recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Afracus*** er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.

Utseende
--------

Middelsstore (3 – 10 mm), slanke biller, mer eller mindre sylindrisk kroppsform. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller brunaktige. **Hodet** er ganske stort, gjerne mer eller mindre firkantet, og skilt fra brystskjoldet (pronotum) ved en tydelig, smal "hals". Fasettøynene er vanligvis ganske små og antennene tynne. Antennene er festet under en "hylle" dannet av pannens fremkant. **Brystskjoldet** (pronotum) er gjerne lengre enn bredt, noen ganger smalere enn hodet. **Dekkvingene** er omtrent så lange som brystskjoldet, omtrent parallellsidige. **Bakkroppen** er lang og mer eller mindre sylindrisk, oftest kraftig punktert. **Beina** er vanligvis ganske korte, og, særlig hos den artsrike slekten *Lathrobium*, kraftige, tilpasset graving.

Levevis
-------

Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sentrale Afrika (Tanzania).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien smalkortvinger, Paederinae Fleming, 1821
					- Stammen **Paederini** Fleming, 1821
						* Understammen Dolicaonina Casey, 1905
							+ Slekten ***Afracus*** Fagel, 1959
								- *Afracus laevicollis* (Bernhauer, 1915)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* Kortvinger – Tree of life. (engelskspråklig)
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den.

**Kodari** er en by i Sindhulpalchok-distriktet i *Bagmati sone*, *Sentralregionen* i Nepal. Byen ligger på grensen mot Kinas autonome region Tibet 2 525 moh. Historisk var Kodhari i lang tid et viktig stoppested på karavaneveien fra Kathmandudalen til Lhasa.

Kodari er kjent for sine praktfulle elvedaler og storslåtte utsikt over fjellheimen. Den berømte varme kilden *Tatopani* ligger nær byen.

Samferdsel
----------

I dag er Kodari den nordlige enden på riksveien Arniko Rajmarg (nepalsk offisiell kode ARM), som går fra Kathmandudalen til grensa og fortsetter videre på den tibetanske sida til Lhasa.

(ARM er en del av den asiatiske hovedveien AH42, som går 3754km fra Lanzou, Kina til Bahri, India.)

Ved Kodari går den 70 m lange *Vennskapsbrua* (*Friendship Bridge*), bygd ferdig av kineserne i 1975, over til grensebyen Zhangmu (eller Xhangmu) i Tibet. Derfra fortsetter AH42 til Lhasa.

Trafikken i Nepal går på venstre side av veien. Halvveis over brua, der grensa går, gjelder kinesiske regler, og Kina har høyrekjøring. Klokka er også 2 timer og 15 minutter mer på den kinesiske sida.

Noen turistgrupper kommer fra Tibet inn i Nepal via og Kodari. Det er for tida (2007) ikke mulig for individuelle turister å få visum til å reise fra Nepal og inn i Tibet via Kodari. (Gruppereiser kan gjennomføres, men er lite vanlige og krever grundige forberedelser.)

Kjøretid fra Kathmandu til Kodari er normalt anslått til 6 – 7 timer.

Kodari er dårlig utbygd fra et turistsynspunkt, med liten og dårlig hotellkapasitet, osv. Byen er likevel et turistmål for vestlige turister som drar dit for å gå ut på brua og se grensa mot Kina.

Kodari har også Nepals høyeste strikkhopp, over Bhote Khosi (Tibet-elva).

Eksterne lenker
---------------

* Vennskapsbrua ved Kodari Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. (På engelsk. Michael Palin på Nepalsk side foran grensebrua. Fra Himalaya with Michael Palin.)
* Bilder fra strikkhopp over Bhote Kosi (På engelsk. Fra Traveljournals.net.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Mitona*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Bittesmå (gjerne 1-2 millimeter), blanke, mørkbrunlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er trapesformet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels kraftige. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet ganske stort. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten, med runde, dype groper. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, er blanke og rundede. Bakkroppsleddene er ganske korte, det aller meste av den synlige delen av bakkroppen er dekket av ett ryggledd. Beina er nokså lange, leggene litt krumme.

Levevis
-------

Disse billene lever på fuktige steder, som sumper og elvebredder, og også i maurtuer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Gruppen Brachyglutini Raffray, 1904
						* Slekten ***Mitona*** Raffray, 1904
							+ *Mitona bisulciceps* Raffray, 1904
							+ *Mitona mniszechi* Raffray, 1904
							+ *Mitona nigra* Raffray, 1904
							+ *Mitona quadraticeps* Raffray, 1904

Referanser
----------

1. ↑  Raffray, A. 1904. Genera et catalogue des psélaphides. *Annales de la Société entomologique de France* 73: 1–400.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mitona* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Mitona* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Øystein Ulvesli Gudim** (født 1955) er en norsk organisasjonsleder og tidligere frilansjournalist. Han er tidligere leder i Sosialistisk Ungdom hvor han overtok etter Erik Solheim og satt i ledelsen der sammen med Kristin Halvorsen som overtok ledervervet etter Gudim.

Øystein Gudim er utdannet cand.mag. fra Universitetet i Oslo med fagene statsvitenskap, historie og sosiologi. Han har vært ansatt i en rekke organisasjoner i Norge, inkludert Norges Gymnasiastsamband (NGS), Operasjon Dagsverk, Akershus SV, Sosialistisk Ungdom og FN-sambandet. 

I årene 1988–1992 arbeidet han først i Tanzania for FN (ILO) og seinere ved FN-seksjonen i Utenriksdepartementet. Han var svært aktiv i Fellesrådet for det Sørlige Afrika fra 1975 til 1994, der han særlig arbeidet med boikott av Sør-Afrika. I en periode fra 1992 til 1993 var han ansatt som daglig leder. Han hadde flere stillinger ved internasjonal avdeling i Norsk Folkehjelp (1994–2001) og var seinere seksjonsleder ved LOs internasjonale avdeling (2001–2005). Fra april 2005 til juni 2020 var han daglig leder i Adopsjonsforum, som er Norges største adopsjonsforening. Fra november 2020 er han pensjonist og frilans skribent.

Bibliografi
-----------

* *En innføring i marxisme* (Red. flere bidragsytere), (Sosialistisk Ungdom 1981).
* *Stopp sparekniven – et hefte om høyresidas omfordelingspolitikk* (Sosialistisk Ungdom 1982) (flere bidragsytere)
* *Forandre verden? – sosialistisk politikk for 80- og 90-åra* 1985 sammen med Bent Arne Sæther og Steinar Stjernø ISBN 82-565-0111-1
* *A defeat for the shipping lobby? The Norwegian Experience* (bidrag i boka *EMBARGO. Apartheid's oil secrets revealed*), Amsterdam University Press (1995) ISBN 90-5356-135-8

Referanser
----------

1. ↑  *Skulle ikke fått en krone*, VG, 5. august 1995
2. ↑  *- Han er vår tids mest respekterte menneske*, VG, 18. juli 2008
3. ↑  *Adopterte tre barn på egen hånd*, Fædrelandsvennen, 1. april 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Chek New Jersey Festival of Ballooning** har vært arrangert årlig på Solberg–Hunterdon Airport Airport i Readington Township, New Jersey siden 1983. Hovedsponsor er Quick *Chek Food Stores*. I 2012-festivalen deltok om lag 125 spesielt formede og sports varmuft ballonger. Det var også musikkonserter, håndverkere og leverandører, mat og fyrverkeri, som tiltrakk mer enn 175 000 tilskuere. Det deltok mer enn femti utstillere.

Festivalinformasjon og historie
-------------------------------

Ballonger på festivaln i 2009
I 1983 bragte Bill Lewis, som arbeider i USA Today  omtrent ti varmluftsballonger til Union 76 Truck Stop på Interstate 78 i New Jersey etter det første arrangementet. Etter to år flyttet festivalen til sitt nåværende sted på Solberg Airport, der det vokste til 40-50 ballonger og 30 000-40.000 tilskuere. I 1993 kjøpte Howard Freeman og John Korff New Jersey Festival of Ballooning og inngikk en langsiktig avtale med Solberg Airport, samme år som de sikret seg en langsiktig sponsoravtale med QuickChek. I dag er festivalen blitt den største begivenhet i New Jersey og den største sommerballong festival i Nord-Amerika.

I 2000, for å skille festivalen fra andre ballongfestivaler ble større konserter lagt til festivalen. Den første konserten presenterte det legendariske band, The Beach Boys. Hver påfølgende festival har tre store konserter. Store navn  på plakaten har omfattet The  Doobie Brothers, Hall & Oates, Styx, Foreigner, America, Jonas Brothers og KC & The Sunshine Band.

En del av inntektene fra festivalen blr donert til Children's Miracle Network, som driver tre pediatriske sykehus i New Jersey.

### Jomfru-ritualet

Siden 2004 har festivalen ansatt en jomfru for å utføre et ritual for å sikre godt vær for festivalen. Det har fungert bra i de tre siste årene. Freeman, en av arrangørene hevder at ritualet kommer fra Singapore. Det innebærer å ha en jomfru til kjøre en golfcart til hvert av de fire hjørnene av festival-området. I hvert hjørne plukker hun opp blader med gress, mumler noen tilfeldige ord, skjærer hele løk og paprika med en kniv, så stikker hun kniven og den oppskårne løk og paprika i bakken.

Jomfruen i 2007, Victoria Brumfield (født 1979), sa det er en blanding av «uskyldig moro og skam» og at «hvis det ikke regner, er det ikke min skyld og jeg kan ikke klandres. Jeg venter til jeg er gift, og ingen har fridd ennå». Hun er en hengiven mormoner.

Referanser
----------

1. ↑  *The Star-Ledger*: Forget weather insurance, this balloon fest has virtue Arkivert 10. februar 2013 hos Wayback Machine..
2. ↑  *Political Gateway*: Virgin hopes to keep festival dry[*død lenke*].
3. ↑  *WCBS Newsradio*: A Virgin Could Guarantee Good Weather for the NJ Hot Air Balloon Festival[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Christine Marie grevinne Lewenhaupt** (1790–1845) var en svensk adelsdame og godseier i Norge. 

Hun var datter av generalmajor Charles Emil grev Lewenhaupt (1751–1832) og Christina Maria friherrinne Alströmer (1762–1840). Den 19. september 1823 giftet hun seg i Alingsås i Sverige med norsk statminister i Stockholm Mathias Sommerhielm. Ekteskapet var hans tredje. Paret slo seg ned på Tomb herregård i Råde.

Godseier
--------

Etter at Sommerhielm døde i 1827, overtok hun driften av godset, og fikk snart innløst sølvtøyet og nedbetalt pantegjeld på gården, blant annet ved å overlate Sommerhielms store bibliotek til kongen.

Hun omgikkes den svenske forfatterinnen Fredrika Bremer, som bodde på Tomb i årene 1839–1844, og her skrev sitt mest berømte verk *Grannarne*. Her skildrer Bremer grevinnen i skikkelse av *generalskan Mansfelt*.

Grevinnen var praktisk anlagt, og viste forståelse for bredere folkeopplysning og bedre skoletilbud enn det som var vanlig i hennes samtid. Allerede i sitt første år på Tomb, tok hun initiativ til opprettelsen af et legat, som skulle finansiere en fast folkeskole for Tomb og godsets nærliggende bruk.

Hun døde i 1845, hvoretter Tomb-godset gikk i arv til familie i Sverige. Året etter solgte arvingene eiendommen til James Røder Teilmann.

Den nest siste hvile
--------------------

Grevinnen ble bisatt i *Det Lütsowske Gravkapell* ved Råde kirke, sammen med ektemannen og hans tidligere koner. I testamentet hadde hun besluttet, at gravkapellet skulle lukkes etter hennes død. 
I 1939 ble rummet allikevel gjenåpnet, men til tross for lysten til å anvende gravkapellet som sakristi, mente Riksantikvaren at kistene burde restaureres og forbli hvor de var. I 1984 fikk allikevel restene et foreløbig endelig hvilested i en særlig oppført bygning ved Tomb kirke, nær det gamle godset. Her ble innholdet fra de sommerielmske kistene plassert i et felles kammer mot nord. Utgiftene til oppførelsen av det nye gravminnet, samt flytningen av Sommerhielms rester og general Lützow sarkofag, ble finansiert av det *Sommerhielmske Legat*.

Referanser
----------

1. ↑   regjeringen.no, «Mathias Sommerhielm», verkets språk norsk, utgitt 23. mai 2011, besøkt 26. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Råde kirke – Norges Kirker», besøkt 26. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  regjeringen.no (27. desember 2013). «Mathias Sommerhielm». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 7. august 2023.
4. 1 2  Sven G. Eliassen (1997). *Herregårder i Østfold*. Valdisholm forlag. s. 66.
5. ↑  Bratberg, Terje (27. januar 2023). «Mathias Otto Sommerhielm». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 7. august 2023.
6. 1 2  Gunnar Steinsli (1996). *Tomb*. Tomb jordbruksskole. s. 24. ISBN 8299396700.
7. ↑  «Fredrika Bremer». *sok.riksarkivet.se*. Besøkt 7. august 2023.
8. ↑  Aall, Jacob (1944). *Jacob Aalls stockholmsreise 1823*. no#: Forening for norsk bokkunst. s. 217.
9. 1 2  Gunnar Steinsli (1985). *Råde kirke 800 år*. Råde menighetsråd. s. 14–19.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Brundinia*** er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.

Utseende
--------

Disse billene er små (2 – 5 millimeter), vanligvis slanke og oftest mer eller mindre brunlige til brunsvarte på farge. Kroppen er vanligvis fint hårete. Hodet er mer eller mindre rundt med små fasettøyne, antennene, som sitter festet mellom fasettøynene, er vanligvis ganske lange og ofte fortykkede mot spissen. Kroppen er oftest tett og fint punktert, beina er slanke. Føttene er tynne med fire eller fem ledd, tallet på ledd varierer ofte mellom for-, mellom- og bakbeina og er nyttige karakterer når man skal bestemme disse billene. Mange av artene ligner hverandre sterkt og man må ofte dissekere ut kjønnsorganene for å bestemme dem. Trolig er i alle fall de fleste Athetini rovdyr, siden de er så tallrike er de trolig viktige komponenter i økosystemene der de lever.

Levevis
-------

Disse små billene kan finnes nær sagt over alt på landjorden, og er særlig tallrike i strø og kompost, men de enkelte artene har ofte mer spesifikke krav. En del arter lever knyttet til maur (såkalte myrmekofiler), men det er ikke så utbredt som hos mange andre grupper av Aleocharinae. Noen arter finnes gjerne i fuglereir, andre er knytett til åtsler. De fleste av artene flyr godt og kan noen ganger påtreffes svermende.

Utbredelse
----------

Gruppen har en kosmopolittisk utbredelse.

Systematisk inndeling
---------------------

 *Acrotona nigerrima*
 *Atheta graminicola*
 *Dinaraea aequata*
 *Thamiaraea hospita*
**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien **småkortvinger, Aleocharinae**
					- Stammen **Athetini** Casey, 1910
						* Understammen Athetina
							+ Slekten ***Brundinia*** Tottenham, 1949
								- *Brundinia adelaidae*
								- *Brundinia assamensis*
								- *Brundinia catamarcae*
								- *Brundinia concolor*
								- *Brundinia fijiana*
								- *Brundinia indentata*
								- *Brundinia insulana*
								- *Brundinia jeanneliana*
								- *Brundinia kraneana*
								- *Brundinia marina* (Mulsant & Rey, 1853)
								- *Brundinia meridionalis* (Mulsant & Rey, 1853) - i Norge
								- *Brundinia omeri*
								- *Brundinia pseudogemina*
								- *Brundinia semipallidula*
								- *Brundinia semisericea*
								- *Brundinia shugnuensis*
								- *Brundinia splendens*
								- *Brundinia tamilorum*
								- *Brundinia tucumanensis*

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* Athetini på Artsdatabanken
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Pin-Up har et lignende utseende som dette*For betydningen «bilde av en vakker ung kvinne», se pinup.*
**Pin-Up** er en pinneis som har blitt produsert av Diplom-Is fra 1950.

Meierienes Fellesfabrikk A/L under varemerket Slotts-Is, som senere ble en del av Diplom-Is, lanserte produktet 16. mai 1950, under navnet «Sjokoladepinne». Dette navnets levetid ble imidlertid kort. I forbindelse med lanseringen laget man nemlig en reklameplakat som forestilte en bikinikledd kvinne med en sjokoladeispinne i hånden. Teksten lød «Vi har den ideelle formen». Kvinner i bikini var den gangen ikke et dagligdags syn, og kallenavnet «Pin-Up» oppstod. Diplom-Is omdøpte etter hvert produktet.

I 2024 ble isen i enkeltpakke trukket fra markedet. Samtidig lanserte Diplom-is en ny 12 pk. hvor klassikeren har fått en litt ny fasong.

Referanser
----------

1. ↑  «Tolltrøbbel, pupper og vaniljeiskrem». *Tønsbergs Blad*. 15. mai 2010. Besøkt 2. juni 2013.
2. ↑  Ane Ommunsen (8. mars 2024). «Nå forsvinner disse produktene». Godt.no. Besøkt 8. mars 2024.
3. ↑  «Produktkatalog 2024 by diplom-is\_norge - Issuu». *Issuu* **(norsk)**. Diplom-Is. 1. mars 2024. Besøkt 8. mars 2024.

Litteratur
----------

* Jon Terje Grønli (1995). *Diplom-is fra håndverk til merkevare*. Lysaker.
**Parlamentsvalget i Portugal 2019** ble avholdt 6. oktober 2019. Valget som omfatter hele Assembleia da República, holdes hvert fjerde år.

Ved valget ble sosialdemokratene (Partido Socialista) største parti for første gang siden 2009. Det sentrum-høyreorienterte Partido Social Democrata ble nest størst. Kristendemokratene CDS – Partido Popular tapte mest, relativt sett, og ble femte størst. Venstresosialistene (Bloco de Esquerda) og kommunistene tapte noe i velgeroppslutning, men forsvarte sine posisjoner som tredje og fjerde største parti.

Utgangsposisjon
---------------

Etter valget i 2015 fikk parlamentet denne sammensetningen:

| Parti | politisk retning | valg 2015 |
| --- | --- | --- |
| Partido Social Democrata | sentrum-høyre | 89 |
| Partido Socialista | sosialdemokratisk | 86 (85 fra 2018) |
| CDS - Partido Popular | konservativt | 18 |
| Bloco de Esquerda | venstresosialistisk | 19 |
| Partido Comunista Portugues | kommunistisk | 17 |
| Partido Ecologista *Os verdes* | grønt | 2 |
| Pessoas-Animais-Natureza | dyrevern | 1 |
| Uavhengig |  | 1 (fra 2018) |

I løpet av valgperioden brøt en av representantene for Partido Socialista med sitt parti og erklærte seg partiløs. 

Foran valget var Portugal i en særstilling i Europa, idet det ikke fantes høyrepopulistiske partier med politisk innflytelse. Regjeringen Costa var orientert mot sentrum-venstre i det politiske landskapet. Regjeringen var en mindretallsregjering, basert på en koalisjon av PS, venstresosialistene, kommunistene og de grønne.

Valgordning
-----------

Portugal er et parlamentarisk demokrati med et ettkammerparlament. De 230 representantene i parlamentene velges hvert fjerde år, direkte av folket ved forholdstallsvalg. Stemmeberettigede er alle portugisiske statsborgere fylt 18 år på valgdagen.

Velgerne stemmer over partilister i 22 valgdistrikter. Det finnes ingen sperregrense.

Portugals regjering blir ledet av en statsminister. Statsministeren utnevnes på bakgrunn av flertallsforholdene i parlamentet. Statsoverhodet er en president som velges for fem år av gangen ved direkte valg.

Referanser
----------

1. ↑  «Umfragen, Prognosen, Fakten: Alle Zahlen zur Wahl in Portugal» **(tysk)**. ISSN 0174-4909. Besøkt 6. oktober 2019.
2. 1 2 3 4  Bildung, Bundeszentrale für politische. «Parlamentswahl in Portugal | bpb». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 5. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Secretaria-Geral do Ministério da Administração Interna
**Sørmarka** er et kurs- og konferansesenter i Nordre Follo kommune i Akershus, beliggende i utkanten av skogsområdet Sørmarka. Stedet ble opprinnelig bygget som arbeiderbevegelsens interne skoleringssenter da arbeiderhøyskolen på Malmøya ble for liten.

Landsorganisasjonens skole Sørmarka ble startet opp i 1939 på initiativ fra blant andre Haakon Lie. Bakgrunnen for at skolen ble etablert var fagbevegelsen og arbeiderbevegelsens sterke vekst og økende makt. Medlemstallet på fagorganiserte tredoblet seg i løpet av 1930-åra, og Arbeiderpartiet fikk regjeringsmakt. Dette økte behovet for kompetanse blant medlemmene, som bare i liten grad hadde utdanning over folkeskolen. Det var Landsorganisasjonen som finansierte utbyggingen.

Skolen var i virksomhet helt til 1942, da nazistene overtok. At skolen fikk anledning til å drive i tidsrommet 1940-42 hadde sin forklaring i at Norsk Folkehjelp drev skolen offisielt. Fra 1942-45 ble den drevet av de norske nazistene.

I perioder fram til 1960-årene ble Sørmarka benyttet som folkehøgskole. På 1960-tallet og 1970-tallet ble anlegget kraftig rustet opp. I dag benyttes skolen til skolering av ledere og tillitsvalgte i fagbevegelsen. Skoleanlegget leies også ut til andre.

Referanser
----------

1. ↑  «Sørmarkas historie | Sørmarka». *www.sormarka.no* **(engelsk)**. Besøkt 20. februar 2017.

Kilder
------

* Harald Berntsen: «Fagorganisasjonens høgskole: Sørmarka 1939 – 1989».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hotell Bondeheimen** er et hotell i Oslo som eies og drives av Bondeungdomslaget i Oslo gjennom Bøndenes Hus AS. Det ligger i Rosenkrantz' gate 8 sammen med Heimen Husflid som også er eid av Bøndenes Hus AS. 

I første etasje ligger hotellets restaurant, Kaffistova. Tidligere hadde Bondeungdomslaget flere kaffistover, blant annet Torgstova i Karl Johans gate ved Stortorget og Parkstova i Kristan Augusts gate. Driften av hotellet og Kaffistova har siden Bøndenes Hus sto ferdig i 1913 vært viktig for økonomien til Bondeungdomslaget i Oslo. Nå har hotellet 145 rom.

Bygningen er tegnet av arkitektene Carl og Jørgen Berner, som fikk Sundts premie for sitt arbeide i 1914.

Også i andre byer har det vært hoteller med navn «Bondeheimen», i regi av lokal- eller fylkeslag i Noregs Ungdomslag og/eller Noregs Mållag - blant annet Tromsø, Finnsnes, Steinkjer, Levanger, Trondheim, Kristiansund, Molde, Ålesund, Bergen, Haugesund, Stavanger, Flekkefjord, Lyngdal,Kristiansand, Mandal, Grimstad, Arendal, Skien, Hamar, Lillehamar og Notodden.

Bøndernes Hus
-------------

Bygningen i Rosencrantz' gate 8 ble bygget for å huse foreninger og organisasjoner som ivaretok og fremmet bondestandens interesser. I 1914 holdt Selskabet for Norges Vel til i Bøndernes Hus, i tillegg til «en række landmands-sammenslutninger», Bondeungdomslaget og det nyetablerte Det norske Teatret. Det ble også leid ut lokaler til blant annet en frisør og flere leger. I 1914 ble det også åpnet en 130 kvadratmeter stor biljardsalong i underetasjen av Bøndernes Hus.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss». bondeheimen.no. Besøkt 6. juli 2021. «Hotell Bondeheimen er nær knytt til norskdomsrørsla og kulturelle miljø i Oslo. Med prosjektet "Rom for litteratur" valde vi å knyte kvart av dei 145 hotellromma våre til ein forfattar eller kulturperson som har hatt noko med hotellet eller BULs historie å gjere. På romma heng derfor eit sitat frå ein sentral tekst og eit portrett med ein kort biografisk informasjon.»
2. ↑  *Salmonsens Konversationsleksikon*. København: Schultz. 1915.
3. ↑  Rolfsen, Nordahl (red.) (1914). *Norge 1814-1914 : Øket Folkeutgave av Nationalverket Norge i det XIX. Aarhundrede - Tredje Bind*. Kristiania: Cammermeyer. s. 221.
4. 1 2  *Føreren gjennem utstillingsbyen Kristiania og omegn 1914*. [Kristiania]: Norsk annoncebureaus forlag. 1914.
5. ↑  *Kristiania nærings- og forretningsliv i tekst og billeder*. A. M. Hanches boktrykkeri & forlag. 1914. «Billardsalonen Central»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bøndernes hus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hotell Bondeheimen, offisielt nettsted
* (no) «Hotell Bondeheimen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* 

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Ærfugl ble i 1992 valgt til Norges første **«Årets fugl»** Foto: Andreas Trepte, 2006 
***Årets fugl*** er en årlig norsk begivenhet i regi av BirdLife Norge (tidligere Norsk Ornitologisk Forening), der organisasjonen velger ut en fugleart som får spesielt fokus for det året den representerer. Begivenheten har pågått siden 1992 og valg av art foregår etter forhåndsdefinerte kriterier, som at fuglen som velges «bør være mulig å treffe på i størstedelen av landet».

Hvor mye fokus den enkelte valgte arten blir gitt kan imidlertid variere noe, men det er vanlig at den får en artikkel i faglitterære tidsskriftet *Vår Fuglefauna* og en informasjonskampanje overfor media. Vanligvis går det også ut en oppfordring til de lokale avdelingene i BirdLife Norge om å drive hekkefugltakseringer. Neste års «Årets fugl» velges gjerne på forvinteren året før.

Ærfugl (*Somateria mollissima*) fikk i 1992 æren av å være første art som ble valgt til «Årets fugl» i Norge. Vipe (*Vanellus vanellus*) er hittil eneste art som har blitt valgt til «Årets fugl» to ganger, først for 1994 og deretter igjen for 2012. Dette ble begrunnet slik: 

> *Det er stor bekymring for utviklingen i vipebestanden blant NOFs medlemmer, og hensikten med et nytt år med vipe som Årets Fugl er blant annet å undersøke bestandsutviklingen siden 1994*
> 
> 
> – Norsk Ornitologisk Forening, 2011
> 
> 

.

Årets fugler
------------

**«Årets fugl 2022»** er rødstilk   
(*Tringa totanus*) Foto: Andreas Trepte, 2010 
**«Årets fugl 2021»** er gulspurv   
(*Emberiza citrinella*) Foto: Martin Mecnarowski, 2009 
**«Årets fugl 2020»** er lappspurv   
(*Calcarius lapponicus*) Foto: Ómar Runólfsson, 2011 
**«Årets fugl 2019»** er storspove   
(*Numenius arquata*) Foto: Ken Billington, 2009 
Artiklene om artene kan leses på BirdLife Norges hjemmeside (lenke nederst på denne siden). Artiklene under er i regi av Wikipedia.

* 1992 Ærfugl
* 1993 Jaktfalk
* 1994 Vipe
* 1995 Låvesvale
* 1996 Svarthvit fluesnapper
* 1997 Fossekall
* 1998 Hønsehauk
* 1999 Kråke
* 2000 Linerle
* 2001 Stær
* 2002 Fiskemåke
* 2003 Gråspurv
* 2004 Lirype
* 2005 Sanglerke
* 2006 Terne
* 2007 Gjøk
* 2008 Hubro
* 2009 Brushane
* 2010 Sandsvale
* 2011 Hettemåke
* 2012 Vipe (andre gang)
* 2013 Lomvi
* 2014 Fjellvåk
* 2015 Havelle
* 2016 Gravand
* 2017 Taksvale
* 2018 Tjeld
* 2019 Storspove
* 2020 Lappspurv
* 2021 Gulspurv
* 2022 Rødstilk
* 2023 Tårnseiler

Eksterne lenker
---------------

* «Årets fugl», BirdLife Norge (tidligere Norsk Ornitologisk Forening)
Tilbygg 1934.
**Hotel Continental** er et hotell i Oslo. Det åpnet i 1900 og ligger i Stortingsgata 24.

Bakgrunn
--------

Hotel Continental og Theatercaféen startet i 1900, like etter at Nationaltheatret åpnet. Hotellet ble opprinnelig eid av Foss Bryggeri, som bygde bygningen. Virksomheten ble drevet av flere ulike leietakere. Leieavtalen ble i 1909 overtatt av Caroline Boman (1860 – 1956) og Hans Christian Marinius Hansen (1868 – 1915). (Boman hadde vært kokke ved Den gyldene freden og Operakällaren i Stockholm, i 1887 flyttet hun til Kristiania (dagens Oslo) for å arbeide på Grand Hotel, der hun traff sin tilkommende mann, kelner Hans.) Etter tre års drift kjøpte de hotellet og caféen og fikk i 1913 ansatt den franske kokken André Engh. Hotellet har vært drevet av samme familie i fire generasjoner. Elisabeth C. Brochmann er fjerde generasjons eier. Hun overtok driften etter sin mor Ellen Brochmann i 1985.

Overnatting
-----------

Halltjener ved Hotel Continental 2007.
I 1932 og 1961 ble hotell- og restauranthuset utvidet til et helt kvartal. Hotel Continental har 155 rom og er medlem i The Leading Hotels of the World.[]

Bespisning
----------

Theatercaféen er en wienerkafé i jugendstil og har plass til 240 gjester. Annen Etage er en gourmetrestaurant i samme bygg og drives nå[*når?*] av Ole Jonny Eikefjord under navnet Eik Annen Etage. Restaurantene var drevet av André Engh fra 1913, som senere ble hotellsjef. I 1963 overtok Willy Wyssenbach som ble Årets kjøkkensjef 1982. Fra 1984 til 1986 hadde Annen Etage én stjerne i Michelinguiden. Hans Robert Bruun arbeidet ved restauranten til 2001, og han ble Årets kjøkkensjef 1989.[]

Hotellet har videre en egen bankett- og konferanseavdeling med kapasitet på inntil 300 gjester.

Dekorasjoner
------------

Hotellet eier en omfattende kunstsamling. I lobbybaren, «Bar Boman», er det et utvalg av Edvard Munchs grafiske arbeider.

Litteratur
----------

* Caspar Brochmann (1986). *Mors hus, Hotel Continental – en personlig affære gjennom 75 år*. Oslo: Grøndahl. ISBN 82-504-0836-5.

Referanser
----------

1. ↑   (på mul) *Virtual International Authority File*, Dublin: Online Computer Library Center, OCLC 609410106, VIAF-ID 4393148997598959870002, Wikidata Q54919,
2. ↑  Caroline Boman Hansen i Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker
---------------

* Hotel Continental

* Oslo Byarkiv Bilder

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Lorentz Roll** (–1718) var assessor ved Overhoffretten fra 1692 til ca. 1696.

Han var sønn av rådmann i Christiania Jakob Didriksen Roll og og Maren Jensdatter (d. 1694). Omkring 1686 var han kansellisekretær i København, men flyttet til Norge etter farens død i 1685 for å leve på arven. I 1694 arvet han Rådmannsgården etter sin mor. I 1692 ble han assessor i Overhoffretten.

I 1690 hadde han giftet seg med enken etter etatsråd Zacharias Lemfort, Maria Rebecca von Pristede (d. 1700). På grunn av en sedelighetsforseelse, ble ekteskapet i 1696 oppløst, hvorpå Roll rømte til Holland. Han ble fradømt formue, og vendte først tilbake til Christiania i 1714 hvor han døde fire år senere.

Portrett
--------

I et samtidig portrett av Lorentz Roll som ung, avbildes han i romersk feltherredrakt med allongeparykk og venstre hånd solidt plassert på hoften. Maleriet ble innkjøpt av Oslo Bymuseum i 1949.

Referanser
----------

1. ↑   «Portrett i Norge», besøkt 6. februar 2024[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 274. ISBN 8254800650.
3. 1 2 3  *Portrett i Norge*. Norsk Folkemuseum. 2004. s. 197. ISBN 8273931439.
4. ↑  «Aftenposten 1922.07.21». Kristiania. 1922.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Hotel du Nord** var et hotell i Tromsø. I 1839 ble den tidligere storsalen på jektebruket i Tussøya solgt til Tomsø og oppført som Hotel du Nord. Hotel du Nord lå ved Stranskillet i Tromsø på tomta til det senere Grand Hotell (nå Scandic Grand Tromsø). Hotel du Nord brant i 1876.

Hotel du Nord var lenge det eneste overnattingsstedet i Tromsø.
Det ble vanlig for byens overklasse å samle seg på Hotel du Nord.
På 1840-tallet hadde Det musikalske Selskap i Tromsø månedlige konserter og de ble gjerne fulgt av ball i dansesalongen på Hotel du Nord.

I 1846 fikk Tromsø sitt første syttendemaitog som gikk fra Hotel du Nord. 
17. mai 1846 samlet "Intelligentsen" (20-30 i tallet) i Tromsø seg til festmåltid på Hotel du Nord etterfulgt av marsj nordover i byen for å hilse på håndverkerne som hadde samlet seg på konsul Buchs landsted. Året etter ble syttende mai også feiret standsvis og hilsningstoget gikk nå ikke bare fra Hotel du Nord til konsul Buchs landsted, men også den motsatte veien." I 1848 fikk Tromsø et felles syttendemaitog og feiringen var kommet for å bli.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Andresen, Astri (1994). *Handelsfolk og fiskerbønder: 1794–1900*. Tromsø kommune. s. 59, 60, 139, 162, 168, 169, 290. ISBN 8299320623.
**Bjarne Hermann Julius Haagensen** (født 11. januar 1932, død 10. oktober 2022) var en norsk forretningsmann som tjente penger på å produsere og selge saltfisk og klippfisk. Han var en sentral aktør i norsk klippfisknæring og i Ålesunds næringsliv.

Liv og virke
------------

Haagensen hadde mange styreverv, blant annet som styreleder i holdingselskapet Aalesund Enterprises Ltd og styremedlem i Ålesund Havnestyre. Som styremedlem i Ålesund Havnestyre var han en aktiv pådriver for rask utbygging av Sydsiden Ålesund, og han var varamedlem i konsortiet Keiser Wilhelm Kvartalet AS. Pengene han tjente gjennom Jangaard Export AS på produksjon og eksport av fisk, i hovedsak klippfisk, ble blant annet reinvestert i eiendom i Ålesund sentrum. Gjennom selskapene Brødrene Jangaard AS var han og hans familie eiere av hotellene Comfort Hotel Scandinavie, Rica Parken Hotel, Rainbow Hotel Noreg og kjøpesentrene Stormoa (Sunnmøres største kjøpesenter) og Ålesund Storsenter.

Bjarne Haagensen var gift med Karin Haagensen og han fikk tre sønner. Alle hans sønner arbeider eller arbeidet i Jangaard Export AS: Leif Haagensen, Gunnar Haagensen og Knut Haagensen. De to selskapene Brødrene Jangaard A/S og Jangaard Eksport A/S har samlet en omsetning på rundt en milliard kroner.

Utmerkelser
-----------

For sin samfunnsnyttige innsats ble styreformann Bjarne Hermann Julius Haagensen i 2002 av kongen utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. I 2003 ble han tildelt Ålesund kommunes hederspris.

Referanser
----------

1. 1 2   www.abcnyheter.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Walderhaug (5952425951241), Fridgeir (3. juli 2019). «– Sitte hjemme og synes synd på meg selv er ikke aktuelt, sa Knut i august 2017». *Fiskeribladet | Nyheter om fiskeri og havbruk* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2024.
3. ↑  – Bysentrum forfaller Arkivert 18. mai 2014 hos Wayback Machine. smp.no

Eksterne lenker
---------------

* Jangaard Export AS
* Klippfiskmatadoren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Sarzana** er en by og kommune i provinsen La Spezia i den italienske regionen Liguria. Den ligger 15 km. øst for La Spezia, ved jernbanen mellom La Spezia og Pisa, og der jernbanen i retning Parma møter strekningen La Spezia-Pisa.

Kommunen har 20 180 innbyggere (2004) og et areal på 34 km². Den omfatter følgende frazioni: Marinella di Sarzana, Falcinello, Sarzanello og San Lazzaro.

I Sarzana ligger det bl.a. en kjent glassfabrikk. Det produseres også mursten der.

Historie
--------

Sarzanas beliggenhet ved utløpet av Magra, grensen mellom Etruria og Liguria i romertiden, gav byen militær betydning i middelalderen. Byen er tidligst nevnt i år 983, og ble bispesete i år 1202.

En gang før 1264 slo en linje av familien Cadolingi di Borgonuovo, herrer av Fucecchio i Toscana siden det 10. århundre, seg ned i byen. Familien tok senere navnet Bonaparte og et medlem som slo seg ned i Ajaccio skal være stamfar til Napoléon Bonaparte.

Sarzana hørte opprinnelig under Pisa, senere under Firenze, Banco di S. Giorgio i Genova og fra 1572 under Republikken Genova.

I 1814 ble byen en del av Kongeriket Sardinia. Grensen mellom Liguria og Toscana havnet mellom Sarzana og Carrara.

Sarzana var fødestedet til pave Nikolas V.

Severdigheter
-------------

Festningen i Sarzana.
Byen har en katedral, påbegynt i 1355 og ferdigstilt i 1474. Videre finnes det et citadell, bygget under Pisa-styret, revet og senere gjenoppført av Lorenzo de Medici.

Slottet *Sarzanello* ble bygget av condottiero Castruccio Castracani.

*Palazzo del Capitano* ble bygget etter planer av Giuliano da Maiano i 1472, men har siden blitt ombygget.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sarzana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sarzana – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i provinsen La Spezia |
| --- |
| 
* Ameglia
* Arcola
* Beverino
* Bolano
* Bonassola
* Borghetto di Vara
* Brugnato
* Calice al Cornoviglio
* Carro
* Carrodano
* Castelnuovo Magra
* Deiva Marina
* Follo
* Framura
* La Spezia
* Lerici
* Levanto
* Maissana
* Monterosso al Mare
* Ortonovo
* Pignone
* Portovenere
* Riccò del Golfo di Spezia
* Riomaggiore
* Rocchetta di Vara
* Santo Stefano di Magra
* Sarzana
* Sesta Godano
* Varese Ligure
* Vernazza
* Vezzano Ligure
* Zignago

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Gulskogen idrettspark**, populært kalt *Banen*, er et idrettsanlegg for fotball og bandy på Gulskogen i Drammen. Idrettsparken ble anlagt i 1950 og består nå av en gressbane og to kunstgressbaner, begge er oppvarmet. Det finnes for tiden ingen isflate vinterstid her. Tidligere var den ene banen islagt gjennom vinterperioden.

Gulskogen idrettspark er hjemmebanen til Strømsgodset Idrettsforenings aldersbestemte lag, og idrettsforeningens klubbhus ligger på anlegget. Fram til Strømsgodset rykket opp til eliteserien i fotball i 1966 spilte klubben alle sine hjemmekamper på banen. Gulskogen idrettspark var finalested for NM-finalene i bandy i 1965 og 1968.

Historie
--------

Fra og med stiftelsen i 1907 hadde egen bane vært en prioritert oppgave for Strømsgodset IF. Klubben lyktes i 1919 å anlegge en grusbane i tilknytning til Rødskog skole, og den kunne tas i bruk den påfølgende sommeren. I årene som fulgte var det planer om å forbedre banen, men disse strandet. Etter krigen lå banen brakk, og det ble bestemt å skaffe til veie et helt nytt anlegg. 21. mai 1946 vedtok Skoger herred å kjøpe en tomt, og selv om naboene protesterte ble arbeidet satt i gang i 1947. Banen ble åpnet 2. juli 1950. Til å begynne med var det også løpebane for friidrett, men denne ble etter hvert fjernet. Midt på 1980-tallet ble det lagt kunstgress, men denne ble kort tid etter erstattet med grus. Ny kunstgressbane ble anlagt i 2004 (erstattet i 2011), kunstgress med undervarme kom i 2005, og i 2006 ble ny gressbane åpnet.

Garderobebygg ble oppført i 1956. Strømsgodsets klubbhus brant i 1987 og ble gjenoppbygd året etter.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rolf O. Knudsen, red. (1957). *Strømsgodset Idrettsforening 50 år 1907-1957*. Drammen. s. 83–89.
2. 1 2 3  Tor Adler Knutsen, red. (2006). *Strømsgodset Idrettsforening gjennom 100 år*. Drammen. s. 127–130. ISBN 978-82-303-0786-1.
3. ↑  «Legger nytt kunstgress». Drammens Tidende. 4. oktober 2011. Besøkt 11. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Gulskogen idrettspark (Drammen kommunes nettsider)
**Van Deemter-ligningen** i kromatografi gjelder forandring per stykk lengde av en separasjon kolonne til den lineære mobil fase hastigheten ved å vurdere fysiske, kinetiske og termodynamiske egenskaper for en separasjon. Disse egenskapene inkluderer traséen i kolonnen, diffusjon og masseoverførings kinetikk mellom stasjonær og mobil fase. I væske-kromatografi er mobilfasehastigheten tatt som utgangs hastighet (forholdet mellom vannføring i ml/sekund til tverrsnitt av "column-exit flow path'".  Lineær hastighet kan tas som forholdet mellom kolonne lengde til døde tid. Hvis den mobile fasen er en gass må trykk korreksjon anvendes. Variansen per stykk lengde av kolonnen er tatt som forholdet mellom kolonne lengde til kolonnen effektivitet i teoretiske plater. Van Deemter-ligningen er en hyperbolsk funksjon som forutsier at det er en optimal hastighet  som det vil være minimum varians per enhet kolonne lengde, derfra en maksimal effektivitet. Van Deemter-ligningen var resultatet av den første anvendelsen av pris teori for å kromatografi elution prosessen.

Van Deemter-ligningen
---------------------

Van Deemter-ligningen gjelder høyde som tilsvarer en teoretisk plate (HETP) av en kromatografiske kolonnen til de ulike strømmning-og kinetisk parametere som kan føre til topputvidelse, som følger:

{\displaystyle HETP=A+{\frac {B}{u}}+(C\_{s}+C\_{m})\cdot u}
Der

* HETP = et tiltak for å løse kraft av kolonnen [m]
* A = Eddy-diffusjon - parameteren, relatert til å kanalisere gjennom en ikke-ideell pakking [m]
* B = diffusjon koeffisient av eluting partikler i langsgående retning, noe som resulterer i spredning [m2 s−1]
* C = Motstand for å masseoverføring koeffisient av analytten mellom mobile og stasjonære fasen [s]
* *u* = Linear Velocity [m s−1]

Platetall
---------

To godt løst topper i en kromatogram
Platehøyde er gitt som:

{\displaystyle H={\frac {L}{N}}\,}
med {\displaystyle } kolonnens lengde og {\displaystyle } antall teoretiske plater som kan estimeres fra et kromatogram ved analyse av retensjonstid {\displaystyle } for hver komponent og dens standardavvik {\displaystyle } som et mål for topp bredde, forutsatt at elution kurven representerer en Gaussian-kurve.

I dette tilfellet platetaller vil være gitt ved:

{\displaystyle N=\left({\frac {t\_{R}}{\sigma }}\right)^{2}\,}

Referanser
----------

1. ↑  van Deemter JJ, Zuiderweg FJ and Klinkenberg A (1956). «Longitudinal diffusion and resistance to mass transfer as causes of non ideality in chromatography». *Chem. Eng. Sci.* 5: 271–289. doi:10.1016/0009-2509(56)80003-1.
2. ↑  International Union of Pure and Applied Chemistry. "{{{tittel}}}". *Compendium of Chemical Terminology*, internettversjon.
**Finnmarkshallen** er en flerbrukshall, som sto ferdig juli/august 1996. Eier er Alta kommune, men driften forestås av et eget driftsselskap, Finnmarkshallens Driftsselskap AS. Aksjene i driftsselskapet er fordelt mellom Alta kommune (51%), 4 idrettslag (10% hver) og Alta Næringsforening (9%).

Hallen er ca. 25 meter høy og inneholder en full fotballbane på 100 x 64 meter. I tillegg er det 4 meter sikkerhetsone på langsidene og 5 meter på kortsidene. Sommeren 2006 fikk hallen nytt kunstgress fra Bresco. Greenfield Real Slide 45. Dekket ble fylt med miljøvennlige grønne plastkuler, Thermo Plast Elastomer (TPE). I tillegg fikk hallen Mondo Løpebane rundt hele gresset. 4 felt på ene langsiden og 2 felt på den andre.

Bak det ene målet er det nedfelt lengdehoppgrop for friidrett, med 2, 75 meters bredde. Den ene langsiden har tribuner med sitteplass for ca. 1000 personer. Under tribunene er det lager for oppbevaring av utstyr. Hallen kan, med skillevegger som slippes ned fra taket, deles i 3 mindre treningshaller. 2 av disse har kun kunstgress, mens den minste har mulighet for sportsgolv for håndball, volleyball, badminton, tennis, m.m. I servicebygget finnes 6 garderober med dusj, 2 store undervisningsrom, 2 grupperom, kontorer, kafé med kjøkken, m.m.

Hallen benyttes av Alta Videregående skole til undervisning på dagtid. Trening foregår fra klokken 1600 - 2300 mandag - fredag. Lørdag og søndag er det utleie fra klokken 0800-2300. I løpet av sommeren 2007 bygges det et nytt inngangsparti med kjøkken og kafé.

Hotell finnes i nær tilknytning til hallen, ca. 5 min. å gå. Parkeringsplassen utenfor hallen benyttes som oppstillingsplass for bl.a. tivoli.

Eksterne lenker
---------------

* finnmarkshallen.no
* Finnmarkshallen - Nordic Stadiums

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Alikhan Asjanuli Smailov** (kasakhstansk: Әлихан Асханұлы Смайылов, russisk: Алихан Асханович Смаилов), født 18. desember 1972, er en kasakhstansk politiker som har vært Kasakhstans statsminister siden 11. januar 2022. Han har tidligere vært visestatsminister og finansminister i regjeringen til Askar Mamin. Smailov ble foreslått til ny statsminister av president Qasym-Zjomart Toqajev etter de store demonstrasjonene i Kasakhstan på nyåret 2022 som følge av drastiske økninger i gassprisene. Hans kandidatur ble godkjent av Kasakhstans parlament 11. januar 2022. Smailov tilhører det statsbærende partiet Amanat (som fram til 2022 het Nur Otan). Partiet, som ble stiftet i 1999 av tidligere president Nursultan Nazarbajev, har hatt rent flertall i parlamentet siden valget i 2004.

Biografi
--------

Smailov er født i Almaty (daværende Alma-Ata) i Den kasakhiske sosialistiske sovjetrepublikk i 1972. Han har studert matematikk og har mastergrad i offentlig forvaltning. Fra 1996 til 1998 var han leder for det nasjonale statistikkbyrået i Kasakhstan. I 1998 var han nestleder for landets statlige komite for statistikkanalyse, planlegging og reformer og han fikk også andre ledende verv innen denne sektoren.

Fra 2003 var han viseutenriksminister og fra 2006 til 2007 var han visefinansminister, en post han også hadde fra 2008 til 2009. Fram mot 2015 hadde han også flere ledende posisjoner i forskjellige statsforetak. Fra 11. desember 2015 var han rådgiver for presidenten, før han 18. september 2018 ble utnevnt til finansminister. Han etterfulgte Bakhyt Sultanov som da ble borgermester i hovedstaden Nur-Sultan (daværende Astana).

Fra 25. februar 2019 var Smailov første visestatsminister i regjeringen til Askar Mamin samtidig som han fortsatt var finansminister. 1. januar 2022 ble han av president Qasym-Zjomart Toqajev utnevnt til ny statsminister i Kasakhstan.

### Statsminister fra 2022

Etter at det brøt ut sterke protester i Kasakhstan på nyåret 2022 ble statsminister Mamin presset til å gå av 5. januar, og Smailov overtok som fungerende statsminister. Den 11. januar godkjente parlamentets underhus («Mazhilis») Smailov som statsminister med 89 av underhusets 107 representanter.

Referanser
----------

1. ↑  «Protests in Kazakhstan over High Fuel Prices - Novinite.com - Sofia News Agency». www.novinite.com. 5. januar 2022.
2. ↑  «Kazakh President Announces CSTO Troop Withdrawal, Appoints New PM». RadioFreeEurope/RadioLiberty. 11. januar 2022.
3. ↑  «Kazakh president's aide Smailov appointed finance minister». Reuters. 18. september 2018.
4. ↑  «Kazakh President appoints new government, reorganises ministries». The Astana Times. 26. februar 2019.
5. ↑  «Smailov Becomes Kazakhstan’s New Prime Minister». The Astana Times. 11. januar 2022.
6. ↑  «Kazakh president sacks cabinet, declares emergency amid unrest». www.aljazeera.com. 5. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CiNii
 |
**Heidrun Oline Kringen** (født *Solberg* 1941) er en norsk billedvevkunstner, kjent som daglig leder av Vevloftet i Hegra.

Hun begynte å veve for salg allerede som tenåring, og utdannet seg innen kunst og håndverk. Etter at hun i 1963 giftet seg og flyttet til Stjørdal, tok hun etter hvert opp virksomheten *Vevloftet* i den nedlagte Hegramo skole. I samme bygning drev hun også skolemuseum og laksemuseum. Kringens arbeider har blant annet vært brukt som gave til Dronning Sonja og Paven.

For sin innsats for vevkunst, vevtradisjoner og kulturliv ellers mottok hun i 1995 Nord-Trøndelag fylkes kulturpris. Hun spilte i 1997 rollen som vevkunstneren Hannah Ryggen i dokumentarfilmen *Mennesket i veven*.

Kringen hadde en avslutningsutstilling på Kimen kulturhus i Stjørdal i oktober 2023.

Referanser
----------

1. ↑  *Hegra : gårds- og slektshistorie. B. 2*. Hegra historielag. 2005. s. 334. ISBN 8299638003.
2. ↑  Heidrun - Et liv i veven; Trønder-TV 2021; Youtube.com
3. ↑  Heidrun Kringen;imdb.com
4. ↑  «Stjørdals-Nytt 2023.09.13». 2023. s. 28-29.  Intervju: «Jeg har hatt et fantastisk kunstnerliv»

Eksterne lenker
---------------

* heidrun-kringen.no

Portal: Kunst