus i psykologi fra University of Ulster som er kjent for sitt kontroversielle syn på kjønn, folkegrupper, etnisitet og intelligens, og nasjonale forskjeller i intelligens. Lynn sier at det er intelligenseforskjeller når man ser på etniske folkegrupper og kjønn. Lynn er en av verdens ledende forskere innenfor IQ-forskning.

Liv og virke
------------

Lynn ble utdannet ved Bristol Grammar School og Universitetet i Cambridge i England. Han har arbeidet som foreleser i psykologi ved Universitetet i Exeter, og som professor i psykologi ved Economic and Social Research Institute i Dublin, og ved Universitetet i Ulster ved Coleraine. Han har skrevet og vært medforfatter til mer enn 11 bøker og 200 vitenskapelige artikler over en periode på fem decennier.

Sent på 1970-tallet skrev Lynn at han fant høyere gjennomsnittlig IQ-skåring hos østasiater sammenlignet med hvite (5 poeng høyere i hans metaanalyse). I 1990 foreslo han at Flynneffekten; en observert årlig økning av IQ-skåren i verden – muligens kunne forklares med forbedret ernæring, spesielt i tidlig barndom.

Som mesteparten av forskning innen etniske folkegrupper og intelligens er Lynns forskning kontroversiell. Han er sitert i boken *The Bell Curve*. Han er også en av de 52 vitenskapsfolkene som signerte «Mainstream Science on Intelligence», en kronikk som stod på trykk i *The Wall Street Journal* som forsvarte *The Bell Curve*. Han sitter i redaktørrådet (*editorial boards*) i de vitenskapelige tidsskriftene *Intelligence* og *Personality and Individual Differences*. Han er også styremedlem i Pioneer Fund og i det Pioneer-støttede tidsskriftet *Mankind Quarterly*.

Lynn medvirket i den norske TV-serien *Hjernevask (TV-program)* som gikk på NRK i 2010.

Referanser
----------

1. ↑   prescottenews.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Psychology Research Institute
3. 1 2  Richard Lynn, eget nettsted
4. ↑  «Call for re-think on eugenics», *BBC News*, 26. april 2002
5. ↑  Gottfredson, Linda (13. desember 1994): Mainstream Science on Intelligence. p A18.
6. ↑  *Intelligence* og *Personality and Individual Differences* Arkivert 28. oktober 2002 hos Wayback Machine. publisher's pages.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* Lynn, Richard (2001): *Eugenics: A reassessment*. Praeger Publishers. ISBN 9780275958220.
* Lynn, Richard; Vanhanen, Tatu (2002): *IQ and the wealth of nations*. Westport, Connecticut: Praeger. ISBN 9780275975104.
* Lynn, Richard ([1996] 2011): *Dysgenics: Genetic deterioration in modern populations*. Praeger Publishers. ISBN 9780275949174.
* Lynn, Richard; Vanhanen, Tatu (2012): *Intelligence: A unifying construct for the social sciences*. Ulster: Ulster Institute for Social Research. ISBN 9780956881175.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Richard Lynn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**«Mitt hjerte alltid vanker»** er en skandinavisk julesalme og julevise skrevet og komponert av den danske biskopen og salmedikteren Hans Adolph Brorson. Den ble første gang trykt i 1732 i heftet *Nogle Jule-Psalmer*, og deretter i *Troens rare Klenodie* fra 1739. Salmen kom inn i godkjente salmebøker ved Landstads *Kirke-Salmebog. Et Udkast* i 1861.

Den brukes både som julesalme, julevise, i menighetssammenhenger og under gudstjenester i de skandinaviske land. Salmen er en av Brorsons mest kjente, og Stig Wernø Holter har uttalt at «knapt noen annen salmedikter har i den grad som Brorson vunnet det norske kirkefolks hjerte.» Salmen er i likhet med flere andre Brorson-salmer delt i tre, der han først forteller om Jesu fødsel, deretter beretter hvordan mange ikke ville ta imot jesus og avslutter med at han selv (sangeren) vil ta imot Jesus.

I Landstads salmebok er det oppgitt at den synges som *Jeg vil mig Herren love*. I Koralboken betyr det en melodi komponert av H.O.C. Zinck i 1801. Nå synges salmen oftest til en folketone som først ble skrevet opp i Västergötland i Sverige, og som finnes i varianter både i Norge og Sverige.

Som gamle salmer flest er teksten blitt tilpasset, språket er blitt modernisert og de fleste salmebøker trykker bare et utvalg av de opprinnelige 11 strofene. Den største forandring er likevel gjort i andre halvdel av siste strofe som både i norske og danske salmebøker nå lyder:

*Kom, la min sjel dog finne* / *sin rette gledes stund* / *at du er født herinne* / *i hjertes dype grunn*.
i stedet for originalens:

*Kom! Lad min Siel erlange* / *Sin rette Qvæge-Stund*, / *At kysse tusind’ gange* / *Din søde Rosen-Mund*.
Salmen ble oversatt til lulesamisk i 1989 av Paul Agnar Ulrik Gælok og revidert av Kurt Tore Andersen i 1996. *Muv vájmmo álu uhtjat* ble tatt med i den lulesamiske salmeboken Julevsáme Sálmmagirjje i 2005.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Jul med Contrazt - Contrazt, fra 2013
* Barnet i krybben med Garness fra 2009
* Sorgen og gleden – H.K.H. Kronprinsesse Mette-Marits utvalgte salmer fra 2008.
* Mitt hjerte alltid vanker (album) med Ahn Vu og Bjarte Lending med Gospelkoret Abraham, utgitt i 2007.
* Ved juletid med Hanne Krogh fra 2002.
* Jul i Betlehem med Carola Häggkvist fra 1999.
* Julekveld med Nidarosdomens Guttekor fra 1995.
* Glade jul (album) med Sissel Kyrkjebø fra 1985.
* Karsten Ekorness. Innspilt 28. september 1954. Gjenutgitt på singlen Odeon ND 7233.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk salmesang fra reformasjonen til i dag
2. ↑  Nytt norsk salmeleksikon bind 4, Fagbokforlaget 2018 side 41

Eksterne lenker
---------------

* Tekst til «Mitt hjerte alltid vanker»
* Tekst på Prosjekt Runeberg
* Flere varianter av salmen

Portaler: Litteratur | Danmark
**Hussain Ali Yousafi** (Persisk/Urdu: **حسین علی یوسفی**, født 1958 i Quetta i Vest-Pakistan, død 26. januar 2009 samme sted) var en etnisk hazara som var politiker og forfatter i Balutsjistan, Pakistan. Yousafi var formann for Hazaraenes demokratiske parti (HDP), og medlem av bystyret i Quetta. Han ble myrdet av en ukjent gjerningsmann i 2009, etter drapet har han blitt selve symbolet av HDP og hazarafolkets kamp mot diskriminering.

Politisk og sosial karriere
---------------------------

Hussain Ali Yousafi tok mastergrad i handel fra University of Balochistan Quetta i 1985. Han ble valgt til formann for Hazaraenes demokratiske parti i desember 2008. Yousafi ble valgt to ganger som president for Hazaraenes studentføderasjon (HSF) og innehadde vervet fra 1978 til 1985. Yousafi var et eksklusivt medlem av Tanzeem-e Nasl-e Nau Hazara Moghol for flere år etter 80-tallet. Han stilte flere ganger til provinsielle og nasjonale forsamlingsvalg. Han var også medlem av bystyret i Quetta fra 1983 til 1987. Yousafi besøkte mange land for å fremme sitt fredsprojekt, så vel som for politiske oppdrag for Hazara nation.

Andre akademiske og kreative arbeid
-----------------------------------

Hussain Ali Yousafi skrev og regisserte mange hazaragispråklige dramaer og spilte i dem selv. Han skrev også poesi på hazaragi. Han opptredte også på Radio Pakistan Quetta på Hazaragi time som Pewand lali, et stykke som ble spilt på hazaragi-språket.

Drapet på Yousafi
-----------------

Hussain Ali Yousafi ble skutt av en ukjent morder i Quetta den 26. januar 2009. Mordet ble sett på som det største tapet for hazarafolket etter drapet på Abdul Ali Mazari av Taliban i Afghanistan.

#### Reaksjoner på drapet

Flere politiske ledere fra Pakistan, som Asif Ali Zardari, fordømte dette politiske drapet. Som reaksjon, begynte hazaraere og andre å være med på protester og samlinger i flere forskjellige land. Demonstrasjoner fant sted i Pakistan, og Afghanistan, såvel som i Canada, Australia, Europa, og USA.

Hazaranes Demokratiske Parti organiserte All Parties Conference (APC) den 8. februar 2009 i Quetta, som hadde som mål å gjenskape fred og ro, men også å fordømme drapet på Yousafi. Det var mange partier som kom, det inkluderte National Party, Balochistan Natioal Party og Pakistan Muslim League.

Hazaranes Demokratiske Parti forandret tittelen til Yousafi fra «formann» til «Shaheed formann» («Martyr formann»).

Referanser
----------

1. ↑  Malik Siraj Akbar. «Hazara tribesmen under attack in Quetta». Daily Times. Arkivert fra originalen 29. juli 2012. Besøkt 25. oktober 2012.
2. ↑  Rahmatullah Hazara. «IN THE FOOT-PRINTS OF USTAD MAZARI SHAHEED». Besøkt 25. oktober 2012.

Se også
-------

* Abdul Ali Mazari
* Forfølgelsen av hazarafolket i Quetta
* Hazara demokratiske parti
* Folkemord
* Forfølgelse
* Etnisitet
* Tolver-sekten
* Islam
* Sjiaislam
* Sunniislam
* Afghanistan
* Forfølgelsen av hazarafolket i Quetta
* Taliban
* Abdur Rahman Khan
* Den afghansk-sovjetiske krig
* Nordalliansen
* Abid Ali Nazish
Valborgsnatten feires i Helsingfors tradisjonelt med at Havis Amanda får påsatt en *studentmössa*. Bilde fra 2005
**Havis Amanda** er en fontenestatue av en havfrue, utført av den finske billedhuggeren Ville Vallgren (1855–1940) i 1906 og avduket i 1908 ved Salutorget i Helsingfors. Vallgren kalte selv statuen for *Merenneito* (*havfruen*).

Frimerke fra 1985
Skulpturen er støpt i bronse, er 194 cm høy, og står på en sokkel med basseng i to nivå, slik at den samlede høyden er 5 meter. Havfruen omgis av vannsprutende sjøløver og fisker. Det spesifikt havfrueaktige ved skulpturen begrenser seg til finner på tærne. Statuen står på en plass mellom Salutorget og Esplanadparken, og har gjennom årene blitt et populært samlingspunkt og seremoniobjekt, særlig sommerstid.

Statuen har blitt populær med sin blanding av naiv uskyld og bevisst kokette posé. Vallgren var bosatt i Paris mens han utførte skulpturen, og modellen skal ha vært den 19-årige *Marcelle Delquini*. Da statuen ble avduket i 1908 ble den kritisert for sin uanstendighet, og frontene i debatten kom til å stå mellom kvinneforeninger og nasjonalsinnede på den ene siden, og mondene modernitetsforkjempene på den andre siden.

Siden ca. 1930 har Havis årlig blitt påsatt studenterlue i forbindelse med Valborgsnatten. Opprinnelig var dette en studentikos skøyerstrek, som ble utført ved midnatt – ettersom studenterluen bare kan bæres mellom 1. mai og 31. oktober. I senere tid har seremonien kommet inn i ordnede former, den utføres med forsvarlige løfteanordninger, og foregår vanligvis kl 18, på et barne- og familievennlig tidspunkt.

Eksterne lenker
---------------

* havisamanda.org[*død lenke*] en kort presentasjon av en utstilling i regi av bymuseet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Björngårdsteatern**, også kalt *Christian Thums Commedi-huus*, eller *Theums Spelehus*, var et teater i Stockholm mellom 1640 og 1655. Det var kanskje Stockholms og Sveriges eldste teater, men opplysningene om det er usikre og det er ikke sikkert at den virkelig ble brukt som teater; den kan også ha vært brukt først og fremst som et verthus og et sted for blodsport.

Christian Thum l. Theum, leder for et tysk teaterselskap som hadde virksomhet i Sverige siden 1628 og spilte komedier ved hoffet, fikk 1640 statlige middel for å kjøpe eiendommen Björnegården i Södermalm ved St. Paulsgatan og Björnegårdsgatan; dette lokalet hadde da lenge blitt brukt til blodsport. Veldig lite er kjent om teatervirksomheten, men i det minste formelt ble det spilt teater der fram til Christian Thums død i 1655; det er usikkert om skuespillerne var profesjonelle, det har vært gjettet på at håndverkere opptrådte med stykkene. Man vet derimot at Christian Thum drev vertshus der, og Björnegården fortsatte å være et av byens mest kjente vertshus fram til det ble revet i 1877.

Se også
-------

* Bollhuset vid Slottsbacken
* Comediehuset
* Stenborgs Teater

Eksterne lenker
---------------

* Notiser fra Stockholms historia Arkivert 29. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Bostadsrättsföreningen Fatburen
* Bostadsrättsföreningen Högberget nr. 2
* Nordisk familjebok/Ugglan (Thum)
* Nordisk familjebok/1800-tallsutgaven (Thum)
* Arenateaterinstitutet
**Henrik Berle Ameln** (født 27. juli 1910 i Bergen, død 7. april 1979) var en norsk høyesterettsadvokat og dispasjør.

Han var sønn av overrettssakfører, dispasjør og stortingsmann Henrik Ameln og hustru Aagot Christensen. Han giftet seg i 1941 med Signe Kaltenborn Bjelland. Datteren, psykolog Signe Bjelland Ameln, har vært gift med forfatter Edvard Hoem. Paret fikk sammen sønnen Knut Ameln Hoem, litteraturkritiker i NRK.

Han hadde studentereksamen fra 1928, juridisk embedseksamen fra 1932, dispasjøreksamen fra 1941, sakførerbevilling fra 1935 og møterett for Høyesterett fra 1948. Han var selvstendig dispasjør i Bergen fra 1950, og virksom innen sjøtrygdelag som sekretær i Reassuranseinstituttet for fiskefarkoster fra 1933 og Reassuranseinstituttet for fiskeredskaper fra 1952.

Ameln var styreformann i Store Norske Spitsbergen Kulkompani.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Henrik Berle Ameln, (27.juli 1910 - 07.april 1979).», besøkt 23. november 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Steenstrup, Bjørn (1973). «Ameln, Henrik». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 16.
3. 1 2  Rottem, Øystein (2001). «Edvard Hoem». *Norsk biografisk leksikon*. 4 (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget.
4. ↑  Stubberød, Marte (5. april 2003). «I lytternes tjeneste». *Klassekampen*.

Litteratur
----------

* Ameln, Henrik (1955). *Håndbok i praktisk sjørett*. Oslo: Nautisk forlag.
**Knud Ørn Bryn** (født 15. mars 1855 i Trondheim, død 28. mai 1941) var en norsk elektroingeniør, industrileder og pioner innenfor utbyggingen av norsk vannkraft og kraftkrevende industri. Knud Bryn stiftet Aktieselskabet Hafslund i begynnelsen av 1898, og var selskapets direktør i 30 år.

Bryn tok eksamen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1874, og ved München Polytechnikum 1876. Han studerte i Berlin og Wien, opprettet i 1883 elektriske forretninger og installerte første elektriske lysanlegg i Trondheim og Kristiania som agent for det tyske firmaet S.A. von Schuckert & Co. i Nürnberg.

Bryn var rådgiver for Kristiania i spørsmålet om kommunen skulle bygge et elektrisitetsverk. Ved hjelp av utenlandsk kapital kjøpte han i 1895 Hafslund gods med vannfallrettighetene i Sarpsfossen i Glomma for kr 800 000. Planen var å bruke fossekraften til å produsere aluminium. Noe aluminiumsverk kom aldri på plass, men Hafslund kraftverk ble bygd.

Knud Bryn var medlem av Oslo Vitenskapsakademi og fra 1924 utenlandsk medlem i Det kongelige svenske ingeniørvitenskapsakademiet. Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1900 og kommandør med stjerne i 1928.

Referanser
----------

1. ↑  «Hafslund har sitt utspring i Sarpsfossen», *Wayback Machine*

Litteratur
----------

* Einar Hoffstad, red. (1935). *Merkantilt biografisk leksikon (1935)* **(norsk)**. Oslo: A.S. YRKESFORLAGET. s. 110-111.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Knut Sevaldsen Bang** (født 1633 i Christiania, død 1694) var en norsk prest, forfatter og kobberstikker.

Biografi
--------

Han var sønn av magister, sogneprest Sevald Thomesen og hustru Margrethe Bang. Etter farens død i 1650 kom han til Danmark, hvor han ble sendt på Sorø Akademi. 1656 ble han dimittert av rektor Hans Sørensen Leth. 1662 ble Bang prest til Toten i Christiania Stift (se Hoff kirke på Lena i Østre Toten). Han etterfulgte sin nyss avdøde farbror magister Niels Thomessøn. I 1690 ble han tillikemed prost i Hadelands Prosti. 

Han giftet seg med Inger Blix som var datter av rådmannen i Fredrikstad, han Thomas Blix.

Bang skal ha vært hissig av natur, og hadde følgende en del stridigheter i sitt embete. Han utga flere religiøse skrifter, deriblant *En ny Salmebog for Guds Børn i Totens Menighed* (1679) og katekismeforklaringen *Dend søde oc velsmagende Catechismi Bryst-Melck* (1681). Han etterlot seg også et manuskript med tittelen *Ordbog eller Lexicon over Alle ... Banninger fra a. til o*.

Kobberstikker
-------------

Bang regnes som en av Norges første kobberstikkere. Han har blant annet stukket tittelkobberet til sin egen bok *Dend søde oc velsmagende Catechismi Bryst-Melck*. Her ser man melk strømme fra Kristi bryster, mens engler samler den opp i et kar hvorom menigheten er plassert. I medaljonger rundt om illustreres enkle, moralske råd som *Act tiden vel. Tenck paa din Siel* og *Som Hønen sine, Vâr du saa dine*.

Referanser
----------

1. 1 2  *Bang, Knut Sevaldsen*, Norsk biografisk leksikon. Besøkt 12. september 2016
2. ↑   *Bang, Knut Sevaldsen*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 12. september 2016
3. ↑  *Bang, Knut Sevaldsen*, Salmonens konversationsleksikon. Besøkt 12. september 2016
4. ↑  Fett, Harry: *Norges kirker i det 16de og 17de aarhundrede*, Kristiania, 1911

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Bernt Oluf Karlgård** (født 15. februar 1887 i Verdal, død 31. mai 1973 i Oslo) var en norsk landbruksbyråkrat og redaktør fra Verdal. Han er også kjent som en av grunnleggerne av *Spelet om Heilag Olav*.

Personlig liv
-------------

Bernt Oluf Karlgård var sønn av gårdbruker Ola Karlgård og Bereth Tømte. Han ble født 1857 i Verdal. I 1918 giftet han seg med Astrid Hanssen, som han fikk tre barn med. Han døde i Oslo i 1973, 86 år gammel.

### Utdannelse og karriere

Karlgård gikk på Sund Folkehøgskole fra 1905 til 1906. Deretter tok han eksamen ved Mære Landbruksskole i 1908 og ved Norges landbrukshøgskole i 1911. I perioden 1911 til 1913 var han gårdsbestyrer i Bærum, herredsagronom i Vestfold og lærer ved Jønsberg landbruksskole. 

Senere var han kontorsjef ved Provianteringsdirektoratet i 1916, kontorsjef ved Statens Kornkontor i 1927, og kontorsjef i Statens Kornforretning fra 1929 til 1953. Fra 1940 drev han hjemgården Karlgarden i Verdal. Han var redaktør i Norske Landbrukskandidaters årbok fra 1919 til 1940. I tillegg skrev han landbruksspalter i dagspressen og andre faglitterære arbeider. 

### Tilknytning til Spelet om Heilag Olav

Bernt Oluf Karlgård var en av grunnleggerne av *Spelet om Heilag Olav*, et historisk utendørsteater som har blitt satt opp årlig siden 1954 under Olsok-dagene på Stiklestad. Stykket handler om Olav den helliges ankomst til gården Sul i Verdal, og hans død under slaget ved Stiklestad. Bernt Oluf Karlgård ønsket å gjøre Stiklestad til «eit nasjonalt og religionhistorisk kulturmuseum» og det hevdes at det aldri hadde eksistert noe spel på Stiklestad uten hans innsats.

I 1952 fikk Bernt Oluf Karlgård lese et ferdig manuskript av *Spelet om Heilag Olav*, forfattet av Olav Gullvåg. Lensmann Jon M. Suul, initiativtakeren bak spelet, hadde opprinnelig forestilt seg spelet som et innslag på et slektsstevne på hans hjemgård Sul. I et notat skrev Karlgård:

> «Da jeg hadde studert det ferdige manuskriptet nøyere, slo det meg at vi her vel hadde et arbeid som fortjente å danne grunnlaget for en større begivenhet enn et grensestemne i en liten fjellbygd.»
> 
> 
> Bern Oluf Karlgård, 1952
> 
> 

Karlgård ønsket å involvere en profesjonell instruktør og fagskuespillere i de største rollene, noe som avvek fra Jon M. Suuls opprinnelige idé. Suul gikk likevel med på Karlgårds forslag, og han var enig i at å minnes Olav den helliges gjerning med festligheter på Stiklestad var viktigere enn et innslag på et slektstevne.

Selv om Karlgård var bosatt i Oslo, var han med på å påvirke mye av videreutviklingen av spelet, og han hadde kontakt med både presse og myndigheter. Både *Trønder-Avisa* og *Innherreds Folkeblad og Verdalingen* har omtalt Bernt Oluf Karlgård som «mannen, hvis kongstanke det er å gjøre Stiklestad og olsok-spillene til et norsk Oberammergau».

Referanser
----------

* Yngve Kvistad (7. juli 2012). «Lokal Bakmann – Nasjonal Strateg». *Trønder-Avisas Stiklestadbilag* **(norsk)**.
* *Hvem er hvem?* **(norsk)**. Aschehoug. 1973. s. 296-297.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Oscar Gustav Hirschfeld** (født 4. november 1847 i Pyritz, Pommern, død 20. april 1895 i Wiesbaden) var en tysk arkeolog og geograf.

Hirschfeld foretok 1870-75 vidtfavnende reiser i Italia, Hellas og fram for alt i Lilleasia og ledet de tyske utgravningene i Olympia 1875-77. Han ble ekstraordinær professor i 1877 og ordinær professor i arkeologi i Königsberg i 1879.

Han var en av sin tids fremste kjennere av Lilleasia som han utforsket fra en arkeologisk, epigrafisk og geografisk synsvinkel. Hans fremste arbeider dreier seg nettopp om dette: (blant annet *Paphlagonische Felsengräber*, 1885, *Die Felsenreliefs in Kleinasien und das Volk der Hettiter*, 1887, og *The Collection of Ancient Greek Inscriptions in the British Museum*, IV, I).

I den posthumt utgitte boken *Aus dem Orient* er flere skrifter vedrørende Hellas og Lilleasia i antikken og moderne tid. Han utga Helmuth von Moltkes "Briefe über Zustände und Begebenheiten in der Türkei" (i "Gesammelte Schriften", VIII).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   kulturstiftung.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Denne artikkel er helt eller delvis basert på materiale fra Nordisk familjebok, Hirschfeld, Oscar Gustav, 1904–1926.

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |