recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Porta Maggiore
Porten er markert som nr. 7: *Porta Praenestina-Labicana*.
Trikken Roma Laziali - Giardinetti passerer gjennom porten.
**Porta Maggiore**, også kalt **Porta Praenestina-Labicana**, er en antikk byport i den aurelianske mur øst i Roma. 

Den opprinnelige porten ble bygd i 52 av keiser Claudius og var egentlig en en del av akvadukten Aqua Claudia gjennom et søkk. Da keiser Aurelian i 270-årene lot omslutte Roma med en vidstrakt ny mur, ble porten innpasset i denne.

Gjennom porten førte to veier, Via Praenestina og Via Labicana. Via Praenestina var den østlige vei til byen Praeneste og Via Labicana førte mot sørøst til Tusculum og siden videre til Labici.

På porten er det inskripsjoner som priser keiserne Claudius, Vespasian og Titus for deres innsatser på de to akvedukter, Aqua Claudia og Aqua Anio Novus som leder gjennom porten. 

Inskripsjonenr lyder:

TI. CLAUDIUS DRUSI F. CAISAR AUGUSTUS GERMANICUS PONTIF. MAXIM. / TRIBUNICIA POTESTATE XII, COS. V, IMPERATOR XXVII, PATER PATRIAE, / AQUAS CLAUDIAM EX FONTIBUS, QUI VOCABANTUR CAERULEUS ET CURTIUS A MILLIARIO XXXXV, / ITEM ANIENEM NOVAM A MILLIARIO LXII SUA IMPENSA IN URBEM PERDUCENDAS CURAVIT.

Dette kan oversettes slik: *(År 52 e.Kr.) lot keiser Claudius føre vann fra Claudia til Roma fra kildene som kalles Caeruleus og Curtius ved den 45. milestein og på samma vis Aqua Anio Novus fra den 62. milestein, begge verk bekostet av ham.*

IMP. CAESAR VESPASIANUS AUGUST. PONTIF. MAX. TRIB. POT. II IMP. VI COS. III DESIG. IIII P. P. / AQUAS CURTIAM ET CAERULEAM PERDUCTAS A DIVO CLAUDIO ET POSTEA INTERMISSAS DILAPSASQUE / PER ANNOS NOVEM SUA IMPENSA URBI RESTITUIT.

Oversettelse: *(År 81 e.Kr.) lot keiser Titus på egen bekostning gjenstille vannene fra Curtius og Caeruleus. Disse vann var blitt ført inn (til Roma) gjennom den forgudligede Claudius og så blitt reparert for byen av Titus' forgudligede far Vespasian. De vat blitt gjenstilt ved nye konstruksjoner, med begynnelse ved kilden, ettersom akvedukten var blitt ødelagt av alderen.*

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Porta Praenestina fra LacusCurtius webside.
* Bilder av porten
* Porta Maggiore informasjon
* Further information, and a map

(en) Porta Maggiore – galleri av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames
 |
*Se også: Tolk (måleinstrument)*
Simultantolker i arbeid under rettssaken i Nürnberg.
En **tolk** er en person som overfører mening fra ett språk til et annet. Som regel foregår tolking muntlig, unntaket er tegnspråktolking, hvor meningen overføres mellom lyd og bevegelser. 

Tolking kan foregå på flere måter, og de mest vanlige metodene er konsekutivtolking og simultantolking. Å tolke konsekutivt vil si at innholdet blir overført i kortere bolker, hvor tolken overfører innholdet mellom bolkene. Å tolke simultant vil si å tolke *mens* taleren snakker. Dette er en metode som ofte blir brukt på konferanser, og forutsetter dertil egnet audioutstyr. 

Det finnes mulighet for å utdanne seg innen tolkefaget i Norge ved Høgskolen i Oslo. I Norge finnes det også en ordning med statsautorisjon for tolker. Ved å gjennomgå en krevende prøve som arrangeres ved Universitetet i Oslo kan man oppnå tittelen "statsautorisert tolk". Minstekravet for å jobbe som tolk i språk hvor det ikke har vært tilbud om autorisasjonsprøve og/eller utdanning i norsk offentlig sektor er den såkalte ToSpot-testen. 

Det stilles en rekke krav til en profesjonell tolk. Disse er blant annet objektivitet, taushetsplikt og nøyaktighet. Det er forventet at en tolk ikke legger til eller trekker fra noe av det originale budskapet, og at tolken alltid informerer om sin rolle i forkant av en tolkesituasjon.

Forskjellen mellom tolk og oversetter
-------------------------------------

En tolk overfører innhold muntlig, mens en oversetter (translatør) overfører innhold *skriftlig*. Det finnes en egen autorisasjonsordning for oversettere, som arrangeres av Norges Handelshøyskole. Tolk og oversetter er to forskjellige profesjoner, og bør ikke forveksles, da de innebærer ulike kompetanseområder.

En tegnspråktolk på en jazzkonsert.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av tolk
* Tolkeportalen
* Fagmyndighet for tolking i offentlig sektor
* Tolking i UDI

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC **·** NKC
 |
Den indre havna ved landsbyen.
**Port St Mary** (mansk: *Purt le Moirrey*) er landsby på sørkysten av Man som har sitt navn etter et kapell, *Chapel of St Mary*, dedikert jomfru Maria, som har utsikt over bukta Chapel Bay. I henhold til folketelling i 2006 er det 1 913 innbyggere. En jernbanestasjon for damptoget fra Isle of Man Railway har stasjon rett nord for landsbyen og jernbanen har endestasjon i Port Erin som ligger rett ved.

Queens Road Port i St. Mary
Victoria Road i Port St Mary.
Jernbanestasjonen ved Port St Mary
Havnen i Port St Mary var tidligere preget av et hektisk liv, men er nå sovende og med kun en pub igjen, «The Albert», mens de andre har stengt grunnet for få kunder. Port St Mary var tidligere en betydelig havn for handel og særlig fiske. Landsbyen er fortsatt populær for fiskere og sportsfiskere, og ikke minst turister, hovedsakelig i sommermånedene. 

Den ytre havnen er tilgjengelig ved både flo og fjære, noe som er unikt for de fleste havner på Man. Royal National Lifeboat Institution hadde en redningstjeneste ved havnen siden 1896. Dagens 14 meter lange redningsfartøy, «Gough Ritchie II», ligger ved en permanent flytemolo på utsiden av den ytre moloen. Den kostet £ 1.2 millioner i sin tid. Den indre havna tørker ut ved fjære.

Landsbyen huser Port St Mary Golf Links, øyas eneste golfbane med 9 hull, og dessuten Scoill Phurt le Moirrey, en grunnskole som ble åpnet i skoleåret 1993–1994. Skolen har syv klasser og en særklasse. Isle of Man Yacht club har også base ved havnen i Port St Mary.

Eksterne lenker
---------------

* Information about Port St Mary
* Multimap
* Isle of Man Yacht Club
* Port St Mary, kortfattet historie, hovedsakelig redningstjenesten

| * v
* d
* r
Isle of Man |
| --- |
| Byer | Castletown **·** Douglas (hovedstad) **·** Peel **·** Ramsey | Mans flagg |
| Landsbyer | Andreas **·** Ballabeg **·** Ballasalla **·** Ballaugh **·** Ballure **·** Barregarrow **·** Braaid **·** Colby **·** Cregneash **·** Crosby **·** Dalby **·** Derbyhaven **·** Foxdale **·** Glen Maye **·** Glen Vine **·** Laxey **·** Newtown **·** Onchan **·** Port Soderick **·** Port St Mary **·** Port Erin **·** Ronague **·** St Johns **·** Strang **·** Sulby **·** Tromode **·** Union Mills |
| *Sheadings* | Ayre **·** Garff **·** Glenfaba **·** Michael **·** Middle **·** Rushen |
| *Parishes* | Andreas **·** Arbory **·** Ballaugh **·** Braddan **·** Bride **·** German **·** Jurby **·** Lezayre **·** Lonan **·** Malew **·** Marown **·** Maughold **·** Michael **·** Onchan **·** Patrick **·** Rushen **·** Santon |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Xuánzàng** (kinesisk: 玄奘, Wade-Giles: *Hsiuan-tsang*, opprinnelig **Chen Yi**, født ca. 602 nær Luoyang i Kina, død 664 i Tongchuan i Shanxi), var en kinesisk buddhistmunk. Han ble født i provinsen Henan i en konfuciansk familie. Han dro i 627 til India der han i 17 år studerte under buddhistiske læremestre, bl.a. ved det buddhistiske akademiet i Nalanda. 

Portrett av Xuanzang; veggmaleri fra 800-tallet i Mogaogrottene.
Etter gjenkomsten oversatte han viktige buddhistiske sutraer fra sanskrit til kinesisk. Han kom til Tang-Kinas hovedstad Chang'an i 657, og med støtte fra keiser Taizong ble det etter hvert 1.330 hellige buddhistiske dokumenter på kinesisk. 

I det øvrige var Xuanzang særlig interessert i yoga, og han anses som grunnlegger av den buddhistisk-filosofiske retning som kalles Faxiang, hvis første patriark ble hans mest fremstående elev, Kuji.

For de fleste er Xuanzang idag kanskje kjent fremst som hovedperson i Mingromanen *Reisen mot Vest*. 

Selv skrev han på keiserlig befaling i 646 ned sine inntrykk fra reisen til India med tittelen *Reisen til de vestre regioner under det store Tangdynastiet* (大唐西域記, *Da Tang Xiyu Ji*). Boken er i dag en av de viktigste historiske kilder om India på 700-tallet.

Hans skrifter ble oppbevart i Den store villgåspagode i Xi'an; den ble bygd for nettopp dette formål.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Sally Hovey Wriggins: *Xuanzang: A Buddhist Pilgrim on the Silk Road*. Westview Press, 1996. Revidert og oppdatert som *The Silk Road Journey With Xuanzang*. Westview Press, 2003. ISBN 0-8133-6599-6.
* Thomas Watters: *On Yuan Chwang’s Travels in India*. Opptrykk: Hesperides Press, 1996. ISBN 978-1406713879.
* Stanislas Julien: *Memoires sur les contrées occidentales*. Paris, 1857.

Eksterne lenker
---------------

* Details of Xuanzang's life and works
* History of San Zang A narration of Xuan Zang's journey to India.
* Xuanzang's Journey In the footsteps of Xuanzang
* 大慈恩寺三藏法师传 (全文) Chinese text of *The Life of Hiuen-Tsiang*, by Shaman (monk) Hwui Li (Hui Li) (沙门慧立)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NCL **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things
 |
Dagens plass på Porta Capena
Obelisken fra Axum i 2002.
**Porta Capena** var en sørlig port i Serviusmuren i nærheten av Celiohøyden i Roma, Italia, og i henhold til den romerske tradisjon den hellige lund hvor Numa Pompilius og nymfen Egeria pleide å møtes. Det var en av hovedportene til byen Roma siden den ble åpnet ved den store romerske veien Via Appia. Opprinnelsen til navnet er ukjent, skjønt det er mulig at det viser til det faktum at veien fører til Capua, en betydningsfull by i Campania, sør for Roma. Ingenting gjenstår av porten i dag.

En brønn ved Porta Capena skaffet hellig vann for den årlige seremonien ved den religiøse festivalen Mercuralia.

I henhold til skribenten Juvenalis på 100-tallet e.Kr. var Porta Capena et tilholdssted for tiggere. I særdeleshet, sier han, var stedet vanlig for jødiske tiggere.

Ved plassen på Porta Capena lå hovedkvarterene til *Organizzazione delle Nazioni Unite per l'Alimentazione e l'Agricoltura*, FNs organisasjon for ernæring og landbruk (FAO). Mellom 1937 og 2004 sto obelisken fra Axum her.

Referanser
----------

1. ↑  Juvenalis, 3.10-16.

Eksterne lenker
---------------

* Porta Capena, Vroma (engelsk)
* Piazza di Porta Capena, Romasegreta (italiensk)
**Claudia Stef**, født *Claudia Iovan* (Craiova (Romania) 25. februar 1978) er en rumensk kappgjenger. 

Iovan tok i 1996 en tredjeplass på 5 km i VM for juniorer, og i 1997 ble hun europamester for juniorer på samme distanse. Under EM i 1998 ga tiden 44.10 henne en tolvteplass på 10 km. Hun vant samme distanse under Universiaden i 1999. I verdensmesterskapet i Sevilla i 1999, fikk hun ellevteplass på 20 km.

30. januar 1999 satte hun ny verdensrekord på 3 km innendørs med tiden 11.40,33. Rekorden stod i fire år inntil Gillian O'Sullivan fra Irland slo den med tiden 11:35,34 i 2003. O'Sullivans rekord ble ikke offisielt godkjent. Claudia Iovan testet positivt på nandrolon 20. mai 2000 og ble utestengt fra kappgang i to år.

Under EM i 2002 kom Claudia Iovan på femteplass på 20 km med tiden 1:29.57, og under VM i 2003 i Paris ble hun igjen nummer fem. Under dette mesterskapet satte hun en personlig rekord med tiden 1:29.09. To år senere, under VM i Helsingfors i 2005 endte hun på åttendeplass med 1:30.07. Under EM i Göteborg i 2006 ga tiden 1:29,27 henne en femteplass.

Seire
-----

* Rumensk mester 10 km kappgang – 1998, 2003, 2004
* Europamester 20 km kappgang (under 23 år) – 1999
* Europamester for juniorer 5 000 meter kappgang – 1997

Personlige rekorder
-------------------

| Øvelse | Tid | Dato | Sted |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kappgang | 12.57,59 | 15. juli 2007 | Metz |
| 5 000 m kappgang | 20.29,63 | 19.. juni 1999 | Istanbul |
| 10 km kappgang | 43.51,7 | 24. mai 1997 | București |
| 10 km kappgang | 42.35 | 15. september 2002 | Alba Iulia |
| 20 km kappgang | 1:27.41 | 5. juni 2004 | La Coruña |

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 110216[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  bbc.co.uk: «Romanian walker receives doping ban»

Litteratur
----------

* Peter Matthews (ed): *Athletics 2006*, Cheltenham 2006 ISBN 1899807-34-9

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claudia Stef – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Claudia Stef – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Claudia Stef – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Claudia Stef – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Claudia Stef – World Athletics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Tolja** er ei elv i Tolga kommune i Innlandet. Den er ei sideelv til Glåma, og renner fra Øver Tallsjøen via Nedre Tallsjøen til munningen i Glåma ved Tolga sentrum. Elva er 14,4 km lang, og har et nedbørfelt på 41,69 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,29 m³/s.

Elvas fjerneste kilde er Letjønna, i skog- og myrområdene øst for Milskiftet. Herfra renner Letjønnbekken mot vest og møter Milskiftbekken, som fortsetter mot vest til den løper sammen med Storolåa og Veslolåa og danner Olåa. Olåa renner mot sør gjennom myrområdet Olafloen til den munner ut i Øver Tallsjøen. For å verne myrområdene nord for Øver Tallsjøen ble Olafloen naturreservat opprettet i 2001. Tolja renner ut fra østenden av sjøen, og strekningen ned til Nedre Tallsjøen går i et krokete og ganske rolig løp. Fra Nedre Tallsjøen er elva ganske stri på det første stykket, før den snur mor sør og renner rolig gjennom jordbruksområdene ned mot Glåma. Før munningen renner elva gjennom bebyggelsen i tettstedet Tolga, og faller her sterkere igjen på de siste par hundre meterne.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  (no) Olafloen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Porta Latina (28. september 2019)
Porta Latina er markert som *10* på dette kartet med den aurelianske mur.
Porta Latina som fremstilt på 1700-tallet av Giuseppe Vasi.
**Porta Latina** er en enkeltbuet port i den aurelianske bymur rundt det gamle Roma. Den markerte det romerske endepunkt på *Via Latina*, og er også navngivende for kirken San Giovanni a Porta Latina. Det meste av den nåværende strukturen er fra keiser Honorius' tid; det gjelder også buens kilesteiner (selv om det ofte skrives feilaktig et den er fra en restaurering på 500-tallet utført av Belisarius, på grunn av et kors og en sirkel på den indre nøkkelsteinen, og Chi Rho mellom Α og Ω utført på den ytre nøkkelsteinen).

Porten beholdt sitt navn gjennom middelalderen.

Også i nærheten er oratoriet San Giovanni in Oleo og det hedenske Pomponius Hylas-kolumbariet.

Portens enkeltbue er bygd av irregulære travertinblokker, med fem vinduer i rekke og rad over og mot utsiden, og en sjette i murstein på søndre side, satt på steinkreneleringer. Buen er flankert av to halvrunde tårn av sement kledt med murstein (nesten helt gjenoppbygd, antagelig på 500-tallet), og som ikke rager over toppen av sentralpartiet. Det nordre tårnet hviler på rester av steinarbeider som kan ha kommet fra en grav. Det var også innebygd et fallgitter for rask avstengning ved overraskelsesangrep.

Referanser
----------

1. ↑  Som i Touring Club Italiano, *Roma e dintorni* (Milano 1965), s. 388.
2. ↑  Giovanni Mario Crescimbeni (1716). *L' Istoria della Chiesa di S. Giovanni avanti Porta Latina*.
3. ↑  Hendrik W. Dey (7. april 2011). *The Aurelian Wall and the Refashioning of Imperial Rome, AD 271–855*. Cambridge University Press. s. 206–. ISBN 978-1-139-50038-8.

Litteratur
----------

* Filippo Coarelli: *Rom. Ein archäologischer Führer.* Herder, Freiburg (Breisgau) u. a. 1981, ISBN 3-451-17247-X, s. 27–28.
* Samuel Ball Platner, Thomas Ashby: *A Topographical Dictionary of Ancient Rome.* Oxford University Press, London 1929, s. 408–409 (online).
* Lawrence Richardson Jr.: *A New Topographical Dictionary of Ancient Rome.* Johns Hopkins University Press, Baltimore MD u. a. 1992, ISBN 0-8018-4300-6, s. 304.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Porta Latina (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Page at Rome Art Lover
* Platner and Ashby, *A Topographical Dictionary of Ancient Rome*, 1929
Fasaden vendt mot byen
Fasaden vendt fra byen
**Porta Pia** er en byport i den aureliske forsvarsmuren rundt Roma.

Bygging
-------

Byggingen av byporten ble initiert av pave Pius IV (Giovanni Angelo de' Medici) som en forsterkning av byen forsvar, og porten er oppkalt etter ham. Porten ble tegnet av Michelangelo (1475–1564) som en erstatning for Porta Nomentana som ligger noen hundre meter lengre sør og som ble stengt på denne tiden. Byggearbeidene foregikk i årene 1561–1565, og ble følgelig fullført etter Michelangelos død.

Fasaden som vender ut fra byen ble fullført i 1869 av Virginio Vespignani.

Hendelser ved byporten
----------------------

### Porta Pia-bresjen (1870)

Utdypende artikkel: Erobringen av Roma

Porta Pia har fått sitt navn knyttet til kampene som førte til Italias samling i 1870. Den 20. september 1870 klarte de italienske styrkene ved hjelp av artilleriild å slå en rundt 12 meter bred bresje rett vest for Porta Pia, slik at soldater fra *Bersaglieri* kunne rykke inn i byen. 

Ved området for bresjen har det blitt reist et monument og en bronseplate til minne om disse hendelsene. På plassen på utsiden av porten fikk Mussolini i 1932 reist et monument til minne om Bersaglieri. I bygningen mellom de to søylene i porten var det tidligere et tollhus for innreisende til byen. I dag huser bygningen Bersaglieris historiske museum. Gaten som går fra Porta Pia og videre inn mot byens sentrum het tidligere *Via Pia*, men har blitt omdøpt til *Via XX Settembre* («20. september-gaten»).

### Attentat mot Mussolini (1926)

Den 11. september 1926 ble Mussolini utsatt for et attentat på dette stedet, da anarkisten Gino Lucetti kastet en bombe mot ham, uten noen virkning.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Le decorazioni di Porta Pia
Porta Pinciana sett fra utsiden
Porta Pinciana fra innsiden, 2006.
**Porta Pinciana** er en byport i den aurelianske mur i Roma.

Navnet kommer fra *gens* Pincia, den romerske slekt som eide Monte Pincio. Byporten har også gått under navnene *Porta Turata* («den stenge port» fordi den i perioder var delvis stengt, innsnevret) og *Porta Salaria vetus*, ettersom den eldste Via Salaria passerte gjennom den (*Via Salaria nova* passerte gjennom Porta Salaria).

Porten ble bygget under keiser Honorius tidlig på 400-tallet, ved å tilpasse en tidligere, mindre gjennomgang. De to sidepassasjer er moderne tillegg. Porten var stengt frem til begynnelsen av 1900-tallet.

I middelalderen verserte en legende som gikk ut på at den bysantinske general Belisarius, som her hadde forsvart Roma mot ostrogoterne i beleiringen av Roma 537-58, var blitt sett her igjen som en tigger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Porta Pinciana (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Huang Kecheng** (forenklet kinesisk: 黄克诚; tradisjonell kinesisk: 黃克誠; pinyin: **Huáng Kèchéng**, født 1. oktober 1902 i fylket Yongxing i provinsen Hunan i Kina, død 28. desember 1986 i Beijing) var en kinesisk general og kommunistisk politiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Huang Kecheng kom fra en bondefamilie. Etter ungdomsårene ble han medlem av Chiang Kai-sheks revolusjonshær, og i 1925 ble han medlem av det kinesiske kommunistparti.

### Kommunistisk opprører og hærfører

I 1929 tjenestegjorde Huang under Peng Dehuai i et Kuomintang-regiment stasjonerrt i det nordlige Hunan. Da Peng gjorde opprør i juni 1928, gikk Huang sammen med ham. Huang ledet Yongxingfelttoget under Xiangnankampanjen i 1928, og deltok i større feltslag. Huang deltok på «den lange marsjen», og ble etter ankomsten i det nordlige Shaanxi forfremmet til direktør for Partiets politiske og organisatoriske department. 

Tidlig under den annen sino-japanske krig var han politisk offiser i den 344, brigade, tilknyttet den 115. divisjon av Åttende rutearme. Hans hær ledsaget Xu Haidong i kamper i Shanxi, Hebei og Henan. Etter 1940 ble han politisk kommissær i Åttende rutearme og nye fjerde arme, og senere nestkommanderende og logistikkommandant for den nordøstlige demokratiske allianses hær. 

### Etter 1949: General og politiker

Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina i 1949 ble Huang utnevnt til guvernør i Tianjin. Senere ble han statssekretær i Hunan, kommandant for Hunan militærregion og sammes politiske kommissær, generalsekretær for Den sentrale militærkommisjon, og stabssjef for Folkets frigjøringshær. Han ble utnevnt til seniorgeneral i 1955.

I 1959 kritiserte Huang «det store spranget» og folkekommunene, og ble brennemerket som et medlem av en påstått *anti-parti-gruppe* tilknyttet Peng Dehuai da Peng ble refset under Lushankonferansen. Huang ble fratatt alle sine embeder og underkastet granskning. Han ble til dels rehabilitert, men ble senere fordømt og forfulgt av rødegardistene da kulturrevolusjonen brøt ut i 1966. 

I 1977, etter at Deng Xiaoping kom til makten, ble Huang politisk rehabilitert. Etter å ha blitt talt tilbake til aktiv tjeneste igjen ble han utnevnt til rådgiver for Den sentrale militærkommisjon og til eksekutivsekretær for den sentrale kommisjon for disiplininspeksjon.

Referanser
----------

1. ↑  Domes 48

Litteratur
----------

* Jurgen Domes; *Peng Te-huai: The Man and the Image*, London: C. Hurst & Company. 1985. ISBN 0-905838-99-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Huang Shiping** (født 24. februar 1963, kinesisk skytter som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Huang Shiping vant en olympisk bronsemedalje skyting under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i konkurransen 50 meter viltmål bak sin landsmann Li Yuwei og Helmut Bellingrodt fra Colombia. Han skjøt 581 poeng som var seks poeng mindre enn gullmedaljevinneren.

Fire år senere, under sommer-OL 1988 i Seoul, kom han på andreplass, i den åpne skytekonkurransen 50 meter viltmål, med 687 poeng, to mindre enn Tor Heiestad fra Norge.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv i skyting, 50 meter viltmål Kinas flagg Kina
* Bronse 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronse i skyting, 50 meter viltmål Kinas flagg Kina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Huang Shiping – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Huang Shiping – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cn) Huang Shiping – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Huang Shiping – ISSF Rediger på Wikidata
**Abelsborg** er en tidligere bygård og gjestgiveri ved Ila i Trondheim. Bygården lå på den nåværende eiendommen av Koefoedgeilan 9b.

Bygården tilhørte på slutten av 1600-tallet *Laurits Pedersen Brix* (1634–1699), som var kjøpmann og magistratspresident (borgermester) i byen. Fra 1688 drev *Cornelius Allervelt* et privilegert gjestgiveri i gården, som etter Allervelts død i 1697 ble drevet av hans enke *Alette Johannesdatter Franck*. Hun ble på sin side gift for tredje gang i 1721 med løytnant *Jacob Abel* (1680–1740), og en teori er at navnet på bygården stammer fra ham. Fra 1736 tilhørte bygården proprietær og mølleeier *Reinholdt Jensen Schive* (1694–1764), som blant annet eide større områder både i Ila-området og i Bymarka. Han lot oppføre blant annet Schivegården, og flyttet gjestgiveriet fra Abelsborg dit.

Arvingene etter Schive solgte bygården og andre eiendommer i Ila til den senere regimentsauditøren *Jacob Hielm*. Etter hans død fra 1780 ble dødsboet og flere eiendommer i Ila kjøpt opp av kanselliråd og sorenskriver Claus Koefoed (1742–1827). Koefoed lot oppføre en ny hovedbygning på eiendommen, og en annen teori er da at navnet på bygården ble oppkalt etter hans hustru *Abel Margrethe Coldevin*. Etter Koefoeds død overtok hans svigersønn og stiftsrevisor *Ole Schølberg* (1779–1841) eiendommen, som i 1833 solgte den videre til løytnant *Ole Hegge Knoph* (1805–1865). I løpet av 1840-årene kjøpte bordskriver *Lauritz Rolfsen* eiendommen, og i løpet av hans tid som eier ble en stor del av eiendommen bortfestet som byggetomter.

I 1874 kjøpte den katolske kirke Abelsborg, og i perioden 1881–1885 ble det drevet presteseminar her. På loftet i hovedbygningen var det innredet et kapell kalt *St. Eriks kapell*, som ble vigslet i 1875 og som fungerte som huskapell for St. Joseph-søstrene fra 1881. I perioden med det katolske kirkes eierskap ble området rundt Abelsborg urbanisert, noe som førte til at eiendommen ble enda mer oppstykket. Etter at den katolske kirke trakk seg ut som eiere i 1912 ble Abelsborg brukt som kontorbygning av Nobø Fabrikker i perioden 1918–1928. I 1950-årene ble Abelsborg kjøpt av Trondheim kommune og benyttet som leiegård, noe som førte til at bygningen forfalt til en så alvorlig grad at den ble revet i 1981.

Se også
-------

* Abelsborg gate

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 39. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder etter oppslag på «Abelsborg 9» hos Flickr.com

Portal: Trondheim
**Lotte Helene Sandberg** (født 1. oktober 1956 i Bodø, død 11. april 2021) var en norsk kunsthistoriker.

Sandberg var cand.philol. fra Universitetet i Bergen 1987 med hovedoppgaven *Den italienske transavantgarden - en analyse av det internasjonale gjennombruddet*. Hun hadde også en mastergrad i urbanisme fra Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo fra 2008.

I perioden 1995–2014 var hun arkitektur- og kunstkritiker i *Aftenposten*. Hun skrev også kunstkritikk for andre, blant annet *Bergens Tidende*, *Dagbladet*, *Kunst & Kultur og Klassekampen*. Sandberg utga i 2008 bok om konfliktene ved Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design: *Alle snakker om museet. Nasjonalmuseet for kunst fra visjon til virkelighet*.

Sandberg var i perioden 1988–1996 norsk medredaktør for det nordiske kunsttidsskriftet *SIKSI* (utgis av Nordisk ministerråd/Nordisk Konstcentrum, på Sveaborg), hvorav et spesialnummer om norsk samtidskunst (nummer 4, 1994). I 1997 var hun med i redaksjonen for *Norsk kunstårbok*. Hun var redaktør for *Billedkunst* 1991–1995 og faglig redaktør for *Norsk kunstårbok* 1998 og 1999.

Sandberg var daglig leder og kurator ved RAM galleri (1989–1991). Hun kuraterte også utstillinger ved andre gallerier.

Hun var medlem av juryen for Brageprisen 1997, kategorien for billedbøker for barn.[]

Utgivelser
----------

* *Alle snakker om museet. Nasjonalmuseet for kunst fra visjon til virkelighet* (Pax, 2008) ISBN 9788253031460
* *Kritikker,* Scandinavian Academic Press 2018
* Edward Lucie-Smith (red.) *New European Artists* (utvalg av norske kunstnere og tekst om de norske kunstnerne)[]

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Per Anders Madsen (13. april 2021). «En kritiker som ruvet. Ingen har fylt tomrommet etter henne». *www.aftenposten.no*. Aftenposten.
4. ↑  Øivind Storm Bjerke: *En reflektert kritiker - Lotte Sandberg (1956-2021)* - Klassekampen 16. april 2021
5. ↑  Kaja Korsvold og Cathrine Krøger: *Kunstfeltets våkne urokråke* - Minneord i Aftenposten 20. april 2013

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Lotte Sandberg i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Porta Lavernalis** var en antikk byport i den servianske mur i Roma.

Porten lå tett på gudinnen Lavernas hellige lund, som formodentlig var rett utenfor bymuren, ettersom det var et sted der tyver pleide å skjule sitt bytte. Ifølge Marcus Terentius Varro var *porta Lavernalis* etter portene *porta Naevia* og *porta Raudusculana*. Således tude den være vestenfor oppe på Aventinen, hvor en antikkens gate fulgte det moderne gateløpet Via di Porta Lavernale og brøt gjennom bymuren, og knyttet sammen *vicus Armilustri* med Via Ostiensis. I så fall lå porten formodentlig direkte øst for *Bastione del Sangallo* fra 1400-tallet. Men på den annen side er det overlevert en Lavernas lund ved Via Salaria, sltså helt nord i byen. Om dette kanskje var et andre kultsted for tyvenes verneguddinne, eller om man heller burde anta at Porta Lavernalis også var nord i byen, er et åpent spørsmål. Noen rester av porten er ikke funnet.

Referanser
----------

1. ↑  Sextus Pompeius Festus 117 (online).
2. ↑  Marcus Terentius Varro, *De lingua Latina* 5, 163: *Sequitur Porta Naevia, quod in nemoribus Naeviis [...] Deinde Rauduscula, quod aerata fuit. [...] Hinc Lavernalis ab ara Lavernae, quod ibi ara eius*.
3. ↑  Scholiene av Pseudo-Acro til Horats, *Epistulae* 1, 16, 60.

Litteratur
----------

* Filippo Coarelli: *Rom. Ein archäologischer Führer.* Herder, Freiburg (Breisgau) o.a. 1981, ISBN 3-451-17247-X, s. 20.
* Samuel Ball Platner, Thomas Ashby: *A Topographical Dictionary of Ancient Rome.* Oxford University Press, London 1929, s. 409 (online).
* Lawrence Richardson Jr.: *A New Topographical Dictionary of Ancient Rome.* Johns Hopkins University Press, Baltimore MD o.a. 1992, ISBN 0-8018-4300-6, s. 304.
**Serge Poliakoff** (født i Moskva 8. januar 1900, ikke i 1906 som noen legender forteller, død i Paris i 12. oktober 1969) var en av de viktigste medlemmene av École de Paris.

Han flyktet fra den russiske revolusjonen i 1917, først til Konstantinopel og så til Paris i 1923, hvor han oppholdt seg mesteparten av livet. Han begynte å studere maleri mens han jobbet som musiker. Han ble student ved Académie Forchort og Académie de la Grande Chaumière i Paris i 1929, og dro til London i 1935, hvor han studerte ved Slade School of Art.

I begynnelsen produserte han variasjoner av akademiske tradisjoner og figurative motiver som nakne kvinner, hus, trær og så videre. Etter 1935 begynte han å tilnærme seg den abstrakte kunsten, farve mot farve uten noen figurativ kontekst. En innflytelse mot denne retningen var Vasilij Kandinskij, som han møtte etter sin gjenkomst til Paris. Delaunay lærte ham å sette pris på den følelsesmessige kvaliteten innen farvebruk, og vekket en interesse hos ham for simultane kontraster.

En annen viktig kilde for Poliakoffs billedsprog var billedhuggeren Otto Freundlich med sine kurvede farveformkomposisjoner. Poliakoff utviklet en svært individuell uttrykksform innen det abstrakte maleri, og arrangerte forskjellige farvefelter ved siden av hverandre. Han foretrakk i stor grad brunlige og grålige farvetoner på 1940-tallet, men etter 1950-tallet førte han paletten videre, og inkluderte lyse kontrastfarvetoner. I sitt livs høst forlot Poliakoff den polykrome paletten og vendte tilbake til monokrome farver og jordfarver.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, «Serge Poliakoff», RKD kunstner-ID 64091[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Kunstindeks Danmark, oppført som Serge Poliakoff, Kunstindeks Danmark kunstner ID 1615, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 4670, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** ULAN **·** BNE **·** KulturNav **·** Munzinger (iba) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Port Talbot Town Football Club** (walisisk: *Clwb Pêl Droed Port Talbot*) er en walisisk fotballklubb fra havnebyen Port Talbot i den sørlige delen av Wales. Klubben ble grunnlagt i 1901 og lagets draktfarger er blå med hvite detaljer, mens bortedraktene er hvite med svart underdel. Port Talbot Town spiller for øyeblikket i den øverste divisjonen Welsh Premier League, og spiller sine hjemmekamper på Victoria Road. Nåværende trener er Mark Jones.

Klubben har per dags dato ikke vunnet det walisiske seriemesterskapet, men spilte finale i det nasjonale cupmesterskapet (Welsh Cup) under 2009/2010-sesongen mot Bangor City FC (2–3). Port Talbot Town deltok også under UEFA Europa League 2010/11, hvor de røk ut i første kvalifiseringsrunde mot den finske klubben Turun Palloseura (1–7).

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Wales’ flagg Chad Bond
* Wales’ flagg Jonathan Coates
* Wales’ flagg Rhys Griffiths

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Sergej Vasiljevitj Avdejev** (russisk: Сергей Васильевич Авдеев, født 1. januar 1956 i Tsjapajevsk i Samara oblast (tidligere Kujbysjev oblast) i Den russiske føderative sovjetrepublikk) er en russisk tidligere kosmonaut.

Avdejev ble ferdigutdannet ved Moskvas fysikk-ingeniør-institutt i 1979 som ingeniør-fysiker. Fra 1979 til 1987 arbeidet han som ingeniør for RKK Energia, som er et selskap som utvikler romskip. Derfra ble han utvalgt til å være kosmonaut den 26. mars 1987. Hans grunnleggende trening som kosmonaut foregikk fra desember 1987 til juli 1989. Han trakk seg tilbake som kosmonaut den 14. februar 2003.[]

Avdejev har i 1993, 1995 og 1998 fløyet ut i rommet og har i alt vært i omløp rundt Jorden i 747,59 dager, hvor han har oppholdt seg på romstasjonen Mir.[] Han har reist hele 11 968 ganger rundt Jorden, som er omtrent 515 000 000 kilometer.[] I august 2005 ble denne rekorden overgått av Sergej Krikaljov.[] Avdejev har deretter vært på romvandring i sammenlagt 42 timer og 2 minutter.[]

Referanser
----------

1. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Sergei Wassiljewitsch Awdejew, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id awdejew-sergei-wassiljewitsch, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sergey Avdeev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Crime Writers' Association** (CWA) er en britisk forening for krimforfattere. Foreningen ble grunnlagt av forfatteren John Creasey i 1953, og hadde i 2006 over 450 medlemmer.

Medlemskap i CWA er åpent for forfattere som har publisert minst en kriminalroman på et etablert forlag, eller etter innstilling fra foreningens medlemskapskomite. Fullt medlemskap er begrenset til forfattere bosatt i Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland.

Ifølge foreningens offisielle nettsted skal den:

* Bekrefte medlemmenes status som krimforfattere
* Legge til rette for kontakt mellom krimforfattere og arrangere sosiale sammenkomster
* Være en møteplass for forfattere, litterære agenter, forlag og kritikere
* Promotere medlemmenes bøker på foreningens nettsted og publisere deres offentlige opptredener

Foreningen arrangerer også skriveverksted, festivaler og litterære møter med forfattere. Sammen med Mystery Writers of America er CWA antagelig verdens mest kjente forening for krimforfattere.

Dagger-prisene
--------------

CWA er kanskje mest kjent å utdele de årlige Dagger-prisene, som sammen med Mystery Writers of Americas Edgar-pris regnes for verdens mest prestisjefulle kriminallitterære priser.

Eksterne lenker
---------------

* CWAs offisielle nettsted

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Tour de France 2007: rytterne Carlos Sastre, Juan Mauricio Soler og Iban Mayo rett før Col d’Erroymendi.
**Port de Larrau** (spansk: *Puerto de Larrau*; baskisk: *Larraineko mendatea* eller *Uthurzéhétako-Lépoua* i den lokale baskiske dialekten *Zuberoa*) er et 1 573 meter høyt fjellpass i de sentrale Pyreneene. Det danner overgangen mellom den tidligere provinsen Soule i fransk Baskerland og den spanske Valle de Salazar. Det vil si at den utgjør forbindelsen mellom departementet Pyrénées-Atlantiques og regionen Navarra. Over passet ruver den 2 017 meter høye Pic d’Orhy (på spansk *Orhi*).

Strekning
---------

Startende i Ochagavía (Navarra i Spania) er Port de Larrau 19,3 km lang med en 100 meter tunnel nær toppen. OVer denne distansen er stigningen 815 meter, et gjennomsnitt på 4,2 prosent, med et maksimum på 8 prosent.

Når en kommer fra nord fører veien først gjennom dalen Gave de Larrau, deretter opp en bratt stigning til stedet Larrau på 630 moh. Her starter den egentlige passvegen som over en lengde på 7,3 km stiger drøye 700 høydemeter til den 1 362 m høye *Col d’Erroymendi.* Uten store høydeforskjeller følger veien deretter den østlige siden til Pic d’Orhy opp til 1 424 moh. De siste 1,5 km opp til passhøyden er bratt med tre kurver. Den spanske siden er mye flatere, til landsbyen Ochagavía på 758 moh. er det 19 km. Den øvre strekningen er 10,5 km lang med en høydeforskjell på 665 meter. Mellom landsbyen Larrau og toppen passerer klatringen over Col d’Erroymendi ved 1 362 meter.

Tour de France
--------------

Port de Larrau har så langt stått to ganger på Tour de France-programmet, og er på grunn av den store stigninga klassifisert som Hors catégorie – den hardeste kategorien. I 1996 vant Richard Virenque 17. etappe til Pamplona. I 16. etappe under 2007-Touren nådde Vicente Garcia Acosta passhøyden først, tett fulgt av Juan Mauricio Soler som ledet forfølgergruppen.

* Utsyn over den øvre delen av veien over passet mot Col d’ErroymendiUtsyn over den øvre delen av veien over passet mot Col d’Erroymendi
* Utsyn fra passhøyden mot nordøstUtsyn fra passhøyden mot nordøst
* PasshøydenPasshøyden
* Passhøyden med grensesteinen. Pic d’Orhy i bakgrunnen.Passhøyden med grensesteinen. Pic d’Orhy i bakgrunnen.
* Col d'Erroymendi med Palombières (skjul som blir benyttet under ringduejakt)Col d'Erroymendi med Palombières (skjul som blir benyttet under ringduejakt)
* Col d’Erroymendi under Tour de France 2007Col d’Erroymendi under Tour de France 2007

Referanser
----------

1. ↑  1 585 meter som det står på skiltet gjelder grensesteinen ved veien ovenfor
2. ↑  «Port de Larrau - Ochagavia», *Climbbybike*.
3. ↑  «Port de Larrau - Auberge de Laugibar», *Climbbybike*.

Eksterne lenker
---------------

* Detaljert sammendrag av klatringen, engelsk
* Høydeprofil, nordsiden Arkivert 28. august 2010 hos Wayback Machine.
* Høydeprofil, sørsiden Arkivert 25. april 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Tre maarer ligger i Eifel i Tyskland.
**Maar** (også kalt **eksplosjonskrater**) er et lavt krater, ofte omgitt av en lav voll av løse utbruddsprodukter, som har blitt dannet i et eksplosivt freatisk utbrudd der lava eller magma har kommet i kontakt med grunnvann.

Maaren fylles vanligvis med vann over tid slik at det dannes en relativt grunn kratersjø. Navnet kommer fra en lokal tysk dialekt fra Daun, som i sin tid ble avledet fra det latinske *mare* som betyr sjø. Maarer er grunne, flatbunnede kratere som forskere tror har blitt dannet over diatremer som et resultat av en ekplosiv ekspansjon av magmatisk gass eller damp. Dyp erosjon av en maar vil trolig avdekke en diatrem. Maarer varierer i størrelse fra 60–2 000 m på tvers og 10–200 m dyp, og er vanligvis fylt med vann slik at de danner naturlige innsjøer. De fleste maarer har er omkranset av en lav voll som består av en blanding av løse utbruddsfragmenter og steiner som har blitt revet løs fra veggene i diatremet.

Maarer forekommer i den vestre delen av USA, i Eifelregionen i Tyskland (der de først ble beskrevet) og i andre geologisk unge vulkanske regioner i verden. Kilbourne Hole og Hunt's Hole i nærheten av El Paso i Texas er begge maarer. Den beryktede karbondioksidmettede Lake Nyos i Kamerun er en annet eksempel. Et utmerket eksempel på en maar er Zuni Salt Lake i New Mexico i USA, som er en grunn saltvannsinnsjø der det flatbunnede krateret er omtrent 1 980 m på tvers og 120 m dypt. De lave vollene som omkranser innsjøen består av løse biter av basaltisk lava og bergarter fra den underliggende diatremen slik som sandstein, skifer og kalkstein. I tillegg så finner man enkelte biter av eldgammel krystallisert stein som ble presset oppover fra store dyp under utbruddet.

Eksterne lenker
---------------

* United States Geological Survey beskrivelse av Maar med bilder (en)
* USGS: Maarer og tuffkjegler (en)
* Beskrivelse av *Morale Claim* maaren Arkivert 16. juni 2008 hos Wayback Machine. i Arizona (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Egilsstaðir
Egilsstaðir
**Egilsstaðir** er en by på det østlige Island med 2100 innbyggere (2004), som ligger ved innsjøen Lögurinn.

Egilsstaðir er oppkalt etter gården Egilsstaðir og ble grunnlagt 1947 på grunn av et behov for et servicesenter og byfasiliteter på det østlige Island. Byen er preget av å være et utdannelsessentrum og har et livlig kulturliv med mange festivaler.

Den har skole, museum, sykehus, administrasjon, hoteller og restauranter, campingplass, og bensinstasjoner.

Samferdsel
----------

Egilsstaðir betjenes av Egilsstaðir lufthavn, som er reserveflyplass for Keflavík internasjonale lufthavn og har ruter til København og Akureyri, i tillegg til hovedstadflyplassen.
Hovedveien Hringvegur går over elva Lagarfljót i nærheten av gården Egilsstaðir.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Egilsstaðir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Sveio skulekorps** er et skolekorps i Sveio kommune. Korpset ble stiftet etter vedtak i Sveio skulestyre i 1962. Antall medlemmer har gjennom de fleste årene stort sett vært mellom 20-24.

Historikk
---------

På denne siden av tusenårsskiftet har medlemstallet i hovedkorpset stort sett vært omkring 30-35 musikanter og det totale medlemstallet i korpset med aspiranter og juniorer vært rundt 40-50.

Den siste vanskelige perioden hadde korpset i 1998. Manglende rekruttering gjennom flere år samtidig som mange gikk av for aldersgrensen, medførte store vanskeligheter for organisasjonen.

Etter flere år hvor korpset enten ikke evnet å stille i NM, eller måtte ta til takke med jumboplasseringer i laveste divisjon, ble det laget en strategiplan for å få korpset opp i øverste divisjon. 

I 2001 tok Sveio skulekorps steget opp i 2. divisjon og fikk nest siste plassering. Året etter fortsette oppturen og korpset havnet på 5.-plass i samme divisjon. I 2003 gjekk Sveio Skulekorps helt til topps i divisjonen, med 96 av 100 oppnåelige poeng – den høyeste poengsummen oppnådd i samtlige divisjonar det året.

Etter seier i 2. divisjon, så korpset det som naturlig å ta steget videre opp i første divisjon, der de etterhvert har etablert seg, uten å nå helt til topps.

Drift
-----

Sveio skulekorps arrangerer to arrangementer årlig for å finansiere innkjøp av instrumenter og drift: Sveiomarknaden og en årlig brasskonkurranse.

### Sveiomarknaden

Sveiomarknaden har blitt arrangert av Sveio Skulekorps hvert år fra 1989 til 1993, og annenhvert år fra og med 1995. Gjennom dette arrangementet mønstrer en kunst og håndverk, næringsliv og frivillige lag og organisasjoner for å presentere Sveio for bygdefolk og Haugalandet/Sunnhordland. Til Sveiomarknaden hører også tivoli, underholdning, politikk og musikk. Sveiomarknaden samler 4–5 000 og er det største arrangementet i Sveio kommune.

### Årlig Brasskonkurranse

Sveio Skulekorps arrangerer hvert år i november en korpskonkurranse i Festiviteten Haugesund Konserthus i Haugesund. Tradisjonelt har dette vært en korpskonkurranse med en skolekorpsklasse (Brass) og en amatørkorpsklasse. Konkurransen har de siste årene blitt utvidet med flere skolekorpsklasser, der skolekorps janitsjar har blitt en egen klasse.

Dommerne er fra det norske korpsmiljøet, med god erfaring fra konkurransedømming.

De tre første i hver klasse og divisjon får pokal. Vandrepokal blir tildelt korpset med høyest poengsum, og den beste solisten får også pokal. Alle korps får diplom og en skriftlig vurdering av dommerne.
**«Maaneskinsmøyane»** (i moderne nynorsk ortografi: **«Måneskinsmøyane»**) er et dikt av Arne Garborg fra *Haugtussa*, utgitt første gang i 1895. I diktet maler Garborg med ord et bilde av Veslemøy som ser ut i vinternattens måneskinn og opplever månens stråler som dansende jomfruer.

«Måneskinsmøyane»
-----------------

Jordi søv i sitt Vinterlin.
Bjørki den unge, rimkvit og fin,
stend som i Sylve skòri,
eller som bygd av Stjerneskin.
Jordi søv i sin Vinterblund.
Månen lyser paa Himilrund.
Tusund av Diamantar
glimar um Grein i den frosne Lund.
Bråkveikt blenkjande, strålerein
bivrar den Glitring um Kvist og Grein.
Det er liksom Lunden livde,
strødd med Perlur og Glimestein.
Stirande inn i den sylvblå Glans
Veslemøy stend utan Hugs og Sans;
då ser ho med ein Gong Møyar,
kvite Møyar som gjeng i Dans.
Kvite Møyar som gjeng i Ring;
stille sviv dei i Stìg og Sving.
Det er som ein Dans i Draumar
til Takt av stilslegt Sylvklokke-Kling.
Bygde er dei av Lufti blå;
Kjolar av Måneflor hev dei på;
sauma med Stjerneglitter,
løynande lett dei Barmar små.
Håret flyt i vallande Flaum
ned yvi Rygg som ein sylvgrå Straum.
Yvi dei bleike Vangar
Stjerne-Augo i stille Draum.
Aldri såg dei den varme Dag;
stilt det er i det Ungdomslag.
Stivt dei i Dansen smiler.
Kalde søv desse Andlits-Drag.
Lengi tryllt maa Veslemøy stå,
drøymd den Dansen stirande på.
Då nikkar dei som til Helsing.
Og kverv i Luft som ein Frostrøyk grå.

Bruk av diktet
--------------

* Lynni Treekrem bruker teksten i sangen «Måneskinsmøyane» på albumet *Haugtussa* utgitt i 1995
* Helene Bøksle bruker teksten i «Måneskinnsmøyane» på albumet *Elverhøy* utgitt i 2006.
* Svein Hundsnes bruker teksten i «Haugtussa, Orkestersongar ved romantikkens grense», urfremført av Eir Inderhaug og Stavanger Symfoniorkester i en samproduksjon med NRK.

Eksterne lenker
---------------

* Teksten til *Haugtussa*

Portal: Litteratur
**Sergej Ivanovitsj Kisljak** (russisk: Сергей Иванович Кисляк; født 7. september 1950) er en russisk diplomat som fra 2008 har vært sitt lands ambassadør i USA.

Biografi
--------

I 1973 avsluttet Kisljak et studium ved Moskvas fysikalske ingeniørinstitutt, og i 1977 et studium ved Akademiet for Sovjetunionens utenrikshandel. Samme år begynte han i det sovjetiske utenriksministerium.

I 1981 ble Kisljak annensekretær ved Sovjetunionens FN-delegasjon i New York. I 1985 ble han førstesekretær og flyttet til den sovjetiske ambassade i Washington D.C.

Fra 1989 til 1991 var Kisljak stedfortredende direktør for avdelingen for internasjonale organisasjoner i det sovjetiske utenriksministerium. Deretter var han i to år stedfortredende direktør for avdelingen for internasjonalt vitenskapelig og teknisk samarbeid i det russiske utenriksministerium, til han i 1993 ble utnevnt til direktør for samme avdeling. I 1995 ble Kisljak direktør for avdelingen for sikkerhet og nedrustning i det russiske utenriksministerium.

I 1998 ble han utnevnt til russisk ambassadør i Belgia og bosatte seg i Brussel. Samtidig var han akkreditert som Russlands permanente representant ved NATO. .

Den 26. juli 2008 ble Kisljak utnevnt av den russiske president Dmitrij Medvedev til ambassadør i USA.

Referanser
----------

1. ↑  «Agreement on the Destruction of Chemical Weapons, the Dismantlement of Decommissioned Nuclear Submarines, and the Physical Protection, Control and Accountancy of Nuclear and Radioactive Material». Global Affairs Canada.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BBC Things
 |