recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Even Trygve Hansen** (født 4. august 1950) er eier og daglig leder av rådgivningsselskapet Strat & Media. Han er styreleder i stiftelsen Asker og Bærums Budstikke og styremedlem i Bente Aid. 

Frem til 2017 var han spesialrådgiver ved HL-senteret på Bygdøy i Oslo. (Senter for studier av Holocaust og livssynsmionoriteter) Han gikk av som adm. direktør i Fagpressen, Den Norske Fagpresses Forening, presse- og interesseorganisasjonen for blader, magasiner og tidsskrifter sommeren 2013 etter 17 år. Han har sin bakgrunn fra presse og næringsliv, bl.a. som journalist i VG, politisk medarbeider i Aftenposten, samt fra ledende stillinger innen informasjon og samfunnskontakt i SAS Norge, Alcatel og Scanpartnergruppen. Han var tidligere medlem av styret i Bærum Kulturråd og har også hatt flere sentrale styreverv innen mediebransjen, bl.a. i Norsk Presseforbund, Kopinor, Stiftelsen Asker & Bærums Budstikke, Kommunal Rapport og de internasjonale bladorganisasjonene FIPP og FAEP. 

Even Trygve Hansen var gitarist i instrumentalbandet The MoonCats fra 2000. Bandet hadde mange spilleoppdrag i Norge og Sverige. The MoonCats ble oppløst i 2016. I 2018 startet han bandet The Stingrays. Gruppen spilte instrumentalpop/surf fra tidlig 60-tall, samt egenkomponert materiale. De øvrige medlemmer av bandet var Tore Heggelund (sologitar), Leif Lillejordet (bassgitar) og Magnar Bergo (trommer). The Stingrays hadde en rekke konserter, blant annet på Victoria Scene, Bakgården i Sandvika, rockepuber i Oslo og gitarfestivaler i Gøteborg og Fredrikstad. Etter at gitarist Tore Heggelund brått døde i september 2022 er bandet oppløst.
**Étienne-Jean-François Borderies** (født 24. januar 1764 i Montauban i Frankrike, død 4. august 1832 i Versailles) var en fransk katolsk biskop og dikter av religiøse tekster.

Liv og virke
------------

### Prest

Den 8. mars 1788 ble Borderies presteviet. Under den franske revolusjon dro han i eksil til London, og returnerte til Frankrike i 1795. Der gjeninnførte han den katolske rite ved Sainte-Chapelle i Paris. I 1802 ble han sokneprest ved kirken *Saint-Thomas-d'Aquin*, i 1819 generalvikar for bispedømmet Paris og erkediakon av Saint-Denis. 

### Biskop sa Versailles

Han ble utnevnt til biskop av Versailles av Karl X den 8. april 1827 og dette ble bekrestet av pave Leo XII den 25. juni samme år. Så mottok han bispeordinasjonen den 29. juli 1827 av erkebiskopen av Paris, Hyacinthe-Louis de Quélen. Medkonsekratorer var biskopen av Rodez, Charles-André-Toussaint-Bruno de Ramond-Lalande, og biskopen av Chartres, Claude-Hippolyte Clausel de Montals. Han reformerte seminaret i sitt bispedømme, ga ut dets liturgiske bøker på nytt og skrev en katekisme som utkom i 29 opplag.

Borderies ble spesielt kjent på grunn av hans antatte medforfatterskap av den populære julesangen *Adeste fideles*. Uansett er det en spesifikk latinsk versjon av sangen, som bare stemmer overens med tekstversjonen av John Francis Wade i 1751 i det første verset, som finnes i de liturgiske bøker utgitt av Borderies. Borderies' biograf Félix Dupanloup konkluderte med at bare Borderies kunne betraktes som forfatter. Bevisene for dette er imidlertid svake, fordi Borderies hadde kommentert i detalj de liturgiske verkene han selv hadde skrevet, men aldri medtatt *Adeste fideles* som hans eget verk. Den eldste kjente kilden til den aktuelle versjonen er *Office de Saint Omer* i 1822.[1]
**Hadi Hassan Srour** (født 16. november 1995) er en norsk bokser født av libanesiske foreldre.

Srour vant kongepokalen i 2017, 2018 og 2019. I 2017 ble han norgesmester i weltervekt med seier over Ruslan Shidokaev. I 2018 gikk han til topps i weltervekt. Det samme gjorde han i 2019. 

Srour ble kåret til nordens beste bokser uansett vektklasse i 2017 og 2018. I 2018 ble Srour kåret til Vestfolds beste utøver uansett idrett.

Våren 2019 signerte han en proffkontrakt med tyske Team Sauerland. Han står med fire seire og to knockouts etter fire kamper, og er ubeseiret.

4. september 2019 ble det offentliggjort at Srour hadde avlagt positiv dopingprøve. Det ble funnet spor av syntetisk EPO i en urinprøve. Srour benektet resultatet av A-prøven. Resultatet fra B-prøven var også positiv. Han ble utestengt til november 2023.

Referanser
----------

1. ↑   www.tb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑  Bokse-NM: Srour innfridde på hjemmebane NRK
4. ↑
5. ↑  Srour med Sauerland-avtale – satser likevel på OL VG
6. ↑
7. ↑  Bokseren Hadi Srour tatt i doping VG
8. ↑  Hjellen, Bjørnar (13. september 2019). «Srour bekrefter positiv B-prøve». *NRK*. Besøkt 28. september 2019.
9. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hadi Srour – BoxRec Rediger på Wikidata
UICs medlemmer (mørk blå) og assosierte medlemmer og observatører (lys blå).
**Den internasjonale jernbaneunionen** (fransk: **Union internationale des chemins de fer**, **UIC**) er en sammenslutning av jernbaneoperatører, først og fremst i Europa. Samarbeidet omfatter også Nord-Afrika og deler av Asia, men ikke i like omfattende grad som Europa.

UIC har sitt hovedkontor i Paris i Frankrike og ble etablert i 1922 for å lette jernbanetrafikken over landegrensene. UIC står bak normer og standarder for jernbanetrafikken. 

Da UIC ble etablert i 1922 inkluderte den 51 medlemmer i 29 land, deriblant Japan og Kina. I 2011 har organisasjonen 197 medlemmer på alle kontinenter, hvorav 82 aktive, 80 assosierte medlemmer og 35 observatører.

Norges Statsbaner, senere Vy, har vært medlem siden 1922, og fikk i 1997 følge av Jernbaneverket etter at dette ble utskilt som egen virksomhet.

UIC markerte sitt 50-årsjubileum i 1972 ved å lansere InterRail. Tilsammen 21 europeiske UIC-medlemmer deltok i prosjektet fra starten av.

Eksterne lenker
---------------

* (en) UIC
* (en) UICs medlemsliste

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |



1. ↑   EU Transparency Register ID 101449923546-59, besøkt 22. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   offisielt nettsted uic.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  ; besøksdato: 16. januar 2021.
**Gibraltarsk pund** (valutategn: **£**; valutakode: **GIP**) er valutaen i Gibraltar. Den er direkte konvertibel med britiske pund. Gibraltars regjering er også Gibraltars sentralbank. Som sådan kontrollerer regjeringen GIP, med ansvar å prege mynter og trykke sedler.

1 gibraltarsk pund deles i 100 pence *(entallsform: penny)*. De gibraltarske myntene har *samme verdier, størrelser og metalltyper* som sine britiske motstykker, men har eget design. Det samme gjelder sedlene. 

Gibraltarske pund er ikke tvungent betalingsmiddel (*legal tender*), noe sted i Storbritannia (kun på Gibraltar, som er et *Britisk oversjøisk territorium*). Selv om Gibraltarske pund ikke er *legal tender*, er de lovlig å benytte, og blir iblant funnet i sirkulasjon i Storbritannia for øvrig. I Gibraltar kan britiske pund benyttes (eventuell veksel gis tilbake i Gibraltarske pund eller britisk pund, som også sirkulerer på Gibraltar).

Historie
--------

I 1898 ble britiske pund innført som eneste, gyldige valuta i Gibraltar. Siden 1927 har gibraltarske myndigheter trykket egne sedler. Siden 1988 har de også framstilt egne mynter.

Det britiske parlamentets *The Currency Notes Act* i 1934 ga gibraltarske myndigheter offisielt retten til å trykke egne sedler, og garanterer også for disse sedlene ved at en fast vekslingskurs på én til én mot britiske pund ble slått fast.

Referanser
----------

1. ↑   «GIP». *Investopedia*.
2. ↑  Gibraltars regjering (juni 1934): «Currency Notes Act» Arkivert 29. oktober 2008 hos Wayback Machine. (PDF).

Eksterne lenker
---------------

(en) Money of Gibraltar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Banknotes of Gibraltar: Catalog of Gibraltar Shillings and Pounds Arkivert 24. juli 2015 hos Wayback Machine.
* The current banknotes of Gibraltar (engelsk, tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: Artikkelen ser ut til å mangle fagterminologi

**Horisontal** eller **vannrett** er noe som er parallelt med vannoverflaten. Mer presist kan man si at noe som er horisontalt er vinkelrett på linjen som peker rett mot/fra Jordens sentrum, eventuelt tyngdepunkt (som er forskjellig fra dens geometriske sentrum på grunn av inhomogenitet i massen og dermed gravitasjon).

Håndverkere bruker et vaterpass for å bestemme vannrett og loddrett.

Allerede de gamle grekere var klar over at en vannrett linje ville virke som om den buet oppover i begge ender. Det følger av at et utsnitt av horisontlinjen vil se ut som om den er vannrett, mens siktemåling med en linjal viser noe annet. De store greske tempeltrappene er derfor litt lavere i hjørnene enn i inngangen på midten.

Rent prinsipielt kan det diskuteres om horisontalt er et begrep som eksisterer i den virkelige verden. Siden vi lever på en kuleoverflate vil vannrett aldri være «rett». Men rent praktisk sett er betydningen funksjonell.

Se også
-------

* Vertikal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
Skiptvet prestegård Foto: Vidar Iversen 
**Skiptvet prestegård** ligger nord for Skiptvet kirke.

Hovedbygningen (våningshuset) ble hovedsakelig oppført i 1784–88 og skal ha blitt ferdig i 1838. Det ble omfattende reparert i 1880 og har sitt nåværende utseende fra den tid. Det dreier seg om et laftebygg i to etasjer med stående panel og delvis valmet tak. Huset ble restaurert og oppgradert som tjenestebolig i 2012.

Hele prestegårdsanlegget er fredet. Hovedbygningen og et stabbur er i OVFs eie, mens gårdsdriften (med driftsbygning og et annet stabbur) er fradelt og solgt.

Referanser
----------

1. ↑  OVF

Litteratur
----------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «27 Skiptvet prestegard». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 30–31. Arkivert fra originalen 1. september 2019. Besøkt 4. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Opplysningsvesenets fond: Skiptvet prestebolig
* (no) «Skiptvet prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Eldøya naturreservat** omfatter den nordvestre delen av Eldøya med den grunne bukta utenfor, i Moss kommune. Naturreservatet omsluttes av Eldøya-Sletter landskapsvernområde. Berggrunnen består vesentlig av rombeporfyrkonglomerat, mens løsmassene utgjøres av morene (Onsøytrinnet), særlig sør i reservatet. 

Vegetasjonen er av typen strandeng, med en brem av skog i bakkant. På fuktige arealer finnes blant annet jordbærkløver, mens det på tørrere steder finnes kubjelle Området har særlig verdi som hekkeområde for sjøfugl, blant andre knoppsvane, ærfugl og de store måkeartene.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. All vegetasjon er vernet mot ødeleggelse, også under vann. All ferdsel er forbudt i tiden 15. april til 15. juli, dette gjelder både land- og sjøareal i reservatet. Bålbrenning er forbudt hele året.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 21. mai 2022.
2. ↑  (no) Eldøya naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om Verneplan for Oslofjorden – delplan sjøfugl. Vedlegg 83. Fredning av Eldøya naturreservat, Rygge kommune, Østfold.». Lovdata. Besøkt 21. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Et diagram om begrepene «Asimut» og «Høyde».
**Horisontalkoordinater** eller horisontkoordinater gir retningen til et objekt basert på horisontalplanet for observatørens lokale posisjon. Retningen beskrives av to koordinater:

* Elevasjon (eller høyde: Alt) er vinkelen mellom horisontalplanet (horisonten) og objektet. For synlige objekter er det en vinkel mellom 0° og 90°.
* Asimut (Az) er vinkelen langs horisonten. Innen astronomi måles vinkelen (0-360°) østover (med urviser) fra nordpunktet på horisonten (N).

Polpunktet rett opp (elevasjon 90°) på den synlige himmelhvelvingen kalles senit (Z). Det motsatte punktet, dvs polpunktet på den usynlige motsatte halvkulen heter *nadir*

Fordi retningen refererer seg til observatørens lokale posisjon og ikke et fast plan eller punkt på himmelen, vil et objekts posisjon på himmelen i horisontalkoordinater forandre seg. Et teleskop med Alt/Az montasje må korrigere for jordens rotasjon ved å styre begge akser, ikke kun en akse som ved ekvatorialmontasje. Ekvatorialkoordinater kan regnes om til horisontalkoordinater når lokal posisjon og dato/tid er kjent. Med elektronisk styring av begge akser kan innstillingen være noe raskere, men sporingen har ofte noe dårligere nøyaktighet med toakset motrotasjon.

Ved geodesi og innstilling av artilleri er dette ikke av betydning

Omregning fra Ekvatorial- til Horisontal-koordinater
----------------------------------------------------

I ligningene er horisontalkoordinatene Alt og Az, Ekvatorial deklinasjon {\displaystyle \delta }, timevinkel {\displaystyle H} og observatørens geografiske breddegrad {\displaystyle \phi } (+90° på nordpolen, 0° ved ekvator og -90° på sydpolen). Timevinkelen er differansen mellom lokal siderisk tid (LST) og Ekvatorial rektascensjon ({\displaystyle \alpha }) for objektet uttrykt i grader (1 time = 15°). Siderisk tid er nær tiden siden vårjevndøgnspunktet sto i syd ,men på grunn av jordens banebevegelse er siderisk døgn ca. 23 timer 56 min. H kan beregnes nøyaktig. Koordinattransformasjonen er da gitt ved:

{\displaystyle \sin Alt=\sin \phi \cdot \sin \delta +\cos \phi \cdot \cos \delta \cdot \cos H}

{\displaystyle \cos Az\cdot \cos Alt=\cos \phi \cdot \sin \delta -\sin \phi \cdot \cos \delta \cdot \cos H}

{\displaystyle \sin Az\cdot \cos Alt=-\cos \delta \cdot \sin H}
­

Referanser
----------

1. ↑  «asimut - Store norske leksikon». Besøkt 20. februar 2021.
**Sandå og Henestangen naturreservat** utgjøres av Henestangen med Lefseholmene sørøst i Vansjø samt et område rundt Sandå på østsiden av sjøen og Tombøya og den nordøstlige delen av Gressøya.

Formålet med naturreservatet er å bevare et stort og relativt lite påvirket skog- og landskapsområde som representerer fattige til middels rike skogtyper med gran og furu i lavereliggende trakter under marin grense i Sørøst-Norges grunnfjellsstrøk. Berggrunnen består for det meste av gneis som har liten bufferevne og gir relativt surt jordsmonn.

Vegetasjonen er varierte former av gran- og furuskog. I lavereliggende områder finnes gransumpskog med innslag av svartorsumpskog, og ulike blandingstyper opp til lavfuruskog på toppen av kollene. Det finnes også flere store eiker, samt noe osp og bjørk.

Bruk av sykkel er ikke tillatt utenom eksisterende vei, og bålbrenning er forbudt hele året.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 16. september 2021.
2. ↑  (no) Sandå og Henestangen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om vern av Sandå og Henestangen naturreservat, Våler og Råde kommuner, Østfold». Lovdata. Besøkt 16. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* «Turguide Henæstangen». Tor Jørgensen. Besøkt 16. september 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Stiksåsen naturreservat** er et naturreservat på østsiden av Stiksvannet helt sør i Rakkestad kommune.

Reservatet omfatter to åsrygger og dalsøkket imellom. Berggrunnen består vesentlig av gneis som gir et relativt næringsfattig jordsmonn. Området ligger 125–209 meter over havet, og representerer fattige til middels rike skogtyper omkring marin grense. Der jordsmonnet er tynt, og på fuktige arealer nær myr, dominerer furu. Der jordsmonnet er dypere og mer næringsrikt, er det mer gran. Dessuten finnes bjørk i hele området, og i sørvendte skråninger også noe varmekjære arter som eik og hassel. Skogen er relativt gammel, men det finnes lite død ved og det er funnet få rødlistede arter.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men ordinær jakt er tillatt, det samme er sanking av bær og matsopp. Motorisert ferdsel er fobudt, med enkelte unntak angitt i verneforskriften.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 3. mai 2022.
2. ↑  (no) Stiksåsen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om vern av Stiksåsen naturreservat, Rakkestad kommune, Østfold». Lovdata. Besøkt 3. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Den sentrale delen av Peter den stores bukt, med Amurbukta (t.v.) og Ussuribukta. Vladivostok kan ses midt i bildet.
**Peter den stores bukt** (russisk: Залив Петра Великого) er den største bukta i Japanhavet, og strekker seg langs kysten av Russlands Primorskij kraj. 

Den er rundt 80 km lang og 200 km bred, med et areal på ca. 6 000 km². Muravjov-Amurskijhalvøya (hvor byen Vladivostok ligger) og en kjede av utenforliggende øyer deler den sentrale delen av bukta i to: Amurbukta i vest og Ussuribukta i øst.

Kystlinjen på rundt 1500 kilometer er oppstykket av mange mindre bukter, hvorav de viktigste er Zolotoj Rog, Diomedebukta, Ulyssesbukta, Nakhodkabukta, Posjetbukta, og Sjamora, med sine flotte sandstrender. De viktigste øyene i bukta er Rimskij-Korsakov-øyene, Askoldøya, Putjatinøya og Russkijøya (som er skilt fra Muravjov-Amurskijhalvøya av Østre Bosporos).

Rundt 630 km² av bukta er vernet som Fjerne østen marine naturreservat. Om vinteren er de nordlige buktene vanligvis sperret av is.

Eksterne lenker
---------------

* Detaljert informasjon om bukta Arkivert 16. april 2008 hos Wayback Machine. (russisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Pierpont Davis** (født 27. desember 1884, død 15. juli 1953) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker; 1932 i Los Angeles.

Davis ble olympisk mester i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den amerikanske båten «Angelita» som vant i 8-meterklassen foran «Santa Maria» fra Canada. Det var kun to båter i denne klassen. Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.

Mannskapet på «Angelita» var; Davis, John Biby, William Cooper, Carl Dorsey, Owen Churchill, Robert Sutton, Alan Morgan, Alphonse Burnand, Thomas Webster, John Huettner, Richard Moore og Kenneth Carey

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles – Gull **Gull** i seiling, 8-metersklassen USAs flagg USA.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pierpont Davis – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Pierpont Davis – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Pierpont Davis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pierpont Davis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Pierpont Davis – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Pierpont Davis – World Sailing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ULAN
 |



1. 1 2 3 4 5   archINFORM, archINFORM person or group ID 109410, besøkt 14. november 2023[Hentet fra Wikidata]
Denne artikkelen omhandler bukta.  For regionen rundt bukta, se San Francisco Bay Area.
Satellittbilde av San Francisco-bukta.
**San Francisco-bukta** (engelsk: **San Francisco Bay**) er et estuar som trekker vann fra rundt førti prosent av California. Vann fra elvene Sacramento og San Joaquin, samt fra Sierra Nevada-fjellene går gjennom bukta på vei mot Stillehavet.

San Francisco-bukta omringes av regionen som kalles for San Francisco Bay Area (ofte forkorta til «Bay Area»), som domineres av storbyene San Francisco, Oakland og San Jose. Inngangen til San Francisco-bukta fra Stillehavet kalles Golden Gate, som krysses av den kjente Golden Gate Bridge. Bukta ble vedtatt som ramsarområde 2. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) San Francisco Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) San Francisco Bay – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* San Francisco Bay – Portrait of an Estuary

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames **·** Ramsar **·** GNIS
 |
**Frithjof Arngren** (født 1951) er en norsk gründer innen salg av elektronikk.

Han er utdannet sivilingeniør i elektronikk fra Universitetet i Newcastle i England.

Han startet Arngren Electronics i 1983, og var en pionér innen postordresalg av elektronikk i Norge. Gjennom en årrekke solgte han elektronikk og gadgets via postordre og butikk og hadde en kundedatabase på over 130 000 navn. I januar 2000 solgte han firmaet til investoren og gründeren Simon Yuen som la om driften til internettsalg. Selskapet gikk konkurs slutten av desember 2000. Arngren kjøpte opp konkursboet og startet det opp igjen som postordrebutikk.

Arngren er også kjent for å ha noen andre prosjekter, som Arngren Sky Commuter, en flyvende bil.

Referanser
----------

1. ↑  Werenskiold, Therese (10. januar 2000). «Simon Yuen tilbake på gutterommet». *digi.no*. Besøkt 12. juni 2023.
2. ↑  Tomter, Line M. (7. februar 2001). «Mr. Dings møter nett-veggen». *ITavisen*. Besøkt 12. februar 2019.
3. ↑  Jansen, Martin (26. mars 2012). «Høyst tre meter over bakken, takk». Klikk.no. Besøkt 12. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Arngren Electronics' nettsted
* Arngrens forunderlige tekno-verden Arkivert 8. juni 2010 hos Wayback Machine. hos digi.no
* De aller styggeste nettsidene hos *NRK*
**Institut du cerveau et de la moelle épinière** er en fransk privat stiftelse som egner seg til forskning i på hjerne og nevrologiske eller psykiatriske sykdommer, blant annet Alzheimers, Parkinson, dystoni, epilepsi, multippel sklerose, hjerneslag, kreft, demens, depresjon, tvangslidelser og autisme, så vel som på marg spinal som paraplegia og quadriplegia.

Det ble grunnlagt 24. september 2010 på stedet til sykehuset Pitié-Salpêtrière, og samler 600 forskere, ingeniører og teknikere.

Stiftende medlemmer
-------------------

ICM samler personligheter fra alle samfunnslag, blant andre medisin, sport, handel og film, og som har stilt sine ulike kompetanseområder til tjeneste for stiftelsen: Gérard Saillant (President for ICM), Yves Agid (Scientific Director), Olivier Lyon-Caen, Luc Besson, Louis Camilleri, Jean Glavany, Maurice Lévy, Jean-Pierre Martel, Max Mosley, Lindsay Owen-Jones, Michael Schumacher, Jean Todt, David de Rothschild og Serge Weinberg.

ICM-sponsorene er Jean Reno og Michelle Yeoh.

iPEPS inkubator
---------------

ICM er vertskap for en forretningsinkubator. Fra desember 2019 har mer enn 27 selskaper vært innlosjert i denne inkubatoren.

Referanser
----------

1. ↑  Inauguration à Paris de l'Institut du cerveau, centre de recherches "sans équivalent au monde"
2. ↑  IPEPS INCUBATOR

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Norman Julius** "**Boomer**" **Esiason** (/əˈsaɪ.əsən/; født 17. april 1961 i East Islip, New York, USA) er en tidligere quarterback i amerikansk fotball som spilte i National Football League i 14 sesonger, hovedsakelig for Cincinnati Bengals. Han ble valgt i NFL-draften i 1984 av Bengals, hvor han tilbrakte totalt 10 sesonger. Esiason spilte også for New York Jets og Arizona Cardinals. Han blir av NFLs ansett som en av de beste quarterbackene i ligaens historie. 

Esiasons mest suksessfulle sesong var i 1988 da han ble kåret til NFLs mest verdifulle spiller (MVP), og ledet Bengals til en plass i Super Bowl XXIII, som endte med et jevnt nederlag. Han ble også utnevnt til fire Pro Bowls og ett første-lag All-Pro. Etter ni år i Cincinnati tilbrakte Esiason tre sesonger med Jets og én sesong med Cardinals før han returnerte til Bengals for sin siste sesong i 1997.

Siden han pensjonerte seg som fotballspiller har Esiason jobbet som fotballanalytiker for CBS Sports i *The NFL Today* og Showtime's *Inside the NFL* og var tidligere på ABC, HBO og Westwood One. Han er også vert for morgenensport-radioprogrammet *Boomer og Gio* på WFAN i New York.

Norman Esiasons bestemor, Nora Ingrid Gulbrandsen, var født i Norge, og hans far var søskenbarn til den norske skuespilleren og vokalisten Sølvi Wang.

Kilder
------




1. ↑  «Boomer Esiason Stats, News and Video - QB». *NFL.com* **(engelsk)**. Besøkt 13. november 2023.
2. ↑  «Why Boomer Esiason was one of the greatest quarterbacks of all time». *NFL.com* **(engelsk)**. Besøkt 13. november 2023.
3. ↑  «Boomer Esiason Stats, Height, Weight, Position, Draft, College». *Pro-Football-Reference.com* **(engelsk)**. Besøkt 13. november 2023.
4. ↑  «Boomer Esiason | Actor, Producer». *IMDb* **(engelsk)**. Besøkt 13. november 2023.
5. ↑  «Norman Henry Esiason». Besøkt 3. august 2019.
**Helgelandsrådet** er et interkommunalt regionråd på Helgeland i Nordland som ble opprettet 19. juni 2020. Rådet oppstod gjennom en fusjon av Sør-Helgeland Regionråd og Indre Helgeland Regionråd.

Helgelandsrådet er et regionalpolitisk samarbeidsorgan mellom de elleve kommunene Alstahaug, Bindal, Brønnøy, Dønna, Grane, Herøy, Leirfjord, Sømna, Vefsn, Vega og Vevelstad.

  

Rådet ble opprinnelig etablert den 1. januar 1993 under navnet **Ytre-Helgeland Regionråd** som et regionalpolitisk samarbeidsorgan mellom de syv kommunene Alstahaug, Dønna, Herøy, Leirfjord, Lurøy, Træna og Rødøy. I 2001 meldte Vefsn overgang fra Indre Helgeland Regionråd til Ytre-Helgeland Regionråd. Samtidig som Vefsn ble medlem i Ytre-Helgeland Regionråd byttet regionrådet navn til Helgeland Regionråd. Selskapet ble registret den 16. juni 2005 under bransjen «offentlig administrasjon tilknyttet næringsvirksomhet og arbeidsmarked». 01.01.2010 meldte Lurøy seg ut av Helgeland Regionråd og inn i Indre-Helgeland Regionråd og selskapet besto da av de syv kommunene Alstahaug, Dønna, Herøy, Leirfjord, Vefsn, Træna og Rødøy som medlemmer. Helgeland Regionråd har ca. 27500 innbyggere og ca. 35% av befolkningen på Helgeland og er med det det nest største regionrådet på Helgeland.

I rådet er hver av de syv kommunene representert med ordfører, rådmann og en ekstra kommunestyrerepresentant. Rådet har en funksjonstid på fire år. Leder og nestleder velges blant ordførerne for 2 år av gangen.

Bedriften har sin besøksadresse i Torolv Kveldulvsons gt. 5/7 i Sandnessjøen i Alstahaug kommune.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside





1. ↑  Regionrådene på ytre og søndre Helgeland har slått seg sammen. Her er deres nye navn, Helgelendingen, 19. juni 2020
**Dougga** (eller **Thugga**) er en gammel romersk ruinby i det nordlige Tunisia. 

Byen ble opprinnelig bygget og befestet av berberne (navnet *Thugga* betyr *gresslette*). Senere ble den hovedstad for den numidiske kong Masinissa i 2. århundre f.Kr.. Romerne okkuperte byen på slutten av dette århundret. Under romerne og senere bysantinerne hadde byen en gullalder, med inntil 30 000 innbyggere. 

Byen mistet sin betydning under det påfølgende islamske herredømme, men regnes fortsatt som den best bevarte romerske byruin i Nord-Afrika – og ble av den grunn oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1997.

Et godt bevart amfiteater fra ca. 168 er i så god stand at det fremdeles er i bruk som konsertscene for årlige sommerfestivaler.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dougga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Thugga University of Freiburg (German)
* Dougga: Roman Ruins Arkivert 30. januar 2006 hos Wayback Machine. Lexicorient
* Dougga Site UNESCO World Heritage
* Dougga travel guide tunisia.com
* Dougga information Dougga information

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Massegrav på Hart Island rundt 1890. Fotografi av Jacob Riis.
**Hart Island** er ei øy som ligger like øst for City Island i Long Island-sundet på østsida av bydelen The Bronx i New York i USA. Den 0,4 kvadratkilometer store øya brukes som byen New Yorks fattiggravsted, der de døde legges i massegraver.

Historie
--------

Siwanoy-indianerne solgte øya til Thomas Pell i 1654.

I 1775 brukte britiske kartografer navnet Heart Island i 1775, men bare to år seinere var forma Hart Island i bruk. *Hart* er da sannsynligvis ei forvrenging av *Heart*, men er også forklart med mulige planer om å anlegge en viltpark (*hart* på engelsk betyr hjort). I 1774 blei øya kjøpt av Oliver Delancey. Han mente den hadde form som et par briller og kalte den Spectacle Island, men navnet Hart Island har hengt ved.

Under den amerikanske borgerkrigen blei øya tatt i bruk som rekruttskole og det blei bygd forlegning for framtidige krigsfanger. 2-3000 rekrutter gjennomgikk opplæring på øya samtidig og totalt fikk over 50.00 soldater opplæring på Hart Island. Under borgerkrigen var øya også midlertidig gravplass for den føderale regjeringa.

Fattiggravsted
--------------

Arkitekten Charles C. Haight solgte øya til byen New York i 1869. Det blei da anlagt fattiggravsted nord på øya. Samme år som øya gikk over til byen New Yorks eierskap, blei den første sivilpersonen gravlagt på øya. Siden den gang er over en million døde gravlagt på Hart Island.

Da gulfeber spredte seg i New York i 1870, blei sørdelen av øya brukt til å isolere smitta personer. Hart Island er i årenes løp brukt til forskjellige andre formål og har husa blant anna skoleheim, fattighus og sinnssjukehus. I 1895 blei et fengsel satt opp på øya.

Under den andre verdenskrig blei øya brukt til forlegning for personell fra marinen. Fangene blei da flytta til Riker's Island. Tyske krigsfanger blei også holdt på øya under andre verdenskrig. Etter andre verdenskrig og fram til 1961 fantes det et luftvernanlegg utstyrt med Nike-missiler på Hart Island.

Øya er fortsatt fattiggravsted for byen New York. Siden 1980 er 68.955 døde gravlagt i massegraver på Hart Island.  Det dreier seg om uidentifiserte personer, dødfødte og avdøde som ingen pårørende gjør krav på og som gravlegges i massegraver på øya. Fengselsinnsatte benyttes til gravleggingen. Voksne legges i graver på 150, småbarn i graver på 1000.

Lenge var Hart Island underlagt fengselsvesenet, New York City Department of Correction, men i 2019 bestemte New York City Council at øya skulle overføres til New York City Department of Parks and Recreation, som overtar forvaltninga fra 1. juli 2021.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Pelham Bay Park. New York City Department of Parks & Recreation. Besøkt 11. april 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Bill Twomey: *The Bronx: In Bits and Pieces*, Rooftop publishing, 2007, s. 75ff. Google Books.
3. 1 2  As Morgues Fill, N.Y.C. to Bury Some Virus Victims in Potter’s Field, The New York Times, 10. april 2020.
4. 1 2 3 4   The Hart Island Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Nordstrand kirke
**Nordstrand prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søndre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Nordstrand i Oslo kommune, med Nordstrand kirke som sognekirke.

Nordstrand prestegjeld ble fra 1. januar 2020 delt i Nordstrand sokn og Ljan sokn underlagt Søndre Aker prosti.

Historikk
---------

Nordstrand ble skilt ut fra Østre Aker prestegjeld som eget prestegjeld ved kgl.res. av 18. mai 1906. Grensen mot Østre Aker skulle gå fra bygrensen langs Enebakkveien forbi Manglerud, så mellom Manglerud og Abildsø til Østensjøvannet, videre til Bøler, sørenden av Nøklevann, forbi Bremsrud og omtrent i østlig retning til Nord- og Sør-Elvåga.

Ved kgl.res. av 9. mai 1937 ble prestegjeldet delt i to; den nordre delen fikk navnet Bekkelaget menighet, mens den søndre delen beholdt navnet *Nordstrand prestegjeld*. Grensen mellom de to skulle følge en linje omtrent fra Ulvøya mot øst til sørenden av Østensjøvannet.

Ved kgl.res. av 3. oktober 1958 ble Lambertseter menighet opprettet av bl.a. deler av Nordstrand prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1959. Ved kgl.res. av 29. juni 1984 ble Holmlia menighet opprettet ved utskillelse fra Nordstrand, som eget sogn og prestegjeld, betjent av sogneprest og residerende kapellan.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Nordstrand
* Ljan

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Oslo, arkivverket.no
3. ↑  Holmlia prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Hildegunn Øiseth** (født 5. desember 1966 i Kongsvinger) er en norsk musiker som spiller trompet, flygelhorn og bukkehorn.

Karriere
--------

Øiseth har hatt en rekke opptredener i både Norge, Sør-Afrika og Pakistan, og var ansatt som trompetist i nordens eneste profesjonelle storband, Bohuslän Big Band (1990–99). Hun forlot dette storbandet for å utvikle sine egne prosjekter, og etablerte seg i Sør-Afrika (1999–2001). Oppholdet i Afrika resulterte blant annet i to CD-utgivelser med bandet «Uhambo». Hun var instruktør og artist på TGV JazzCamp i Beiarn 2007, og platedebuterte som soloartist med albumet *Hildring* (2009), med fokus på ur-instrumentet bukkehorn. Her spilte hun sammen med musikere som Helge A. Nordbakken (percussion), Nils-Olav Johansen (gitar/vokal), Paolo Vinaccia (perkusjon), Eirik-André Rydningen (trommer), Karl Oluf Wennerberg (trommer) Stein Austrud (vocoder), Majken Christiansen (vokal), Tuva Syvertsen (hardingfele/vokal, Mohdi Ahsan Papu (pakistanske fløyter), Tore Brunborg (sax), Erlend Gjertsen (keyboards, perc, world stick), Herman Rundberg (gitar/keyboards/perck/vokal/world stick) og Svein Schultz (bass/keyboards/world stick). Oppfølgeren *Stillness* (2011) fikk gode kritikker og her samarbeidet hun vekselvis med Mats Eilertsen (bass), Thomas Strønen (trommer) og pianistene Torbjørn Dyrud og Eyolf Dale. Hun fikk Egil Storbekkens musikkpris for 2018.

Diskografi
----------

### Soloalbum

* 2009: *Hildring*
* 2011: *Stillness*
* 2013: *Valencia*

### Samarbeidsprosjekter

With Lars Jansson & Bohuslän Big Band
* 1996: *The Blue Pearl* (Phono Suecia), spiller musikk av Lars Jansson
* 1998: *One Poem, One Painting* (Imogena Records)

With other projects
* 2007: *Notice* (MTG Music), med «Nordic Beat»
* 2008: *Lysmannen* (Juni Records), med Geirr Lystrup
* 2009: *Kissing Fools* (Hunter Records), med Stina Stenerud
* 2011: *Balggis* (Vuelie Records), med Barut
* 2011: *Migrations* (Vuelie Records), med Øyvind Brække & Trondheim Jazz Orchestra

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1245120, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hildegunn blåser jula inn». NRK.no.
3. ↑  «Hildegunn Øiseth Hildring Hildring - Anmeldelse». Vuelie.no.
4. ↑  «Sterke egenstemmer på cd - Hildegunn Øiseth med strålende trompetspill - Stillness Anmeldelse». Dagbladet.no.
5. ↑  «Utdeling av Egil Storbekkens musikkpris». *tolga.kommune.no*. Besøkt 16. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hildegunn Øiseth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
*Hymne til friheten* (instrumentalversjon)

«**Hymne til friheten**» (gr. Ὕμνος εἰς τὴν Ελευθερίαν, *Ýmnos is tin Eleftherían*) er den greske og kypriotiske nasjonalsangen. Teksten er skrevet av Dionysios Solomos og melodien er komponert av komponisten Nikolaos Mantzaros. Solomos' dikt består av 158 firelinjede strofer, hvorav de 24 første utgjør nasjonalsangen. Vanligvis synges de 2 første strofene.

Tekst
-----


### Original ortografi

Σὲ γνωρίζω ἀπὸ τὴν κόψι
Τοῦ σπαθιοῦ τὴν τρομερή,
Σὲ γνωρίζω ἀπὸ τὴν ὄψι,
Ποῦ μὲ βία μετράει τὴν γῆ.
Ἀπ’ τὰ κόκκαλα βγαλμένη
Τῶν Ἑλλήνων τὰ ἱερά,
Καὶ σὰν πρῶτα ἀνδρειωμένη,
Χαῖρε, ὢ χαῖρε, Ἐλευθεριά!

### Moderne ortografi

Σε γνωρίζω από την κόψη
του σπαθιού την τρομερή,
σε γνωρίζω από την όψη
που με βία μετράει την γη.
Απ’ τα κόκκαλα βγαλμένη
των Ελλήνων τα ιερά,
και σαν πρώτα ανδρειωμένη,
χαίρε, ω χαίρε, Ελευθεριά!

### Transliterasjon

*Se gnorízo apó tin kópsi*
*tou spathioú tin tromerí,*
*se gnorízo apó tin ópsi,*
*pou me vía metrái tin gi.*
*Ap' ta kókkala vgalméni*
*ton Ellínon ta ierá,*
*ke san próta andrioméni,*
*khére, o khére, Eleftheriá!*

Referanser
----------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Hymne til friheten***

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. april 2009. Besøkt 7. mai 2009.
2. 1 2 3  Solomos' originaltekst har trykk på *i* i *via*, men vanligvis synges ordet som et enstavelsesord *vja* med trykk på *a*, altså henholdsvis *βιὰ* etter original ortografi, *βια* etter moderne ortografi og *viá* transkribert

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Europa |
| --- |
| Selvstendige stater | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Nord-Makedonia
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Sverige
* Storbritannia
* Sveits
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |
| Selsvstyrte områder, biland | 
* Catalonia
* Færøyene
* Grønland
	+ Nuna asiilasooq
	+ Nunarput utoqqarsuanngoravit
* Man
* Åland

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
***Bolibompa*** er barne-TV fra Sveriges Television (SVT). Programmet har forandret form gjennom årene, men dragen i vignetten har vært med siden starten. I programmet vises mange barneserier, for eksempel *Pingu* og *Babar*.

Tittelen *Bolibompa* har forekommet i tittelmelodien siden 31. august 1987, men det var ikke før i 1999 at *Bolibompa* ble brukt som tittel på programmet. På samme tid fikk barneprogrammene en fast sendetid fra klokken 18 til 19, og man begynte med direktesendinger. Fredrik Berling var programleder for den første direktesendingen. Til og begynne med stavet man programnavnet *Bollibompa*, noe som senere ble endret til dagens *Bolibompa*. Høsten 2005 fikk *Bolibompa* en ansiktsløftning, og programmet begynte å sende fra ett nytt og større studio. Samtidig begynte *Bolibompa* å sende på morgenen i Barnkanalen.

Sendetider
----------

Programmet ble fra begynnelsen sendt under samlingsnavnet *Barnprogram* og sendte i SVT1 fra klokken 17.30 til 18.00, da *Aktuellt* startet. Noen år senere ble *Bolibompa*s sendetid endret til å starte klokken 18.15. I 1997 ble *Aktuellt* flyttet fra SVT1 til SVT2 og *Barnprogram* endret sendetiden til å starte klokken 18. Fra og med 25. august 2008 sender *Bolibompa* kun i Barnkanalen, unntatt lørdager klokken 18.15, da programmet sendes i SVT1, og søndager klokken 8.00, da programmet sendes i SVT2.

*Bolibompa*-sangen
------------------

Barnprogram! Ja! 
  
Bolibompa, bolibomp-bomp-a 
  
Bolibompa, bolibomp-bomp-a 
  
Bolibompa, bolibomp-bomp-a 
  
Bolibompa, bolibomp-bomp-a 
  
Bolli-bolli-bolli-bolli-bompa 
  
-Har du sett... 
  
-Va!? 
  
-…Kanal 1! 
  
(Latter)

Tittelmelodien har i senere tid blitt endret.

Programledere
-------------

### Nåværende programledere

* Johan Anderblad
* Frida Normark
* Ayla Kabaca
* Markus Johansson
* Yankho Kamwendo
* Doreen Månsson
* Ylva Hällen
* Björn Carlberg
* Josefin Thor

### Tidligere programledere

* Henrik Ståhl
* Anders Lundin
* Fredrik Berling
* Sara Edwardsson
* Anita Lindman
* Jonas Leksell
* Viktor Åkerblom Nilsson
* Fredrik Swahn

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Bolibompa* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bolibompa* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
***Heterogen longispira*** er et bløtdyr og tilhører gruppen Caenogastropoda. Den er eneste art i slekten *Heterogen* og lever bare i Lake Biwa, Honshu, Japan.

Utseende
--------

*Heterogen longispira* er en ganske stor snegle. Skallhøyde er 20-50 millimeter og det har 4-5 vridninger. Å lese et skall vil si å holde det på en spesiell måte slik at antall vridinger kan telles og høyden kan måles. Åpningen skal vende mot deg og toppen opp. Mål er skallhøyde og nummer er vridninger. Skallet er kjegleformet og har fin tverrstruktur på tvers av vindingene.

*Heterogen longispira* har et «lokk» på bakkroppen som de kan bruke for å lukke eller åpne et hull i skallet.

Levevis
-------

*Heterogen longispira* lever i ferskvann. Den føder levende unger.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten er i tradisjonell systematikk plassert i gruppen forgjellesnegler (Prosobranchia), Forgjellesnegler er en parafyletisk gruppe og er i nyere systematikk gjerne splittet opp i andre grupperinger.
Denne inndelingen følger den europeiske faunadatabasen.

**Treliste**
* bløtdyr (Mollusca)
	+ snegler (Gastropoda)
		- Orthogastropoda
			* delgruppe Caenogastropoda
				+ orden Architaenioglossa
					- overfamilie Ampullarioidea
						* familie Viviparidae (? sumpsnegler)
							+ delgruppe Bellamyinae – ikke i Europa
								- slekt *Heterogen* Annandale, 1921 – 1 art
									* ***Heterogen longispira*** (Smith, 1886)

Referanser
----------

1. ↑  Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org – utbredelsesdatabase for europeiske dyr.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Heterogen longispira* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Heterogen longispira* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Heterogen longispira* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Heterogen longispira* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**USAs andredame** eller **andreherre**, er den uformelle tittelen som ektefellen til USAs visepresident har, samtidig med visepresidentens mandatperiode. Tittelen var laget som en pendant til USAs førstedame.

Tittelen «andredame» (eller «andreherre» som er den logiske, men hittil lite brukte mannlige versjonen) brukes ikke så ofte. Begrepet ble først brukt av Jennie Tuttle Hobart - som var gift med visepresident Garret Hobart (1897–1899) - for å referere til seg selv. Senere forsvant tittelen igjen, men den dukket frem igjen i 1980-årene. I løpet av 1990-årene og 2000-årene ble tittelen igjen erstattet med «visepresidentens kone». Tittelen andredame ble deretter reetablert under Obamas presidentskap. Tittelen ble videre brukt av Donald Trumps regjering om visepresident Mike Pences kone, selv om Trump 6 måneder inn i presidentperioden sa at han aldri hadde hørt om ordet.

Tolv visepresidenters ektefeller – alle kvinner – har senere blitt førstedamer i USA ettersom ektemennene ble valgt til president etter å ha vært visepresident tidligere. Den første tidligere andredamen som ble førstedame var Abigail Adams; hun var gift med John Adams, som var den første visepresidenten i USA fra 1789 til 1797 og deretter satt som USAs andre president fra 1797 til 1801. Den personen som senest har hatt begge rollene er Jill Biden; hun er gift med Joe Biden, som var USAs 47. visepresident fra 2009 til 2017, og ble USAs 46. president i 2021.

Per 2021 har USA en «andreherre» ved navn Doug Emhoff, og han er gift med den 49. visepresidenten Kamala Harris. Emhoff ble den 20. januar 2021 den aller første «andreherren» i USAs historie.

Da Joe Bidens presidentperiode startet var det fem ektefeller av tidligere visepresidenter i USA som fortsatt var i live; Marilyn Quayle, gift med Dan Quayle; Tipper Gore, gift med Al Gore; Lynne Cheney, gift med Dick Cheney; USAs nye førstedame Jill Biden, gift med Joe Biden; og Karen Pence, gift med Mike Pence.

Se også
-------

* USAs førstedame
* Liste over USAs førstedamer
* USAs visepresident
* Liste over USAs visepresidenter

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  engelsk: *Second Lady of the United States*   
(forkortet *SLOTUS*)
2. ↑  engelsk: *Second Gentleman of the United States*   
(forkortet *SGOTUS*)

Referanser
----------

1. ↑  Purcell, Edward (2010). *Vice Presidents: A Biographical Dictionary*. InfoBase. s. 237. ISBN 978-1438130712.
2. 1 2  Safire, William (2008). *Safire's Political Dictionary*. Oxford University Press. s. 249. ISBN 978-0195343342.
3. ↑  «Mrs. Karen Pence». whitehouse.gov. 24. desember 2014. Arkivert fra originalen 6. januar 2018. Besøkt 21. januar 2017.
4. ↑  Hartmann, Margaret (5. juli 2017). «Trump Reveals That He’s Never Heard the Term ‘Second Lady’». *Intelligencer* **(engelsk)**. Besøkt 19. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spouses of Vice Presidents of the United States – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Visepresidentens ektefelle på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) Visepresidentens ektefelle på Instagram Rediger på Wikidata
**Kalininets** (russisk: *Калининец*) er en landsby i nærheten av Moskva. Det ble tidligere kalt garnison «Alabino» i Naro-Fominsk kommune. På dette stedet er hovedkvarteret til 2. motoriserte infanteridivisjon forlagt.

Befolkning og Beliggenhet
-------------------------

Landsbyen har en befolkning på stabile 20 000 i perioden 2003-2016 og ligger 35 km sydvest av Moskva sentrum. Det går motorvei hele denne strekningen (MKAD).

Infrastuktur
------------

Det er relativt stor byggevirksomhet av typen sports- og kultursentra i landsbyen, som ventes vokse fra 2017 på grunn av utbygging av garnisoner og annen militær infrastruktur.

Referanser
----------

1. ↑  «Постановление губернатора Московской области от 11 июля 2006 года № 93-ПГ «О преобразовании посёлка Калининец Петровского сельского округа Наро-Фоминского района Московской области и Петровского сельского округа Наро-Фоминского района Московской области»». Arkivert fra originalen 22. juli 2015. Besøkt 12. januar 2017.