recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
De metalliske sylindrene på bildet er fenghetter. Sprengstoffet brukt er blokker med C4 
En **fenghette** (også kalt **sprenghette**, **sprengkapsel**, **knallhette** og **knallperle**) er en liten eksplosiv ladning som brukes for å detonere større mengder sprengstoff. Fenghetter detoneres vanligvis med elektrisitet eller lunte.

Hensikten med å bruke fenghetter er for å unngå å transportere større mengder følsomt sprengstoff. Fenghettene er svært følsomme, men inneholder små mengder sprengstoff. Detonasjonen av en fenghette brukes da til å detonere for eksempel dynamitt, som er mindre følsomt. En tilsvarende anordning som kan påvirkes med fysisk deformering kalles tennhette og brukes i skytevåpen.

Historie
--------

Den første fenghetten ble demonstrert i 1745, da en Dr. Watson fra Royal Society of England demonstrerte at en elektrisk gnist fra en leidnerflaske (primitiv kondensator) kunne antenne svartkrutt.

I 1750 produserte Benjamin Franklin i Philadelphia en kommersielt tilgjengelig fenghette. Den besto av et rør av papir fylt med svartkrutt, med ledninger ut begge endene. De to ledningene var nær hverandre inni fenghetta, men berørte ikke hverandre. En høy elektrisk spenning skapte en gnist mellom ledningene, noe som kunne antenne fenghetta.

I 1807 ble de første perkusjonshettene for å antenne kruttladningen i skytevåpen utviklet, og la grunnlaget for tennhetter slik vi i dag kjenner dem fra patroner.

I 1822 ble den første fenghetta med glødetråd laget av Robert Hare. Han brukte en enkelt tynn ledning gjennom fenghetta som antente en blanding (antatt å være av kaliumklorid/arsen/svovel) da den ble varm. Denne blandingen antente igjen en større ladning pakket svartkrutt.

I 1867 innførte Alfred Nobel den første pyrotekniske fenghetta. Den brukte Hg(ONC)2 for å detonere dynamitt. I 1868 lanserte H. Julius Smith en fenghette med gnistantenning av Hg(ONC)2, den første elektriske fenghetta som kunne detonere dynamitt.

I 1875 utviklet og lanserte Perry Gardiner og Smith samtidig og uavhengig av hverandre fenghetter som kombinerte glødetråd og kvikksølvfulminat, Hg(ONC)2. Disse var forgjengeren til moderne fenghetter, som riktignok bruker andre kjemiske sammensetninger, men ellers er ganske like Gardiner og Smith sine fenghetter.

Referanser
----------

1. ↑  Grant, Ford, Walton (2008). «Skytevåpen». I Erik Braathen. *Våpen – blankvåpen, rustninger og skytevåpen gjennom 4000 år*. Oslo: N.W. Damm & Søn. s. 16. ISBN 9788204135070. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Se også
-------

* Tennhette

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Feng Guozhang** (tradisjonell kinesisk: 馮國璋, forenklet kinesisk: 冯国璋, pinyin: *Féng Guózhāng*, Wade-Giles: *Feng Kuo-chang*; født 7. januar 1859 i Hejian i Zhili i Kina, død 12. desember 1919 i Beijing) var en kinesisk militær og politiker. Han var Republikken Kinas president i 1917-18.

Liv og virke
------------

Feng Guozhang kom fra en bondefamilie i Zhili. Familen var blitt rammet av harde tider og ble nødt til å selge all sin eiendom for å fi sønnene utdannelse. Feng Guozgabf vae imidlertid den fjerde av dem, og til ham strakk ikke pengene til. For å klare seg tidlig i livet spilte han fiolin i teatre av dårlig rykte.

På grunn av press fra Anhuiklikken tok han inn Duan Qirui i statsministerstillingen. 

Feng fullførte den femårs presidentperioden som var innledet av Yuan i 1913, og fratrådte den 10. oktober 1918. Han døde av sykdom året etter.

Referanser
----------

1. ↑  Gray, Jack (2002). *Rebellions and Revolutions: China from the 1800s to 2000*. New York: Oxford University Press. s. 169. ISBN 978-0-19-870069-2.
2. ↑  Gray, p. 169.

Litteratur
----------

* Gray, Jack (2002). *Rebellions and Revolutions: China from the 1800s to 2000*. New York: Oxford University Press. s. 168–169. ISBN 978-0-19-870069-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Wille Jarno Wilhelm Mäkelä** (født 2. mars 1974 i Hyvinge), finsk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 2006 i Torino.

Mäkelä vant en olympisk sølvmedalje i curling under vinter-OL 2006 i Torino. Han var med på det finske laget som kom på andreplass i curlingturneringen for menn bak Canada. De vant semifinalen over USA med 4-3 men tapte finalen til Canada med 4-10. De andre på laget var Markku Uusipaavalniemi, Kalle Kiiskinen, Teemu Salo og Jani Sullanmaa.

OL-medaljer
-----------

* 2006 Italias flagg Torino - Sølv Sølv i curling, menn Finlands flagg Finland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wille Mäkelä – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Wille Mäkelä – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Wille Mäkelä – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wille Mäkelä – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wille Mäkelä – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Wille Mäkelä – World Curling Federation Rediger på Wikidata
Naustrose på sjøstuedør på Hjertøya. Denne rosen er av den «hårete» utgaven.
Tresfjordrosa
**Naustrose** er en eufemistisk betegnelse for en form for graffiti som finnes i gamle kystmiljøer. Naustroser er stiliserte tegninger eller ristninger som forestiller vulva, det ytre kvinnelige kjønnsorgan. En naustrose består som regel av en oval med en vertikal strek i midten. Naustroser er oftest å finne i typiske mannsmiljøer i kyststrøkene, på og i naust, sjøstuer og rorbuer.

Ristninger med årstall, navn og andre inskripsjoner, eller med tegninger av symboler, mennesker og dyr, er vanlige i stavkirker og andre typer byggverk fra tidligere tider. De er ofte blitt oppfattet[*av hvem?*] som skjemmende, men blir nå sett på som historiske kilder.

På Romsdalsmuseets bygninger kan en finne mange ristninger med de samme motivene eller innskriftene, men også tegninger av båter og annet med tilknytning til kystkulturen.
Naustroser finnes også på flere av museumsbygningene, risset inn på bordkledning, reisverk eller tømmer.

Naustrosene kan være fruktbarhetssymbol som uttrykker ønsket om godt fiske, eller uttrykk for pubertale fantasier. At denne typen ristninger har fått navnet «naustrose», vitner om en viss poetisk sans.

Referanser
----------

1. ↑  Romdalsmuseet (2011). *Årbok 2011*. Molde.
2. ↑  Vestad, Øyvind H. (2011): «Naustrose – kystgrafitti frå Romsdal». *Årbok 2011*, Romsdalsmuseet.
**Malyj Uzen** (russisk: Малый Узень) er ei elv i Saratov oblast i Russland og Vest-Kasakhstan oblast i Kasakhstan. Den er 638 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 18 250 km².

Malyj Uzen har sitt utspring nord for byen Jersjov, på vesthellingen av Obsjtsjij Syrt-platået i Russland. Den renner derfra mot sør, over steppene i Det kaspiske lavland, og munner ut i Vest-Kasakhstan, i et nettverk av små innsjøer og sumper kalt Kamysj-Samarskijsjøene. Malyj Uzen løper parallelt med elva Bolsjoj Uzen, 50 kilometer lengre øst. Mesteparten av vannføringen kommer fra snøsmelting, og vannføringen er derfor størst i april, mens deler elva om sommeren tørker helt inn. Ved landsbyen Malyj Uzen varierer vannføringen fra 3,4 m³/s til 782 m³/s. Elva er frosset over fra desember til vårløsningen i mars-april. Elva benyttes til vannforsyning og irrigasjon.

Referanser
----------

1. 1 2  «Узень Большой и Малый». *Store sovjetiske encyklopedi* **(russisk)**. Besøkt 28. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Franz Bernreiter** (født 13. februar 1954 i Bärnzell), er en vesttysk tidligere skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid.

Bernreiter vant en olympisk bronsemedalje i skiskyting under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Han var med på det vesttyske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen og Øst-Tyskland. De andre på laget var Hans Estner, Peter Angerer og Gerhard Winkler.

OL-medaljer
-----------

* 1980 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn Tysklands flagg Vest-Tyskland

VM-medaljer
-----------

* 1981 Finlands flagg Lahtis - Sølv Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Franz Bernreiter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Franz Bernreiter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Franz Bernreiter – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Franz Bernreiter – IBU Rediger på Wikidata
**Martin Mæland** (født 24. september 1949 i Haugesund) er en norsk industrileder som var konsernsjef for OBOS fra 1983 til 2015.

Han er utdannet cand.mag. i realfag og cand.oecon. ved Universitetet i Oslo, henholdsvis i 1972 og 1977. Mæland var utdanningskonsulent i Oslo Energi fra 1977 til 1979 og kommunalråd for helse- og sosialpolitikk i Oslo kommune 1979. Mæland representerte Arbeiderpartiet i Oslo bystyre 1975–1983, fra 1979 som vararepresentant. 

Martin Mæland ble ansatt i OBOS fra 1980. I 1982 ble han viseadministrerende direktør og overtok som administrerende direktør/konsernsjef i 1983. Han gikk av i 2015 etter 32 år som konsernsjef.

Han har vært medlem av en rekke styrer, utvalg og komiteeer, bl.a. i NBBL (Norske Boligbyggelags landsforbund), Kreditkassen ASA, AF Gruppen, Oslo Byhall, Oslo Byfornyelse og Veidekke ASA, hvor han var styreleder 2009–2019.

Martin Mæland har som konsernsjef i OBOS markert betydningen av den sosiale boligpolitikken, også i et avregulert boligmarked.

Han ble i 2016 tildelt St. Hallvard-medaljen og Byggenæringens ærespris i 2017.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   70 års omtale i Aftenposten 24. september 2019
3. ↑  Martin Mæland går av. Avtroppende Hydro-sjef blir styreleder i Veidekke - Finansavisen 10. april 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Deler av steinlabyrinten på Blå Jungfrun
**Blå Jungfrun**, eller *«Blåkulla»*, er en svensk øy i Østersjøen ved Kalmarsundet mellom landskapene Småland og Öland. Administrativt hører den til kommunen Oskarshamn. Naturvårdsverket er styringsorgan. Øya har ingen bosetting og dekker bare omtrent 0,7 km², og har en høyde på 86 meter over havet. Siden 1926 har øya vært en nasjonalpark. Som nasjonalpark er det viktige avgrensinger til allemannsretten ved Blå Jungfrun. For eksempel er det ikke lov å overnatte på øya eller å tenne ild der. 

Øya består delvis av bart berg og delvis av tett løvskog. Teist er en vanlig fugl på øya. Det er flere grotter og en eldgammel labyrint på Blå Jungfrun. 

Øya spiller en viktig rolle i svensk folkeminne, og ble tidligere sett på som et ondt og magisk sted. Navnet Blå Jungfrun (blå jomfruen) ble opprinnelig benyttet av sjømenn for å unngå å provosere de onde åndene som holdt til på øya. Ifølge folketroen, nevnt av Olaus Magnus i 1555, møttes hekser på øya hver skjærtorsdag. 

Et sagn som fremdeles fortelles, sier at det vil gå dårlig med dem som fjerner en stein fra øya, helt til de fører steinen tilbake. 

Om sommeren kan en besøke øya med turbåter fra Oskarshamn eller Byxelkrok.

Se også
-------

* Blockula
* Hagalund
* Brita Zippel

Referanser
----------

1. ↑  «Blå Jungfrun National Park». Naturvårdsverket. Arkivert fra originalen 3. april 2009. Besøkt 26. februar 2009.  Arkivert 3. april 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Blå Jungfrun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Blå Jungfrun – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Sverige

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Sverige |
| --- |
| Abisko **·** Björnlandet **·** Blå Jungfrun **·** Dalby Söderskog **·** Djurö **·** Fulufjället **·** Färnebofjärden **·** Garphyttan **·** Gotska Sandön **·** Hamra **·** Haparanda skärgård **·** Kosterhavet **·** Muddus **·** Norra Kvill **·** Padjelanta **·** Pieljekaise **·** Sarek **·** Skuleskogen **·** Stenshuvud **·** Stora Sjöfallet **·** Store Mosse **·** Sonfjället **·** Söderåsen **·** Tiveden **·** Tresticklan **·** Tyresta **·** Töfsingdalen **·** Vadvetjåkka **·** Åsnen **·** Ängsö | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Franz Brunner** (født 21. mars 1913, død 22. desember 1991) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Brunner vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Brunner spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Franz Brunner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Franz Brunner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Franz Brunner – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Dødningeur** er et vanlig brukt navn på noen biller i familien tyvbiller og borebiller (Anobiidae) som borer i hustømmer og møbler. Mer spesifikt blir dødningeur brukt som navn på arten *Xestobium rufovillosum*, men det kan også brukes om andre tyvbiller og borebiller. Navnet har de fått fordi billene, som lever i ganger inne i veden, kommuniserer ved å smelle hodet og forbrystet mot veggene i gangene, noe som gir et hørbart klikk. Ifølge gammel overtro skulle denne klikkingen varsle nært forestående død i huset. Forklaringen på dette er trolig enkel: klikkene er ganske lydsvake og kan bare høres om det er svært stille ellers i huset. I hus der noen ligger alvorlig syke er det gjerne stille, og derfor kunne man høre billenes tikking.
Tikkingen tyder på alvorlige billeangrep og dette bør undersøkes umiddelbart om man hører den. I alvorlige tilfeller kan disse billenes ganger fullstendig ødelegge treverket. Angrep av borebiller i hus er mye sjeldnere i dag enn for noen tiår siden, men det kan fortsett forekomme. Andre norske navn er veggesmeder, mit og tremark.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Steinvik sett fra Alstad
**Steinvik** er en grend på Skatval i Stjørdal kommune, Nord-Trøndelag. Den øvre delen av Steinvik består av de to store Steinvikgårdene, småbruket Stene, samt noen andre husstander. Lengre nede i terrenget, i ly for Steinvikholmen, ligger Steinvikkroa (eller bare «Kroa»), en ansamling småbruk (tidligere husmannsplasser), mindre husstander og noen hytter. «Kroa» har sannsynligvis fått navnet sitt fra et gjestgiveri (kro) som eksisterte på Steinvikholm slotts storhetstid på 1500-tallet. Lengre inne ved Hammer og Sve finner man Steinvik lager, som ble oppført av tyskerne for å assistere «Tirpitz» i Åsenfjorden.

Foruten Steinvikholm slott, som er av nasjonalhistorisk betydning, er det gjort flere oldtidsfunn ved Steinvik, deriblant to sverd og minst én gravhaug fra vikingtiden.

Grenda har sannsynligvis fått sitt navn fra Steinvikholmen, hvis opprinnelige navn skal ha vært *Steinn*. Senere må holmen ha fått suffikset «holm» idet man glemte opphavet til *Steinvik*.

Charles Stenvig hadde røtter tilbake til Steinvik.

Referanser
----------

1. ↑  Fredrik B. Wallem: *Steinvikholm* (1917), s. 2.
2. ↑  Per Agnar Auran: *Skatval : Vår historiske arv*, bind V (2007), s. 27.

| * v
* d
* r
Skatval |
| --- |
| Historie | 
* Auran kirke
* Fljoðaætten
* Fløan kirke
* Kommunestyrevalg
* Ordførere
* Skatval kirke
* Steinvikholm slott
* Steinvik lager
* «Tirpitz» i Åsenfjorden

 |
| Skoler | 
* Aglo videregående skole
* Fagerhaug kristne skole
* Inntrøndelag husmorskole/Skatval videregående skole
* Skatval skole

 |
| Idrett | 
* Idrettslaget Fram
* Framnes stadion
* Skatval Skilag

 |
| Landformer | 
* Forbordsfjellet
* Fættenfjorden
* Saltøya
* Stjørdalsfjorden
* Trondheimsfjorden
* Åsenfjorden

 |
| Grunnkretser | 
* 1. Langstein
* 2. Vassbygda
* 3. Vold
* 4. Mæhre
* 5. Forbord
* 6. Alstad
* 7. Drægset
* 8. Auran
* 9. Vinge

 |
Kong Magnus og Kalv Arneson på Stiklestad Halvdan Egedius, 1899
**Bjarne Gullbrarskald** (norrønt: *Bjarni Hallbjarnarson gullbrárskáld*, «skalden med de gylne øyenbrynene») var en islandsk skald fra det 11. århundre, opprinnelig fra Laxárdalur i Skagafjorden. I Skáldatal, en islandsk oversikt over hirdskalder til nordiske konger og høvdinger, er Bjarne oppført som skald hos Kalv Arneson, og åtte strofer av hans *Kálfsflokkr* (hylningsdikt til Kalv) er bevart. Strofene er gjengitt i Snorre Sturlasons Heimskringla, i Olav den helliges saga fra kapittel 172 og utover.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Vast, þars vígs bað kosta,
vápndjarfr Haralds arfi
(kynnisk kapp þitt mǫnnum)
Kalfr, við Bókn austr sjalfa;
gǫ́tuð gríðar sóta,
gólig gǫng til jóla;
kendr vas fyrstr at fundi
flettugrjóts ok spjóta. | *Kalv! Da Haralds arving*
*bad deg prøve kampen*
*øst ved Bokn, du fulgte.*
*Folk ditt mot fikk merke.*
*Du knuslet ikke dengang*
*på julemat for ulven;*
*man så deg fremst i striden*
*der stein og spydkast møttes.* |  |

Diktet er forfattet i 1050 eller i 1051 og forteller om Kalvs liv. Diktet innledes med en beskrivelse av hans deltakelse i Olav den helliges kamp mot Erling Skjalgsson. Deretter beskrives Kalvs ferd til England hvor han gikk i tjeneste til kong Knut den mektige, som hevdet retten til den norske kronen. Kalv deltok i slaget på Stiklestad sammen med Tore Hund og bondehæren mot kong Olav. Etter slaget var Kalv blant høvdingene som fikk hentet Magnus den gode fra eksil og innsatt han som konge.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Jǫrð rétt vígi at varða
vígreifr fyr Áleifi;
brauzt við bragning nýztan
bág; þat kveðk mik frǫ́gu;
fyrr gekt á stað Stiklar
stór verk, en óð merki,
satt 's at sókn of veittir
snjallr, unz gramr vas fallinn. | *Landet ville du stridsglad*
*verge imot Olav*
*du gjorde motstand, vet jeg,*
*mot den beste konge*
*Du gikk fram til stordåd*
*på Stiklestad foran merket,*
*sannelig sloss du modig*
*helt til falt var kongen.* |  |

Bjarne kan være en av hovedpersonene i *Þorgríms þáttr Hallasonar ok Bjarna Gullbrárskálds*. Denne fortellingen dreier seg om islendingen Þorgrímr Hallason som oppholdt seg i Norge hos Kalv Arneson sammen med brødrene Bjarni og Þórðr. Under oppholdet skrev Bjarni et dikt som hyllet Kalvs deltakelse i slaget på Stiklestad. Þorgrímr fordømte imidlertid oppførselen til Kalv og ble fornærmet av Bjarni. Deretter drepte han Bjarni. Kalv lyste Þorgrímr fredløs, og han ble drept av Bjarnis bror Þórðr.

Referanser
----------

1. ↑  Skjaldeoversikt på nettstedet heimskringla.no
2. ↑  Snorre, Olav den helliges saga, kap. 177
3. ↑  Snorre, Olav den helliges saga, kap. 228
4. ↑  Tåtten om Torgrim Halleson, kap. 2

Eksterne lenker
---------------

* Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, bd 1
* Skáldatal, på nettstedet heimskringla.no
* Kálfsflokkr, norrøn tekst på nettstedet Scaldic Poetry
* Tåtten om Torgrim Halleson, på nettstedet heimskringla.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Dødsdronen*** er et norsk science fiction-hørespill for barn som gikk på NRK Radio i 2002. Manus og musikk var ved det norske bandet Palace of Pleasure. Skuespillere er blant annet Kjersti Elvik, Kåre Conradi, Joachim Calmeyer og Marthe Sofie Løkeland Eide. Handlingen er lagt til en dystopisk fremtid.

Hørespillet er på fire episoder og ble sendt første gang i Lørdagsbarnetimen.

Handling
--------

Stykket finner sted i Globalia, noen år etter at Megafreden ble erklært. Krig og konflikt er et tilbakelagt stadium i menneskehetens historie, siden følelser blir regulert av den beroligende lydbølgen dronen. Musikk er regnet som den farligste av alle følelser.

Kulturelle referanser
---------------------

Handlingen låner elementer fra mange kjente dystopiske litterære og filmatiske verk, de mest opplagte er 1984 av George Orwell og Ridley Scotts Blade Runner. «Drone» refererer til Krautrock, hvor repetetive låtstrukturer med et svært sparsomt antall akkorder utgjør fundamentet.

Referanser
----------

1. ↑  NRK (20. august 2002). «Dødsdronen». *NRK*. Besøkt 28. desember 2018.
**Ekkhard Schmidt-Opper** (født 29. januar 1961 i Dornburg-Frickhofen), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Schmidt-Opper vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Schmidt-Opper spilte sju kamper og scoret ett i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ekkhard Schmidt-Opper – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Ekkhard Schmidt-Opper – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ekkhard Schmidt-Opper – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Stella Gonet** (født 8. mai 1963 i Greenock, Skottland) er en skotsk skuespiller som har opptrådt både på film, TV og i teater-oppsetninger. 

Gonet ble utdannet ved Royal Scottish Academy of Music and Drama og hun er kanskje mest kjent for å spille karakteren Beatrice Eliott, en av de to hovedrollene, gjennom tre sesonger av TV-dramaserien, *The House Of Eliott*. Hun har også dukket opp i en rekke andre TV-serier som f.eks. Casualty, The Crow Road, Dalziel og Pascoe, Foyle's War. I tillegg spilte hun skurken i TV-mini serien The Secret. Gonet kommer fra en familie bestående av tolv barn. Gonets nevø, Stefan Gonet, er målvakt for fotball-klubben Clydebank FC.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0327291, besøkt 21. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stella Gonet på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Stella Gonet i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Stella Gonet på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Stella Gonet på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Stella Gonet på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Stella Gonet hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Ekhrajiha*** (persisk: *اخراجی ها*, engelsk:**The Outcasts**) er en iransk film fra 2007, skrevet og regissert av Masoud Dehnamaki. Handlingen er satt til slutten av Iran-Irak-krigen.

Handling
--------

Handlingen, som ble lagt til 1988, begynner når Majid (spilt av Kambiz Dirbaz) en lokal kjeltring fra det sørlige Teheran, blir løslatt fra fengsel sammen med vennen Amir. For å unngå forlegenhet har Majid og vennene hans fortalt familien og resten av nabolaget at Majid er tilbake fra Hajj til Mekka. Men denne løgnen deres blir snart avdekket, på grunn av noen dumme feil av Amir og hans andre venn Bayram.

Majid har forsøkt å bevise at han er en hederlig mann slik at han kan gifte seg med Narges, datteren til Mirza, en from mann fra nabolaget. Bayram ønsker derimot gifte seg med Majids søster Marzieh. For å imponere Narges og hennes far, bestemmer Majid seg for å verve seg til det irakiske militæret. Flere andre bekjente, samt en lokal musiker melder seg også, på grunn av konflikten mellom Iran og Irak.

Skuespillere
------------

* Akbar Abdi - Bayram
* Kambiz Dirbaz - Majid
* Mohamad Reza Sharifinia - Haj Saleh
* Amin Hayai - Bijan
* Arzhang Amirfazli - Amir
* Alireza Osivand - Mostafa
* Manouchahr Azar - Mirza
* Javad Hashemi - Morteza
* Sepand Amirsoleimani - Doktor
* Ghasem Zareh - Kamali
* Negar Forouzandeh - Marzieh
* Niousha Zeyghami - Narges
* Mina Jafarzadeh - Bayram's mother
* Fakhreddin Sedigh Sharif - Cleric

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ekhrajiha* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ekhrajiha* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Bjarne Berg-Sæther** (født 14. april 1919 på Sæter i Tjeldsund, død 5. august 2009) var en norsk lærer, kontorsjef og politiker (Ap). Han var fylkesordfører i Troms og ordfører i både Sandtorg og i nye Harstad kommune. Han var også vararepresentant på Stortinget. 

Han var sønn av kystlos Magnar Berg-Sæther (1876–1948) og Magna Toresen (1881–1952) og tok utdanning i språk og økonomi i England (1939). Han giftet seg i 1943 med Gudrun Jackobsen (1907–94).

Politiske verv
--------------

Bjarne Berg-Sæther var den første som ble valgt til ordfører i Sandtorg kommune i 1948 og satt helt frem til sammenslåingen av Harstad, Trondenes og Sandtorg. Han ble også første ordfører i den sterkt utvidete bykommunen Harstad (1964–68). Berg-Sæther var også medlem av Troms fylkesting (1947–63), av fylkesutvalget (1958–63) og var fylkesordfører (1963–67). Han var kommunestyrerepresentant i Harstad (1947–1975) og formann i Sandtorg Arbeiderparti (1945–52) og Sør-Troms Arbeiderparti. I tillegg til deltakelse i regionale og lokale verv var Bjarne Berg-Sæther også vararepresentant på Stortinget (i perioden 1965–1973) der han var medlem av industrikomiteen (han møtte totalt i 347 dager). Bjarne Berg-Sæther har også vært formann for Troms Arbeiderparti (1953–68).

Styreverv
---------

Bjarne Berg-Sæther var formann i en rekke offentlige styrer, deriblant Vågsfjord Kraftselskap (1956–1975), formann av det interkommunale flyplassutvalget for Evenes flyplass (1964–1967), Medlem av styret i Festspillene I Nord-Norge (1964-71), formann av Plan og byggekomiteen for Harstad nye sykehus og Harstad sykehus (1969–1976), Harstad Oppland Rutebil (1964–1986), Formann av Fiskernes Bank og senere Kreditkassen i Harstad (1975–1986), medlem i Postrådet (1978–1986) og varaformann i styret i Niingen Kraftlag (1980–1990).

Stillinger
----------

Under krigen var Bjarne Berg-Sæther fungerende lærer i to år. Etter freden ble han førstesekretær ved Finnmarkskontoret (1946–1952) der han fikk ansvaret for integreringen av flyktninger fra Finnmark. Han var kontorsjef ved Trondenes Kraftverk (1954–1970) og Sør-Troms Elforsyning (1971–1986) i tilsammen 32 år.

Viktige utmerkelser
-------------------

Han ble tildelt Deltagermedaljen av kong Olav (1945), Harstad bys fortjenestmedalje (1969), KS-medaljen (1989) og Kongens fortjenstmedalje i gull (2001).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Berg-Sæther, Bjarne (1919-2009)». *Stortinget*. 9. mars 2008. Besøkt 21. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bjarne Berg-Sæther hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Bjarne Berg-Sæther hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** Geni
 |
**Nabohjelp** er en mobilapplikasjon (app) laget av OBOS, og som er tilgjengelig for både medlemmer og ikke-medlemmer. Programmet gjør det mulig for identifiserte brukere å be om og tilby hjelp til mindre oppgaver i et nabolag (nærmiljø) rundt det registrerte bostedet. Det er ikke mulig å be om eller tilby anonym hjelp.

Når applikasjonen settes opp vil brukerne bli identifisert via oppgitt telefonnummer eller via BankID. Hvis brukeren ønsker det kan det legges inn bilde, slik at personen lett kan identifiseres ved oppmøte. Det defineres et nabolag utfra relativt kort avstand fra oppgitt adresse, og dette er godt egnet for de som bor i urbane strøk. For de som bor i rurale strøk vil det i mange tilfeller gi et alt for lite nabolag.

Nabohjelp hadde i 2020 rundt 150 000 brukere.

iOS-appen er utviklet i Xcode og Android-appen i Android Studio. Forretningslogikken er Java-basert, og kjøres i et Docker-miljø hvor API-et er basert på REST-kall. OBOS har brukt dette i produksjon i to år før det er tatt ibruk i denne applikasjonen. Databasesystemet er fra Microsoft og kjøres på Windows.

Referanser
----------

1. 1 2  Brombach, Harald (22. mai 2017). «OBOS lover topp personvern med den nye Nabohjelp-appen». *Digi.no* **(norsk)**. Besøkt 12. mars 2020.
2. ↑  «Naboer trives og opplever bedre miljø med appen Nabohjelp». forskning.no / Sintef. 25. august 2020. Besøkt 9. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* «Nabohjelp - når du trenger det – Apper på Google Play». *play.google.com* **(norsk)**. Besøkt 12. mars 2020.
* «‎Nabohjelp - når du trenger det». *App Store* **(engelsk)**. Besøkt 12. mars 2020.
**Svein Tore Samdal** (født 31. mars 1971) er en norsk bankdirektør og tidligere langrennstrener. 

Samdal ble juniorverdensmester i langrenn på 4 × 10 km stafett i Reit im Winkl i 1991. Odd-Bjørn Hjelmeset, Anders Eide og Thomas Alsgaard gikk de tre andre etappene.

Han var norsk landslagstrener i langrenn for kvinner fra 2001 til 2006. Han startet sin landslagskarriere i januar 2001, rett før VM i Lahtis i 2001, og avsluttet med OL i Torino. 

I sesongen 2007/2008 var han personlig trener for Marit Bjørgen. Han har også vært ekspertkommentator i TV 2s langløpssatsing. 

Han har vært viseadministrerende direktør i EiendomsMegler 1 Midt-Norge i sju år og konserndirektør i SpareBank 1 SMN i fem år. Fra 1. desember 2018 er han administrerende direktør i BN Bank.

I 2020 ble Samdal valgt til styremedlem i Rosenborg Ballklub.

Bokutgivelser
-------------

* 2006 – *Best i Birken: trening, kosthold, teknikk, løyper* (ISBN 978-82-92747-03-2)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Sterke menn i nye roller». Aftenposten. 17. februar 2003.
3. ↑  «Bjørgen tilbake til Samdal». VG. 4. april 2007.
4. ↑  «Nå skal Bjørgen stole på egne valg». Dagsavisen. 14. november 2008. [*død lenke*]
5. ↑  Jacobsen, Stian. «Marit Bjørgens tidligere trener blir banksjef». *www.hegnar.no* **(norsk)**. Besøkt 17. desember 2018.
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. februar 2020. Besøkt 18. februar 2020.
**Sveinke Steinarsson**, eller **Svenke Steinarsson** var en lendmann i Norge på slutten av 1000-tallet. Han var far til Ragnhild, som ble gift med den vestlandske høvdingen Kyrpinge-Orm Sveinsson. Ragnhild og Kyrpinge-Orm fikk sønnen Erling Skakke, kjent som en av lederne for lendmannspartiet og far til kong Magnus Erlingsson (norsk konge 1161-1184).

Fosterfar for en kongssønn?
---------------------------

Sveinke omtales hos Snorre i Haraldssønnenes saga når Snorre beskriver Erling Skakkes ætt, men ellers har ikke Snorre noen informasjon om Sveinke. I sagaen Morkinskinna får vi imidlertid vite mer om ham. Sveinke skal ha vært fosterfar for kongen Håkon Magnusson Toresfostre, som var sønn av kong Magnus Haraldsson og barnebarn av kong Harald Hardråde. Håkon ble ifølge den ukjente forfatteren av Morkinskinna oppfostret hos Sveinke, og kom først senere til Tore på Steig, som er kjent som Håkons fosterfar.

Lendmann
--------

Sveinke var en rik og mektig lendmann som bodde i Viken, i Ranrike (Båhuslen), helt øst ved Gøta elv. I middelalderen var dette en del av Norge. Her hadde han flere gårder. Det at Sveinke var Håkons fosterfar, skal ha ført til konflikt med kong Magnus Berrføtt. Håkon og Magnus var fettere, og etter Magnus far Olav Kyrres død, ble begge utropt til konger, Håkon i Trøndelag og Magnus i Viken. Sveinke bodde i Viken, men siden han hadde vært Håkons fosterfar, var han lojal mot ham, og ville ikke underordne seg Magnus. Magnus sendte derfor den trønderske lendmannen Sigurd Ullstreng, samt tre andre vikværske lendmenn, blant dem Dag Eilivsson, for å få Sveinke til å akseptere Magnus som sin herre.

Sveinke ville heller forlate landet enn å underordne seg kong Magnus, så han var borte i tre vintre. I Sveinkes fravær ble det imidlertid ufred i området, og det endte med at kong Magnus måtte be Sveinke komme tilbake. Sveinke fikk nå tilbake eiendommene sine, og han og Magnus inngikk vennskap (allianse).

Referanser
----------

1. ↑  Snorre: Haraldssønnenes saga, kap. 17
2. ↑  Morkinskinna: 200
3. ↑  Morkinskinna: 200-201
4. ↑  Morkinskinna: 208-209
5. ↑  Morkinskinna: 207
6. ↑  Morkinskinna: 210-212

Litteratur
----------

* *Morkinskinna*, oversatt av Kåre Flokenes. Dreyer bok, Stavanger 2004
* Snorre: *Norges Kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
**Tanum kirkevei** er en gammel  middelaldervei som førte til Tanum kirke. Veien er enkelte steder i bruk i dag og den er der fredet. Den følger høydedraget på Tanumplatået mellom gårdstunene og gamle gravhauger. Opprinnelig førte veien til Ringerike.

Veien over Tanum- og Jarenplatået er ett av mange gamle veifar til Ringerike. Traséen fra Åstadbakken ved Askergrensen til Skui grendehus, vurderes som middelaldervei og nesten hele strekningen er formelt vernet. Vernebestemmelsene inkluderer gamle tun og eldre bebyggelse langs veien. Høydedraget veien følger, er ett av Bærum kommunes fem større, sammenhengende landbruksområder. Det regnes dessuten som ett av seksten særlig viktige kulturlandskapsområder i Oslo og Akershus.

I vest danner Ringsåsen og Svartoråsen en mektig vegg over Stovivannet. Fra Sand skråner det gamle veifaret ned mot Skui grendehus og blir borte i unnarennet på hoppbakken. I gamle dager krysset veifaret Isielven og fortsatte på den gamle veien til Bjørum. Traséen har vekselvis grus- og asfaltdekke, og fra Butterudveien til Stovi går den på natursti gjennom skogen. Flere steder flankeres den av askekaller, som minner oss om den gang man brukte ask som tilleggsfôr til husdyrene. De mest iøynefallende kulturminnene på Tanumplatået er, foruten Tanum middelalderkirke, de gamle gårdstunene og det vakre kulturlandskapet med de store gravhaugene, som arkeologene har datert til bronse- og jernalder. Den som er våken for det, vil også finne gamle dyrkningsspor og rydningsrøyser.

Eksterne lenker
---------------

* Bærums hjemmeside[*død lenke*]
* Tanum Kirkevei
**Zoom Urørt** er en årlig musikkonkurranse/konsept hvor norske usignerte band og artister plukkes ut til en månedlang norgesturné. Konseptet ble startet av utestedet So What! i Oslo i 1996 under navnet **Zoom**. Hensikten var å sette fokus på nye artister som fortjente oppmerksomhet. Zoom Urørt arrangeres i dag av uavhengige klubber i Norge i samarbeid med NRK Urørt og Norgesnettet

De første årene bestod Zoom av å presentere to eller tre band på So What! annenhver tirsdag. Under Zoom 1997 ble det plukket ut tre artister som fikk delta på den første Zoom-turneen våren 1998. Etterhvert ble klubber og utesteder i Tromsø, Bodø, Trondheim, Bergen, Stavanger og Kristiansand også med i Zoom-konseptet. I de ulike byene blir det arrangert lokale delfinaler, gjerne over flere dager, hvor det blir plukket ut et eller flere band fra hvert sted til en nasjonal finale som blir arrangert over flere dager. Finalen ble arrangert på So What! frem til utestedet la ned i 2003. Etter det har finalen blitt holdt John Dee i Oslo (2003), Blæst i Trondheim (2004) og siden 2005 på Garage i Oslo.

Den første Zoom-turneen gikk til England i mars 1998 hvor den hadde tre stopp. Året etter ble turneen utvidet til Norge hvor det var fem stopp i tillegg til fem stopp i England / Skottland. I 2000 hadde turneen over tjue konserter i Norge, Skottland og England. I 2002 og 2003 besøkte turneen også Popkomm-festivalen i Tyskland. Siden 2004 er det kun blitt holdt konserter i Norge under turneen. Turneen pågår normalt over rundt en måned med rundt 20 konserter. Siden 2000 har by:Larm vært et fast stoppested under turneen.

Foran Zoom 2005 inngikk Zoom et samarbeid med NRK Urørt og endret navn til Zoom Urørt. Antall årlige vinnere ble samtidig redusert fra tre til to og i stedet blir det nå plukket ut ulike lokale band brukt som oppvarmingsband under turneen.

Vinnere
-------

Band/artister som er blitt plukket ut som vinnere av Zoom/Zoom Urørt for turné det påfølgende år. 

* 1996: The White Birch, Peachfuzz
* 1997: Bogus Blimp, Perculator, The Chairs
* 1998: Ricochets, Salvatore, Fab Foursome
* 1999: Påsan feat. Martine & Mirejam, Bronco Busters
* 2000: Silver, Furia, Libido
* 2001: The Jessica Fletchers, Camaros, Surferosa
* 2002: Helldorado, x.lover, Nicolai, Johndoe
* 2003: Silence the Foe, Mayflies, The Beautiful People
* 2004: Purified in Blood, Rumble in Rhodos, Vishnu
* 2005: Heroes & Zeros, The Fernets
* 2006: Ida Maria, Cables
* 2007: Gerilja, Sigh & Explode
* 2009: Norma Sass
* 2010: Jack Dalton
* 2011:
* 2012: Casual Friday, Slim-B & Horvei The Greatness

Det britiske bandet Knee-high deltok sammen med vinnerne fra 1999 under turneen i 2000.

Andre band som har deltatt på Zoom i tidligere år av konkurransen er Madrugada, Bigbang, Moddi og Jaga Jazzist.

Eksterne lenker
---------------

* Samleside for Zoom Urørt hos NRK Urørt
* Turné-historikk hos Norgesnettet
**Abigael Cathrine «Cathinka» Ely** (født 3. juni 1807 i Larvik, død 14. september 1869 i Christiania) var en norsk skuespillerinne.

Familie
-------

Cathinka Ely var datter av kjøpmann Ernst David Ely og Maria Hesselberg. Hun ble 7. desember 1827 gift med den innvandrede tyske litografen Gottlieb Louis Fehr (1800-1855).

Liv og virke
------------

Cathinka Ely var tilknyttet Strömbergs teater (forgjengeren til Christiania Theater) fra åpningsforestillingen 30. januar 1827.

Ely medvirket ved Strömbergs forestillinger i Drammen sommeren 1827, da Strömberg hadde leiet Det dramatiske selskaps teater der. Truppen ga i alt 15 forestillinger i Drammen, med repertoar hentet fra deres vårsesong i Christiania.

Cathinka Ely fikk en svært kortvarig teaterkarriere, da hun trakk seg tilbake fra scenen allerede etter giftermålet i desember samme år.

Roller i utvalg
---------------

* *Amantine* i *Uglspilstreger og et godt Hjerte* av Patrat (Christiania, 1827)
* *Angelique* i *Den forstilte Taabelige (Landsbypoeten)* (Christiania, 1827)
* *Grethe* i *Hvem ved, hvad det er godt for?* av August Kotzebue (Christiania, 1827)
* *Thora* i *Folkefesten den 17. Mai* av Henrik Anker Bjerregaard (Drammen, 1827)

Referanser
----------

1. ↑  Jensson, Liv (1974). *Teater i Drammen inntil 1840*. Gyldendal. s. 58. ISBN 8205060770.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 50. ISBN 8200056228.
* Jensson, Liv (1974). *Teater i Drammen inntil 1840*. Gyldendal. s. 62. ISBN 8205060770.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Cathrine Bakke Bolin** (født 11. november[] 1969) i Moss) er forlagssjef for oversatt skjønnlitteratur i Gyldendal Norsk Forlag.

Bakke Bolin er utdannet journalist fra Norsk Journalisthøgskole. Fra 1996 – 2004 jobbet hun som redaktør og redaksjonssjef i Cappelens Bokklubber. I 2004 ble hun ansatt som redaktør for oversatt skjønnlitteratur i Gyldendal Norsk Forlag og i 2010 ble hun sjefredaktør.

Bakke Bolin har gitt ut tre barnebøker *En mamma og pappa til Gabriel* (Gyldendal, 2006), *Thea og Jens på Pensjonat Forglemmegei* (Tiden Norsk Forlag, 1994) og *Tror jeg blir, sa Jens* (Tiden Norsk Forlag, 1991).

Hun er medlem av Rivertonklubben og Norsk PEN, og juryleder i PO Enquists pris (som tildeles et ungt forfatterskap på vei ut i Europa).

Referanser
----------

1. ↑   authority.bibsys.no, besøkt 11. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «- Den lange veien hjem». *Moss Avis*.

Eksterne lenker
---------------

* *Rivertonklubben* Arkivert 6. mars 2019 hos Wayback Machine.
* Nasjonalbiblioteket: *Tror jeg blir, sa Jens*
* Nasjonalbiblioteket: *Thea og Jens på Pensjonat Forglemmegei*
* Nasjonalbiblioteket: *En mamma og pappa til Gabriel*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Adolf Bjerke** (født 27. april 1914 i Orkanger, død 11. juni 2001 i Oslo) var en norsk skuespiller. 

Bjerkes karriere startet midt på 30-tallet med mindre roller ved Den Nationale Scene i Bergen. Hans gjennombrudd kom da han på kort varsel overtok rollen som Alf i Nordahl Griegs *Vår ære og vår makt*. I 1937 flyttet han til Oslo for å studere hos Harald Stormoen, og ble samtidig praktikant ved Nationaltheatret, hvor han ble frem til krigsutbruddet. Hans rollefigurer i læretiden ved landets hovedscene var beskjedne, han spilte blant annet forbipasserende, barkeeper, sildeselger og flere tjener- og lakeiroller. I 1940 fikk han et års engasjement ved Trøndelag Teater, en scene han skulle vende tilbake til i 1945. Han ble i Trondheim i seks år før han prøvde seg som freelancer i årene 1951-54. Som freelancer leverte han noe av det som huskes best i ettertid; filmrollene i *Ung frue forsvunnet* (i samspill med Wenche Foss og Espen Skjønberg) og *Cirkus Fandango*. 

Fra 1954 til 1961 var han tilsatt ved Riksteatret, hvor han gjorde seg spesielt bemerket som statsadvokaten i Axel Kiellands stykke *Herren og hans tjenere*. Fra 1961 til pensjonsavgang i 1984 var han igjen tilsatt ved Nationaltheatret. Her spilte han mange store og små karakterroller, og utmerket seg i stykker som *Sporvogn til begjær*, *Maria Stuart* og *Rosmersholm*. Han tok offisielt avskjed i teatrets oppsetning av *Hamlet* høsten 1983, men gjestet jevnlig teatret med mindre roller til langt ut i pensjonsalderen. På sine eldre dager spilte han også i en rekke oppsetninger ved Det Åpne Teater i Oslo. 

I 1993 spilte han Leif Justers romkamerat på et sykehjem i den norske kortfilmen *Jakobsen*. Dette var Justers siste filmopptreden, men Bjerke rakk også å delta i suksessen *Jakten på nyresteinen* i 1996.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adolf Bjerke på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Adolf Bjerke hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Adolf Bjerke hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Adolf Bjerke hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* Adolf Bjerke i Scenewebarkivet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Johanne Sophie Holm** (født Ibsen 22. november 1794 i København, død 29. august 1829 i Fredrikshald) var en dansk-norsk sangerinne, skuespillerinne og valthornist.

Johanne Sophie Holm var datter av parykkmaker, senere hoffparykkmaker Wolradt Ibsen og Karen Olsdatter. Hun ble 5. november 1813 gift i sin fødeby København med organist Jørgen Frydenlund Holm (1792-1849). Hun var kusine av komponisten Lars Møller Ibsen.

Etter bybrannen i hennes daværende hjemby Fredrikshald 18. juni 1826 reiste hun med sin ektemann og barneflokken på en reise omkring i Norge, hvor hun opptrådte som sangerinne, skuespillerinne og valthornist. De opptrådte blant annet i Christiania, hvor det i fru Holms repertoar var flere arier av F.L.Æ. Kunzen, som hun trolig hadde vært elev av i København. De opptrådte også blant annet i Arendal, Kristiansand, Bergen og Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Ansteinsson, Eli (1968). *Teater i Norge*. Universitetsforlaget. s. 50.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 76-77. ISBN 8200056228.
* Ansteinsson, Eli (1968). *Teater i Norge*. Universitetsforlaget.
Vannlig hannkontakt av SMA
En **SMA-kontakt** (*SubMiniature version A*) er en liten og vanlig 50 Ω koaksialkontakt med skrutilkobling som brukes for radiosignaler. Den kan ofte kjennetegnes ved at den som regel er gullfarget. Den opprinnelige versjonen av SMA-kontakten som ble utviklet på 1960-tallet var beregnet for frekvenser fra DC til 12 GHz. Moderne versjoner er blitt utviklet som støtter enda høyere frekvenser i noen tilfeller helt opp til 26.5 GHz. Det er veldig populært å bruke SMA-kontakter når en ønsker kobling direkte til et kretskort. For bruksområder der en krever mer mekanisk robusthet, brukes ofte heller N-kontakter.

Hunn-kontakten har utvendige gjenger, mens hann-kontakten har innvendige gjenger.

SMA-kontakt med reversert polaritet (RP-SMA)
--------------------------------------------

På WiFi-utstyr brukes ofte en variant av SMA-kontakten der polariteten har blitt reversert. Det vil si at hunn-kontakten (med utvendige gjenger) har en hann-pinne i midten, mens hann-kontakten (med innvendige gjenger) har et hull i midten. Dette ble gjort for å gjøre det vanskeligere å bruke antenneutstyr som ikke var godkjent for WiFi sammen med slikt utstyr for å tilfredsstille FCC sine krav .

SMA hunn-kontakt med reversert polaritet

Referanser
----------

1. ↑  «SMA Connector Frequency Extension». *www.microwavejournal.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. desember 2020.
2. ↑  «Electronic Code of Federal Regulations (eCFR)». *Electronic Code of Federal Regulations (eCFR)* **(engelsk)**. Besøkt 19. desember 2020.
**Klede** er et glatt, filtlignende stoff av ull. 

Denne effekten ble tradisjonelt oppnådd ved at tøyet gjennomgikk en spesiell og krevende behandling etter det var ferdig vevd. Ulla måtte ha en myk kvalitet og etterbehandlingen krevde egen ekspertise, et håndverksfag som ble kalt overskjærer. Klede kan også fremstilles ved valking av det vevde stoffet.

Kledestoff ble fra middelalderen av spredd over hele Europa og mye brukt til klær. Lenge var det kun adel og borgerskap som hadde råd til dette stoffet, mens vanlige folk måtte nøye seg med hjemmevevde ullstoffer som ikke oppnådde den samme mykhet og glans som klede hadde.

Referanser
----------

1. ↑  «Stoffkvalitetar i bunadene». *Heimen Husfliden*. Besøkt 22. august 2020. «Klede: Klede er eit mjuk, tovet stoff med fin glans. Stoffet er valka, det vil seie at ein tovar det etter veving, noko som gjer det mjukare enn uvalka stoff. Klede blir brukt til stakkar, liv og forkle. Til herrebunader bruker vi et tjukkare klede. Stoffet er i 100 % ull, ofte med mykje merinoull som er ein finare ulltype.| Vadmel er tjukkare enn klede, men blir valka på same måte for å få den tjukke og tette kvaliteten.»

Litteratur
----------

* Kirsten Røvig Håberg: *Tekstilhistorie* (Tell forlag, 2000)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Gunvor Fossum** (født 2. januar 1893 i Kristiania, død 29. september 1958 i Oslo) var en norsk forfatter, en typisk representant for de populære jentebokforfatterne fra 1920- til 1950-årene.

Etter middelskoleksamen og musikkundervisning utdannet hun seg til telegrafist, men fortsatte med lærerskole og arbeidet ved Kjelsås skole 1917-1951.

Fossum debuterte i 1928 med *Vesle Petra*. Evnen til å beherske motgang er et bærende karaktertrekk ved flere av Fossums jenteportretter, fra *Politimesterens Katrine*, *Fia*, *Smilie* og *Kari Dyrlæge* til bøkene om Stella (1946–1948), hvor handlingen utspiller seg i krigsårene.

Hun rettet seg også mot et litt eldre publikum, de såkalte ungpikene, i *Nygift* (1935) samt *Hjemme hos Britt og Goggen* (1952). Mens selvstendighet og viljestyrke fremheves som gode karakteregenskaper i jentebøkene, er det en mer tilpasningsdyktig og forsiktig kvinnetype som skildres i ungpikebøkene.

Flesteparten av Fossums sammenlagt 14 titler (hvorav 10 ble utgitt før den andre verdenskrig) ble oversatt til svensk og dansk. Hun oversatte også selv flere populære svenske og danske ungdomsbøker til norsk.

I 1947 var Fossum med på å etablere Ungdomslitteraturens Forfatterlag og var dets formann til 1956.

Hørespill
---------

* 1955: *I går er ikke i dag*

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Gunvor\_Fossum[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Gunvor Astrid Fossum, Norsk biografisk leksikon ID Gunvor\_Fossum, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Gunvor Fossum i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |