recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Giovanni Paolo Oliva** (født 4. oktober 1600 i Genova, død 26. november 1681 i Roma) var den 11. generalsuperior for Societas Jesu (*jesuittordenen*).

Liv og virke
------------

### Jesuitt

Oliva var 16 år da han trådte inn i jesuittordenen. Etter utdannelsen virket han lenge som dosent i Roma. Høydepunktet på hans undervisningsvirksomhet var utnevnelsen til rektor for Collegium Germanicum-Hungaricum i Roma.[]

### Generalsuperior

Den 7. juni 1661 ble han utnevnt til generalvikar for ordenen, med etterfølgelsesrett (*vicarius perpetuus cum iure succedendi*). Dette innebar at pater Oliva allerede på dødsdagen til pater Goswin Nickel skulle utropes til ordenens neste generalsuperior - det skjedde 31. juli 1664.

Oliva virket i pontifikatene til pavene Innocens X, Alexander VII, Klemens IX og Innocens XI som apostolisk predikant. I hele sin embedsperiode forsøkte Oliva å demme opp for adelens (spesielt den franske adels) innflytelse på ordenen.[]

I sin tid var ordenen preget av anklager om laxisisme, og i Frankrike var det en del jesuitter som støttet kongens prerogativer fremfor pavens myndighet, og forklarte de privilegier det gallikanske presteskap nøt der.[] Den kinesisk ritestriden var også en vanskelig sak.

I kvietiststriden høstet han ros fra alle de involverte parter som sindig formidler.[] Han forsvarte personlig den franske konges skriftefar, François d'Aix de Lachaise overfor pave Innocens XI.[]

Hans bok med et førtitalls fasteprekener, og hans verk på seks foliobind, *In Selecta Scripturæ Loca Ethicæ Commentationes*, viser hans lærdom og fromhet.[] Med det som hadde skjedd med kardinal Palavicino i mente fikk pater Oliva trykket 1 000 av sine brev, slik at de ikke skulle bli redigert av andre og bli mistolket.[]

I en alder av 81 år døde Oliva den 26. november 1681 ved Sant'Andrea al Quirinale i Roma.

Hans etterfølger ble Charles de Noyelle.

Verker
------

* *Prediche dette nel Palazzo Apostolico*, Roma, 1659–1674 (3 bind)

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 2479, besøkt 13. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6w10w4s, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Johannes Madey: «Oliva, Gian Paolo» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 16, Herzberg 1999, ISBN 3-88309-079-4, sp. 1177–1178.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Trykte publikasjoner av og om Giovanni Paolo Oliva i VD 17
* Schriften von Giovanni Paolo Oliva Arkivert 18. september 2016 hos Wayback Machine. im Opac des Servizio Bibliotecario Nazionale

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**«Softly and tenderly Jesus Is Calling»** er en amerikansk salme, skrevet av Will L. Thompson. Den ble publisert i *Sparkling Gems, Nos. 1 and Nos. 2* av J. Calvin Bushey (Chicago, Illinois: Will L. Thompson & Company, 1880).

Hymnen ble fremført av Cynthia Clawson i den Oscar-vinnende spillefilmen *Drømmen om Bountiful* (*The Trip to Bountiful)* fra 1985. Den ble også fremført i minnegudstjenesten for borgerrettighetslederen Martin Luther King jr. på the Ebenezer Baptist Church i Atlanta, Georgia, 8. april 1968.

Historie
--------

*«Da den verdenskjente predikanten, Dwight Lyman Moody, lå på sitt dødsleie i sitt hjem i Northfield, Massachusetts, avla Will Thompson et spesielt besøk for å undersøke hans tilstand. Den behandlende legen nektet å la ham komme inn i sykeværelset og Moody hørte dem snakke rett utenfor døren til soveværelset. Han gjenkjente Thompsons stemme og ropte på ham om å komme til hans sengekant. Moody tok poeten/komponisten fra Ohio i hånden og den døende evangelisten sa: Will, jeg ville heller ha skrevet «Softly and Tenderly Jesus Is Calling» enn noe annet jeg har vært i stand til å gjøre i hele mitt liv»*

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Stille og inderlig». I noen sangbøker heter den «Frelserens stemme så mildt høres kalle». 

### Innspillinger (i utvalg)

* Sangevangelist Arvid Gundersen med Kristiansandstersetten. Innspilt 23. september 1960. Utgitt på singlen Odeon ND 7390
* Sangeren Randulf Saunes på LP-platen *Randulf Saunes synger* fra 1970.

Referanser
----------

1. ↑  «The Trip to Bountiful» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
2. ↑  Emurian, Ernest Krikor (1959): *Forty Stories of Famous Gospel Hymns* (Grand Rapids, Michigan: Bush Book House). Side 109
3. ↑  Sangevangelist Arvid Gundersen med Kristiansandstersetten: *Stille og inderlig* (Oversatt fra engelsk-W.L. Thompson) (Odeon ND 730) og på EP-platen Odeon GEON 52.

Eksterne lenker
---------------

* Sofly and Tenderly Jesus Is Calling[*død lenke*]
***Soga om Torgils og Havlide*** (norrønt *Þorgils saga ok Hafliða*) er en islandsk *samtidssaga* som inngår som en del av den større Sturlunga saga, som skildrer den borgerkrigslignende perioden i islandsk historie som kalles Sturlungatiden. Sagaen forteller om høvdingene Havlide Måsson og Torgils Oddason og om striden mellom dem i årene 1117–21, og er trolig skrevet tidlig på 1200-tallet. men muligens også så tidlig som 1180 eller så sent som 1237, etter biskop Magnús Gissurarsons død.

> Da Havlide gjorde kjent kor stor summen var [som han skulle ha til skadebot for at Torgils hogg av han tre fingre], sa Skafte Torarinsson «Det ville vore dyrt med heile Havlide om kvar lem skulle kosta like mykje.»
> 
> 
> Fra kapittel 31, hvor forliket utregnes.
> 
> 

Striden oppsto som følge av ugjerninger utført av Már, som var en frende av Havlide, og den utviklet seg med flere drap, og med at Torgils dømmes fredløs på tinget. I motsetning til i de fleste islendingesagaene forsones de to partene, etter initiativ fra biskopen Kjetil. Sagaen gir inntrykk av å være en «lærebok», et exemplum i hvordan konflikter kan løses fredelig. Sagaen er også kjent for det tiende kapittelets skildring av Yngvild Tordardotters bryllup på Reykjahólar i 1119, hvor det florerer med spottevers og som også gir mange eksempler på levende bruk av saga og kvad, og som av den grunn har stått sentralt i den litteraturhistoriske diskusjonen om muntlig sagatradisjon på Island.

Teksten er for det meste bevart i yngre papiravskrifter av Sturlunga saga, og for den siste delens vedkommende også i et eldre pergament, AM122A. Sagaen er oversatt til nynorsk av Jan Ragnar Hagland i 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Torgils og Havlides saga i Store norske leksikon
2. 1 2  Jónas Kristjánsson. *Eddas and sagas, Iceland's Medieval Literature.* Translated by Peter Foote. Hið íslenska bókmenntafélag, 2007. ISBN 978-9979-66-120-5
3. ↑  Eldar Heide: Samandrag Soga om Torgils og Havlide[*død lenke*]
4. 1 2 3  Finnur Jónsson. *Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie; bind 2*. København, 1898/1923
5. ↑  Fredrik Paasche. *Norsk litteraturhistorie. Bind 1: Norges og Islands litteratur indtil utgangen av middelalderen*. Aschehoug, 1924.
6. ↑  Resonnement fra innledningen til sagaen i samleverket *Sagalitteraturen*, 1984
7. ↑  skandinaviske-oversaettelser.net
8. ↑  *Soga om Torgils og Havlide*. Omsett av Jan Ragnar Hagland. Samlaget, 1979. (Norrøne bokverk ; 47). ISBN 82-521-0924-1. Gjenutgitt 1984 i bd 3 av *Sagalitteraturen*. ISBN 82-521-2423-2

Eksterne lenker
* heimskringla.no, dansk fulltekst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Gull-Tores saga forteller at hovedpersonen vinner en skatt fra dragene. Tegning av Gerhard Munthe.
***Soga om Gull-Tore*** (*Þorskfirðinga saga* eller *Gull-Þóris saga*; «Sagaen om Torskefjordingene» eller «Gull-Tores saga») er en islendingesaga fra tidlig på 1300-tallet. Historien foregår i Þorskafjörður vest på Island i landnåmstiden og handler om storbonden *Tore Oddsson*, hans eventyrlige reiser sammen med naboen *Hyrningur* og tvist med Hyrningurs far *Hall*. Fortellingen har i sin yngste versjon et eventyrpreg som tyder på at forfatteren har lånt fra fornaldersagaene.

Historien begynner med at Odd Skrauta, Tores far, og familien kommer til Island. De bosetter seg i Torskefjorden og blir naboer med Hall på Hofstaðir. Tore og Hyrningur reiser i viking; de deltar i krig og skattejakt, møter et troll og vinner en stor gullskatt fra drager som bodde i en hule nord for Kjempenes hav. Disse dragene hadde en gang selv vært vikinger. Når Tore og Hyrningur vender hjem, kommer Tore opp i uenighet med Hall, som krever en del av skatten. Tore dreper både Hall og hans eldste sønn, men bevarer vennskapet med Hyrningur.

Sagaen er kjent fra et håndskrift (AM 561 qu.) fra ca år 1400; den ble oversatt til dansk i 1898. En eldre versjon av sagaen må ha eksistert før 1280, da stoff fra denne ble sitert i Landnåmabok; som henviste til sagaen under navnet *Þorskfirðinga saga*. I de yngste manuskriptene kalles den *Gull-Þóris saga*. Oversatt til nynorsk i 2014 av Børge Nordbø.

Referanser
----------

1. ↑  snerpa.is, norrøn fulltekst
2. 1 2  Björn Sigfusson. «Gull-Þóris saga» i *KLNM*. Gyldendal, 1956-78
3. ↑   Elin Bára Magnúsdóttir. «Hvem skrev Þorskfirðinga saga?». *Maal og minne*; nr 2, 2015
4. ↑  Fornrit 2011 Arkivert 24. januar 2013 hos Wayback Machine. forlagspresentasjon av samleutgave av sagaene (pdf)

Portaler: Litteratur | Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |
**Sofus Heggemsnes** (født 13. juli 1999 i Oslo) er en norsk turner, som representerer Oslo Turnforening, der han trenes av Valentyn Skrypin.

Idrettskarriere
---------------

Heggemsnes tok sølv i mangekamp fra Nordeuropeisk mesterskap i turn 2016, og bronse i hopp under World Challenge Cup 2019 i Ungarn.

Heggemsnes ble norgesmester i mangekamp i 2019, foran Stian Skjerahaug og Theodor Gadderud. Han fikk også tre gull i enkeltapparater (frittstående, bøylehest og svingstang), og fikk Kongepokal for NM-gullet sammenlagt.

Han deltok i VM i turn 2019, der han kom på 51.-plass, og ble også kvalifisert til Sommer-OL 2020.

Under NM i turn 2020 fikk han sølv i mangekampen, bak Stian Skjerahaug.

15. juni 2021 ble han tatt ut til å representere Norge under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Her deltok han i kvalifiseringen uten å klare å kvalifisere seg til noen finaler.

Privat
------

Hans mor, Anette Heggemsnes, er født i California av norske foreldre,[] og hans far er fra Sverige. Besteforeldrene på farssiden er fra Jamaica og Trinidad og Tobago. Heggemsnes har dysleksi og hadde problemer på skolen grunnet det, inntil han på ungdomsskolen fikk en lærer, Therese Falk, som klarte å hjelpe han med det.

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIG - *Sofus Heggemsnes*, besøkt 13. februar 2021.
3. ↑  SNL.no - *Turn - norgesmestere i mangekamp*, besøkt 13. februar 2021.
4. ↑  NGTF - *NM-veka: Nye Norgesmestere er kåret!*, besøkt 13. februar 2021.
5. ↑  Nettavisen - *Turnforbundet tror og håper at Erichsen og Heggemsnes er kvalifisert til OL*, besøkt 13. februar 2021.
6. ↑  «Uttak til OL i Tokyo».
7. ↑  «Artistic Gymnastics - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 11. august 2021. Besøkt 24. august 2021.
8. ↑  Mette Bugge (24. juli 2021). «Læreren så eleven og fikk høre OL-drømmene hans. Det ble et vendepunkt for Norges beste turner.». Aftenposten. Besøkt 24. juli 2021. «Læreren skulle komme til å bety alt for OL-deltager Sofus Heggemsnes som skal i aksjon i turn lørdag. Hun var der for ham da han var fortapt på skolen.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sofus Heggemsnes – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Sofus Heggemsnes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sofus Heggemsnes – FIG Rediger på Wikidata
* Sofus Heggemsnes på Instagram Rediger på Wikidata
Laos' flagg ble før 1975 brukt som Pathet Laos symbol.
**Pathet Lao** (laotisk for *Landet Lao)* var en laotisk kommunistisk og nasjonalistisk politisk bevegelse og organisasjon, som først ble omtalt under dette navnet i 1950. Gruppen klarte til slutt å skaffe seg den politiske makta i Laos etter en langvarig borgerkrig, en opprørsrevolusjon som varte fra 1950-årene til 1975. Pathet Lao var hele tida tilknyttet de vietnamesiske kommunistene. Under borgerkrigen, som var nært knyttet til vietnamkrigen som en del av den andre indokinesiske krig, ble Pathet Lao organisert, utstyrt og til og med ledet av den nordvietnamesiske hæren. 

Pathet Lao var Laos' svar på Vietnams Việt Cộng og Việt Minh. Navnet ble senere et generelt begrep for laotiske kommunister. Den politiske bevegelsen Pathet Lao ble først kalt *Laos' folkeparti* fra 1955 til 1972 og senere *Laos' revolusjonære folkeparti* fra 1972 til i dag. Etter at Pathet Lao vant den militære makta i landet ble de regjeringen snarere enn en nasjonalistisk opprørsgruppe, og begrepet gikk ut av bruk. I motsetning til den pro-kinesiske bevegelsen Khmer Rouge var Pathet Lao pro-Vietnam og -USSR. 

Viktige Pathet Lao-medlemmer inkluderer prins Souphanouvong, Kaysone Phomvihane, Phoumi Vongvichit, Nouhak Phoumsavanh og Khamtay Siphandone.

Referanser
----------

1. ↑   (på pl) *Wikipedia på polsk*, Wikidata Q1551807,
2. ↑   (på ko) *Wikipedia på koreansk*, Wikidata Q17985,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pathet Lao – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Giovanni Paparoni** eller **John Paparo** (død ca. 1158 i Roma) var en italiensk kardinal. Han er kjent som pavelig legat til Irland og Skottland.

Han ble underdiakon under pave Innocens II (som han var i slekt med) omkring år 1138. Han ble kreert som kardinal (Kardinaldiakon) av pave Celestin II 7. desember 1143. da tilknyttet kirken Sant'Adriano.

I 1151 fikk han tittelkirken San Lorenzo in Damaso, og samme år ble han utnevnt til pavelig legat til Irland. Han ledet som pavelig utsending Synoden i Kells i 1152, som fastsatte systemet med fire erkebispedømmer i Irland, Armagh, Cashel, Dublin og Tuam. Han argumenterte for en reduksjon av antallet bispedømmer i Irland, som nå var kommet opp i 39.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Paparoni-familien Arkivert 8. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  The Cardinals of the Holy Roman Church - Creations of cardinals of the XII Century
3. ↑  The Dioceses of Ireland
4. ↑  Warren - Church and state in Angevin Ireland

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
Plakat reklamerer en patentfullmektig
En **patentfullmektig** er en person som har spesialisert seg på å representere klienter som ønsker å oppnå patenter overfor patentmyndighetene og leverer tjenester i saker vedrørende patentspørsmål, som for eksempel å innlevere innsigelse (protest) på at det meddeles patent.

Norsk patentfullmektig
----------------------

Selv om patentfullmektig er den offisielle betegnelsen på denne profesjonen benyttes også begrepet **patentingeniør**. I Norge er det eneste formelle krav for å kunne opptre som patentfullmektig overfor Patentstyret at man er bosatt i Norge. Likevel har nesten alle som arbeider som patentfullmektig teknisk utdannelse på sivilingeniørnivå. De fleste av disse er medlemmer av Norske Patentingeniørers Forening (NPF) og arbeider i ett av ca. et dusin norske patentbyråer. Utenlandske patentsøkere må benytte en norsk patentfullmektig ved innlevering av norsk patentsøknad.

Europeisk patentfullmektig
--------------------------

I Europa er det ulike krav for å kunne opptre som patentfullmektig. De enkelte land har hver sine kvalifikasjonskrav for å kunne representere en klient overfor det nasjonale patentverket, og disse er ikke de samme som stilles til en europeisk patentfullmektig, som har rett til å representere en klient overfor det europeiske patentverket European Patent Office (EPO). Da Norge tiltrådte den europeiske patentkonvensjonen ved inngangen til 2008 ble i alt 90 norske patentfullmektiger godkjent som europeiske patentfullmektiger på grunnlag av en såkalt «grandfathers clause». Disse er automatisk medlemmer av European Patent Institute (EPI). De norske patentfullmektiger som ikke har hatt mulighet til å bli godkjent på grunnlag av «grandfathers clause» må bestå en europeisk patenteksamen, European Qualifying Examination (EQE), for å kunne bli europeiske patentfullmektiger.

### Den europeiske patentorganisasjonen (European Patent Organisation)

Det europeiske patentverket (European Patent Office (EPO)), som er hovedorganet til den europeiske patentorganisasjonen har som oppgave å meddele europeiske patenter. EPO er ikke et organ under Den europeiske union (EU), men er en selvstendig internasjonalt organisasjon etablert med grunnlag i den europeiske patentkonvensjonen, the European Patent Convention (EPC).

EPC stiller opp kravene for når en patentsøker må representeres av en europeisk patentfullmektig overfor det europeiske patentverket. Typisk vil det kreves en patentfullmektig dersom patentsøkeren ikke har sin forretningsadresse i en medlemsstat.

Se også
-------

* Patent

Eksterne lenker
---------------

* Patentstyret
* Gule Sider/Patentbyråer[*død lenke*]
* Liste over godkjente europeiske patentfullmektiger
* Institute of Professional Representatives before the European Patent Office eller European Patent Institute (epi)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Paternoster Square** er en plass i sentrale London, like ved St Paul's Cathedral. Fra plassen fører gågata Paternoster Row til St. Paul's undergrunnsstasjon. Navnet kommer fra kannikene som i middelalderen vandra langs de trange smugene omkring St Paul's og sang sine paternoster.

Paternoster Row var fra 1400-tallet sentrum for Londons bokhandel- og forlagsvirksomhet, og var også kjent for sine mange puber og kaffehus. Området ble totalt ødelagt av tyske bomber under Blitzen i 1940-41.

Mellom 1961 og 1967 ble hele området mellom St Paul's Churchyard og Newgate Street gjenreist i tidas brutalistiske stil, under ledelse av arkitekten William Graham Holford. Den nye Paternoster Square ble umåtelig upopulær, med sine grove betongfasader like ved byens viktigste turistattraksjon.

Utover på 1980-tallet ble det vanskeligere og vanskeligere å få fylt opp lokalene med leietakere, og det ble i de følgende åra lansert mange planer for en ombygging. I 1996 ble omsider en plan utarbeidd av arkitekten William Whitfield satt ut i livet, og i 2003 sto nye Paternoster Square ferdig. Løsningen har fått allmenn tilslutning på grunn av sin harmoniske arkitektur. Tegl og naturstein er brukt i stor grad, og Christopher Wrens kapittelhus for St Paul's er inkorporert i det nye på en heldig måte. Fra den sentrale piazzaen er det lagt gågater gjennom bygningskroppene på en funksjonell og logisk måte, som samtidig tar hensyn til nærheten til katedralen. Den gamle Temple Bar har også funnet sin plass i helheten, etter å ha oppholdt seg mer enn hundre år utafor London. Den mest iøynefallende skulpturen på Paternoster Square er den 23 m høye søylen midt på piazzaen, tegna av arkitektfirmaet Whitfield Partners. Den er bygd i portlandkalkstein i korintisk stil, og toppes av en forgylt bronseurne med flammer.

Kritikere kaller arkitekturen banal, og hevder at mangelen på boliger gjør at gågatene og de mange barene og restaurantene vil ligge som utdødd utenom kontortid og turistenes høysesong.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paternoster Square – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Paternoster Square Offisiell hjemmeside for Paternoster Square

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Giovanni Leone Reggio** (født 12. desember 1888, død 22. desember 1972) var en italiensk seiler som deltok i flere olympiske leker, 1928 i Amsterdam, 1936 i Berlin og 1948 i London.

Reggio ble olympiske mester i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den italienske båten «Italia» som vant 8-meter klassen foran den norske båten «Silja» og «Germania III» fra Tyskland. Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Italia» besto av Reggio, Bruno Bianchi, Luigi De Manincor, Domenico Mordini, Luigi Poggi og Enrico Poggi.

Tolv år senere, under OL 1948 i London, kom han på åttendeplass i seiling i 8-meter klassen med den italienske båten «Ciocca II». Under sommer-OL 1928 i Amsterdam var han med på den italienske båten «Twins II» som kom på sjuendeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Gull **Gull** i seiling, 8-meter klassen Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giovanni Reggio – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Reggio – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Reggio – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Reggio – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Giovanni Reggio – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Reggio – World Sailing Rediger på Wikidata
**Asbjørn Stenmark** (født 15. oktober 1971) er en norsk forfatter fra Brønnøysund.

Stenmark debuterte i 2006 med den surrealistiske romanen *Pølsedrømmer* på Cappelen Damm. Fra omtalen av boka: «Pølsedrømmer kobler slapstick-aktige opptrinn med et underfundig alvor i et burlesk billedunivers hvor alt kan skje.» Debuten ble kritikerrost, og ble blant annet nominert til UtAwards.

Stenmark har siden gitt ut diktsamlingen *Bikkjeevangeliet* i 2016 og romanen *Krill* i 2022. I tillegg til å være forfatter, arbeider Asbjørn Stenmark som lærer og har også vært aktiv som oversetter, gjendikter og sangtekstforfatter. I 2019 kom Stenmarks gjendiktinger av den tyske poeten Jan Wagner (en) ut på Solum Bokvennen under tittelen *Selvportrett med bisverm*. Stenmark har forfattet tekster til flere norskspråklige band som Hauk og due og Publiners.

Bibliografi
-----------

* *Krill*, roman, Solum Bokvennen (2022)
* *Jan Wagner: Selvportrett med bisverm*, gjendiktning, Solum Bokvennen (2019)
* *Bikkjeevangeliet*, lyrikk, Bokvennen (2016)
* *Pølsedrømmer*, roman, Cappelen (2006)

Referanser
----------

1. ↑   Forfatterkatalogen, forfatterkatalogen.no, besøkt 26. september 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Riesto, Matti (14. mars 2015). «Har ny tekstforfatter». *Brønnøysunds Avis - banett.no*. Besøkt 29. oktober 2018.

Kilder
------

* Presentasjon av Asbjørn Stenmark i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** SUDOC
 |
Oversiktsbilde over Mjølkeråen, tatt fra Toppenipa.
**Mjølkeråen** (av norrønt *mjólkrá* = melk, og *á* = elv, bekk) er et boligområde i Åsane bydel i Bergen, oppkalt etter elven Mjølkeråen. Området er omgitt av Byfjorden i vest, Salhus i nord, Morvik i sør, Nyborg og Ulset i øst.

Fra rundt 1970 ble området utviklet som boligstrøk med Mjølkeråen skole, eneboliger, rekkehus, blokkbebyggelse og næringsvirksomheter, blant disse Åsane Byggsenter. I området ligger det fremdeles noen gårdsbruk, og i nordøst ligger fjellet Veten. Hovedveiene er Morvikvegen, Slettestølsvegen og Salhusvegen.

Før det ble funnet steinalderboplasser på Hylkje i 2010, var lite kjent om Åsanes eldste historie. I juli 2011 foretok Hordaland fylkeskommune arkeologiske undersøkelser av det populære friområdet langs elven Mjølkeråen ned mot fjorden. I stikkprøver ble det funnet rester etter boplasser. Ved gamleveien mellom Slettestølen og Salhusveien grov en seg ned til morenen og fant at nederste jordlag var svart, dvs. at de første jordbrukerne i området drev svedjebruk. For 9.000 år siden gikk strandbredden 22 meter over nåværende nivå, og det ble hogd til økser, pilespisser og kniver av flint som det fremdeles var rikelig av. For 7.500 år siden gikk strandbredden 15 meter over nåværende nivå. Litt lenger nede, ved en 5.500 år gammel boplass, ble det funnet pilespisser av rhyolitt fra Bømlo. Der terrenget går bratt ned i sjøen, er rester av en 4.500 år gammel boplass. Da var det ikke lenger mye flint å finne, så lokal stein var i bruk.  En gravhaug fra yngre jernalder viser tegn til å ha vært plyndret, og i nyere tid delvis ødelagt fordi tyskerne satte opp en maskingeværstilling under krigen.

Frem til 1600-tallet hørte Mjølkeråen til Allehelgenskirkens gods, men gikk fra rundt 1750 over i bondeselveie.

Mjølkeråen er poststed for grunnkretsene Hitland, Lokketo, Mjølkeråen, Toppe, Slettestølen og Søre Toppe, som hadde til sammen 3 584 innbyggere 1. januar 2012 og et areal på 7,36 km², av dette 0,09 km² ferskvann.

Strøk og boligområder i Bergen kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «Mjølkeråen», *Bergen byleksikon*
2. ↑  Øivind Ask: «Mjølkeråen vrimler av spor etter folk», *Bergens Tidende* 13. juli 2011
3. ↑  *Mjølkeråen, Åsane, Bergen kommune*; rapport 36, 2011 (s. 53)
4. ↑  «Allehelgenskirken», *Bergen byleksikon*
5. ↑  «Mjølkeråen», *Bergen byleksikon*

| * v
* d
* r
Åsane bydel |
| --- |
| Blindheim **·** Breistein **·** Dalabygda **·** Eidsvåg **·** Ervik **·** Flaktveit **·** Hjortland **·** Hordvik **·** Hylkje **·** Jordal **·** Mjølkeråen **·** Morvik **·** Nyborg **·** Rolland **·** Salhus **·** Tertnes **·** Ulset **·** Åstveit |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
**«Mjölnarens Iréne»** er en svensk skilingtrykkpastisje, hvor Leon Landgren i 1953 skrev melodien samt et vers og hvor Åke Gerhard kompletterte med refreng og ytterligere vers.

Sangteksten handler om gamle dager, hvor to gutter er uenige om en pike og nevner daler, som riksdaler ble kalt i Sverige, noe som røper at handlingen utspiller seg før myntreformen i Sverige i 1873.

Den første berømte innspillingen ble gjort av sangeren Thory Bernhards i 1954. Samtidige versjoner ble gjort på svensk av Lily Berglund, Britt-Inger Dreilick, Eric Jonsson, Elsy Lindgren, Ann Siever, Marion Sundh og Solveig Winberg. Bernhards gjorde i 1989 en nyinnspilling. Den ble utgitt på albumet *Kärlek genom åren*.

Sangen, med dansebandet Wizex, lå på Svensktoppen 11. september 1988- 8. januar 1989, hvor den havnet som nummer én.

«Mjölnarens Iréne» har også blitt spilt inn på plate av Schytts på albumet Dans Hålligång 13. Også Matz Bladhs og hardrockgruppen Black Ingvars har spilt inn sangen.

Gøsta Berg har skrevet en dansk tekst, som har blitt spilt inn på plate av Gry Holdorf og av Lørdagspigerne under tittelen «Møllerens Mari».

Harry Jensen har skrevet en annen dansk tekst som heter «Møllerens Marie». Den har blant annet blitt spilt inn på plate av gruppen The Kandys og utgitt på dens album *De største af de første* i 2001.

Saukki Paavo Tiusanen har skrevet en finsk tekst «Myllärin Irene» og har blitt spilt inn på plate av Harry Thiel.

Norsk versjon
-------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Møllerens Iréne», men i enkelte innspillinger blir hun også bare kalt for Iren. Den er gjort på en rekke plater, blant annet av Inger Jacobsen, De Syngende Husmødre, og Rita Engebretsen på *Frem fra Glemselen kap.17*.

### Innspillinger

| År | Sangttittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954 | «Møllerens Iréne» | Inger Jacobsen med Robert Normanns kvintett | Juul Hansen | 78-plate | Columbia GN 1524 |
| 1955 | «Møllerens Iréne» | Helge Juva med Robert Levins orkester | Juul Hansen | 78-plate | His Master's Voice A.L. 3499 |
| 1978 | «Møllerens Iréne» | De Syngende Husmødre på *De syngende husmødre* | Juul Hansen | LP | Arne Bendiksen A/S ABM 465 |
| 1987 | «Møllerens Irén» | Rita Engebretsen på *Frem fra Glemselen kap.17* | Juul Hansen | Kassett/CD | PolyGram Records Polydor 835 228 |

Referanser
----------

1. ↑  Eric Jonsson, Sigurd Ågrens orkester. Innspilt i Stockholm i august 1954. Utgitt på 78-platene Cupol 4863 (i Sverige) og på Cupol CU 63 (i Norge)
2. ↑  «*Thory Bernhards – Mjölnarens Iréne*». Arkivert fra originalen 3. mars 2021. Besøkt 10. september 2016.
3. ↑  Svensktoppen *1988*
4. ↑  *The Kandys - Møllerens Marie* Arkivert 9. juni 2007 hos Wayback Machine.
5. ↑  Se plateetiketten
6. ↑  Se plateetiketten
7. ↑  Se plateetiketten

Kilder
------

* *Myggans nöjeslexikon*
Asbjørnsen og Moes *Norske folke og huldre-eventyr*. Annet opplag fra 1896 (første opplag kom i 1879). Gyldendalske Boghandels Forlag, Kjøbenhavn.
**Asbjørnsengjengen** har eksistert siden 1960, og har hatt som uttalt mål å gjøre seg kjent med og holde i hevd Peter Christen Asbjørnsens stier og vandringsveier i Nordmarka.

Foreningen er nærmest blitt drevet som en venneklubb. Hvert år har «gjengen» markert Asbjørnsens fødselsdag og om våren har det vært foretatt vandringer i Asbjørnsens fotspor og en tilstelning i september. Av de mer kjente medlemmene var fra starten av blant andre Nordmarkseksperten Reidar Hotvedt. Med Claus Helbergs inntreden i klubben ble rammene for utfluktene utvidet til også å omfatte fjellturer. Dr. med. Johan Kofstad er p.t. klubbens formann.

Asbjørnsengjengen har i 2008, men kun som enkeltmedlemmer, gått inn i det nystartede Asbjørnsenselskapet.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
|  | Peter Christen Asbjørnsen – originaltekster av og om forfatteren fra Wikikilden |

* Peter Christen Asbjørnsen i NRK Forfatter
**Hugo (Karl Gustav) Wendorff** (født 16. desember 1864 i Stralsund, død 25. april 1945 i Berlin-Lichterfelde) var en tysk bonde, godseier og politiker (Fortschrittliche Volkspartei, Deutsche Demokratische Partei og DStP).

Under det tyske keiserrike var Wendorff medlem av det liberale Fortschrittliche Volkspartei. Fra januar 1912 til november 1918 var han innvalgt i Riksdagen fra valgkretsen Waren-Malchin.

Etter novemberrevolusjonen gikk han inn i Deutsche Demokratische Partei, og den 9. november 1918 ble han av storhertug Friedrich Franz IV utnevnt til statsminister og president i statsministeriet Mecklenburg-Schwerin. Samtidig overtok han ledelsen av utenriks- og innenriksministeriene. Den 22. februar 1919 ble han av den forfatningsgivende Landdagen i Mecklenburg-Schwerin utnevnt til ministerpresident i landet. Den 30. juli 1919 ble han både ministerpresident, utenriksminister og landbruksminister. Han trakk seg tilbake den 14. juli 1920 og ble erstattet i embedet som ministerpresident av Hermann Reincke-Bloch.

I 1918 og 1919 var han medlem av *Rostocker Bürgervertretung*, og fra januar 1919 til juni 1920 medlem av Weimars nasjonalforsamling. I 1921 ble han igjen innvalgt i Landdagen i Mecklenburg-Schwerin.

Fra 1921 til 1924 var Wendorff medlem av Preußischer Landtag. Fra 7. november 1921 til 18. februar 1925 var han landbruksminister (*Staatsminister für Landwirtschaft, Domänen und Forsten*) i ministerpresident Otto Brauns andre regjering i Fristaten Sachsen. Som sådan var han også medlem av Riksrådet. Der representerte han Deutsche Demokratische Partei, fra 1930 Deutschen Staatspartei.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Dannelsen av forskjellige blodceller fra en stamcelle gjennom celledifferensiering. Stamcellene har høy cellepotens, men kan ikke fylle funksjonen som blodcelle direkte.
**Cellepotens** er en samling egenskaper som begrense hva en enkelt celle kan bli til. Det best kjente eksemplet på celletyper med høy cellepotens er stamceller, som kan bli til nær sagt hvilken som helst celletype i det voksne individet. I motsatt ende av skalaen har vi røde blodlegemer som hos høyere virveldyr mangler cellekjerne og ikke kan dele seg og følgelig ikke gi opphav til noen annen type celler. Celler med høy cellepotens kalles *pluripotente* og har muligheten til å bli til mange forskjellige celletyper, mens celler med lav cellepotens bare kan bli til en enkelt eller et lite fåtall celletyper.

Cellepotens er et viktig fenomen i utviklingsbiologi og fosterutvikling, der helt udifferensierte celler gi opphav til de tre kimlagene, som igjen gir opphav til de forskjellige celletypene de voksende individene består av. Mindre spesialisertee celler har høy cellepotens, mer spesialiserte celler har lavere cellepotens. Planter, som har langt færre celletyper enn de fleste dyr har mye høyere cellepotens, og selv små fragmenter av et individ kan vokse opp til et fullverdig nytt individ via stiklinger. Også svamper og end el flatormer har en liknende cellepotens, mens mer avanserte dyr med mer differensiert vev ikke har samme fleksibilitet.

Referanser
----------

1. ↑  Mahla RS (2016). «Stem cells application in regenerative medicine and disease threpeutics». *International Journal of Cell Biology*. 2016 (7): 19. PMC 4969512 Åpent tilgjengelig. PMID 27516776. doi:10.1155/2016/6940283.
2. ↑  Hans R. Schöler (2007). «The Potential of Stem Cells: An Inventory». I Nikolaus Knoepffler. *Human biotechnology as Social Challenge*. Ashgate Publishing, Ltd. s. 28. ISBN 978-0-7546-5755-2.
3. ↑  «Stem Cell School: Glossary». Arkivert fra originalen 7. oktober 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. oktober 2016. Besøkt 9. mai 2019.
4. ↑  Romer, A. S.; Parsons, T. S. (1985) [1977]. *The Vertebrate Body* (6th utg.). Philadelphia: Saunders. ISBN 978-0-03-058443-5.
5. ↑  Nicholson, H.A. (1880): *Manual of Zoology*, Blackwood And Sons. Original text
6. ↑  «Biology Online». Biology-Online.org. Besøkt 25. april 2013.
7. ↑  Ikeuchi, M.; Ogawa, Y.; Iwase, A.; Sugimoto, K. (3. mai 2016). «Plant regeneration: cellular origins and molecular mechanisms» (PDF). *Development*. 143 (9): 1442–1451. doi:10.1242/dev.134668. Besøkt 9. januar 2017.
8. ↑  Bosch T.C.G. (2007). «Why polyps regenerate and we don't: Towards a cellular and molecular framework for Hydra regeneration». *Developmental Biology*. 303: 421–433. doi:10.1016/j.ydbio.2006.12.012.
Tiljer i bunnen av færing med hull for opptaking. Foto: Andreas Vartdal 
**Tilje** eller **tile** er fra gammelt av navn både på golvflater i hus, ett enkelt golvbord og (maritimt) golvdekningen i en småbåt. Det kan og bety dansegolv: *Golvtil*. Ordet har norrønt opphav, *þilja*.

> Ti midt på gulvets tilje i den mannslagne ring   
> stod to med dragne knive og et belte spent ikring. 
> 
> 
> Jørgen Moe: Fanitullen
> 
> 

Ivar Aasen skiller i sin norske ordbok mellom disse ordene: Han noterer at *til* (intetkjønn) eller *tel* er mest utbredt, mens *tilja* er verbet *å tilja*. 

I småbåter er tilje treflakene en stiger på i rommene mellom toftene. I Nord-Norge er **plikt** vanlig. Lenger sør bruker en *plikt* eller *plitt* om en tilje som spisser av i skuten på båten (skottplikt). 

Tilja er til å taes opp når båten skal øses eller landsettes. Derfor er det boret hull i dem. Hullet kan være så stort at en får tak på tiljen med votten på.

> Seksring og Ottring lange,  
>  Aarer og Øskarre mange   
> Ved han vel at lage  
>  Og mage.  
> Tofte, Tilje, Pligt,  
> Mast og andet sligt,  
> Som er brugeligt  
> I Sølænders Stikt;  
> Sælger dem til Smellen  
> For Fellen  
> Blir betalt med Fisken paa Hjellen. 
> 
> 
> Petter Dass: Den Nordske Dale-Viise
> 
> 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Cellosonate i a-moll, op. 36** fra 1882–1883 er Edvard Griegs eneste verk for cello og klaver. Grieg dediserte verket til broren John Grieg, en pasjonert amatørcellist. 

Verket ble urframført 22. oktober 1883 i Dresden med Friedrich Grützmacher på cello og Grieg selv ved klaveret. Mottakelsen etter uroppføringen var ikke positiv. Grieg ble som så ofte ellers beskyldt for sviktende fantasi og mangelfull utarbeiding, en fordom Griegs kammermusikk har vært utsatt for fram til nå. Grieg uttalte seg flere ganger negativt om verket, blant annet fordi han mente det ikke viste noen framgang i utviklingen hans. I sonaten gjenbrukte Grieg temaer fra sin egen Sørgemarsj over Rikard Nordraak og Hyldningsmarch fra *Tre Orkesterstykker fra Sigurd Jorsalfar*, op. 56. 

Verket har likevel gått inn i standardrepertoaret. En kan spore Griegs evne til klanglig dialog mellom stryke- og klaverinstrument, dette var en egenskap Johannes Brahms framhevet i en omtale av Griegs duosonater. Formen er klassisk. Førstesatsen er på sonatesatsform med to temaer, en gjennomføringsdel og en presto-coda. Andresatsen er på en tredelt lied-form med en midtdel i moll (andante). Finalesatsen er igjen på sonateform der celloen gjentatte ganger spiller hovedtemaet som et høydepunkt.

Det tar vel 25 minutter å spille hele sonatens tre satser:

1. Allegro agitato
2. Andante molto tranquillo
3. Allegro molto e marcato

Diskografi
----------

* *Edvard Grieg, Arve Tellefsen, Eva Knardahl, Aage Kvalbein, Jens Harald Bratlie ‎– Fiolinsonate Nr. 3 I C-Moll, Opus 45 / Cellosonate I A-Moll, Opus 36* , Norsk Kulturråds Klassikerserie ‎– NKF 30045, 1986

Kilder
------

* *Edvard Grieg: Cellosonate a-Moll, op. 36*, kammermusikfuehrer.de

Eksterne lenker
---------------

* Klaus Henning Oelmann: *Zur Quellenlage von Edvard Griegs Cellosonate op. 36*, uni-saarland.de
* Cello Sonata, Op.36: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
**Hugo Mowinckel** (1868–1949) var en norsk forretningsmann og diplomat.

Mowinckel kom fra Bergen, og var sønn av kjøpmann August Christian Mowinckel og hans andre hustru Ingeborg Benedicte Müller. Han var fetter til statsminister Johan Ludwig Mowinckel. Som student i Kristiania utga han i 1895 sammen med Vilhelm Dons og Hjalmar Christensen den satiriske diktsamlingen *Rhythmeskvulp*, en parodi på nyromantikken, under pseudonymet «Adolescentulus Olsen». Han ble *cand. juris* i 1896, og ble året etter ansatt i den norsk-svenske utenrikstjenesten, fra 1898 som *attaché* ved ambassaden i Paris.

I 1894 hadde han kjøpt gården Holvik i Gloppen og bodde der tidvis. Han skaffet seg også fallrettigheter i Gloppeelva, og planla en regulering av Breimsvatnet for å drive industri. Disse planene ble det aldri noe av. I 1903 ble stiftelsesmøtet for Nordre Bergenhus presseforening avholdt på gården. Mowinckel solgte gården i Gloppen i 1917.

Mowinckel levde i årene før første verdenskrig i Cetinje i Montenegro, hvor han var norsk generalkonsul. Våren 1914 fikk han besøk av sin gamle studiekamerat Hjalmar Christensen, som senere skrev en bok om Balkan, *Byzanz-Balkan* (1923), og dediserte den til Mowinckel. Fra 1918 til 1922 var han Montenegros utsending til London og Paris, og særlig Fredskonferansen i Paris i 1919. I Bergen eide han «Villa Cetinje» på Fjøsanger, oppkalt etter byen i Montenegro.

Mowinckel var gift tre ganger: 1) i 1893 i Bergen med Christine Alexandra Bødtker(1867-), datter av sogneprest til Tveid Johan Ryberg Bødtker (1826-1908) (se slekten Bødtker) og Anne Sophie Steenbuch. Skilt i 1902, uten barn. Alexandra Bødtker ble senere gift med pianisten og komponisten Alf Klingenberg. 2) i Kristiania i 1908 med Aagot Nyquist (1876-), datter av generalmajor Otto Ludvig Nyquist og Margrethe Mohn. Skilt; 4 barn. Og 3) i London i 1920 med Helga Sandahl (1893 Bergen-), datter av skipskaptein Edvard S. og Amalie Salomonsen. 2 barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1922 for Bergen kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 2. august 1949[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rune Ottosen: *Fra fjærpenn til Internett*. Oslo: Aschehoug, 1996, s. 24.

Eksterne lenker
---------------

* Sogn og Fjordane fylkesleksikon[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni
 |
***BBC melder*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den kom ut i Harstad.

BBC melder ble startet av Arne Thorbergesen tidlig i 1943. Avisen var en typisk radioavis, den brakte BBC-nyhetene videre i en tid da radioapparatene var beslaglagt og det var forbudt å lytte til sendingene fra London.

Thorbergesen fulgte først sendingene fra en radio skjult på Helans fabrikk, der han jobbet som formann. Siden refererte han nyhetene muntlig for kjente som møtte opp hjemme hos ham. Da kretsen ble for stor delte man opp lytterne i grupper på fem, møttes i ulike hjem og varierte oppmøtestedene for at aktiviteten ikke skulle være så påfallende. Det endte med at Thorbergersen skrev ned nyhetene, møtte opp fem steder og hvert sted var nyhetsoppleser for 10-12 personer.

Etter hvert ble det enklere med avis. Den ble først skrevet på maskin med gjennomslag, i et opplag på 30 eksemplarer.

Mot slutten av krigen klarte man å lage en stensilert utgave. Stensileringen foregikk i en fabrikkbygning, der også radiolyttingen skjedde. Størstedelen av okkupasjonstiden skjulte man hele fire radioer på fabrikken. Et av apparatene var skult i et tomt fettfat. Under en razzia sikkerhetspolitiet foretok sparket en politimann til fatet så det rullet bortover gulvet – uten at skjulestedet ble avdekket.

Den stensilerte avisutgaven ble distribuert av speidergrupper, Rovers.

Referanser
----------

1. 1 2  Side 125-126. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
2. ↑  Side 148. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
Portal: Trondheim

Tilfredshet kirkegård og klokketårnet fra 1913.  Foto: Cato Edvardsen (2011) 
**Tilfredshet kirkegård** er en kirkegård ved området Elgeseter mot Nidelva og Harald Hardrådes gate sør for Trondheim sentrum. Kirkegården ble vigslet i 1898 etter at deler av eiendommen Tilfredshet var tatt i bruk som gravlund. De resterende parsellene fra Tilfredshet ble for øvrig regulert til samme formål i 1913. Kirkegården har et areal på om lag 106 dekar og har rundt 9000 gravsteder og 6000 urnegravsteder.

Tilfredshet kapell og det tilhørende krematoriet (oppført 1919) ligger sentralt på gravlunden sammen med klokketårnet (oppført 1919). Både kapellet og klokketårnet ble tegnet av arkitekt Nils Ryjord.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 542. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Kart over Tilfredshet kirkegård[*død lenke*] (Allslekt.org)

| * v
* d
* r
Kirkegårder i Trondheim |
| --- |
| Kors | Bratsberg **·** Byneset **·** Domkirkegården **·** Havstein **·** Havstein krigskirkegård **·** Heimdal **·** Ilen **·** Lade **·** Lademoen **·** Leinstrand **·** Leira **·** Moholt **·** Ranheim **·** Saupstad **·** Stavne **·** Tilfredshet **·** Tiller | Trondheims kommunevåpen |
HAZET *Assistent* med verktøy
En **verktøyvogn** eller **verkstedvogn** er en mobil beholder for verktøy og små deler som kan brukes for å organisere og gjøre disse tilgjengelige for bruk på et verksted.

Historie
--------

Den første vognen for håndverktøy ble produsert var Hazet sin *HAZET- Assistent*. Hyllegulvene var sammenleggbare, og tidlige modeller kunne også fås med en flyttbar trebenet arbeidskrakk.

Utforming
---------

En verkstedvogn har vanligvis fire hjul, hvorav ofte to faste og to svingbare med eller uten lås. De har ofte skuffer med ekspansjonsbeslag utstyrt med kulelager og en sentrallås. På toppen kan det være en boksformet beholder eller benkeplate i tre eller plast. Vanligvis er det et håndtak festet på en av kortsidene. Noen vogner har støtbeskyttelse rundt. Avhengig av behov kan det monteres forskjellig tilbehør.

En **verktøytralle** eller **verkstedtralle** er en type med bare 2 hjul som gjør dem enklere å transportere over trapper, fortauskanter, etc.

Se også
-------

* Verktøykasse
* Verktøytavle

Referanser
----------

1. ↑  Arkivert [Date missing] hos hazet.de [Error: unknown archive URL], Hazet-Werk, Remscheid, 2003.
**Pengepolitisk rapport** er en økonomisk rapport som utgis fire ganger i året (mars, juni, september, og desember) av hovedstyret i Norges Bank. Den publiseres som regel i mars, juni og oktober/november og inneholder bankens pengepolitiske dyptgående og predikerende analyse av ulike aktuelle markedsforhold og en medfølgende strategi for sentralbanken. Strategien, samt en rekke alternative strategier som tas i bruk ved uventede utviklingstrekk i norsk og internasjonal økonomi, gjelder frem til neste pengepolitiske rapport kommer ut.

Rapporten presenteres alltid i forbindelse med det av bankens ordinære rentemøter som foreligger etter endt kvartal, da ved en kringkastet presentasjon av sentralbanksjefen, og rapporten trykkes også i hefteform innen tre dager etter publiseringen.

Referanser
----------

1. ↑  Dersom sentralbanksjefen ikke har mulighet til å holde presentasjonen, er det visesentralbanksjefen som vikarierer i denne rollen.

Kilder
------

* Norges Bank – Pengepolitisk rapport
**Lesothos sentralbank** (eng: **Central Bank of Lesotho**, Sesotho: **Banka e Kholo ea Lesotho**) er sentralbanken i Lesotho. 

Hovedkontoret ligger i Lesothos hovedstad Maseru, det jobber ca. 200 personer her, i tillegg til ledelsen.

Historie
--------

Sentralbanken ble etablert i 1978, under navnet *Lesotho Monetary Authority*, og startet driften 2. januar 1980. Allerede i 1982 kom den lovendringen som ga banken sitt nåværende navn; Central bank of Lesotho, og den ble samtidig tillagt flere funksjoner enn den hadde i starten. 

I 2000 trådte den nye sentralbankloven i kraft, som ga sentralbanken betydelig større grad av uavhengighet. Samtidig definerer loven sentralbankens primære styringsmål, som er prisstabilitet.

Organisasjon
------------

Sentralbanken ledes av en sentralbanksjef (governor), som har med seg to visesentralbanksjefer. Sentralbanksjefen og visesentralbanksjefene utnevnes av kongen, etter råd fra landets statsminister. Sentralbanksjefen er samtidig administrerende direktør og styreformann. Resten av styremedlemmene utnevnes av landets finansminister. 

Sentralbanksjef pr juli 2018 er Dr. Retšelišitšoe Matlanyane.

Formål og målsettinger
----------------------

Formålsparagrafen sier at sentralbanken skal implementere en hensiktsmessig pengepolitikk, og tilby gode økonomiske råd, for nasjonens beste. 

Hovedmålsettingen er definert i sentralbankloven fra 2000, og er prisstabilitet. I tillegg skal sentralbanken bl.a.:

* sørge for et likvid, solvent og fungerende markedsbasert pengesystem
* formulere, vedta og utøve Lesothos pengepolitikk
* utstede, forvalte og innfri Lesothos valuta
* lisensiere og overvåke landets finansnæring
* forvalte landets valutareserver
* fungere som regjeringens bank
* sikre landets betalingssystemer og regulere kapitalmarkedene
* være en rådgiver overfor regjeringen i økonomiske spørsmål

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Lesothos sentralbank - *Board of Directors*, besøkt 30. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |