recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bruno Ortner** (født 1889 i Admont i Steiermark i Østerrike, død 1971 i Wildon) var en østerriksk generalløytnant i den tyske hæren under andre verdenskrig.

Han ble sjef for 69. infanteridivisjon og stasjonert i Bergen fra 29. september 1941. Da størsteparten av divisjonen (minus et regiment) ble sendt til Leningradområdet i november 1942 ble generalløytnant Ortner med, og han sto som sjef for divisjonen frem til januar 1944, da han fikk kommandoen over den nye 91. infanteridivisjon. Der ble han stående bare frem til 25. april 1944. Denne divisjonen ble satt inn i Normandie i juni 1944, og utslettet i august samme år.

1. mai 1944 fikk Ortner kommandoen over 44. Reichsgrenadierdivisjon som var stasjonert i Nord-Italia. Denne divisjonen ble utsatt for harde angrep og måtte i mai 1944 trekke seg tilbake nordover. Generalløytnant Ortner sto som sjef for denne divisjonen til 25. juni 1944. Han sto som sjef for 281. infanteridivisjon fra 27. juli 1944 til 8. mai 1945.

Referanser
----------

1. ↑  «Generalleutnant Bruno Ortner - Lexikon der Wehrmacht». *www.lexikon-der-wehrmacht.de*. Besøkt 12. januar 2021.

Portal: Andre verdenskrig
**«Round the Back of the Arches»** er en britisk sang fra 1941 med melodi av Kennedy Russell og tekst av Desmond O'Connor.

Komikerduoen Flanagan & Allen, Jay Wilbur & His Orchestra, spilte den inn i London 3. juli 1941 på 78-plate for Decca Records.

Hasseåtage skrev en humoristisk svensk tekst med tittelen «Öl». Hasse Alfredson og Tage Danielsson spilte den selv inn sammen med pianisten Gunnar Svensson. Deres versjon ble utgitt på LP-platen *88 Öres-Revyn från Skeppet* (Svenska Ljud 6368 200) i 1970.

Nordnorsk versjon
-----------------

Terje Nilsen har skrevet en versjon på nordnorsk. Den heter «Ungan».

### Innspilling

* Terje Nilsen. Utgitt på CD-platen *Portrett* (Grammofon GRAM 0718) 12. november 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Round the back of the arches [music] / lyric by Desmond O'Connor ; music by Kennedy Russell
2. ↑  Hans Alfredson – Tage Danielsson\* – Gunnar Svensson – 88 Öres-Revyn Från Skeppet (Vinyl, LP) at Discogs
3. ↑  Grammofon: Utgivelser: Terje Nilsen — «Portrett»
**Cardolan** er et fiktivt land fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard.
Cardolan var et av Dúnedains riker som ble til etter Arnors fall. Etter kong Eärendur døde delte hans sønner Arnor inn i tre nye kongeriker: Arthedain, Rhudaur og Cardolan.

Cardolans grenser gikk ved elva Baranduin (Brennvina) i vest og elva Mitheithel (Rimila) i øst og elva Gwathló (Gråflåma) i øst og i sør. Den nordre grensen var den Store østaveien, men Cardolan gjorde også krav på Blåsteråsene, som var under Arthedains kontroll, for blant dem var den gamle befestningen Amon Sûl (Blåstertopp) med dens verdifulle palantír. Med den samme grunne gjorde også de andre to rikene krav på stedet. Denne krangelen fortsatte helt til Rhudaur ble en vasall for Angmar etter at linjen av Dúnedains konger gikk tapt der.

Da kongeriket Angmar dukket opp i det nordre Eriador, ble Cardolan den viktigste allierte for Arthedain. De måtte slåss både mot Angmars og Rhudaurs sammenslåtte styrker. Det viste seg snart at Cardolan ikke kunne stå imot Angmars styrker, og i de siste årene holdt folkene der seg samlet rundt hovedområdet, Tyrn Gorthad (Dyssehaugene). Dette stedet ble uholdbar etter at Angmar sendte onde ånder for å bo i dyssene (Haugvetter). Arthedain kunne ikke sende stor hjelp, siden det selv var under angrep. Rundt år 1409 T.T. ble Cardolan ødelagt, og dets tidligere innbyggere aksepterte Kongen av Arthedain som sin herre. Arthedain klarte å ta igjen landet for en kort stund, men få folk ønsket å bo der på grunn av Haugvettene, og derfor ble Cardolan ikke bebodd på ny på mange lange århundrer.

Etter Arnors endelige fall, og etter at Angmar ble slått i slaget ved Fornost, ble Cardolan et ubebodd område helt til det nordre kongeriket nok en gang ble bygget opp under kong Elessar på slutten av det tredje tideverv.

Navnet Cardolan later til å være en dialekt av Sindarin for ***Rød Ås Land***.

Portal: Litteratur
**Boligsamvirket** er betegnelsen på det kooperative samvirket for å skape boliger i byer i Norge. De første kooperative boligselskaper oppsto rundt første verdenskrig. Først ute var Kristiania Havebyselskap (Ullevål Hageby) i 1916. Fredrikstad, Sarpsborg og Larvik fulgte opp i 1918. I flere middelstore byer grodde det opp tilsvarende selskaper. Deres fellesorganisasjon var Norges Kooperative Byggeselskapers Landsforbund, stiftet i 1920. Det første boligsamvirket ble imidlertid aldri noen sterk og omfattende bevegelse.

Kooperasjon eller samvirke (SA) er en organisasjonsform for økonomisk virksomhet. Prinsippet er at de som driver produksjonen eller drar nytte av den, også skal lede den, slik at overskuddet ikke tilfaller utenforstående kapitaleiere.

Borettslag og boligbyggelag
---------------------------

I 1928 ble "Bygningsarbeidernes Boligproduksjon" (BB) etablert. Målsettingen var at selskapet skulle ha ansvar for byggingen, mens et eget selskap skulle overta de kompleksene BB bygde. Et slikt forvaltningsselskap ble konstituert 20. august 1929 i form av Oslo og Omegns Bolig og Sparelag (OBOS). I 1935 ble selskapet omorganisert etter HSB-modellen. Året 1935 representerer et vendepunkt i det norske boligsamvirkets utvikling. Det nye OBOS (Oslo Bolig og Sparelag) utgjorde modellen for det landsomfattende boligsamvirket som nå ble forberedt. OBOS skulle virke på den måten at eiendomsretten til alle nybygde boliger skulle overdras til de nye beboerne (andelseierne) i form av borettslag. OBOS skulle beholde forretningsførsel og et visst tilsyn med vedlikeholdet og ellers ha som hovedoppgave stadig å bygge nye boliger for husløse og boligsøkende medlemmer. OBOS fikk altså oppgaven som boligbyggelag. Denne ordningen med borettslag og boligbyggelag er senere tatt opp av alle boligbyggelag som er organisert etter krigen, og ble første gang lovregulert i 1960.

NBBL. 
I 1946 ble Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL) stiftet. Forbundet hadde som formål å støtte kooperativ bygging, erfaringer og drive opplysningsvirksomhet. I de første etterkrigsårene sto boligbyggelagene for bygging av en tredjedel av alle husbankboliger og ble en vesentlig faktor i gjenoppbyggingen av landet etter krigen. Nye boligbyggelag ble stiftet over hele landet, spesielt i byer og tettsteder. Ved inngangen til 1980-åra var mer enn 100 boligbyggelag tilsluttet NBBL. Boligbyggelagene hadde til sammen bygget mer enn 200 000 boliger, og nær 700 000 enkeltmedlemmer var tilsluttet disse lagene.

Ved inngangen til 2014 var 45 boligbyggelag tilsluttet NBBL Disse boligbyggelagene forvalter 10 000 boligselskaper med til sammen 450 000 boliger. Av disse var 5400 tilknyttede borettslag med til sammen 260 000 boliger. Detaljer kan leses i NBBLs boligstatistikk for 2014. Boligbyggelagene har til sammen over 925 000 enkeltmedlemmer. Norske Boligbyggelag er dermed blant landets største medlemsorganisasjoner. Boligbyggelagenes boligproduksjon har de siste årene vært på i gjennomsnitt rundt 2 000 boliger pr. år.

Referanser
----------

1. ↑  *NBBLs årsrapport* for 2014 gir informasjon om NBBLs arbeid.
«Slag» har flere betydninger.

Et **slag** i militær sammenheng viser til et sammenstøt mellom to fiendtlige styrker, som regel i stor skala med mange soldater innblandet. Hensikten med et slag kan som regel være å finne ut hvilken hær som er sterkest, slik at denne parten kan vinne krigen. Slaget kan også utkjempes for erobring av et ettertraktet område. Dette området er som oftest av taktisk og/eller strategisk betydning. Det skilles mellom sjøslag, som skjer til sjøs, og feltslag, som foregår på landjorda. I moderne tid har også luftslag mellom krigsfly blitt en viktig del av krigføringen. 

Avgjørende slag går inn i historien som definerte hendelser. Slaget ved Stiklestad blir av den grunn ofte omtalt som innføringen av kristendommen i Norge, mens slaget ved Hastings markerer begynnelsen på normannerherredømmet i England. Slaget om Stalingrad blir definitivt betraktet som vendepunktet på østfronten under andre verdenskrig.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Haakon Hellenes** (født 19. juli 1936 i Hedrum, død 22. mars 2017) var en norsk siviløkonom og forfatter.

Han var utdannet siviløkonom fra Handelshøjskolen i Århus fra 1961. Han arbeidet ved en armaturfabrikk i Mannheim i Tyskland 1961–1962 og studerte mange fag i matematikk, matematisk statistikk og teknologi mens han var stipendiat og vitenskapelig assistent ved NTH 1963–1968. Hellenes var amanuensis ved NTH 1968–1973, førsteamanuensis fra 1973, underviste ved Institute of Management Development (IMD) i Tanzania 1975–1978, delvis førsteamanuensis, i professorvikariat og som instituttbestyrer ved Institutt for økonomi ved NTH 1978–1984, seniorforsker ved SINTEF fra 1984, deltager i mange forsknings- og utredningsprosjekter i Tanzania i 1980- og 1990-årene og SINTEFs stedlige representant på et stort utviklingsprosjekt i Zimbabwe 1999–2000.

Hellenes har også utgitt to skjønnlitterære bøker, novellesyklusen *Sølvnakken* og romanen *Deretter drømmer jeg ikke mer*. Han har også en egen YouTube-kanal, «haahell», med produksjon av et stort antall korte videoer, for det meste om politiske, kulturelle og sosiale emner.

Bibliografi
-----------

* *Sølvnakken*, noveller, Tiden (1989)
* *Deretter drømmer jeg ikke mer*, roman, Aschehoug (1994)

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i *Aftenposten* 30. mars 2017

Kilder
------

* Presentasjon av Haakon Hellenes i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Cardsharing** er en metode for å dele dekrypteringsnøklene som trengs for å se en bestemt kanal fra en tilbyder på sin paraboltuner. Ettersom signalene som dekrypteres tilhører betalingstjenester er cardsharing forbudt etter Almindelig borgerlig Straffelovs § 262: *«Den som ved å bryte en beskyttelse eller på annen måte rettstridig skaffer seg en vinning ved å få tilgang til fjernsyns- eller radiosignaler, straffes med bøter eller fengsel i inntil 1 år.»* Metoden baserer seg på tjener-/klientmodellen, hvor en maskin deler ut ressurser som andre maskiner trenger, en teknikk som også kan brukes til lovlige formål.

Det er utarbeidet emulatorer som kan kjøres på en vanlig PC, fortrinnsvis satt opp som dedikert server. Da cardsharing forutsetter at en deltager har et betalt abonnement skjer det oftest mellom venner, og ikke gjennom større nettjenester. 

I Skandinavia driver Scandinavian Pay-TV Organisations against Piracy (STOP) kontroller for å avdekke bruk av cardsharing eller piratkort. Dette gjøres med peilebiler som finner steder som tar inn signalene uten at det er registrert abonnement

Referanser
----------

1. ↑
Padma Shri-medalje
**Padma Shri** (også kalt **Padmashree**) er Indias fjerde høyeste sivile utmerkelse etter Bharat Ratna, Padma Vibhushan og Padma Bhushan. Den tildeles av den indiske regjering. Kunngjøringen foretas hvert år på Republic Day.

Historie
--------

Padma Shri ble opprettet i 1954 av Indias president Rajendra Prasad. Utmerkelsen tildeles indiske borgere som anerkjennelse av bidrag i ulike felter, inklusive kunst, utdanning, industri, litteratur, vitenskap, idrett, medisin, sosialt arbeid og samfunnsinnsats. Den har også blitt tildelt noen fremstående personer som ikke var borgere av India, men som på ulike måter har bidratt til Indias beste.

På medaljens forside står ordene "Padma", som betyr lotus i sanskrit, og "Shri" preget over og under en lotusblomst. Det geometriske mønster på hver side er i polert bronse. Alle preging er i hvitt gull.

Per 2014 hadde 2 680 personer fått prisen.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Padma Awards». *padmaawards.gov.in*. Besøkt 11. oktober 2020.
**Haakon Sandvold** (født 1. desember 1921 i Bergen, død 24. juli 2010) var generaldirektør i Årdal og Sunndal Verk. Sammen med generaldirektør i Norsk Hydro, Torvild Aakvaag, var han toneangivende i fusjonsprosessen som førte til at Hydro Aluminium ble opprettet i 1986. 

Sandvold ble uteksaminert som sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole i 1948. Han arbeidet senere ved Christian Michelsens Institutt, Norsk Hydro og Årdal og Sunndal Verk. Han var en av de sentrale drivkreftene i norsk automasjonsforskning, og ledet Servoteknisk utvalg i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd i en årrekke. Sandvold var president i Tysk-Norsk handelskammer, og var involvert i planleggingen av den første internajsonale miljøkonferansen i Rio i 1992.

Sandvold har mottatt en rekke æresbevisninger, blant annet St. Olavs Orden der han ble utnevnt til ridder av 1. klasse i 1987, og Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden, som han mottok i 1986.

Referanser
----------

1. ↑  Henriksen, Petter, ed. (2007). "Haakon Sandvold". Store norske leksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. Lest 1. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Haakon Sandvolds private arkivfinnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
Flyfoto av Tønsberg by ca. 1947 sett i retning mot øst. I bakgrunnen bak sykehuset sees søndre del av Slagendalen. I det fjerne ligger Oslofjorden. Foto: Widerøe/ Vestfoldmuseene 
Oseberghaugen i Slagendalen i Slagen kirkesogn i Tønsberg kommune i Vestfold. Her ble Osebergskipet gravd ut i 1904.
Fylkesvei 3106 Romsveien i Tønsberg viser deler av typisk landskap i Slagen, med jordbruk, småskog og bebyggelse. Foto: Peter Fiskerstrand, 2011 
**Slagen** er et sogn i Tønsberg kommune i Vestfold som ligger nordøst for bysenteret. Slagen kirkesogn omfatter det meste av tettbebyggelsen i den tidligere Sem kommune. Den sørlige delen har tettbebygd strøk med villabebyggelse flere steder. På Slagentangen er det petroleumsraffineri. Nord for Slagen kirke i Slagendalen ligger Oseberghaugen, der Osebergskipet fra 800-tallet ble gravd ut i 1904. Søndre Slagen kirke ligger i Søndre Slagen som ble eget prestegjeld i 1968.

Navnet kommer av norrønt *Slagn*, som kan ha sammenheng med dialektordet «slagne» som betyr 'bli fuktig, slå seg' og kan sikte til våtlendt jord.

Slagen skipreide var opprinnelig del av leidangssystemet, et forsvarstiltak utvidet av Håkon den gode, som hadde betydning for utvikling av administrative enheter.

Slagen sogn har et areal på 49,9 km². I 1960 omfattet det 12 299 innbyggere.

* Slagendalen sør for gården Velle.Slagendalen sør for gården Velle.
* Slagen kirke (Nordre Slagen kirke) ble reist 1901Slagen kirke (Nordre Slagen kirke) ble reist 1901
* Vallø kirke fra 1782 hører til Søndre Slagen menighetVallø kirke fra 1782 hører til Søndre Slagen menighet
* Søndre Slagen kirke ble innviet 1972Søndre Slagen kirke ble innviet 1972
* Presterød ungdomsskole og Slagenhallen  Foto: Lars Åge Kamfjord, 2008Presterød ungdomsskole og Slagenhallen  Foto: Lars Åge Kamfjord, 2008
* Oljetankeren «MT Scott Spirit» ved Essoraffineriet på Slagentangen i Vestfold ut mot Oslofjorden.  Foto: 2013Oljetankeren «MT Scott Spirit» ved Essoraffineriet på Slagentangen i Vestfold ut mot Oslofjorden.  Foto: 2013

Referanser
----------

1. ↑  Sem og Slagen bygdebok: Topografi Slagen Arkivert 2016-03-04, hos Wayback Machine.
2. 1 2 3 4 5 6  Oppslagsordet «Slagen« i *Store norske leksikon* (oppdatert 25. juli 2013, fri gjenbruk)

Eksterne lenker
---------------

* *Sem og Slagen - En bygdebok* (digitalisert versjon av papirutgaven trykt 1945-1963)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Henry Lewis Whitfield** (1868–1927) var en amerikansk politiker og skolemann. Han var guvernør i delstaten Mississippi fra 1924 til han døde av kreft i 1927. Han tilhørte Det demokratiske parti.

Liv og virke
------------

Han ble født på landsbygda i Mississippi, der faren var prest. Farsslekten Whitfield kom fra England. Den har blitt hevdet å ha en forbindelse til den dansk-norske slekten Huitfeldt.

Han tok lærerutdannelse ved det baptistiske Mississippi College, og han studerte også jus som privatist. Han var delstatens skoleinspektør fra 1898 til 1907, rektor ved delstatens høyere yrkesskole for kvinner fra 1907 til 1920 og inspektør ved en landbruksskole fra 1920 til 1923.

Whitfield vant demokratenes guvernørnominasjon i 1923 og ble valgt til guvernør uten motkandidat. Han forstod seg selv som uavhengig. Han sørget i sin guvernørperiode for å balansere delstatens inntekter og utgifter, og reformerte skattesystemet. Han økte drivstoffavgiftene for å bruke inntektene til å bygge ut veinettet. Han stilte seg også bak tiltak i jordbruket og reformer av skoleverket og det psykiske helsevernet.

Whitfield ble operert for kreft i 1926, men fikk et tilbakefall og døde i mars 1927, mens han ennå satt som guvernør. Han etterlot seg kone og fire barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Mississippi Governor Henry Lewis Whitfield» **(engelsk)**. National Governors Association. Arkivert fra originalen 30. januar 2009. Besøkt 20. juni 2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Capace, Nancy (2000). «Governors». *Encyclopedia of Mississippi* **(engelsk)**. Santa Barbara: Somerset Publishers. s. 129–130. ISBN 0-403-09603-0.
3. ↑  «Rev. Robert A. Whitfield, Father of Candidate for Governor Passes Away». *Daily Clarion-Ledger* **(engelsk)**. Jackson: 2. 5. april 1923.
4. 1 2  «Whitfield – Huitfeldt». *Morgenbladet*. Oslo: 3. 25. april 1924.
5. 1 2 3  «Guvernør H. L. Whitefield død». *Nordisk Tidende*. New York: 13. 31. mars 1927.
6. ↑  «History of The W» **(engelsk)**. Mississippi University for Women. Arkivert fra originalen 29. mai 2022. Besøkt 21. juni 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Merradalen** (også skrevet **Mærradalen**) var en holdeplass på Kolsåsbanen. Den åpnet kort tid etter Kolsåsbanen, og var åpen frem til 1957.

Merradalen var fra begynnelsen av provisorisk. Den lå rett vest for broen over Mærradalen, men kunne ikke tas i bruk før man fikk vei mellom stedet og Ullernchausseen, og denne var ikke helt klar til Kolsåsbanens åpning 15. juni 1942.

Merradalen holdeplass lå der de tre høyblokkene i Silurveien senere ble bygget. Som en følge av disse nybyggene måtte Merradalen holdeplass vike, sammen med den gamle provisoriske Ullernåsen holdeplass (som lå ca. 150 meter vest for dagens Ullernåsen stasjon). I 1957 ble disse to holdeplassene nedlagt, og erstattet med nye Ullernåsen, som lå midt i mellom de to nedlagte.

Referanser
----------

1. ↑  «Jar får den beste byforbindelse av alle Stor-Oslos forstæder». *Aftenposten*, 12. februar 1942. «Mange har håbet at Mærradalen skulde få sitt eget stoppested. […] Stasjonen skal også komme, forsikrer man oss, men ikke i første omgang. Banen venter på en vei […] Veien kan komme til høsten eller næste år og samtidig kommer også stasjonen»
2. ↑  «Tre nye høyhus på Ullern». *Aftenposten*, 20. mars 1959.
3. ↑  Flood, Ingeborg og Halbo, Sverre M. (1963). *Ullernåsen*. Ullernåsen vel. s. 29, 78 og 102. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Kirkjubøargarður til venstre.  Foto: Erik Christensen 
**Kirkjubøargarður** er den største kongsgården på Færøyene, og ligger i Kirkjubøur på Streymoy. Gårdens hovedbygning er blant verdens eldste bebodde trebygninger; «roykstovan» og «stokkastovan» (se røykstue) på Kirkjubøargarður kan, sammenholdt med norsk bygningsmateriale, som «storstovo» på Aga i Ullensvang, dateres til omkring 1300 med biskop Erlendur som en mulig byggherre. Gården var sete for biskopen i Kirkjubøur bispedømme før reformasjonen. Patursson-slekten har vært kongsbønder på Kirkjubøargarður sammenhengende siden 1557, så dagens gårdbruker er den 17. generasjonen.

Like ved gården ligger Magnuskatedralen.

Referanser
----------

1. ↑  Berg, Arne (1995). «Bispagarðurin í Kirkjubø». *Norske tømmerhus frå mellomalderen* (utgitt av Riksantikvaren). bd. V. Oslo: Landbruksforlaget. s. 249–257. ISBN 82-529-1381-4.
2. ↑  Arge, Símun V. (2008). «Kirkjubøur – Færøernes middelalderlige bispesæde. Monumenter og bevaring». I Arge, Símun V. og Mortensen, Andras. *Nordisk Ruinseminar, Færøerne 18.–20. september 2007. Indlæg fra seminaret* (PDF). Tórshavn: Føroya Fornminnissavn. s. 21–35. ISBN 978-99918-3-262-3. Arkivert fra originalen (PDF) 10. august 2016. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* patursson.com, offisiell nettside

Portal: Færøyene
I Tolkiens verden er det to skikkelser ved navnet **Glorfindel** (den Gullhårede): den første var av Noldos ætt, han ble drept av en balrog ved Gondolins fall. Den andre var Elronds hærfører, og han hjalp menneskene av *Arthedain*, da han fordrev den øverste av Nazgûlene, heksekongen over Angmar. I Ringenes herre blir Glorfindel sendt ut av Elrond for å finne Aragorn og hobbitene, og han finner dem like ved overgangen av Bruinen. Hans hest, Asfaloth, bærer den sårede Frodo til Kløvendal.

I filmen Ringens Brorskap er det derimot Arwen Aftenstjerne som bringer Frodo til Kløvendal.

Det at to alver av Noldos hus hadde det samme navnet virker som et avvik fra regelen om at intet alvisk navn blir brukt to ganger. Derfor kan ikke de to Glorfindlene være forskjellige personer. Det betyr at den første Glorfindelen må ha blitt gjenfødt, og ha kommet tilbake fra Mandos hall, og noe slikt har bare hent en gang før, og det var da Lúthien Tinúviel ga sin udødelighet for å redde Beren.

Portal: Litteratur
**Henry Thue** (født 6. oktober 1890 i Kristiania, død 30. mars 1921 i Nice) var en norsk maler.

Liv
---

Portrett av Thues mor, 1918
Han var sønn av legen Henning Junghans Thue (1852–1929) og Johanna Olivia Hoffeldt Rytterager (1849–1924). Etter å ha vært elev ved Aars og Voss' skole utdannet han seg til ingeniør ved Kristiania tekniske skole.

Alt fra barneårene hadde Thue vært interessert i tegning og malerkunst. Etter endt ingeniørutdannelse ble han elev ved Kunstakademiet i Kristiania, hvor han fikk undervisning av Christian Krohg. Han hadde også opphold ved kunstakademiene i Weimar i Tyskland og i København. Fra 1919 oppholdt han seg i Paris. Han døde av lungebetennelse under et opphold i Nice i 1921. Etter hans død ble det holdt en minneutstilling hos Blomqvist i Kristiania.

Ifølge *Norsk kunstnerleksikon* var Thues formspråk naturalistisk, mens fargebruken var forsiktig.

Referanser
----------

1. 1 2   nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 15c8231a-de4b-4ef6-ae09-82f346d9a56c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Aftenposten 1921.04.04*. Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 1921.

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1908*. Grøndahl. 1933.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henry Thue – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Gloppedalsura** eller **Gloppura** som ligger i Gjesdal og Bjerkreim i Rogaland blir omtalt som Nord-Europas største steinrøys. Den består av rasblokker som ligger oppå en endemorene. Den ble skapt for 10 000 år siden da isbreene smeltet bort fra Gloppedalen. En stor endemorene demmet opp Hunnedalselvas tidligere løp mot Veen og Vikeså, og det ble dannet en innsjø i Byrkjedalsgryta. Terrassene i Byrkjedal 240 meter over havet vitner om denne morenedemte sjøen. Frost og tineprosesser fikk plutselig enorme mengder blokker og stein til å rase ut fra den sørlige fjellsiden. Raset la seg til ro som en 100 meter tykk ur oppå endemorenen, og Gloppedalsura var skapt.

Sagnet om Gloppedalsura
-----------------------

Et gammelt sagn sier at det i gamle dager lå en gård i Gloppedalen, men folket der var gudløse, de drakk og sloss i de hellige juledagene. Da falt fjellet ned og begrov hele gården, men i sju samfulle år kunne folk høre en hane gale under steinene. Den hadde kommet oppi en kornbinge.

Sagnet er et typisk eksempel på et didaktisk moralsk sagn.

Slaget i Gloppedalsura
----------------------

Etter det tyske angrepet på Norge i 1940 mobiliserte de norske styrkene ved Svanedal Ullvarefabrikk i Oltedal. Soldater fra Nord-Jæren og sørover prøvde å møte tyskerne ved Bråstein. Nordmennene ble raskt presset tilbake til nye stillinger i Dirdal og i Gloppedalsura. Den 22. april 1940 angrep tyske styrker Gloppedalsura fra Veen. Her fungerte de store steinblokkene som en naturlig festning for de norske forsvarerne. De første trefningene skjedde cirka klokken 9 om morgenen. Tyskerne angrep både på bakken og med fly, og kampene fortsatte helt til et kraftig tysk angrep klokken 19. De norske soldatene trakk seg da tilbake til Byrkjedal.

Nordmannen Georg Pettersen fra Oslo falt i slaget. Det er forskjellige rapporter om hvor mange tyske soldater som falt. På minnesmerket står det at 44 tyske soldater falt. I boken «Kampene i Rogaland og Indre Hardangeravsnitt», som Den krigshistoriske avdeling i Det norske forsvarsdepartementet ga ut i 1952, står det at 32 tyskere mistet livet under kampene. Det kan imidlertid kun dokumenteres at 12 tyskere falt i slaget. I løpet av kamphandlingene slaget var en del av, er det dokumentert minst 29 drepte tyskere.

Referanser
----------

1. ↑  Sagnet er bl. a. gjengitt i Jonas Vellesens *Emne*, Bergen 1909, s. 31.
2. ↑  Aftenbladet: Nå skytes det igjen i Gloppedalsura[*død lenke*]
3. ↑  Aftenbladet: Overdrevne tall om tyske tap[*død lenke*]

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Kirkelandet kirke  Foto: Jon Rogne 
**Kirklandet** (ofte skrevet **Kirkelandet**) er ett av fire «land» som omkranser havna i Kristiansund kommune i Møre og Romsdal. Gomalandet og Kirklandet utgjør sammen en øy på ca. 5,94 km². De to landene er klart atskilte i kristiansundernes «mentale kart» over byen. Det høyeste punktet på Kirkelandet er Varden 78 moh.

I tillegg til byens sentrum finnes her Kirkelandet kirke, Festiviteten (Kristiansunds operahus), Varden, Klubba, Vågen og turområdet Kringsjå med Kristiansund krematorium og gravlund. 

Kaibakken er hovedgaten på Kirklandet og i Kristiansund by.

Det er anløp for Hurtigruten og turistskip, samt sundbåtkai på Piren og hurtigbåtanløp til Trondheim. 

Kirklandet er forbundet med Innlandet med Sørsundbrua, og er landfast med Gomalandet. Kirklandet ble tidlig i byens historie hovedøya i byen. Her bodde flest mennesker, og her var det naturlig å bygge byens første kirke. Landet må derfor ha hatt et annet navn før den første Kirkelandet kirke ble bygd.

Stavemåten Kirklandet er i samsvar med den lokale uttale, men skrives oftest *Kirkelandet*.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Odd Johnsen, *Kristiansunds historie*, bind I (Kristiansund 1942)
2. ↑  Google gir 13 000 funn av «Kirkelandet» og 2 870 funn av «Kirklandet», per jan. 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Santa Clarita ved midnatt den 21. oktober.
**Skogbrannene i California i oktober 2007** var en serie voldsomme skogbranner som rammet det sørlige California høsten 2007. Rundt 1 million måtte evakuere sine hjem. Ødeleggelsene var omfattende; over 3000 bygninger ble nedbrent, 17 mennesker omkom og minst 160 ble skadet (inkludert mange brannmenn). 6000 brannmenn arbeidet med å slokke brannen. De fikk assistanse av 3000 fanger. Den 24. oktober begynte den voldsomme vinden å roe seg betraktelig slik at man i større grad fikk kontroll over brannene. Brannen ble slukket den 9. november. Den svidde av et område på nesten 4000 km². 

Den 22. oktober gikk guvernør Arnold Schwarzenegger ut og erklærte unntakstilstand for fylkene Los Angeles, Orange, Riverside, San Bernardino, San Diego, Santa Barbara og Ventura. Dagen etter erklærte George W. Bush Sør-California som kriseområde. Han beordret samtidig de amerikanske katastrofemyndighetene FEMA å «koordinere all krisehjelp». 

Lang tids tørke kombinert med sterk vind gav brannene næring.

Billedgalleri
-------------

* To spesialutstyrte MH-60S Seahawk helikoptre settes inn i kampen mot flammeneTo spesialutstyrte MH-60S Seahawk helikoptre settes inn i kampen mot flammene
* En åskam ved San DiegoEn åskam ved San Diego
* San DiegoSan Diego
* Brannmannskaper i aksjon nær Irvine, CaliforniaBrannmannskaper i aksjon nær Irvine, California
* Brann i nærheten av Seco CanyonBrann i nærheten av Seco Canyon

Referanser
----------

1. ↑  «California turns to prisoners to fight huge fires». *Reuters* **(engelsk)**. 26. oktober 2007. Besøkt 16. august 2022.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) California wildfires of October 2007 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
*I Fyresdal er det et område kalt Prærien.*
Konza Prairie Biological Station ved Manhattan (Kansas) Foto: Edwin Olson, 2005 
Præriegress Foto: Robert Lawton, 2006 
**Prærie** (via amerikansk-engelsk *prairie*, fra fransk *prairie*, av gammelfransk *prearie* «engområde», avledet av *pré*, av latin *pratum* «eng, slette») er betegnelsen på de vidstrakte, treløse, fruktbare gresslettene i det sentrale Nord-Amerika, særlige Great Plains («de store slettene») som strekker seg fra Nord- og Sør-Dakota til Ohio, og fra Canada til nordøstlige Kansas og Missouri.

I dag brukes det meste av prærien til dyrking og storfeavl. De større områdene hvor den karakteristiske flora og fauna til den opprinnelige prærien er bevart er få, men disse sjeldne områdene representerer en natur og et økosystem helt særegent for Nord-Amerika.

Præriene i Nord-Amerika er vanligvis delt inn i tre grupper: våt, halvtørr og tørr prærie. I den våte prærien er jorda ofte svært fuktig det meste av vekstsesongen og jorda har ofte også dårlig naturlig drenering. I denne typen prærier kan man noen ganger møte myrer og jordvassmyr ettersom det er mye stående vann. Den naturlige dreneringen av den halvtørre prærien er bedre, med det resultat at de fleste landbruksanlegg er etablert her. Ettersom denne typen prærie i stor grad brukes til jordbruk, er den også den mest truede prærietypen. Den siste typen, tørr prærie, har lett våt til veldig tørr jord i vekstsesongen. Denne typen finnes oftest i høylandet.

Se også
-------

* Great Plains
* Savanne
* Cerrado
* Pampa
* Puna
* Gresslette
* Steppe

Referanser
----------

1. ↑  «prærie», *NAOB*
2. ↑  «prairie (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑   «General Information about Prairie Types», *Prairie Frontier*

Eksterne lenker
---------------

* The Prairie Enthusiasts – gressmark beskyttelse og restaurering i øvre Midtvesten
* Prairie Plains Resource Institute
* The Native Prairies Association of Texas

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
***Charistena*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 5 millimeter), avlange og slanke, noe firkantede, mørke bladbiller, pronotum ote lysere. Oversiden er tett og kraftig punktert, ujevn og knudrete. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er rundet. Antennene består av 10 ledd og er noe fortykket mot spissen. Dekkvingene er smale og jevnbrede, beina middels lange. Dekkvingene har 8 punktstriper som ligger parvis, og tre opphøyde lengderibber.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Denne slekten omfatter arter som lever på gressfamilien og på kaffebusker.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Argentina i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Charistena*** Balý, 1864
							+ *Charistena bergi* (Duvivier, 1890)
							+ *Charistena brasiliensis* Pic, 1927
							+ *Charistena brevelineata* Pic, 1927
							+ *Charistena brevenotata* Pic, 1927
							+ *Charistena minima* Pic, 1934
							+ *Charistena ruficollis* (Fabricius, 1801)

Litteratur
----------

* *Charistena* på ITIS
* Hispines of the World - *Charistena*

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av en art
* (en) *Charistena* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Charistena* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Charistena* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
*Elven Themsen fra huset Richmond*: en klassisk *veduta* av Canaletto, 1747.
***Veduta*** (italiensk for «utsikt» eller «vy», i flertall ***vedute***) er et høyst detaljert maleri av et bybilde eller annen utsikt.

Denne genre av landskapsmaleri oppstod i Flandern, hvor kunstnere som Paul Brill malte *vedute* så tidlig som i det 16. århundre. I det 17. århundre spesialiserte hollandske malere seg på å lage detaljerte og nøyaktig gjenkjennelige byer og landskaper som appellerte til en følelse av lokal stolthet for den velstående hollandske middelklassen. Et arketypisk eksempel er Vermeers *Utsikt over Delft*.

Mikhail Makhaev. Utsikt over Fontanka elv i St. Petersburg (1753). Giacomo Quarenghi. Utsikt over Terem i Moskva (1797).

Studiereise
-----------

Da studiereisen til de europeiske landene, «Grand Tour», i noen grad ble standardisert, ble *vedute* av velkjente reisemål som Forum Romanum eller Canal Grande populære suvenirer for velstående engelskmenn. På midten av det 18. århundre ble Venezia berømt som knutepunktet for *vedutisti* (*veduta*-malerne). Genrens fremste utøvere tilhørte Canal- og Guardi-familiene fra Venezia. Noen av dem dro for å arbeide som malere i store hovedsteder i Europa, for eksempel Canaletto i London og hans nevø Bernardo Bellotto i Dresden og Warszawa.

Mindre realisme
---------------

I andre deler av det 18. århundres Italia, ble andre variasjoner over genren utviklet. Giovanni Paolo Pannini var den første som konsentrerte seg om å male ruiner. Vanvitelli og andre malte *veduta esatta* – eksakte gjengivelser. Panninis senere *vedute*, delvis eller fullstendig imaginære, ble kjent som *capricci* og *vedute ideate* eller *veduta di fantasia*. Giambattista Piranesi var den fremste mester i *vedute ideate*-etsninger. Hans topografiske serier, *Vedute di Roma*, ble trykket mange ganger. 

I det 19. århundre erstattet mer personlige inntrykk av bybilder ønsket om topografisk nøyaktighet. Isteden gikk man over til å male (og senere fotografere) panoramaer.

Vedutisti
---------

Blant de som malte i Italia mellom 1620 og 1800 kan nevnes: 

* Francesco Albotto (1721–1757)
* Bernardo Bellotto (1721–1780)
* Paul Bril (1554–1626)
* Antonio Canale (Canaletto) (1697–1768)
* Francesco Guardi (1712–93)
* Andrea Locatelli (1695–1741)
* Giovanni Paolo Pannini (1691–1765)
* Giovanni Battista Piranesi (1720–1788)
* Giacomo Quarenghi

Se også
-------

* Prospekt (topografisk bilde)

Referanser
----------

1. ↑  Mørstad, Erik *Malerileksikon* Unipub forlag, 2007 ISBN 978-82-7477-283-0. Side 290

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** HDS **·** NKC
 |
**Skoffín** er et fabeldyr i islandsk folketro som kan beskrives som et «blandingsdyr». Skoffín kan være et overnaturlig dyr som ifølge gamle sagn er en krysning mellom en hannrev og ei hunnkatt, men ordet kan også betegne en basilisk som kan drepe med blikket og klekkes ut av et egg lagt av en gammel hane. Ordet kan i overført betydning dessuten brukes om en bytting eller tosk.

I islandsk folketradisjon forekommer også forestillinger om skuggabaldur («skygge-Balder»), et tilsvarende blandingsdyr avlet av en hannkatt og ei reve- eller hundetispe. Skuggabaldur kan også være en ond ånd. Urðarköttur er en villkatt eller en trollkatt som tar livet av alt og alle med blikket sitt.

Referanser
----------

1. ↑  Bengt Holbek og Iørn Piø: *Fabeldyr og sagnfolk* (1967, side 353)
2. ↑  Om islandsk folketro i *Island : islandske småskrifter* (1927, side 39)
3. 1 2 3  Søkbar digitalkopi av Eigil Lehmann *Islendsk-norsk ordbok* (1995)

Eksterne lenker
---------------

* Islandsk sagn om Skoffín, Skuggabaldur og Urðarköttur (1862, på islandsk)
**Prærieapache**nes bosettingsområder 1710 og 1805.
*Essaqueta*, prærieapachisk leder.
**Prærieapacher** eller **Plains Apache** (tidligere også **Kiowa Apache**) er en nordamerikansk urbefolkning som talte et sørathabaskisk språk og tilhørte den apachiske kulturgruppe. Deres tradisjonelle bosettingsområde var i de sørlige deler av Great Plains. I historisk tid var de allierte med kiowa og inngikk i deres stammekonføderasjon. I dag tilhører mange indianernasjonen **Apache Tribe of Oklahoma**.

Demografi
---------

På 1860-tallet var det minst 400-500 prærieapacher. I 1900 fantes det bare 173.

Ved folketellingen i 2000 rapporterte 644 mennesker at de regnet seg som helt eller delvis tilhørende eller nedstammende fra Apache Tribe of Oklahoma.

Tradisjonelle forhold
---------------------

Prærieapachene forente seg med kiowa omkring 1700. Kiowa og prærieapacher fikk så mange hester at de kunne gå over til en bøffeljagende præriekultur omkring 1725. Dette forandret deres sosiale struktur, slik at skiller i formue og status oppstod. Et lederskapshierarki oppstod, som skapte en forent stammekonføderasjon med fellesseremonier og stammeovergripende mannsselskap. Prærieapacherne inngikk som en av de syv understammene i denne stammekonføderasjon. Til tross for dette nære forbund med kiowaindianerne, som varte til reservatslivet begynte i 1875, beholdt prærieapachene sin språklige og sosiokulturelle identitet.

Litteratur
----------

* J. Gilbert McAllister, *Kiowa-Apache social organization* (Chicago, 1935).

Referanser
----------

1. ↑  Morris W. Foster & Martha McCullough, "Plains Apache", *Handbook of North American Indians: Plains* (Washington: Smithsonian Institution, 2001), vol. 13, s. 938.
2. ↑  *Census 2000 PHC-T-18. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States: 2000*  2010-03-24
3. ↑  Jerry E. Levy, "Kiowa", *Handbook of North American Indians: Plains* (Washington: Smithsonian Institution, 2001), vol. 13, s. 907, 911.
4. ↑  Foster & McCullough, a.a. s. 926.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var **Thorondor** den største og mektigste av alle Manwës ørner.

**Thorondor** (Sindarin) og **Sorontar** (Quenya) betyr *Ørnenes konge*. Han var sent av Manwë, Konge av valaene, for å våke over Noldoene etter at de ankom Midgard. Han er av rasen av *kjempe ørner*, og det sies at han hadde et vingespenn på tretti favner, eller 54.864 meter. Eldaene møtte han først da han hjalp Fingon med å redde Maedhros far fangenskap fra Thangorodrim. Etter det slo Thorondor og resten av ørnene seg ned på Crissaegrim. Da Gondolin ble bygd ble Thorondor den viktigste vakten for denne byen. Han reddet Fingolfins kropp fra å bli skjendet etter at Morgoth drepte han, noe som ga denne mørkets herre et lite slag i ansiktet. Han og to andre ørner reddet Beren og Lúthien da Angband ble bygd. Da Gondolin falt var det Thorondor som reddet de overlevende. Gjennom Vredens krig ledet Thorondor og Eärendil ørnene i slaget mot dragene, og sloss muligens mot Ancalagon den svarte. I Tolkiens skrifter er ikke Thorondor nevnt i det hele tatt etter Vredens krig, men det er mange som tror at han vendte tilbake til Valinor, selv om hans etterfølgere ble igjen. De mest prominente av disse er hans sønn, Gwaihir (Vind-herre), herre over ørnene på den tiden da krigen om ringen ble utkjempet. Thorondor hadde også en annen sønn, Landroval (Vid-vingede).

Portal: Litteratur
***Gorboduc*** var et engelsk skuespill fra 1562, skrevet av Thomas Norton og Thomas Sackville, som etter sigende skal ha skrevet henholdsvis de første tre aktene og de siste to året før. Stykket regnes som den første engelske tragedie og ble framført for dronning Elisabeth I av England den 18. januar 1562 i Inner Temple.

Stykket ble ført inn i registeret *Stationers' Register* den 22. september 1565. Den første utgivelsen i kvartformat (quarto) ble gjort av bokselgeren John Day, skjønt datoen er ukjent, men antatt ca. 1571. En andre utgave fulgte i 1590, trykket av Edward Allde for utgiveren John Perrin.

*Gorboduc* ble forbedret til en mer opphevet form som *The Tragedy of Ferrex and Porrex* (*Tragedien om Ferrex og Porrex*) i 1570. Handlingen har emne fra engelsk mytisk fornhistorie fra tiden før angelsakserne styrte landet. Britenes konge Gorboduc vil ikke vente til han er død før styret av riket blir overført, men deler riket mellom sine to sønner Ferrex og Porrex. 

Stykket er notabelt av flere grunner. Det er det første versedrama på engelsk som benyttet blankvers. Stykkets politiske emne, at Gorboducs rike blir bestridt av hans to sønner Ferrex og Porrex, var et omstridt og ikke minst ømfintlig emne i de første årene av Elisabeths regime. Stykkets væremåte, dens progresjon i retning fra forbildene i moralspillene og den senekanske tragedie og til det som skulle komme av senere dramatikere. Således kan stykket bli sett på som en viktig forløper for alle de stykker som senere skulle skape den store tragedie *Kong Lear*.

Referanser
----------

1. ↑  Chambers, E. K.: *The Elizabethan Stage*, 4 Volumes, Oxford, Clarendon Press, 1923; Bind 3, sidene 456-7.

Eksterne lenker
---------------

* *Gorboduc*. Thomas Norton & Thomas Sackville – fra originalteksten
* *Gorboduc* – om selve stykket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Litteratur
Hinlopenstretet til venstre
Foto fra Hinlopenstretet.  Foto: Jerzy Strzelecki .
Hinlopenstretet ses på dette satellittbildet til venstre.
Aarsettind, i Claravågen på Storsteinhalvøya ved Hinlopenstredet, Gustav V Land, Nordaustlandet - Svalbard, lat=80.0914514344, lon=18.2388508134. Foto: Lars Bugge Aarset
**Hinlopenstretet** er sundet mellom Spitsbergen og Nordaustlandet på Svalbard. Sundet er 167 km langt og er 10–60 km bredt.
Fra Nordishavet i nord er innløpet dannet av Hinlopenrenna som er inntil 300 meter dyp, mens selve stretet er inntil 150 meter dypt i nord og mindre enn 100 meter i sør. I sørøst munner det ut i Erik Eriksenstretet og Olgastretet.

Hinlopenstretet har en rekke fjorder, og Wahlenbergfjorden i Nordaustlandet er blant Svalbards største. Regnet fra nord med klokken er de største fjordene Murchisonfjorden, Wahlenbergfjorden og Palanderbukta på Nordaustlandet, og Lomfjorden på Spitsbergen. På begge sider munner isbreer mange steder helt ned i havet, ikke minst i sørvest og sørøst. Men store kyststrekninger er også isfrie.

I stredet ligger også en rekke mindre øyer, ikke minst de såkalte Vaigattøyene midt i stredet. De største øyene er, regnet fra nord:

* Nyströmøya, ca. 7 km²
* Wahlbergøya, ca. 46 km²
* Von Otterøya, ca. 20 km²
* Berggrenøya, ca. 0,6 km²
* Franzøya, ca. 2 km²
* Wilhelmøya, ca. 120 km²
* Bastianøyane, ca. 5 km²
* Rønnbeckøyane, ca. 0,2 km²

Andre mindre øyer og holmer er bl.a. Tommeløyane, Dolomittøyane, Gimleholmane og Vidarholmane.

Uten at det er bevist, har Hinlopenstretet antagelig fått sitt navn etter Tymen Jacobsz Hinlopen, en av lederne for det nederlandske handels- og hvalfangstselskapet Noordsche Compagnie i 1617.

Referanser
----------

1. ↑  Caplex. «Hinlopenstretet». Besøkt 4. juni 2009.
2. ↑  Norsk Polarinstitutt. «Hinlopenstretets historie». Besøkt 4. juni 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Hinlopenstretet *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt
* Hinlopenstretet's dyreliv (engelsk)
* Hinlopenstretet's geologi og landskap (engelsk)
* Hinlopenstretet's historie (engelsk)
* Hinlopenstretet's vegetasjon (engelsk)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Innen databehandling er **vedvarende data** informasjon som sjelden aksesseres og som sannsynligvis ikke vil bli endret.

Statiske data er informasjon, for eksempel en rad i en database, som ikke endres og kan være ment å være permanent. Raden kan tidligere ha blitt kategorisert som vedvardende eller dynamisk.

Dynamiske data (også kjent som transaksjonsdata) er informasjon som oppdateres asynkront etterhvert som ny informasjon blir tilgjengelig. Oppdateringer av dynamiske data kan komme når som helst, med perioder med inaktivitet i mellom.

Se også
-------

* Vedvarende datastruktur, en datastruktur som alltid beholder den tidligere versjonen av seg selv når den modifiseres
* Vedvarende minne, datamaskinminne som overlever avslutningen av den opprettende prosessen

Referanser
----------

1. ↑  Kaplan, Haim (2004-10-28), «Persistent Data Structures», *Handbook of Data Structures and Applications*, Chapman & Hall/CRC Computer & Information Science Series (Chapman and Hall/CRC) **20043742**: ss. 31–1-31-26, DOI:10.1201/9781420035179.ch31, ISBN 978-1-58488-435-4
**Vefsnfjorden** (sørsamisk: *Vaapstenvoene*) er en fjord på Helgeland i Nordland fylke, med en lengde på om lag 50–60 kilometer. Fjorden begynner ved Tjøtta på sørsiden av Alstenøya og møter  Leirfjorden ved Sundøy før den løper videre innover til Mosjøen. De ytre deler av fjorden kalles også for Sørfjorden.

Noen av de største elvene som renner ut i Vefsnfjorden er Vefsna, Fusta og Drevjo. Alle tre elvene er tradisjonelt gode lakseelver, men er nå infisert av lakseparasitten Gyrodactylus salaris.

Utslipp fra aluminiumsverket i Mosjøen har ført til at de indre deler av fjorden er forurenset. PAH i bunnsedimentene gjør at det ikke anbefales å spise skjell fanget i fjorden (2002). Overgang til ny teknologi ved aluminiumsverket gjør at man forventer at fjorden skal friskmeldes i løpet av noen år.[*når?*]

Referanser
----------

1. ↑  Vefsnfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Vefsnfjorden sett fra luften med Leirfjorden i forgrunnen. Fjellryggen på høyre side er en del av Alsta. Foto: Øyvind Rask.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Thorstein Fretheim** (født 26. februar 1867 i Ådal, død 9. februar 1927) var en norsk prest, skolemann og politiker (V). Han satt på Stortinget for Akershus fra 1913 til 1918.

Fretheim ble cand. theol. i 1893, og tok den praktisk-teologiske eksamen i 1895. Han arbeidet en tid på forskjellige skoler, før han i 1898 dro til Wisconsin i USA for å arbeide som prest ved norske evangelisk-lutherske menigheter. Fra 1901 var han tilbake i Norge, og var senere sogneprest i Idd, Halden og Kråkstad.

Fretheim satt to perioder på Stortinget. Han var medlem i Kirkekomiteen både i 1913–1915 og 1916–1918, den siste perioden også som komitéleder. Fretheim var også involvert i lokalpolitikken i både Nes og Idd, og satt flere perioder i herredsstyret begge steder.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 237[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 265[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Thorstein Fretheim». Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste. Arkivert fra originalen 8. mars 2016. Besøkt 27. juli 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Thorstein Fretheim hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |