**Bernhard Döbbing** [[O.F.M.] (født 8. juli 1855 som *Josef Heinrich Maria Döbbing* i Münster i kongedømmet Preussen; død 14. mars 1916 i Roma) var en tysk ordensprest og katolsk biskop av Nepi og Sutri.

Liv og virke
------------

### Fransiskener

Josef Döbbing, sønn av en skomakermester, gikk inn i den saksiske fransiskanerprovins (*Saxonia*) i 1874 og fikk det religiøse navn *Bernhard*. Han ble drevet ut av Tyskland som novise med sitt religiøse samfunn under Kulturkampf, og bodde i Nord-Amerika fra 1875 til 1881, hvor *Saxonia* hadde grunnlagt seks klostre. Han ble ordinert til prest i Cleveland i 1879. I 1880 ble han professor i teologi og filosofi ved presteseminaet i Cleveland.

I 1881 kom han til Italia, hvor han skulle forberede seg til en lærerstilling ved en av ordenshøyskolene i *Saxoniaprovinsen*. Han begynte ved *Collegio San Bonaventura*, grunnlagt i Quaracchi nær ]]Firenze}}, der han samarbeidet med fader Ignatius Jeiler OFM for utgivelsen av de fransiskanske skolastikere, spesielt verkene til den fransiskanske teologen Bonaventura. I løpet av denne tiden skrev han et filosofisk verk og en tobinds moralteologi basert på Bonaventuras teologi. Imidlertid tillot ikke provinsregjeringen at bøkene ble publisert fordi de var «premature.»[1] 

Etter at provinsialen for *Saxonia*, fader Gregor Janknecht, hadde besøkt den irske fransiskanerprovins i 1879, fikk *Saxonia* mandat til å støtte reformen av denne provinsen. I 1883 ble Bernhard Döbbing satt til å lede det irske fransiskanerklosteret og høyskolen Sant'Isidoro a Capo le Case *i Roma, som han renoverte.[2] Pilegrimshelligdommen til* S. Maria ad Rupes*, knyttet til basilikaen i* Castel Sant'Elia*, ble restaurert og utvidet under hans ledelse, og kommuniteten i Amaseno ble fornyet.* 

Pave Leo XIII ble oppmerksom på ham og sendte ham på visitasoppdrag til Egypt og Palestina. I *San Isidoro* opptok han Ernst M. Roloff, som senere ble en viktig filolog og pedagog (Lexicon of Education), inn i den katolske kirkes fulle fellesskap.

### Biskop av Nepi og Sutri

Den 19. mars 1900 ble han ordinert til biskop av bispedømmet Nepi og Sutri. I løpet av kort tid var han i stand til å rehabilitere det skrantende bispedømmet. Han forbedret presteskapets økonomiske situasjon og fikk de bispelige residenser i Nepi, Sutri og Capranica grundig renovert. Han ga byen Nepi marmorstatuer i naturlig størrelse av martyrbiskopene *Ptolemaios* og *Romanus*, som ble oppstilt ved bispepalasset.

I kontroversen rundt fornyelsen av fransiskanerordenen tok han parti for pave Pius X og kunngjorde dennes *motu proprio* Quo magis av 23. oktober 1911 overfor brødrene samlet i San Antonio-basilikaen. Han var i konstant kontakt med sin ordensprovins *Saxonia*; den 13. august 1911 deltok han i kroningen av det mirakuløse bilde i Werl og holdt prekenen. I 1912 støttet han en begjæring fra Paderborns biskop Karl Joseph Schulte til pave Pius X, som gikk inn for anerkjennelse av kristne fagforeninger.[3] 

Paven betrodde Döbbing bispedømmet Viterbo i tillegg til Nepi og Sutri. I 1914 ble han også apostolisk administrator for bispedømmene Viterbo og Tuscania, samt Monterosi, Ponzano og San Oreste.

Med utbruddet av Første verdenskrig i 1914 ble han utsatt for voldelige angrep og ærekrenkelser fra den italienske frimurerlosje. *Il Messaggero* mistenkte ham for å være tysk spion og agent for Vatikanet. Han ble tvunget til å forlate bispedømmet og forsvare sitt rykte i retten. Etter kort tids sykdom og en mislykket operasjon døde han. 

Han ble gravlagt i katakombene han bygde nær basilikaen i Castel San Elia.