recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ASF's hovedkontor finnes i Scandinavian House i New York.
**American-Scandinavian Foundation (ASF)** har som formål å fremme samarbeid om utdannelse og kultur mellom USA og de nordiske landene: Danmark, Finland, Island Norge og Sverige. 

ASF er en ikke-kommersiell organisasjon som fremmer kulturell forståelse, gir rom for utvikling av ideer og støtter et program for stipendier, publikasjoner og kulturelle arrangementer. Organisasjonen ble formelt etablert i 1911 og har hovedkvarter i Scandinavian House i New York.

Organisasjonens historie går tilbake til 1908, da en rik danske bosatt i New York, Niels Paulsen testamenterte 600 000 dollar til formålet. ASFs første utstilling ble arrangert i 1912. En utstilling til minne om denne ble arrangert i 2012, «LUMINOUS MODERNISM SCANDINAVIAN ART COMES TO AMERICA, 1912». Utstillingen inneholdt verker av Edvard Munch, Vilhelm Hammershøi, Anders Zorn, og andre skandinaviske modernistiske malere.

ASF utgir Scandinavian Review magazine, Scan newsletter, the Annual Report, og The Longboat, et nyhetsbrev for aktuelle og tidligere fellows.

Referanser
----------

1. 1 2  Norlie, Olaf Morgan (1926). *History of the Norwegian people in America*. Minneapolis: Augsburg Publishing House. s. 524.
2. ↑  «Luminous Modernism | SH Events». *Scandinavia House* **(engelsk)**. Besøkt 19. mai 2020.
3. ↑  «Publications». *The American-Scandinavian Foundation* **(engelsk)**. Besøkt 19. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Karl Aagaard Østvig** (noen ganger germanisert til Oestvig) (født 17. mai 1889, død 21. juli 1968) var en norsk operatenor, operadirektør og sangpedagog. 

Det norske historiske musikkarkiv regner ham som den største dramatiske tenor i norsk historie og anfører at han vær særlig beundret for sin tolkning av verker av Puccini, Strauss og fremfor alt; Richard Wagner. Stemmen hans ble beskrevet av sopranen Lotte Lehman som «en skinnende meteor». 
Selv om han reiste på turneer over hele verden og holdt konserter og spilte i operaer så var hans sangkarriere først og fremst knyttet til Østerrike og Tyskland fra hans debut og frem til han trakk seg tilbake i 1933. Fra 1932 bodde han i Oslo der han først og fremst virket som operadirektør og sanglærer. Han gjorde kun noen få innspillinger i løpet av sin karriere, alle for Polydor.

Han meldte seg inn i Nasjonal samling i 1940 og var medlem frem til krigens slutt. Etter krigen satt han en kort stund i fengsel på grunn av dette. Hans sønn, Karl Aagaard Østvig jr. falt som SS-Untersturmführer i 1944. Østvig ble dømt til to års fengsel.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Karl\_Aagaard\_Østvig[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Biography of Karl Aagard Østvig at the Norwegian Music History Archive
3. ↑  The concise Oxford dictionary of opera By John Hamilton Warrack, Ewan West
4. ↑  Aagard Østvig, Karl at operissimo.com Arkivert 18. mars 2012 hos Wayback Machine.
5. ↑  Aftenposten torsdag kveld, 29. august 1946

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
Et såkalt soningskors ved Mariakirken i Berlin, dette soningskorset var en del av tilgivelsen etter interdiktet mot dobbeltbyene Berlin-Cölln ved mordet på prestenNikolaus von Bernau i 1324.
**Interdikt** (av latin: *interdictum*, «forbud») eller **kirkeforbud** er en religiøs avstraffelse (kirkestraff) med historiske røtter innenfor den katolske kirke. Paven kan lyse interdikt over et land eller et område. Interdiktet innebærer forbud mot alle kirkelige handlinger, som gudstjenester og begravelser (med unntak for dåp samt absolusjon av og kommunion for døende). Et interdikt kan også rettes mot enkeltpersoner eller grupper fra å delta i bestemte ritualer, eller at kirkens ritualer og tjenester er utestengt fra og hadde gyldighet i visse områder for en begrenset eller lengre tid.

I middelalderen hvor kirken hadde total kontroll over folks religiøsitet, var interdiktet en forferdelig straff. I Danmark medførte kong Erik Menveds fengsling av erkebiskop Jens Grand at pave Bonifatius VIII lyste interdikt over Danmark i 1299.Alene trusselen var som regel nok til at få konger, adelige og andre makthavere til å føye seg, men virkningen foretok seg etterhånden som geistligheten i de enkelte land ble mer lojale overfor statsmakten enn overfor paven. Eksempelvis overtalte Edvard I av England pave Klemens V til å bemyndige ekskommunikasjon av Robert Bruce som hadde latt seg krone som konge i Skottland. Den skotske biskop Robert Wishart ga Bruce syndsforlatelse og deretter sverget det skotske presteskapet over hele landet om å forenes rundt Bruce som skottenes konge.

Avstraffelsen har sine røtter i ekskommunikasjon eller «bannlysning», som vi kjenner eksempler på siden 800-tallet. Ordet interdikt ble tatt i bruk av pave Innocens III, som gjorde utstrakt bruk av det. I dag benyttes formen meget restriktivt i romersk-katolske kirke og i andre kirker er interdiktet svært sjeldent eller har helt forsvunnet. Et eksempel fra moderne tid er i 1955, da hvite sognebarn nektet å la en afroamerikansk prest gå inn i et kapell som ligger omtrent 32 km fra New Orleans, satte erkebiskop Joseph Rummel kapellet under interdikt.

Referanser
----------

1. 1 2   «interdikt», *NAOB*
2. ↑  1917 Code of Canon Law, canon 2268 §1
3. ↑  *Salmonsens Store Illustrerede Konversationsleksikon*, bind IX (1898), s. 519
4. ↑  Magnusson, Magnus (2000): *Scotland, The Story of a Nation*, s. 168
5. ↑  Scott, Ronald McNair (1982): *Robert the Bruce: King of Scots*. New York: Barnes and Noble. ISBN 978-1566192705, s. 74
6. ↑   Anderson, R. Bentley (2005): *Black, White, and Catholic*, Vanderbilt University Press, ISBN 978-0-8265-1483-7, s. 146

Eksterne lenker
---------------

* «A Medieval Glossary of Terms» Arkivert 21. juni 2006 hos Wayback Machine. *Renaissance Magazine*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** HDS
 |
«Statsraad Lehmkuhl» er en bark, legg merke til den akterste masten.
«Alexander von Humboldt»
Stående og deler av løpende rigg på en 3-mastet bark.
En **bark** er et seilskip med minst tre master, hvor de fremste er skværriggede, det vil si rigg hvor seilene er festet i rær som er opphengt over hverandre på mastene, mens den akterste masten har mesanseil.

Barken har en noe enklere rigg enn en fullrigger, og kan dermed seile med mindre mannskap. På større barkskip er mesanseilet ofte delt, og en mindre gaffel finnes da omtrentlig midt på undermasten. Norske seilskipsredere kjøpte på slutten av 1800–tallet ofte inn gamle fullriggere fra utlandet og rigget dem ned til barker. Disse skipene var som regel bygget av stål eller jern. Dette i motsetning til de norskbyggede, som vanligvis var bygget av tre. En bark er større og smekrere bygget enn en brigg, og dermed raskere. Det fantes også fire- og fem mastede barker. Mastene på en tremastet bark heter fokkemast, stormast og mesanmast eller kryssmast.

Det norske skipet «Statsraad Lehmkuhl» er en tremastet bark.

Terminologi
-----------

Terminologien kan være vanskelig å utrede mellom de ulike skipene, særlig småfartøyene. Blant en serie med bilder av skip framstilt i Marseille i 1679 av Jean Jouve er et lite fransk orlagsfartøy med mers både på stor- og mesanmasten og latinerseil på fokkmasten som er betegnet som *polacre*, det vil si polakker. Et fartøy i Jouves serie med identisk skrog, men med latinerseil på alle mastene, kalles *barca*. Skip med hensyn til skrog og rigg synes identisk med Jouves polakker, kalles *barca* i andre deler av Middelhavet. *Barca* er det samme ordet som bark.

Bark (sammenlign med norrøne *barki*, «skipsbåt»), tilsvarende som engelske barge, som ble etablert på 1300-tallet i betydningen havgående seilskip med tre- til femmastet av moderat størrelse. Det er avledet fra gammelfransk *barge*, «båt, skip», fra gammel provençalsk *barca*, som igjen er avledet av middelalderlatin *barga*. Deretter er opphavet kanskje fra keltisk eller kanskje fra latinske *\*barica*, tatt fra gresk *baris*, «egyptisk båt», lånt fra koptiske *bari*, «liten båt».

Det fantes forskjellige typer barker i alle havner rundt Middelhavet, og oppover Altanterhavskysten og på elvene. På Rhinen fløt vinbarker, og engelskmenn og nederlendere hadde fiskebarker. I svensken Åke Classon Rålamb *Skeps byggerij* fra 1691 nevnes en engelsk *«Barch eller Galleya (tienar bara till at roo moot eller med Ström) har 4 Foot öfwer Stammen.»*

Referanser
----------

1. ↑  «skværrigg», *NAOB*
2. 1 2 3 4   Landström, Björn (1961): *Skipet*, Oslo: Gyldendal norsk forlag, s. 171
3. ↑  «bark», *Bokmålsordboka*
4. 1 2   barge (n.), *Online Etymology Dictionary*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barques – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Description of a four-masted barque.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** KulturNav
 |
Et **internasjonalisert domenenavn** (**IDN**) er et domenenavn på Internett som (potensielt) inneholder ikke-ASCII bokstaver. Slike domenenavn kan inneholde bokstaver med aksenter, som kreves i mange europeiske språk, eller bokstaver fra ikke-latinske skriftsystemer, slik som arabisk eller kinesisk. Standarden for domenenavn tillater imidlertid ikke slike tegn, og mye arbeid har blitt lagt i å finne en vei rundt dette, enten ved å endre standarden, eller ved å bli enige om en måte å konvertere internasjonaliserte domenenavn til standard ASCII-domenenavn, på en slik måte at stabiliteten til domenenavnsystemet bibeholdes.

IDN har etter Internetts standarder, en lang historie. Det ble opprinnelig foreslått i 1996 (av M. Duerst) og implementert i 1998 (av T.W.Tan m.fl.). Etter mye debatt og mange konkurrerende forslag ble et system kalt **Internationalizing Domain Names in Applications** (**IDNA**) valgt som standard, og er for tiden (2005) i ferd med å innføres.

Eksterne lenker
---------------

* ICANN Guidelines for the Implementation of Internationalized Domain Names
* IANA Repository of TLD IDN Practices

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Alloclemensia mesospilella*** er en sommerfugl som tilhører familien flekkmøll (Incurvariidae). Den er funnet i Nordland og Troms i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 10 – 14 mm) møll, svartbrun med gulhvite flekker på forvingen. Den ligner mest på knoppmøllen *Lampronia rupella*, men er litt mindre og har kortere antenner. Antennene er trådformede og ikke fullt halvt så lange som forvingen. Hodet er ganske lite og kledt med gule, oppstående skjell. Kroppen og forvingene er mørkbrune med en svak, gyllen glans. Forvingen har et bredt, kremgult tverrbånd ca. 1/3 ut i vingen, lenger ute 2 – 4 store, kremgule flekker som kan være sammevokst til et tverrbånd. Det vanligste er at det er to flekker ved framkanten av vingen og én ved bakkanten. Vingefrynsene er gule fra vingespissen til ca. midt på ytterkanten, lenger bak svartbrune. Bakvingen er grå med en svak purpurglans.

Levevis
-------

Denen arten er normalt sjelden, men kan enkelte ganger ha masseutbrudd. Larven lever på rips-slekten (*Ribes* spp.), som omfatter hagerips, villrips, solbær, stikkelsbær og alperips. Hos oss forekommer arten helst i hager der disse blir dyrket. Hunnen legger egg enkeltvis på undersidene av buskenes blader. Den unge larven minerer inne i bladet, først lager den en gangmine, senere enn flekkmine. Når larven er blitt litt større, gnager den seg ut av minen og lager en hylse av blader rundt seg, som den kryper rundt med når den spiser av bladene.
Den kan snaue bladene slik at bare nervene står igjen. I august er den fuulvoksen og slipper seg ned på bakken der den forvandler seg til en puppe. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. Normalt er denne arten for fåtallig til å gjøre vesentlig skade, men den har blitt registrert som skadegjører på rips.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, mot sør til Italia og mot øst til Baltikum og det vestlige Russland. I Norge er den bare registrert på fire lokaliteter i Nordland og Troms, den er også ganske sjelden i Sverige, men noe mer utbredt i Finland.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 295 – 332. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alloclemensia mesospilella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Alloclemensia mesospilella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Alloclemensia mesospilella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Alloclemensia mesospilella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Alloclemensia mesospilella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Alloclemensia mesospilella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Alloclemensia mesospilella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**International Benchrest Shooters** (**IBS**) er et forbund for benkeskyting som hovedsakelig er aktivt i USA.

Disipliner
----------

Konkurranser innen IBS er delt inn i kategoriene benkeskyting og langholdsskyting, hvor sistnevnte har mange likeheter med F-Class-skyting.

Benkeskyting
* Benkeskyting 100 yd / 91 m (gruppe eller poeng)
* Benkeskyting 200 yd / 183 m (gruppe eller poeng)
* Benkeskyting 300 yd / 274 m (gruppe eller poeng)

Langhold
* 600 yd (549 m) langhold 600
* 1000 yd (914 m) langhold

Skiver
------

IBS bruker ulike skyteskiver til ulike avstander.

IBS 100 yd (91 m)Måler 200 mm × 390 mm), og har svarte streker på hvitt papir.
IBS 200 yd (183 m)Måler 200 mm × 420 mm), og har svarte streker på hvitt papir.
IBS 300 yd (274 m)Måler 300 mm × 610 mm), og har røde streker på hvitt papir.
IBS 1000 yd (914 m)Måler 1100 mm × 1100 mm, og har blå linjer på hvitt papir, samt en blå innersone for å gjøre det lettere å få øye på virkningene på papir mål fra en avstand.

Se også
-------

* Liste over skytterorganisasjoner
* World Benchrest Shooting Federation, et konkurrerende styringsorgan for benkeskyting

Referanser
----------

1. ↑  International Benchrest Shooters - Ranges
2. ↑  International Benchrest Shooters - The Rules
3. ↑  International Benchrest Shooters- The Targets

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside for International Benchrest Shooters
Minnesmerke viet Andorras grunnlov
**Andorras grunnlov** (katalansk: *Constitució d'Andorra*) ble undertegnet 2. februar 1993, vedtatt i folkeavstemning 14. mars samme år og trådte i kraft etter offentliggjøring i *Butlletí Oficial del Principat d'Andorra* 28. april 1993. Grunnloven er det konstitusjonelle uttrykk for Andorras utvikling til en suveren stat med et parlamentarisk demokrati.

Grunnloven ble undertegnet av Andorras to statsoverhoder, president François Mitterrand og biskop Joan Martí i Alanis. De to var i kraft av sine embeter medfyrster av Andorra. Grunnloven av 1993 har bevart ordningen med to statsoverhoder, Frankrikes president og biskopen av Urgell i Catalonia, men reduserer medfyrstenes rolle til det symbolske. Etter grunnloven er Andorra et parlamentarisk demokrati, der den lovgivende og bevilgende makt ligger hos en folkevalgt nasjonalforsamling, som utpeker lederen for den utøvende makt etter prinsippet om parlamentarisme. Domstolene skal etter grunnloven være uavhengige. Grunnloven garanterer grunnleggende sivile og politiske rettigheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Constitució del Principat d'Andorra»[*død lenke*], *Butlletí Oficial del Principat d'Andorra* 28. april 1993.
2. ↑  «Andorra: Year In Review 1993», *Britannica Book of the Year, 1994*, Encyclopaedia Britannica Online.
3. ↑  Broto, Eulogi: «Andorra» i Gerhard Robbers (red.): *Encyclopedia of world constitutions, Volume 1 Afghanistan to France*, New York: Facts On File, 2007, s. 22.

Litteratur
----------

* Broto, Eulogi: «Andorra» i Gerhard Robbers (red.): *Encyclopedia of world constitutions, Volume 1 Afghanistan to France*, New York: Facts On File, 2007, s. 19–24

Eksterne lenker
---------------

* La Constitució del Principat d'Andorra, 14 de març de 1993 , Consell General (katalansk)
* Constitution of the Principality of Andorra, Consell General (engelsk)
**Jens Ingvald Ornæs** (født 25. juli 1888 i Røyrvik, død 6. april 1959) var en norsk gårdbruker, reindriftsagronom og politiker (V).

Han hadde underoffiserseksamen fra 1910, og var kontorist i AS Grong Gruber 1913–1914, vikarierende folkeskolelærer 1916–1919 og gårdbruker fra 1919. Han var i årene 1929–1961 gårdbruker på familiegården Ornæs i nærheten av Hudningsvatnet og Grong Grubers anlegg i Joma. Dessuten var han reindriftsagronom (lappefogd) fra 1930.

Ornæs var medlem av Grong herredsstyre 1920–1922. Da Røyrvik ble utskilt som egen kommune fra Grong i 1923, ble Ornæs valgt til dens første ordfører, hvilket han forble inntil 1934.

Ornæs var svigerfar til senere ordfører Marianne Ornæs.

Referanser
----------

1. 1 2  Andersen, Thor M. (1931). *Norges ordførere : 1929–1931*. Kristiania: A. M. Hanches Forlag. s. 236.
2. 1 2 3  Rørvik, Nina (1998). *Røyrvik, gårds- og grendehistorie*. Røyrvik kommune. s. 197–200.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Røyrviks ordfører**(1923–1934) | Etterfølger:**Petter Vekterli** |
**Det sibirske kompani** (The Siberian Steamship, Manufacturing & Trading Company) var et handels- og industriselskap etablert av Jonas Lied i Kristiania i januar 1912. Selskap hadde hovedkontor i Krasnojarsk, og fikk etter hvert kontorer i St. Petersburg (Nevskij prospekt 26), London, New York, Moskva, Novosibirsk og Arkhangelsk. Planen var å drive handel via de store sibirske elvene som Ob, Jenisej og Lena. Ved Jenisejs munning ved Nordishavet skulle elveflåten utveksle varer med havgående skip fra Vest-Europa. I Sibir er det ingen tilsvarende elver som renner øst-vest. På Ob og Jenisej hadde det vært trafikk med dampbåter siden henholdsvis 1845 og 1863. Disse elvebåtene gjorde to til fire turer i sesongen, og trelekterne de hadde på slep ble ofte etterlett ved munningen for å utnytte tømmeret på den treløse tundraen. Det var den engelske forretningsmannen Alfred Ernest Derry, knyttet til Derry & Toms, Kensington i London, som sammen med Lied utarbeidet planene. Foruten Lied var Alfred Derry, hvalfangstreder Christensen, forretningsmannen Christian Blom Lorentzen, forretningsmannen Elias C. Kiær, forsikringsmannen Alf Whist og advokat Rasch involvert i etableringen.

«Correct» med en russisk lekter og slepebåten «Turukhansk», ved munningen av Jenisej, 1913
Fra Krasnojarsk til havet er Jenisej 2 500 km lang, og langs elven var det på den tiden verken veier eller jernbane. Elvefarten skulle foregå i den mest isfrie tiden som var juli-september. Et mislykket første forsøk ble gjort sommeren 1912 med det norske skipet «Tulla». I 1913 fikk Lied med seg Fridtjof Nansen som gjest, de reiste med lasteskipet S/S «Correct» - skipet ble kledd med 16 cm eikeplanker for å motstå havisen. Nansen var en legende i Russland og fungerte som døråpner for Lied. Reisen sammen med Nansen ble omtalt i verdenspressen og var en suksess for Lied. Det sibirske kompanis egenkapital ble stadig utvidet. Ved etableringen var den 142000 kroner, i 1913 utvidet til 500000, til 4 millioner kroner i 1916, og i 1917 var egenkapitalen oppe i 8 millioner kroner.

Handelen fortsatte i 1914 blant annet med innførsel av store mengder sement til bygging av Den transsibirske jernbanen som krysser Jenisej ved Krasnojarsk. I 1916 satte Lied i byen Maklakovo (nå Lesosibirsk) ved Jenisej opp et komplett «Bolinder»-sagbruk fra Sverige, omkring 200 mann arbeidet ved sagbruket da Lied satte det i drift.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bykonia, G.: «Jonas Lied in Siberia 1910-1919». Kapitte6 1 i Marit Werenskiold (red.): *Consul Jonas Lied and Russia. Collector, Diplomat, Industrial Explorer. 1910-1931.* Oslo: Unipub, 2008.
2. ↑  Lied, Jonas: *Over de høye fjelle.* Oslo: Ernst G. Mortensen, 1961.
3. ↑  Lied, Jonas: *En sjøvei blir til. Det sibiriske kompanis historie.* Oslo: Mortensen, 1958.
4. ↑  «Han ville smugle ut tsarfamilien», Aftenposten, 6. oktober 2005.
**Matilda Feliksovna Ksjesinskaja** (russisk **Матильда Феликсовна Кшесинская**, polsk **Matylda Krzesińska**, etter 1921 også kjent som **Hennes Høyhet Prinsesse Romanova-Krasinskaja**), (født 19. augustjul./ 31. august 1872greg. i Ligovo, død 7. juni 1971 i Paris) var en polsk-russisk danser, historiens første russiske *prima ballerina assoluta*. Hun er også kjent for sin romanse med den fremtidige russiske tsar Nikolaj II.

Ksjesinskaja studerte hos Christian Johansson og Enrico Cecchetti ved den keiserlige ballettskole i St. Petersburg. Etter å ha fullført undervisningen i 1890 danset hun – i likhet med hele sin polske familie – ved Marinskij-teateret. Hun var den andre danseren i historien (etter Pierina Legnani) som kunne utføre 32 *fouettés en tournant*. Ksjesinskaja danset i balletter som *Tornerose*, *La Sylphide*, *Esmeralda*, *Nøtteknekkeren* og *Svanesjøen*. I 1911 danset hun i London med Vatslav Nizjinskij i *Svanesjøen* for Djagilevs Ballets Russes.

Etter den russiske revolusjon reiste hun til Paris, hvor hun i 1921 giftet seg med tsarens fetter, storfyrst Andrej Vladimirovitsj Romanov, som hun hadde en sønn med (i 1902) – Prins Vladimir Romanovskij-Krasinskij. I 1929 åpnet hun sin egen ballettskole, hvor hun underviste blant annet Margot Fonteyn, Alicia Markova, André Eglevsky og Tamara Toumanova. Hun opptrådte for siste gang i en alder av 64 år, og i 1960 utgav hun autobiografien *Souvenirs de la Kschessinska*.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, besøkt 30. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10081.htm#i100808, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
Quedlinburg slott og kloster  Foto: A.Savin 
**Matilda av Quedlinburg** (født 955, død 999), også kjent som **Mathilda** eller **Mathilde**, var den første abbedisse av Quedlinburg. Hun var datter av keiser Otto I av Det tysk-romerske rike og hans andre kone, Adelheid av Det tysk-romerske rike.

Abbedisse
---------

Hennes bestemor, Sankt Matilda av Ringelheim, grunnla og ledet Quedlinburg kloster fra 936. I april 966 ble det elleve år gamle barnebarnet og navnesøster av Sankt Matilda innsatt som abbedisse i en storslått seremoni med alle biskoper og erkebiskoper í Det hellige romerske riket.

Et år etter at hun ble abbedisse døde hennes bestemor, og da hennes far keiseren og hennes bror Otto som var tronfølger dro til Italia satt Matilda igjen som det eneste medlemmet av det ottonianske dynasti i riket. Hun fikk dermed i oppgave å representere dynastiet og herske over Sachsen i en spesielt vanskelig situasjon.

Regent
------

Som regent holdt Matilda en synode på Dornberg for å reformere kirken i Tyskland. I 984, holdt hun et statsmøte i klosteret sitt. På møtet stilte hertug Henrik av Bayern spørsmål om hvilken rett Matildas nevø hadde til å etterfølge sin far. Matilda gjendrev tvilen omkring arveretten og sikret valget av sin nevø som romersk keiser for å "holde imperiet sammen". I 984, etter Otto IIs død, ble Matilda, hennes mor keiserinne Adeleide og hennes svigerinne keiserinne Theophania medregenter for Matildas unge nevø, Otto III. Matilda lyktes i å gjenopprette fred i landet og viste sin autoritet ved å lede en hær mot barbarene. Hun ble rost for å oppnå sine mål uten å bruke militær makt, selv om hun hadde slik militærmakt til disposisjon.

Matilda døde i 999 og ble etterfulgt som abbedisse av sin niese, Adelaide I. Hun ble begravet i St. Servatius i Quedlingburg ved siden av sine besteforeldre.

Den saksiske historiker og krønikeskriver Widukind av Corvey dediserte sine skrifter til Matilda. Blant disse er Res gestae saxonicae, et av de viktigste skriftene om sakserne og det ottonianske dynastiet.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 122112598, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Mathilde (Mathilde), Brockhaus Online-Enzyklopädie-id mathilde-mathilde[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Mathilde, FemBio-ID 19002, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, oppført som Mathilde, Find a Grave 9675503, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  *Mathilde*, deutsche-biographie.de. Besøkt 28. desember 2015
6. ↑  *Mathilde (Äbtissin von Quedlinburg)*, Deustche Biographie, wikisource.org. Besøkt 28. desember 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Matilda av Leicester**, også kjent som Maud, grevinne av Leicester og Hainault (født 4. april 1339, død 10. april 1362), var en engelsk adelskvinne fra 1300-tallet som ble giftet inn i den tyske kongefamilie i Bayern.

Som den eldste datteren av Henrik av Grosmont, 1. hertug av Lancaster og jarl av Leicester, og hans hustru Isabel de Beaumont, ble hun født ved Bolingbroke Castle i Lindsey.

Hun ble først gift med Ralph Stafford, mens hun selv fortsatt var et barn, men ved dennes død ble hun gift for andre gang i 1352 med Guillaume V, greve av Hainaut, som siden ble Vilhelm I av Bayern, et medlem av den kongelige familie Wittelsbach i Bayern.

Da hertugdømmet Lancaster (første opprettelse) døde ut ved hennes fars død i 1361, ble Matilda medarving, sammen med hennes søster Blanche av Lancaster, til farens eiendommer og gjenværende titler. Tittelen jarl av Leicester ble holdt av hennes andre ektemann, mens jarldømmet Lancaster gikk videre til Blanche og John av Gaunt ved hennes død, knapt 23 år gammel. Denne arven tjente som det politiske og finansielle grunnlaget for Huset Lancaster og hvor Matildas nevø fra denne familien ble konge av England som Henrik IV.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage person ID p10298.htm#i102976, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Matilda (Maud), grevinne av Leicester hos thePeerage.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** BPN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Marokkos flagg Marokko |
| Middelhavslekene |
| Gull | 2009 Pescara | 10000 m |
| Sølv | 2005 Almería | 5000 m |
| VM i terrengløp |
| Gull | 2006 Fukuoka | Lag |

**Hicham Bellani** (født 15. september 1979) er en marokkansk friidrettsutøver og terrengløper, som konkurrerer særlig på 3000 meter og 5000 meter.

Karriere
--------

Han deltok på 5.000 meter ved Universiaden i 2001, der han kom på 6.-plass. I hans neste universiade, i 2003, fikk han bronse på samme distanse. 

I mai 2004 deltok han ved sitt første VM, da han deltok i VM i friidrett innendørs 2004 i Budapest, på 3000 meter. Tiden 7.53,10 i kvalifiseringen holdt til finaleplass, og i finalen løp han på 8.03,73, som holdt til 9.-plass. Bernard Lagat vant gullet. Senere på året deltok han også ved Sommer-OL 2004, der han kom på 9.-plass på 5.000 meter. I september deltok han på World Athletics Final i Monaco, og endte på 7.-plass.

I 2005 vant han en ny internasjonal medalje, da han vant sølv på 5.000 meter ved Middelhavslekene 2005. Algeriske Ali Saïdi Sief vant løpet på 13.29,94, mens Bellani løp på 13.30,35.

Bellini deltok ved VM i terrengløp 2006, der Marokko vant bronse i lagkonkurransen. Sammen Adil Kaouch, som også fikk bronse individuelt, Khalid El Aamri og Hamid Ezzine fikk Marokko bronse på kortbane, bak Kenya og Etiopia. Individuelt fikk Bellini 14.-plass. 

Bellini fikk flere internasjonale medaljer i 2009. Ved Middelhavslekene 2009 i juni/juli vant han gull på 10.000 meter, og ved Jeux de la Francophonie i oktober vant han bronse på både 5.000 meter og 10.000 meter.

Referanser
----------

1. ↑  IAAF - *2nd IAAF World Athletics Final 2004 News - 3000 Metres - M Final* Arkivert 30. januar 2011 hos Wayback Machine. besøkt 27. juli 2011.
2. ↑  GBR Athletics – *Mediterranean Games*, besøkt 27. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hicham Bellani – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hicham Bellani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hicham Bellani – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Hicham Bellani – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Aking **Aking:** |
| De olympiske ringer **Olympiske vinterleker** |
| Konkurrerte for Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland |
| Sølv | 1968 Grenoble | Ener |
|  Europamesterskap |
| Gull |  1967 Königssee  |  Ener  |
| Bronse |  1970 Hammarstrand  |  Ener  |

**Christina «Christa» Schmuck** (født 26. januar 1944 i Salzburg, Salzburg (delstat) i Østerrike), er en vesttysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble og i 1972 i Sapporo.

Schmuck vant en olympisk sølvmedalje i aking under Vinter-OL 1968 i Grenoble. Hun kom på femteplass i konkurransen ener for damer, bak Ortrun Enderlein, Anna-Maria Müller fra Øst-Tyskland, Erika Lechner fra Italia og østtyske Angela Knösel. Men de østtyske damene ble diskvalifisert ettersom de ulovlig hadde varmet meiene på kjelkene. Gullmedaljen gikk til Erika Lechner og Schmuck fikk sølv.

OL-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Sølv Sølv i aking, ener damer Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christa Schmuck – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christa Schmuck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***Clinton mot Jones*** (520 *United States Reports* saksnr. 681, 1997) var en epokegjørende kjennelse i USAs høyesterett som etablerte at en sittende amerikansk president ikke har immunitet mot sivilrettslige søksmål for forhold som var uavhengig av hans embedsførsel som president (og som kunne gjelde forhold forut fra hans presidentsperiode). Avgjørelsen falt 27. mai 1997.

Bakgrunnen var anklager mot president Bill Clinton fra en tidligere statsansatt i delstaten Arkansas om at Clinton hadde kommet med grove og krenkende seksuelle tilnærmelser overfor henne mange år tidligere. Et vitne i denne saken var Monica Lewinsky.

Den 6. mai 1994 anmeldte en tidligere ansatt delstaten Arkansas, Paula Jones, USAs president Bill Clinton og tidligere politioffiser i Arkansas, Danny Ferguson, for seksuell trakassering. Hun hevdet at Clinton, den gang guvernør av Arkansas, var kommet med grove tilnærmelser til henne den 8. mai 1991. Hun hevdet at David Brock hadde påstått at en statsansatt ved navn «Paula» hadde tilbudt å bli Clintons elskerinne. Ferguson hadde eskortert Jones til Clintons hotellrom, stått vakt og hevdet at Jones sa at hun ikke hadde noe imot å være Clintons elskerinne.

Eksterne lenker
---------------

* *Clinton mot Jones*, 520 U.S. 681 (1997) (komplette tekster med lenker til sitert materiale)
* Lydopptak av *Clinton mot Jones* muntlige argument
Scania bergingsbil.
En **bergingsbil** er et nyttekjøretøy som blir benyttet til bilberging, som for eksempel for å dra opp biler som har kjørt av veien eller for å transportere biler som ikke er kjørbare. Lette bergingsbiler er ofte bygget på samme chassis som lette lastebiler, mens større bergingsbiler er bygget på lastebilchassis. 

En bergingsbil kalles av og til for en **redningsbil**, men dette begrepet brukes også om brannbiler, ambulanser, med mer.

Lette bergingsbiler
-------------------

Lette bergingsbiler har ofte tippbar platt med plass til en person- eller kassebil. For å trekke biler opp på platten blir det benyttet vinsj, med trekkraft fra 30 til 50 kN (ca. 300 til 500 kgf).

Tunge bergingsbiler
-------------------

For å berge lastebiler, vogntog og busser blir det benyttet tunge bergingsbiler. Slike biler må av og til trekke vogntog som har kjørt av veien opp bratte skråninger og er utstyrt med kraftige vinsjer, ofte med trekkraft på 200 til 350 kN (2000 til 3500 kgf). Kjøretøyene som skal berges har ofte større masse enn bergingsbilen. Bergingsbilene er derfor utstyrt med hydrauliske støtteben som blir satt ned i veibanen. Noen ganger er det nødvendig å benytte flere bergingsbiler for å få vogntog inn på veien. Mobilkraner blir også benyttet av og til.

Lastebiler og busser er for store til at de får plass på et lasteplan, så de blir slept etter bergingsbilen. Ofte blir forhjulene plassert på en hydraulisk bom, slik at de kan løftes fra veibanen. En trenger da ikke noen til å styre det havarerte kjøretøyet. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Berghettebladbille** (*Cryptocephalus frontalis*) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er utbredt i det sentrale og det sydlige Europa. Den er registrert i Norge.

Kroppen er kort, litt langsmal og oval som bladbillene ofte er, den er butt både foran og bak. Det siste leddet av bakkroppen er synlig bak dekkvingene. Undersiden er noe «oppsvulmet». Den har et brun-svart halsskjold (pronotum) og dekkvinger. Dekkvingene har regelmessig punktur, ordnet i langsgående rekker. Antennene er trådformet og lange i forhold til hva som er vanlig for andre bladbiller. Beina er lyse, gulbrune.

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.

Berghettebladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 11. september 2020. Besøkt 11. september 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 11. september 2020. Besøkt 11. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *berghettebladbille* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *berghettebladbille* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *berghettebladbille* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *berghettebladbille* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *berghettebladbille* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Berghettebladbille *Cryptocephalus frontalis* – www.biol.uni.wroc.pl
* Berghettebladbille *Cryptocephalus frontalis* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**The Clinton Foundation** (etablert i 1997 som the William J. Clinton Foundation), og fra 2013, the Bill, Hillary & Chelsea Clinton Foundation er en ideell organisasjon under section 501(c)(3) av USAs skattelovgivning. Stiftelsen ble etablert av forhenværende president Bill Clinton med hensikten å «styrke kapasiteten til folk i USA og resten av verden for å møte utfordringene av global avhengighet». Kontorene er plassert i New York City og Little Rock, Arkansas.

Frem til 2016 har stiftelsen samlet inn omkring 2 milliarder dollar fra amerikanske firma, utenlandske regjeringer og firma, politiske donorer og forskjellige andre grupper og enkeltpersoner. Mottak av midler fra rike givere har vært og er kontroversielt. Samtidig har stiftelsen fått anerkjennelse fra eksperter på filantropi og har mottatt tverrpolitisk støtte.

Humanitære gaver er ikke et hovedsatsingsområde for Clinton Foundation, som i stedet beholder det meste av pengene og ansetter for å drive sine egne bistandsprosjekter. I september 2016 fikk stiftelsen fire av fire mulige stjerner av organisasjonen Charity Navigator etter dens gjennomgang av stiftelsens regnskap. En annen overvåkingsorganisasjon, CharityWatch, sier at 88 % av stiftelsens penger går til veldedige formål og ga Clinton Foundation karakteren A for 2016. I 2015, med 223 millioner dollar i omsetning og med utgifter på 12 % av totalen brukte Clinton Foundation i overkant av 26 millioner dollar på administrasjon.

Stiftelsen er en offentlig organisasjon som hvem som helst kan donere penger til og er separat fra the Clinton Family Foundation, en privat organisasjon for Clintonfamiliens personlige filantropiske formål. Ifølge stiftelsens nettsted mottar hverken Bill Clinton eller hans datter Chelsea Clinton (begge styremedlemmer) noe honorar. Da Hillary Clinton var styremedlem mottok heller ikke hun noe honorar fra stiftelsen.

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; besøksdato: 29. januar 2022.

Litteratur
----------

* «Clinton-stiftelsen og det nye Norge | Terje Tvedt», artikkel i *Aftenposten* 18. november 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Clinton Foundation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI
 |
**Finnskogdagene** er et årlig kulturarrangement på Svullrya i Grue i Innlandet, nær grensen mot Sverige. Det ble etablert i 1969, og foregår den andre helgen i juli.

Temaet for arrangementet er tradisjonene og folkelivet på Finnskogen, med vekt på de særegne skogfinske kulturtradisjonene. Aktiviteter under arrangementet er «proklameringen av Republikken Finnskogen», utdelingen av Finnskogprisen og prisen «Finnskogen Takker», utstillinger, konserter, liv i stuene på Norsk Skogfinsk Museum.

Siden 1993 har Merete Wigers drama *Spillet om innvandrerne* vært fremført her. Gottlundsmarsjen arrangeres til minne om «Finnskogens apostel», Carl Axel Gottlund. I samarbeid med avisa Glåmdalen har man siden 1996 delt ut musikkprisen «Finnskog Artist».

Det finske ambassadørpar har i en årrekke vært gjester ved arrangementet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. januar 2015. Besøkt 1. januar 2015.  Finnskogdagene.no Om finnskogdagene
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. januar 2015. Besøkt 1. januar 2015.  Finnskogdagene.no program 2014

Eksterne lenker
---------------

* Finnskogdagene
**Khön Könchog Gyalpo** (født 1034, død 1102) regnes som grunnlegger av Sakya-tradisjonen i tibetansk buddhisme, fordi han grunnla klosteret *Sakya* («grå jord») i året 1073. Khön Könchog Gyalpo ble dermed den første tronholderen (tib.*Trizin*) i Sakya-tradisjonen. Sakya-tradisjonen ble imidlertid ført kjent som en selvstendig tradisjon gjennom de såkalte «fem ærverdig høyeste mesterne». Disse fem er:

* Sachen Kunga Nyingpo (sønn av Könchog Gyalpo)
* Sonam Tsemo
* Drakpa Gyaltsen
* Sakya Pandita Kunga Gyaltsen
* Dromtön Chögyal Phagpa.

Disse mesterne knyttet sammen den alminnelige sutra-læren med den spesielle tantriske læren *Lamdre*(en spesiell ansats av *mahamudra*-overdragelsen) i Sakya-tradisjonen og la grunnlaget for den brede kunnskapen i buddhistisk lære som Sakya-tradisjonen etter hvert ble kjent for. 

Khön Könchog Gyalpo innførte et system for overdragelse av tronholder-embetet i tradisjonen. Tronholderen i denne tradisjonen er ikke inkarnasjonen av forgjengeren, som i andre tibetanske tradisjoner. Embetet blir isteden overgitt fra en tantrisk mester til den andre, regelmessig mens forgjengeren lever. Derfor har leting og anerkjennelse av avdøde tantriske mestere inkarnasjon ikke hatt den samme eksistensielle betydning for tradisjonen som i de tre andre tradisjonene Nyingma, Kagyu og til dels Gelug. Som følge av dette har Sakya-tradisjonen hatt en sterkere indre stabilitet enn de andre tradisjonene, fordi den vanlige tiden med interrim-styre ikke forekommer. Familien Khön har alltid hatt en spesiell betydning for Sakya-skolen. Khön Könchog Gyalpos sønn *Sachen Kunga Nyingpo* var den 4. Sakya-Trizin. Gjennom århundrene har nesten alle de store Sakya-mestrene tatt gjenfødsel i Khön-familiens slekt. Nesten alle av dagens Sakya-mestere stammer fra Khön-familien.

Referanser
----------

1. 1 2   BDRC Resource ID P3730[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Treasury of Lives ID 6100[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BDRC Resource ID P1615[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Distriktets plassering i Albania.
**Fier** var et distrikt i regionen Fier, ved Adriaterhavet i det vestlige Albania. Administrasjonssenteret var byen Fier. Distriktets areal var 850 km², og ved folketellingen i 2001 hadde distriktet 200 154 innbyggere.

Klosteret Apollonia med slettene vest for byen Fier i bakgrunnen.
Distriktet Fier er et eldgammelt jordbruksdistrikt i Albania. Her anla Periander (627–585 f.Kr.) av Korint kolonien Apollonia, som forble et viktig handelssentrum under Romerriket og i tidlig middelalder. I de borgerkrigsliknende tilstandene etter pyramidespillenes sammenbrudd fra 1996, var distriktet åsted for blodige kamper mellom rivaliserende grupper og kriminelle. I dag bygges det ut noe turisme i Fier.

| * v
* d
* r
Tidligere distrikter i Albania |
| --- |
| Berat **·** Bulqizë **·** Delvinë **·** Devoll **·** Dibër **·** Durrës **·** Elbasan **·** Fier **·** Gjirokastër **·** Gramsh **·** Has **·** Kavajë **·** Kolonjë **·** Korçë **·** Krujë **·** Kuçovë **·** Kukës **·** Kurbin **·** Lezhë **·** Librazhd **·** Lushnjë **·** Malësi e Madhe **·** Mallakastër **·** Mat **·** Mirditë **·** Peqin **·** Përmet **·** Pogradec **·** Pukë **·** Sarandë **·** Shkodër **·** Skrapar **·** Tepelenë **·** Tiranë **·** Tropojë **·** Vlorë | Albanias flagg |
| ISO 3166-2:AL |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
***Dym v lesu*** (originaltittel: *Дым в лесу*) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Jurij Tsjuljukin og Jevgenij Karelov.

Handling
--------

Historien finner sted i en liten grense-landsby. En vågal gruppe fiendtlige sabotører opererer i regionen. De setter fyr på skogen, og skyter ned et fly som er på jakt etter dem. Men brannen de satte i gang truer snart med å spre seg til en stor fabrikk i området, og de lokale innbyggerne kommer brannmennene til unnsetning for å slukke brannen.

Volodja Kurnakov ber naboen Marija Sergejevna, kona til den savnede piloten fra flyet som ble skutt ned, ta ham til en flyplass i området. Deretter, etter å ha vandret ganske lenge gjennom skogen, kommer Voloddja endelig frem til et jorde hvor han oppdager det nedskutte flyet.

Skuespillere
------------

* Gennadij Sayfulin som Volodja Kurnakov
* Ljudmila Genika-Tsjirkova
* Anatolij Berladin som Vasilij Fedosejev
* L. Kuznetsova som Marija Sergejevna
* Ira Luzanova som Fenja

Referanser
----------

1. ↑  ДЫМ В ЛЕСУ
2. ↑  Дым в лесу (1955)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dym v lesu* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Pilkorsregjeringens ministre; Fidél Pálffy er nr 2 fra vendre i bakre rad
**Fidél Pálffy**, fullstendig navn **Fidél Pálffy ab Erdőd** (født 6. mai 1895 i Pozsonyszentgyörgy, død 2. mars 1946 i Budapest i Ungarn) var en ungarsk adelsmann som ble en varm tilhenger av nazismen i Ungarn. 

I 1933 grunnla han et nasjonalsosialistisk parti, men som imidlertid ikke fikk vesentlig tilslutning. Politisk desillusjonert slo han seg ned i Tyskland der han for en tid virket som agent for RSHA.

Pálffy vendte tilbake til Ungarn etter noen år, og søkte atter politisk innflytelse ved å samarbeide med László Baky og senere Ferenc Szálasi. Under pilkorsregimet i Ungsrn 1944-1945 var han jordbruksminister. 

Etter andre verdenskrig ble Pálffy stilt for retten for landsforræderi og samrøre med Nazityskland. Han ble dømt til døden og henrettet ved hengning.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6jj8wwr, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Philip Rees: *Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890*, Simon & Schuster, 1990, s. 287

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Mimoecthispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 8 millimeter), avlang, blank, gul og svart bladbille. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er rundet, kraftig punktert. Antennene består av 8 ledd og er korte og noe utvidet mot spissen. Dekkvingene er noe utvidet bakover og har 8 hele og en forkortet punktstripe, stripene er ordnet parvis, og tre opphøyde lengderibber, punktene grove og noe spredte. I spissen har dekkvingene korte pigger.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Brasil i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Mimoecthispa*** Pic, 1927
							+ *Mimoecthispa irregularis* Pic, 1927

Litteratur
----------

* *Mimoethispa* på ITIS
* Hispines of the World - *Mimoecthispa*

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Folsomspiss
**Folsomkulturen** er en forhistorisk tidlig indianerkultur som dateres til cirka 10 000–8 000 f.Kr. Den er oppkalt etter Folsom i Union County i New Mexico, et funnsted oppdaget i 1908 der man i 1926 under arkeologiske utgravninger fant blant annet spydspisser fra denne tidsperioden. *Folsomspisser* er ved karbon 14-metoden blitt datert til 8000-tallet f.Kr. 

Folsomspissen antas å ha vokst fram av Clovisspissen, og var kortere og lettere, riflet i nesten hele sin lengde og med sin maksimale bredde relativt nær den lett avkortede spissen. Det mindre formatet kan meget vel ha kommet av at man var gått over til en ny type byttedyr.

Litteratur
----------

* Jack L. Hoffman: «Folsom Complex», i: Guy Gibbon: *Archaeology of Prehistoric Native America*, New York, Garland Publishing, 1998, ISBN 0-8153-0725-X, s. 280 f.
* Brian Fagan: *Ancient North America*. London and New York, Thames and Hudson Ltd, 1991, ISBN 0-500-27606-4, s. 77 ff.
* Grahame Clark: *Människans äldsta historia* (1969)
* Erik Englund og Yvonne Wennström: *Indianernas När Var Hur* (1981)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |