recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Likegyldighet** er et dikt av Martin Niemöller (1892-1984), som var en fremstående tysk teolog og luthersk prest. Uttalelsen, som senere er publisert som et dikt ble trolig formulert i 1946 inspirert av et besøk i konsentrasjonsleiren Dachau hvor Niemöller hadde vært fange 1941-1945.

Niemöller gav flere versjoner av diktet i løpet av etterkrigstiden hvor ulike grupper ble nevnt. Versjonen fra 1946 nevnte 1. kommunistene 2. uhelbredelig syke 3. jødene / Jehovas vitner (avhengig av versjon) 4. personer i naziokkuperte land. I 1976 ble den nyeste versjonen formulert, da var gruppene 1. kommunistene 2. fagforeningsfolk 3. sosialdemokrater 4. jøder. En versjon av diktet som ble lest høyt i den amerikanske kongressen av Howard Samuels i 1968 gjorde diktet kjent i USA. Her ble følgende grupper nevnt: 1. Jøder 2. katolikker 3. Industri- / fagforeningsfolk 4. Protestantiske kirke.

Diktet
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Først tok de kommunistene
men jeg brydde meg ikke
for jeg var ikke kommunist.
Så tok de sosialdemokratene
men jeg brydde meg ikke
for jeg var ikke sosialdemokrat.
Deretter tok de fagforeningsfolkene
men jeg brydde meg ikke
for jeg var ikke fagforeningsmann.
Til slutt tok de meg. Men da var det ingen igjen til å bry seg. | Als die Nazis die Kommunisten holten,
habe ich geschwiegen;
ich war ja kein Kommunist.
Als sie die Sozialdemokraten einsperrten,
habe ich geschwiegen;
ich war ja kein Sozialdemokrat.
Als sie die Gewerkschafter holten,
habe ich nicht protestiert;
ich war ja kein Gewerkschafter.
Als sie mich holten, gab es keinen mehr, der protestieren konnte. |  |

Et element av selverkjennelse
-----------------------------

Pastor Niemöller så slett ikke tingene så tydelig ved begynnelsen av Hitler-tiden, slik at diktet også har et kraftig element av selvkritikk. Historikeren Ger van Roon skriver om Niemöller anno 1933: «Han var den gang enda ikke noen bitter fiende av nasjonalsosialismen». Og man kunne gå lenger enn som så: Martin Broszat har påvist at når de senere så kalte «bekjennende pastorer» til å begynne fikk så stor oppslutning, så var det for de som grunninnstilling bejaet omslaget av 1933, og bare tok stilling mot bestemte strømninger innen den nasjonalsosialistiske bevegelse.

Referanser
----------

1. ↑  Martin Niemöller's famous quotation: First they came for the Communists What did Niemoeller really say? Which groups did he name? In what order?
2. ↑  Ger van Roon: *Widerstand im Dritten Reich. Ein ûberblick* (=Becksche Schwatze Reihe Bd. 191, München 1979, s. 79
3. ↑  Martin Broszat: *Der Staat Hitlers. Grundlegung und Entwicklung seiner inneren Verfassung (=dtv-Weltgeschichte des 20. Jahrhunderts, Bd.9*, München 1969, s 289
**Aiguille du Midi** er et fjell i Mont Blanc-massivet i De franske Alpene med en høyde på 3842 meter over havet. 

Det går en kabelbane til toppen av fjellet, *Téléphérique de l'Aiguille du Midi*, som ble bygd i 1955, og som i tjue år var den kabelbanen som nådde høyest i verden. Kabelbanen innehar fortsatt rekorden som den høyeste vertikale stigningen til en kabelbane, fra 1035 moh. til 3842 moh. En tur fra Chamonix til toppen av Aiguille du Midi, en stiging på 2 800 meter, tar omtrent 20 minutter. 

Toppen har i dag en utkikksplattform, en kafé og en gavebutikk. Den populære skiløypen *Vallée Blanche* begynner her, og den nærliggende hytten Cosmiques er startpunktet for turer til toppen av Mont Blanc. Fra *Aiguille* går det en annen kabelbane over isbreen Glacier de Geant til Point Helbronner (3 452 moh.) på den italienske siden av Mont Blanc-massivet. Fra Point Helbronner går det en kabelbane til Entrevés, en landsby nær Courmayeur i Aostadalen (Italia).

Referanser
----------

1. ↑   peakbagger.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aiguille du Midi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Alan C. Morgan** (født 30. mars 1909 i California, død 22. juni 1984 i Riverside County i California) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker; 1932 i Los Angeles.

Morgan ble olympisk mester i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den amerikanske båten «Angelita» som vant i 8-meterklassen foran «Santa Maria» fra Canada. Det var kun to båter i denne klassen. Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.

Mannskapet på «Angelita» var; Morgan, John Biby, William Cooper, Carl Dorsey, Owen Churchill, Robert Sutton, Pierpont Davis, Alphonse Burnand, Thomas Webster, John Huettner, Richard Moore og Kenneth Carey

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles – Gull **Gull** i seiling, 8-metersklassen USAs flagg USA.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alan Morgan – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Alan Morgan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alan Morgan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alan Morgan – World Sailing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Like konkurransevilkår** eller **like spilleregler** er en situasjon hvor ingen ytre forstyrrelse påvirker spillernes evne til å konkurrere rettferdig. Det kan være én metode for å oppnå mer rettferdige konkurransebetingelser. Hva som innebærer å jevne ut konkurransevilkårene kan være subjektivt.

Innen handel betyr dette vanligvis at alle spiller etter de samme reglene, altså en situasjon hvor ingen part har noen fremforhandlede fordeler vis à vis noen andre. Dette medfører ikke nødvendigvis at alle spillerne har lik sjanse til å lykkes. I praksis kan lover om like konkurransevilkår noen ganger gi en fordel til store selskaper som har mer ressurser.

I sport som spilles på en bane med to sider, for eksempel fotball, vil ett lag ha fordel dersom banen har en skråning. Siden noen baner faktisk har en skråning er det vanlig at lagene bytter side midtveis i spillet.

Handicapping kan betraktes som et motsatt konsept, og er en situasjon hvor reglene er utformet for å gjøre utfallet av spillet mer likeverdig.

Se også
-------

* Frihandel
* Rettferdig handel
* Dommer (sport)

Referanser
----------

1. ↑  Arneson, Richard (27. februar 2015). Zalta, red. *Equality of Opportunity*. Metaphysics Research Lab, Stanford University.
Aigis på *Lemniske Athene* av skulptøren Feidias, representert av en avstøpning på Pusjkinmuseet i Moskva.
**Aigis** (gresk: αἰγίς; norsk form av ordet, *Ægide* eller *Egide*) er i henhold til gresk mytologi skjoldet til Athene (eller brystplaten på Zevs' rustning) med det halshogde hodet til Medusa på, smidd sammen av Hefaistos. Gudinnen hadde mottatt hodet etter at Persevs hadde drept og halshogd Medusa ved hjelp av Athene. Hensikten med å ha Medusas hode på skjoldet eller på rustningen var at Medusas hode var så fryktelig at synet av det kunne drepe, eller forsteine den som så på det. I henhold til Homers *Iliaden*:

*«...og Pallas Atene gikk med dem*
*med sin* aigide *som aldri forgår og aldri kan eldres.*
*Hundrede herlige kvaster av gull, vidunderlig flettet*
*flagrer fra randen; hver kvast er verd sine hundrede okser.*
*Rask for hun om med det blinkende skjold...»*

Etymologi
---------

Det greske ordet αἰγίς, *aigis*, har tre betydninger:

1. «Voldsomme vindstorm», fra verbet 'αïσσω (ordstammen 'αïγ-) = «Jeg styrter eller beveger heftig». Det er beslektet med καταιγίς, orkan.
2. Skjoldet til en guddom som beskrevet over.
3. «Geiteskinnsjakke», fra behandlingen av ordet i betydningen «noe grammatikalsk feminint vedrørende geit», gresk αἰξ (ordstammen αἰγ-) = «geit» + endelse -ίς (ordstammen ίδ-).

Den opprinnelige meningen kan ha vært første betydning, og Ζευς 'Αιγιοχος = «Zevs som holder aigisen» kan ha betydd «Himmelen som holder stormen». Overgangen til betydningen «skjold» kan ha vært enten en poetisk lignelse eller en folkeetymologi hos et folk som var kjent med å surre dyreskinn rundt venstre arm som beskyttelse (= skjold).

Det moderne konseptet om å gjøre noe «under ens aigis» betyr å gjøre noe under beskyttelse av en mektig, kyndig eller velvillig kilde. Ordet *aigis* er identifisert med beskyttelsen av en sterk kraft med sine røtter i gresk mytologi og ble adoptert av romerne. Det er paralleller i norrøn mytologi og dessuten i egyptisk mytologi hvor det greske ordet aigis er benyttet i forlengelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Homer: *Iliaden*, andre sang, 446, s. 30 i P. Østmoes oversettelse, Oslo 1980
2. ↑  Oppslagsord ἀίσσω i *A Greek–English Lexicon*: «Å raskt forflytte seg, å skyte, kaste, sett i bevegelse»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aegis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Aegis» i: Chisholm, Hugh, red. (1911): *Encyclopædia Britannica* (11. utg.). Cambridge University Press
* «Aigis», *Theoi Project*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Sarawatfjellene** eller **Sarat** (arabisk **جبال السروات**) er en fjellkjede som går parallelt til vestkysten av Den arabiske halvøy og er blant de mest markante geografiske områdene på halvøya. Fjellkjeda er den største på Den arabiske halvøy. Fjellene er hovedsakelig nakne, men kan ha noe vegetasjon. Mange av toppene er geologisk forholdsvis unge og spisse, mens andre er jevnere på grunn av forvitring. 

Sarawat starter ved grensen til Jordan i nord til Adenbukta i sør og går gjennom Saudi-Arabia og Jemen. Den nordlige halvdelen av fjellkjeden kalles Sarat al-Hejaz er sjelden over 2 100 moh. mens de midtre og sørlige delene (*Sarat* *'Asir* og *Sarat* al-Jemen) har høyder på over 3 300 moh.

Ta'if-fjellene
Den nordlige delen går fra rundt nord for Ta'if gjennom det vestlige Saudi-Arabia fram til sørenden av Saudi-Arabia. Noen hevder at fjellene i Libanon og vestlige Syria er et fraspring av denne fjellkjeden.[*hvem?*] Det er i hovedsak et noe høyereliggende område enn resten av Saudi-Arabia, med unntak av Asir, og en finner flere obskure landformer her. Høyden er i snitt rundt 1 200 til 2 000 meter over havet, mens de høyeste toppene er rundt 2 400 moh. 

Etter Medina virker fjellkjeden å løse seg opp før den dukker opp tilbake omkring Ta'if. Lenger sør, nedenfor Ta'if, ligger den saudiarabiske Asir-regionen, hvor høye fjell når opp til nær 3 000 meter. Jabal Sawda blir sagt å være det høyeste på 2 982 meter over havet.[] Selv denne delen av Sarawatfjella er omtrent som en stor klippe som strekker seg opp fra kystsletten Tihamah. 

Bilde fra ISS-36 mot det sørvestlige Saudi-Arabia.
Nær grensen til Jemen begynner Sarawat å spre seg ut til individuelle topper, og Hejaz heller gradvis oppover mot det jemenittiske platået. Alle fjellene over 3 000 moh ligger i Jemen. Det høyeste av disse er Jabal an Nabi Shu'aib, som er det høyeste fjellet på Den arabiske halvøya. Det har en høyde på 3 666 moh. og ligger nær hovedstaden Sana'a. I Jemen er Sarawat delt mellom de vestlige og sentrale høylandene, hvor de vestlige høylandene får rikelig med nedbør, mer enn noen annet sted på halvøya, og det sentrale høylandet har de høyeste fjellene på hele halvøya. En særdeles dramatisk del av de jemenittiske Sarawatfjellene er Harazfjellene, hvor et par av toppene er 3 000 moh. Noen av fjellene har primærfaktor på mer enn 1 500 m. 

Geologisk er Sarawat er en del av det arabiske skjoldet, og består hovedsakelig av vulkanske bergarter. Vestsiden faller bratt ned til kysten av Rødehavet, mens østsiden av fjellkjeden heller slakt nedover og blir krysset av wadiar, hvor det finnes noe jordbruk, særlig på sørsiden av Sarawat, hvor fjellsiden får monsun.

Av byer i Sarawat finner en Mekka, som ligger i en dal omtrent midt i Sarawatfjella, og den jemenittiske hovedstaden San'a, som ligger nær noen av de høyeste fjellene i Sarawat.

Se også
-------

* Hijazfjella

Kilder
------

* Library of Congress Country Study: Saudi-Arabia
**Saransk** (russisk: Сара́нск, mordvinsk: Саран ош) er hovedstaden i Republikken Mordovia i Russland. Den ligger ved elva Insar (i Volgas nedbørfelt, rundt 520 km øst for Moskva. Innbyggertall: 304 866 (folketelling 2002).

Historie
--------

Bosetningen ble grunnlagt i 1641 som en festning ved Russlands sørøstre grense. På 1700-tallet mistet fortet sin militære betydning, og Saransk ble en handels- og industriby. I 1708 ble byen underlagt guvernementet Azov, og senere guvernementet Kazan. I 1780 ble byen underlagt det som i 1801 ble guvernementet Penza. I 1893 nådde byggingen av jernbanen Moskva – Kazan til Saransk. I 1928 ble byen hovedstad i det nasjonale distriktet Mordovia, som i 1934 ble til den Mordoviske ASSR, og i 1991 den autonome republikken Mordova. Sovjetiske byplanleggere bygde om det gamle bysenteret på 1960- og 1970-tallet, med brede gater og enorme boligområder.

Næringsliv
----------

Industrien i Saransk omfatter produksjon av elektriske kabler, kjemikalier, dekorativt tøy, matprodukter, maskinbygging og metallarbeid. Byen har også to varmekraftverk. 

Flybasen Ljambir ligger 12 km nord for byen.

Transport
---------

Saransk har hatt en jernbanestasjon siden 1893, og den ligger for tiden ved Ruzajevka – Kazan-jernbanen. Byen ligger også ved en hovedvei. Saransk lufthavn, som ligger 7 km sør for byen, trafikkeres av mindre fly.

Kultur
------

Republikken Mordovias statlige dukketeater i Saransk, fotografert i 2016. Fotograf: Сергей Церковнов
Saransk har flere teatere: et dramateater (grunnlagt i 1961), et dukketeater, og et komedieteater. Byen har også et regionalt historisk museum og et kunstmuseum.

Utdanning
---------

Mordovias Statlige Universitet (grunnlagt i 1957) ligger i Saransk, i tillegg til flere tekniske skoler.

Severdigheter
-------------

Byen har mange historiske arkitektoniske monumenter sin tidlige historie. 

En bemerkelsesverdig struktur i Saransk er Saransk TV-tårn, en 180 meter høy bardunert mast av rørstål bygget i 1961, som har 8 tverrstykker med gangveier på to nivåer fra mastestrukturen til bardunene.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Saransk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Mordovia |
| --- |
| Hovedstad: Saransk |
| Mordovias flagg | Ardatov **·** Insar **·** Kovylkino **·** Krasnoslobodsk **·** Ruzajevka **·** Temnikov | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |



1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.
**Alan Kelly** (født 9. mars 1975 i Cork) er en irsk fotballdommer som har dømt i League of Ireland, og primært League of Ireland Premier Division. Kelly startet å dømme kamper i 1994 i lavere divisjoner før han i 1999 ble tildelt kamper i League of Ireland av Football Association of Ireland (FAI).

I 2000 ble han tildelt sin første store kamp da han ble utnevnt som finaledommer i League of Ireland Cup mellom Limerick FC og Derry City FC (2–2). Hans første finale i FAI Cup kom i 2003 i kampen mellom Longford Town FC og St Patrick's Athletic FC (2–0). Kelly ble utnevnt til FIFA-dommer i 2002, og har siden da dømt flere internasjonale kamper, i tillegg til Mesterligaen, Europaligaen og kvalifseringskamper både til VM og EM. Hans første internasjonale kamp på seniornivå kom den 5. juni 2004 i en vennskapskamp mellom Sverige og Polen (3–1).

I oktober 2013 ble det klart at Kelly fra og med sesongen 2014 skulle dømmer kamper for den amerikanske serien Major League Soccer.

Referanser
----------

1. ↑  Goal.com – Referee Alan Kelly to leave Airtricity League for new role in America (Av Ryan Bailey. Publisert 14. oktober 2013, besøkt 16. desember 2013)
2. ↑  FIFA.com – Republic of Ireland, Football Officials - Referees Arkivert 16. desember 2013 hos Wayback Machine. (Besøkt 16. desember 2013)
3. ↑  RTE.ie – Referee Alan Kelly to leave Ireland for US post (Publisert 14. oktober 2013, besøkt 16. desember 2013)
4. ↑  Extratime.ie – Kelly heads for new challenge in MLS (Av Simon O'Gorman. Publisert 22. oktober 2013, besøkt 16. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Dommerprofil hos Worldreferee.com Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Dommerprofil hos Worldfootball.net
**Alan Robert Kalter** (født i 21. mars 1943 Brooklyn, New York City, død 4. oktober 2021) var en amerikansk programannonsør.

Han var annonsør for The Late Show with David Letterman fra 5. september 1995, da han erstattet Bill Wendell og frem til siste episode ble sendt 20. mai 2015. Kalter hadde kallenavnet «Big Red», og gjorde alt fra å åpne showet til å delta i sketsjer.

Kalter har gjort hundrevis av «voiceovers» på nasjonale radio- og TV-reklamer. Han har også vært annonsør for mange New York-baserte TV-programmer, blant annet To Tell the Truth, The $25,000 Pyramid, The Money Maze og The $100,000 Question, som tilfeldigvis ble tatt opp i Ed Sullivan Theater, samme sted som Late Show blir tatt opp i dag, på 1980-tallet.

Alan Kalters introduksjon av Late Show
--------------------------------------

Kalter annonserte aldri Letterman på samme måten to ganger. Han begynte med «From New York! The greatest city in the world. It's The Late Show with David Letterman». Så fortalte han hvem kveldens gjester var, presenterte Paul Shaffer and CBS Orchestra før han avsluttet med for eksempel «And now: The biggest whore in television history, David Letterman», «The next Mr. Britney Spears, David Letterman» eller «Hannah Montanas Body Double, David Letterman». Introduksjonen var som regel inspirert av den siste tidens hendelser.

Oppvekst, karriere og voksenliv
-------------------------------

Alan Kalter er en innfødt newyorker født i 1943 i Brooklyn og oppvokst i Little Neck og Cedarhurst. Han gikk på Hobart College i Geneva i New York.

Han har vært engelsklærer på Baldwin High School på Long Island.

Kalter er idag bosatt i Stamford i Connecticut. Etter hans mangeårige ekteskap med Carol Cepler endte i skilsmisse, giftet han seg i 2003 med Peggy Masterson.

Filmografi
----------

* *Late Show with David Letterman* Annonsør(1995–)
* *The 45th Annual Grammy Awards* (2003) Annonsør
* *Ed* Principal Gable (2 episoder, 2001]-2002)
* *Get Well Soon* (2001) som "Annonsør"
* *The $10,000 Pyramid* Annonsør (ukjent antall episoder, 1979)
* *To Tell the Truth* Annonsør (ukjent antall episoder, 1976–1978)
* *$128,000 Question* (1976) TV Serie (ukreditert) som "Annonsør"
* *Finish Line* (1975) vert
* *The Money Maze* (1974) TV Serie som "Annonsør"

Se også
-------

* Late Show with David Letterman
* David Letterman
* Paul Shaffer

Referanser
----------

1. 1 2   www.hollywoodreporter.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Alan Kalter Announcer Biography» **(engelsk)**. cbs.com. Besøkt 2. januar 2010.
3. ↑  «Alan Kalter Announcer Biography» **(engelsk)**. cbs.com. Besøkt 14. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alan Kalter på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Alan Kalter hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata
* Offisiell *Late Show* biografi
* Big Red i Tvguide
* Alan Kalter is game for laughs with 'Late Show' gig The Philadelphia Inquirer
* Alan Kalter diabetesresearch.org Arkivert 25. juni 2010 hos Wayback Machine.
**Staffan Söderblom** (født 14. juli 1900 i Paris, død 11. desember 1985) var en svensk diplomat.

Staffan Söderblom ble født i Paris som sønn av Anna Forsell og Nathan Söderblom, erkebiskop i den svenske kirken og vinner av Nobels fredspris. Han studerte og avla eksamen til fil.kand. og jur.kand. deretter ble han rekruttert til Utrikesdepartementet som attaché. På 1920-tallet tjenestegjorde han i en rekke europeiske byer, Antwerpen, London, Wien, Bern og Moskva.

I 1936 ble han utnevnt til byråsjef og i 1938 ble han utrikesråd og sjef for svensk UDs politiske avdeling. Söderblom arbeidet spesielt med forholdet til Tyskland og hadde nær kontakt med Werner Dankwort ved den tyske ambassaden. I 1943 ble han utnevnt til envoyé og året etter ble han sendt til Moskva for å etterfølge Vilhelm Assarsson som ambassadør, Söderblom tjenestegjorde der til 1946. Etter Moskva tjenestegjorde han også i Bern og Peking før han i 1954 ble disponibel for UD.

Staffan Söderblom var sekretær for den svenske delegasjonen til Folkeforbundet og bistod Östen Undén under tvistemålet mellom Hellas og Bulgaria om grensene ved Central-Rhodopien. 

I 1946 giftet han seg med Margary Fullerton-Carneige, født Lacey.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** SUDOC
 |
***Like a Prayer*** er det fjerde studioalbumet av den amerikanske popartisten Madonna, utgitt 21. mars 1989 på Sire Records. På albumet samarbeidet Madonna blant annet med Prince, som hun skrev «Love Song» med. Den første singelen var tittelsporet «Like a Prayer», deretter ble «Express Yourself» gitt ut. Herb Ritts regisserte videoen til den tredje singelen, «Cherish». I Europa ble «Dear Jessie» gitt ut som den fjerde singelen, mens det amerikanske markedet også opplevde «Oh, Father» og «Keep It Together» som henholdsvis fjerde og femte singel.

Albumet ble en stor internasjonal suksess, og nådde nummer én i flere land. Videoen til «Like a Prayer» ble foranlediget av en reklamefilm for Pepsi, der sangen ble brukt. Men da selve videoen ble sluppet, trakk Pepsi avtalen med Madonna. Videoen inneholdt en svart Jesus-statue og Madonna som danset foran brennende kors.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Like a Prayer* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Like a Prayer* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Like a Prayer* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *Like a Prayer* på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Olav Frithjof Aamoth** (født 4. oktober 1934) er en norsk offiser og flyger som var generalinspektør for Luftforsvaret.

Aamoth begynte på Flygeskolen i 1954. I 1983 ble han sjef ved Forsvarskommando Nord. Etter utnevnelse til generalmajor i 1984, kom beordring til stillingen som kommandør for luftstridskreftene i Nord-Norge. Fra 1985 til 1991 var Aamoth generalinspektør for Luftforsvaret. I 1991 ble han beskikket som forsvarsattaché ved ambassaden i Washington, samtidig som han var nasjonal representant ved NATOs Atlanterhavskommando.

Fra 1990 til 1996 var Aamoth president i Norsk Aero Klubb, senere Norges Luftsportforbund.

Blant mange utmerkelser Aamoth er tildelt, er Forsvarsmedaljen med laurbærgren. I 2014 ble han tildelt Flyoperativt Forums ærespris for lang og tro tjeneste i norsk luftfart.

Referanser
----------

1. 1 2  Fra Spitfire til F-16 : Luftforsvaret 50 år 1944-1994

Litteratur
----------

* Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
**Olav Hanto** er en norsk skuespiller, pyrotekniker og foredragsholder. 

Hanto flyttet til Porsgrunn i 1997 for å samarbeide med Grenland Friteater. I tillegg hadde han en rekke administrative oppgaver i forbindelse med Porsgrunn Internasjonale TeaterfestivalI. Han var blant annet leder for utendørsprogrammet i flere år. I 2008 ble han fast ansatt som skuespiller ved teatret. Olav Hanto forlot teatret i 2014.

Hanto har engasjert seg i kampen for homofiles rettigheter og ble kåret til «Mr. Gay Norway i 2006».

Olav Hanto er også pyrotekniker, og har gjort seg bemerket med en rekke større fyrverkerioppdrag både innenfor og utenfor Norges grenser. Blant annet har han flere ganger hatt ansvar for fyrverkeri i Nuuk på Grønland, og hvert år står han bak fyrverkeriet under Porsgrunn Internasjonale Teaterfestival.[]

Referanser
----------

1. ↑  Hanto er ferdig i friteateret - Porsgrunns Dagblad 22. januar 2015. Besøkt 24. juni 2017
2. ↑  Olav Hanto ble Mr. Gay - Telemarksavia 26. juni 2006
www.htp-pyro.no
Aiguilles de Peuterey sett fra Val Veny. Aiguille Blanche de Peuterey (øverst helt til venstre), Aiguille Noire de Peuterey (høyre)
**Aiguille Blanche de Peuterey** er et fjell i Mont Blanc-massivet i Italia med en høyde på 4 112 meter over havet.

Det er tre topper på fjellet: 

* *Pointe Güssfeldt* (4 112 m)
* *Pointe Seymour King* (4 107 m)
* *Pointe Jones* (4 104 m)

Sammen med nabofjellet, Aiguille Noire de Peuterey (3 773 m) – danner Aiguille Blanche en del av Peuterey-ryggen (*Intégrale*), en av de tre store ryggene (de andre er Innominata og Brouillard ridges) til toppen Mont Blanc. Denne ble først klatret via en fjellkløft på Brenvasida av Paul Güssfeldt med Emile Rey, Christian Klucker og César Ollier 15–19. august 1893. Den første klatringa av hele ryggen inkludert Aiguille Noire de Peuterey (*Intégrale*) ble gjort 28.–31. juli 1934 av Adolf Göttner, Ludwig Schmaderer og Ferdinand Krobath.

Kilder
------

* Dumler, Helmut and Willi P. Burkhardt, *The High Mountains of the Alps*, London: Diadem, 1994

Eksterne lenker
---------------

* Aiguille Blanche de Peuterey på SummitPost
**Olav Gregarsson Folkestad** (født 1621 på Folkestad, død 1698 på Håve) var en norsk storbonde og lensmann i Bø. Han var en av Telemarks største storbønder i andre halvdel av 1600-tallet.

Olav Gregarsson Folkestad tilhørte åpenbart den gamle storbondeslekten som hadde eid Folkestad siden middelalderen, og som lokalhistorikerne Henneseid og Nordbø antar at opprinnelig var en lavadelsslekt. Hans far Gregar Folkestad eide hele 39 tønner jordegods i 1618. I 1626 hadde Gregar Folkestad en strid med presten Frantz Michelsønn om den fremste kvinnestolen i kirken, som presten ville ha til prestefruen, men som Folkestadbøndene mente at fra gammelt av tilhørte dem; «med bakgrunn i så stor rikdom var det ikkje underleg at Folkestad-bøndene ville ha den fremste stolen i kyrkja» kommenterer Henneseid og Nordbø.

I likhet med sin far eide Olav Gregarsson Folkestad et stort jordegods i distriktet. I 1677 ble han lensmann i Bø. Han sa fra seg vervet i 1680 og flyttet fra Folkestad til Håve i Lisleherad, der han bodde til sin død. Henneseid og Nordbø skriver at «det var i grunnen merkelig at han flytte frå sine store eigedomar i Bø og den sterke posisjonen han hadde i bygda». Olav Gregarson hadde en rekke barn som ble inngiftet i andre storbondeslekter i Bø, ikke minst Borgjaslekten, og etterkommerne hadde en dominerende stilling i Bø frem til 1900-tallet.

Olav Gregarsson Folkestad er omtalt i romanen *Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896* av Dag Solstad, som en av forfatterens forfedre.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Stian Henneseid og Gregar O. Nordbø (1986). *Bø-soga II: Gards- og ættesoga IV*. s. 289–291.
2. ↑  Dag Solstad (2013). *Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896*. Oslo: Oktober. ISBN 9788249513222.
De områder som ble avstått til Russland i 1858 (Aigun, beige) og i 1860 (Peking, rødt).
**Aiguntraktaten** (kinesisk: 瑷珲条约, pinyin: *Aìhún Tiáoyuē*, russisk: Айгунский договор) ble inngått mellom Russland og Qing-Kina den 28. mai 1858 i den mandsjuriske byen Aigun.

Beskrivelse
-----------

Traktaten føyer seg inn i rekken av «ulikeverdige traktater» som den gang ble påtvunget Kina av fremmede makter. Den russiske side ble anført av generalguvernøren av Østsibir, Nikolai Nikolajevitsj Muravjov-Amurski og med Nikolaj Ignatiev som pådriver/rådgiver, den kinesiske ved øverstkommanderende for den kinesiske hær, Yishan. 

Traktaten ble ratifisert den 14. juni 1858 av den kinesiske keiser og den 20. juli av den russiske regjering.

Kina hadde ved en tidligere traktat, Nertsjinsktraktaten av 1689, fått definert sin nordgrense et godt stykke nord for elven Amur, men kineserne hadde aldri effektivt etablert noe nærvær nord for elven eller varig etablert vesentlige handelsstasjoner. Etterhvert hadde russerne *de facto* begynt å gjøre seg mer gjeldende i området. Det kinesiske keiserrikes blikk var vendt mot mer akutte utfordringer, ikke minst i 1850 til 1864 da Taipingopprøret utgjorde en dødelig fare i de sørlig-sentrale deler av det egentlige Kina. 

Traktaten føyde seg inn i rekken av russisk ekspansjonisme østover til Amur-området og Det fjerne østen. En særlig viktig rolle for denne fremtrengen var Amur-ekspedisjonen ledet av den russiske forsker Gennadij Ivanovitsj Nevelskoj. Den russisk-kinesiske grense ble vesentlig flyttet i kinesernes disfavør; den venstre bredd av elven Amur fra elven Argun og til havsmunningen ble nå russisk. Området øst for elven Ussuri og til havet ble «inntil videre» definert som «område til felles utnyttelse». Andre stater ble nektet adgang til seilas langs disse elvene. 

Dermed tapte Kina store deler av Mandsjuria som var blitt anerkjent som kinesisk ved Nertsjinsktraktaten i 1689. 

Aiguntraktaten ble revidert ved Pekingkonvensjonen allerede to år etter; igjen i kinesernes disfavør.

Litteratur
----------

* Jonathan D. Spence: *Chinas Weg in die Moderne.* München 2001. ISBN 3423307951
* Michael Weiers (red.): *Die Verträge zwischen Russland und China, 1689-1881.* Bonn: Wehling, 1979.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Olav Haraldsson** (født ca. 890, død 934) var sønn av Harald Hårfagre og Svanhild Øysteinsdatter, datter av Øystein jarl. Han ble gjort til småkonge av Vingulmark av sin far, og arvet senere Vestfold etter at broren hans, Bjørn Farmann, ble drept av deres halvbror Eirik Blodøks. Siden det var danskekongen som styrte Viken og Vestfold på denne tiden er opplysningene i Snorre ikke pålitelige, og kan være laget for å fremme den norske kongefamilienes politiske interesser. Are Frode omtaler Bjørn Farmann (også omtalt som Bjørn Buna) som herse i Sogn[]. 

Etter Snorre skulle Olav etter sin fars død ha utropt seg til konge av Østlandet, og at han allierte seg med halvbroren Sigrød Haraldsson mot Eirik Blodøks. De tre kongene møttes i kamp utenfor Tønsberg. Olav og Sigrød tapte og ble begge drept der. Olavs sønn, Tryggve Olavsson, ble senere småkonge av Ranrike og Vingulmark. Tryggve ble far til Olav Tryggvason som ble konge av Norge i 995. I Norge er det tradisjon for ikke å feste lit til Snorres beretning.

Referanser
----------

1. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Snorre Sturlason, Harald Hårfagres saga (Heimskringla), kap. 21
3. ↑  Harald Hårfagres saga, kap. 34
4. ↑  Harald Hårfagres saga, kap. 42
5. ↑  Harald Hårfagres saga, kap. 44
***Devotion*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Burton George.

Handling
--------

Mrs. Wayne kunngjør at datteren hennes Marian snart skal gifte seg med Teddy Grandin, en mann av høyere sosial klasse enn Wayne-familien. Moren håper også at Ruth, hennes andre datter, kommer til å gifte seg med den velstående Stephen Bond. Ruth skuffer imidlertid moren sin, og gifter seg heller med den fattigere Robert Trent. Kort tid senere oppdager den domfelte Jim Marsh, som har stukket av fra fengsel at hans tidligere kone Lucy nå har giftet seg på nytt med en velstående mann.

Men Lucy går likevel med på å skjule Jim, så lenge han ikke skader barnet hennes. Når Robert mister jobben og deretter oppdager Ruth iført dyrt antrekk levert av Marian, anklager han sin kone for å hatt en affære med Stephen. Etter at Jim blir skutt og drept av politiet, skynder Lucy seg til Roberts leilighet, Der identifiserer Stephen som den virkelige faren til barnet hennes.

Skuespillere
------------

* Hazel Dawn som Ruth Wayne
* Elmo Lincoln som Robert Trent
* Violet Palmer som Marian Wayne
* Renita Randolph som Lucy Marsh
* Bradley Barker som Stephen Bond
* Henry G. Sell som James Marsh
* Wedgwood Nowell som Teddy Grandin

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 12. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Devotion* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Aigyptos** (gresk: Αἴγυπτος) var en konge av Egypt i gresk mytologi. Han var sønn av kong Belos av Egypt og najaden Ankhione, og ifølge myten var det ham Egypt ble oppkalt etter.

Han var gift med najaden Kaliadne som han fikk tolv av sine femti sønner med. Deres navn var Eurylokhos, Phantes, Hermos, Dryas, Perithenes, Potamon, Kisseus, Lixos, Bromios, Imbros, Polyktor og Khthonios.

Aigyptos ble drept av *danaidene* som var tolv døtre av hans svigerinne Polyxo. Disse tolv døtre giftet seg med hans tolv sønner, og alle utenom Hypermestra drepte sine menn under bryllupsnatten.

Litteratur
----------

* M. Stewart: *People, Places & Things: Aegyptus (1)*, Greek Mythology: From the Iliad to the Fall of the Last Tyrant.
* Jean Vertemont: *Dictionnaire des mythologies indo-europeenes*, 1997.
* Michael Grant og John Hazel: *Lexikon der antiken Mythen und Gestalten*, München (dtv) 1980, ISBN 3-423-32508-9, s. 30

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Olav Foss** (født 14. januar 1918 i Bjelland, død 28. oktober 2007 i Bergen) var en norsk kjemiker.

Etter examen artium 1935 ble han siv.ing. fra NTH 1940 og dr.techn. 1947 fra NTH. Avhandlingen het *Studies on Polythionates and Related Compounds*. Så fulgte et par år der han var ved Columbia University i New York City og andre amerikanske universitet. Fra 1949 til 1953 var han amanuensis i uorganisk kjemi ved Universitetet i Oslo før han i 1954 overtok Torbjørn Gaarder sitt professorat ved Universitetet i Bergen og var leder for dets kjemiske institutt, der han var frem til 1988 og forsket på kjemien i grunnstoffene svovel, selen og tellur, blant annet oppdaget han en ny type selen i 1977. Den siste artikkel publiserte han i 2004.

Han mottok Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning (1961) og Guldberg-Waage-medaljen (1973).

Verv og premier
---------------

* Acta Chemica Scandinavica, mangeårig redaktør
* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1961
* Guldberg-Waage-medaljen 1973

Referanser
----------

1. 1 2  (no) Olav Foss i Store norske leksikon
2. ↑  «Minneord over Olav Foss». På høyden (UiB). 5.11.2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Gull | «Ekstralekene» 1906 i Athen |  Lagkonkurranse |
| Sølv | OL 1908 i London |  Lagkonkurranse |

**Conrad Maurentius Carlsrud** (født 9. februar 1884 i Kjose i Vestfold, død 21. oktober 1973 i Waterbury, i Connecticut, USA) var en norsk turner og friidrettsutøver som representerte Urædds Turnforening i Porsgrunn.

Carlsrud var født i Kjose i Vestfold og vokste opp i Porsgrunn. Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen og OL 1908 i London, og var i 1906 med på det laget som vant Norges første OL-gull gjennom historien. Da han igjen deltok i lagkonkurransen i 1908 fikk han sølv.

Han deltok også i spydkast, og kom på 8.-plass i friidrett under Sommer-OL 1906. Hans plassering i spydkast under friidrett under Sommer-OL 1908 er ikke kjent. Hans personlige rekord i spyd var 42,57 meter.

I 2005 ble Carlsruds gullmedalje fra 1906 solgt på auksjon, og kjøpt av Petter Stordalen for kr. 55 000,-.

Conrad Carlsrud var sønn av nattkonstabel og grindvokter Karl Olsen Karlsrud (født 1851 i Fet, Nedre Romerike, død 1897 i Porsgrunn) og ekspeditrise og grindvokter Mathilde Olava Karlsrud (født 1859 i Hedrum, Vestfold). Familien flyttet fra Brunlanes i Vestfold til Porsgrunn ca. 1890. I folketellingen for 1910 står Conrad Carlsrud oppført som kommisjonær og elev ved mekanisk fagskole og var bosatt på Osebakken i Porsgrunn. Han emigrerte til Amerika i 1922.

Referanser
----------

1. ↑  Conrad Carlsrud - olympedia.org
2. ↑  VG.no, *Petter Stordalen kjøpte seg OL-gull* (17.04.2005)
3. ↑  Folketellingen 1891 for Porsgrunn - Digitalarkivet
4. ↑  Folketellingen 1910 for Porsgrunn - Digitalarkivet
5. ↑  The Statue of Liberty-Ellis Island Foundation/Passenger Search - Conrad Carlsrud

Eksterne lenker
---------------

* (en) Conrad Carlsrud – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Conrad Carlsrud – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Conrad Carlsrud – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Conrad Carlsrud – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* Profil på Database Olympics

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Olav Halse** (født 5. mai 1903, død 16. februar 1981) var en norsk maler og musiker fra Halsa på Nordmøre.

Halse debuterte på Vestlandsutstillingen i 1929, og senere holdt han en rekke separatuststillinger i Kristiansund, Ålesund, Molde, Haugesund, Volda og Hareid. Motivene i maleriene er svært varierte slik som skoginteriør, stilleben, landskap, bondestueinteriør og portretter. Han laget også noen skulpturer, og malte faner. Halse har vært med på å utsmykke en rekke kirker, for eksempel Stemshaug kirke, Valsøyfjord kirke og Gullstein kirke og en rekke kirker i Romsdal.

Halse fikk sin første undervisning i malerkunst hos konservator Ola Seter sommeren 1917 og 1918. I 1923 ble han elev på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, der han blant annet studerte maleri. Samtidig gikk han på Ola Abrahamssons private malerskole. Samme år som han kom inn på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole kom han inn på Musikkonservatoriet i Oslo, der han fikk Andreas Haarklou som lærer. Vinteren 1931 var Halse elev ved Trondheim musikkskole, der han studerte orgel og praktisk modulering. Han var organist ved Halsa kirke fra 1935 til 1975. Han skrev melodi til «Halsasongen» av Jon Reitan. 

Han var bror av forfatteren Leif Halse.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Olav\_Halse, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 148b8e23-153d-4229-8366-9c01853df36b, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Vaagland, N.M. (1997). *Halsaboka. Bind 1*. Halsa kommune. s. 242. ISBN 8299526701.
4. ↑  *Halsaboka. Bind 3*. Utgivernemnda. 1964. s. 497, 508, 518.
5. 1 2  *"Olav Halse-prosjektet" til Halsa Heimbygdlag*. 1998.
6. ↑  Tømmerås, Bodvar (1996). *Snåsa ungdomslag 1896-1996*. Ungdomslaget. s. 5. ISBN 8299386500.
7. ↑  Fløistad, Anders (1945). *Skogstad og Stae-ættene fra Kvikne*. no#: Eget forlag. s. 365-366.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
Offiserer i det britiske Husholdkavaleriet iført uniformer med aiguilletter. De dekorative skuldersnorene kan angi tjenestefunksjon og er trolig videreutviklet fra festesnørene på gamle rustninger.
Friedrich Hossbach (i midten), Adolf Hitlers adjutant, og nazistiske partifeller 1934. Hossbach og kollegaen bærer som offiserer i Wehrmacht både sverd og skuldersnor til sin paradeuniform (*grosser Gesellschaftanzug*). Uniformene består ellers av jakke (*Waffenrock*) med offisersdistinksjoner på skulderplater og kragespeil, skaftestøvler, ridebukser, bandolær og høylue med tysk ørn med hakekors og kokarde i nasjonalfargene. Mannen til venstre har RAD-uniform, mannen bak en tidlig variant av den svarte SS-uniformen. Foto: Deutsches Bundesarchiv 
**Aiguillette** (uttales *egyijett*), også skrevet **aiguilette** og kalt **skuldersnor** eller **adjutantsnor**, er en flettet eller tvunnet pyntesnor, ofte av gull- eller sølvtråd og utstyrt med metallspisser, som bæres til uniformjakker og -skjorter hengende fra den ene skulderen og festet foran på brystet. En aiguillette angir en funksjon, for eksempel tjenestestillinger som adjutant for kongelige personer eller attachéer for militære sjefer, eller en tilknytning. De kan også bæres som et honorært symbol. Snorendene er utformet med en ornamentell hylseformet avslutning, ofte i sølv eller gull.

Andre skulder- eller halssnorer til uniformer, eksempelvis fløytesnorer eller snorer for pistoler, har en mer praktisk funksjon, er som oftest tvunnet, i en enklere utførelse og regnes ikke som en aiguillette.

Historikk
---------

Det franske ordet *aiguillette* betyr «liten nål» eller «liten spiss» og antas å stamme fra snorer som ble benyttet for å feste delene i en rustning, særlig armbeskyttelsen. Ofte ville en da kunne se knuter eller ender som hang ned fra skulderen.

Bruk i Norge
------------

|  |
| --- |
| Nikolai Ramm Østgaard (1885–1958), kronprins Olavs adjutant og internasjonal skipresident, iført gallauniform som oberst i Den norske garde 1952. Uniformen har blant annet aiguillette (adjutantsnor), epåletter med frynser, ståkrage og kepi med norsk kokarde. Av utmerkelser ses blant annet St. Olavs Orden.
Det norske kongehusets adjutanter bærer aiguilletter rundt høyre arm. Adjutantstaben hos militære sjefer og forsvarsattachéer bærer uniformssnor over venstre arm.
Utrykningspolitiet har en tynn, gul skuldersnor festet på venstre skulder. |

Se også
-------

* Fourragère, dekorasjonssnor gitt til militærenhet

Referanser
----------

1. ↑  H.M. Kongens adjutantstab

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aiguillette – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Ta en Hånd og la den Vandre*** er en film med elementer av mørk og lys komedie, action og drama produsert av SnipSnap. Den ble filmet i Sunnmøre og omegn i tidsrommet 2002 til 2006.

Historien
---------

Manuset i filmen går ut på at onkelen til protagonisten Richard Lunberg dør i en grusom ulykke og etterlater seg en stor formue. Men i testamentet til den avdøde stilles det krav til at denne formuen skal utbetales i form av at hans legeme skal begraves et spesifikk sted. Ettersom det kun er en liten del som gjenstår av onkelen Jakob Granli er det opp til Lunberg å sørge for å få den gravlagt. Dessverre for Lunberg får noen skurker snus i hendelsen og stikker kjepper i hjulene for Richard. Dette utløser en serie hendelser, den ene verre enn den andre.

Produksjonshistorie
-------------------

Filmen ble forsøkt innspilt i 1998, men regissøren så seg aldri fornøyd med opptakene og en omskriving av manus ble påbegynt i slutten av mai 2002. Den følgende august-måneden startet filmingen, men ble ofte utsatt for teknisk svikt i utstyr og andre ukontrollerte elementer som ustabilt vær. Dette, samt at all planlegging måtte legges opp etter når de involverte var tilgjengelige, gjorde sitt til at produksjonen ikke stod ferdig før mai 2006.

Filmen ble første gang fremvist 10. juni 2006 i studenthuset «Raadhuset» ved Høgskolen i Ålesund.

Rollebesetning
--------------

* Bjørn Egil Eide som Richard Lunberg
* Michal L. Berg som "Sjef"
* Tore Ramstad Urke som Politimester Roger Hansen
* Vidar Vegsundvåg som Advokat Konrad Bakke
* Amir Kreso som Nilo
* Joseph-Andrè Ban som Konstabel Marino
* Frank Robert R. Grytten som Presten
* Svein R. Lillebø som Musikeren
* Steffen R. Grytten som Graveren
* Kim Idar Krogsethagen som Amerikaneren
* Roy-Andrè Antonsen som Trailersjåføren
* Jakob Granli som seg selv
* Jan Erik Hanken som Arving 1
* Thor Blindheim som Arving 2
* Tor Arne Ryste som Arving 3
* Albert Aarflot som Konstabelen/Intercom-stemmer
* Eirik Homblong som Nyhetsoppleser-stemme
* Peter Opsal som Bekjent av Granli
* Hunden "Kaia" som Den jævla kjøteren
* Eirik York som Ung Granli (bilde)

Mannskap
--------

* Fortelling & regi:

Bjørn Egil Eide
* Manus:

Bjørn Egil Eide
Vidar Vegsundvåg
* Kamera:

Michal L. Berg
Svein R. Lillebø
Tore Ramstad Urke
Frank Robert R. Grytten
Joseph-André Ban
Vidar Vegsundvåg
Bjørn Egil Eide
* Visuelle effekter:

Svein R. Lillebø
Bjørn Egil Eide
* Lydeffekter:

Joseph-Andrè Ban
Albert Aarflot
Tore Ramstad Urke
Bjørn Egil Eide
* Lyd-tekniker:

Albert Aarflot
* Digitale effekter:

Bjørn Håkon Sæther
Bjørn Egil Eide
* Aviser:

Tore Ramstad Urke
* Klipp & design:

Bjørn Egil Eide

Teknisk info
------------

* År: 2006
* Lengde: 46 minutter
* Lyd: Stereo
* Tale: Norsk
* Bilde: 4:3
* Produsert i Ålesund, Norge

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Ta en hånd og la den vandre* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Petter Christian Grüner Sundt** (født 9. april 1945, død 28. november 2007) var en norsk skipsreder og forretningsmann.

Sammen med fetteren Morten Sig. Bergesen overtok Petter Sundt i 1976 ledelsen av Bergesen-rederiet etter at bestefaren Sigval Bergesen d.y. var blitt tvunget til å trekke seg tilbake av helsemessige årsaker. Sammen med søsknene sine kontrollerte de to nærmere 70 prosent av rederiet. Etter hvert ønsket de andre familiemedlemmene å få realisert sine verdier. Bak ryggen på Petter Sundt og Morten Bergesen forsøkte de andre fire søskenbarnene å selge sin eierandel til Kosmos for 1,3 milliarder kroner. Morten Bergesen og Petter Sundt tok så eiermessig kontroll og børsnoterte selskapet. De kontrollerte rederiet inntil de solgte det til den kinesiske Sohmen-Paofamilien i 2003.

I forbindelse med salget til Sohmen-familien uttalte Sundt og Bergesen at de mente rederiet opphørte som familieselskap da det ble børsnotert i 1986, men at de etter det har fungert som «stabiliserende faktor» i Bergesen. «Familierederiet ble begravet, var dødt og ferdig, da den øvrige familie forsøkte å selge rederiet til Kosmos i Sandefjord i 1986. Morten og jeg måtte låne 1,2 milliarder for benytte forkjøpsretten. Deretter ble rederiet børsnotert. Vi solgte det vi hadde kjøpt, for å betale gjelden», sa Sundt til Aftenposten etter at salget var annonsert.

Sundt eide privatfly-selskapet Sundt Air. Sammen med Christian Ringnes hadde han betydelige eiendomsinvesteringer i Sverige. Sundt hadde også en stor portefølje finansielle plasseringer.

Sundt døde på Lovisenberg av kreft 28. november 2007 etter et lengre sykeleie og etterlot seg to barn og arvinger.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, oppført som Petter Sundt, Store norske leksikon-ID Petter\_Sundt[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Morstøl, Kjersti T. (2003-04-07), «Prøvde å kjøpe Bergesen selv», *Dagens Næringsliv* **114**,
3. ↑  
Johann D. Sundberg (28. november 2007). «Petter C.G. Sundt er død». Aftenposten/E24. Besøkt 28. november 2007.
4. ↑  
Johann D. Sundberg (19. februar 2008). «Ringnes tar kontroll i død venns imperium». E24. Besøkt 18. mai 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
Kapellet sett fra sørøst
Kapellet er utsmykket av kunstneren Karl Erik Harr.
**Petter Dass-kapellet** på Husøya i Træna kommune ytterst på kysten av Helgeland er et kapell oppført på initiativ fra Arild Haaland og kunstneren Karl Erik Harr, i samarbeid med Træna kommune. 

Kapellet ble åpnet 28. juni 1997. Kapellet har form inspirert av en storbåt, og har sitteplasser til i overkant av 30 mennesker. Kapellet er ment som et minnesmerke over Petter Dass – og alle som slet, og ble borte på havet, i arbeid for det daglige brød. Samtidig skal det være et rom for ettertanke og meditasjon. Kapellet er ikke vigslet.

Karl Erik Harr har malt tolv tavler som illustrerer tekster av Petter Dass, de fleste hentet fra Nordlands Trompet.

Litteratur
----------

* Karl Erik Harr m.fl. (1997). *Et kapell på Træna*. Træna kommune.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petter Dass-kapellet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Træna Bygdemuseum
* Bilete frå Petter Dass-kapellet
* Tenk TRæna

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ruggero Maria Santilli** (født 8. september 1935) er en amerikansk naturvitenskapsmann av italiensk herkomst.

Santilli leder i dag Institute for Basic Research i Florida. Han har doktorgrad både fra Italia (Universitetet i Napoli) og USA. Tidligere har han vært professor i kjernefysikk ved A. Avogadro-instituttet i Torino, Italia og professor II i fysikk ved Boston University.

Santilli har i sine arbeider, som blant annet omtales som hadronmekanikk, presentert originale og radikale teorier innenfor en rekke naturvitenskapelige felter.

I norsk presse har Santilli vært omtalt i Ny Tid (16. – 22. februar 2007) og i Gemini nr. 3, 2003.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. januar 2006. Besøkt 28. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Santillis fullstendige CV
* Ny Tids sak om Santilli

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii **·** Google Scholar

 |