recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Herbert Taylor Siborne** (født 18. oktober 1826, død 16. mai 1902) var offiser i British Army og tjenestegjorde i Royal Engineers.

Siborne ble født i 1826 som andre sønn av offiseren og historikeren kaptein William Siborne. Han begynte sin tjeneste i the Royal Engineers (det britiske ingeniørvåpenet i hæren) i 1846 og tjenestegjorde i Xhosa-krigene 1851-1853. Han deltok i ekspedisjonen mot Basutonene i desember 1852 og var da ansvarlig for flytebroene som troppene benyttet for å krysse elvene Oranje og Caledon. Han var med under kampene ved Berea og ble nevnt i krigsrapportene.

I 1855 ble han forfremmet til kaptein og i 1877 til oberst. Han trakk seg tilbake fra tjensten med graden generalmajor i 1882.

Han var Storbritannias representant i Den europeiske Donaukommisjonen i perioden 1873-1881.

Siborne redigerte og utgav i 1891 noen av de brev hans far hadde mottatt i sine undersøkelser rundt slaget ved Waterloo. Han giftet seg med en av døtrene til Julian A. Watson, som da bodde i Istanbul.

Siborne døde i Rapallo i Italia den 16. mai 1902.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Obituary - Major-General Herbert T. Siborne», *The Times* (London). 20. mai 1902. (36772), s. 8.

Eksterne lenker
---------------

* Siborne, William. *Oxford Dictionary of National Biography* (online ed.). Oxford University Press.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Birger Nicolai «Nicken» Johansen** (født 29. november 1917 i Skien, død 24. oktober 1999) var en norsk fotballmann, kjent som generalsekretær i Norges Fotballforbund.

Han var aktiv i fotball for lagene Fram og Skiens Ballklubb, samt i friidrett for Odd Friidrettsklubb. Etter examen artium (handelsgym) jobbet han i Norsk Hydro frem til 1939. 

Den 1. mars 1939 begynte han i Norges Fotballforbund som assistent til daværende generalsekretær Asbjørn Halvorsen. I 1955 ble Johansen selv generalsekretær i forbundet. Han ble sittendet i denne stillingen frem til 1983. 

I 1982 utga Petter Larsen *Med norsk fotball på offensiven*, som var en biografi om Nicolai Johansen. Etter at han gikk av som generalsekretær i 1983 ble Johansen utnevnt til Fotballforbundets andre æresmedlem. I 1985 ble Nikken-prisen stiftet, og Nicolai (Nicken) Johansen mottok selv den første prisen som ble utdelt. Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden (1988). Han var formann i Norsk Fotballs Venner og engasjert i Norges idrettsforbund og Norges olympiske komité.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Birger Nicolai, "Nicken" Johansen, Norsk biografisk leksikon ID Nicolai\_Johansen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nicolai, «Nicken» Johansen Arkivert 9. januar 2014 hos Wayback Machine. Norsk biografisk leksikon
3. 1 2  Hegtun, Halfdan (9. januar 1988). «Ukens portrett - Nicolai (Nicken) Johansen». *NRK Radio*.

Litteratur
----------

* Nicolai Johansen (fortalt til Petter Larsen) (1982). *Med norsk fotball på offensiven*. Tiden. ISBN 8210023268.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF
 |
**Maurentius Sofus Viðstein** (1892–1971) var en færøysk politiker, fagforeningsleder og pressemann fra Tórshavn. Han var blant foregangsmennnene innen arbeiderbevegelsen på Færøyene. Han var leder for Færøyenes sosialdemokratiske parti, Javnaðarflokkurin, en av partiets første lagtingsmenn og redaktør i presseorganet *Føroya Social Demokrat*, men brøt med partiet som følge av politiske og personlige motsetninger.

Liv og virke
------------

Han ble født i Tórshavn. Foreldrene var Christina (født Joensen) fra Selatrað og J. Poul Andreas Jacobsen (kalt Dia við Stein) fra Tórshavn. Han vokste opp i bygdene ved Sundalagið og begynte som fisker og seilte så i utenriksfart.

Han var formann i Havnar arbeiðsmannafelag og senere første formann i fagorganisasjonen Føroya Arbeiðarafelag (1925–1931). Han var også viktig innen ungdomsarbeidet i IOGT i Tórshavn. Da Javnaðarflokkurin ble organisert i 1925/1926 ble han partiets første formann. Viðstein var redaktør i partiorganet *Føroya Social Demokrat* fra 1927 til 1932. I 1928 ble han valgt inn på Lagtinget fra Suðurstreymoy. Det oppstod etter hvert en politisk konflikt mellom Viðstein, som ville følge Komintern, og utfordreren Peter Mohr Dam, som ville følge en moderat, revisjonistisk linje. I 1934 brøt Viðstein med Javnaðarflokkurin, og i 1936 gikk han ut av Lagtinget.

I 1935 ble Viðstein ansatt som journalist og typograf i *Dagblaðið*. Han var redaktør for føljetongen *Nýtt land* fra 1939 til 1943 og likestilt redaktør med Knút Wang fra 1947 til 1971.

Bibliografi
-----------

* 1941 – *Eirika*, noveller.
* 1942 – *Sól til viðar gongur*, diktsamling.
* 1970 – *Smásøgur úr Sundalagnum*, noveller.
* 1983 – *Horvnar Havnarmyndir*.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 302. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3 4  Kletti, Pól á (10. desember 1992). «"Til stríð og til strev – so er mál hvørt og mið". Hundrað ára minning um M.S. Viðstein, rithøvund og skald». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 21–22.
3. 1 2 3  Dahl, Árni m.fl. «Maurentius S. Viðstein (1892-1971)» **(færøysk)**. snar.fo – Nám. Besøkt 17. januar 2022.
4. ↑  Lindenskov, Jacob (27. august 1998). «Hugleiðingar um Mourentius Viðstein». *Sosialurin* **(færøysk)**: 10.
5. ↑  Dalsgarð, Arnbjørn Ó. (2002). *Føroysk blaðsøga 1852–2002* **(færøysk)**. Vestmanna: Sprotin.

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Fulgencio Yegros y Franco de Torres** (født 1780, død 17. juli 1821) var en viktig paraguayansk offiser og politiker som ble det uavhengige Paraguays første statsoverhode. I hjemlandet regnes han som nasjonens landsfader. 

Yegros ble født inn i en familie med en militær tradisjon, og han ønsket derfor en karriere innenfor militæret, og Yegros' bestefar hadde tidligere vært Paraguay-provinsens guvernør.[] Han studerte i provinshovedstaden Asunción, og ble i 1801 deretter med i den spanske koloniale hæren som fenrik. Sin første militære erfaring fikk han fra kamper mot portugiserne i Brasil, og i 1807 var han blant de paraguayanske troppene som aktivt deltok i å motstå de britiske invasjonene av Río de la Plata i visekongedømmets hovedstad Buenos Aires. Han ble i 1810 forfremmet til kaptein og gjort til guvernør over Misiones-departementet. 

Yegros og Pedro Juan Caballero var de viktigste militære offiserene i 1811-revolusjonen i Paraguay, hvor landet 14. mai 1811 ble erklært uavhengig. Etter uavhengigheten ble Yegros sammen med José Gaspar Rodríguez de Francia utnevnt til *republikkens konsuler*, etter modell av den franske revolusjon. Han grunnla deretter det første militærakademiet i et uavhengig Paraguay.

Yegros var mer enn offiser enn en politiker.[] Hans rolle som konsul i 1811-13 og i 1814 ble marginalisert av Rodríguez de Francia, som etter Yegros' siste termin ble landets enehersker. Yegros trakk seg da tilbake fra det offentlige liv til sin estancia i Santa Bárbara. 

I 1820 involverte han seg igjen i politikken, da han deltok i en mislykket revolusjon med det mål å styrte Rodríguez de Francia. Etter revolusjonens nederlag ble han fengslet, og han døde deretter i fengsel det følgende året.

Referanser
----------

1. 1 2   Spansk biografisk leksikon, Spanish Biographical Dictionary ID 16596/fulgencio-yegros, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Fulgencio\_Yegros[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 206529, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen, Pedro de Melo de Portugal  som guvernør for Paraguay i 1787** | **Paraguays konsul**(19. juni 1811–12. oktober 1813) | Etterfølger:**José Gaspar Rodríguez de Francia** |
| Forgjenger:**José Gaspar Rodríguez de Francia** | **Paraguays konsul**(12. februar–12. juni 1814) | Etterfølger:**José Gaspar Rodríguez de Francia** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Nicolai Frederik Krohg** (født 10. mai 1732 på Niteberg i Gjerdrum, død 1. mai 1801 på Munkvoll i Strinda) var en norsk veiingeniør.

Han tilhørte en norsk militærslekt utgått av bondestand; navnet ble først skrevet «Krogh», men fra 1800 «Krohg». Han var sønn av oberstløytnant Christian Krogh og Gyri Thorsdatter. Han gjennomgikk den matematiske skolen i Christiania, og ble premierløytnant ved 1. søndenfjældske Dragonregiment i 1756. Fra 1757 gjorde han tjeneste i Danmark og fra 1759 i flere år som ingeniør ved den norske-svenske grensekommisjonen. I 1762 ble han kaptein og kom til 2. søndenfjældske Dragonregiment i 1766. I 1768 ble han generalveimester i Throndhjems og Bergens stifter. Da de to bergenhusiske amter fikk egen generalveimester 1788, beholdt han Romsdals og de to trondhjemske amter. Han kjøpte i 1777 gården Munkvoll ved Trondheim, hvor han senere bosatte seg.

Krohgs navn er knyttet til den store nybyggingen av det norske veinettet i andre halvdel av 1700-tallet. Denne ble ledet av ham selv, broren Georg Anton Krogh og Peder Anker. I 1788 hadde han fullført byggingen av landeveien fra Dovrefjell til Trondheim, som da ble befart av kronprins Frederik. Som generalveimester hadde han store vanskeligheter, som måtte overvinnes med begrensede midler, slik at han ikke sjelden måtte gjøre betydelige forskudd av egen kasse. Han var stort sett henvist til å hjelpe seg med almuens pliktarbeid, uten å kunne anvende soldater, slik som hans sønnenfjeldske kolleger.

Fra 1773 til sin død var han 1. overdirektør ved Røros kobberverk. Han hadde også en vesentlig del i å skaffe Trondheim byens første vannledning, som ble ferdig i 1777. 22. november 1768 ble han gift med Anna Meincke (1743–1823), og han var far til Hilmar Meincke Krohg.

Referanser
----------

1. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 220, oppført som Krogh, Nicolai Frederik[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bergne, John Brodribb (DNB00)[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Fra 1800: Krohg, Norsk biografisk leksikon ID Nicolai\_Frederik\_Krogh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3   Eneveldets menn i Norge, oppført som Krogh, Nicolai Frederik[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nicolai Frederik Krogh i Folketellingen 1801 fra Digitalarkivet. (Strinda prestegjeld)
* (no) Nicolai Frederik Krohg i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Fulanikrigen** som pågikk mellom 1804 og 1810, også kjent som **Fulani Jihad** eller **Jihaden til Usman dan Fodio**, var en militær erobring av det som i dag er Nigeria og Kamerun. Den islamske reformatoren Usman dan Fodio, som var blitt utvist fra Gobir av sin tidligere elev student Yunfa i 1802, samlet en fulanihær til jihad mot hausakongedømmer i nord. Yunfa innså trusselen som Usmans styrker utgjorde og samlet de andre hausaherskerne mot ham.

Hausaherskerne tildelte til å begynne med jihadister flere tilbakeslag, mest kjent i slaget ved Tsuntua (desember 1804), hvor Usman mistet mer enn 2 000 mann og hvor 200 av dem ble sagt å kunne Koranen utenat. Men det påfølgende året tok Usmans styrker Kebbi og etablerte en permanent base i Gwandu. Med bakgrunn i den allmenne misnøyen forårsaket til dels av sult og skattleggingen til Hausa, fortsatt jihadistene å rykke fram og inntok Gobirs hovedstad Alkalawa i 1808 og drepte Yunfa.

Usman samlet de erobrede landene i sitt fulanirike. Suksessen til jihaden inspirerte mange Vest-Afrikaske jihadister seinere, blant andre Massinarikets grunnlegger Seku Amadu, Toucouleur-rikets grunnlegger Umar Tall, Mandinka-rikets grunnlegger Samory Touré, og Adamawa-emiratets grunnlegger Modibo Adama.

Kilder
------

* «Usman dan Fodio». *Encyclopædia Britannica Online*. Chicago: Encyclopædia Britannica, Inc.

Se også
-------

* Fulani jihader
* Nigerias historie

Portal: Militærhistorie
**Pure Earth**, tidligere **Blacksmith Institute**, er en privat organisasjon som ble etablert i 1999 i New York. Formålet til organisasjonen er å overvåke graverende miljøforurensere. De samarbeider med ikke-statlige organisasjoner og enkelte regjeringer.

Navnet til instituttet kommer fra det engelske ordet for grovsmed, siden de tidligere utførte det skitneste arbeidet og også det nyttigste ved at de laget nyttige gjenstander.

I november 2003 begynte instituttet sitt *Polluted Places Initiative* for å identifisere sterkt forurensede områder i verden. Over en online-nominering blir ennå ukjente steder identifisert. Disse blir så overprøvd og rapportert. Deretter blir det tatt kontakt med regjeringer, stedlige bedrifter og lokale interesseorganisasjoner.

Den 18. oktober 2006 offentliggjorde instituttet ei liste over verdens mest forurensede områder. På forhånd var 300 områder undersøkt. Den verdensomspennende forurensningen gjør mennesker syke og er hevdet å ha forårsaket inntil 20 % av dødsfall, ifølge instituttets direktør Richard Fuller.

Se også
-------

* Forurensning

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Pur morgen*** er en urban roman av Rune Salvesen som ble utgitt i 2005 på Cappelen forlag. Romanen er forfatterens debut. Tittelen henspiller på sangen «Pure Morning» av gruppa Placebo.

Innledningsvis i boken siterer forfatteren musikkgruppa R.E.M.: *«The outsiders are gathering. A new day is born»*. Sitatet fungerer som et musikalsk preludium til teksten. Boken er karakterisert som en kollektivroman som har allegoriske trekk og hvor særlig *outsidere*, de på utsiden, får en stemme i romanens figur. Handlingen utspiller seg i løpet av en time om morgenen, i en ikke navngitt by. Forskjellige livsskjebner blir knyttes sammen, de kjenner ikke hverandre, men møtes og streifer i hverandre i løpet av romanen, og det eneste de har til felles er at de alle skal ut på en viktig reise. 

Aftenpostens anmelder omtaler boken som en «Stilsikker debut om outsidere og byens konstant tilstedeværende summing». Boken ble av en del av Dagbladets lesere i en begrenset kåring hevdet å være «en av årets ti beste bøker».

Referanser
----------

1. ↑  Vold, Tonje: «Morgenens råskap»[*død lenke*], *Dagsavisen*, 21. september 2005
2. ↑  Selmer, Sarah: «Pur skrivekunst», *Aftenposten*, 10. oktober 2005
3. ↑  Krøger, Cathrine: «Vage endetidsfortellinger», *Dagbladet*, 20. april 2009

Portal: Litteratur
*Øremenneske*, fra *Weltchronik* av Hartmann Schedels Nuremberg Chronicles, 1493.
**Panotti** (**Panotii** eller **Panotioi**, (gr. πᾶν og οὖς = alle ører) var en mytisk skapning med ekstraordinært lange ører, så store at de kunne dekke hele kroppen.

Megasthenes beskrev *enotokoiterne* som storørede, indiske sagnvesener. Kan hende har fantasien kommet i sving ved synet av folk som har hengt tunge gjenstander i øreflippene for å få disse større. I det 1. århundre omtales de av geografen Pomponius Mela som *sanaler*. Disse var bosatt langt mot nord, ved den store fruktbare øy, Codanovia i Codanusbukten, som kan hende er identisk med Skåne og Østersjøen, mens som også kan sikte mot Slesvig-Holstein, ettersom det er områder som betegnes som øyer ved flo, og sammenhengende land ved fjære. De levde av sumpfugleegg og havre. Dessuten var det blant dem folk med hesteføtter, *hippopoder*.

Det dominerende navnet er *Panotti*. I middelalderens europeiske forestillningsverden folk med så store ører at de om natten kunne bruke det ene øret som liggeunderlag, mens de dro det andra øret over seg som et teppe.

*Homo Fanesius Auritus*, fra *Monstrorum historia* av Jean-Baptiste Coriolan, 1642.

Se også
-------

* Abarimon
* Amasoner
* Astomi
* Blemmya
* Homo caudatus
* Kyklop
* Kynokefal
* Skiapod

Referanser
----------

1. ↑  Holbek og Piø 1979, s. 261.

Litteratur
----------

* Holbek, Bengt og Iørn Piø 1979: *Fabeldyr og sagnfolk*. København: Politikens Forlag. ISBN 87-567-3236-8
**Halvor Moxnes** (født 13. september 1944 i Stokke) var professor i teologi ved Universitetet i Oslo.

Han tok artium ved Hamar katedralskole i 1961 og tok den teologiske embedseksamen i 1971. Fra 1973 var han universitetsstipendiat og tok doktorgraden i 1978. Deretter fulgte opphold ved Yale, Duke University, Tübingen og Cambridge. Fra 1984 har han vært professor. Han var tilknyttet Det norske institutt i Roma mellom 1990 og 1991. Moxnes ble utnevnt til æresdoktor ved Københavns Universitet i 2005.

Moxnes forsker særlig på Det nye testamente, familie, seksualitet og kjønnsroller, kulturell kontekst for bibelfortolkning, den historiske Jesus og sosialantropologi og bibeltolkning.

Moxnes har frontet homofiles rettigheter både i Kirken og ellers i norsk samfunnsliv.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Halvor Moxnes». *Store norske leksikon*. 26. februar 2020. Besøkt 26. september 2020.
3. ↑  «Æresdoktorer siden 1929». Københavns Universitet. Arkivert fra originalen 22. februar 2015. Besøkt 22. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Halvor Moxnes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Halvor Moxnes i BIBSYS
* Hjemmeside ved UiO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
Diesella knallert på en utstiiling på Koldinghus
**Diesella** var et firma i Kolding, Danmark som produserte små hjelpemotorer til sykler. Det ble grunnlagt i 1943. Senere produserte firmaet mopeder som ble kjent over hele Danmark.

Historie
--------

I 1943 startet Eli Andersen Diesella i Kolding som først produserte små hjelpemotorer som hadde rulletrekk direkte på bakhjulet av sylkkelen (en såkalt bakskyver) og var på 50 kubikksentimeter. De var beregnet til å monteres på sykler. Bladet *Motor* skrev: "Cykelmotoren koster 720 kr. inklusive montering og omsetningsafgift til staten. (120 kr.) Alt i alt må man dog regne med å komme opp i små 800 kr. da loven krevde dynamolykter, baklykter, forgaffelforsterker og et lite horn."

I årene etter andre verdenskrig opplevde Diesella en kraftig vekst, og i 1952 sendte Diesella den såkalte autosykkel eller knallert på markedet. Mopeden ble en stor suksess, og på et tidspunkt solgte Diesella ca. 200 mopeder per dag, eller ca. 40 000 i året, og de endte med å bli Danmarks største mopedfabrikk.

Diesellas produksjon av mopeder ebbet ut på midten av 1960-årene, da konkurransen fra utenlandske mopeder ble større, og i 1967 rullet den siste moped ut fra fabrikken i Kolding. Dette var dog ikke slutten for Diesella, som utviklet nye forretningsområder - bl.a. framstilling av deler til bruk i landbruks- og entreprenørmaskiner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  www.kolding.dk Arkivert 11. juni 2007 hos Wayback Machine. Artikel på Kolding Leksikons hjemmeside.
2. ↑  www.citroen-klassikere.dk Arkivert 23. august 2013 hos Wayback Machine. Artikel om forskellige Diesella knallerter.
**Otto von Rosen** (født 11. mai 1884 i Solna i Sverige, død 26. mai 1963 i Breared i Halland) var en svensk baron som ble arrestert som en mistenkelig person i Kautokeino i Norge i 1917, under første verdenskrig. Det viste seg senere at han var i besittelse av utstyr for sabotasje. Saken var den første av en serie store spionsaker som vakte stor oppmerksomhet i Norge i 1917.

Liv og virke
------------

Rosen var svensk offiser og skytter. I 1908 deltok han i skytekonkurransene under OL i London. Under første verdenskrig gikk han i tysk tjeneste og ble sendt til Tornedalen. På nordkalotten skal han blant annet ha utført sabotasje mot Murmansk-jernbanen i Russland. Etter første verdenskrig bodde Rosen i Danzig, men flyttet tilbake til Sverige i 1939.

### von Rosen-affæren

I januar 1917 ble Rosen og to finner arrestert av lensmannen i Kautokeino som mistenkelige personer. Bagasjen deres ble beslaglagt, og Rosen selv ble sendt til Kristiania for avhør. Her oppga han at han arbeidet for Finlands selvstendighet, og at arbeidet ble finansiert fra Tyskland. Etter tre ukers arrest ble Rosen løslatt og slapp påtale, mot at han forlot Norge umiddelbart. Dette var før man kjente til alt innholdet i bagasjen hans.

Rosens bagasje inneholdt sprengstoff i bokser merket som *Svea kött*, lunter, tennhetter og utstyr for brannstiftelse. Det mest oppsiktsvekkende funnet var imidlertid to esker med sukkerbiter som etter analyse viste seg å inneholde miltbrannbakterier. Sukkerbitene skulle brukes mot trekkdyrene som fraktet våpen til Russland gjennom Nord-Norge. Det var også en flaske med en væske som inneholdt tyfusbakterier i buljong.

Løslatelsen av Rosen ble senere skarpt kritisert i Stortinget.

Åtti år senere ble sukkerbitene gjenoppdaget av kuratoren ved politimuseet i Trondheim. De ble analysert, og det viste seg at miltbrannbakteriene fremdeles var i live.

Se også
-------

* Spionasje i Norge under første verdenskrig

Referanser
----------

1. ↑   sok.se[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Sveriges olympiska kommitté: «Otto von Rosen» «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. januar 2010. Besøkt 10. juli 2008.
3. ↑  *NyTeknik*. «Svensk officer bedrev biologisk krigföring». [*død lenke*]
4. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 8. februar 2023.
5. ↑   «Svensk officer bedrev biologisk krigföring», kaianders.sempler@nyteknik.se
6. ↑  Hambro, s. 168–169.
7. ↑  Vogt, s. 132.
8. ↑   *The New York Times*, 25. juni 1998: «Norway's 1918 Lump of Sugar Yields Clues on Anthrax in War»

Kilder
------

* Hambro, Carl Joachim: *Under den første verdenskrig*. Oslo: Gyldendal, 1958.
* Vogt, Per: *Jerntid og jobbetid. En skildring av Norge under verdenskrigen*. Oslo: Johan Grundt Tanum, 1938.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Otto von Rosen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Otto von Rosen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Otto von Rosen – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF
 |
**Purisme** var i kunsten en form for kubisme som ble fremmet av den franske maleren Amédée Ozenfant og arkitekten Charles-Edouard Jeanneret (Le Corbusier). Kunstretningen ble teoretisert av dem begge i boken *Après le Cubisme* (1918).

De to motsatte seg utviklingen i kubistisk kunst, spesielt dekorative elementer, og ønsket en tilbakevending til mer grunnleggende former inspirert av moderne maskineri. For dem var det gylne snitt den ideelle form, noe som er reflektert i deres arbeider. Purismens teori er fremmet i boken *La peinture moderne*, (Paris, 1925), skrevet sammen av de to, og senere utgitt på engelsk som *The Foundations of Modern Art*. Hensikten var å trekke klart og objektivt de riktige konklusjonene ut fra kubismen og gjenopprette kunstens forestillende natur. Bevegelsen, som varte hovedsakelig i syv år, fikk internasjonal oppmerksomhet gjennom Le Corbusiers arkitektur.

Den tsjekkiske arkitekten og maleren Bedřich Feuerstein var også påvirket av purismen, noe også en gruppe av estiske kunstnere i Tallinn var, «Eesti Kunstnike Rühm». De mest betydningsfulle medlemmene i denne gruppen var Arnold Akberg, Mart Laarman, Henrik Olvi, og Juhan Raudsepp. Deres tidsskrift , «Uue Kunsti Raamat», eller «Boken om ny kunst», kom i 1928 og var sterkt påvirket av tidsskriftet «L'Esprit Nouveau» og den franske purismens opprop om fornuft og orden. I Sverige ble purismen fremmet av blant annet av maleren Torsten Jovinge.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Panpsykisme** (av gammelgresk πᾶν pan «alt» og ψυχή psyche «ånd, sjel») er en antakelse om at alle ting har en form for mentalitet. Navnet stammer fra den ventetianske renessansefilosofen Francesco Patrizi da Cherso, men tankegangen kan spores tilbake til animisme.

Panpsykistene hevder at mentalitet er fundamental og allestedsnærværende i naturen, dvs. at alle objekter har både fysiske og mentale egenskaper. Panpsykismen er et svar på kropp–sinn-problemet ved å se levende organismers sinn og bevissthet som en naturlig forlengelse av en form for forstadier av mentale egenskaper hos ikke-levende materie.

Panpsykismen forekommer i en rekke ulike utforminger. Den eldste av disse, svært utbredt i antikkens og østlig filosofi, er den animistiske antagelsen at ikke bare dyr og planter, men også steiner og andre gjenstander er besjelet. Panpsykismen kan være monistisk, som i Spinozas nøytrale monisme og Berkeleys idealisme), eller den kan være dualistisk, som i Leibniz’ parallellisme.

Filosofer som Bergson, Teilhard de Chardin, Whitehead omfavnet panpsykismen, det samme gjorde psykoanalytikeren Carl Gustav Jung og genetikeren Sewall Wright. Etter årtusenskiftet har blant andre religionsfilosofen David Ray Griffin og bevissthetsfilosofene David Chalmers og Philip Goff forsvart panpsykismen.

I nyere varianter av panpsykisme oppfattes menneskesinnet som en høyt utviklet variant av et universelt fenomen. Talsmennene hevder at den materielle verden er i besittelse av forstadier til mentale egenskaper uten derved å anta at alt har en sjel.

Referanser
----------

1. ↑  David Skrbina: «Panpsychism» i *Internet Encyclopedia of Philosophy*
2. ↑   Philip Goff, William Seager og Sean Allen-Hermanson: «Panpsychism» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy*

Kilder
------

* Philip Goff, William Seager og Sean Allen-Hermanson: «Panpsychism» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy*
* David Skrbina: «Panpsychism» i *Internet Encyclopedia of Philosophy*

Eksterne lenker
---------------

* Philip Goff: *Panpsychism is crazy, but it’s also most probably true*, bigthink.com, 7. november 2017
* Philip Goff: *Is the Universe a conscious mind?*, aeon.co 8. februar 2018
* Keith Frankish: *Why Panpsychism Fails to Solve the Mystery of Consciousness*, bigthink.com, 17. november 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Amerikanske tropper i en M8 Greyhound ved Triumfbuen under befrielsen av Frankrike.
En bevart tysk SdKfz 234/4 tung panserbil fra andre verdenskrig (*Deutsches Panzermuseum Munster*, 2006)
Sovjetisk BRDM-2
En **panserbil** er et pansret militært kjøretøy, ofte lettere enn andre panservogner, hvis panser og eventuell bevæpning (enten maskingevær eller kanoner) hovedsakelig er for selvbeskyttelse av passasjerer. Panserbiler er normalt brukt for transport av personell, for å hente skadede, eller som en kommandovogn. Noen av de flerakslede militærkjøretøyene kan være bedre pansret og bevæpnet, og mye større, enn andre mindre beltekjøretøy.

Se også
-------

* Pansret personellkjøretøy
* Liste over panserbiler
* Pansring:
	+ Aramid
	+ Skuddsikkert glass
	+ Twaron
* Tankette

Referanser
----------

1. ↑  Panserbil. (2015, 3. februar). I Store norske leksikon. Hentet 30. august 2015 fra .

Litteratur
----------

* Crow, Duncan, and Icks, Robert J. *Encyclopedia of Armored Cars*, Chatwell Books, Secaucus, NJ, 1976. ISBN 0-89009-058-0.

Eksterne lenker
---------------

* WWI armored cars
* Modern armored vehicles

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Et utvalg av PG-kabelnipler. Disse er i dag ofte erstattet av lignende nipler med metriske gjenger.
**Pansergjenger** (tysk *Panzergewinde*) eller **panserrørgjenger** er en tidligere standard for gjenger som ble brukt for å koble sammen trekkrør og kabelnipler til elektriske ledninger. Fordi veggene på trekkrør vanligvis er relativt tynne ble gjengedybden på pansergjenger begrenset ved å benytte en flankevinkel på 80 grader. 

Størrelser på pansergjenger blir angitt med prefikset *PG* pluss et nominelt tall som omtrent svarer til den maksimale kabeldiameteren (i millimeter) som kan føres gjennom et passende rør.

Historie
--------

Pansergjengene ble opprinnelig standardisert av Den tyske bransjeforeningen for elektroteknikk, elektronikk og informasjonsteknologi (*Verband der Elektrotechnik, Elektronik und Informationstechnik*, VDE). Standarden ble så utviklet og kodifisert som DIN 40430 av *Deutsches Institut für Normung*. Standarden var opprinnelig laget for koblinger laget av stål, men har siden også blitt brukt på koblinger av PVC.

### Utfasing og erstatning

I 2000 ble pansergjenge-standarden trukket tilbake og offisielt erstattet av nye europeiske standarder.

* EN 50262 for kabelnipler (også kjent som VDE 0619), som istedet benytter metriske fingjenger med stigning på 1.5 mm.
* EN 60423 for trekkrør.

Fortsatt bruk i dag
-------------------

Selv om pansergjenger er en utgått standard finnes den fremdeles på noe utstyr til kjemiske reaktorer og bioreaktorer (for eksempel PG13.5 for å skru inn sensorer) og samt til diverse annet utstyr, skap, koblingsbokser og kontakter.

PG-størrelser
-------------

| Gjenge(nominell størrelse) | Storediamater(mm) | Stigning (mm) | Gjenger per tomme (TPI) | Indre diameter (mm) | Kabel-diameter (mm) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| PG7 | 12.5 | 1.27 | 20 | 11.28 | 3-6.5 |
| PG9 | 15.2 | 1.4112 | 18 | 13.86 | 4-8 |
| PG11 | 18.6 | 1.4112 | 18 | 17.26 | 5-10 |
| PG13.5 | 20.4 | 1.4112 | 18 | 19.06 | 6-12 |
| PG16 | 22.5 | 1.4112 | 18 | 21.16 | 10-14 |
| PG21 | 28.3 | 1.5875 | 16 | 26.78 | 13-18 |
| PG29 | 37.0 | 1.5875 | 16 | 35.48 | 18-25 |
| PG36 | 47.0 | 1.5875 | 16 | 45.48 | 24-32 |
| PG42 | 54.0 | 1.5875 | 16 | 52.48 | 32-38 |
| PG48 | 59.3 | 1.5875 | 16 | 57.78 | 37-44 |
|

Se også
-------

* Firkantgjenger
* Trapesgjenger
* Metriske gjenger
* Whitworth-gjenger
* Unified-gjenger
* United States Standard thread
* British Standard Pipe
* Saggjenger
* Rundgjenger

Referanser
----------

1. ↑  «diy-ski.dyrstad.nu - Gjengetabell - Med anbefalt gjengebor-dimensjon» (PDF).
**MS «ANT 2»** er en roroferge som går i rute mellom Kaukasus og Zonguldak i Tyrkia. Fergen driftes av AnRussTrans.

Skipet ble bygget i 1975 for Stena Line, og ble levert til et av Stena kontrollert rederi, Northern Coasters Ltd, 28. mai 1975. Det hadde da fått navnet «Union Melbourne». Senere samme år ble hun forlenget med 16 meter ved vid Nobiskrug Werft GmbH, Rendsburg i Tyskland, før hun ble chartret av Union Steamship Co of New Zealand i september 1975. Etter å ha vært i drift i tre år ble denne driften avsluttet og hun ble lagt i opplag en kort periode, før hun gikk fra Wellington til Singapore for ombygging.

Fra Singapore gikk hun til Europa der «Union Melbourne» ble chartret av Pandoro Ltd og satt i trafikk på ruten mellom Larne i Nord-Irland og Fleetwood i England. I 1980 ble hun omdøpte til «Union Trader» og solgt til Bovis Proprieties Ltd i London, England. I perioden september–november 1980 lå hun ved Tyne Shiprepair Ltd i Newcastle for å bli bygget om så hun skulle få plass til flere passasjerer, og etter dette skiftet hun navn til «Puma». Pandoro Ltd chartret henne, og satte henne igjen inn på ruten mellom Fleetwood og Larne frem til 1994 da hun i en toårsperiode gikk i rute mellom Dublin og Liverpool.

Neste navneskifte kom i januar 1998 da hun gikk over i tjeneste for P&O European Ferries Irish Sea og skiftet navn til «European Seafarer». For P&O gikk Seafarer først i rute mellom Rosslare - Cherbourg (april 2001 – januar 2002) og fra 20. januar 2002 var hun tilbake på ruten Larne – Fleetwood.

I april 2004 ble «European Seafarer» solgt til Stena Line, og samtidig registrert i Hamilton på Bermuda. 8. mai 2004 skiftet hun navn til «Stena Seafarer». For Stena Line gikk hun blant annet i rute mellom Fishguard og Rosslare, og Larne og Fleetwood.

«Stena Seafarer» gikk i opplag ved Albert Quay (Belfast) i desember 2010, og ble liggende frem til februar året etter da hun igjen ble satt inn i rute mellom Rosslare og Fishguard i februar, før hun ble solgt til det russiske selskapet Anship LLC i mai 2011 og døpt om til «ANT 2» i juni samme år.

Søsterskip
----------

«ANT 2» er et av tre skip basert på samme design, de andre to er MS «Anna Marine» og MS «ANT 1».

Referanser
----------

1. ↑  MS «ANT 2» på ferry-site.dk (besøkt 11. august 2012)
2. ↑  MS «ANT 2» på ferry-site.dk (besøkt 11. august 2012)
3. ↑  MS «ANT 2» på faktaomfartyg.se (besøkt 11. august 2012)
4. ↑  MS «ANT 2» på faktaomfartyg.se (besøkt 11. august 2012)
5. ↑  MS «ANT 2» på ferry-site.dk (besøkt 11. august 2012)
6. ↑  MS «ANT 2» på faktaomfartyg.se (besøkt 11. august 2012)
7. ↑  MS «ANT 2» på faktaomfartyg.se (besøkt 11. august 2012)
8. ↑  MS «ANT 2» på faktaomfartyg.se (besøkt 11. august 2012)
9. ↑  MS «ANT 2» på ferry-site.dk (besøkt 11. august 2012)
10. ↑  MS «ANT 2» på faktaomfartyg.se (besøkt 11. august 2012)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stena Seafarer (ship, 1975) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) IMO 7361594 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «ANT 2» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**The Amateur Championship** eller **British Amateur** er en golfturnering som årlig avholdes i juni i Storbritannia. Den er en av de to største individuelle amatørmesterskapene for herrer ved siden av U.S. Amateur.

Turneringen ble grunnlagt i 1885 og har vært arrangert av Royal and Ancient Golf Club of St Andrews. Før andre verdenskrig var turneringen regnet som en *major*-turnering, men dette tok slutt da profesjonell golf begynte å dominere idretten.

I turneringens første trinn spiller 288 deltagere to 18-hulls runder, på to forskjellige baner. De 64 som har lavest skår etter 36 hull (inkludert dem som ligger på delt 64.-plass) går så videre til turneringens annet trinn, hvor det spilles match. Hver match går over 18 hull, med unntak av finalen som går over 36 hull. Vinneren av turneringen får invitasjon til å delta i inneværende års The Open Championship, som går i juli, måneden etter British Amateur, og neste års The Masters Tournament.

Spillere fra hele verden kan delta i turneringen. Den mest berømte amerikanske spilleren som har vunnet British Amateur er Bobby Jones, hvis seier i 1930 var en del av hans grand slam.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Golf
Sultan Aḥmad al-Manṣūr.
**Saʿdiene** (arabisk: السعديون DIN: *as-Saʿdiyūn*) var et marokkansk dynasti som varte fra Muḥammad aš-Šaiḫ overtok makta i 1554 etter å ha beseiret waṭāsidene i slaget ved Tadla, til de ble endelig beseiret av ʿAlawit-dynastiet i 1659. Fra 1509 til 1554 hersket saʿdiene bare over den sørlige delen av Marokko, som de ble anerkjent som herskere over av sine motstandere waṭāsidene i Tadlatraktaten fra 1527. 

Saʿdiene hevdet å nedstamme fra Profeten Muḥammad gjennom Fāṭimah og ʿAlī ibn Abī Ṭālibs etterkommere. Saʿdiene kom fra Tagmadert i Drʿā-dalen, fra landsbyen Tidzi, en qsar 10 km nord for Zakūrah. De hevdet å nedstamme fra šarīfer gjennom en forfader fra Yanbuʿ ved Rødehavet, og de gjorde sufismen til en respektabel trosregning i al-Maġrib. Navnet *saʿdi* kommer fra navnet *Saʿd‎* (سعد), som betyr lykke eller frelse. Andre tror navnet kommer fra Banī Zaydān, en šarīf fra Tagmadert som ble gitt navnet av senere generasjoner og maktrivaler, som forsøkte å nekte for deres ḥasanidiske opphav ved å hevde at de i stedet nedstammet fra familien til Ḥamīlah as-Saʿdiyyah, Muḥammads jordmor. 

Saʿdienes mest berømte sultan var Aḥmad al-Manṣūr, som bygde al-Badīʿ-palasset i Murrākuš og invaderte og ødela Songhairiket i Sahel. Blant hans største bedrifter var å beseire portugiserne og deres allierte i slaget ved Alcácer Quibir i 1578 og å forsvare landet mot Det osmanske riket. Saʿdi-gravene ble oppdaget i 1917 i Murrākuš (Marrakech).

Herskere
--------

Fra Saʿdi-gravene i Murrākuš.
Saʿdiske prinser av Tagmadert

* Abū ʿAbd Allāh al-Qāʾim (1509–1517)
* Aḥmad al-Aʿruǧ b og Muḥammad aš-Šaiḫ (1517–1544)
* Muḥammad aš-Šaiḫ (1544–1554)

Saʿdiske sultaner av Marokko

* Muḥammad aš-Šaiḫ (1554–1557)
* ʿAbd Allāh al-Ġālib (1557–1574)
* Abū ʿAbd Allāh (1574–1576)
* Abū Marwān ʿAbd al-Malik (1576–1578)
* Aḥmad al-Manṣūr (1578–1603)

1603-1659: Saʿdiske sultaner av Marokko basert i Murrākuš (Marrakech)

* Abū Fāris ʿAbd Allāh (født 1564; r.1603–1608)
* Muḥammad aš-Šaiḫ II al-Maʾmūn (r. 1608-1613)
* Zaydān an-Nāṣir (r. 1613-1628)
* Abū Marwān ʿAbd al-Malik II (r.1628–1631)
* Al-Wālid ibn Zaydān (r.1631–1636)
* Muḥammad aš-Šaiḫ aṣ-Ṣaġīr (r.1636–1654)
* Aḥmad Al-ʿAbbās (r.1654–1659)

1603-1627: Saʿdiske herskere basert i Fās med bare lokal makt

* Muḥammad aš-Šaiḫ al-Maʾmūn (født 1560; r.1604-1613)
* ʿAbd Allāh II (r.1613-1623)
* ʿAbd al-Malik (r.1623-1627)
***The Amazing Howard Hughes*** er en amerikansk biografisk TV-film fra 1977, basert på livet til filmregissøren, filmprodusenten og forretningsmagnaten Howard Hughes.

Filmen er regissert av William A. Graham og produsert av Roger Gimbel Productions og EMI Television. I hovedrollen spiller Tommy Lee Jones. Manus er skrevet av John Gay, basert på boken *Howard: The Amazing Mr. Hughes*, skrevet av Noah Dietrich og Bob Thomas. Filmen ble opprinnelig sendt som en miniserie i to deler.

Handling
--------

Historien følger Howard Hughes fra tidlig liv, og blir fremstilt som en eksentrisk perfeksjonist og senere som hypokonder. Han vokste opp som en velstående, men isolert, person som var i stand til å hengi seg til noen av besettelsene hans. Som Hollywood-produsent var han i stand til å produsere noen av tidens mest ikoniske filmer, inkludert Luftens dæmoner (fra 1930) og Scarface (fra 1932)

Hans lidenskap som flyger førte til opprettelsen av Hughes Aircraft Company, samt å fly topphemmelige fly han hadde bygget for å fly i høyere hastigheter - for eksempel Hughes H-1 Racer. I tillegg til å øse penger inn i filmer og prosjekter som det enorme Hughes Hercules H-4, blir Hughes også sett med mange av kvinnene i livet hans, inkludert Jean Harlow, Ginger Rogers, Katharine Hepburn og Jane Russell.

Men en hendelse i en 1946 involverte en testflyging av et eksperimentelt fly. Men en test-flyvning kulminerte i en forferdelig krasj, som resulterte i en hjernerystelse. Dette førte til at Hughes utviklet en hjerneskade, og mental dysfunksjon.

Medvirkende
-----------

* Tommy Lee Jones som Howard Hughes
* Ed Flanders som Noah Dietrich
* James Hampton som Wilbur Peterson
* Tovah Feldshuh som Katharine Hepburn
* Lee Purcell som Billie Dove
* Jim Antonio som George
* Sorrell Booke som Fiorello LaGuardia
* Marty Brill som Lewis Milestone
* Marla Carlis som Jane Russell
* Lee de Broux som Jimmy
* Roy Engel som produksjonsleder
* Arthur Franz som Barnes
* Denise Galik som Shirley Whitehead
* Howard Hesseman som Jenks
* Tannis G. Montgomery som fru Hughes

Referanser
----------

1. ↑  «The Amazing Howard Hughes (1977)». *The New York Times* **(engelsk)**.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Amazing Howard Hughes* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Amazing Howard Hughes* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Amazing Howard Hughes* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *The Amazing Howard Hughes* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**MS «Agder»** er en motorbåt med aluminium-skrog som fungerer som havnebåt og brannbåt ved Arendal havn i Arendal.

Båten er på 14,95 x 4 meter, veier ti tonn, og kostet 3,6 millioner kroner. Hemnes mekaniske verksted sto for byggingen. Den drives av to stk 410 hk SISU vannjetmotorer, med en toppfart på 32 knop. Den klarer 10 centimeter stålis og er godkjent for ti personer. Den har to kraftige kraner, brannpumpe og vannkanon. En hydraulisk bauglem gjør at den kan ta mindre kjøretøyer ombord.

MS «Agder» ble døpt av Arendals ordfører Torill Rolstad Larsen lørdag 21. mai 2011 ved Arendal gjestehavn etter at havnedirektør Rune Hvass hadde personlig kjørt båten fra verftet i Hemnesberget i Nordland til Arendal.

Kilder
------

* Agderposten – Rolstad Larsen knuste champagnen
* Lokalavisa.no - Ny spesialbåt fra Hemnes Mek.
* Agderposten – Kjørte ny arbeidsbåt fra Mo i Rana
* Rana Blad – Ny havnebåt til Arendal

Eksterne lenker
---------------

* Hemnes mekaniske verksted - MS «Agder» Arkivert 30. juli 2016 hos Wayback Machine.
**Prosjektskolen** er en ideel privat kunstskole som skiller seg fra andre kunstskoler ved at den som den eneste bygger sin undervisning rundt såkalt tredimensjonal kunst (skulptur, installasjon, scenografi, performance mv.). Prosjektskolen ble startet av Vilde von Krogh og Yngve Rønning i 2005. Kunnskapsdepartementet godkjente Prosjektskolens søknad om å bli toårig 13. september 2012. 

Prosjektskolen benytter seg av utøvende kunstnere som gjestelærere og foredragsholdere. Skolen holder til i Borggata 7 i Bydel Gamle Oslo, i de forhenværende lokalene til Pellerin margarinfabrikk. Skolen samarbeider med kunstnersenteret Can Serrat i Catalonia, hvor det årlig arrangeres treukers skoleturer.

Stab pr. vårsemester 2022
-------------------------

* **Rektor**: Vilde von Krogh
* **Faste lærere**: Marianne Bredesen, Kjersti Vetterstad, Anders Dahl Monsen, Geir Backe Altern, Michael Hare
* **Administrasjonssekretær**: Victoria Campbell
* **Administrasjonssekretær og økonomi**: Tony Graneng
* **Verksmester**: Eivind Røtnes, Geir Backe Altern
* **IT/AV/PR:** Michael Hare

Referanser
----------

1. ↑  Prosjektskolen.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***The Deep Purple*** er en amerikansk stum kriminal-dramafilm fra 1920, regissert av Raoul Walsh. Hovedrollene spilles av Miriam Cooper og Helen Ware. 

Den er en nyinnspilling av *The Deep Purple* fra 1915. Begge er basert på et skuespill fra 1910 av Wilson Mizner og Paul Armstrong.

Handling
--------

To svindlere, Pop Clark og Harry Leland, leier et værelse ved et pensjonat i en liten by - hvor Leland er forelsket i Doris Moore. Leland overbeviser Doris om å reise sammen med svindlerne til New York City, hvor hun flytter inn i et lite pensjonat drevet av Kate Fallon, en kvinne med en uanstendig fortid som poserer som Lelands tante. Men Clark og Leland planlegger å bruke Doris for å lokke den unge ingeniøren William Lake inn i en kompromitterende situasjon.

Men Kate, som har blitt venninne med Doris, forteller Lake om svindlernes planer. Lake tar deretter med seg Doris vekk fra Clark og Lelands klør. I mellomtiden blir Laylock, en tidligere kjeltring og bekjent av Kate, løslatt fra fengselet - hvor han havnet på grunn av Clark og Leland. Han dreper Leland i en pistol-duell. Lake overtaler deretter vennen sin, inspektør Bruce, om at Leland har begått selvmord - så Laylock går fri. Til slutt blir Doris og Lake forlovet.

Skuespillere
------------

* Miriam Cooper som Doris Moore
* Helen Ware som Kate Fallon
* Vincent Serrano som Harry Leland
* William J. Ferguson som Pop Clark
* Stuart Sage som William Lake
* William B. Mack som Gordon Laylock
* Lincoln Plumer som Connelly
* Ethel Hallor som Flossie
* Lorraine Frost som Phyllis Lake
* Louis Mackintosh som Mrs. Lake
* Amy Summers som Christine
* Walter Lawrence som Finn
* J.C. King som Inspektør George Bruce
* Eddie Sturgis som Skinny
* C.A. de Lima som Balke
* Marjorie Brenner som Louise

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Fotografi av produsent Isaac Wolper og regissør Raoul Walsh under innspillingenFotografi av produsent Isaac Wolper og regissør Raoul Walsh under innspillingen

Referanser
----------

1. ↑  The Deep Purple
2. ↑  THE DEEP PURPLE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Deep Purple* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Deep Purple* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Deep Purple* på Silent Era Rediger på Wikidata
**MS «Atlantic Empress»** var en gresk oljetanker. Skipet var i 1979 involvert i to store oljeutslipp. Oljeutslippene er regnet som det største fra skip noensinne, og for det fjerde største totalt sett. Ifølge Mobil var utslippet på 287 000 tonn.

Det var den 19. juli 1979 skipet kolliderte med «Aegean Captain» utenfor Trinidad og Tobago. Dette skipet slapp også ut store mengder olje. 
Under slepet den 2. august 1979 fortsatte utslippene. Dagen etter den 3. august sank Atlantic Empress på dypt vann. Oljeutslippene fra skipene kom aldri til land.

Skipshistorie
-------------

MS «Atlantic Empress» var en stor lastskip for frakt av råolje som ble bygget ved Odense Staalskibsværft i Odense i Danmark. Det ble sjøsatt den 16. februar 1974. Ved den tid det sank var det eid av greske South Gulf Shipping Company, men flagget i Liberia.

Referanser
----------

1. 1 2  Visser, Auke (2012): «Atlantic Empress». *International Super Tankers*.
2. ↑  Histories» Arkivert 17. februar 2014 hos Wayback Machine.. *International Tanker Owners Pollution Federation*. 2012

Se også
-------

* Liste over oljesøl

Eksterne lenker
---------------

* (en) MS «Atlantic Empress» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* (en) Visser, Auke: «Images of *Atlantic Empress* & *Aegean Captain* collision». *International Super Tankers*.
* (en) «How big is the Deepwater Horizon oil spill?». BBC News. 7. mai 2010.
**«På sætren under øde fjell»** eller **«Barnesletten»** som visa også kalles, er skrevet av lærer Lars Brenden, som var fra en liten husmannsplass i Bagn. Han ga ut flere diktsamlinger, hvorav «Valdresluren» er den mest kjente. Visa ble trykket og sendt som skillingstrykk, og det skal finnes versjoner med rundt 25 vers. Denne sørgelige begivenheten fant sted i Bagns vestås på Ølenseterfjellet på slutten av 1700-tallet. På fjellet der jenta døde og ble begravet, står det i dag et stort jernkors, omkranset av mosegrodd stein. Før har det stått trekors der, men det ene etter det andre har råtnet bort. Legenden sier at intet gresstrå vil vokse på stedet hvor barnet døde, derfor kalles den for «Barnesletten». 
Visa er innspilt på *Frem fra Glemselen kap. 3* med Helge Borglund.

Teksten
-------

1. På sætren under øde fjell, der satt en moder sent en kveld  
hun melket kyrne men de små gikk sultne uten mat å få.
2. Et barn i fjøset kommer inn, en tåre randt på barnets kinn.  
Hun sulten var, hun sakte ba: Å kjære moder gi meg mat.
3. Men moderen svarte henne så: Så pakk deg bort i fra meg gå,  
ditt gny og gnål jeg tåler ei, så kom deg ut å gå din vei.
4. Og barnet ut av fjøset gikk, til aftensmat fikk tåredrikk.  
Hun ville til sin fader gå, for trøst hos ham i nøden få.
5. Vår Fader med sitt øye ser hva nede her på jorden skjer,  
han sendte sine engler ned, tok den forlatte hjem i fred.
6. Når du i vrede farer frem, ditt hus bli onde ånders hjem.  
Selv de livsglade kjære små de synes som fortrollet gå.

Kilder
------

* *Sangene i våre hjerter*, av Elin Prøysen, Damm 2007
* *Viser på vandring*, av Per Johan Skjærstad Aschehoug 1978