recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Drammenshallen** (innviet 1977) ligger på Strømsø og Marienlyst i Drammen. Drammenshallen er en av Norges største idrettshaller på totalt 7500 Kvadratmeter med kapasitet for 4900 tilskuere. Hallen var ved innvielsen Nordens største idrettshall. Hallens gulvareal rommer totalt fire håndballbaner og inneholder friidrettsbane, to skytebaner samt spesialhall for blant annet ballett. Hallen inneholder også kafeteria, klubbrom som benyttes om formiddager av skoler, på ettermiddags- og kveldstid av idrettsforeninger. 

Hallen har også vært flittig benyttet til utstillinger, Drammensmesser og konserter, der Drammenshallen var landets viktigste arena over en årrekke. I tidsrommet 1978-1990 ble 

det arrangert over 100 konserter, alt fra Frank Sinatra til Black Sabbath. Drammenshallen rommer på det meste 6000 tilskuere.

Hallen ligger sentralt på Strømsø i Marienlyst idrettspark som består av Marienlyst stadion, Drammensbadet, Marienlyst friidrettsstadion og Marienlyst kunstgress/ kunstis.

Konsertarena
------------

* Liste over artister som har spilt i Drammenshallen

Referanser
----------

1. ↑  «Drammenshallen | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 29. april 2021.
2. ↑  «Drammenshallen». *Drammen kommune* **(norsk)**. Besøkt 29. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Konserter og show i Drammenshallen 1978 - 1990

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon
 |
**Kongsvingers Golfklubb** ligger på Liermoen utenfor Kongsvinger.

Klubben ble opprinnelig stiftet under navnet Kongsvinger Golfklubb i 1988. Den etablerte en nihulls korthullsbane på Strengelsrud som ikke lenger er i bruk. Klubben begynte arbeidet med dagens 18-hullsbane i 2003. De første ni hullene sto ferdig i 2005, mens de siste ni og dagens klubbhus var klare i 2009. Banen er designet av svensken Peter Nordwall, ligger på sandgrunn og er omgitt av furuskog. Den måler 6 248 fra bakerste utslagssted og har par 72.

Klubben ble tatt under under konkursbehandling sammen med utbyggerselskapet i august 2011, og en ny klubb med dagens navn ble stiftet 11. november 2011.

I *Golf Worlds* kåring av Europas beste golfbaner i september 2019 ble banen rangert som nr. 52.

Referanser
----------

1. ↑  Kongsvingers Golfklubb: Sak 13 Virksomhetsplan for Kongsvinger Golfklubb 2018 - 2021 Arkivert 1. desember 2021 hos Wayback Machine. (publisert 14. mars 2018; besøkt 22. juli 2021)
2. ↑  Foretaksregisteret (besøkt 22. juli 2021)
3. ↑  *Norsk Golf*: «Tre norske baner på liste over kontinentets beste golfbaner» Arkivert 3. oktober 2019 hos Wayback Machine. (publisert 1. oktober 2019; besøkt 3. oktober 2019)

Eksterne lenker
---------------

* Kongsvingers Golfklubbs hjemmeside

Portal: Golf
**Michel Marie Jacques Dubost**, C.I.M. (født 15. april 1942 i Safi i Marokko) er en fransk ordensgeistlig og emeritert katolsk biskop av Evry-Corbeil-Essonnes i Frankrike.

Liv og virke
------------

### Prest

Michel Marie Jacques Dubost sluttet seg til eudistordenen og ble ordinert til prest den 25. mai 1967. Han studerte filosofi og teologi ved Institut Catholique de Paris. Deretter ble han utdammet ved Institut des hautes études de défense Nationale (IHEDN) i Paris.[1]

Han var sogneprest ved *Notre-Dame-de-Bercy* og kapellan ved *Saint-Jean-de-Béthune-*skolen i Versailles, deretter ved høyskolene og videregående skoler i Versailles til 1975. Han ble deretter involvert i den katolske komité mot sult og for utvikling (*Comité catholique contre la faim et pour le development*, CCFD – Terre Solidaire). Han var generalsekretær for FOCS (*Foreningen for organisasjoner inneb sosial kommunikasjon) fra 1976 til 1982 og direktør for sjelesørgere innen offentlig utdanning innen erkebispedømmet Paris fra 1982 til 1988, og sogneprest i* Saint-Jacques-du-Haut-Pas *i Paris fra 1983 til 1989.[1]*

### Militærbiskop

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til militærbiskop for Frankrike og titulærbiskop av *Oëa* den 9. august 1989. Han ble ordinert til biskop av biskopen av Coutances, Jacques Fihey, den 8. september samme år; medkonsekratorer var Armand François M. Le Bourgeois C.I.M. emeritert biskop av Autun, og Daniel-Joseph-Louis-Marie Pézeril, hjelpebiskop i erkebispedømmet Paris.

### Biskop av Evry-Corbeil-Essonnes

Han ble den 15. april 2000 utnevnt til biskop av Evry-Corbeil-Essonnes og innsatt i embetet den 12. mai samme år.

Pave Frans innvilget hans aldersrelaterte avskjed debn1. august 2017.[2]

Michel Dubost ble kjent for sitt engasjement i kristen-jødisk dialog i Frankrike.[3] Han var også medlem av koordineringen av bispekonferanser for Det hellige land, president for rådet for interreligiøse forhold innen Den franske bispekonferanse og medlem av Set pavelige råd for interreligiøs dialog.

Kardinal Fernando Filoni, prefekt for Kongregasjonen for folkenes evangelisering, utnevnte biskop Dubost til direktør for de pavelige misjonsselskaper i Frankrike for fem år (2018–2023) 19. april 2018.[4]

Den 24. juni 2019 utnevnte pave Frans Dubost til apostolisk administrator *sede plena* av erkebispedømmet Lyon, og suspenderte dermed kardinal Philippe Barbarins jurisdiksjon der med umiddelbar virkning.[5] Etter at pave Frans godtok kardinal Barbarins avgang swb 6. mars 2020, fungerte Dubost som apostolisk administrator *sede vacante* frem til innsettelsen av den nye erkebiskopen, Olivier de Germay, den 20. desember 2020.[6] 

Fra 7. april 2021 til 6. februar 2022 fungerte Dubost som apostolisk administrator av Cayenne.
Tønsberg Middelalderfestival i Tønsberg i Vestfold er knyttet til byens middelalderhistorie. Bildet viser Slottsfjelltårnet og ruiner av Tunsberghus festning på fjellet i byen.
Festivalen omfatter ulike kulturaktiviteter og formidling av middelalderhistorie til særlig barn og unge. Bildet viser arbeidet med bygginga av Saga Oseberg, en kopi av Osebergskipet, i Tønsberg mai 2011, noen uker før festivalen det året.
**Tønsberg Middelalderfestival** er en festival i Tønsberg i Vestfold med ulike kulturaktiviteter løst knyttet til Tønsbergs rolle som en av åtte middelalderbyer i norsk historie, det vil si i byens storhetstid på 1200-tallet fram til den ødeleggende bybrannen i 1536. Underholdning og delarrangementer er særlig rettet mot barn og unge. De har blant annet bestått av oppvisninger og opptog i middelalderdrakter, markedsaktiviteter og formidling av middelalderhistorie til skolebarn.

Per Spildra i gjøglertruppen Stella Polaris startet Tønsberg Middelalderfestival i 1988. Den har siden blitt avholdt med ujevne mellomrom, og i 2011 ble festivalen arrangert for niende gang. Arrangementet avholdes vanligvis i løpet av tre dager en helg i mai eller juni.

Tønsberg Middelalderfestival er blitt drevet som stiftelse siden 2002. Arrangementet støttes økonomisk av Tønsberg kommune og Vestfold fylkeskommune som hovedbidragsytere, samt av private sponsorer i det lokale næringslivet.

I 2011 var anslagsvis rundt 5000 betalende, pluss 1500 skolebarn, innom festivalen. Tønsberg Middelalderfestival sysselsatte da omkring 150 frivillige.

Under Middelalderfestivalen I Tønsberg i 2012 og 2013 foregikk samtidig Sagafestivalen, en litteraturfestival med fokus på historiske romaner og historisk faglitteratur fra tidsperioden 500–1500.

Referanser
----------

1. ↑  Tønsbergs Blad om middelalderfestivalen 2011
2. ↑  «Sagafestivalen i Tønsberg 2012». Arkivert fra originalen 24. juni 2013. Besøkt 10. juni 2013.
3. ↑  Sagafestivalen i Tønsberg 2013 Arkivert 7. desember 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Nettpresentasjon
* Artikler i Tønsbergs Blad om «Middelalderfestivalen» Arkivert 15. januar 2022 hos Wayback Machine.
**Kikutbakken** var en hoppbakke i Skien i Telemark. Den lå i nærheten av Kikuthytta i Gjerpen, ca. 5 km nordøst for Skien sentrum, og var eid av Odds Skiklubb. Hoppbakken ble brukt under hovedlandsrennet (NM) i 1910.

Bakken ble anlagt i 1902 og var planlagt brukt under landsrennet (nasjonalt renn) i 1903, men da gjorde snømangel at hopprennet måtte holdes i Odds gamle bakke Gisholtbakken. Det første rennet ble dermed et klubbrenn i januar 1904, etterfulgt av et landsrenn måneden etter. Bakken ble noe ombygd høsten 1906 og hadde så landsrenn igjen i 1907 og 1908. En større ombygging ble gjort høsten 1909 før bakken var arena for hovedlandsrennet 1910. Under mesterskapet hadde Svein Welhaven lengste stående hopp på 25 meter foran 5000 tilskuere. Bakken hadde også landsrenn omtrent årlig etter 1910.

Kikutbakken ble ganske raskt umoderne og for liten, og skiklubben bygde ny hoppbakke i Gunnborgdalen i 1921. Enda en ny hoppbakke, Oddbakken, ble bygd like øst for Kikut i 1934.

Referanser
----------

1. ↑  Trygve Lie: *Idrætsforeningen Odd 1885–1910 - Festskrift 1910*. Erik St. Nilssens Forlag, Skien 1910 (s. 120-125, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Morgenbladet: Vinterstevnet i Skien (s. 1, 14. februar 1910, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
3. ↑  Halvor Landsverk: *Skien gjennom 600 år - Byhistorisk utstilling 1958*. Oluf Rasmussens boktrykkeri, Skien 1958 (s. 101, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
**Bergensbakken** er en tidligere hoppbakke i Byfjellene i Bergen.

Historie
--------

Bakken ble bygd i 1936/37 og var i bruk fram til 1948. Bakken ligger på østsiden av Rundemanen i et området kalt *Hyttelien*, på toppen av Våkendalen. Drivkraften bak prosjektet med å få bygd Bergensbakken var Johan N.L. Blytt. Bergen kommune, Bergens Telefonkompani og Bergen Rederiforening var de store bidragsyterne i arbeidet med å få reist bakken, men også mange private bidro med penger og utallige dugnadstimer.

Bergensbakken var svært værutsatt og en ny bakke Granbakken ble bygget i 1946/47 til erstatning ved Skomakerdiket på Fløyen.

Resultater
----------

Første gang det ble hoppet i bakken var 14. november 1937, mens siste gang var den 14. mars 1948. Det ble avholdt flere store og mindre konkurranser i bakken i det tiåret den var i drift. En rekke av de store norske profiler var med på konkurranser i Bergensbakken. Asbjørn Ruud vant en konkurranse, OL–vinner Petter Hugsted ble nummer to i 1948 og Birger Ruud deltok hele tre og vant to ganger i Bergensbakken.

Den offisielle bakkerekorden i bakken ble satt av Asbjørn Ruud 7. januar 1940 og var på 49,5 meter, men på trening var det hoppet drøyt 55 meter i bakken.

Nedlagte hoppbakker
-------------------

* Gimlebakken på Ulriken, første *Bergensrennet* i Bergens Turnforenings regi, 1908
* Norrønabakken på Langelien, 1909
* Soriabakken ved Gimlebakken, 40 meters bakke, 1924
* Vikingbakken ved Vareggen, 39 meter som bakkerekord, 1925
* Riplebakken på Totland, 50 meters bakke, fra slutten av 1920-tallet
* Olympiabakken på Ulriken, 30 meters bakke, fra slutten av 1930-tallet
* Bergensbakken bak Rundemanen, 45 meters bakke, 1936–1948
* Granbakken på Fløyen, 40 meters bakke, 1946–1991

Referanser
----------

1. ↑  *«Bergensbakken»* Bergen byleksikon
2. ↑  *«Bergensbakken»* Bergen byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* skisprungschanzen.com: Bergensbakken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
Tachisverd fra Eisho-perioden
**Eishō** (永正), 30. februar 1504–23. august 1521, var en periode i den den japansk tidsregningen under keiser Go-Kashiwabara. Shoguner var Ashikaga Yoshizumi og Ashikaga Yoshitane.

Perioden ble innledet for å feire en ny sekstiårig syklus i den kinesiske kalenderen.

Viktige hendelser
-----------------

I *Eishō 1* (1504) var det en periode med stor hungersnød.

I *Eishō 2* (1505) står Nodaslottet ferdig i Shinshiro i Mikawaprovinsen, nåværende Aichi prefektur.

I *Eisho 9* (1512) oppdages det første syfilistilfellet i Japan.

Samme år står Tamanawaslottet ferdig i Kamakura.

Referanser
----------

1. ↑  Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "*Eishō*" in *Japan encyclopedia*, p. 172; n.b. Louis-Frédéric is pseudonym of Louis-Frédéric Nussbaum, *se* Deutsche Nationalbibliothek Authority File.
2. ↑  Datoene er ifølge den japanske månekalenderen som ikke helt stemmer med den vestlige.
3. ↑  Titsingh, Isaac. (1834). *Annales des empereurs du Japon*, pp. 364–370.
4. ↑  Titsingh, p. 365.

|
|  |
| Forgjenger :**Bunki**

 | **Periode:Eishō (Sengoku)**(1504–1521) | Etterfølger :**Daiei** |
**Bootle** er en by innenfor det administrative distriktet Sefton i Merseyside i England. Byen var tidligere kjent som Bootle-cum-Linacre. I dag er den en forstad til storbyen Liverpool og det ligger 6,5 km fra Liverpools sentrum. Den er sete for fotballklubben Bootle FC. I henhold til folketellingen i 2011 er det 51 394 innbyggere i byen.

Historisk har Bootle vært en del av Lancashire, og byens økonomi har vært sentrert rundt havneanlegget Bootle Docks og tilknyttet industri flere tiår. Bootle Docks er en del av Liverpool Docks, og lokalisert på begge sider av elven Mersey. Bootle Docks er lokalisert i den nordlige enden blant 8 km av Liverpools havneanlegg.

Etymologi
---------

Stedsnavnet Bootle er avledet fra angelsaksiske *Bold* eller *Botle* i betydningen en bolig. Byen er omtalt i *Domesday Book* (1086) som *Boltelai*. Ved 1212 hadde stavingen av navnet blitt til Botle. På 1300-tallet er det også nedtegnet varianter som Botull, Bothull og Bothell.

Referanser
----------

1. ↑  «Bootle (Merseyside)», *City Population*
2. ↑  Bootle består av åtte kretser; Church, Derby, Ford, Linacre, Litherland, Netherton and Orrell, St. Oswald og Victoria, jf. «Sefton», *UK Census Data*
3. ↑  «Bootle History: Bootle Past». Arkivert fra originalen den 13. oktober 2007
4. ↑  Farrer, W.; Brownbill, J. (1907): 'Townships: Bootle', *A History of the County of Lancaster: Volume 3*. s. 31–35.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bootle, Merseyside – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bootle Today
* Liverpool Street Gallery - Liverpool 20
* Bootles historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Sølvgruven Iwami Ginzan blir åpnet under *daiei*.
**Daiei** (大永 daiei eller *taiei*), 23. august 1521–20. august 1528 er en periode i den japansk tidsregningen under keiserne Go-Kashiwabara og Go-Nara. Shoguner var Ashikaga Yoshitane og Ashikaga Yoshiharu.

Perioden ble innledet med flere jærtegn (krig og naturkatastrofer) og navnet ble hentet fra en setning fra den kinesiske encyklopedien Tongdian (ferdigstilt i 801).

I *Daiei 6* (1526) ble det innledet storskala sølvutvinning i sølvgruven Iwami Ginzan, i dag et verdensarvsted i Shimane prefektur.

Referanser
----------

1. ↑  Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "*Dai-ei*" in *Japan encyclopedia*, p. 138; n.b. Louis-Frédéric is pseudonym of Louis-Frédéric Nussbaum, *se* Deutsche Nationalbibliothek Authority File.
2. ↑  Datoene er ifølge den japanske månekalenderen som ikke helt stemmer med den vestlige.
3. ↑  Titsingh, pp. 364–365.
4. ↑  Setningen på klassisk kinesisk: 庶務至微至密、其**大**則以**永**業

|
|  |
| Forgjenger :**Eishō**

 | **Periode: Daiei**1521–1528 | Etterfølger :**Kyōroku** |
**Tomas Arvidsson** (født 1941 i Älmhult i Sverige) er en svensk forfatter.

Arvidsson vokste opp i Göteborg. Han har undervist i psykologi, pedagogikk og biologi i svensk lærerutdanning. I 1971 ble han ansatt som utdanningsleder ved Högskolan i Kalmar. Han har vært sjef for Sveriges Television i Värmland og administrerende direktør for avisen Barometern-OT i Kalmar.

I 1976 dobbelt-debuterte Arvidsson med to humoristiske kriminalromaner: *Enkelstöten*, med den heller anonyme studierektor i gymnaset og bankraner Jan Bertilsson i hovedrollen og *Dubbelstöten* hvor legen Gunnar Stensson i mest bokstavelige forstand bestemmer seg for å «ta» Nobelprisen – ved å stjele den. *Enkelstöten* ble samme år tildelt Svenska Deckarakademins debutant-diplom. Bertilsson, Stensson og persongalleriet rundt dem kommer tilbake også i Arvidssons senere bøker. Fra 2000 er Arvidsson forfatter på heltid.

«Studierektorn» er også filmatisert av SVT som tre TV-serier: *Dubbelstötarna* (1980), *Dubbelsvindlarna* (1982) og *Studierektorns sista strid* (1986) – de to første etter romanene, den siste nyskrevet for fjernsyn. Manus til seriene ble forfattet av Arvidsson i samarbeide med regissør Pelle Berglund.

Bibliografi
-----------

* *Enkelstöten* (1976)
* *Dubbelstöten* (1976)
* *Bakstöten* (1977)
* *Tröskeln* (1979)
* *Utanförskapet* (1981)
* *Huset med de gamla damerna* (1986)
* *Trippelstöten* (1991)
* *För gammal vänskaps skull* (1996)
* *Studierektorns byte* (2001)
* *Studierektorns sista stöt* (2004)
* *Andras pengar* (2006)

### Oversettelser til norsk

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Norsk tittel** | **Utgitt** | **Oversetter** | **Originaltittel** | **Utgitt** |
| *Enkeltkuppet* | 1977 | Per A.Hartun | *Enkelstöten* | 1976 |
| *Dobbeltkuppet* | 1978 | Per A.Hartun | *Dubbelstöten* | 1976 |
| *Millionkuppet* | 1982 | Per A.Hartun | *Bakstöten* | 1977 |
| *Utenfor loven* | 1982 | Per A.Hartun | *Utanförskapet* | 1981 |
|

Priser og utmerkelser (utvalg)
------------------------------

* Ture Sventon-prisen Temmelburken 2008
* Svenska Deckarakademins debutant-diplom 1976, for *Enkelstöten*

Referanser
----------

1. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2010141405[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tomas Arvidsson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Tomas Arvidsson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
* (sv) Svenska Deckare – Tomas Arvidsson
* (sv) Bra Böcker: Tomas Arvidsson Arkivert 12. august 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Lisporhinus*** er en slekt av biller i familien snutebiller (Curculionidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Små (ca. 4 millimeter), ovale, brunsvart snutebille. Snuten er lang, fasettøynene store, beina forholdsvis lange og kraftige.

Levevis
-------

For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten *Cecropia*), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Pakistan (Punjab).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien sandsnutebiller, Conoderinae (= Zygopinae)
						* Stammen **Sphadasmini** Lacordaire, 1865
							+ Slekten ***Lisporhinus*** Faust, 1886
								- *Lisporhinus stoliczkae* Faust, 1886

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Air Macau** (kinesisk: 澳門航空) er et flyselskap med hjemmebase på Macao internasjonale lufthavn i Macao i Folkerepublikken Kina. Den er den tidligere portugisiske koloniens eneste flyselskap, og flyr (2007) til 12 destinasjoner i Fastlands-Kina og to destinasjone i Taiwan. Selskapet ble opprettet 13. september 1994 og begynte flyvninger den 9. november 1995 med en rute fra Macao til Beijing og Shanghai. En unik firekantruteflyvning Macao, Beijing, Shanghai og Taipei begynte 8. desember 1995.

Utenfor Kina flyr Air Macau til Nord-Korea, Sør-Korea, Filippinene og Thailand.

Referanser
----------

1. ↑  «Air Macau». *Alternative Airlines* **(engelsk)**. Besøkt 19. april 2023. «Air Macau is the flag carrier of Macau and operates to many destinations within China, as well as to other parts of East Asia. The airline is based at Macau International Airport (MFM) and flies to more than 20 destinations overall.»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Air Macau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En Saab 340 fra Estonian Air
**Estonian Air** var Estlands nasjonale flyselskap. Selskapet hadde base i Tallinn. Flyselskapet drev rutetrafikk og chartertrafikk mellom Tallinn og mange byer i Europa.

Estonian Air hadde også direkteruter fra Oslo lufthavn, Gardermoen og Trondheim lufthavn, Værnes (fra 5. september 2011) til Tallinn lufthavn. Det skandinaviske flyselskapet SAS eide 27 % av selskapet. Fra den 8. november 2015 opphørte alle flyvninger med Estonian Air og selskapet ble slått konkurs.

Historie
--------

Flyselskapet ble etablert av den estiske staten 1. desember 1991, kort tid etter at Estland ble selvstendig. Selskapet ble startet på restene av den estiske avdelingen av Aeroflot. I 1996 ble selskapet delvis privatisert. I dag er selskapet eid av den estiske staten (73%) og SAS Group (27%).

Estonian Air baserte seg i begynnelsen på russiske fly som Aeroflot hadde brukt. I 1995 leide selskapet inn to Boeing 737-fly, og i 1996 to Fokker 50-fly. Siden da har selskapet kun brukt vestlig-bygde fly. I mars 2006 hadde Estonian Air en flåte på 5 Boeing 737-500-fly.

I januar 2011 fikk Estonian Air nye fly av typen Bombardier CRJ900 med plass til 88 passasjerer.

Estonian Air opphørte alle flyvninger fra og med 8. november 2015.

Flåte
-----

Estonian Air administrerte en flåte bestående av følgende fly per april 2013:

| Flytype | Antall | Setekonfigurasjon | Ruter |
| --- | --- | --- | --- |
| Boeing 737-500 | 1 | 118/120 seter | Mellomdistanse |
| Bombardier CRJ900 NG | 3 | 88 seter | Mellomdistanse |
| Saab 340 | 2 | 33 seter | Kortdistanse |
| Embraer ERJ-170 | 4 | 76 seter | Kort/mellomdistanse |

### Tidligere fly

* Tupolev Tu-134A: 11 (1990–1996)
* Yakovlev Yak-40: 4 (1990–1996)
* Boeing 737-500: 7 (1995–2010)
* Fokker 50: 5 (1996–2003)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Estonian Air – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Estonian Air – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Scandinavian Airlines |
| --- |
| Scandinavian Airlines Business | SAS Business Opportunities |
| Destinasjoner | Scandinavian Airlines’ destinasjoner |
| Andre selskaper | SAS Cargo Group  **·** SAS Media  **·** SAS Technical Services |
| Allianser | Star Alliance  **·** WOW Alliance |
| Historie |  DDL  (1946)  **·**  DNL  (1946)  **·**  SILA  (1946)  **·**  ABA  (1948)  **·** Linjeflyg (1993)  **·** Braathens (2004)  **·** SAS Braathens  **·** Blue1 (2015)  **·** Estonian Air  **·** Spanair  **·** Widerøe  **·** Air Greenland (2019) |
| Kategori  **·** Portal: Luftfart |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
*Den vitruviske mann* tegnet av Leonardo da Vinci ca. 1487.
**Den vitruviske mann** består av to menn en foran og en bak. kan du tenke deg hva den bak driver med?husk de er nakende.eller **Den vitruvianske mannen** (på latin *Homo Vitruvianus*) er en proporsjonsstudie fra skisseblokk til Leonardo da Vinci fra rundt år 1487. Tegningen viser en naken mannskropp forfra med utslåtte armer og rette bein, innskrevet i en sirkel og et kvadrat. 

Motivet illustrerer en tekst av den romerske arkitekten Vitruvius som beskriver relasjoner mellom geometri og menneskekroppens proporsjoner. Høyden til kroppen er beregnet til åtte hoder. 

Bildet er et typisk eksempel på kunst i renessansen, hvor det var vanlig å framstille mennesket nakent, etter slik det også var i antikken. Originalen, som måler 34,4 x 25,5 cm, finnes i Gallerie dell'Accademia i Venezia i Italia. Notatene som hører til tegningen er skrevet speilvendt.

*Den vitruviske mann* tegnet av Cesare Cesariano, 1521, til en italiensk utgave av Vitruvius klassiske verk *De architectura*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vitruvian Man by Leonardo da Vinci – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Den vitruviske mann
* Geometrien i Den vitruviske mann

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Nettbuss Sør AS**, tidligere **Aust-Agder Trafikkselskap AS** (**ATS**), var et busselskap i Nettbuss-konsernet med hovedbase i Arendal, fra 2013 i Drammen. Selskapet drev lokaltrafikk i Buskerud (Brakar), Hordaland (Skyss), Sogn og Fjordane, Telemark og Vest-Agder (Agder Kollektivtrafikk). Av ekspressbussruter kjørte selskapet TIMEkspressen rute TE1 mellom Notodden og Oslo og NOR-WAY-rutene 160 Valdresekspressen, 162 Øst-VestXpressen, 430 Fjordekspressen og 450 Sognebussen. Datterselskapet Nettbuss Travel Drammen kjørte deler av lokaltrafikken i Buskerud og hadde flere turbussavdelinger.

I 2015 ble det bestemt at alle de regionale operstørselskapene i Nettbuss skulle fusjoneres inn i morselskapet, og fra 1. januar 2016 ble driften oveført til Nettbuss AS.

Historie
--------

Buss fra Aust-Agder Trafikkselskap (ATS) og Risør og Tvedestrand bilruter (RTB). Parkert ved Cinderella i Gjerstad i 1992.  Foto: Alan Cyril Littlewood 
Nettbuss Sør viderefører den rutebiltrafikken fra mellomkrigstiden som ble etablert av Arendals Dampskibsselskab (ADS) og Risør og Tvedestrand Bilruter (RTB). Arendals Dampskibsselskabs landvertstrafikk – person- og godstrafikk – ble fra 1986 skilt ut i Aust-Agder Trafikkselskap (ATS) der Aust-Agder fylkeskommune og NSB Biltrafikk var de største eierne. I 2000 ble NSB Biltrafikk omgjort til Nettbuss. NSB hadde overtatt alle aksjene i Aust-Agder Trafikkselskap som så fikk navnet Nettbuss Sør. I 2001 ble Nettbuss Grenland innfusjonert i selskapet. Risør og Tvedestrand Bilruter ble overtatt av Nettbuss Sør i 2008, mens Nettbuss Vest ble innfusjonert i 2009. Fra 1. januar 2011 overtok Nettbuss Sør konsesjonen for lokalbussene i Kristiansand-området fra Bussen Trafikkselskap. 1. januar 2013 ble Nettbuss Sør slått sammen med Nettbuss Drammen, og hovedkontoret ble flyttet fra Arendal til Drammen. Fra og med 1. januar 2015 overtok Setesdal Bilruter og Agder Buss all trafikk selskapet hadde i Aust-Agder.

Selskapet drev tidligere ekspressbussrute mellom Kristiansand og Oslo under navnet Sørlandsekspressen, som fra 1. mai 2013 ble en del av Nettbuss express. 1. januar 2014 ble driften av denne ruta overført til Nettbuss Ekspress AS.

Referanser
----------

1. ↑  «Selskapene bak NOR-WAY Bussekspress AS». NOR-WAY Bussekspress. Arkivert fra originalen 13. september 2015. Besøkt 5. september 2015.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
«Innerdalen» har flere betydninger.
Innerdalstårnet sett fra dalbunnen **Innerdalen** er en øst-vestgående dal i Sunndal, 10 km fra (og på nordsiden av) Sunndalsøra, adkomst via riksvei 70. Dalen er omtalt i 1620 som krongods, etterhvert på 1700-tallet del av gården Oppdøl (i dag eid av Endre Opdøl).

Som innfallsport til Trollheimen er dalen viktig for friluftsliv. Den Norske Turistforening har to hytter her, siden 1889 Innerdalshytta (opprinnelig husmannsplass) og Renndølsetra (del av gården Opdøl). Dalen har populære fjell for fjellklatrere, i Trolla, Skarfjellet og Innerdalstårnet. Norsk Tindeklub har utgitt egen klatrefører for dalen (2001), og eier Giklingdalshytta i samme området. For brevandring er Vinnufonna interessant.

  

Innerdalen landskapsvernområde er et 73 km² stort og 25 km langt området fra Ålvundeid til Innerdalsporten; det ble i 1967 fredet, som Norges første landskapsvernområde, blant annet etter initiativ av Eystein Opdøl og Norsk Tindeklub. Dette forhindret antakelig regulering for vannkraft. Dalen ble besøkt av Bjørnstjerne Bjørnson i 1851. Olav Innerdal var hovedperson i en sort-hvitt kortfilm «Kongeriket Innerdalen» (regissør Carsten Munch, 1959).

Eksterne lenker
---------------

* NRK «Ut i naturen», om Eystein Opdøl, Renndølssetra og Innerdalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**EasyJet** er et britisk lavpris flyselskap. Deres hovedbase ligger på London Luton Airport, men London Gatwick Airport er den største basen til EasyJet. EasyJet er den største operatøren av Airbus A319. I 2003 kjøpte EasyJet opp konkurrenten Go!, som var et lavprisselskap startet opp av British Airways for å møte konkurransen fra
EasyJet. Selskapets grunnlegger var Stelios Haji-Ioannou, som nå eier flyselskapet Stelios Airlines. 
I mai 2013 startet Easyjet opp med en daglig rute til Bergen Lufthavn Flesland som den første ruten til Norge.

Flåte
-----

| Maskin | Antall | Ordre | Seter |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319-100 | 125 | 0 | 156 |
| Airbus A320-200 | 194 | 0 | 180 |
| Airbus A320neo | 25 | 92 | 186 |
| Airbus A321neo | 6 | 24 | 235 |
| Total | 325 | 118 |  |

De har nå (i 2019) en flåte på 325 fly. Fleste av dem er Airbus A319 og Airbus A320. Siden 2019 er nesten halvparten av flyene registrert hos det østerrikske datterselskapet EasyJet Europe, som ble startet for å kunne fortsette og fly på ruter innenfor EU/EØS etter Brexit.

### Strategi

EasyJets strategi var å betjene hovedsakelig kunder som betalte sin billett selv, og som først og fremst ønsket lavest mulig pris på de korte rutene selskapet betjente. Alle unødige kostnader som måltid ombord, Business class (ekstra benplass), reisebyråsalg og fysiske billetter ble erstattet av kostnadseffektive tilbud om billige enveis billetter uten måltid og uten fleksible billetter. easyJet var det første flyselskapet i verden som tilbød internett-salg av billetter.

Selskapet tilbød lave priser til kunder som booket tidlig, og økte prisene ettersom flyene naermet seg fullbooking. easyJet stimulerte dermed etterspørselen før avgangen var fulltegnet, og bremset etterspørselen når den enkelte avgang nesten var fulltegnet. Denne prismodellen atskilte seg diametralt fra andre selskapers modell, men ga bedre kapasitetsutnyttelse og tok på alvor det faktum at flyselskapene har faste kostnader og har alt å vinne på å utnytte hver avgang fullt ut.

Det er blitt produsert en dokumentarserie om dagliglivet i EasyJet, som tidligere har gått på TVNorge.

Referanser
----------

1. ↑  «easyJet (Group) Fleet Details and History». *www.planespotters.net*. Besøkt 19. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) EasyJet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) EasyJet – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Kart over North Southlinjen
**Nord-sør-linjen** (engelsk:**North South Line**, kinesisk: 南北線) var den første undergrunnslinjen i Singapore. Pr. 2010 er den 44km lang med 25 stasjoner og er drevet av SMRT Corporation. Linjen er farget rød på undergrunnskartene.

Stasjoner
---------

|  |  |
| --- | --- |
| **Nr.** | **Stasjonsnavn** |
| NS1 / EW24 | Jurong East |
| NS2 | Bukit Batok |
| NS3 | Bukit Gombak |
| NS4 / BP1 | Choa Chu Kang |
| NS5 | Yew Tee |
| NS7 | Kranji |
| NS8 | Marsiling |
| NS9 | Woodlands |
| NS10 | Admiralty |
| NS11 | Sembawang |
| NS12 | Canberra |
| NS13 | Yishun |
| NS14 | Khatib |
| NS15 | Yio Chu Kang |
| NS16 | Ang Mo Kio |
| NS17 / CC15 | Bishan |
| NS18 | Braddell |
| NS19 | Toa Payoh |
| NS20 | Novena |
| NS21 / DT11 | Newton |
| NS22 | Orchard |
| NS23 | Somerset |
| NS24 / NE6 / CC1 | Dhoby Ghaut |
| NS25 / EW13 | City Hall |
| NS26 / EW14 | Raffles Place |
| NS27 | Marina Bay |
| NS28 | Marina Pier |
**Terje Andreas Eikemo** (født 30. mai 1977 i Bergen) er en norsk sosiolog og professor som fokuserer på samfunnsvitenskapelige studier av helseforskjeller i Europa. I 2008 ble han ph.d. i sosiologi. I 2013 fikk han tittelen professor.

Karriere
--------

I løpet av sin karriere har Eikemo vært ansatt som forsker i SINTEF, postdoktor i Erasmus MC, førsteamanuensis ved NTNU og siden som professor ved NTNU.

Han mottok i april 2010 SINTEFs pris for fremragende forskning. Han fikk prisen for sitt arbeid med å kartlegge og forklare variasjon i sosiale helseulikheter i Europa.
I juryens begrunnelse sto det at
«*..hans arbeid har gitt ny innsikt i hvordan helse påvirkes av utdanning, yrke og inntekt. Sammenhengen mellom helse og arbeidsledighet og mellom helse og sosiale og politiske omveltninger er også studert. Juryen trekker fram at forskeren har satt kritisk lys på metodene som brukes i denne typen forskning. Blant annet har Eikemo vurdert om helseulikheter kan avhenge av de matematiske modellene som brukes i analysene.*
Arbeidet har ført til flere publikasjoner og vakt stor internasjonal oppmerksomhet.» *Prisen besto av et diplom og 150 000 kroner.*

Referanser
----------

1. ↑  «SINTEFs pris for fremragende forskning til Terje Andreas Eikemo, sintef.no». Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 29. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Kobbervik gård i Drammen ca. 1900.
**Kobbervik gård** på Strømsø i Drammen er en av Drammensdalens eldste gårder og eksisterte allerede i middelalderen. På 1400-tallet var gården eid av Haug kirke i Eiker. Kobbervik nevnes i gamle handelsdokumenter, det eldste kjente er fra 1380. Gården brukes i dag som barnehage av Kobbervik gård barnehage.

Historie
--------

Navnet henspilte opprinnelig på en bukt i elven og er knyttet til metallet kobber. Hovedbygningen på gården ble sannsynlig bygget av oberst Peder Bertelsen Holst rundt år 1700 og innviet i 1704, men ble rundt første verdenskrig restaurert og modernisert av Petter Collett Solberg. I 1953 ble gården solgt til Drammen kommune og hageanlegget ble utparsellert til boligblokker. Gården ble sist restaurert i 2012-13.

### Eiere

Ulrik Fredrik Gyldenløve overtok gården i 1696, som solgte den videre til Anne Chatrine Campoteller. Senere ble den solgt til oberst Peder Bertelsen Holst. I 1842 ble gården overtatt av Andreas Solberg, gården gikk deretter i arv til sønnen Petter Collett Solberg, som mistet gården grunnet dårlige innvesteringer, den ble da overtatt av Drammen Privatbank, som solgte den videre i 1930 til Alf Narverud og Chr. M. Hansen. Etter Narveruds død ble gården solgt til Drammen kommune i 1953.

Hage og parkområder
-------------------

Hageanlegget bestod av trær plantet av eierne gjennom tidende. Da kommunen overtok gården i 1953, ble området utparsellert til bygging av boligblokker.

Kilder
------

Schandy, F.H. (1988). *Drammens bydelshistorier*. [Drammen]: Schandy. s. 273-278. ISBN 8299148227.

Referanser
----------

1. ↑  «Kobbervik gård – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 29. februar 2024.
2. ↑  «Kobbervik | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 29. februar 2024.
3. ↑  «Bygningsvern». *sellaeg.no*. Besøkt 29. februar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Se Alpine A110 for den første som ble laget 1961–77*
A110 i Monaco
Interiør med Sabeltsetene
**Alpine 110** (2017–) er en 2-seter sportsbil fra franske Alpine.

Bilen bygges i Dieppe.

Den har en 252 hestekrefters 1,8 liter midtmontert motor fra Renault med turbo, bakhjulsdrift og et 7-trinns dobbeltkløtsjet automatgir Renault EDC (Efficient Dual Clutch) bygget av tyske Getrag. Med parkeringsbrems fra italienske Brembo veier den rundt 1 100 kilo. Setene fra italienske Sabelt justeres med unbraconøkkel for å spare vekt. Den selges ikke i Norge, men i Sverige for 550 000 kroner.
 Første utstyrsvariant var Première, laget i 1 955 eksemplar på forhåndsbestilling fra 11 land, etterfulgt av Pure og Légende.

Utgaven A110S (2019–) har 40 flere hestekrefter og er litt raskere.

Den var à poeng med vinneren av Årets Bil i Europa 2019 men fikk bare annenplass. Selv om de fikk like mange poeng, altså.

Referanser
----------

1. 1 2  Emmanuel Genty, Inauguration of the new Alpine A110 production line in Dieppe fra renault.com, publisert den 21. desember 2017.
2. ↑  BREMBO UNVEILS THE BRAND NEW ECS BRAKE CALIPER MADE ENTIRELY OF ALUMINIUM THAT WILL EQUIP THE NEW ALPINE A110 WITH TWO FUNCTIONS IN A SINGLE CALIPER BODY, INNOVATIVE DESIGN AND RECORD-SETTING LIGHTWEIGHT fra brembo.com, publisert den 3. august 2017.
3. ↑  Her har de laget en Porsche-killer fra dinside.no den 9. desember 2018.
4. ↑  Sportsbilfavoritt i ny utgave fra bil24.no.
5. ↑  «à poeng» betyr «like mange poeng», jfr. à i Det Norske Akademis ordbok.
6. ↑  Jaguar valgt til «Årets Bil» for første gang i bilnorge.no den 4. mars 2019.
**Ole Ray Grødseth** (født 1968) er en norsk investor og forretningsmann. Som 18-åring ble Grødseth landstyremedlem av Unge Høyre som en av de yngste noensinne før han valgte å flytte sin fokus på forretningslivet.

Fra slutten av 1980-tallet har Grødseth hatt sentrale lederstillinger i ulike bedrifter samt mange styreverv. I Nord-Norge er han mest kjent for «Radio 1» som han bygde opp på 1990-tallet og solgte til A-pressen. Landskjent ble han gjennom sitt engasjement som administrerende direktør i fotballklubben FC Lyn Oslo,fra 1998 -2003 hvor han sørget for å profesjonalisere driften av den tradisjonsrike Oslo-klubben.

Grødseth er i dag arbeidende styreformann i SCI Group AS (ledende FIFA agentselskap i Skandinavia), styreleder i Eurosafe System AS
samt styremedlem og aksjonær i diverse andre selskaper. Gjennom sitt store kontakt nettverk og sin profesjonalitet er Grødseth ofte brukt som tilrettelegger for emisjoner og salg i inn- og utland. I 2008 var Grødseth sentral i salget av FC Lyn Oslo på vegne av Atle Brynestad.

Eksterne lenker
---------------

* SCI Group AS
* Eurosafe System AS
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  i langrenn: |
| Langrenn U23-VM |
| Gull | 2015 Almaty | 30 km skiathlon |
| Langrenn Junior-VM |
| Sølv | 2013 Liberec | 4 x 5 km stafett |
| Langrenn Junior-NM |
| Gull | 2013 Lillehammer |  M 19/20 år 20 km fri |
| Sølv | 2012 Oslo | M 18 år 10 km fri |
| Sølv | 2012 Oslo | 4 x 5 km stafett |
| Sølv | 2012 Fauske | M 18 år sprint |
| Bronse | 2013 Lillehammer | 4 x 5 km stafett |
|  Norgesmesterskapet på ski |
| Bronse | 2016 Beitostølen | 50 km fristil |

**Magne Haga** (født 14. september 1994) er en norsk langrenns- og orienteringsløper som representerer henholdsvis Åsen Idrettslag og Raumar Orientering.

Under Junior-NM i langrenn 2012 i Holmenkollen tok Haga to sølv, ett individuelt og ett i stafett. Året etter tok han individuelt gull på 20 km fristil i junior-NM på ski 2013 på Lillehammer.

Haga tok gull i 30 km skiathlon i U23-VM på ski 2015 i Almaty, foran franske Clément Parisse og russiske Dmitriy Rostovtsev. Han debuterte i verdenscupen 14. mars 2015, da han gikk femmila i Holmenkollen.

Han er lillebroren til Ragnhild Haga og Håvard Haga, og storebroren til Anders Haga. Han er også nevøen til Anders Bakken, som deltok for Norge i Vinter-OL 1980 i Lake Placid.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Dropper et VM for å bli best på ski». Langrenn.com. 7. november 2013. Besøkt 8. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Magne Haga – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
Meløy kirke
**Meløy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bodø domprosti. Det omfattet sogn i Meløy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Meløy kirke.

Meløys kirkesogn er nå en del av Meløy kirkelige fellesråd, og underlagt Bodø domprosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Mjǫlva sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Meløy antas å være lagt under Rødøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 lå Meløy under Rødøy prestegjeld, og Rødøy hovedkirke og Meløy anneks skulle betjenes av sognepresten.

Ved kgl.res. av 27. september 1902 ble Meløy sogn utskilt fra Rødøy som eget prestegjeld, med virkning fra 1. januar 1903. Ved kgl.res. av 17. juni 1909 ble Fore bedehus tillatt vigslet som kapell for befolkningen i Nordbygda, og Fore kapell skulle ha åtte gudstjenester årlig. Glomfjord kapell ble oppført i 1957, og Halsa kapell i 1960.

Meløy prestegjeld lå opprinnelig under Nord-Helgeland prosti, inntil det ved kgl.res. ble bestemt at det skulle overføres til Bodø domprosti, gjeldende fra 1. mars 1984.<res>*Meløy kirke 125 år*. [Meløy menighetsråd]. 1992. </res>

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Fore og Meløy
* Halsa
* Glomfjord

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 173.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 120.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 75-77. ISBN 8270612960.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
En tjenestemann i EKO Cobra, en av politienhetene som er medlem av Atlas
**Atlas** er et europeisk samarbeidsnettverk for taktiske politienheter. Nettverket består av mer enn 30 politienheter i Den europeiske union samt Norge. Formålet er å bedre samarbeidet mellom politienhetene og øke ferdighetene ved å trene sammen.

Atlas har sin historie tilbake til 1996, da Den europeiske unions råd besluttet å etablere et nettverk som skulle øke ferdigheter, kunnskap og ekspertise om kontraterrorisme blant de ulike politistyrkene i Den europeiske unions medlemsstater. Etter terrorangrepet 11. september 2001 ble Atlas opprettet for å forhindre lignende angrep i Europa.

Det ble etablert fem prosjektteam bestående av taktiske politienheter fra fire medlemsstater som spesialiserte seg på bestemte områder:

* EKO Cobra for innsatser i bygninger
* SCO19 for innsatser på undergrunnsbaner
* GIGN for innsatser på luftfartøyer
* RAID for innsatser på tog og busser
* GSG 9 for maritime innsatser

Litteratur
----------

* Christoph Lippay: *The ATLAS Network – European Special Intervention Units Combating Terrorism and Violent Crime*. Stumpf and Kossendey, 2021

Referanser
----------

1. ↑  Europe's Emerging Counter-Terrorism Elite: The ATLAS Network
2. ↑  Garda crack squad that will protect Obama
3. ↑  Pdf Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine.
4. ↑  «The ATLAS Network – European Special Intervention Units Combating Terrorism and Violent Crime». *Stumpf and Kossendey*. Besøkt 29. januar 2022.
**Tendenskunst**, **tendensmaleri**, **tendensdiktning**, **tendenslitteratur** og liknende er billedkunst, litteratur og så videre der kunstneren bevisst går inn for eller agiterer for aktuelle politiske, sosiale, moralske eller religiøse oppfatninger.

Tendenskunst
------------

Begrepet *tendenskunst* var opprinnelig en kritikeretikk fra 1930, myntet på arbeider av norske billedkunstnere som tok opp samfunnsmessige misforhold og sosiale motsetninger. Betegnelsen ble først brukt om en mer allment rettet samfunnskritikk, ofte med sterke pasifistiske elementer, siden mer spesielt om en kunstretning innen norsk modernisme som oppsto i mellomkrigsåra og varte fra ca. 1920 til ca. 1950. Typiske representanter var engasjerte utøvere som Alf Rolfsen og Per Krohg som forsøkte å spre kunnskap og kunst til et bredt, folkelig publikum gjennom store, kubistiske freskomalerier.

Den politiske tendenskunsten, og annen fortellende oppdragskunst med et overordnet budskap, har ofte blitt vurdert som mindre viktig enn fri, selvstendig kunst. Likevel kan slik kunst være like estetisk betydningsfull som den tilsynelatende upolitiske «absolutte» kunsten. Tendenskunsten er dessuten interessant som kultur- og idéhistorisk fenomen.

Tendenslitteratur
-----------------

Tendenslitteratur er engasjert litteratur der forfatteren påpeker politiske, moralske eller sosiale problemer i samfunnet og forsøker å forandre det og indvidene. Problemorientert litteratur, for eksempel samfunnskritisk litteratur, særlig under naturalismen og realismen, er et tydelig eksempel på tendenslitteratur. Også satire, utopi og didaktisk diktning kan også regnes som tendenslitteratur. Etter julirevolusjonen i Frankrike 1830 oppstod det man da kalte tendensromanen.

Se også
-------

* Tendensroman
* Propaganda
* Motkultur
* Populærkultur
* Programmusikk

Eksterne lenker
---------------

* Kort om tendenskunst[*død lenke*]
* Mer om tendenskunst
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Nikolai Fredrik Lindtner** (født 22. oktober 1877 i Stavanger, død 28. august 1958 i Stavanger) var en norsk skipsfører. Han ble tildelt Norges høyeste utmerkelse, Krigskorset med sverd av H. M. Kongen og Riddere av The Order of the British Empire av den Engelske Kongen. Han ble også tildelt Lloyd´s Silver medal for Meritorious Service.

Lindtner reiste til sjøs da han var 15 år i 1893 som dekksgutt. Hans første skip var Barken «Freia» av Sandnes. Han avla styrmannseksamen 1896 i Stavanger. I 1902 ble han fører av DS «Svithun» av Stavanger. Senere førte han en rekke skip for skipsreder Lauritz Kloster.

I juli 1941 førte Lindtner MS «Lidvard» ut fra Dakar gjennom fransk blokade. Bedriften ble senere beskrevet både i bok og i film, begge deler under tittelen *Flukten fra Dakar*. Den ble også oversatt til engelsk. For sin bedrift mottok Lindtner Krigskorset i august 1942 sammen med maskinsjef Bjarne Smørdal og maskinist Johan Karlsen.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 14. august 2020, arkiv-URL web.archive.org, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Nikolai F Lindtner - Døde 1951 - 2014 - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juni 2020.
3. ↑  *Norske skibsførere*, Dreyers Forlag, 1935, s. 352.
4. ↑  Gjems-Onstad, Erik: *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, s. 62–64. Se også omtalen i «Flukten fra Dakar», *Nordlands Avis*, 8. juni 1951.
5. ↑  «Norsk film om skipet «Lidvard»», *VG*, 3. juni 1950, s. 7. Boken er *Flukten fra Dakar* ved Eiliv Odde Hauge og Vera Hartmann, Bergen: Eide forlag, 1951.

Eksterne lenker
---------------

* MS «Lidvard» Warsailors

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |