recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Pyl*** (originaltittel: *Пыль*) er en russisk film fra 2005, regissert av Sergej Loban.

Handling
--------

Hovedpersonen, Aleksei, er en passiv ung «outsider» med en oppblåst kropp og dårlig syn. Han gjør en monoton jobb, i en bedrift som produserer forbruksvarer. Han streber ikke etter noe som helst, vil ingenting, og er egentlig ikke interessert i noe i det hele tatt. Fritiden dedikerer han hovedsakelig til å lime sammen plast-modeller av små fly, noe som er ganske likt det han gjør på jobben. Han har tilsynelatende ingen foreldre. Han bor i bestemorens leilighet, som elsker barnebarnet sitt - og kjøper brukte klær til ham.

En dag inviterer administrerende direktør for Alekseis anlegg ham til kontoret sitt, hvor han møter to offiserer fra FSB som tilbyr ham å delta i et hemmelig eksperiment. Men uten at Aleksei vet det, gjelder forsøket en maskin som kan realisere folks mest elskede drømmer - som i Aleksei sitt tilfelle er en perfekt kropp. Når eksperimentet er fullført, skal han glemme alt han har opplevd. I tillegg kommer han til å dø snart, ettersom maskinens effekt på mennesker er like ødeleggende som radioaktiv stråling. Men Aleksei blir besatt av ønsket om å finne den mystiske maskinen, og føle seg perfekt igjen og igjen og igjen.

Skuespillere
------------

* Aleksej Podolskij — Aleksej
* Pjotr Mamonov — Pusjkar
* Gleb Mikhajlov
* Oleg Novikov — Oleg
* Nina Jelisova

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 27. april 2016.
2. ↑   www.imdb.com, besøkt 27. april 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Пыль (2005)
4. ↑  «Всенародно любимое»: секреты успешного кино со скромным бюджетом

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pyl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Pyl* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Ryan Moore** (født 23. august 1986 i Keene, New Hampshire i USA) er en amerikansk fotballspiller.

Moore spilte college-fotball da han studerte ved St. Lawrence University. Ved college spilte Moore også i National Premier Soccer League og under New Hampshire Phantoms i USL Premier Development League. Mens Moore var utvekslingsstudent i Kenya for hans siste semester spilte han for den keyanske fotballklubben Mathare United. Etter at han uteksaminert fra St. Lawrence prøvespilte Moore for RRFC Montegnée i Liège, Belgia i tre måneder, men ble ikke tilbudt noen kontrakt med klubben da prøvetiden var ferdig. Moore signerte sin første profesjonelle kontrakt som fotballspiller i 2010 da han ble signert av AC St. Louis. Moore gjorde sin profesjonelle debut som fotballspiller den 10. april 2010 i St. Louis sin aller første kamp, mot Carolina RailHawks.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 153920, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ryan Moore – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Moore – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Crepidophorus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore, slanke, blanke, fint hårete, mørke smellere. **Hodet** er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, vanligvis ganske lange, mer eller mindre sagtakkede. **Brystskjoldet** (pronotum) er rundet firkantet, gjerne noe lengre enn bredt. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er litt tilbaketrukket. **Dekkvingene** er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, som oftest med tydelige lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Denne slekten har larver som lever i muld i hule løvtrær, dette er nå et sjeldent habitat, og artene er derfor i stor grad truede.

Utbredelse
----------

Selkten er utbredt i den palearktiske sone, med én art i Europa, de øvrige i det nordlige Asia. Arten som forekommer i Norge er funnet noen få ganger rundt Oslo. Den er vurdert som sterkt truet (EN) i Norge. Internasjonalt er denne arten vurdert som nær truet (NT) .

Systematisk inndeling
---------------------

Artene ble tidligere gjerne plassert i slekten *Athous*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
					- Stammen Dendrometrini Gistel, 1856
						* Understammen Athoina Candéze, 1860
							+ Slekten ***Crepidophorus*** Mulsant & Guillebeau, 1863
								- *Crepidophorus expolitus* Gurjeva, 1987
								- *Crepidophorus laetus* (Candèze, 1879)
								- Nattsmeller, *Crepidophorus mutilatus* (Rosenhauer, 1847)
								- *Crepidophorus rufiventris* (Eschscholtz, 1822)

Referanser
----------

1. ↑  Artsdatabanken - nattsmeller
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Crepidophorus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Crepidophorus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Crepidophorus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Crepidophorus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Crepidophorus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Crepidophorus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Crepidophorus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Crepidophorus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
|  |
| **Denne artikkelen inneholder burmesisk skrift.** Hvis skrifttegn vises som spørsmålstegn, bokser, eller andre symboler, kan du få hjelp her. |
| * v
* d
* r
 |

**Pyithu Hluttaw** (ပြည်သူ့ လွှတ်တော်, pjìðṵ l̥ʊʔtɔ̀; «Representantenes hus») er underhuset i Pyidaungsu Hluttaw, Burmas bikammerlige politiske forsamling. Det består av 440 plasser, hvorav 330 velges direkte og 110 utpekes av Burmas væpnede styrker. Det første valget til Amyotha Hluttaw på 20 år ble avholdt 7. november 2010. Forsamlingen kom sammen første gang 31. januar 2011, og Thura Shwe Mann ble valgt til parlamentspresident. 1. april 2012 ble det holdt suppleringsvalg på 45 plasser.

Referanser
----------

1. ↑  «Burma's parliament opens new session». BBC News. 31. januar 2011.
2. ↑  «It is the victory of the people: Aung San Suu Kyi on Myanmar – World News – IBNLive». Ibnlive.in.com. 10. mai 2011. Arkivert fra originalen 6. april 2012. Besøkt 5. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (my) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Skolepenger** (terminavgift/studieavgift) er en avgift studenter (eller foreldre/foresatte) må betale for studieplass ved en utdanningsinstitusjon. Folkehøyskoler, privatskoler og Handelshøyskolen BI er eksempler på norske skoler som delfinansieres med skolepenger. Ellers er det først og fremst høyskoler og universiteter i utlandet som finansieres helt eller delvis med skolepenger fra studentene. Lånekassen tilbyr særskilte skolepengelån til studenter som går på institusjoner med egenbetaling.

Hel- eller delfinansiering
--------------------------

Skolepengene kan gå til hel- eller delfinansiering av en undervisningsinstitusjon. I mange tilfeller delfinansieres institusjonene med offentlige bidrag eller bidrag fra andre kilder. På enkelte skoler er skolepengene begrenset til kostnader forbundet med pensumsbøker, materialer, studiereiser eller bokostander på internatskoler.

Private grunnskoler
-------------------

Mens offentlige grunnskoler i Norge finansieres 100% av den enkelte kommune, kan private grunnskoler med spesielle formål (i hovedsak religiøse og pedagogiske) godkjennes for tildeling av statstilskudd, inntil 85% av driftsutgiftene, og i tillegg kreve skolepenger/foreldrebetaling. Typisk gjelder dette skoler etablert og drevet av trossamfunn og menigheter, Steiner- og Montesorriskoler, men også norske privatskoler i utlandet kan få støtte og kreve skolepenger. Offentlig tilskudd kan også gis for å kunne redusere foreldrebetaling for å finansiere SFO ved privatskoler. Dette gjelder godkjente friskoler og den tysk-norske og den franske skolen i Oslo.

Skolepengelån
-------------

For skoleåret 2020/21 var maksimalt skolepengelån til studenter i Norge og Norden 66 604 kroner. Om skolepengene er høyere, må studentene dekke det overskytende selv. Skolepengelån blir heller ikke omgjort til stipend og må tilbakebetales fullt og helt når utdanningen er avsluttet.
**Olof Rydbeck** (født 15. april 1913 i Djursholm, død 23. desember 1995 i Stocksund) var en svensk ambassadør og radiosjef. Han var sjef for Sveriges Radio fra 1955 til 1970, Sveriges FN-ambassadør fra 1970 til 1977 samt generalkommissær for UNRWA fra 1979 til 1985.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Olof Rydbeck var sønn av bankdirektør Oscar Rydbeck og Signe Olsson. Han giftet seg i 1940 med Monica Schnell, datter av rittmester Carl Gustaf Schnell og Hilda Hök.

### Diplomat

Etter å ha blitt fil.kand. i 1934 og jur.kand. i 1936 ved Uppsala universitet fikk Rydbeck ansettelse ved det svenske utenriksdepartementet som attaché. Året deretter inngikk han i den svenske representasjonen i Berlin under sendemann Arvid Richert, og i Ankara i 1941, men kom tilbake til Sverige i 1942. 

I 1945 var han attaché i Washington DC og ble forflyttet til Bonn i 1950. Han inngikk sammen med Sverker Åström, Axel Gjöres og Herman Eriksson i Sveriges første delegasjon til FN, ledet av Östen Undén. Denne delegasjonen søkte om og var med ved Sveriges inntreden i FN 19. november 1946. I år 1952 ble han byråsjef og UDs pressesjef. 

### Radiosjef

I 1955 forlot han diplomatiet og ble sjef for Sveriges radio, noe han forble i femten år. 

### Ambassadør

I 1970 kom Rydbeck tilbake til diplomatiet da han etterfulgte Sverker Åström som FN-ambassadør. Sitt først oppdrag på posten gjennomførte Rydbeck allerede før han offisielt tiltrådte, da han tok imot kronprinsen Carl Gustaf, og gjorde ham kjent med FN og den svenske delegasjonen.[] I 1976 var Rydbeck representant for Sikkerhetsrådet, da generalsekretæren utså ham til å forhandle om Vest-Saharas fremtid.

I 1977 overlot han posten til Anders Thunborg, og var i tre år ambassadør i London. 

I 1979 utså FN ham på forslag av den svenske regjeringen gjennom Hans Blix, til generalkommissær for UNRWA, FNs hjelpeorganisasjon for palestinske flyktninger, en stilling han innehadde til sin pensjonering i 1985.

Ved siden av de ordinære stillingene var Rydbeck også styremedlem i blant annet Svenska institutets råd, STTF, beredskapsnemnden for psykologisk forsvar og SRKs overstyre. 

I 1990 utgav Rydbeck sina memoarer, *I maktens närhet. Diplomat, radiochef, FN-ämbetsman* på Bonniers.

Utmerkelser
-----------

* Sixten Heymans pris 1977
* Kungliga Serafimermedaljen 1987

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Olof Rydbeck», Svensk biografisk leksikon-ID 6260[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w62023gq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   FinnGraven.se, www.finngraven.se, besøkt 18. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Sveriges dödbok 1901–2009 Swedish death index 1901–2009 (Version 5.0). Solna: Sveriges släktforskarförbund. 2010. Libris 11931231

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Denitrifisering** er en bakteriell prosess som skjer når nitrat (NO3-) omdannes til fritt nitrogen N2 eller lystgass (N2O). Det frie N2 har ingen påvirkning på miljøet, ettersom ca. 80 % av den atmosfæriske luft består av dette. Derimot er lystgasssen ikke god for miljøet, ettersom det bidrar til drivhuseffekt. Når denitrifikasjonsprosessen oppstår, er det når det er nitrat tilstede og i oksygenfrie forhold. Derutover skal det selvfølgelig også være denitrifiserende bakterier til stede, som kan omdanne og oppta den energien som oppstår i prosessen. For at de oksygenfrie forhold kan være til stede foregår prosessen i eller like under rotsonen, hvor oksygenen ikke ordentlig kan nå ned. Ettersom nitraten ikke kan binde seg til jorden følger den med vannet i vannløpet, underveis i vannløpet trenger noe av vannet ned til den oksygenfri sone hvor denitrifikasjonsbakteriene befinner seg i jorden, kan prosessen foregå. I prosessen omdanner bakteriene nitratet til oksygen som de selv har nytte av og til det frie N2, som det også er nevnt tidligere. Derved kan man si at det skjer denne prosess:

⇒N O3- → N2 + 3O2

Den oksygen som bakteriene omdanner, bruker de selv til respirasjon, slik at de på den måten skaffer energi til deres egen overlevelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** NKC
 |
**Olon Sume** (eller **Olon Sume-in Tor**) er et arkeologisk funnsted i den nordre del av banneret (fylket) Darhan Muminggan forente banner i byprefekturet Baotou i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Funnene gjort der er svært allsidige. 

Byen kan ha vært bispesete for Østens kirke, og hadde på 1200-tallet (i Yuan-dynastiets tid) muligens også en katolsk kirke. 

Et stort antall gravsteiner funnet her er smykket med kristne kors av syro-orientalsk type. 

Den kinesiske regjering har på senere år (2000-tallet) begynt å utvikle stedet som turistattraksjon.

Koshang?
--------

Siden 1930-årene er stedet av noen forskere blitt identifisert som restene etter den gamle byen **Koshang**, som den nordlige hovedstad for middelalderfolket öngötenes konger. Men denne identifikasjonen er ikke sikker, mener andre, og det er mulig at Koshang lå et godt stykke lenger sør, sønnenfor Daqingfjellene.

Referanser
----------

1. ↑  Tjalling H. F. Halbertsma: *Early Christian Remains of Inner Mongolia*, Leiden: Brill, 2008, s 150-157

Litteratur
----------

* Tjalling H. F. Halbertsma: «Tracing the Gobi — Nestorian Gravestones in Inner Mongolia», i *Asian Art Newspaper*, mai 2003.
* Tjalling H. F. Halbertsma: *Early Christian Remains of Inner Mongolia*, Leiden: Brill, 2008
* Walther Heissig: *Die mongolischen Handschriften-Reste aus Olon süme, Innere Mongolei (16.-17. Jhdt.)*, serien Asiatische Forschungen, Wiesbaden: Harrassowitz, 1976.
* Nicholas Poppe: «A Fragment of The Bodhicaryavatara From Olon Sume», i *Harvard Journal of Asiatic Studies*, Vol. 17, No. 3/4 (Harvard-Yenching Institute, Dec. 1954), s. 411-418

Eksterne lenker
---------------

* Tjalling H. F. Halbertsma: *Nestorian Remains of Inner Mongolia: Discovery, Reconstruction and Appropriation*, 2007 PDF-fil
**Linying** (kinesisk: 临颍县; pinyin: *Línyǐng Xiàn*) er et fylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Luohe.

Fylket hadde 687 174 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Xiaoshangbroen (*Xiaoshang qiao*, 小商桥) og Shoushanstelen og Shoushanplattformen (*Shoushanbei yu Shoushantai*, 受禅碑与受禅台) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

I fylket Linying ligger den såkalte siste maoistiske landsby i Kina, Nanjie.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside Arkivert 14. august 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Akademiet for yngre forskere** er en norsk forening stiftet i 2015 for forskere som arbeider i Norge. Formålet med organisasjonen er å tilby yngre forskere en ramme for faglige diskusjoner og utvikling.

Medlemskap er begrenset til fire år, og kun forskere som ikke har fylt eller fyller 39 år i opptaksåret, kan bli tatt opp som medlemmer. Akademiet kan bestå av inntil 40 medlemmer som arbeider i Norge, samt 10 internasjonale medlemmer som arbeider i utlandet med tilhørighet til et norsk forskningsmiljø. Leder i 2022-2023 er Nils Hallvard Korsvoll.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss». *Akademiet for yngre forskere*. Besøkt 31. mars 2021.
2. 1 2  «Vedtekter for Akademiet for yngre forskere» (PDF).
3. ↑  «Nils Hallvard Korsvoll og Marte Cecilie Wilhelmsen Solheim er ny leiarduo i Akademiet for yngre forskarar». *Akademiet for yngre forskere*. Besøkt 18. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesider Besøkt 31. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
En Belisha-lampe på toppen av sin stripete stang. Dette eksempelet har også en lykt for å lyse opp fotgjengerfeltet om natten.
**Belisha beacon** /bəˈliːʃə/ («belisha-lamper») er en gulfarvet kuleformet lampe på toppen av en høy, svart og hvit stang, som markerer fotgjengeroverganger på veier i Storbritannia, Irland og i andre land som er historisk påvirket av Storbritannia, slik som Hongkong, Malta og Singapore. Lampene er oppkalt etter Leslie Hore-Belisha (1893–1957), den britiske transportministeren som i 1934 fikk bygget lamper til fotgjengeroverganger, som var merket med store metallstykker nedfelt i veibanen. Disse overgangene ble senere malt i sorte og hvite striper, og ble dermed kjent som «sebrafelt» (zebra crossing). Juridisk har fotgjengere prioritet (foran hjultrafikk) på slike overganger. I 1948 produserte Central Office of Information en kortfilm som viste den riktige måten å bruke et fotgjengerfelt (uten striper på denne tiden).

Diagram for Belisha-lampe fra NZ Transport Agency, trafikkmyndigheten på New Zealand.
Belisha-lamper gir ekstra synlighet til fotgjengeroverganger for bilistene, først og fremst på natten. I Storbritannia blinker lampene med en takt av 750 ms på, 750 ms av, i henhold til Britisk Standard BS8442-2015, Avsnitt 12. Enkelte fotgjengerfelt er innstilt slik at hver lampe blinker vekselvis til den andre siden, men de faller ofte ut av synkronisering over tid. Dette er blitt utbedret gjennom innebygget synkronisering og nye funksjoner for høy synlighet, som er inkludert i patent GB2549455.

Referanser
----------

1. ↑  «Public Information Films | 1945 to 1951 | Film index | Pedestrian Crossing». Besøkt 5. mars 2017.
2. ↑  British Standard BS8442-2015, para 12
3. ↑  High Visibility Belisha Beacon Patent No: GB2549455 - owner Ticknall Solar Ltd
Earthrise, 24. desember 1968
**Earthrise** (engelsk, «jordoppgang») er navnet som ble gitt NASAs bilde AS8-14-2383 som ble tatt av astronauten William Anders på den historiske Apollo 8-romferden, den første bemannede reisen til månen. Apollo 8 landet ikke på månen; bildet ble tatt mens Apollo 8 gikk i bane rundt den.
Den kjente naturfotografen Galen Rowell kalte bildet det mest innflytelsesrike naturbildet noensinne.

Fra månens overflate kan en observatør ikke se jorden stå opp på samme måte som man fra jorden kan se solen eller månen stå opp. Dette er fordi månen alltid vender samme side mot jorden. Fra ethvert sted på månen ser jorden derfor ut til å alltid stå på omtrent samme plass. På grunn av librasjon kan det visse steder på månen være mulig å se noe som kan kalles jordoppgang.

Fra månen kan man se noe som ligner månefaser på jorden. Disse har samme rytme som de månefasene man kan se fra jorden. Dette er grunnen til den halvveis opplyste kloden på bildet.

I 1969 lanserte US Postal Service et frimerke (Scott # 1371) til minne om Apollo 8's reise rundt månen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Earthrise – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Astronomi
**Belidae** er en artsfattig familie av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea) og lever bare på den sørlige halvkulen. De fleste av de kjente artene lever i Australia. Belidene er gjerne ganske store, avlange og slanke snutebiller. De fleste artene er knyttet til bartrær i familiene Podocarpaceae og Phyllocladaceae, men billene kan også finnes på akasier og på ulike slags blomster. I mange inndelinger inkluderes også familien Oxycorynidae i Belidae. Belidae i snever forstand er kjent fra Australia, New Zealand, Argentina, Brasil og Chile.

Utseende
--------

Gjerne middelsstore (ofte 15 – 20 mm), avlange, sylindriske biller. Noen arter etterligner giftige biller i familien rødvinger (Lycidae) og er farget i rødt og svart, ellers er det ofte mørkfargede med mønster dannet av lyse skjell. **Hodet** er trukket ut til en lang, sylindrisk snute som vanligvis er lengre enn resten av hodet. Antennene er festet omkring midten av snuten, de er 11-leddete, noe tykkere mot spissen, men uten en markert kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med avrundede sidekanter. **Dekkvingene** er parallellsidige, ofte trukket ut til en spiss bakerst. **Beina** er kraftige, frambeina er ofte noe forlenget. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite. Det tredje leddet er tolappet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Belidae** Schönherr, 1826
					- Underfamilien Aglycyderinae – ofte regnet til Oxycorynidae
					- Underfamilien Belinae = Belidae i snever forstand. ca. 100 arter i 25 slekter.
						* Slekten *Belus*
						* Slekten *Pachyura*
						* Slekten *Rhinotia*
					- Underfamilien Oxycoryninae – ofte regnet til Oxycorynidae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Belidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Belidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Belidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Belidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Belidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Belidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Belidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder av noen australske arter av Belidae

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Europa II
Rolls-Royce RZ-12
Coralie
Astris
**European Launcher Development Organisation** (ELDO) var en organisasjonen med formål å bygge en europeisk bærerakett, ELDO-A. Den ble opprettet 29. mars 1962, men de formelle avtalene var først på plass i 1964. Det var seks europeiske medlemsland: Belgia, Frankrike, Italia, Nederland, Storbritannia og Tyskland (vest) samt Australia.

Etter planen skulle Storbritannia bygge første trinn av raketten, Frankrike andre trinn og Tyskland det tredje. Satellittene skulle utvikles i Belgia og Italia, mens Nederland skulle ta seg av telemetri og fjernkontrol. Raketten skulle avfyres ifra Woomera i Australia.

ELDO-A, som senere ble omdøpt til Europa-1, skulle være 31,7 m lang og veie mer enn 110 tonn. Planen var at man i 1966 skulle være i stand til å sende 1 000-1 200 kg i kretsløp 500 km over Jordens overflate. Utprøvningene av det første trinnet gikk bra, men fulgte ikke helt tidsplanen, og i 1966 ble det bestemt at man skulle bygge en fire-trinsrakett i stedet. Den skulle skytes opp ifra Kourou i Fransk Guyana.

Etter en rekke mislykkede oppskytninger trakk Storbritannia og Italia seg ifra organisasjonen i 1969 og Europa-1 prosjektet ble oppgitt i 1970. Isteden begynte man utviklingen av Europa-2, som også ble oppgitt etter en mislykket oppskytning 5. november 1971. Organisasjonen satte da igang et enda mer ambisiøst prosjekt, Europa-3. Det forlot aldri tegnebrettet, men skulle senere danne grunnlaget for den senere svært suksessfulle Ariane-løfteraketten.

I 1975 ble ELDO en del av ESA.

Se også
-------

* ESRO

Eksterne lenker
---------------

* The Encyclopedia of Astrobiology, Astronomy, and Spaceflight
* U.S. Centennial of Flight Commission

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopedia of Australian Science **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Generalinspektør** har flere betydninger.

Norge
-----

I Norge var generalinspektør tittelen på hovedansvarlig offiser i én av Forsvarets forsvarsgrener: Generalinspektøren for Hæren, Generalinspektøren for Sjøforsvaret, Generalinspektøren for Luftforsvaret og Generalinspektøren for Heimevernet. I tillegg kommer Generalinspektoratet for informasjonsinfrastruktur.

USA
---

I USA er generalinspektør (engelsk *inspector general*) en tjenestemann med ansvar for å granske virksomheten til et offentlig organ. Alle føderale departementer og frittstående etater har en generalinspektør, som rapporterer direkte til ledelsen og samtidig er pålagt å holde Kongressen direkte orientert. Generalinspektørene skal bidra til at organisasjonen oppnår sine målsetninger ved å benytte en systematisk og strukturert metode for å evaluere og forbedre effektiviteten og hensiktsmessigheten av organisasjonens prosesser og programmer, og skal forebygge og bekjempe sløsing og svindel med føderale midler.

Referanser
----------

1. ↑  *Generalinspektør* i Store norske leksikon
2. ↑  Council of the Inspectors General on Integrity and Efficiency - Ignet.gov Arkivert 8. mars 2005 hos Wayback Machine.
**Gaius Suetonius Paulinus** (også stavet **Paullinus** (levde i 1. århundre) var guvernør i romersk Britannia fra år 58 til 62.

I 42 ble han sendt med praetors rang til Mauretania for å stanse et opprør, og han ble rask forfremmet til legionslegat (kommandant for en legion.) Han var den første romer som krysset Atlasfjellene.[]

I 58 ble han utnevnt til guvernør i Britannia. Han gikk hardt til verks for å stoppe opprør, spesielt i dagens Wales. Mens han angrep druidene på Mona startet Boudicca sitt opprør i 61. Hun plyndret og brente provinshovedstaden Camulodunum og byene Verulamium og Londinium. Paulinus rykket hurtig fram langs Watling Street og møtte Boudicca et sted utenfor Londinium. Selv om romerne var i klart mindretall, seiret de takket være sin overlegne taktikk og disiplin og bedre krigsutstyr.[] Det var også til stor hjelp for romerne at Paulinus hadde klart å velge slagmark, slik at hærene møttes i et område som passet godt for den romerske taktikken.[]

I 62 kalte keiser Nero ham tilbake til Roma. Han ble konsul i 66. Etter at Galba døde i januar 69 valgte Paulinus å lede styrkene til Otho mot Vitellius. Han vant en seier ved Cremona, men Otho tapte samtidig ved Bedriacum. Paulinus sto dermed på den tapende siden, men ble benådet i 69. Hva som skjedde med ham videre er ikke kjent.

Referanser
----------

1. 1 2   Dictionary of African Biography[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Quintus Veranius** | **Romersk guvernør i Britannia**(58–62) | Etterfølger:**Publius Petronius Turpilianus** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNE
 |
**Jean Parisot de Valette** (født 1494, død 21. august 1568) var en fransk adelsmann og den 49. stormester av malteserordenen fra 21. august 1557 og fram til sin død i 1568. Som johanitterridder gikk han inn i ordenen i *Langue de Provence*, og utmerket seg i kampene mot muslimske tyrkerne, eller mer presist Det osmanske rike, i kampene om Rhodos i 1522. Som stormester for johanitterordenens arvtaker, malteserordenen, ble Valette ordenens helt og mest framstående leder. Han kommanderte motstanden mot osmanene ved den store beleiringen av Malta i 1565. Festningen på Malta, som i dag er hovedstaden Valletta, har navn etter stormesteren og er også stedet hvor han ble gravlagt.

Liv og virke
------------

### Tidlige liv

Han ble født inn i den franske adelsfamilien Valette i Quercy i sørvestlige Frankrike og som hadde vært en betydningsfull familie i mange generasjoner. Flere medlemmer hadde deltatt i korstogene. Jean Parisots bestefar, Bernard de Valette, var ridder og kongens ordinans, og hans far Guillot de Valette var *Chevalier de France*, fransk ridder. Jean Parisot var en fjern fetter (via deres felles forfedre Almaric, *seigneur de Parisot*) av Jean Louis de Nogaret de La Valette (1554-1642), den første hertug av Épernon.

Selv om hans fødselsår vanligvis er oppgitt som 1494 hevder begge krøniker av den store beleiringen av Malta, Francisco Balbi di Correggio og Hipolito Sans, at han var 67 år på den tiden, således hevder at han var født i 1498. I sin historie om johanitterordenen sier 1700-tallshistorikeren René-Aubert Vertot at Valette faktisk var av samme alder som både Suleiman I og Lala Mustafa Pasha (kommandanten av de osmanske landstyrkene), noe som ville bety at han faktisk var 70 år ved tiden av beleiringen.

Svært lite annet er kjent om de Valettes tidlige år. Han gikk inn johanitterordenen da han var tjue år gammel en gang rundt 1514, og han vendte aldri tilbake til Frankrike eller sin familiens eiendommer fra denne dagen.

Referanser
----------

1. ↑  Hans offisielle navn var Jean de La Valette mens Parisot ble vanligvis brukt som kjælenavn. Han er som oftest referert til som «Jean de Valette» etter som han aldri benyttet «La» i løpet av sin levetid, skjønt medlemmer av Valette-familien benyttet begge versjoner på samme tid.
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Amalric de La Valette-Parisot
4. ↑  «Jean Parisot de la Vallette». South African Relief Organisation of the Order of Malta.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Gaius Mucius Scaevola, av Louis-Pierre Deseine (1749-1822)
**Gaius Mucius Scaevola** var en romersk ungdom, berømt for sitt mot. I 508 f.Kr. beleiret styrker fra den etruskiske byen Clusium Roma og Gaius Mucius forsøkte, med godkjenning av det romerske senatet å snike seg inn i etruskernes leir og myrde deres konge, Lars Porsenna.

Hans forsøk mislyktes, da han ikke klarte å identifisere Porsenna og myrdet en annen i leiren. Mucius ble tatt til fange og erklærte: «Jeg er Gaius Mucius, en borger av Roma. Jeg kom her som en fiende for å drepe min fiende og jeg er så klar for å dø som jeg er for å drepe. Vi romere handler modig, og når skjebnen rammer så lider vi modig.» Han erklærte også at han var en av tre hundre romere som var villig til å gi sitt liv for å drepe Porsenna. 

For å vise sitt mot holdt Mucius sin ene hånd i et av etruisernes leirbål, noe som for ettertiden gav han tilnavnet *Scaevola*, i betygningen venstrehendt. Porsenna ble imponert over den unges mot og løslot han, så han fritt kunne vende tilbake til Roma. Det er ikke klart hvorvidt historien om Mucius faktisk har skjedd, eller om det er en myte.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gaius Mucius Scaevola – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Skadefelling** er i Norge en skademotivert jakt på enkeltindivider av gaupe, jerv, bjørn eller ulv, for å stanse eller forhindre skader på bufe eller tamrein med hjemmel i viltloven § 12 og forskrift. Skadefelling er kun et virkemiddel for å avhjelpe akutte skadesituasjoner, mens bestandsreguleringer som sådan skjer gjennom lisensfelling eller kvotejakt.

Skadefelling av kongeørn kan gis for å stoppe en pågående skadesituasjon, men det tillates ikke felling av preventive årsaker. Vedtak om skadefelling er frikoblet fra grunneierretten.

Fellingstillatelse gis kun innenfor den kvote og områdeavgrensning som rovviltnemnda eller Direktoratet for naturforvaltning har satt.

Skadefelling av ulv er omstridt i Norge.

Se også
-------

* Fellingstillatelse

Referanser
----------

1. ↑  «Forskrift om felling av viltarter som gjør skade eller som vesentlig reduserer andre viltarters reproduksjon - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 29. januar 2019.
2. ↑  Frode Andresen (8. januar 2019). «Her er demonstrantene på «ulvebussen»: - Stor frustrasjon». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 29. januar 2019.
**Ferdinand Brunetière** (19. juli 1849 – 9. desember 1906) var en fransk Journalist, kritiker og litteraturhistoriker.

Liv og virke
------------

Brunetière ble født i Toulon i departementet Var i provinsen Provence. Etter skole i Marseille studerte han i Paris ved Lycée Louis-le-Grand. Han satte seg i fore å bli lærer, og forsøkte å komme inn på École normale supérieure, men klarte det ikke opptakskravene. Utbruddet av krigen i 1870 forhindret ham å prøve igjen. Han ble privatlærer og skrev bokanmeldelser. Etter utgivelsen av en rekke vellykte artikler i *Revue Bleue*, ble han knyttet til *Revue des Deux Mondes*, først som bidragsyter, deretter som sekretær og underredaktør, og til sis i 1893 som hovedredaktør. Det samme år ble han valgt inn i Académie française (Franske akademiet).

I 1886 ble Brunetière utpekt som professor av fransk språk og litteratur ved École Normale, en stor ære for en som ikke hadde kommet seg fram gjennom de akademiske gradene; senere hadde flere posisjoner ved Sorbonne og andre steder. Han ble dekorert med æreslegionen i 1887.

Blant Brunetières mest representative verk finner vi samlinger av artikler, som *Études critiques sur l´historie de la littérature française* (8 band, 1880-1907), samt forelesninger, som *L´évolution des genres dans l´historie de la littérature français* (1892), *Essais sur la littérature contemporaine* (1892-95), *L´évolution de la poésie lyrique en France au dix-neuvième siècle* (1894), *Vicot Hugo* (1902), *Honoré de Balzac* (1906) samt *Historie de la littérature française classique* (1904-17), fullført etter Brunetières død av hans elever.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Faure, Michel (mai 1981): «Le Retour au jansénisme dans l’institution critique» i: *Littérature*, nr. 42. (fr)
* Hecht, Jennifer Michael (2003): *The End of the Soul: Scientific Modernity, Atheism and Anthropology in France*, New York: Columbia University Press, s. 172–176. ISBN 978-0-231-12846-9 (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferdinand Brunetière – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ferdinand Brunetière – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |

Portal: Litteratur
**Skabbmidd** (*Sarcoptes scabei*) er en parasittisk midd i familien Sarcoptidae. Den lever særlig på rødrev, men også på andre dyr, inkludert mennesket. Skabbmidden lever i ganger den graver i huden på verten. 

Skabbmidd på rev, ble første gang påvist i Norge (Lierne i Nord-Trøndelag) i 1976. Dit kom den fra Sverige der det første tilfellet ble påvist i 1972. Svensk rev ble smittet av rev som innvandret fra Finland, der skabb ble påvist alt på 1960-tallet. Finsk rev fikk trolig smitten via Russland.

Utseende
--------

Skabbmiddhunn er 0,4 mm lang.
Skabbmiddhann er 0,2 mm lang.

Levevis
-------

Den borer seg inn i vertens hud og legger egg. Eggene klekker etter 3–10 døgn og blir til små larver som kryper rundt på hudoverflaten der de gradvis utvikles til voksen midd, etter først å ha gjennomgått et nymfestadium. Derfra gjentar syklusen seg. Skabbmidd kan leve opp mot 3–4 uker.

Sykdomsspreder
--------------

Skabbmidd forårsaker hudsykdommen skabb hos mennesker. Når rødrev, og andre rovpattedyr blir angrepet kalles sykdommen som oppstår, reveskabb. Reveskabb smitter imidlertid også til andre dyr, som f.eks. andre hundedyr og kattedyr. Kjæledyr som smittes bør behandles av veterinær. Midden kan også forårsake intens kløe hos mennesker.

Mange andre midd angriper pattedyr og fugler på lignende vis. Et eksempel er midden *Chorioptes bovis* (familien Psoroptidae) som forårsaker haleskabb hos storfe.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skabbmidd* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Skabbmidd* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Skabbmidd* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Skabbmidd* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Skabbmidd* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sarcoptes scabiei* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Sarcoptes scabiei* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Sarcoptes scabiei* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ferdinand August Schünemann Rojahn** (født i Gandersheim, Braunschweig 18. september 1822, død i Kristiansand 19. mai 1900) var domorganist og kapellmester.

August Rojahn kom til Norge i 1840 sammen med sin far, kontrabassisten Johan Friedrich Gottlieb Rojahn (1798-1882), som medlemmer av det berømte, tyske orkesteret Harz-Verein. Faren ble ansatt ved Christiania Theaters orkester. Moren var Dorothe Philipine Schünemann (1802-1878)..

August var utdannet ved musikkonservatoriet i Hildesheim og hos Schwenke i Hamburg. Han ble i 1853 kapellmester ved Det norske Theater i Bergen, hvor Henrik Ibsen på en tid var sceneinstruktør. Da han i 1857 sluttet ved teateret hadde han allerede året før blitt ansatt som dirigent for Musikselskabet Harmoniens orkester i Bergen.

Han ble en 27. april 1859 gift med skuespillerinnen Birgitte Cornelia Gulbrandsen. Bryllupet sto i Davik i Bremanger. Samme år flyttet ekteparet til Kristiansand, hvor han ble organist i domkirken, og hvor hun fungerte som musikkpedagog.

Etterkommere
------------

Eldstesønnen cand. theol. Gottlieb Ferdinand Rojahn (1860-1928) ble lektor, forfatter, organist og sanginstruktør i Tønsberg, mens en yngre sønn, Ingarth Rojahn (1869-1956) ble komponist, korinstruktør og organist i Haugesund.

Referanser
----------

1. ↑  Også broren, fiolinisten Friedrich Wilhelm Rojahn (1820-1886), fulgte med til Norge. Han var først instruktør for militærmusikken i Fredrikstad, og ble senere kirkeorganist i Skien.

Litteratur
----------

* Herresthal, Harald 1993: *Med Spark i Gulvet og Quinter i Bassen. Musikalske og politiske bilder fra nasjonalromantikkens gjennombrudd i Norge*. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 82-00-21764-7
* Kragemo, Helge Bergh og Kari Michelsen 1980: «Rojahn, norsk musikerslekt» (s. 505-506). Kari Michelsen (red): *Cappelens musikkleksikon*, bind 5. Oslo: Cappelen forlag. ISBN 82-02-03688-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
InterContinental The Grand, Delhi, India
**InterContinental** er navnet på en kjede av topp luksushoteller som ble grunnlagt etter andre verdenskrig av Pan Am, under dets leder Juan Trippe. Det drives i dag av *InterContinental Hotels Group*. Hotellkjeden eier og opererer over 200 hoteller i mer enn 75 land i alle fem verdensdeler,

Historie
--------

InterContinental startet i 1946 da det første hotell ble åpnet i Belém, Brasil. I 1981 solgte moderselskapet *InterContinental Hotels Corporation* hotellkjeden til det britisk baserte *Grand Metropolitan*. og igjen i 1988 ble kjeden solgt til det japansk baserte *Saison Group*

Galleri
-------

* AmsterdamAmsterdam
* DelhiDelhi
* Frankfurt am MainFrankfurt am Main
* HongkongHongkong
* SingaporeSingapore
* WienWien
* WarszawaWarszawa
* Washington, D.C.Washington, D.C.
* YokohamaYokohama

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) InterContinental hotels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Golofa spatha*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (35–45 millimeter), rødbrun hornbille. Kroppen er nokså matt, i alle fall hos hannene. Hannen har et langt, tynt, litt krumt horn på hodet og et langt, nesten rett horn på pronotum, dette har en kraftig brem av gulke hår på forsiden i nesten hele lengden. Hunnen mangler disse hornene.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Peru.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa spatha* Dechambre, 1989

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa spatha* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa spatha* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Golofa spatha* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Jon Tvedte** (født 28. mars 1915 i Risør, død 6. februar 1970 ) var en norsk flyger og offiser. Han ga også ut tre bøker om flygning.

Tjeneste
--------

Jon Tvedte, i midten, som instruktør for det første jagerflygerkullet i Little Norway  Foto: Fra Nasjonalbiblioteket 
Tvedte ble utdannet flyger i Hærens flyvåpen i 1935. I 1940 var han elev ved Krigsskolen, og deltok i kampene i Norge, men ble hardt skadet i et tysk bombeangrep mot flyplassen på Setnesmoen. Han kom seg etterhvert til Little Norway i Canada, der han ble instruktør for de norske flyelevene. Seinere kom han til 332 skvadron der han etter hvert ble skvadronsjef.

Etter krigen fortsatte Tvedte i Luftforsvaret, og var blant annet stasjonsjef på Bardufoss flystasjon. Han forlot Luftforsvaret i 1961. Han var da oberstløytnant.

Utmerkelser
-----------

For sin innsats under andre verdenskrig, ble Tvedte tildelt blant annet St. Olavsmedaljen med eikegren og Distinguished Flying Cross.

Bibliografi
-----------

* *Opp med Spitfire*, 1946
* *Verden får vinger*, 1948
* *Flyvningen–det moderne eventyr*, 1958

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsannonse». *Aftenposten*: 13. 10. februar 1970.
2. 1 2  H. B. (7. februar 1970). «Jon Tvedte død (nekrolog)». *Aftenposten*: 22.
3. ↑  «Fra statsråd i går». *Aftenposten*: 3. 13. august 1949.
4. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 200. ISBN 8250421906.

Kilder
------

* Nekrolog Aftenposten 7. februar 1970
* *Luftforsvarets historie* bind 2
* *Hærens og marinens flyvåpen 1912 - 1945*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
***Golofa xiximeca*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (40–50 millimeter), rødbrun hornbille. Hannen har et langt, tynt, litt krumt horn på hodet, dette har noen korte tenner på oversiden, og et langt, bredt, svart, foroverkrummet horn på pronotum. Dette er noe utvidet i spissen og danner en "paraply" over hodet, på forsiden kledt med gule hår. Hunnen mangler disse hornene.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Mellom-Amerika, i alle fall i Mexico.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa xiximeca* Morón, 1995

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa xiximeca* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa xiximeca* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa xiximeca* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Golofa xiximeca* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Jonang** (tibetansk: ཇོ་ནང, wylie: *Jo-nang*) er en skole i tibetansk buddhisme. Dens opprinnelse i Tibet kan spores tilbake til Yumo Mikyo Dorje i det 11. århundre, men den ble bedre kjent gjennom Dolpopa Sherab Gyaltsen (1292–1361), en munk som opprinnelig tilhørte Sakya. På slutten av 1600-tallet annekterte den 5. Dalai Lama Ngawang Lobsang Gyatso ( ངག་དབང་བློ་བཟང་རྒྱ་མཚོ་, 1617–1682) skolens kloster, ga det til gelug-skolen og erklærte Jonang som kjettersk.

Jonang gjenopprettet sitt religiøse og politiske senter i områdene til Golokfolket, Nakhi og mongolene i Kham og Amdo, hvor den fikk sitt sete (gdan sa) ved Dzamthangklosteret og har fortsatt sin praksis uten avbrudd frem til våre dager. Omkring 5000 munker og nonner utøver idag sin praksis i utkanten av den historiske Gelug-innflytelse. Deres lære fikk større utbredelse på 1800-tallet da Rimebevegelsen oppfordret til studier av skoler utenfor Gelug-tradisjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Gruschke, Andreas (2002). «Der Jonang-Orden: Gründe für seinen Niedergang, Voraussetzungen für das Überdauern und aktuelle Lage». I Blezer, Henk; Zadoks, A. *Tibet, Past and Present: Tibetan Studies 1*. Proceedings of the Ninth Seminar of the International Association for Tibetan Studies, Leiden 2000. Brill. s. 183-214. ISBN 978-90-04-12775-3.
2. ↑  Gruschke, Andreas (2001). *The Cultural Monuments of Tibet's Outer Provinces: The Gansu and Sichuan Parts of Amdo, Vol 2*. Bangkok: White Lotus Press. ISBN 978-9747534900.