recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anette Marie Augdahl** (tidligere **Fossum)** (født 21. mai 1981 i Fredrikstad) er en norsk sanger. 

Siden 2002 har hun vært fast vokalist i gruppa Clink. I 2006 ga Clink ut platen *Paper Birds* med Augdahl som hovedvokalist.

I 2009 var hun med i juleshowet *Fredrikstadguttane ser stjerner*. Vinteren 2010 var hun med i TV 2-programmet Det store korslaget. Hun sang i koret til Åge Sten Nilsen, det samme koret som vant konkurransen.

I januar 2010 fikk Augdahl Frederikprisen for sin opptreden i *Fredrikstadguttane ser stjerner*, korene hun leder i Fredrikstad og for sin deltagelse i Det store korslaget.

18. mai 2011 hadde hun lanseringskonsert for sitt debutalbum *LIFE*, som har Roger Amundsen som produsent. All musikk og tekster på albumet er skrevet av Augdahl og Amundsen.

  

Under innspillingen av The Voice i 2015 ble hun valgt av Yosef Wolde-Mariam, bedre kjent som Madcon-Yosef, til å være med i hans gruppe og jobbe med ham som mentor.

I historiens første Winter Classic på norsk is i 2017, hadde Augdahl en stor rolle som vokalist. I åpningsshowet, som også var en del av Fredrikstads 450-års jubileum, fremførte hun blant annet låten "Skyfall"!

Referanser
----------

1. ↑  Bandomtale fra Fredrikstad plateselskap fra fredrikstadplateselskap.no
2. ↑  Anmeldelse fra Fredriksstad Blad fra f-b.no
3. ↑  Anmeldelse fra Fredriksstad Blad fra f-b.no
4. ↑  Artikkel i Fredrikstad Blad fra f-b.no
5. ↑  Artikkel i VG fra vg.no
6. ↑  Artikkel i Fredrikstad Blad fra f-b.no
7. ↑  F-B.no - Konsert for livet
**Peter Nicolai Arbo** (født 22. august 1953 i Bodø) er en norsk samfunnsforsker og universitetspolitiker. Han er professor ved Norges fiskerihøgskole, som inngår i Fakultet for biovitenskap, fiskeri og økonomi ved Universitetet i Tromsø. Han har vært medlem av universitetsstyret ved Universitetet i Tromsø. Han var medlem av det regjeringsoppnevnte Stjernø-utvalget som la frem NOU 2008:3 om «Ny struktur i høyere utdanning», og ble i 2010 av regjeringen utnevnt til medlem av Europautredningen, et offentlig utvalg ledet av Fredrik Sejersted som skal gjennomgå EØS-avtalen. Han er utnevnt av Nærings- og handelsdepartementet til nestleder i styret i Selskapet for industrivekst (hvor Åslaug Haga er styreleder), og er styreleder i programstyret for Norges forskningsråds program *Demokrati, styring og regionalitet*.

Han forsker på innovasjon, bedrifts- og næringsutvikling, offentlig politikk og planlegging, med et særlig fokus på nordområdene. 

Arbo er utdannet i samfunnsplanlegging ved Universitetet i Tromsø, studerte internasjonal økonomi ved Europa-colleget 1981–1982 og ble cand.polit. med hovedfag i (tverrfaglig) samfunnsvitenskap ved Universitetet i Tromsø i 1985, med hovedoppgaven *Strukturering av arbeidsmarkeder: Bidrag til en institusjonell analyse*. Han har vært førstekonsulent og distriktssjef i Statens pristilsyn for Troms og Finnmark, og ble i 1987 ansatt ved Forskningsstiftelsen ved Universitetet i Tromsø (FORUT, senere NORUT), hvor han jobbet til 1997. Deretter ble han ansatt ved Institutt for samfunnsplanlegging og lokalsamfunnsforskning ved Universitetet i Tromsø, før han i 2001 begynte ved Norges fiskerihøgskole.

Bibliografi
-----------

* Peter Arbo, Tove Bull og Ådne Danielsen: *Utdanningsamfunnet og livslang læring*, Gyldendal 2013, ISBN 978-82-054-4707-3
* Peter Arbo og Bjørn Hersoug: *Oljevirksomhetens inntog i nord – næringsutvikling, politikk og samfunn*, Gyldendal 2010, ISBN 978-82-05-40380-2
* Peter Arbo og Hallgeir Gammelsæter: *Innovasjonspolitikkens scenografi – nye perspektiver på næringsutvikling*, Tapir 2004, ISBN 978-82-519-1935-7

Referanser
----------

1. ↑  Stjernø-utvalget: Utvalg for høyere utdanning, *Regjeringen.no*
2. ↑  Arbo i EØS-utvalg[*død lenke*], UiT, 14. juli 2010
3. ↑  Styret i SIVA Arkivert 7. februar 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  Nye styremedlemmer i SIVA, *Regjeringen.no*
5. ↑  Demokrati, styring og regionalitet (DEMOSREG) Arkivert 21. februar 2015 hos Wayback Machine. *Forskingsrådet.no*

Eksterne lenker
---------------

* Arbo, Peter hos Universitetet i Tromsø
* (no) Publikasjoner av Peter Arbo (forsker) i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Peter Arbo (forsker) i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
Landsbyen Fontana med borgen Tarasp
**Tarasp** er et distrikt i kommunen Scuol i Nedre Engadin i den sveitsiske kantonen Graubünden.

Til og med 31. desember 2014 var Tarasp en selvstendig kommune. Fra 1. Januar 2015 ble Tarasp innlemmet i kommunen Scuol sammen med kommunene Ardez, Ftan, Guarda og Sent. Den tidligere kommune hadde drøye 300 innbyggere. Kommunen bestod av borgen Tarasp og ti fraksjoner (landsbyer) rundt denne (Aschera, Avrona, Chants, Chaposch, Florins, Fontana, Sgnè, Sparsels, Vallatscha og Vulpera).

I middelalderen (fra og med 1000-tallet) var Tarasp et eget herskap, dvs. var eiendom av en egen friherre, som holdt til i borgen Tarasp. I 1464 ervervet habsburgerne dette herskapet. Området forble derfor under østerriksk forvaltning selv etter at habsburgerne i 1499 hadde gitt opp sitt krav på Engadin. Tarasp var dermed en østerriksk eksklave i Graubünden. Den tilfalt Sveits først fra og med riksdeputasjonsbeslutningen i 1803.

Tarasps befolkning er i motsetning til resten av Engadin katolsk. Dette kommer av det langvarige østerrikske overherredømmet. Derimot har befolkningen – til tross før østerriksks overherredømme og i likhet med resten av Nedre Engadin – vært overveiende retoromansktalende. Fremdeles er retoromansk kommunens eneste offisielle språk, selv om tysk siden 1980-tallet er i flertall. Ved folketellingen i 2001 anga 52 % tysk og 38 % retoromansk som morsmål.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tarasp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Jenbach** er en østerriksk kommune i Unterinntal, 36 km øst for Innsbruck. Det fins betydelig industri i byen, spesielt innen jernbearbeidelse.

Jenbach ble nevnt for første gang i 1269. Byens betydning i metallproduksjonen skriver seg fra 1410, da man begynte å smelte sølv- og koppermalm fra gruvene i Schwaz. Etter at edelmetallene begynte å ta slutt, ble det bygget et jernsmelteverk i 1685. Dette var begynnelsen på bedriften *Jenbacher Werke*, som på 1900-tallet bl.a. fremstilte lokomotiver. Etter at General Electric kjøpte verkene i 2003, heter aksjeselskapet i dag *GE Jenbacher AG*. Selskapet er ledende i produksjon av gassmotorer og i desentralisert varmeutnyttelse og strømproduksjon (kraft-varme-kobling).

I Jenbachs stasjon møtes jernbanelinjer med tre ulike sporvidder. Jenbach er stoppested for fjerntogene mellom Innsbruck og München, Salzburg eller Wien (normalspor, dvs. 1435 mm). Videre er Jenbach sluttstasjonen for tannhjulbanen Achenseebahn (sporvidde 1000 mm), som fortsetter nordover til Achensee. Til slutt har også Zillertalbahn (sporvidde 760 mm) sin sluttstasjon i Jenbach, og fortsetter derfra sydover til Mayrhofen i Zillertal.

Referanser
----------

1. ↑  «Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 9. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jenbach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Eisenhardtborgen** (tysk: *Burg Eisenhardt*) er en borg i utkanten av byen Bad Belzig. Borgen ligger på en høyde i landskapet Hohe Fläming (Høye Fläming) i Landkreis Potsdam-Mittelmark i den tyske delstaten Brandenburg. Høyden hvor borgen er oppført kalles Bricciusberg etter St. Briccius-kirken i umiddelbar nærhet.

Historie
--------

Vest-slaviske hevellere slo seg ned på stedet på 800-tallet og bygget en borg. Borgen nevnes i kjente skriftlige kilder første gang i 997 som *burgwardium belizi* i et dokument utstedt av den tysk-romerske keiser Otto III. Otto III forlente borgen til erkebispesetet i Magdeburg (*Erzstift Magdeburg*). På 1100-tallet lyktes det askanierne under Albrekt Bjørnen å overta borgen.

Fra 1425/1426 tilhørte borgen huset Wettin. Den saksiske kurfyrsten Ernst ga i 1465 borgen navnet *Eisenhardt* (*hard som jern*). Borgen skulle være uinntagelig for alltid. Kurfyrst Ernst foretok fra 1477 vesentlig utvidelser av borgen, og den ble omgjort til et representativt slott. På 1500-tallet ble det oppført et stort saltlager, på det tidspunktet en meget verdifull vare. 

I den schmalkaldiske krig ble Belzig 1547 ødelagt av keiserlige tropper. Under tredveårskrigen utførte svenskene i 1632 store ødeleggelser på borgen. Først i 1680 ble borgen gjenoppbygget, under ledelse av Johan Georg III av Sachsen.

Tsar Peter den store overnattet på borgen i 1712, på vei til sin sønns bryllup.

Slaget ved Hagelberg var en del av de tyske befrielseskrigene mot Napoleon og fant sted vest for Belzig 27. august 1813. Inntil folkeslaget ved Leipzig hadde Sachsen stått på Frankrikes side. Dette medførte at ved Wienerkongressen i 1815 måtte Sachsen avstå Belzig til det seirende Preussen.

Borgen ble lite skadet under den andre verdenskrigen. I 1956 som var under DDR-tiden, ble det tatt initiativ til å lage et museum på stedet. Etter Tysklands gjenforening i 1990 er det gjennomført store restaureringsarbeider.

Dagens bruk
-----------

Idag inneholder borgen et museum (hvor slaget ved Hagelberg er gjengitt med tinnsoldater), offentlige kontorer, et bibliotek og et hotell.

Litteratur
----------

* Peter Feist: *Burg Eisenhardt in Belzig*. Kai Homilius Verlag, Berlin 1995, ISBN 3-931121-03-8, (Utdrag)

Bildegalleri
------------

* PorthusetPorthuset
* SaltlageretSaltlageret
* TårnetTårnet
* Borgen med milesteinenBorgen med milesteinen
* Byen Bad Belzig og borgenByen Bad Belzig og borgen

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 10922, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Byen Bad Belzigs internettside Besøkt 9. oktober 2012
3. ↑  burgerbe-blog.de Arkivert 5. september 2012 hos Wayback Machine. Besøkt 9. oktober 2012

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Devaluering** er en nedskrivning av verdien på en valuta med fast vekslingskurs. Dette styres av sentralbanken som med en grad av fastkurspolitikk setter et lavere mål for sin valutas verdi i forhold til andre valutaer. Man sier at man reduserer/nedskriver verdien av valutaen.

Ved fastkurspolitikk er det satt et mål for en valutas verdi i forhold til f.eks. utenlandske valutaer eller gull. Om målet settes for høyt, svekkes handelsbalansen, og importoverskuddet resulterer i at sentralbanken må kjøpe sin egen valuta med betaling i utenlandske valutaer eller gull, noe som ikke kan fortsette over lengre tid. Om målet settes for lavt, må sentralbanken selge egen valuta og bytteforholdet gir høyere importpriser med importert inflasjon som resultat.

Selve valutakursen fastsettes i det internasjonale valutamarkedet. Når valutakursen svekkes der, kalles det depresiering. Depresiering i forbindelse med nedskrivningen oppnås ved at sentralbanken slutter å støtte/kjøpe sin egen valuta, ev. selger sin egen valuta. En devaluering vil gi redusert tillit til valutaens verdi og økt risikopremie. Dette forsterker salgspresset mot valutaen og gir krav om økt avkastning i form av renter.

Det motsatte av devaluering/nedskrivning er oppskrivning av valuta, mens en revaluering ikke behøver endre bytteforholdet, om man erstatter pengeenheten ved veksling fra gammel pengeenhet til ny, som da Tyrkia revaluerte sin valuta 1. januar 2005.

Devaluering i Norge
-------------------

I 1986 og i 1993 devaluerte Norges Bank den norske kronen. I 1986 skyldtes dette svekket eksportbalanse som følge av økt lånefinansiert import og utsikter til varig svekket oljepris. I 1993 var bakgrunnen for devalueringen en vedvarende internasjonal valutaspekulasjon mot valutaer med fastkurspolitikk. Den amerikanske finansmannen George Soros var en sentral aktør i denne spekulasjonen som hovedsakelig rettet seg mot sentralbankene i EU-området.

Se også
-------

* Inflasjon
* Hyperinflasjon
* Revaluering
* Valuta

Referanser
----------

1. ↑  «Valutakurser fra Oslo Børs». Statistisk sentralbyrå. Arkivert fra originalen 8. august 2007. Besøkt 1. januar 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Ghormeh sabzi** (persisk: قورمه‌ سبزی) eller Khoresht sabzi (persisk: خورشت‌ سبزی), også stavet qormeh sabzi, er en iransk urtegryte. Det regnes som Irans nasjonalrett. Det er en veldig populær rett i Iran. Den serveres i en egen rett, men den spises vanligvis med ris.

bakgrunn
--------

Det sies at Ghormeh sabzi har en historie på tusenvis av år. Det som er sikkert er fraværet av en nøyaktig dato eller sted som opprinnelsen til denne iranske nasjonale urtegryten. Selv i dag har Ghormeh sabzi variasjon i forskjellige regioner i Iran. Det er sannsynlig at denne variasjonen også har forekommet over tid. Basert på dette kan det konkluderes med at det som i dag er kjent som Ghormeh sabzi er et produkt av en prosess med gradvise endringer og stabilisering av de resterende eksemplene. Handlelistene til hoffkjøkkenene til kongene av Iran er de eldste dokumentene som gir oss informasjon om kvaliteten og kvantiteten på råvarene til denne maten.

tilberedning
------------

Hovedingrediensene er en blanding av sauterte urter, hovedsakelig bestående av persille, purre, grønn løk, og koriander, eller lignende, egentlig kan alle mørke bitre grønnsaker brukes, for eksempel grønnkål eller kålrot, selv om ingen er en del av den originale oppskriften.  

Denne blandingen tilberedes med røde bønner, gul eller rød løk, svart lime (tørket limou-Amani/persisk lime), og gurkemeiekrydret lam/ biff eller spiselig sopp. Retten serveres deretter med "polo" (persisk halvt kokt og dampet ris) eller over tahdig (Ris i bunnen av kjelen).  

Financial Times bemerket at det er mye uenighet blant iranere om ingrediensene som brukes i gryteretten.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Lars Alldén** (født 1944) er en norsk sosiolog, forfatter og forlagsmann, tidligere politiker[] og pressemann. 

Alldén arbeidet i Universitetsforlaget som forlagsredaktør og sjefredaktør, før han i 2000 ble rettighetsansvarlig i H. Aschehoug & co. 

Han var formann i Det norske studentersamfund i 1969 som SUFs kandidat. Han var den første som ledet Operasjon Dagsverk i 1964.[] I 1969-1971 var han ansvarlig redaktør for ukeavisen *Orientering* og i 1975-77 journalist i denne avisens etterfølger *Ny Tid*. Han var sentralstyremedlem i Sosialistisk Folkeparti (SF) 1969-1977 og hovedstyremedlem i Sosialistisk Venstreparti (SV) 1975-1977.[] Han medvirket til Pax Leksikon.

Alldén har hatt flere offentlige tillitsverv innen kultur-, sosial- og forsvarspolitikk.[] Han var formann i Norsk faglitterær oversetterforening. Han har forfattet, redigert og oversatt fagbøker om politiske, sosiale og historiske spørsmål.

Bibliografi
-----------

* 

* (no) Publikasjoner av Lars Alldén i BIBSYS
* *Det norske samfunn* ISBN 82-05-16652-8
* Allden, Lars mfl (red) (1986). *Norske samfunn*. Gyldendal. ISBN 8205166528.
* Alldén, Lars (1968). *U-hjelp og imperialisme*. Oslo: Pax.

Referanser
----------

1. ↑   deichman.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Et ganske ungt borettslag på Grünerløkka - Deichman.no* **(norsk)**.
3. ↑  *Sosialisme på norsk*. Pax. 1981. ISBN 8253011180.
4. ↑  Hjellum, Torstein (1992). *"Noen av oss har snakket sammen"*. no#: Alma Mater. ISBN 8241901143.
5. ↑  *Bokhistorie. Bibliotekhistorie*. NBBS. 2019. ISBN 9788292685020.
6. ↑  *Minerviana gjennom 50 år*. xx#: Den konservative studentforening. 1976.
7. ↑  Risanger, Otto (1976). *SV blir til*. no#: Sampress. ISBN 8290210000.
8. ↑  *PaxLeksikon*. xx: Pax forlag. 1982. ISBN 8253012349.
9. ↑  *Vår samtid*. Kunnskapsforl. 1986. ISBN 8257302872.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
Skjeringa sett fra sørøst, med havna i bakgrunnen.
Sett fra nord, det nye Sysselmannsbygget på Skjeringa til venstre, Sysselmannsgården til høyre, og Telenors hovedantenne i bakgrunnen.

  

**Skjeringa** (tidligere skrevet *Sjæringa*) er et høydedrag rett nord for sentrum av Longyearbyen på Svalbard. Stedet ligger på en høyde over Sjøområdet. Her oppe ligger Sysselmannsgården fra 1955 og de nye lokalene til Sysselmannen på Svalbard. Videre ligger Statsbyggs lokaler og den nå nedlagte Taubanesentralen her, samt lokalene og hovedantennestasjonen til Telenor Svalbard AS.

Den opprinnelige etableringen på Skjeringa var Svalbard radio, som i 1930 ble flyttet inn til Longyearbyen fra Green Harbour lengre ute i Isfjorden. Svalbard radio ble brent under andre verdenskrig, men bygget opp igjen og huser nå hovedkvarteret til Telenor på Svalbard.

Navnet kommer av at Arctic Coal Company felte ut ei skjæring langs fjellet her for å få plass til vei og taubane ned til Hotellneset i nordvest.

Referanser
----------

1. ↑  «Skjeringa». *Place names in Norwegian polar areas*. Norsk Polarinstitutt. 28. mars 2017. Besøkt 26. januar 2019.
**Den anglo-spanske krigen 1727–1729** var en begrenset krig som fant sted mellom Storbritannia og Spania sent i 1720-årene, da britene mislykkes i en blokade av Porto Bello og spanjolene mislykkes å erobre Gibraltar. Krigen endte med en status quo ante bellum etter freden i Sevilla.

Bakgrunn
--------

Under den spanske arvefølgekrigen tapte Spania Gibraltar ti en engelsk-nederlandsk flåte og da krigen var over i 1714, ble Spania tvunget til å akseptere tapet av Gibraltar i freden i Utrecht. Tross i dette hadde Spania langvarige planer om å ta tilbake både Gibraltar og øya Menorca fra britene.

Etter Wien-traktaten i 1725 fikk Spania støtte fra Østerrike og mente at tiden var inne på å prøve og ta tilbake Gibraltar. Som en reaksjon undertegnet britene Hannover-traktaten med Frankrike og Preussen.

Noen historikere mener at krigen begynte i 1726, fordi spenningen mellom Storbritannia og Spania alt var særdeles spent på den tiden. En britisk flåte ble sendt til Spansk Vestindia for å forstyrre den spanske skipstransporten, uten å faktisk starte en krig.

Handlinger
----------

### Porto Bello

Storbritannia hadde prøvd å bruke sjømakten sin tidlig i striden ved å blokkere Porto Bello i Panama, men forsøket viste seg å bli katastrofalt. 4 000 mann mistet livet av sykdom. Hovedformålet med blokaden var å hindre spanske galeier å seile til Spania, men blokaden mislykkes og britene trakk seg tilbake.

### Beleiringen av Gibraltar

Den 11. februar 1727 startet Spania, ledet av Marquis de la leste Torres og sjefsingeniør i det spanske kongelige ingeniørkorpset markien av Verboom, beleiringen av byen (Den trettende beleiringen av Gibraltar). Forskjellige kilder oppgir de spanske styrkene til mellom 12 000 og 25 000 mann, mens de britiske forsvarene var 1 500 i starten av beleiringen og opp til rundt 5 000 mann etter hvert, ført inn til sjøs av en flåte kommandert av Charles Wager.

Etter en fire måneder lang beleiring, med flere mislykkede og dyrekjøpte forsøk, ga spanjolene opp og trakk seg tilbake 12. juni. Spania  hadde mistet over 1400 mann, mens britene hadde tapt rundt 300 mann.

Spanjolene hadde ventet materiell hjelp fra østerrikerne, slik det var lovet i Wien-traktaten, men dette kom for sent frem. Østerrikerne ble utmanøvrert av britiske diplomater, som hadde inngått en avtale med de i hemmelighet, for å hindre at de blandet seg inn i krigen.

Fred
----

Det fant ikke sted flere handlinger, og det ble erklært våpenhvile i februar 1728, og en forberedende avtale kom i stand i mars med El Pardo-konvensjonen og kongressen i Soissons. Den endelige fredsavtalen, som bekreftet status quo, ble underskrevet i 1729 med freden i Sevilla. Mange av de utestående sakene mellom de to statene var uløste, og et tiår senere brøt krigen om ørene til Jenkins ut mellom dem. Storbritannia kom ut av konflikten med en særdeles sterk allianse med Østerrike, som varte frem til 1756.

Eksterne lenker
---------------

* Dagboka til en soldat i garnisonen i Gibraltar under omleiringa i 1727
* ASEDIO DE GIBRALTAR (1727)
* La guerra de 1726-1727. Leene campetña dere leste Indias

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Jan Błoński** (født 19. desember 1949 i Kuryłówka i Polen, død 15. desember 2020 i Warszawa) var en polsk sportsfunksjonær innen akesporten.

Biografi
--------

Błoński studerte juss ved Universitetet i Wroclaw og var der aktiv roer i *Akademicki Związek Sportowy*, det polske studentsportsforbund.

Fra 1980 til 1988 var han visepresident for *Ludowe Zespoły Sportowe*, sportsforeningsforbundet. I 1988 ble han valgt til president for det polske akesportforbund *Polski Związek Sportów Saneczkowych* (PZSSan) og innehadde vervet til 26. juni 2010. Etter at presidenten for forbundet, Michał Jasnosz, døde 29. september 2019, kom Błoński igjen tilbake som interimpresident. Det varte til 12. september 2020. Han var dessuten mangeårig medlem av såvel forstanderskapet og presidiet i den polske olympiske komité.

Błońskis langvarige engasjement førte også til at det i Krynica-Zdrój ble anlagt en akebane med kunstis. Han mottok FILs æresmedalje i sølv.

Błoński virket også innen turistbransjen. Fra 1995 til 1998 var han visepresident for Sport- og turismebyrået og med dette ansvarlig for utviklingen av Sejmens *Lov om turistiske tjenesteytelser* (1997). Fra 2011 var han president for *Mazowieckiej Regionalnej Organizacji Turystycznej* (MROT). Błoński var dosent ved flere høyskoler for fra 2006 til 2010 kansler for *Wyższej Szkole Organizacji Turystyki i Hotelarstwa*, Høyskolen for turisme og hotellmanagement i Warszawa.

Błoński døde i desember 2020 fire dager før sin 71. fødselsdag av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   www.pzssan.pl, besøkt 20. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   iaks.sport, besøkt 13. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. januar 2021. Besøkt 30. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Namdalspil** (vitenskapelig navn: *Salix x smithiana*) er et løvtre og en høyreist eller tidvis mere rund busk av vierfamilien av 2–7 meters høyde, maksimalt 10 meter og da høyreist. Arten likner fløyelsvier, men bladene er kortere og bredere, bladstilken er mere gulbrun og svake behåret, og arret i kapselen er ikke så tydelig splittet og utbøyd som hos fløyelsvier. Den er sjelden i Norge, men relativt vanlig dyrket eller gjenstående langs kysten opptil Bodø. Den foretrekker fuktig grusjord langs bekker, elver og veigrøfter. Arten blomstrer i mai.

Grenene er lys grønnbrune av farge og snaue eller litt hårete. Den har bredere, mer hengende og bredere elliptiske og 6–13 cm lange blader som er bølget i lengderetningen. Bladet er 2–4 cm bredt, kan være litt bøyd ytterst mot spissen, og er på undersiden grågrønt og noe hårete. Bladstilken er 9–17 mm lang, gulbrun og normalt litt behåret. Det er 10–17 par sidenerver på bladet. Arten har sjelden øreblad.

Raklene har brune skjell og inntil 7 mm lang, skaftet kapsel som er grønn, men tett grålodden. Det oppadvendte arret er utbøyd, men kort og nesten ikke spaltet.

Utbredelse
----------

Namdalspil vokser i Nord-Europa, og er i Norden sjelden og stort sett plantet på det sentrale Østlandet, på Sørlandet og langs kysten opp til Bodø. Den finnes også spredt i hager og parker i Sør-Sverige, rundt Helsingfors, og i hele Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger»Åpent tilgjengelig. Artsdatabanken. 14. april 2023. Besøkt 14. april 2023.
2. ↑  Hegre H, Solstad H, Alm T, Fløistad IS, Pedersen O, Schei FH, Vandvik V, Vollering J, Westergaard KB og Skarpaas O (11. august 2023). «Karplanter. Vurdering av økologisk risiko for namdalspil *Salix ×smithiana* som PH (LO i 2018) for Fastlands-Norge med havområder»Åpent tilgjengelig. *Fremmedartslista 2023*. Artsdatabanken. Besøkt 17. september 2023.

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007, ISBN 978-82-05-32563-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) *namdalspil* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *namdalspil* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *namdalspil* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *namdalspil* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *namdalspil* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *namdalspil* hos Tropicos Rediger på Wikidata
**Njagan** (russisk: Нягань) er en by nordvest i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger 40&nb;km vest for elva Ob, og rundt 230 km nordvest for Khanty-Mansiysk. Innbyggertall: 56 400 (2007 est.), 52 610 (folketelling 2002), 54 061 (folketelling 1989).

Bynavnet kommer fra elva Njagan-Jugan, ei sideelv til Ob. 

Njagan er av de yngste byene i Vest-Sibir. Den ble grunnlagt i 1965 som et senter for skogsdrift, og het opprinnelig *Njakh* (Нях). Navnet ble endret til Njagan 15. august 1985, samtidig med at bosetningen fikk bystatus. 

Byen er i dag primært et senter for petroleums og naturgass-industrien.

Njagan ligger i et flatt og myrlendt område, og regionen er kjent for plutselige temperaturfall. 

Jernbanen fra Jekaterinburg til Ob-regionen ble åpnet gjennom Njagan 2. april 1967. Njagan lufthavn, 10 km øst for byen, ble åpnet i 1993.

I 2000 ble det åpnet et regionalt museum i Njagan.

Kjente personer fra Njagan
--------------------------

* Marija Sjarapova (f. 1987), tennisstjerne

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nyagan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Byer i Khanty-Mansia |
| --- |
| Administrativt senter: Khanty-Mansijsk |
| Flagget til Khanty-Mansia | Belojarskij **·** Jugorsk **·** Kogalym **·** Langepas **·** Ljantor **·** Megion **·** Neftejugansk **·** Nizjnevartovsk **·** Njagan **·** Pokatsji **·** Pyt-Jakh **·** Raduzjnyj **·** Sovetskij **·** Surgut **·** Uraj | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Maurício de Oliveira Anastácio** (født 1962), kjent som **Maurício**, er en brasiliansk tidligere fotballspiller.

Maurício er best kjent for å ha scoret målet for Botafogo i finalen av Campeonato Carioca i 1989 som vant klubben dens første trofé på 21 år.

I 1990 hentet Celta Vigo ham til spansk seriefotball. Maurício spilte nitten kamper og scoret to mål for Celta Vigo i 1989/90-sesongen under et opphold som endte med nedrykk fra Primera División.

Under Paulo Roberto Falcãos landslagsledelse fikk Maurício sin enslige opptreden for Brasil som innbytter i en vennskapskamp mot Paraguay i februar 1991.

### Landskamper

| Nr. | Dato | Hjemmelag | Resultat | Bortelag | Arena | Mål | Bytte | Merknader |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1991-02-2727. februar 1991 | Brasil  | 1–1 |  Paraguay | Estádio Pedro Pedrossian, Campo Grande  |  | Inn | Vennskapskamp |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurício – K League database Rediger på Wikidata

* (en) Maurício – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Maurício – Sambafoot Rediger på Wikidata
* Profil hos BDFutbol
**Gunnlaug Moen Hembery** (født Moen den 13. mai 1971 i Drammen) er en norsk billedkunstner, illustratør og avistegner. Hun er særlig kjent for illustrasjoner til avisa Dagbladet i Oslo i perioden 2000-2012. Hun har også illustrert for de engelske avisene The Guardian og The Finacial Times. Hun har tegnet for tidsskriftene Vinbladet, BBC Radio Times, Nursery World, Folkemusikk, Psykologisk Tidsskrift og Bonytt.[]

Moen har utdannelse innen fotografi, visuell kommunikasjon, tegning og grafisk design fra Norge, og illustrasjon og grafikk fra Birmingham Institute of Art & Design i England fra 1996 til 2000, og animasjon fra Bristol School of Animation ved University of West England.[] Hun har siden 2000 arbeidet frilans for Dagbladet, men har også arbeidet med bokillustrasjon, reklame, plakater, grafisk design, grafikk og animasjon. Tegningene hennes er ofte utført i svart tusj og fargelagt digitalt ved hjelp av bilderedigeringsprogrammer. Noen av hennes kunder har vært Den Nye Opera, The English Touring Opera, Vinmonopolet, Helsetilsynet, Vestfossen Kunstlaboratorium, Gyldendal, Samlaget, Akershus Litteraturfestival og Den Norske Musikkhøgskolen.

Moen vant en animasjonskonkurranse The Bristol School Of Animation Storyboard Competition i 2004 arrangert av BBC Animation, Aardman Animation, Bolex Brothers and University of West England.[] Hun ble tildelt Nedre Eikers kommunes kulturstipend, Barbara Vogler og Gudbrand Moe Kunststipend, for lokale billedkunstnere i 2009.

Hun har avholdt mange seperatutstillinger og vært med i en rekke fellesutstillinger, som Kunst rett Vest. Kunst rett Vest ble i 2016 avholdt på Dikemark sykehus i Asker hvor hun hadde eget prosjektrom med tegninger med kritt på sort vegg. 

I en periode var hun kunstanmelder for avisen Drammens Tidene. Hun har undervist tegning, animasjon og illustrasjon på kunsthøgskole og kulturskole og har hatt flere prosjekter i Den Kulturelle Skolesekken. 

Etter nærmere ti år i England, hvor hun bodde i Birmingham og Bristol, har Moen hatt atelier på tettstedet Vestfossen i Buskerud. 

Moen var leder for faggruppen for illustratører i Norge, Grafill Illustrasjon frem til 2012. Hun er også medlem i Tegnerforbundet og Norges Billedkunstnerer (NBK).

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Reisegg, Øyvind (21. april 2023). «Gunnlaug Moen Hembery». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 13. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Gunnlaug Moens hjemmesider

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Bataan kjernekraftverk** er et kjernekraftverk på Bataanhalvøya på Filippinene. Det ligger ca. 100 km vest for landets hovedstad Manila. Byggingen av anlegget ble fullført, men reaktoren ble aldri tatt i bruk. Anlegget ligger på et 3.57 km² stort område i Morong vest på Bataan, under statens kontroll. Det var Filippinenes eneste forsøk på å bygge et kjernekraftverk. 

Byggingsprosjektet startet i 1976, og kraftverket stod ferdig i 1985. I 1986 bestemte den nylig påtroppede presidenten Corazon Aquino at anlegget allikevel ikke skulle åpne, som en direkte konsekvens av den skremmende Tsjernobylulykken som hadde funnet sted noen dager tidligere. Ved denne avgjørelsen ble det også tatt hensyn til lokalbefolkningens synspunkter rundt prosjektet. Selv om anlegget aldri ble satt i drift, står det fortsatt rimelig intakt med den ene reaktoren. Filippinske myndigheter driver vedlikehold av anlegget. I dag vurderer regjeringen å åpne anlegget for kommersielt bruk, på grunn av stor etterspørsel. Anleggets ene reaktor kan produsere rundt 621 MW strøm. Kjernekraftverket på Bataan er ennå ikke satt i drift pga. manglende sikkerhet.

Referanser
----------

1. ↑  Asia's Environmental Movements s. 160-161.
2. ↑  ABS-CBN Interactive Arkivert 12. januar 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. januar 2011. Besøkt 3. august 2009.  Filippinene – energi, på snl.no

Eksterne lenker
---------------

* Filippinene betaler for kjernekraftverket etter 30 år
* Kampen for et atomkraft-fritt Filippinene Arkivert 5. oktober 2012 hos Wayback Machine. en artikkel av World Information Service on Energy.
* Regjeringen advart mot åpning av anlegget
* Møte på Filippinene i 2008
* Kart over anlegget
**Niels Bang Wingaard** (født mars 1839 i Christiania, død juni 1869 i Kristiansand) var en norsk fotograf.

Oppvekst og familie
-------------------

Portrettfotografiet han tok av Fredrikke Nielsen.  Foto: Niels Bang Wingaard, Oslo Museum TN.T.01251. 
Wingaard-navnet kommer fra Lolland i Danmark, men begge foreldrene, kopist Joachim Christian Theodor Wingaard (1809–1862) og Martha Tyrida Wulff (f. 1813) var fra Bergen, hvor de ble gift i Bergen domkirke 7. mars 1834. De flyttet til Christiania i 1836 og bosatte seg i Øvre Slottsgate 8.

Fotografens søsken var Niels Bang (14. mai 1834–15. juli 1834), Gidske Catharine Margrethe Hedevig (21. juni 1835–c.1864), Niels Bang (1837–c.1839) og Frithjof Joachimsen (f. 16. juli 1840).

Karriere
--------

Wingaard averterte i *Morgenbladet* 25. november 1862 for at han hadde åpnet atelier i Kongens Gade No 25. Da han i 1863 hadde atelier i snekker Pedersens hus i Storgaten i Grimstad, fikk Marcus Thrane ha provisorisk atelier sammen med ham. Han fotograferte i Stavanger fra mars til mai 1865, men overlot ved avreisen sine glassplater til Carl Lauritz Jacobsen (1836–1879). Litt senere, i folketellingen for 1865, sto han oppført som ugift fotograf, med losji i 7. kvartal i Kristiansand, hvor han delte atelier med sin svoger, fotografen Georg Christian Biseth Hjort (f. 1834).

Det finnes portretter han har tatt av Søren S. Bie (d. 27. april 1866) og senere av skuespillerinnen Fredrikke Nielsen (1837–1912). Disse er begge signert «N. Wingaard». I årene 1868 til 1870 var ifølge Susanne Bonge i virksomhet i Porsgrunn.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bonge, Susanne (1980). *Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920*. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. ISBN 8271300148.
3. ↑  Hun fikk sønnen Hjalmar 15. mars 1857 med handelsbetjent Jalmar Gillertsen Byg: «Barnet udsat paa Enerhougen. Oplevede ikke Hjemmedaaben», og døde 16. august 1857. Den 12. juni 1858 ble hun gift med fotograf Georg Christian Biseth Hjort (f. 1834) fra Kristiansand.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Niels Wingaard hos Lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Kåre Halvdan Botnmark** (født 13. mai 1923 i Botnmark i Evenes, død 13. januar 2010) var en norsk fotograf, fotofaglærer og lærebokforfatter. Han var gift med billedhugger Aase Botnmark. 

Botnmark var elev av den danske portrettfotografen Aage Remfeldt. Han drev Vest Foto i Florø 1948 – 1970 og flyttet deretter til Jessheim og ble fotofaglærer ved Romerike Yrkesskole/Strømmen videregående skole 1969 – 1990.

Han var også innehaver av opphavsrettighetene til «Vest Foto, Florø (1948 – 1970)» sin fotosamling, deriblant Norges største fotosamling av fiskefartøy, som er oppbevart ved fylkesarkivet på Sandane.

Bibliografi
-----------

* Utga læreboka «Kjemi og optikk» for fotografer i sammen med kjemiker Else W. Ramstad i 1980
* Oversatt boka Photokollegium und photographische Bildgestaltung 1 av Jost J. Marchesi til norsk og korrigerte feil som var i den sammen med sivilingeniør i kjemi Odd Botnmark. Boka fikk navnet «Fotolære : yrkeslære for fotografer» og utkom i 1984.

Referanser
----------

1. ↑  Kåre Botnmarks bortgang - Fotografiens hus arkivert fra originalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** NMFF **·** KulturNav
 |
Skisse av et fartøy i den svenske skjærgårdsflåten, fregatten «Ingeborg» av Udema-klassen, spesielt for mange av disse fartøyene var at man kunne ro dem hvis det ikke var vind til å seile
**Skärgårdsflottan** eller *arméns flotta* var en våpengren i Sverige i årene 1756-1826 og besto av fartøyer som kunne navigere og kjempe i den svenske skjærgården, både i den svenske og den finske delen av riket. Skärgårdsflottans største seier var slaget ved Svensksund i 1790 hvor en større russisk styrke ble slått. I 1826 ble skärgårdsflottan lagt inn under den svenske marinen og i 1871 ble den helt lagt ned.

Se også
-------

* Roflotiljen, den tilsvarende norske flåtestyrken

Litteratur
----------

* Norman, Hans *Skärgårdsflottan : uppbyggnad, militär användning och förankring i det svenska samhället 1700-1824* Lund Historiska media (2000).
* Nikula, Oscar *Svenska skärgårdsflottan*, Faksimilupplaga. Sjöhistoriska samfundet 2008

Eksterne lenker
---------------

* Svenska skärgårdsflottan, nettside av Hans Högman (svensk)
* Fartøystyper i skärgårdsflottan, nettside av Hans Högman (svensk)
**Heligensee** er en ortsteil i Berlins bydel Reinickendorf, oppkalt etter innsjøen med samme navn.

Den tidligste kjente bosetting på stedet er fra ca 2000 f. Kr. og beboerne var germanske semnoner. Disse ble avløst av slaviske vendere ca i år 300. Etter Albrecht der Bärens seier over venderne ca 1200 flyttet tyske bønder til Heiligensee. Stedet nevnes i skriftlige kilder første gang i 1308. Det ble deretter liggende på pilegrimsveien Berlin–Wilsnack. Området ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920. Etter slutten på den andre verdenskrigen i 1945 ble Heiligensee liggende i den franske okkupasjonssonen og dermed i Vest-Berlin.

Et boligområde for ansatte i Borsigverkene kalt *Borsigsiedlung* ble bygget i 1930-årene. Selskapet Underberg har i Heiligensee produksjonssted for lakrisbrennevinet Boonekamp. Selskapet Tetra-Pak har også produksjon i området.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Heiligensee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Heiligensee – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Gjestehuset Dorfaue fra 1869 i den gamle landsbykjernen mellom Heiligensee innsjø og Nieder Neuendorfer See.
* Historie på Berlins offisielle internettside

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Reinickendorf |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Borsigwalde
* Frohnau
* Heiligensee
* Hermsdorf
* Konradshöhe
* Lübars
* Märkisches Viertel
* Reinickendorf
* Tegel
* Waidmannslust
* Wittenau

 | Bezirkswappen Reinickendorf |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
«Abimeleks død», illustrasjon ved Paul Gustave Doré: *«Abimelek rykket fram mot tårnet og angrep det. Men da han nærmet seg porten i tårnet for å sette ild på den, var det en kvinne som kastet en kvernstein i hodet på ham så skallen ble knust. Abimelek ropte fort til sin våpensvein: «Trekk sverdet og drep meg, så de ikke skal si at det var en kvinne som slo meg i hjel!» Da stakk tjeneren sverdet gjennom ham, så han døde.»* (Dommernes bok 9:52-53)
**Abimelek** (hebraisk אֲבִימָלֶךְ) er i henhold til *Dommernes bok* i den hebraiske Bibelen en sønn av den store dommeren Gideon. Hans navn kan således bli tolket som «Min far, kongen». Navnet «Abimelek» indikerer således et arvelig krav på retten til styre (som konge), men var også en vanlig navn for filistiske konger, se Abimelek for andre bibelske personer med samme navn.

Abimelek var derimot kun sønnen av Gideons frille, og for å hevde sitt krav på å herske over Manasses stamme var han nødt til å bruke militær makt. Støttet av slektningene til mor fikk han drept alle sine halvbrødre, som skal ha utgjort hele sytti av, «på én stein» i Ofra. Kun den yngste, Jotam, unnslapp ved å skjule seg. Deretter gjorde alle mennene «Abimelek til konge, ved eika der minnesteinen står i Sikem». Abimelek styrte i kun tre år i Sikem etter at hans far var død. «Da sendte Gud en ond ånd som vakte strid mellom Abimelek og mennene i Sikem, så de sviktet Abimelek.»

Abimelek var i henhold til Bibelen en hersker uten prinsipper og altfor ambisiøs og gikk ofte i krig mot sine egne. Da han var opptatt av å slå ned et opprør i byen Tubas ble han truffet i hodet av en kvernstein så hodet sprakk. Da han forsto at han var dødelig såret ba han sin våpensvein om drepe ham med sverdet slik at «de ikke skal si at det var en kvinne som slo meg i hjel!»

I henhold til Bibelen ble denne skjebnen knyttet til en forbannelse som den unge halvbroren Jotam kom med, og å dø for hånden av en kvinne var åpenbart den ytterste ydmykelse: «Slik gjengjeldte Gud den ugjerningen Abimelek gjorde mot sin far da han drepte de sytti brødrene sine.»

Referanser
----------

1. ↑  Dommernes bok 9:52-53
2. ↑  Dommernes bok 9:1
3. ↑  Dommernes bok 9:5-6
4. ↑  Dommernes bok 9:23
5. ↑  Dommernes bok 9:56

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gideon** | **Dommerne i Israel**(-–-) | Etterfølger:**Tola** |

Eksterne lenker
---------------

* *Abimelech*, ved J. Frederic McCurdy, Gerson B. Levi & Louis Ginzberg, Jewish Encyclopedia
* *Book of Judges*, ved Emil G. Hirsch & Victor Ryssel, Jewish Encyclopedia

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Autopsy** er et amerikansk death metal-band som ble startet i 1987. Bandet ble oppløst i 1995, men startet opp igjen i juli 2009.

Biografi
--------

Autopsy startet opp i 1987 av Chris Reifert og Eric Cutler, like etter Reifert forlot death metal-bandet Death. I 1988 ble gitarist Danny Coralles med i bandet. Det spilte inn to demoer, *Demo '87* (1987) og *Critical Madness* (1988) før de fikk platekontrakt med Peaceville Records og spilte inn debutalbumet Severed Survival i 1989. De tidlige innspillingene hadde en svært thrash-inspirert death metal-stil, lignende Deaths Scream Bloody Gore (Chris Reifert spilte trommer på det albumet). Men bandet begynte med en saktere, doom metal-stil for sin neste utgivelse, EP-en *Retribution of the Dead* (1990). 

Med bandets andre album, Mental Funeral fortsatte stilen. Etter en suksessfull Europa-turné, gikk bandet i studio igjen og spilte inn EP-en *Fiend for blood*. Etter det fulgte bandets tredje album, Acts of the Unspeakable som inneholdt kortere sanger og en mer grindcore-inspirert stil. En lite suksessfull USA-turné førte til at bandet bestemte seg for å oppløses etter et siste studioalbum. Shitfun, som ble gitt ut i 1995, hadde en svært hardcore punk-inspirert stil, og gjorde verden klar for Abscess, Reifert og Coralles tidligere side-prosjekt som nå ville bli deres hovedfokus etter at Autopsy ble oppløst.

I juli 2009 ble det offisielt at Autopsy skulle gjenforenes for en konsert på *Maryland Deathfest* i mai 2010.

2. juni 2010, samme dag som Abscess ble oppløst, ble det kunngjort at Autopsy skulle spille inn en EP, "The Tomb Within" utgitt 13. september 2010 og et album, Macabre Eternal det første på seksten år, i 2011.

Medlemmer
---------

* Chris Reifert – Trommer, Vokal (1987 – )
* Eric Cutler – Gitar (1987 – )
* Danny Coralles – Gitar (1988 – )
* Joe Trevisano – bass (2010 – )

Eksterne lenker
---------------

* (en) Autopsy (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Autopsy på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Autopsy på AllMusic Rediger på Wikidata
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |

1. ↑  .
**Autobianchi A112** er en bilmodell i supermini-klassen produsert av den italienske bilprodusenten Autobianchi. Den ble introdusert som erstatter for Autobianchi Bianchina i 1969, og ble produsert frem til 1985 da den ble erstattet av den mer moderne Lancia Y10. Mer enn 1,2 millioner eksemplarer ble produsert på fabrikken i Milano.

A112 var kun tilgjengelig med et tredørs karosseri, og hadde to ulike motorer med sylindervolumer på henholdsvis 903 og 965 cm³. Dette sørget for ytelser på 42 hestekrefter i A112 Junior, med den minste motoren, og 48 hestekrefter i A112 Elite. Denne utgaven var også utstyrt med mer utstyr og femtrinns girkasse.

Den mest sportslige utgaven var A112 Abarth, som ble introdusert i 1971. Den ble utviklet av Fiat-gruppens motorsportavdeling Abarth, først med motoren på 965 cm³, utstyrt med et sportsligere eksosanlegg, dobbel forgasser, sylindertopp med større ventiler og overliggende kamaksel. I 1975 økte sylindervolumet til 1049 cm³, mens effekten klatret fra 58 til 70 hestekrefter. 1975-modellen var også den første utstyrt med femtrinns manuell girkasse. Bilen deltok i en rekke rally-konkurranser over hele Europa.

Fra 1982 ble bilen også solgt som **Lancia A112**, og den ble også markedsført av Saab i Sverige sammen med Saab-Lancia 600.

Eksterne lenker
---------------

* Registro Autobianchi
* Autobianchi A112 UK site Arkivert 28. august 2018 hos Wayback Machine.
* Autobianchi A112 homepage
* An Israeli Autobianchi A112 site
* Autobianchi A112 site Arkivert 28. august 2018 hos Wayback Machine.
* Autobianchi A112 site
* Autobianchi Club Nederland site
**Espen Vesterdal Larsen** (født 12. mai 1973 i Steinkjer) er en norsk kokk og konditor som har vunnet flere priser for sin kokkekunst. 

Larsen begynte sin karriere som kokkelærling i 1989 på Fossheim turisthotell hos Arne Brimi. Han tok han fagbrev som kokk ved Hotel Continental i Oslo og fagbrev i konditori ved Erichsens konditori i Trondheim. Han arbeidet deretter flere år i Trondheim hvor han blant annet drev kaffebaren Choco Boco. Deretter arbeidet han en del år ved Gastronomisk Institutt i Oslo før han i 2008 ble ansatt som daglig leder ved Kulinarisk Akademi.

Larsen oppnådde en rekke topplasseringer med kokkelandslaget i perioden 1997-2008, hvor gull i Worldcup 2006 og Olympisk Mester i 2008 står som høydepunktene. På Kokkelandslaget var han dessert- og sjokoladeansvarlig, som er hans spesialitet. I 1997 ble han belønnet med førsteplass i NM for konditorkunst.

I 2002 var han med i andre sesong av *Big Brother*. Han kom inn i huset på dag nummer to, sammen med en annen deltaker. Larsen kom helt til finalen, og endte til slutt på andreplass med 98 dager i huset.

Referanser
----------

1. ↑  «Satser alt på Big Brother». *Trønder-Avisa*. 26. februar 2002.
2. 1 2  «Trønder i Big Brother». *adressa.no*. 26. februar 2002. Arkivert fra originalen 3. februar 2018. Besøkt 3. februar 2018.
3. 1 2  Akademi, Kulinarisk (3. februar 2018). «Espen Vesterdal Larsen | Kulinarisk Akademi». *Kulinarisk Akademi* **(norsk)**. Besøkt 3. februar 2018.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. oktober 2007. Besøkt 24. mars 2008.
5. ↑  «Veronica vant Big Brother». *OMAG*. 2. juni 2002. Arkivert fra originalen 5. februar 2018. Besøkt 4. februar 2018.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Thailands flagg Thailand |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Gull | London 2012 | BC1-2, lag |
|  VM i boccia |
| Sølv | Lisboa 2010 | BC1-2, lag |

**Witsanu Huadpradit** (født 11. november 1983) er en thailandsk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

I 2010 vant han gull i klassen BC1 ved Asian Para Games i Guangzhou i Kina, der han slo sørkoreanske Ji Kwangmin i finalen. Samme år deltok han ved VM i boccia 2010, der Thailand fikk sølv i lagkonkurransen i klassen BC1-2. Individuelt kom han på 14.-plass i klassen BC1. Ved Verdenscupen i boccia 2011 kom han på 10.-plass, og Thailand kom på 4.-plass i lagkonkurransen. Dette gjorde at Huadpradit ble rangert som nummer 5 i verden, i klassen BC1, ved utgangen av 2011.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London vant han én gullmedalje; i lagkonkurransen fikk han gull i klassen BC1-2, sammen Pattaya Tadtong, Mongkol Jitsa-Ngiem og Watcharaphon Vongsa. Individuelt ble han slått ut i kvartfinalen, der han tapte 7-0 for Pattaya Tadtong. I kampen om 7.-plassen slo han Myeong-Su Kim 11-0.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Day Six Review of 2010 Asian Para Games*, besøkt 21. oktober 2012.
2. ↑  CPISRA - *Boccia World Rank List 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 4. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - Witsanu Huadpradit
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)