recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Roing under de britiske imperie- og samveldeleker 1954**. Roing var en av flere sporter under de britiske imperie- og samveldeleker (British Empire and Commonwealth Games) som ble arrangert i Vancouver i Canada i perioden 30. juli til 7. august 1954. Det var de femte lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. De fire foregående lekene het de britiske imperielekene (British Empire Games). I leken i 1954 var det fem øvelser i roing, kun for menn. New Zealand ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Australia som også vant to gull.

Medaljer
--------

| Roing Roing - Britiske imperie- og samveldeleker 1954, Vancouver Canada |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | New Zealands flagg New Zealand | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 2. | Australias flagg Australia | 2 | 0 | 1 | 4 |
| 3. | Canadas flagg Canada | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4. | Englands flagg England | 0 | 3 | 1 | 4 |
| Total | **5** | **5** | **4** | **14** |

Eksterne lenker
---------------

* Commonwealth Games

| * v
* d
* r
Britiske imperie- og samveldeleker 1954 |
| --- |
| Boksing **·** Bowls **·** Bryting **·** Fekting **·** Friidrett **·** Roing **·** Stuping **·** Svømming **·** Sykling **·** Vektløfting |


| * v
* d
* r
 0 Roing under Samveldelekene |
| --- |
| 1930 Hamilton **·** 1938 Sydney **·** 1950 Auckland **·** 1954 Vancouver **·** 1958 Cardiff **·** 1962 Perth **·** 1986 Edinburgh |
Malmö MFI-10B Vipan (SE-CPI)
**MFI-10 Vipan** er et svensk høyvinget fly konstruert med tanken på artilleriledning og speidingsoppdrag.

Konstruksjonsarbeidet med Vipan ble innledet i 1955 av Rudolf Abelin, Ernst Wohlberg og Ove Dahlén ved Malmö Flygindustri (MFI). Etter de første skissene var det klart for bedriften at dette var et produkt man skulle gå videre med.

Flyet var et av verdens første fly bygget i sandwichkompositt-konstruksjon Flyet ble forsynt med halehjul og hovedhjul tilvirket i glassfiberarmert plast. Ettersom ingen tidligere hadde bygget fly i sandwichkompositt-materiale hadde ikke luftfartsinspeksjonen kompetanse for å typegodkjenne flyet, og tilslutt oppnevnte man sivilingeniør Tord Lidmalm fra Volvo som teknisk ansvarlig for hele konstruksjonen.

I 1963 leverte MFI to fly til Svenska arméflyget for utredning Flyets tenkte rolle innen forsvaret var artilleriledelse, spaning, samband, som skolefly og som ambulansefly. Sivilt regnet man med mindre flyselskaper eller private som kunder. Det var også en tanke å tilby flyet til flyklubbers for buksering for seilfly. Siden bestilling fra det militære uteble, ble det bare bygget tre eksemplarer.

Vipan var aktuell for lisensproduksjon i Spania. Ekskong Simeon II av Bulgaria som levde i eksil i Spania frontet planene og kontaktet MFI om mulighetene for å bygge flyet. Ettersom MFI nå var et datterselskap til Saab, tok Saabs avtalejurist Bo Nordenhöett fatt i lisensavtalen. Avtalen ble undertegnet av den spanske motparten, men Saabs administrerende direktør, Curt Mileikowsky, refuserte hele avtalen. Hans motivasjon var at *det blir sådant liv i Aftonbladet om vi låter spanjorerna tillverka våra flygplan.*

Da den tyske flyfabrikken Rhein Flugzeugbau fikk spørsmål om å levere 150 fly, hentet man et fra Flygvapenmuseum. På fabrikken ble motoren byttet og en tre-bladet propeller montert. Flyet ble stilt ut på flymessen Le Bourget 1994.

Brukt i der svenske flyvåpen
----------------------------

I 1963 ble det levert to MFI-10B (med sterkere motor) til Arméflyget for utprøving, flyene ble registrert som militære og fikk betegnelsen "Flygplan 54" Når utprøvingen etter ett år var klar. Ble begge levert tilbake fabrikken som registrerte de som sivile. Flyvåpenet valgte å ikke anskaffe dem.
**Malmøgata** (1–7) er ei gate på Dælenenga i Oslo. Den går fra Gøteborggata til Fagerheimgata, der den fortsetter som Schleppegrells gate.

På sørsida av gata ligger Freia sjokoladefabrikk og Dælenenga idrettsplass. På nordsida ligger næringseiendommer av ulik alder og størrelse. Det foreligger planer om å omforme dette til boliger.

Nr 3 blei oppført i 1933 til fabrikken *Ben og Fett as*, som dreiv produksjon av beinmel og andre bein- og fettprodukter. Fra 1995 har det vært moske her.

Det neste kvartalet tilhører Nidar-Bergenes gamle sjokoladefabrikk. I nr 5 lå inntil 1957 Rapp motorfabrikk.

I nummer 7 etablerte Tandberg Radio sin nye fabrikk. Dette i januar 1937. 

Det er flere gater i området med navn etter svenske og danske byer. Malmøgata het tidligere *Gamborgs Gade*.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Malmøgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 351. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Revingeby** er et tettsted i Lund kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 545 innbyggere.

Revingeby ligger ved det militære øvingsområdet Revingehed, like ved grensen til Eslöv kommune. Bebyggelsen består hovedsakelig av eneboliger og rekkehus. Her ligger også en kirke, en skole, et ridehus, brannstasjon, renseverk, vannverk, Statens räddningsskola, en førskole og en idrettsplass. De største arbeidsgiverne er det svenske forsvaret og Statens räddningsverk.

Kommunikasjon
-------------

Fra 1905 til 1939 var Revingeby en stasjon på banen *Lund-Revinge-Harlösa*. Stasjonen lå 21,4 meter over havet. I dag går det ingen tog til Revingeby. På det tidligere banelegemet ble det bygd ny bilvei mellom Revingeby og Södra Sandby. Den rette strekningen utenfor ble på 1960-tallet bygd ut og tatt i bruk av det svenske flyvåpenet.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 24. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Lund kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Dalby **·** Genarp **·** Idala  **·** Lund **·** Revingeby **·** Stångby **·** Södra Sandby **·** Torna Hällestad **·** Veberöd |  |
**Ellen Marie Sæthre-McGuirk** (født 1975) var fra 2000 til 2007 direktør ved Rogaland Kunstmuseum i Stavanger (Nå: Stavanger kunstmuseum) og var i perioden 2007-2011 forsknings- og senterleder ved Nasjonalt senter for kunst og kultur i opplæringen, som er lokalisert ved Nord universitet. Sæthre-McGuirk var førsteamanuensis II-stilling ved Handelshøyskolen BI, Oslo, hvor hun underviste i kultur og ledelse i perioden 2008-2011. Hun er nå professor ved Nord universitet. 

Sæthre-McGuirk har vært prosjektansvarlig og utvikler for kunst- og kulturprosjekter i Norge og i utlandet. Hun var i perioden 2005 til 2007 styremedlem og styreleder for de nordiske institusjonene NKD (Nordisk kunstnersenter Dalsåsen) og NIFCA (Nordic Institute for Contemporary Art).

Hun har en Ph.D. i kunsthistorie og -teori fra Katholieke Universiteit i Leuven, Belgia.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ellen Sæthre-McGuirk i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Ellen Sæthre-McGuirk i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Douglass Pope Cadwallader** (født 29. januar 1884, død 7. februar 1971 i Hennepin County i Minnesota) var en amerikansk golfspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.

Cadwallader vant en olympisk bronsemedalje i golf under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *United States Golf Association* som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i golf bak *Western Golf Association* og *Trans Mississippi Golf Association*. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i golf, lagkonkurranse USA USAs flagg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Douglass Cadwallader – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Douglass Cadwallader – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Douglass Cadwallader – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Douglass Cadwallader – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Thierry Marie** (født 25. juni 1963 i Benouville) er en tidligere fransk landeveissyklist. Marie var kjent for å kjøre sterke prologer; der han blant annet vant 3 prologer i Tour de France. Han vant i tillegg tre etapper til i Tour de France. Han har vunnet prologen i alle Grand Tours. Han vant 72 profesjonelle seire i sin karriere.

Meritter
--------

1984
Paris-Roubaix U23
1985
Duo Normand
3. etappe, GP du Midi-Libre
Prologen, Tour de l'Avenir
Sammenlagt, Tour du Limousin
1986
Prologen, Tour de l'Aude
2b. etappe, Catalonia rundt
Prologen, Vuelta a España
Prologen og 2. etappe (TTT), Tour de France
1987
Duo Normand
Route Adélie de Vitré
Sammenlagt, Tour d'Armorique
Prologen
1988
Sammenlagt, Ronde van Nederland
Sammenlagt, Circuit Cycliste Sarthe 
1. etappe
Duo Normand
Joué-les-Tours
Frankrikes flagg Nasjonal Mester Fofølgelsesritt
3b. etappe, Tour d'Armorique
2. etappe, Euskal Bizikleta
20. etappe, Tour de France
1989
2b. etappe, Ronde van Nederland
1. og 6a. etappe, Firedagers i Dunkerque
Prologen, Paris-Nice
2. etappe (TTT), Tour de France
Prologen, Belgia rundt
1990
5. etappe, Ronde van Nederland
3. og 7. etappe, Firedagers i Dunkerque
Paris-Camembert
Prologen, Tour de France
1991
Prologen, GP du Midi-Libre
4. etappe, Tour d'Armorique
4. etappe, Tour de Picardie
1. etappe, Paris-Nice
Prologen, Critérium du Dauphiné
Prologen og 6. etappe, Tour de France
1992
Bol d'Air Creusois
Sammenlagt, Tour de Picardie
4. etappe
1. etappe, Tredagers i De Panne
Prologen, Giro d'Italia
18. etappe, Tour de France
1993
Ronde d'Aix-en-Provence
Sammenlagt, Tour du Poitou-Charentes
5. etappe
4. etappe, Vuelta a Burgos
1995
Châteauroux Classic
Sammenlagt, Circuit Cycliste Sarthe
2. etappe
Frankrikes flagg Nasjonal Mester Tempo
La Côte Picarde
1b. etappe, Route du Sud
Dun Le Palestel

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thierry Marie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Thierry Marie – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Marie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Marie – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Marie – Cycling Archives Rediger på Wikidata
Tigeren lever solitært utenom paringstiden, og både hunnen og hannen markerer reviret sitt og patruljerer grensene regelmessig. Hannens revir er betydelig større enn hunnens, og han tolererer at en eller flere hunner kan ha overlappende grenser med eget revir.
Et **revir** er et begrenset geografisk område som et dyr, et par med dyr, eller en flokk av dyr betrakter som sitt territorium og derfor forsvarer mot inntrengere av samme art, samme kjønn, eller nært beslektede arter. Hensikten er å sikre tilgangen på føde og retten til å forplante seg.

Et revir kan hevdes av både solitære dyr (eksempelvis mange kattedyr, bjørner og kongeørn), par (eksempelvis mange fugler, sjakaler og rever) og flokker (eksempelvis ulv, løver og elefanter). Reviret markeres med kroppsspråk, skrapemerker, vokalisering og duftavsetninger, ofte i form av urin, avføring og/eller avsondring fra duftkjertler som påføres visse steder. Grensene i reviret blir gjerne patruljert og markert regelmessig. Om en konkurrent oppdages i reviret forsvares det gjerne i første omgang med aggressivt kroppsspråk og høylydt vokalisering, typisk overfor konkurrenter av samme art eller kjønn, men ofte også overfor nære slektninger. I noen tilfeller kan også revirhevder gå til fysisk angrep på inntrengere. Alle rovpattedyr hevder revir, men det gjør også mange andre dyr.

Se også
-------

* Territorium

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scent marking – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Doukas** eller **Dukas** (født ca 1400; død etter 1462) var en bysantinsk historiker og krønikeforfatter.

Alle informasjoner om Doukas, hvis dåpsnavn ikke er kjent, stammer fra hans eget historieverk. I 1421 levde han i Nea Phokaia i Lilleasia, de han tjenestegjorde for den derværende genovesiske *Podestà*. Senere tjenestegjorde han for familien Gattilusi på øya Lesbos fram til øya i 1462 kom på osmanske hender. For Gattilusiene ble han også sendt på diplomatiske oppdrag.

Etter 1462 forfattet han et historieverk hvis tittel ikke er bevart for ettertiden. Det begynner med et kort riss over verdenshistorien, for så å bli mer detaljert fra året 1341. Det slutter brått i året 1462. Doukas hadde tilgang til tyrkiske og italienske kilder. Han gir viktig informasjon og anerkjennes allment som temmelig pålitelig. Til forskjell fra Michael Kritobulos, som skrev med et tydelig tyrkisk perspektiv, har Doukas et mer negativt syn på osmanenes leder, sultan Mehmet II.

Oversettelse
------------

* Harry Margoulias (utg.): *Dukas. Decline and Fall of Byzantium to the Ottoman Turks* («Historia Byzantina»). University Press, Detroit 1975, ISBN 0-8143-1540-2.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Herbert Hunger: *Die hochsprachliche profane Literatur der Byzantiner*. Bd. 1 (Philosophie, Rhetorik, Epistolographie, Geschichtsschreibung, Geographie). Beck Verlag, München 1978, ISBN 3-406-01427-5, S. 490ff.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Willy Johansen** (født 4. november 1903, død 13. februar 1976) var en norsk komponist, fiolinist, orkesterleder og arrangør.

Johansen begynte sin musikerkarriere på Grand Hotel i Kristiania i 1919. Der var han kapellmester i 1924–1927 og 1930–1932. I 1932–1933 var Johansen kapellmester på Theatercaféen (Continental), i 1933–1936 på Hotel Bristol, i 1936–1937 på Scala Teater og på Rosekjelleren i 1937–1938.

I 1930-årene ledet han Bristolorkestret blant annet på plateinnspillinger med Steinar Jøraandstad for Odeon. Han var arrangør og orkesterleder hos Brødrene Johnsen A/S på merket His Master's Voice til 1945. I årene 1959–1968 var han tilknyttet Den Norske Operas Orkester, som stemmeleder for fiolinistene.

Johansen var blant annet med på å stifte Norsk Slagerkomponistforening.

Han skrev filmmusikken til *Du har lovet mig en kone!* (1935) og *Villmarkens lov* (1944).

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  *Willy Johansen* Arkivert 25. juni 2016 hos Wayback Machine. på Rockipedia
3. ↑  *Willy Johansen* i IMDb.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Willy Johansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Willy Johansen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Armin Zimmermann** (født 23. desember 1917 i Blumenau i Brasil, død 30. november 1976 i Bonn) var en tysk admiral som var generalinspektør for Bundeswehr, det vil si Forbundsrepublikken Tysklands forsvarssjef, fra 1972 til 1976.

Karriere
--------

Zimmermann ble ansatt som fenrik i Kriegsmarine i april 1937 og tjenestegjorde under daværende orlogskaptein Ruge, som senere ble den første sjefen for sjøforsvaret i Vest-Tyskland. Han ble i 1940 kapteinløytnant og kommanderte de første årene av andre verdenskrig ulike minesveipere. Etter et kort opphold ved krigsakademiet ble han utnevnt til Tysklands yngste flotiljesjef som sjef for 46. minesveiperflotilje som opererte i Den engelske kanal. Der deltok han i en ledende rolle i planleggingen av en av Kriegsmarines siste offensive aksjoner, et coup de main i Granville i Normandie 9. mars 1945.

Fra 1945 til 1947 jobbet han i Den tyske mineryddingstjenesten som drev rydding av sjøminer i tyske farvann, som kommandant, flotiljesjef og liaisonoffiser til den britiske marinen Royal Navy. Fra 1948 til 1951 var han ansatt i mineryddingstjenesten i Cuxhaven. Etter oppløsningen av denne organisasjonen ble han leder for en ekspertgruppe i Royal Navy for spørsmål om sjøminer.

I 1956 ble Zimmermann orlogskaptein i den vesttyske marinen (nå kjent som Deutsche Marine). Han tjenestegjorde som kommandør for en minesveiperskvadron og som militærattaché ved ambassaden i London. Senere jobbet han i perioder i Forsvarsdepartementet, og som øverstkommanderende for sjøstridskreftene i Nordsjøen og øverstkommanderende for flåten. I 1972 ble han utnevnt til admiral og forsvarssjef i Forbundsrepublikken Tyskland. Han døde i stillingen i 1976.

Marinens Admiral-Armin-Zimmermann-Kaserne i Wilhelmshaven bærer hans navn.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000012984, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dieter Stockfisch, *Handstreich auf Granville, Ein Husarenstück kurz vor Kriegsende im Rücken der Alliierten*, i: Marineforum 11-2002 s. 44f
3. ↑  Douglas C. Peifer. *Drei Deutsche Marinen – Auflösung, Übergänge und Neuanfänge*, s. 109 ff. Bochum 2007. ISBN 978-3-89911-101-9
4. ↑  Dermot Bradley, Heinz-Peter Würzenthal, Hansgeorg Model: *Die Generale und Admirale der Bundeswehr, 1955–1999. Die militärischen Werdegänge*. Biblio-Verlag, Osnabrück 2005, ISBN 3-7648-2382-8.

| * v
* d
* r
Generalinspektør for Bundeswehr |
| --- |
| Standard for generalinspektøren | Adolf Heusinger **·** Friedrich Foertsch **·** Heinrich Trettner **·** Ulrich de Maizière **·** Armin Zimmermann **·** Harald Wust **·** Jürgen Brandt **·** Wolfgang Altenburg **·** Dieter Wellershoff **·** Klaus Naumann **·** Hartmut Bagger **·** Hans-Peter von Kirchbach **·** Harald Kujat **·** Wolfgang Schneiderhan  **·** Volker Wieker  **·** Eberhard Zorn | Tysklands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
**Willy «Vandrer’n» Andresen,** også skrevet **Villy Andresen,** (født 29. januar 1925, død 11. februar 2013) var en norsk fotballspiller. For Sarpsborg Fotballklubb var han med på å vinne Norgesmesterskapet (cupen) i 1948 og 1949. Han spilte også seks A-landskamper for Norge (4 mål) og to B-landskamper (2 mål) i tiden 1947–1950.

Andresen var en målfarlig centerforward (spiss), som fikk sitt klengenavn «Vandrer'n» av Oslo-pressen fordi han aldri sto stille, men vandret over hele banen.

I 1950 var Andresen en av flere spillere (blant andre Per Figved og Inge Paulsen fra Stavangerområdet) som fikk proffkontrakt med franske lag.
Andresen og landslagsmålvakten Torgeir Torgersen gikk til Stade Français Paris, der Andresen debuterte i januar 1951. Begge returnerte imidlertid i april samme året etter at Stade Français unnlot å betale lønn noen måneder. Andresen, som fikk ni kamper som profesjonell i Frankrike, ble deretter utestengt fra all organisert fotball i Norge i sju år, på grunn av NFFs strenge amatørbestemmelser. Han fikk tilbake sitt amatørskap tilbake i 1958, og meldte seg inn i Sarpsborg igjen, hvor han spilte sin første kamp etter suspensjonen i mai 1958, da SFK tapte 0–2 mot Greåker.

Utenfor fotballbanen var Andresen ansatt ved Borregaard i hele sitt yrkesaktive liv.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse[*død lenke*] på toreenilsen.vareminnesider.no
2. ↑  Dødsannonse i Sarpsborg Arbeiderblad, 22. februar 2013
3. ↑  «Spillerprofil hos n3sport.no». [*død lenke*]
4. 1 2  «Minneord: Willy Andresen», *Fredriksstad Blad*, 4. mars 2013 (side 34)
5. ↑  «Villy Andresen hjemme igjen». VG. 13. april 1951.
6. ↑  «Willy Andresen best hos Sarp». VG. 5. mai 1958.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Willy Andresen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Willy Andresen – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Willy Andresen – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Willy Andresen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Profil på Fotball.no
* Profil på worldfootball.net
* Profil på footballdatabase.eu
* Norske fotballspillere i utlandet. Etternavn: A… på www.hoelseth.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Aleksej Zjitnjuk** (født i 1993) er en tidligere russisk politimann som arbeidet for innenriksministeriet (MVD) i Moskva. I 2015 forlot han politiyrket og fant seg annet arbeid i Moskva.

Nyhetsbyrået Rosbalt rapporterte at han ble engasjert av CIA til å samle inn hemmelig informasjon om den russiske marinen, og fikk sendt rapportene direkte dit. Den 30. november 2017 ble han arrestert av FSB beskyldt for landssvik under paragraf 275 i russisk straffelov og ført til Lefortovo fengsel. 
Da han ble arrestert, hadde han dokument som var stemplede «strengt hemmelig» etter den russiske sikkerhetsloven. Zjitnjuk ble dømt til 13 års fengsel under strengt regime i desember 2018. Foreldrene til Aleksej forbereder sak for menneskerettkommissæren i Russland. FSB knytter denne saken til Frode Berg-saken, og mistenker at nordmannen skulle fungere som kurér.

Referanser
----------

1. ↑  ; verkets språk: russisk; besøksdato: 24. februar 2019.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. februar 2019. Besøkt 14. januar 2022.
6. ↑  «Frode Bergs angivelige informant dømt til 13 års fengsel i Russland». Arkivert fra originalen 11. desember 2018. Besøkt 22. februar 2019.

Kilder
------

* 
*
**Vestfold prosti** *(norrønt: Vestfoldár prófastdœmi)* er et av de historiske prostier i Norge etablert som bindeleddet prosti mellom bispedømme og kirkesogn på 1200-tallet, og var underlagt Oslo bispedømme *(norrønt: Oslóar byskupsdœmi)*.

Historie
--------

Under sitt opprinnelige navn, *Túnsbergs prófastdœmi*, er prostiet blant de eldste kjente prostier i Norge. Prosten i Tunsberg opptrer første gang i skriftlige kilder fra 1218 og ved riksmøtet i Bergen er prostiet omtalt som ett av 9 (eller 10) i Oslo bispedømme. I 1348 pålegger kong Magnus Eriksson alle menn i Tunsberg prosti å betale det de skylder av tiende til kirken innen en måned. Andre historiske navn på prostiet er *Thunsbergs profuastdœme* og *Vestfoldár prófastdœmi*. Det siste henspiller på at prostiet omfattet det historiske Vestfylda.

Kirker i katolsk tid
--------------------

Oversikt over kirker i Vestfoldár prófastdœmi som angitt i Biskop Eysteins jordebok:
  
*(til Jarlsberg prosti)*

* Botna kirkja
* Hildistaða kirkja
* Vála kirkja
* Undreimsdals kirkja
* Borra kirkja
* Nya kirkja
* Lauføy kirkja
* Ramnes kirkja
* Fones kirkja
* Vifilstaða kirkja
* Andabu kirkja
* Kuadal kirkja
* Haugagerðis kirkja
* Stokka kirkja
* Skeiðauga kirkja
* Arnadals kirkja
* Sœms kirkja
* Slagns kirkja
* Njotarey kirkja
* Æftaløytis kirkja
* Heiðingstaða kirkja
* Kaupmantznes kirkja
* Tufta kirkja

*(til Brunlanes prosti)*

* Tjumo kirkja
* Sanda kirkja
* Þjoðalyngs kirkja
* Istra kirkja
* Tunœims kirkja
* Bergs kirkja
* Kjosa kirkja
* Kvelds kirkja
* Hwaranes kirkja
* Heiðareims kirkja
* Styriualla kirkja
* Suarfuastada kirkja

Etter reformasjonen
-------------------

Omstendighetene omkring og like etter reformasjonen når det gjelder den kirkelige organiseringen er ikke særlig kjent på lokalt nivå, men det antas at den katolske organiseringen i det alt vesentlige ble bibeholdt. Det historiske *Vestfold prosti* er antatt delt i lenstiden i Brunlanes og Jarlsberg prostier.

Referanser
----------

1. ↑  Schou, Terje (1994). *Onsøys historie*. Onsøy: Onsøy kommune. s. 123. ISBN 8299313236.
2. ↑  *Biskop Eysteins Jordebog (Den røde Bog)*. Gundersens bogtrykkeri. 1879.
**Holmfirth** er en liten by ved veien A6024 Woodhead Road i dalstrøket og det store verdslige sognet Holme Valley og ligger innenfor det urbane distriktet (*metropolitan borough*) Kirklees i grevskapet West Yorkshire, England. Den er sentrert ved samløpet av elvene Holme og Ribble og ligger 9,7 km sør for Huddersfield og 21 km nordøst for Glossop. Den er i stor grad preget av steinbygde hus samlet fra fjellkjeden Penninene. Nasjonalparken Peak District rundt Holme Moss ligger 6,4 km sør for byen. I henhold til folketellingen i 2011 er det en befolkning på 21 706 innbyggere i byen.

Historisk var Holmfirth en del av West Riding of Yorkshire, og var en tid et senter for Bamforth & Co, i sin tid et pionerfirmaet for film og illustrasjon, og som siden gikk over til produksjon av gammeldagse postkort. Mellom 1973 og 2010 var både Holmfirth og Holme Valley godt kjent som lokaliseringen for BBCs situasjonskomedie Last of the Summer Wine.

Referanser
----------

1. ↑  «Holmfirth (West Yorkshire)», *City Population*
2. ↑  «Last of the Summer Wine» hos *BBC Online*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Holmfirth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Holmfirth Arts Festival
* Holmfirth Art Week
* Holmfirth Film Festival
* Holmfirth offisielle turistnettsted Arkivert 12. januar 2016 hos Wayback Machine.
* Homfirth Town FC

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
***Eubrianax*** er en liten familie av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk.

Utseende
--------

Små til middelsstore (1,5 – 8 mm), ovale, mer eller mindre flate biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede eller kamformede. **Hodet** er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er brede og flate, ofte med dype punktstriper. **Beina** er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. **Larvene** ("water pennies") er flate med ovalt omriss. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Eubrianacinae
					- Slekten ***Eubrianax*** Kiesenwetter, 1874
						* *Eubrianax edwardsii* (LeConte, 1874)
						* *Eubrianax granicollis* Lewis, 1895
						* *Eubrianax illiesi* Sato
						* *Eubrianax manakikikuse* Sato, 1964
						* *Eubrianax meridianus* Lee, Sato & Yang, 1999
						* *Eubrianax niger* Lee & Yang, 1990
						* *Eubrianax nobuoi* Sato, 1965
						* *Eubrianax pellucidus* Lewis, 1895
						* *Eubrianax ramicornis* Kiesenwetter, 1874
						* *Eubrianax secretus* (Lee, Sato & Yang, 1999)
						* *Eubrianax serratus* Lee, Yang & Sato, 2001
						* *Eubrianax tarokoensis* Lee & Yang, 1990

Eksterne lenker
---------------

* Larve, «water penny»
* Eubrianacinae: *Eubrianax* sp.
* (en) *Eubrianax* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eubrianax* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Eubrianax* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eubrianax* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eubrianax* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Caernarfon Castle har huset de to investiturene på 1900-tallet, her under forberedelsene til seremonien for Charles i 1969
**Investitur av Prinsen av Wales** er en seremoni som markerer at den britiske tronfølgeren innvies til tittelen prins av Wales. Seremonien ligner en kroning. Seremonien er ikke påkrevd av loven, siden tittelen kan mottas simpelthen ved en utnevnelse. 

Seremonien fant sted to ganger på 1900-tallet. Første gang var da den fremtidige Edvard VIII ble prins av Wales i 1911. Den andre gangen ble seremonien holdt for Charles, prins av Wales i 1969. Caernarfon Castle i Wales var bygningen hvor investiturene fant sted.

Prins Charles gjennomgikk seremonien 1. juli 1969. Han var da 20 år gammel. Han fikk tittelen allerede da han var ni år, men seremonien fant sted da han var blitt voksen. I seremonien ble han tildelt Wales' kronregalier. Kronen til prinsen av Wales ble satt på hans hode av dronningen, og han mottok verdighetstegnene: en ring, et sverd, en gullstav og en kappe. Etterpå ble det holdt en gudstjeneste både på engelsk og walisisk. Millioner av mennesker fulgte med på denne seremonien på TV.

Se også
-------

* Investitur
Nord for Brenna i Sørkedalen
**Zinoberveien** (1-21, 4-150) er en vei i Sørkedalen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den tar av fra Sørkedalsveien på østsiden like nord for den tidligere husmannsplassen Zinober (gnr./bnr. 13/36), som har gitt navn til veien. Veien går nordover parallelt med Sørkedalselva på østsiden til litt forbi plassen Brenna (gnr./bnr. 22/5, i nr. 25). Like etter krysset med Sakariasveien krysses Langlielva, og ved parkeringsplassen Åmot grustak dreier veien mot sør, krysser Sørkedalselva på Åmot bro og ender i Sørkedalsveien igjen vest for Sørkedalen skole.

I 2013 ble det meldt at Åmot bro skulle rives og nybygges, slik at trafikken til/fra området nord for Sørkedalen skole måtte gå via Zinoberveien øst for elvene. Dette vakte kraftige reaksjoner fra lokalbefolkningen, som dessuten mente den ikke var blitt tilstrekkelig varslet om de foretående arbeidene. Arbeidet har også vist seg mer komplisert enn forutsett, og ble stanset i påvente av utredninger. I påvente av ny igangsetting er den gamle broen blitt midlertidig forsterket.

Veinavnet skal ha vært i bruk så tidlig som 1855.

Referanser
----------

1. ↑  Se f.eks. Sørkedalen Vel om rivingen og utredning om arbeidet.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Zinoberveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 634. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Granma** (ofte uttalt *Gramma* av cubanerne) er en av Cubas 14 provinser eller fylkeskommuner. Provinsen oppstod i 1976 i forbindelse med en ny regioninndeling og ble i den sammenhengen oppkalt etter båten Granma som fraktet Fidel Castro, Che Guevara, Camilio Cienfuegos og 79 andre opprørere til Cuba i desember 1956. 

Granma grenser i nord mot provinsene Holguín og Las Tunas, i øst og sørøst mot Holguín og Santiago of Cuba, i sør mot Det karibiske hav og i vest mot Guacanayabo-gulfen. Se kart. 

Provinsen dekker et areal på 8 362 km². Landskapet preges av noen sumpområder i nord, sletteland i de sentrale deler og Sierra Maestra-fjellene i sør der flere fjelltopper er blant de høyeste på Cuba. Høyeste topp innenfor provinsgrensene, er *Bayamesa* som er på 1 730 meter over havet. De største og viktigste elvene i provinsen kommer også fra Sierra Maestra-fjellene.

Gramma består av 13 kommuner med byen Bayamo som provinshovedstad.

Befolkning
----------

Ved folketellingen i år 2000 hadde Granma 835 218 innbyggere og 99,9 innbyggere pr. km². Av samlet antall innbyggere bodde 57,7 % i byer i regionen og 42,3 % på landsbygda. Granma er i så måte en av de minst urbaniserte regionene på Cuba. 

Kjønnsfordelingen var på 49% kvinner og 51% menn. Granma hadde for øvrig 1,69 barn pr. kvinne i fertil alder, og forbigås på dette området bare av provinsene Guantánamo, Pinar del Río og Isla de la Juventud. Som i alle andre provinser har antall barn pr. kvinne sunket radikalt etter revolusjonen i 1959. Dette skyldes at kvinnene i dag tar lengre utdannelse, er mer integrert i det ordinære arbeidslivet og dermed utenfor den tradisjonelle husmorrollen som kjennetegnet cubanske kvinners liv til inn på midten av 1960-tallet. 

Spedbarnsdødeligheten er blant de laveste på Cuba, med 5,0 døde pr. 1 000 levendefødte.

Næringsliv
----------

Landbruket synes domineres av især kaffe, men også fruktdyrkning og kjøttproduksjon. I tillegg finnes en del mindre gruveaktivitet i Sierra Maestra. Turismen synes ennå beskjeden bortsett fra turbusser fra Satiago på utflukt til de mange historiske stedene i Granma. Provinsen er rik på historiske minnesmerker, fra minnesmerker over slaveopprør i den spanske kolonitiden til minnesmerker fra den cubanske uavhengighetskrigen og fra revolusjonsårene 1956 – 1959. 

  


| * v
* d
* r
Cubas provinser |
| --- |
| Artemisa **·** Camagüey **·** Ciego de Ávila **·** Cienfuegos **·** Ciudad de La Habana **·** Granma **·** Guantánamo **·** Holguín **·** Las Tunas **·** Matanzas **·** Mayabeque **·** Pinar del Río **·** Sancti Spíritus **·** Santiago de Cuba **·** Villa Clara(særkommunen Isla de la Juventud) | Cubas flagg |
| ISO 3166-2:CU |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Metanephrops japonicus*** er en art i hummerfamilien - den er et større krepsdyr som lever på havbunnen i varmere strøk. Den er en av 17-18 arter i slekten. Arten er spiselig. Den skilles fra klassisk sjøkreps eller hummer ved at denne arten (og slekten) har to klør som er like lange og store, og altså ikke har en større knuseklo. Arten blir inntil 12 cm lang og legger egg fra tre års alder. Hodet blir inntil 3–5 cm langt.

Den er en delikatesse i Japan, og serveres ved restauranter i hele landet. Den fanges på hele sørøstkysten, ved prefekturene fra Chiba og ned til østkysten av øya Kyushu.

Arten er utbredt i hele de varmere delene av Indiahavet, og litt inn i Sør-Kina-havet samt vestre Stillehavet..

Referanser
----------

1. ↑  Metanephrops - *WoRMS*. Besøkt 28. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Metanephrops japonicus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Metanephrops japonicus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Metanephrops japonicus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Metanephrops japonicus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Metanephrops japonicus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Metanephrops japonicus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Zinkenschanze** var en hoppbakke i Hallein i Østerrike. Den ble brukt under den tysk-østerrikske hoppuka 1955/56 da snømangel gjorde at avslutningsrennet måtte flyttes fra Bischofshofen. Bakken var eid av Skiklub Hallein.

Hoppbakken, som nettstedet Skisprungschanzen-Archiv oppgir med størrelse K70, ble innviet i 1952. Snømangel truet Hoppuka 1955/56, slik det også hadde vært tilfelle to år tidligere, men denne gangen greide man å løse problemet i Oberstdorf, Garmisch-Partenkirchen og Innsbruck ved å frakte snø med lastebiler fra Alpene til hoppbakkene. I Bischofshofen var dette ikke mulig, og dermed måtte rennet der flyttes til reservestedet Hallein, ca. 20 km lenger nord. Dette er eneste gang et renn i Hoppuka er blitt avviklet et annet sted enn de fire faste arrangørstedene.

Zinkenschanze fikk i 1957 selskap av en mindre treningsbakke, Toni-Riess-Jugendschanze, med størrelse K30. Ingen av de to hoppbakkene eksisterer lenger i dag (pr. 2016).

Viktige renn
------------

| Dato | Vinner | Andre | Tredje | Type renn |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. januar 1956 | Sovjetunionens flagg Jurij Skvortsov | Tsjekkoslovakias flagg Mojmír StuchlíkØsterrikes flagg Rudi Schweinberger |  | Tysk-østerriksk hoppuke, flyttet fra Bischofshofen |

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Hallein (besøkt 6. mars 2016)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5 (s. 210-211)
* Adam Kwieciński: Hoppresultater 8. januar 1956[*død lenke*] (besøkt 6. mars 2016)
**Anastasius Bibliothecarius** (født ca. 815, død 879) var bibliotekar i Vatikanets bibliotek, og sannsynligvis motpave. Anastasius lærte seg gresk, noe som var svært uvanlig i Roma på hans tid. Han gikk for å være den best utdannede geistlige i Roma i sine dager. Han oversatte flere verker fra gresk til latin, og var kjent for dette da han ble utnevnt til bibliotekar i vatikanbiblioteket av pave Hadrian II, og kardinal med *San Marcello al Corso* som titulus (tittelkirke). 

i 869 ble han sendt som utsending til Konstantinopel for å mekle i en inngåelse av et ekteskap. Mens han var der, pågikk også det fjerde konsilet i Konstantinopel, og Anastasius deltok der på den siste sesjonen. 

Den neste paven, Johannes VIII, beholdt Anastasius som bibliotekar. Han fikk viktige oppgaver av paven, blant annet stod han for korrespondansen med patriarken av Konstantinopel, en korrespondanse som var svært viktig etter kontroversene som var forbundet med konsilet i Konstantinopel og forståelsen av Den hellige ånd.

Anastasius som motpave
----------------------

Hinkmar av Reims identifiserer i en passasje Anastasius med prestbyteren Anastasius som måtte flykte fra Roma i 848, ble ekskommunisert i 850 og fordømt av en annen synode i 853. Da Leo IV døde i 855, ble denne Anastasius valgt til motpave, men tapte kampen mot den rettmessig valgte paven Benedikt III. Anastasius ble behandlet mildt av Benedikt, men ble igjen involvert i vanskeligheter under Adrian II. Pavens datter og hennes mor ble da kidnappet og drept av Eleutherius, en slektning av Anastasius. Han ble sett på som medskyldig i drapene, og ble ekskommunisert og mistet sine presteretter. Anastasius flyttet inn i det keiserlige hoffet, og med hjelp fra keiseren forsøkte han å renvaske seg for det han var dømt for.

Det er delte meninger om disse to Anastasiusene er samme person.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118965808, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Catalogue of the Library of the Pontifical University of Saint Thomas Aquinas, Angelicum ID 77906[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biografi i Catholic Encyclopedia

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BNE
 |
**Holmenveien** (1-99, 2-72) er en vei som går fra Vinderen til Smestad i bydel Vestre Aker i Oslo. Den begynner ved Slemdalsveien, ved Vinderen stasjon på Holmenkollbanen, og går nordvestover. Et stykke etter at den har krysset Ring 3 på en bro, følger et nokså svingete parti i Grimelund-området. Etter Dalsveien går veien mot sørvest og deretter sør og ender i en snuplass med bom på motsatt side. En liten rest fortsetter etter bommen ned mot Bakkekroen ved Smestadkrysset.

Navnet ble vedtatt i 1907, men veien er eldre. Før 1904–1905 fulgte den løpet til Tråkka og via Østre Holmen.

Mye av veien har villabebyggelse, en god del fra tiden omkring den første verdenskrig. Blant disse er arkitekten Carl Berners egen villa i nr. 32 samt villa *Alvim* i nr. 21, som Berner tegnet sammen med sin bror Jørgen Berner for Eugène Didriksen. Senere har det kommet til enkelte små blokker og andre nyere bygg, f.eks. nr. 14 (ark. Eigil Ramsfjell), nr. 16 (ark. A38 Arkitekter) og nr. 36 (tre hus tegnet av Niels Torp, oppført 2004). Ved Vinderen er en rekke forretningsgårder.

Noen hus langs veien
--------------------

* Nr. 62 Foto: Erlend BjørtvedtNr. 62 Foto: Erlend Bjørtvedt
* Nr. 71 Foto: Erlend BjørtvedtNr. 71 Foto: Erlend Bjørtvedt
* Nr. 77 Foto: Erlend BjørtvedtNr. 77 Foto: Erlend Bjørtvedt
* Nr. 85 Foto: Erlend BjørtvedtNr. 85 Foto: Erlend Bjørtvedt

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Holmenveien». *Oslo byleksikon* (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 258-259. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Il-yeon** (eller **Iryeon**, født 1206, død 1289) var en koreansk buddhistmunk som levde i kongedømmet Goryeo. Hans fødselsnavn var **Kim Gyeong-myeong** (金景明) og hans stilnavn Hoe-yeon (晦然).

Han ble munk ved Muryangsatempelet ved ni års ader og gjennomførte Seon-eksamenen da han var 22 år. Da han var 54 ble han gitt rang som «store lærer». Da han var 78 år gammel, tilbød kong Chungnyeol Il-yeon en posisjon og rang som nasjonal profet, noe han ikke ville ta imot. Kongen utnevnte han på ny, Il-yeon dro til hovedstaden Gaegyeong men returnerte raskt til fjellene med unnskyldningen om at hans gamle mor var syk. På den 8. dag i den sjuende måned i 1289 gjennomførte han et intervju med flere munker, deretter døde han.

Il-yeon var kjent som en produktiv forfatter, ifølge inskripsjonen på hans gravstein skal han ha skrevet 80 bind knyttet til buddhistiske emner. Bare en bok har overlevd, det er *Samguk Yusa*, den er ikke nevnt på gravinskripsjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   MAK, oppført som Iryŏn, PLWABN-ID 9810547552605606[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Union Catalog of Armenian Libraries, oppført som Ирён, Union Catalog of Armenian Libraries authority ID 30834[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Korean Authority File, oppført som 일연, National Library of Korea ID KAC200204599[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   CONOR.BG, oppført som Iryon, CONOR.BG ID 59368037[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) [ Arkivert 12. august 2012 hos Wayback Machine. Il Yeon, the Author of Memorabilia of the Three Kingdoms KBS World 8. mars 2012

  

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Wenche Kvalstad Eckhoff** (født 28. februar 1946) er en norsk billedkunstner, bosatt i Oslo.

Eckhoff er oppvokst i Stange og har tidligere bodd på Hamar. Hun har vært yrkesaktiv billedkunstner siden 1969, og debuterte på Høstutstillingen i 1971. Hun har siden deltatt med utstillinger i blant annet Kunstnerforbundet, Festspillene i Nord-Norge og Wagnefestivalen i Bayreuth, Bryggen museum i Bergen, Lillehammer kunstmuseum, Herning kunstmuseum i Danmark etc.

Hun er tildelt Statens garantiinntekt for billedkunstnere siden 1996. Hun har sin utdannelse fra Ealing School of Art i London, SHKS og Statens kunstakademi. Eckhoff arbeider både med stofftrykk og i andre uttrykk.

Eckhoff var medansvarlig for utstillingen HEMart i 1997 som fikk Hedmark fylkeskommunes kulturpris samme år.

Referanser
----------

1. ↑  Wenche Eckhoff - Norsk kunstnerleksikon
2. ↑   75 års omtale i Aftenposten 28. februar 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Vannebos Dixieland Band** var et norsk jazzorkester (etablert i 1959 i Tromsø) under ledelse av advokat, trombonist og fiolinist, Arne Vannebo. Orkesteret ble i første omgang etablert på bestilling fra Arthur Arntzen som hadde bruk for et orkester til et av sine show. Orkesteret var Norges nest eldste dixielandband og var aktivt frem til 2002. På dette tidspunkt var det to medlemmer igjen av den opprinnelige besetningen, Gunnar Olsen (klarinett) og Sverre Lund (saksofon). Arne Vannebo døde i 1995, men Vannebos Dixieland Band ble drevet videre av Arne Vannebos sønn, Tor Arne Vannebo, også han trombonist. Orkesteret har gjennom tidene konsertert mye innenfor landets grenser, men også utenlands, blant annet Russland, USA og Norges naboland ved flere anledninger. Eneste gjenlevende av det opprinnelige bandet er trommeslager Leif Sørensen. Orkesteret har heller ikke spilt offentlig etter at Tor Arne Vannebo flyttet til Østlandet i 2002. Siste kjente orkesterbesetning bestod av: Tor Arne Vannebo (trombone), Gunnar Olsen (klarinett), Sverre Lund (saksofon), Helge Gjessing (trompet), Per Moen (gitar), Robert Frantzen (piano), Per Martin Grenlund (bass og vokal) og Arne Lund (trommer) og forøvrig sønn av Sverre Lund.

Eksterne lenker
---------------

* Vannebos Dixieland Band i Jazzbasen
**Anastasius I** var pave fra 27. november 399 til sin død 19. desember 401.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var ifølge sin biografi i *Liber Pontificalis* fra Roma og sønn av en mann som het Maximus.

### Pave

Han tok avstand fra skriftene til kirkefaderen Origenes fra Alexandria etter at disse var blitt oversatt til latin. Dette ble nok fremskyndet av at han våren 400 fikk et brev fra patriarken av Alexandria, Theofilos, som beklaget seg over alt det onde Origenes' skrifter skulle ha ført med seg. Videre var disse også fordømt i Egypt. Anastasius innkalte da til en synode som fordømte Origenes' skrifter. Like etter sluttet også keiseren seg til dette vedtaket.Som sin forgjenger pave Siricius gjorde Anastasius mye for å oppretholde et godt forhold til biskopen i Thessalonika, slik at prefekturet Illyria ble værende under den romerske kirkes innflytelse. Pave Anastasius brevvekslet også med biskopene i Nord-Afrika. De ønsket tillatelse til å gi donatistiske geistlige adgang til embeder, ettersom det var mangel på prester, men dette fikk ikke støtte fra paven. Anastasius innførte forbud mot at personer med kroppslig lyte fikk tre inn i geistligheten, og dessuten ordningen med at menigheten under gudstjenesten skulle stå oppreist under opplesningen av evangeliet. 

Anastasius ble begravd i Roma på den pontiske kirkegården ved Via Portuensis tilsvarende det som i dag kalles Via Campana. 
  
Blant hans venner var Paulinus av Nola, Augustin og Hieronymus, som omtalte ham som en meget hellig mann, sterk i troen, men rik i sin fattigdom. Hieronymus nevner også at Anastasius var far til sin etterfølger på pavestolen, Innocens I.

Pave Anastasius' relikvier ble i 846 - sammen med etterfølgeren Innocens' - fraktet til Gandersheim av Liudolf av Sachsen og hans kone Oda, og lagt i krypten i stiftskirken der.

Litteratur
----------

* (de) Friedrich Wilhelm Bautz: «ANASTASIUS I.» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 157.
* Kelly, J.N.D. *The Oxford Dictionary of Popes*. Oxford University Press, Oxford, 1986. ISBN 0-19-213964-9.
* Oppslag om Anastasius i "Catholic Encyclopedia" (1907) hos Newadvent.org

Referanser
----------

1. ↑  Kelly, side 37
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Rachel Fulton Brown og Bruce W. Holsinger: *History in the comic mode* s. 295

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Siricius** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Innocent I** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
***Gravbøygen våkner*** er en barnebok preget av spenning og eventyr skrevet av den norske forfatteren Sigbjørn Mostue. Boken ble utgitt i 2005 og er den første delen av serien *Alvetegnet*. Den ble kåret til den mest leste boken av hele 420 skoler, og ble tildelt Arks barnebokpris samme år som den ble gitt ut. Boka passer for barn og ungdom mellom 10 og 15 år.

Boken handler om Espen, en helt vanlig gutt uten venner, som snubler over en annen dimensjon hvor alt man ikke skulle tro fantes var til. Her møter han noen alver som har plukket ut ham til å redde Gammalskauen, en urørt, eldgammel skog. Om skogen ble hugget ned ville mange arter dø, mens Gravbøygen, en urgammel fiende av alvene, ville våkne til liv.

Boken ligger innenfor sjangrene spenning og fantasy.

Bøkene i serien:

* *Gravbøygen våkner* 2005
* *Nissedreperen* 2006
* *Krakens gap* 2007
* *Mørkeboka* 2009

Eksterne lenker
---------------

* Bokkildens side om *Gravbøygen våkner*.
* Bokklubbens side om *Gravbøygen våkner*.