recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
The Harmon Aviator Trophy
**Harmontroféet**, engelsk **Harmon Trophy** er et sett med tre internasjonale troféer som tildeles årlig til verdens mest fremragende flyver, flyverske og «aeronaut» (ballongfører eller luftskipsfører). Et fjerde trofé, «National Trophy», ble utdelt fra 1926 til 1938 til den mest fremragende flyver i hvert av de 21 medlemsland, og igjen fra 1946-1948 for å ære den amerikaner som har bidratt mest til flyvningen. Prisen ble opprettet i 1926 av Clifford B. Harmon, en velstående ballongflyver og flyver. Her heter det i statuttene:

«American awards for the most outstanding international achievements in the arts and/or science of aeronautics for the preceding year, with the art of flying receiving first consideration.»

Andre verdenskrig og Harmons død
--------------------------------

Før andre verdenskrig ble prisen administrert av *International League of Aviators*, en organisasjon grunnlagt av Harmon for å tjene som "an agent for Peace and National security." Organisasjonen opphørte (gikk konkurs) under krigen og ved Harmons død 25. juni 1945 i Cannes, Frankrike kom organisasjonen i vanskeligheter. Harmon etterlot 55 000 dollar av sine eiendeler for å sikre midler til prisen i "all evighet," men Harmons slektninger utfordret fondet. Tilslutt ble det i 1948 opprettet et fond på 48 431 dollar.

Referanser
----------

1. ↑  «Harmon International Trophies Origin and Purpose». Personal Collection of Charles E. Rosendahl. University of Texas, Dallas.
2. ↑  «Clifford B. Harmon to President Herbert Clark Hoover». Hoover Papers, Hoover Library. 23. november 1929.
3. ↑  «COL. HARMON DIES; AVIATION PIONEER; Donor of Aeronautic Trophy a Leader in Modern Technique --Suggested World Force Turned to Ballooning Wanted International Air Force Part in Naval Bombing». *The New York Times* **(engelsk)**. 3. juli 1945. ISSN 0362-4331. Besøkt 30. mars 2021.
4. ↑  "3 Endorse Fund for Air Awards; Harmon Trophy Winners Testify in Fight of Heirs Against Bequest of $55,000" (fee required).
5. ↑  "$48,431 to Harmon Fund; Sum Willed by Air Enthusiast to Maintain Trophy Awards" (fee required).
**Harm Osmers** (født 28. januar 1985 i Bremen) er en tysk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Bundesligaen. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Osmers startet som fotballdommer i 2001 og debuterte som hoveddommer på landets øverste nivå den 10. september 2016 i seriekampen mellom SC Freiburg og Borussia Mönchengladbach (3–1). Hans første europacupkamp kom den 17. september 2020 da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2020/21 mellom Lokomotiv Plovdiv og Tottenham Hotspur FC (1–2).

Han har dømt flere landskamper på U-18 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under europamesterskapet for U-21 i 2021. Han har også dømt kvalifiseringskamper til verdensmesterskap og gruppespillkamper i nasjonsligaen på seniornivå. Osmers debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 5. september 2020, da han dømte gruppespillkampen i UEFA Nations League gruppe C mellom Kypros og Montenegro (0–2).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2022 Refereeing International Lists, Germany (PDF. Besøkt 12. juni 2022)
2. ↑  Transfermarkt.com – Harm Osmers, Stats 2016/2017 (Besøkt 12. juni 2022)
3. ↑  Worldfootball.net – Harm Osmers, Matches as referee (Besøkt 12. juni 2022)
4. ↑  EU-football.info – Harm Osmers (Besøkt 12. juni 2022)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harm Osmers – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Harm Osmers – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Harm Osmers – WorldFootball.net (dommer) Rediger på Wikidata
**EE-T1 Osório** er en stridsvogn fra brasilianske ENGESA, utviklet som et privat prosjekt. Den er bestykket med en 105 eller 120 mm kanon.

Historie og utvikling
---------------------

I 1987 tok ENGESA fram tre prototyper av en ny stridsvogn på eget initiativ. *P1* var bestykket med en modifisert Royal Ordnance L7 105 mm riflet kanon og *P2* med en GIAT 120 mm glattløpet kanon.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter foran til venstre i skroget, med vognkommandør og skytter til høyre i tårnet og laderen på venstre side.

Kanonen kan eleveres fra -10° til +20°. Den er stabilisert i to akser. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og på tårntaket står enten en 7,62 mm eller 12,7 mm mitraljøse til.

Motoren er en MWM TBD 234 12-sylindret vannkjølt dieselmotor som gir 1 100 hk ved 2 350 omdreininger i minuttet. Den sitter bak i skroget.

Varianter
---------

Ingen kjente varianter, men fabrikken tilbyr forskjellige tårn, blant annet med doble 30 eller 35 mm maskinkanoner til luftvernbruk.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* The Armor Site:EE-T1 Osório
**Johann Tauscher** (født 31. mars 1909, død 21. januar 1979) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Tauscher vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. til 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper og i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Tauscher spilte tre kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johann Tauscher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Johann Tauscher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Johann Tauscher – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Tverrsnitt av cochlea. (Endolymfen befinner seg i ductus cochlearis - det lysegrønne området i midten av diagrammet.)
**Endolymfe** er det labyrinten er fylt med.

Struktur
--------

Det indre øret har to deler: beinlabyrinten og hinnelabyrinten. Beinlabyrinten inneholder hinnelabyrinten, og innen hinnelabyrinten er en væske kalt endolymfe. Mellom hinnelabyrintens ytre vegg og veggen av beinlabyrinten er perilymfen.

### Komposisjon

Perilymfen og endolymfen har unike ioniske komposisjoner anpasset til deres funksjoner for å regulere elektrokjemiske impulser i hårceller. Det elektriske potensialet til endolymfen er ~80-90 mV mer positivt enn perilymfen på grunn av høyere konsentrasjon av K sammenlignet med Na.

Referanser
----------

1. ↑  «Ion transport in guinea pig cochlea. I. Potassium and sodium transport». *Acta Otolaryngol*. 86 (1-2): 22–34. 1978. PMID 696294. doi:10.3109/00016487809124717.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Endlers guppy**, **Endlers levendeføder** eller bare «**Endler**», er en fargerik fisk som er nært beslektet med guppy. Den ble først skilt ut som en egen art den 25. mars 2006.[]

Fisk av dette slaget har vært samlet av en håndfull mennesker gjennom årene, deriblant av John Endler, som var den første som leverte slike fisker til akvariehandlere for salg.[] Disse fiskene er imidlertid sjelden for salg i vanlige akvariebutikker, men finnes oftere i akvariene til entusiaster.[]

Guppy og Endlers guppy
----------------------

Selv om Endlers guppy er nært beslektet med guppy, er det snakk om to forskjellige arter. Begge arter føder levende unger. Endlere kan krysses med guppy, og avkommet vil ikke bli sterilt. Mange innenfor akvariemiljøet mener slik hybridisering fortynner genforrådet, og anbefaler at Endlers guppy bør holdes adskilt fra guppy. Andre foretrekker hybrider; ettersom både vanlig guppy og Endlers guppy har blitt utsatt for mye innavl, vil hybridene få bedre helse. Mange av fiskene som selges i dyrebutikker som Endlers guppy, er egentlig hybrider.[]

Akvaristikk
-----------

Endlers guppy føder levende unger omtrent hver 28. dag. De er hardføre og lite krevende i akvariet, skjønt de foretrekker hardt, varmt vann. Jo varmere vann, desto fortere vil de vokse, skjønt dette også ser ut til å slite dem ut fortere, og de vil ikke leve like lenge. De kan holdes mellom 18 og 29°C men det optimale temperaturområdet ser ut til å være mellom 24 og 27°C. Dette er litt varmere enn hva guppyene foretrekker.[]

De bør holdes i kar med planter (fortrinnsvis levende, men falske planter gjør også nytten) for å gi dem gjemmesteder, og for å gi yngelen større sjanser til å overleve. De skiller seg fra guppyene ved at de vanligvis ikke eter sine egne unger. Endlers guppy kan sameksistere i akvarium med andre fisker.

Truet art
---------

Selv om arten ikke er rødlistet, står de i fare for å bli utryddet fordi mennesker gradvis tar over, forurenser og ødelegger deres naturlige habitat.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Endlers guppy* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Endlers guppy* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Endlers guppy* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Endlers guppy* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Endlers guppy* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Poecilia wingei* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Poecilia wingei* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Poecilia wingei* - FishBase
* (en) *Poecilia* (*Acanthophacelus*) *wingei*, a true Caribbean gem - goodeids.com
* (en) Endlers.nl - ELB
**Nikolas Orsini** (gresk: Νικόλαος Ορσίνι), var pfalzgreve («county palatine») i Kefallinia fra 1317 til 1323 og hersker («despot») i Despotatet Epirus fra 1318 til 1323.

Nikolas var sønn av grev Johannes I Orsini av Kefallinia og Maria Komnene, datter til Nikeforos I Komnenos Dukas, tidligere hersker i Epirus. Hans far styrte Kefallinia som vasall under kong Karl II av Napoli og han fikk øya Lefkada som medgift da han giftet seg. Da Johannes Orsini døde i 1317 overtok Nikolas grevskapet, men i motsetning til forgjengerne var han mer interessert i forholdene i Epirus enn i de latinske besittelsene lenger sør. Despotatet Epirus ble nå styrt av hans onkel, Thomas I Komnenos Dukas. I 1318 gikk Nikolas til et overraskende angrep på sin onkel i Epirus hvor Thomas I ble drept og Nikolas okkuperte hele den sørlige delen av Epirus rundt hovedstaden Àrta. For å konsolidere makten giftet han seg med Anna Palaiogina, enken etter Thomas I. Nikolas ble tildelt tittelen despot i Epirus.

Nikolas betalte tributt til sin angevinske overhøyhet, Johannes av Gravina, som var sønn av Karl II av Napoli. Han orienterte seg ellers mot det bysantinske øst, blant annet ved at han bekjente seg til den ortodokse kristendommen. Han møtte dermed ingen motstand fra kirken mot kuppet. Det nordlige Epirus rundt byen Ioánnina nektet imidlertid å anerkjenne Nikolas’ styre og aksepterte å bli styrt fra Konstantinopel. Nikolas ventet noen år med å angripe Ioànnina, men benyttet anledningen til å angripe under den bysantinske borgerkrigen som brøt ut i 1321. Uten støtte fra Venezia klarte han ikke å ta resten av Epirus, og i 1323 ble han drept i et kupp ledet av hans bror Johannes II Orsini.

Litteratur
----------

* Cheetham, Nicholas (1981). *Mediaeval Greece*. Yale University Press.
* Fine, John Van Antwerp (1994). *The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest*. Ann Arbor: University of Michigan Press. ISBN 978-0-472-08260-5.
* Kazhdan, Alexander, red. (1991). *The Oxford Dictionary of Byzantium*. Oxford and New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Miller, William (1908). *The Latins in the Levant, a History of Frankish Greece (1204–1566)*. New York: E.P. Dutton and Company.
* Nicol, Donald MacGillivray (2010). *The Despotate of Epiros 1267–1479: A Contribution to the History of Greece in the Middle Ages*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-13089-9.
* Polemis, Demetrios I. (1968). *The Doukai: A Contribution to Byzantine Prosopography*. London: Athlone Press.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ForgjengerThomas I Komnenos Dukas | **Despot av Epirus**1318–1323 | EtterfølgerJohannes II Orsini |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Malcolm Griffiths** (1941–2021) var en britisk jazzmusiker som hadde spesialisert seg som studiomusiker på trombone. Han hadde ved flere anledninger også bidratt med andre messingblåseinstrumenter. 

Griffiths startet sin musikalske karriere sent på 1960-tallet hvor han spilte med jazzartister som John Surman, Mike Westbrook, Michael Gibbs, Chris McGregor og Hugh Hopper. Fra 1970-tallet og utover ble han på grunn av sin allsidighet ettertraktet hos forskjellige artister og musikksjangre,[] noe som gjorde at han ble studiomusiker og ble kreditert på studioalbum av blant andre Camel (*Rain Dances* fra 1977), Paul Carrack, Andy Fairweather-Low, Georgie Fame, Brian Ferry, Van Morrison, Anthony Phillips, Diana Ross, Paul Rutherford, Slade og Whitesnake.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13941014w, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Wikidata Q99181182
3. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Montreux Jazz Festival konsert ID 2016, Wikidata Q99181182

Eksterne lenker
---------------

* (en) Malcolm Griffiths på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Malcolm Griffiths på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Malcolm Griffiths på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Malcolm Griffiths på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Bakke bydelshus**, nå (2023) kalt **Bakke Design- og Innovasjonshus** er en bygning i Nordre Berggate på Møllenberg i Trondheim. Bygningen er tegnet av arkitekt Axel Guldahl og fremstår som en kirke med sitt kobbertekte tårn, men den er i dag et næringsbygg med noen privateide leiligheter.

Bygningen ble oppført i perioden 1913–1914, som Bakke menighetshus, på en tomt som ble gitt av Bakke gård. I 1982 ble bygningen solgt til Trondheim kommune og gjort om til bydelshus. Bygningen har etter dette vært brukt til ulike aktiviteter, og har vært brukt av blant annet Trøndelag Musikkonservatorium, Bispehaugen Fritidshjem, Sjømannsmisjonen og Bårdar Danseinstitutt.

Referanser
----------

1. 1 2  Peel Eiendom - *Historien om Bakke*, besøkt 9. april 2023.
2. ↑  Strinda historielag - *Bakke bydelshus*, besøkt 10. april 2023.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 65. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bakke bydelshus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
**Kilburn** er et område i nordvestlige London, beliggende 6 km nordvest for Charing Cross. Det er delt mellom to bydeler, Brent og Camden, med grense langs Kilburn High Road, som er en del av den romerske Watling Street, nå A5. Det er også et lite område i City of Westminster som kan regnes med til Kilburn. Delingen mellom to bydeler innebærer blant annet at deler av Kilburn ligger i indre London (Camden) mens resten ligger i ytre London (Brent). 

Området har sin opprinnelse i et nonnekloster fra 1100-tallet ved bredden av Kilburn Brook. Stedsnavnet Kilburn ble første gang dokumentert i 1134 som *Cuneburna* og refererte da til stedet for en celle til en religiøs eneboer ved navn Godwyn. Godwyn hadde bygget sitt eremitage i tiden til kong Henrik I av England, og både hans eneboerhytte og nonneklosteret tok sitt navn fra elven. Stedsnavnet betyr «kirken ved elven», en referanse til den nå rørlagte elven Westbourne.

Kilburn er i dag et hektisk og multikulturelt distrikt, kjent for å ha en stor irsk befolkningsgruppe. På slutten av 1900-tallet kom også mange andre grupper til, blant annet en betydelig afrokaribisk befolkning. Området er identifisert i London-planen som et av de 35 fremste sentre i Stor-London.

Tricycle Theatre er et kjent kunstsenter i Kilburn, med et galleri, kino og teater. 

Den grønne lungen Kilburn Grange Park ligger øst for Kilburn High Road.

Området Brondesbury regnes ofte som en del av Kilburn.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑   Brayley, Edward Wedlake (1834): *The Graphic and Historical Illustrator: An Original Miscellany of Literary, Antiquarian and Topographical Information* (JPG, PDF). J. Chidley.
3. ↑   Elrington, C.R. red.; Baker, T.F.T.; Bolton, Diane K.; Croot, Patricia E.C. (1989): «Kilburn, Edgware Road and Cricklewood», A History of the County of Middlesex: Volume 9, British History Online

Eksterne lenker
---------------

(en) Kilburn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Turistinformasjon Arkivert 16. juli 2012 hos Wayback Machine.
* Historien om teatrene i Kilburn

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Lokalisering
Kaldbaksbotnur
**Kaldbaksbotnur** (IPA: [ˈkalːbaksˌbɔtnʊɹ]) er et sted på Færøyene, og ligger ved enden av Kaldbaksfjørður på Streymoys østkyst. Kaldbaksbotnur lå tidligere i Kaldbaks kommuna, men ble innlemmet i Tórshavnar kommuna i 1976. Kaldbaksbotnur består kun av et gårdsbruk. Veien til nabobygda Kaldsbak ble ferdigstilt i 1977, og de to stedene fikk veiforbindelse til resten av Streymoy i 1980. Tunnelen fra Kaldbaksbotnur til Signabøur åpnet i 1992. Like over Kaldbaksbotnur ligger Mjørkadalur. 1. januar 2009 hadde Kaldbaksbotnur 8 innbyggere, mot 13 i 1985.

Referanser
----------

1. ↑  Hagstova Føroya Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Kaldbaksbotnur på *faroeislands.dk*
* Kaldbaksbotnur på *torshavn.fo*

| * v
* d
* r
Tórshavnar kommuna |
| --- |
| Tórshavns våpen | Sentrum | **Tórshavn** **·** Argir **·** Hoyvík | Færøyenes flagg |
| Omegn | Hestur **·** Hvítanes **·** Kaldbak **·** Kaldbaksbotnur **·** Kirkjubøur **·** Koltur **·** Kollafjørður **·** Mjørkadalur **·** Nólsoy **·** Norðradalur **·** Oyrareingir **·** Signabøur **·** Sund **·** Syðradalur **·** Velbastaður |

Portal: Færøyene
**Sønder Boulevard** er en 1,3 km lang gate på Vesterbro i København. Den ligger i forlengelsen av Halmtorvet og fører ned til den tidligere Enghave Station, og munner ut i Vester Fælledsvej. 

Der gaten ligger i dag, lå i 1847-1864 den indre delen av Danmarks første jernbane, I 1864 ble sporet lagt om, over Frederiksberg og i 1911 fikk den sitt nåværende løp på sørsiden av Ingerslevsgade.

Gaten var ifølge boken *Københavnske gadenavnes historie* anlagt  i 1905. På Hother Waagensens *Kart over København* fra 1886 kan den imidlertid sammen med Halmtorvet og Stampesgade gjenkjennes under navnet Ny Stormgade. Det er imidlertid uklart om den vestlige enden var ved Dannebrogsgade eller Dybbølsgade, eller om den gikk hele veien ut til den nå nedlagte Enghave-Banestasjon.

Navnet, Sønder Boulevard er trolig ment som et motstykke til Vester Boulevard, som i 1954 ble omdøpt til H. C. Andersens Boulevard.

Sønder Boulevard ble, sammen med Halmtorvet fullstendig renovert i perioden 1999-2003, og har en rekke parkfasiliteter mellom de to kjørebaner, som for eksempel ballbinge og lekeplass for barn. Deler av parken er midlertidig overtatt av metrobyggeriet. Etter renoveringen flyttet de prostituerte seg vekk fra Halmtorvet og Sønder Boulevard, og har siden holdt seg i Skelbækgade.

Referanser
----------

1. ↑  *København gadenavnes historie* av Bent ^ se Zinglersen.
2. ↑  *Kart over København* ved Hother Waagensen.

Portal: Danmark
**John «Jack» Crompton** (født 18. desember 1921 i Manchester, død 4. juli 2013) var en engelsk fotballspiller som gjennom 1940- og 1950-årene var Manchester Uniteds keeper.

Han spilte for Oldham Athletic som amatør før han ble profesjonell i Manchester United i 1944. Han spilte til sammen 212 kamper for United mellom 1945 og 1956, da han la opp. Han vant FA-cupen i 1948 med United.

Han hadde senere flere funksjoner i Manchester United. Til tross for et par år som trener i Luton Town og en kort tid som manager i samme klubb, manager i Barrow, assistent i Bury og assistent til Bobby Charlton i Preston North End, var det i United hjertet lå. Til sammen var han i klubben i over 30 år, både som spiller og trener. Han var også midlertidig manager etter at Dave Sexton fikk sparken og Ron Atkinson kom inn.

Crompton var den siste gjenlevende fra laget som vant FA-cupen i 1948 da han døde 4. juli 2013, 91 år gammel.

Han var også på sine eldre dager president i Curzon Ashton FC.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Erik Jørgensen** (født 17. mai 1848 i Asker, død 15. september 1896 på Kongsberg) var en norsk børsemaker som sammen med Ole Herman Krag oppfant han Krag-Jørgensen-geværet som i forskjellige versjoner og modeller var i bruk både i Norge, Danmark og USA, og totalt ble produsert i over 850 000 eksemplarer.

Bakgrunn og virke
-----------------

Etter å ha gjennomført folkeskolen, kom han noe senere i lære hos børsemaker Larsen i Drammen fra 1865-1870. Han ble ansatt som fagarbeider ved Kongsberg Våpenfabrikk i 1870, og avla militær børsemakereksamen i 1872. På denne tiden ble han kjent med Ole Herman Krag. 

I 1875 ble han korpsbøssemaker ved Smaalenske Bataljon (1. Akershusiske Korps) og flyttet til Fredrikstad, hvor han samtidig åpnet privat børsemakerverksted. Han fikk patent på et eget jaktgevær i 1878. I 1882 kom han tilbake til Kongsberg Våpenfabrikk. Den første kimen til Krag-Jørgensen-geværet ble sådd etter at Jørgensen hadde vært i Danmark i forbindelse med danske prøver med Krags Kapselmagasingevær på Jarmanns mekanisme. Etter at han kom tilbake konstruerte de sammen det som skulle bli det første prøvegeværet under Krag-Jørgensen-navnet. 

Etter en del videreutvikling ble deres våpen sendt til utprøving i Danmark hvor det ble antatt som «Gevær 1889». I forskjellige varianter ble det produsert ca. 134 500 våpen i Danmark fram til 1945. Våpenet ble stadig videreutviklet og det ble antatt i USA som «Gevær M/1892» i kaliber .30-40 Krag. Her ble det produsert nesten 480 000 våpen i den korte perioden fra 1894 til det siste ble levert i 1907. Det våpenet som ble antatt i Norge ble totalt for alle modeller produsert i nesten 250 000 eksemplarer fram til de siste ble satt sammen i 1951.

Etter at våpenet var approbert ble Jørgensen hedret som Ridder av St. Olavs Orden i 1894. Han var også ridder av den danske Dannebrogordenen, og var innehaver av 4. klasse av den tyrkiske Mecidi-ordenen. 

Han ble rammet av slag i 1896, ble temmelig redusert og 15. september omkom han i en drukningsulykke i Numedalslågen. Han ble begravet på Kongsberg 19. september 1896 med stor deltagelse fra kolleger fra Kongsberg Våpenfabrikk.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Karl Egil Hanevik. «Erik Jørgensen». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 3. februar 2015.

Kilder
------

* Hanevik, Karl Egil (1994). *Krag-Jørgensen geværet*. Hanevik Våpen ANS. ISBN 82-993143-0-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
**Kaldkiling** var en gruveteknikk med tysk opprinnelse der gruvearbeidere brukte enkle jernredskaper. Opprinnelsen av navnet kommer av at teknikken foregår uten bruk av brann, i motsetning til fyrsetting hvor man bruker brann for å lage sprekker i fjellet.

Fra De Re Metallica 1556 hvor personen til høyre bruker håndfeisel og bergsjern
Redskapene som ble brukt i dette arbeidet het på norsk håndfeisel og bergsjern. En håndfeisel var en stor symetrisk hammer med to overflater. Et bergsjern var en litt mindre hammer hvor den ene siden av hodet gikk ut i en firkantet spiss.

Gruvearbeideren som utførte slik arbeid ble kalt en hauer (hogger). Haueren banket spissen av begsjernet ned i sprekker med feiselen. Bergsjernet ble banket så langt inn i fjellet som haueren klarte slik at det ble dannet en fure i fjellet. Etter dette ble bergsjernet brukt til å lage en ny fure inntil den første furen. Bergsjernets spiss av stål ble fort ødelagt og måtte byttes ut ofte. De brukte spissene ble tatt med ut igjen for å smis skarpt igjen. Noen ganger tok man i bruk et stort bergsjern som ble kalt en fimmel. Da holdt en mann fimmelen inntill fjellet, mens en annen slo på fimmelen med en ekstra stor feisel.

Når fjellet var blitt løst nok brukte haurene kilhakker for å få løs malmen. Kilhakken var mellom 20 og 30 cm lang og var festet til et skaft på ca 70 cm.

Mannen til høyre bruker en kilhakke
Nær overflaten kunne kaldkiling brukes alene siden fjellet nær overflaten var mer oppsprukket og løsnet lettere. Lenger nede var det som regel nødvendig å kombinere kaldkiling med fyrsetting siden fjell som regel har mindre sprekker under bakken. Kaldkiling kunne gå meget sakte. "Det hendte at en hauer bare klarte å hogge 20 cm innover i fjellet i løpet av en måned". Fyrsetting ble brukt til å sprekke opp fjellet etter at man hadde laget en liten sprekk med kaldkiling.

Kaldkiling var hardt arbeid og krevde mye styrke og utholdenhet. Det krevde også opplæring i bruk av de nevnte redskapene. "Arbeidet krevde også erfaring i å innrette seg etter vekslende fjellforhold. Det gjaldt å benytte seg av små og store sprekker, bløtere bergarter og andre svakhetssoner".

Kaldkiling ble introdusert til Norge av tyske gruvearbeidere i løpet av 1500-tallet. På 1700 tallet ble kaldskiling til slutt ikke lenger brukt noe særlig i gruvedrift i Norge på grunn av stadig bedre fyrsettingsteknikker og stadig bedre eksplosiver, men ble brukt lenger i steinbryting på overflaten.

Referanser
----------

1. ↑  Berg, Bjørn Ivar (1991). *Gruveteknikk ved Kongsberg sølvverk 1623-1858*. Kongsberg: Norsk Bergverksmuseum. s. 10.
2. ↑  Harald Duklæt. «Steinkjer kunnskapsportal». Arkivert fra originalen 6. mars 2018. Besøkt 05.03.2018.
3. ↑  Berg, Bjørn Ivar (1991). *Gruveteknikk ved Kongsberg sølvverk 1623-1958*. Kongsberg: Buskerud trykk as, Kongsberg.
4. ↑  Per R. Mikkelsen. «Kaldkiling». Besøkt 09.03.2018.
**Sønderjysk** er en dansk dialekt, som snakkes fra den dansk-tyske grensa til Kongeå i Jylland. Sør for grensa snakkes det sønderjysk i noen av sogna langs grensa mellom Flensborg og Nibøl. I 1800 blei dialekten brukt ned til Slesvig by og Slien; før 1700 antagelig ned til Egernførde.

Der er mange lokale varianter; for eksempel er det mulig å høre om en person kommer fra Haderslev eller fra Sønderborg. På Als kalles de lokale variantene under ett for *alsisk*. På tysk kalles dialekten *südjütisch* eller *plattdänisch* (som en parallell til det nordtyske folkespråket, plattysk). Varianten angeldansk blei brukt i Angel i Sydslesvig fram til ca. 1900. 

Ordet *jeg* er på sønderjysk *æ* eller *a*. I utlyd blir b- og g-lyden til f og ch. Dialekten har i likhet med riksdansk to kjønn. Den bestemte artikkelen står foran substantivet som i vestjysk og vestgermansk og er ikke en suffiks som ellers i nordgermansk. *Mannen* er *æ mand* og *huset* er *æ hus*. Rømø, Als og Sundeved har ikke stød, men i stedet tonelag som norsk og svensk. 

Æ Synnejysk Forening arbeider for å bevare og pleie den sønderjyske dialekten.

Eksterne lenker
---------------

* Æ Synnejysk Forening
* Alsingergildet
* Dialektkort

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** UNESCO lang
 |
**Erik Andreas Jonsen Nonstadplass** (født 1814 i Åsen, død 23. mai 1902 på Ekne) var en norsk tømmermann og kirkebygger.

Han var husmannssønn fra Nonstadplassen i Åsen, og overtok plassen etter sine foreldre ved farens død i 1837. I tillegg til drifta av plassen livnærte han seg som snekker – både maskinbygger og byggmester. Han deltok i bygging av flere kirker i Trøndelag på midten av 1800-tallet. I 1858 var han byggmester for kirka i heimbygda Åsen.

I 1864–1865 ledet han tømmerarbeidet i da Frosta kirke ble bygd. Denne kirka ble innviet 24. oktober 1866. I Frostaboka står å lese: «Efterpaa holdtes en festmiddag for prester, kommunestyret og byggekomite. Det vakte opmerksomhet at ikke bygmester Nonstaplads ved denne anledning var indbudt.»

I 1874 ledet han bygginga av Meråker kirke. Denne var tegnet av sambygdingen Peder Olsen.

Erik Nonstadplass flyttet senere fra Åsen, og bodde den siste tida på Moan på Ekne. Han omkom ved drukning i Byaelva på Ekne i 1902.

Referanser
----------

1. ↑  Hans Vold m.fl. 1918, s. 112 (allmenn del).

Litteratur
----------

* Åsen historienemnd (1991). *Bygdebok for Åsen bind I*. Åsen. s. 43–44. ISBN 82-990939-3-7.
* Hans Vold m.fl. (1918). *Frosta i gammel og ny tid : Ei bygdabok*. Frosta. s. 112 (allmenn del).
Argonautene på en vase fra Attica, ca 460–450 f.Kr. Louvre
***Det orfiske argonautertoget*** (Ὀρφέως Ἀργοναυτικά) er et episk dikt fra den greske antikkens litteratur, trolig datert til år 450-470 e.Kr. Teksten gjenforteller myten om Jason og argonautene, og er i første person med Orfeus som jeg-fortelleren. I de eldste legendene om Orfeus var han en av argonautene.

Teksten er kortfattet, og ser ut til å forutsette at leseren kjenner andre versjoner, slik som *Argonautica* av Apollonios Rhodios. Det er ingen vesentlig avvik i forhold til fremstillingen i andre kjente verk, men Orfeus' rolle framheves, og det finnes flere vage hentydninger til orfismens riter og lære. Teksten hevder også at *Argo* var verdens første skip.

Utgaver
-------

* *Orfeus og tekster fra den orfiske tradisjon*. Utvalg og innledende essay ved Arve Omtvedt Berntzen; oversatt av Arve Omtvedt Berntzen mfl. Bokklubben, 2009. XL, 447 s. (Verdens hellige skrifter; 55). ISBN 978-82-525-7124-0
* M. L. West. *The Orphic Poems* (Oxford: Oxford University Press, 1983. ISBN 0-19-814854-2) pp. 37-38.
* *Les argonautiques orphiques*, ed. Francis Vian (Collection des universités de France), Belles Lettres 2003, ISBN 2251-00389-4, ISBN 978-2251-00389-4 (gresk-fransk)

Eksterne lenker
---------------

* *Argonautica Orphica* — gresk originaltekst med oversettelse til latin
* *Orphic Argonautica* — engelsk oversettelsr

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Nesøya-ulykken** var en flyulykke som inntraff på Nesøya utenfor Oslo den 14. april 1963 kl. 13:18.

Et Vickers Viscount 759D fly fra Icelandair Flugfélag Íslands TF-ISU «Hrimfaxi» styrtet i et boligområde på Nesøya. Det hadde åtte passasjerer og en besetning på fire. Alle tolv omkom. Ingen på bakken ble skadet.

Flyet hadde startet fra Kastrup i rute til Reykjavík via Bergen og Oslo og var på vei til Fornebu da ulykken skjedde.

Ulykkesårsak
------------

Det ble antatt at kapteinen under innflyvning til Fornebu mistet kontroll over flyet i så lav høyde at det ikke lot seg gjøre å korrigere høyden. Havarikommisjonen har ikke vært i stand til å kunne stadfeste ulykkesårsaken. Fra det tilgjengelige materiale ser kommisjonen at det er mulighet for at det kan ha dannet seg is på stabilisatorrorene, eller at propellene var blitt stilt inn på laveste stigningsvinkel.

Av de to hypoteser anser kommisjonen at det er en svak mulighet for at den siste hypotese er svakt mer sannsynlig enn den første.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Tolv omkom da islandsk fly styret på Nesøya». *Aftenposten morgen*. 104. årgang: 1 og 8. 16. april 1963.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  «Isdannelse eller "flatstilling" årsak til flyhavariet på Nesøya». *Aftenposten morgen*. 105. årgang: 9. 26. juni 1964.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Aviation-safety.net – Informasjon om Icelandair Flugfélag Íslands TF-ISU

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Mehmed I stod igjen som seierherre etter det osmanske interregnum.
**Det osmanske interregnum** (også kjent som **Det osmanske triumviratet**, tyrkisk: *Fetret Devri*) var en periode på begynnelsen av 1400-tallet da kaos var rådende i Det osmanske riket etter Sultan Bayezid I tapte til den mongolske krigsherreen Timur Lenk. Suleyman Çelebi hersket over det nordlige Hellas, Bulgaria og Trakia. Hans bror İsa Çelebi hersket over Hellas og mesteparten av Anatolia, men ble senere avsatt av sin yngre halvbror Mehmed I. Suleyman overtok da hele Hellas og deler av Anatolia. Mehmed sendte sin yngre bror Mûsa over Svartehavet med en stor hær for å vinne over Suleyman. Mûsa erobret Bulgaria i 1410 og Suleyman måtte trekke seg tilbake til Hellas. Etter dette erklærte Mûsa seg selv til Sultan av Det osmanske riket. Mustafa var ikke fornøyd med det og sendte en liten hær til Gallipoli hvor de ble slått. Han inngikk så en avtalen med Østromerriket og sendte på ny en hær som erobret Mûsas områder. Hans siste slag var i Kamerlu, Serbia. Det var så en enkel sak for Mehmed å erobre Hellas og erklære seg for Sultan av Det osmanske riket.
**Lennox-Gastaut syndrom** er en alvorlig form for epilepsi. Anfall begynner vanligvis før 4-årsalderen. Anfalls typer varierer med toniske anfall (stivne i kroppen, oppovergående avdrift med øynene, utvidelse av pupillene, og endret pustemønster), atoniske anfall (korte tap av muskeltonus og bevissthet, forårsaker plutselige fall), atypisk fravær (stirrende), og myoklone anfall (plutselige rykk i muskler). 

Det kan være perioder med hyppige anfall blandet med korte, relativt anfallsfrie perioder. De fleste barn med Lennox-Gastaut syndrom opplever noen grad av nedsatt intellektuell funksjon eller informasjonsbehandling, sammen med utviklingsmessige forsinkelser, og atferdsforstyrrelser. Lennox-Gastaut syndromet kan være forårsaket av misdannelser i hjernen, perinatal kvelning, alvorlig hodeskade, infeksjon i det sentrale nervesystemet og arvete degenerative eller metabolske forhold. I 30-35 prosent av tilfellene, kan ingen grunn bli funnet.

Behandling
----------

Behandling for Lennox-Gastaut syndrom inkluderer anti-epileptiske medisiner som valproat, lamotrigin, felbamat, eller topiramat. Det er vanligvis ikke en enkelt antiepileptiske medisiner som skal kontrollere anfall. Barn som blir bedre i utgangspunktet kan senere vise toleranse for et stoff og få anfall som ikke kan kontrolleres.

Prognose
--------

Prognosen for personer med Lennox-Gastaut syndrom varierer. Det finnes ingen kur for sykdommen. Komplett helbredelse, herunder frihet fra anfall og normal utvikling, forekommer omtrent aldri.

Forskning
---------

Det gjennomføres et bredt program av grunnforskning og klinisk forskning på epilepsi inkludert Lennox-Gastaut syndrom. Disse studiene er rettet mot å finne årsakene til disse lidelsene, forbedre diagnose, og utvikle nye medisiner og annen behandling.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Erik Kristen-Johanssen** (født 13. mars 1901 i Oslo, død 30. januar 1976) var en norsk jurist og teatermann.

Han var sønn av regjeringsadvokat Kristen Johanssen, og studerte jus i utlandet. Han drev som forretningsmann, før han under andre verdenskrig kom i statens tjeneste, først ved Forsyningsdepartementet i London, og deretter ved handelsavdelingen ved ambassaden i Washington D.C.

Han hadde alltid hatt stor interesse for drama og scenekunst, og begynte som økonom ved Det Nye Teater i 1946. I 1948 ble han økonomidirektør ved Nationaltheatret, og i perioden 1961–1967 var han Nationaltheatrets teatersjef.

Han fikk i sin tid innredet og åpnet Amfiscenen, og brakte forfattere som Samuel Beckett og Eugen Ionescu til norske scener.

Erik Kristen-Johanssen var gift med skuespillerinne Else Ulrikke (Mojo) Grieg Muller fra Bergen, datter til Ludvig Müller.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, «Erik Kristen-Johanssen», utgitt 4. februar 1976[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Erik Kristen-Johanssen». *Aftenposten*, 4. februar 1976.
4. 1 2  «Erik Kristen-Johanssen død». *Dagbladet*, 4. februar 1976.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
Det osmanske rikes riksvåpen.
Sultanene for Det osmanske riket førte sitt stiliserte navnetrekk, kalt tugra, som rikets emblem i stedet for den europeiske riksvåpentradisjonen. Et egentlig riksvåpen ble første gang vedtatt 17. april 1882 av sultanen Abd-ul-Hamid II. Det er fullstappet med symbolikk. Noen få av de grafiske elementene ble beholdt i den tyrkiske republikkens emblem, skjoldets fasong, den oppovervendte halvmånen og stjernen.

Symbolikk
---------

Emblemets øverste del symboliserer statslederen, med sultanens tugra omgitt av solstråler og et banner i form av en oppovervendt grønn halvmåne. Banneret har teksten «Herskeren over Det osmanske rike, Sultan Abdülhamit, som setter sin lit til Gud». Grønt er islams farge.

Den sentrale delen symboliserer staten og kronen. Skjoldet sentralmotiv er en stilisert gull sol. Skjoldets kant er rød med gull stjerner. Antallet stjerner har variert mellom åtte og tolv. Over skjoldet er Osman Gazis turban, tilsvarende en krone og et symbol for den tyrkiske tronen og ambisjonen om verdensherredømmet. 

Omkring skjoldet henger to flagg, Anatolia og de andre asiatiske eyaletes røde flagg med hvit halvmåne og stjerne, og Rumelias grønne flagg med tre hvite halvmåner. 

Utenfor flaggene stikker det ut våpen og symboler. Ovenfra og nedover til venstre:

* Spyd
* Enkeltbladet hellebard
* Dobbeltbladet hellebard
* Spyd
* Sabel
* Kanon med tre kuler
* Sverd
* Trompet (?)
* Septer

Ovenfra og nedover til høyre:

* Spyd
* Rifle med bajonett
* Enkeltbladet hellebard
* Revolver
* Vekt
* To bøker: Koranen øverst, Sunna under
* Overflødighetshorn med blomster
* Anker

Under skjoldet er det gull filigransmønster. I mønsteret en oppsats av en fakkel, et blåseinstrument («zurna»), og et pilekogger.
Nederst henger fem ordensmedaljer. Fra heraldisk venstre mot høyre:

* Şefkat-ordenen,
* Osmanieordenen,
* Æresordenen,
* Mecidi-ordenen,
* Nişan-ı Ali-ordenen.

Referanser
----------

1. 1 2  Sosyal Medyada Şeriat Bayrağı Diye Paylaşılan Bayrağın Aslında Rumeli'den Gelmesi (på tyrkisk)
2. ↑  Diskusjon av symbolikken (på engelsk)
**Borneisk muntjak** (*Muntiacus atherodes*), også kalt **gul borneomuntjak**, er et lite hjortedyr som bare lever på øya Borneo. Den er svært lik indiamuntjak, som også finnes på Borneo, men horna er kortere og pelsen mer gulbrun. Den er en av elleve kjente arter i slekten muntjak.

Beskrivelse
-----------

Borneisk muntjak blir ca. 25-50 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 12-18 kg. Den er gulbrun i fargen og har en mørk brun stripe som løper langs ryggraden og er spesielt framtredende i overgangen mot nakken på dyret. Den korte halen er nærmest hvit på undersiden og mørk brun på oversiden.

Bukkene utvikler gevir som består av to hornstilker som kan måle opp mot 7 cm (typisk kortere) i lengde. Geviret felles sjelden. Hannene er territoriale og kan være ganske voldsomme i forhold til størrelsen. De vil utfordre andre bukker som kommer inn på territoriet og slåss med både horna og de forstørrede øvre hjørnetennene som våpen.

Arten parer seg året rundt. Kalvene, som har lyse prikker, blir kjønsmodne i 6-12 måneders alderen og må forlate mora når de er omkring 6 måneder gamle. Hunnen går drektig i omkring 6-7 måneder. Hun føder 1-2 kalver, som ved fødselen veier omkring 400-500 gram.

Totalbestanden av dyr er antatt å være på omkring 5 000-.6 000 dyr, hovedsakelig sør i Anhui og vest i Zhegan.

Annet
-----

Arten, som ganske nylig ble anerkjent som en egen art (Groves & Grubb, 1982), står oppført på IUCNs rødliste som NT (nær truet) siden 2016.

Referanser
----------

1. 1 2  Timmins, R.J. Belden, G. Brodie, J. Ross, J. Wilting, A. & Duckworth, J.W. 2016. Muntiacus atherodes. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T42189A22166396. *Muntiacus atherodes*. Besøkt 2. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Borneisk muntjak* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Borneisk muntjak* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Borneisk muntjak* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Borneisk muntjak* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Borneisk muntjak* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Muntiacus atherodes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Muntiacus atherodes* (ultimateungulate.com)
**Endosporer** er spesielle strukturer som blir dannet inne i bakteriecellene for å beskytte bakteriene ved dårlige tider. Prosessen kalles for *sporulation*. Sporer er differensierte celler som er veldig resistent mot varme. De er også resistente overfor sterke kjemikalier. I jord er det rikelig med bakterier som danner sporer, og en hvilken som helst jordprøve vil inneholder endosporer. Slektene staver/*Bacillus* og *Clostridium* er de best studerte artene som danner sporer.

Funnet av endosporer var en viktig oppdagelse fordi det er viktig å vite om varmeresistende former for bakterier ved sterilisering av utstyr. Det er ikke bare bakterier som danner sporer, men de bakterielle sporene er unik i at de tåler høye temperaturer. Foruten å tåle varme, tåler endosporene tørking, radioaktivitet, syrer og andre sterke kjemikalier. De kan være sporer og være uvirksom i en ekstremt lang tid.

Strukturen til sporene er overveldende forskjellig fra selve cellen. Strukturen til sporene er mye mer kompleks i det at de har flere lag som man ikke finner i cellen. En kjemisk substans som er karakteristisk for endosporer er *dipicolinsyre* og finnes ikke i bakteriecellene. Dette stoffet har blitt funnet i alle endosporene som har blitt undersøkt og finnes i kjernen. Sporene har og en høy konsentrasjon av kalsiumioner som er kombinert med dipicolinsyren. Denne kalsium-dipicolinsyren står for omtrent 10% av tørrvekten til sporene.

Forskjeller fra endosporer og vegitabilske celler
-------------------------------------------------

| Karakteristikk | Vegetablisk celle | Endosporer |
| --- | --- | --- |
| Struktur | Typisk gram-positiv celle og noen få gram-negative celler | Tykt lag, spore kåpe, exosporium |
| Kalsium innhold | Lav | Høy |
| Dipicolinsyre | Inneholder ikke | Inneholder |
| Enzymaktivitet | Høy | Lav |
| Metabolisme (O2 opptak) | Høy | Lav eller ingen |
| Syntetisering av makromolekyler | Tilstede | Ingen |
| mRNA | Tilstede | Lav eller ingen |
| Resistens mot varme | Lav | Høy |
| Resistens mot radioaktivitet | Lav | Høy |
| Resistens mot kjemikalier (f.eks H2O2) og syrer | Lav | Høy |
| Mulighet for farging | Mulig | Kun ved spesielle teknikker |
| Innhold av vann | Høy, 70-80% | Lav, 10-25% i kjernen |
| pH i cytoplasma | Omtrent pH 7 | Omtrent pH 5,5-6 (kjerne) |
|

(Tabellen er hentet fra)

Se også
-------

* Sporer

Referanser
----------

1. ↑  Endo = inne
2. 1 2  Microbiology and Bacteriology - 2-34 Endospores are very resistant structures
3. ↑  Prokaryotic cell structure: Endospores Arkivert 8. juli 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Tørrvekt = uten vann
5. 1 2  Michael T. Madigan, John M. Martinko, Jack Parker (2003). *Brock Biology of Microorganisms, Tenth Edition*. Pearson Education, Inc. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
FA-18 Hornet bryter lydmuren
**Mach** (uttales /ˈmɑːk/) er måleformen for hastigheter i forhold til lydhastigheten. 1 Mach er lik lydens hastighet, mens 0,5 Mach er lik halvparten av lydens hastighet. Mach er oppkalt etter den østerrikske fysikeren Ernst Mach.
Når man snakker om lydhastighet og Mach, har man fire soner å forholde seg til:

* Subsonisk: Hastigheter under 0,75 Mach.
* Transsonisk: Hastigheter mellom 0,75 og 1,20 Mach.
* Supersonisk: Hastigheter mellom 1,20 og 5,00 Mach.
* Hypersonisk: Hastigheter over 5,00 Mach.

Det er viktig å vite at lydhastigheten ikke er den samme over alt. Når man snakker om Mach, er det lydhastigheten i luft man går ut ifra. 
Lydhastigheten i luft er avhengig av blant annet temperaturen på luften – jo lavere temperatur, jo lavere er lydhastigheten. Derfor vil ikke 1 Mach være den samme hastigheten i km/t ved for eksempel 20 ℃ som ved −20 ℃.

Ved standard atmosfæretrykk vil lydhastigheten ved havnivå (15 ℃) være på 661,7 knop (ca. 1 230 km/t), mens den ved 60 000 fots høyde (−56,5 ℃) vil være 573,8 knop (ca. 1 067 km/t).

Innenfor flybransjen snakker man ofte om «flyets kritiske Mach-nummer». Dette er et uttrykk for hvor fort et fly kan bevege seg igjennom luften før deler av luftstrømmen rundt flyet vil bli supersonisk. Selv om flyet beveger seg gjennom luften i en hastighet lavere enn 1 Mach, kan luft som blir dyttet til side av flyet øke hastigheten sin til over 1 Mach, noe som kan føre til sjokkbølger rundt flyet som kan rive flyet i stykker. Dette problemet oppstår i det transsoniske området. Et vanlig passasjerfly er ikke konstruert for overlydshastigheter, men kan øke sitt «kritiske Mach-nummer» ved hjelp av tilbakebøyde vinger (swept back wings) og andre teknikker.

Kilder
------

* NASA, Glenn Research Center: Mach Number Besøkt 8. juli 2023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Lennart Johanssons pokal
**Lennart Johanssons pokal** er en vandrepokal som siden 2001 tildeles vinnerlaget i Allsvenskan i fotball for herrer.

Prisen tilsvarer 'Kronprinsessan Victorias Pokal' som tildeles vinnerlaget i Damallsvenskan for kvinner.

Vinnere
-------

* 2001 – Hammarby IF
* 2002 – Djurgårdens IF
* 2003 – Djurgårdens IF
* 2004 – Malmö FF
* 2005 – Djurgårdens IF
* 2006 – IF Elfsborg
* 2007 – IFK Göteborg
* 2008 – Kalmar FF
* 2009 – AIK
* 2010 – Malmö FF
* 2011 – Helsingborgs IF
* 2012 – IF Elfsborg
* 2013 – Malmö FF
* 2014 – Malmö FF
* 2015 – IFK Norrköping
* 2016 – Malmö FF
* 2017 – Malmö FF
* 2018 – AIK
* 2019 – Djurgårdens IF
* 2020 – Malmö FF
* 2021 – Malmö FF

Pokalen
-------

Trofeet er designet av Anja Nibbler Kothe og laget av sølvsmed Ingemar Eklund. 
Pokalen er laget av sølv og har en ball montert på en sokkel. Utseendemessig er pokalen inspirert av minneprisen Sverige vant i Sommer-OL 1948 i London.

Prisen er oppkalt etter Lennart Johansson som var leder i det europeiske fotballforbundet UEFA mellom 1990–2007.

Bakgrunn
--------

'Lennart Johanssons pokal' erstattet den tidligere 'von Rosens pokal' som var oppkalt etter greven Clarence von Rosen, den første lederen i Sveriges fotballforbund. Da det i november år 2000 ble kjent at von Rosen hadde vært nazisympasitør på 1930-tallet ble det besluttet å stoppe utdelingen av denne.

Hemmelig innskripsjon
---------------------

Den 4. november 2010 gikk avisen *Dagens Nyheter* ut med en artikkel der gullsmeden Peter Gustafsson fortalte at hans gamle kollega Ingemar Eklund hadde gravert in "Bajen Forever" inne i ballen som pryder pokalen. Ingmar Eklund var en ivrig Hammarby IF-tilhenger. Opplysningene ble senere bekreftet av Ingemar Eklunds datter. Etter en kikkehullsoperasjon på pokalen den 17. desember 2010 viste deg seg imidlertid at det var budskapet "Djurgården är bäst!!" som var inngravert sammen med fire navn, formodentlig personene bak. Sveriges fotballforbunds leder Lars-Åke Lagrell sa i en kommentar att innskripsjonen skulle tas bort i forbindelse med att Malmö FF får sin seiersinnskripsjon.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. oktober 2004. Besøkt 27. januar 2009.
3. ↑
4. ↑   Dagens nyheter 04.11.2010
5. ↑   Dagens nyheter 05.11.2010
6. ↑   Dagens nyheter 17.12.2010
7. ↑   Aftonbladet 17.12.2010