recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Frontispisen til *Flora Lapponica*
***Flora Lapponica*** er regnet som det viktigste av de tidlige verkene til den svenske naturvitenskapsmannen Carl von Linné. Verket ga kjennskap til plantelivet i trakter som da var nesten ukjente for vitenskapen og verdenen utenfor. Verket ble utgitt i 1737.

Carl von Linné foretok sommeren 1732 en reise til Lappland for å studere og samle inn planter. En av lærerne hans, Olof Rudbeck d.y. hadde foretatt en liknende reise i 1695, men den store brannen i Uppsala i 1702 hadde ødelagt det meste av samlingene og notatene til Rudbeck. I samtaler med Rudbeck fikk Linné etter det han selv sier «en utrolig lengsel etter de lapplandske fjellene». Med støtte fra Rudbeck søkte Linné Vitenskapsselskapet i Uppsala om midler til en ny lapplandreise. Linné gjorde flittige notater på reisen og disse ble utgitt første gang i engelsk oversettelse i 1811.

I denne fremmede verden samlet han inn en mengde til da ukjente planter, som skulle bli materialet til *Flora Lapponica*, det kanskje mest betydeligste av de tidlige verkene til Linné, og det første verket som redegjorde den lapplandske floraen. Verket ble likevel ikke trykt og utgitt før i 1737.

Eksterne lenker
---------------

* Nettutgave av Arkivert 8. april 2008 hos Wayback Machine. *Flora Lapponica* Arkivert 8. april 2008 hos Wayback Machine.
* Linnés reise til Lappland
* Naturhistoriska riksmuseet om Linné

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
SUNO gjenåpnes etter Katrina-orkanen.
**Southern University at New Orleans**  (forkortet **SUNO**) utgjør en av campusene i Southern University System og er et delstatseid universitet i New Orleans i delstaten Louisiana, USA. 

SUNO ble åpnet i New Orleans 1956 som en underavdeling av Southern University and A&M College (SUBR) i Baton Rouge. Orkanen Katrina rammet SUNO hardt, og studenttallet ved hele Southern University System falt med nesten 1 500 i 2005. I ettertid har aktiviteten blitt gjenopptatt på nivået før orkanen, og søknadstallene er stigende.

Universitetets skoler og avdelinger er:

* College of Arts and Sciences
* College of Business and Public Administration
* College of Education
* College of Social Work

Ved *SUNO* var det ca. 5 000 studenter i 2006, og skolepengene var samtidig på US$ 2 990 for studenter fra delstaten. Studenttallet falt fra om lag 2 450 i 2004 til ca. 3 000 i 2005, men tok seg siden opp igjen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Southern University at New Orleans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Southern University System

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Flávio Costa** (født 14. september 1906 i Carangola, Minas Gerais, død 22. november 1999 i Rio de Janeiro) var en brasiliansk fotballspiller- og trener. 

Fra 1926 til 1936 spilte han 145 kamper for CR Flamengo og gjorde 15 mål. Han var en midtbanespiller. Fra 1934 til 1946 og igjen fra 1951 til 1952 og den siste gangen fra 1962 til 1965 var han også trener. Som spiller hadde han sitt høydepunkt som statsmester av delstaten Rio de Janeiro i 1927. Som trener vant Flamengo fire statsmesterskap av Rio de Janeiro. Fra 1947 til 1950 og fra 1953 til 1956 var han trener for rivalen av Flamengo CR Vasco da Gama. Vasco vant flere statsmesterskap, 1947 og 1949 uten motmål. Costa var brasiliansk landslagstrener fra 1944 til 1950.

Fra 1956 var han trener ved FC Porto i Portugal, men gikk senere tilbake.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Flávio Costa – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Flávio Costa – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

* (en) Flávio Costa – PlaymakerStats.com (manager) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Flora Hamliton Cassel** (født 21. august 1852 i Otterville, Illinois, død 17. november 1911 i Denver, Colorado) var en amerikansk musiker, komponist og avholdsaktivist.

Flora Hamliton var datter av baptistpastor Benjamin Brown Hamilton. Hennes bror John Brown Hamilton var Surgeon General of the United States. Hun vokste opp i White Hall, Illinois, og 16 år gammel flyttet hun til Brooklyn, New York hvor hun fikk sangundervisning av Madame Hartell. Hun gikk deretter på Maplewood Institute i Pittsfield, Massachusetts, hvor hun studerte piano og komposisjon hos Benjamin C. Blodgett og sang hos J. I. Lalor.

Etter å ha blitt uteksamenert i 1873 ledet hun musikkavdelingen ved Shurtleff College i Alton, Illinois. Hun giftet seg med Dr. Elijah Taylor Cassel, og de flyttet til Nebraska. I et lokale i Hastings underviste hun i piano og orgel og solgte musikkinstrumenter i første etasje, mens mannen hennes praktiserte medisin i andre. Paret laget en rekke salmer i samarbeid, der Elijah skrev salmetekstene og Flora komponerte melodiene. Begge var også aktive i avholdsbevegelsen.

I 1902 flyttet paret til Denver i Colorado. Hun omkom 17. november 1911 i en ulykke hvor kjolen hennes hektet seg fast i en hestevogn.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   archive.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   archive.org[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Hall, J. H. (Jacob Henry) (1914). *Biography of Gospel song and hymn writers*. Princeton Theological Seminary Library. New York : Fleming H. Revell. s. 304–7.
4. 1 2 3  Claghorn, Charles Eugene (1984). *Women composers and hymnists : a concise biographical dictionary*. Internet Archive. Metuchen, N.J. : Scarecrow Press. s. 45–46. ISBN 978-0-8108-1680-0.
5. ↑  *Lundes sang- og salmeleksikon*. s. 54.
6. ↑  «Flora Hamilton Cassel 1852 – 1911». *Hastings Museum* **(engelsk)**. 1. juni 2019. Besøkt 24. august 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** Discogs **·** Hymnary
 |
Suanpan
Omdiskutert detalj fra Qingmingrullen (Song-dynastiet): Er det en suanpan midt på bordet bak i urtehandlerens butikk?
Beskrivelse fra Ming-dynastiets tid
**Suanpan** (forenklet kinesisk: 算盘; tradisjonell kinesisk: 算盤; pinyin: **Suànpán**) er en abakus (kuleramme, regnebrett) av kinesisk opphav. Den eldste kjente beskrivelse er i en bok fra 190 f.Kr. Xu Yues *Supplementære bemerkninger om tallenes kunst*. Det er imidliertid ikke kjent fra den kilden nøyaktig hvordan disse første regnebrettene var utformet.

En suanpan er vanligvis ca 20 cm høy men av varierende lengde alt etter bruksområde. Den har vanligvis mer enn syv staver. Det er to tellekuler på hver stav i dens øvre del, og fem i dens nedre. Denne konfigurasjonen kommer til nytte både for desimal og heksadesimal regning.

Suanpaner kan benyttes til mer enn ren telling. De kan benyttes til rask utføring av multiplikasjon, divisjon, addisjon, subtraksjon, kvadratrot- og kubikkrotberegning.

Bruken av suanpan har vært utbredt gjennom det meste av kinesisk historie. Det ble gitt undervisning til skolebarn i suanpanregning i Hongkong frem til slutten av 1960-årene og på Taiwan frem til 1990-årene. Men etterhvert som håndholdte kalkulatorer ble mer og mer utbredt, falt lærelysten dramatisk. I Fastlands-Kina var det frem til begynnelsen av 2000-årene vært krevd at revisorer og visse andre finansfolk bestod kvalifiseringseksamener i bruk av suanpan.

Referanser
----------

1. ↑  Peng Yoke Ho, s. 71

Litteratur
----------

* Peng Yoke Ho (2000). *Li, Qi and Shu: An Introduction to Science and Civilization in China*. Courier Dover Publications. ISBN 0-486-41445-0.
* Jean-Claude Martzloff (2006). *A History of Chinese Mathematics*. Springer-Verlag. ISBN 3-540-33782-2.
Politimenn på ulykkesstedet, med skadde bygninger i bakgrunnen
Meksikansk politi vokter området. Bak dem kan det skimtes forbrendte bilvrak.
**Flyulykken i Mexico by 2008** inntraff den 4. november klokken 18:40 lokal tid da et småfly av typen Learjet 45 styrtet i Mexico by. Om bord på flyet var Mexicos innenriksminister Juan Camilo Mouriño samt tolv andre mennesker. Småflyet styrtet i den travle hovedgaten Avenida Reforma og det begynte å ta fyr i en rekke biler. Flystyrten har frem til den 5. november kostet 13 menneskeliv og 40 er skadet. Mouriño har vært med på å lede regjeringens kamp mot narkotikahandelen og like etter hendelsen ble det rettet mistanker om at flystyrten kunne ha vært utløst av en terroraksjon, men dette ble ikke bekreftet. Det ble umiddelbart satt igang en omfattende etterforskning for å få klarhet i årsaken til ulykken.

Flyet tok av fra San Luis Potosí og var på vei mot Mexico by internasjonale lufthavn da det styrtet.

Eksterne lenker
---------------

* CNN rapporterer om at Mexicos innenriksminister er omkommet i en flystyrt
***Breakers Ahead*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Charles Brabin.

Handling
--------

Etter at moren til lille Ruth Bowman dør, blir barnet tatt hånd om av hennes tante Agatha Pixley. Ettersom årene går blir den unge kvinnen forelsket i Agathas sønn, Eric. Samtidig som Eric er til sjøs med kaptein Scudder på en båt som eies av Jim og Hiram Hawley, sprer en misunnelig landsby-boer historien om at Ruth ble født utenfor ekteskap.

Jim Hiram setter fyr på båten deres, etter at den ankommer havnen - slik at han kan få tak i forsikringspengene. Men Ruth, som tror at Eric fremdeles befinner seg om bord på skipet, forsøker hun å redde ham. Etter at Ruth og Eric kommer seg trygt unna, avslører kaptein Scudder at han var Ruths virkelige far - og at han var gift med moren hennes før hun døde.

Skuespillere
------------

* Viola Dana som Ruth Bowman
* Clifford Bruce som Eric Pixley
* Mabel Van Buren som Tante Agatha Pixley
* Russell Simpson som Kaptein Scudder
* Eugene Pallette som Jim Hawley
* Sydney Deane som Hiram Hawley
* Gibson Gowland som Mike Burley
* Lorena Foster som Eliza, en sykepleier
* Helen Jerome Eddy som Agnes Bowman

Referanser
----------

1. ↑  BREAKERS AHEAD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Breakers Ahead* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Breakers Ahead* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Breakers Ahead* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***The Death Dance*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Arnold Maitland blir knust når han oppdager at hans kone Cynthia har en affære med en mann som heter Boresky. Han forelsker seg snart i Flora Farnsworth, en kabaret-danserinne. Han ønsker å skille seg fra sin kone, og gifte seg med Flora.

Dessverre blir Arnold drept i en ulykke kort tid senere, og Flora søker trøst hos hans forretningspartner Philip Standish. Hun utvikler snart romantiske følelser for ham. Men Cynthia, som er lei av Boresky og vil ha Philip for seg selv. Hun legger derfor en plan, som hun håper skal bli kvitt både Flora og Boresky - og overlate Philip til henne.

Skuespillere
------------

* Alice Brady som Flora Farnsworth
* Holmes Herbert som Arnold Maitland
* Mahlon Hamilton som Philip Standish
* Helen Montrose som Cynthia Maitland
* Robert Cain som M. Boresky
* Rita Spear som fru Boresky
* Charles Slattery som Jones
* Nadia Gary som Doris Maitland

Referanser
----------

1. ↑  The Death Dance
2. ↑  THE DEATH DANCE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Death Dance* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Death Dance* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Breaking into the Big League*** er en amerikansk stumfilm, fra 1913.

Handling
--------

En atmosfære av spenning gjennomsyrer den lille byen Squashville. Det lokale baseball-laget skal konkurrere mot en annen organisasjon fra Stringtown, og denne kampen skal avgjøre sesongens mesterskap. Mamie Wallace, en ivrig entusiast, dukker opp på banen sammen med faren sin og hilser på sin kjære, Montjoy Jones, som ser strålende ut i spiller-uniformen sin. Men Montjoy spiller alt for dårlig, og dette koster laget hans mesterskapet. De tidligere vennene hans velger å forlate ham, og ingen har et vennlig ord å si til ham. Kjæresten oppfører seg også kaldt mot ham, og faren hennes forbyr den vanærede spilleren å komme på besøk hjem til dem.

Den utstøtte spilleren søker søvnens trøst, og opplever en fantastisk drøm. Der får han muligheten til å spille den samme omgangen en gang til. Men denne gangen er han med på å vinne kampen, og blir hyllet som byens helt. En speider fra New York Giants er også vitne til dette spillet, og kontakter manager John McGraw som er sammen med laget sitt på trening i Marlin, Texas. Etter speiderens råd sender McGraw en kontrakt til ham, og Montjoy blir snart en del av McGraws lag. Etter mer trening reiser hele laget til New York, for sesongens første kamp.

Montjoy viser umiddelbart stor dyktighet med balltre, og hans berømmelse når hjembyen. Mamie og faren hennes bestemmer seg snart for å se den berømte stjernen i aksjon, og reiser derfor til New York. Montjoy blir igjen den store helten, og han legger merke til Mamie som applauderer ham. Men denne gangen velger Montjoy å gå rett forbi, og ignorerer henne. Men rett etterpå våkner han fra de fantastiske drømmene sine.

Skuespillere
------------

* Harry F. Millarde som Montjoy Jones.
* Marguerite Courtot som Mamie Wallace.
* Henry Hallam som Mr. Wallace - faren til Mamie
* Christy Mathewson.
* John J. McGraw.

Referanser
----------

1. ↑  Breaking into the Big League
2. ↑  J. Brian Ross. *Baseball's Greatest Comeback: The Miracle Braves of 1914*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Breaking into the Big League* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Breaking into the Big League* på Silent Era Rediger på Wikidata
Víctor Celorio
**Víctor Celorio** (født 27. juli 1957 i Mexico by) er en meksikansk forfatter, gründer og oppfinner. Han er bosatt og arbeider i Gainesville, Florida i USA.

Celorio skal ha visst at han ville bli forfatter fra han var 10 år gammel, og han publiserte sin første novelle i en alder av 14 år i et magasin som het Al Sur del Sur. Som oppfinner fikk Celorio patent på teknologien populært kjent som InstaBook eller book On Demand, og for å ha distribuert teknologi som e-bok, som har skapt et stort nettverk av digitale bokhandlere og biblioteker. Som forfatter har Celorio utgitt seks bøker, både på spansk og engelsk. Hans bøker inkluderer en av de første bøkene noensinne distribuert gjennom internett. Boken fikk tittelen *Proyecto México* og ble publisert i 1995, (ISBN 1-58396-059-7). Denne boken var et politisk essay hvor Celorio hevder at Mexico, hans hjemland, mangler et langsiktig prosjekt som en nasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Applebome, Peter "Our Towns; Have a Seat. Your Novel Will Be Out Momentarily." September 12, 2004, The New York Times. Available online at

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Southern Justice*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Lynn Reynolds.

Handling
--------

Daws Anthony, en seksten år gammel gutt, blir tatt hånd om av tre gamle menn: Dommer Morgan, Roger Appleby, og Caleb Talbot. En dag kommer Ray Preston til byen deres i sør, og kjøper noe av dommerens eiendommer. Han lykkes også med å ødekegge den blomstrende romantikken mellom Carolyn Dillon og Wallace Turner.

Når spor etter olje blir oppdaget på den nylig kjøpte eiendommen, samtykker Preston - etter forslag fra major Dillon - til å selge en andel av dette området til innbyggerne i byen i bytte mot en stor sum penger. Daws Anthony blir imidlertid mistenksom, og foretar en etterforskning - bare for å oppdage at Preston planlegger å svindle hele byen.

Skuespillere
------------

* Myrtle Gonzalez som Carolyn Dillon
* George Hernandez som dommer Morgan
* Jack Curtis som Roger Appleby
* Jean Hersholt som Caleb Talbot
* Charles Hill Mailes som Major Dillon
* Fred Church som Ray Preston
* Elwood Bredell som Daws Anthony
* Maxfield Stanley som Wallace Turner
* George Marsh som Onkel Zeke

Referanser
----------

1. ↑  SOUTHERN JUSTICE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Southern Justice* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Lewes** (uttalt /ˈluːᵻs/) er en by i distriktet Lewes i East Sussex i Sørøst-England. Den er East Sussexs administrasjonsby.

Lewes ligger i South Downs og elva Ouse renner gjennom der. Den ligger rundt ti engelske mil fra byen Brighton and Hove. Østafor den befinner en stor kalkklippe seg. Denne kan sees langt bortefra. Bydelen som ligger der er kjent som Cliffe. Sørenden av byen kalles Southover.

Ved folketellingen for 2001 var det en befolkning på 15 988 innbyggere, noe som hadde økt noe i 2011 med 17 297 innbyggere.

Greenwichmeridianen går gjennom Lewes' vestlige del.

Etymologi
---------

En teori har fremmet at navnet Lewes kommer fra flertallsformen av angelsaksiske *Hlaew*, hvilket betyr «ås, høyde». Det vil da henvise til åsene ved South Downs eller kanskje en nå uidentifisert gravhaug i området. *A Dictionary of British Place Names* (Ordbok for britiske stedsnavn) slår derimot fast at det er avledet fra det sjeldne angelsaksiske ordet *lǣw*, «sår, innsnitt, sår, flenge», her ment i dens topografiske betydning «kløft».

Referanser
----------

1. ↑  «East Sussex in Figures». East Sussex County Council
2. ↑  «Town population 2011» Arkivert 16. oktober 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  Whynne-Hammond, Charles (2007): *English Place-names Explained*. Countryside Books. ISBN 978-1-85306-911-6. s. 229
4. ↑  Mills, A. D. (2011): *A Dictionary of British Place Names*, Oxford University Press

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lewes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lewes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lewes
* Lewes District Council

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Stębark** (tysk *Tannenberg*) er en landsby i den nordøstlige Polen, med 530 innbyggere. Byen ligger i det ermlandskmasuriske voivodskap.
Før 1945 var området en del av Østpreussen, og landsbyen var kjent som *Tannenberg*. 
Etter krigen ble de gjenværende tyske borgerne forvist da området som følge av Potsdamkonferansen ble overført til Polen. 

Området rundt landsbyen er kjent for to store slag som har funnet sted her. Den 15. juli 1410 ble Den tyske orden slått av en forenet hær fra kongedømmet Polen og Storhertugdømmet Litauen, i det første slaget ved Tannenberg.

I 1914 under første verdenskrig vant en tysk armé under kommando av feltmarskalk Paul von Hindenburg en viktig seier over to russiske arméer som hadde invadert Østpreussen, det andre slaget ved Tannenberg.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stębark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
Ludwig Richters *Overfart ved Burg Strekov*
**Střekov** (tsjekkisk *Hrad Střekov*, tysk *Schreckenstein*) ligger i České středohoří ved Ústí nad Labem i Tsjekkia. 

Borgen ligger på en fjellhylle direkte over Elben og utgjør et vartegn for Nord-Böhmen. Store deler av borgen er i behold eller gjenoppbygget, bl.a. det sentrale borgtårnet, palasset og borgmurene. 

Johan av Böhmen overdro i 1316 til en av Prahas borgere området hvor Střekov senere ble oppført. Borgen nevnes første gang i 1319. Den tilhørte flere adelsslekter til den i 1563 ble overdratt til Lobkowitz-slekten. I 1948 ble borgen overtatt av staten og i 1953 ble borgen fredet. Etter 1990 ble familien Lobkowitz rehabilitert og eiendommen tilbakelevert familien.

Richard Wagner besøkte borgen i 1842 og hentet her inspirasjon til operaen Tannhäuser. Ludwig Richters *Überfahrt am Schreckenstein* (overfart ved Burg Strekov) finnes i Galerie Neue Meister i Dresden. Også malerne Caspar David Friedrich og Ernst Gustav Doerell har oppholdt seg og arbeidet ved borgen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Střekov (castle) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Frøydis Guldahl** (født 8. juni 1938) er en norsk forfatter, kvinnesaks­kvinne og nyfeminist. Hun vokste opp i Oslo, men er bosatt på Lillehammer.

Liv og virke
------------

Guldahl vokste opp i en blokk mellom Ekeberg og Gamlebyen i Oslo. Hun utdannet seg ved Universitetet i Oslo, og i 1964 fullførte hun, som første norske kvinne, graden candidatus realium med hovedfag i astrofysikk. Etter endte studier reiste hun tre år til Uganda med Fredskorpset, der hun underviste i matematikk og fysikk. Under oppholdet i Uganda giftet hun seg med samfunns­debattant og SV-politiker Dag Seierstad, og de jobbet begge en periode ved Lango College i Lira i Uganda. Sammen har paret tre barn, blant andre journalist og forfatter Åsne Seierstad.

Tilbake i Oslo gjennomførte hun ped.sem. ved Blindern og fikk etter hvert jobb på Friundervisningen som matematikklærer. Familien flyttet fra Oslo til Lillehammer på 1970-tallet, og der har Guldahl jobbet som lektor, administrert Folkeuniversitetet i Lillehammer og oversatt bøker, frem til hun ble pensjonist.

Forfatterskap
-------------

I 1973 debuterte Guldahl som barne- og ungdomsbok­forfatter med boka *Jentene gjør opprør*. Målet med boka var å skrive en roman som skulle inspirere unge jenter til å protestere mot kjønns­diskriminering. Guldahl var i denne perioden aktiv i gruppen Nyfeministene, og det var under et av deres møter ideen til boka dukket opp. Det tok ett år å fullføre boken, da Guldahl måtte sjonglere mellom barn, jobb og hus ved siden av skrivingen. 

Etter å ha fått avslag hos Aschehoug, fikk Guldahl boken antatt hos Tiden Norsk Forlag. Boken ble populær og ble raskt oversatt til svensk, dansk, tysk og islandsk. Boken ble opplest på islandsk radio, og i Sverige ble boken dramatisert for fjernsyn i tre episoder. 

Guldahl ga ut boka *Ti trapper hjem* i 1975, men har ikke skrevet flere barne- og ungdoms­bøker etter dette. Ved siden av å ha utgitt egne bøker har hun oversatt blant annet *Den store jenteboka* av Heidi Wyss og *Astronomi- en veiviser til universet* av John Duncan.

Bibliografi
-----------

* 1973 - *Jentene gjør opprør*
* 1975 - *Ti trapper hjem*

Referanser
----------

1. ↑   Svensk Filmdatabas, www.svenskfilmdatabas.se, besøkt 5. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 27641135, besøkt 25. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Svensk Filmdatabas: Frøydis Guldahl». Besøkt 5. november 2019.
4. 1 2  «Kvinnehistorie.no Frøydis Guldahl». Besøkt 5. november 2019.
5. 1 2  Hauge, Kristin M. (2018). *Brev til en datter- alt du bør vite fordi du er jente*. Oslo: Cappelen Damm. ISBN 978-82-02-55788-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
VVER-1000
**VVER** (fra russisk: Водо-водяной энергетический реактор *Vodo-Vodjanoj Energetitsjeskij Reaktor*) er en serie trykkvannsreaktorer utviklet i Sovjetunionen og videreutviklet i Russland av OKB Gidropress. VVER-reaktorer brukes i kjernekraftverk i Armenia, Bulgaria, Kina, Tsjekkia, Finland, Ungarn, India, Iran, Slovakia, Ukraina og Russland. 

De første VVER-reaktorene ble bygget før 1970. Den vanligste modellen var lenge VVER-440 modell V230, som ga 440 MW elektrisk kraft. En videreutviklet utgave, modell V213, var et resultat av de første sikkerhetsstandardene for kjernekraft i Sovjetunionen.

Den større reaktoren VVER-1000, som gir 1000 MW elektrisk kraft, ble utviklet etter 1975, og VVER-1200 er en videreutvikling av denne. 

Per juli 2011 var det 10 VVER-1000 og 6 VVER-440 i drift, mens 6 VVER-1200 og 3 VVER-1000 var under bygging.

Brennstoffet er lavanriket (ca. 2,4-4,4% 235U) urandioksid.

Referanser
----------

1. ↑  Nikolay Fil, OKB Gidropress (26.–28. juli 2011). «Status and perspectives of VVER Status and perspectives of VVER nuclear power plants nuclear power plants» (PDF). IAEA. Arkivert fra originalen (PDF) 14. september 2016. Besøkt 27. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* VVERs reaktordesign (engelsk)

Portal: Russland
**Yeisy Rojas Rodriguez**[] (født september 1990[] i Havanna)[] er en kubansk sanger, fiolinist og komponist. Hun har utdanning fra ENA (Den nasjonale kunstskolen i Havanna), og var ansatt som fiolinist i Nasjonalballetten og Operaen i Havanna fra 2009 til 2016.

**Caption**
I 2016 flyttet hun til Norge og tok bachelor og master i utøvende rytmisk og world music ved musikkonservatoriet på Universitetet i Agder.

I oktober 2021 kom hennes første singel «Mas Mas» i forbindelse med konsert på Bergen Internasjonale Musikkfestival og andre singel «Camino de Elegua» ble utgitt i februar 2022 i forbindelse med konsert på Serendip-festivalen i Oslo. Disse produksjonene ble innspilt i Havanna med musikerne Rolando Luna, Yissy Garcia, David Faya og Adel Gonzales. Hun har også vært å høre på *live session* og intervju i NRK P2s programmer *Musikklivet*, *Jungeltelegrafen* og *Verdenscenen*.

Lørdag 30. april 2022 spilte hun på Victoria Nasjonal Jazzscene i forbindelse den internasjonale jazzdagen som ble etablert av UNESCO i 2011. Her hadde hun blant annet med seg Grammy Award-vinnerne Gaston Joya på bass og Rodney Barreto på trommer.

i juni 2023 ble den nye singelen hennes «Mama Ines» valgt ut av Billboard Magazine som en av månedens ni utvalgte nykommerlåter i spalten «On The Radar»

Referanser
----------

1. ↑   bergeninternasjonalekultursenter.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Arkivert 23. mai 2022 hos Wayback Machine.
3. 1 2  «Jazzen feires 30. april - Jazz i Norge». *Jazz i Norge*. 29. april 2022. Besøkt 19. mai 2022.
4. ↑  «Más Más». 22. oktober 2021. Besøkt 19. mai 2022.
5. ↑  «Bergen International Music Festival 2021 – Bergen International Cultural Center» **(engelsk)**. Besøkt 19. mai 2022.
6. ↑  «Camino de Elegua». 18. februar 2022. Besøkt 19. mai 2022.
7. ↑  «Serendip: Yeisy Rojas». *NMH*. Besøkt 19. mai 2022.
8. ↑  «Yeisy Rojas – gamle guder og kjærlighet - Jungeltelegrafen». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 19. mai 2022.
9. ↑  R, Arild; Mai 2022, Ersen 19 (29. april 2022). «Jazzen feires 30. april». *Jazz i Norge*. Besøkt 19. mai 2022.
10. ↑  Roiz, Leila Cobo,Ingrid Fajardo,Griselda Flores,Sigal Ratner-Arias,Isabela Raygoza,Jessica; Cobo, Leila; Fajardo, Ingrid; Flores, Griselda; Ratner-Arias, Sigal; Raygoza, Isabela; Roiz, Jessica (21. juni 2023). «On the Radar Latin: Damian, Joaquina, YADAM, & More Emerging Artists to Discover». *Billboard* **(engelsk)**. Besøkt 22. juni 2023.
Irakisk frimerke fra 1921 med et bilde av Ktesifonporten
**Taq-e Kasra** (persisk: طاق كسرى‎, også kalt *Ivān-e Kisrā* og *Eyvān-e Kasra*, persisk: ايوان كسرى‎ = Khosraus Iwan) er den eneste synlige ruin i den historiske byen Ktesifon, som ligger nær Tigris ca. 30 km sørøst for Bagdad i Irak. Ktesifon var i syv århundre en betydelig hovedstad, fra det 2. årh. f.Kr. til det 7. årh. e.Kr. dor de på hverandre persiske dynastiene under seleukidene, parterne og sassanidene.

Dette er en av den største mursteinsbuene i verden  og ligger nær den moderne by Salman Pak.

I det tidligere palass ses Ktesifonporten, som er restene av en hvelving i Tag-i Kisra-palasset. Den er bemerkelsesverdig ved sin størrelse og konstruksjon – 25,5 meter bred, 37 meter høy og 48 meter dyp og bygd av murstein. Den buede hallen kalles en iwan, et distinkt arkitektonisk element i persertidens byggekunst i sin tid.

Ruinens opprinnelige navn er **Takhti Khesra**, som betyr Khesras trone og hentyder til den sassanidiske kong Khosrau I.

Bygningen er antatt bygd kort før år 600.

Strukturen ble erobret av araberne i år 637 e.Kr. De benyttet den så som moské for en tid, inntil hele området gradvis ble forlatt.

I 1888 ødela oversvømmelser en tredel av det inntil da gjenstående av ruinen.

Taq Kasra er symbolet på persisk arkitektur i sasanian æra.

I 2018, laget Pejman Akbarzadeh en film om Taq Kasra for første gang.

Galleri
-------

* Taq i Kisra-galleri
* Tegning fra 1824 av kaptein Hart Tegning fra 1824 av kaptein Hart
* Bilde fra 1932, United States Library of Congress Bilde fra 1932, United States Library of Congress
* 
* Taq-i Kisra under IrakkrigenTaq-i Kisra under Irakkrigen

Referanser
----------

1. 1 2  Ctesiphon: An Ancient Royal Capital in Context
2. ↑  , Chris, red. (2008). *Taq-I-Kisra (Arch of Ctesiphon)*. worldheritagesite.
3. 1 2 3  Reade, Dr Julian (1999). Scarre, Chris, red. *The Seventy Wonders of the Ancient world The Great Monuments and How they were Built*. Thames & Hudson. s. 185–186. ISBN 0-500-05096-1.
4. ↑  «SOAS: Taq Kasra, Wonder of Architecture (World Premiere in London)». Arkivert fra originalen 12. juli 2018. Besøkt 3. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Taq Kasra Online (Video)
* Archent: Taq-i Kisra
* Global Heritage Fund page on Ctesiphon
* Archnet photo circa 1925
* Iranian Architecture: Ayvan (or Taq)-e Khosrow

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Det skotske spiritistiske mediet Daniel Dunglas Home (1833–1886) ble særlig kjent for å kunne levitere (sveve). Illustrasjon fra Louis Figuier: *Les Mystères de la science* (1887).
**Levitasjon** (fra latin *levitas*, «letthet») er en måte å få gjenstander til å sveve stabilt uten å være i noen form for fysisk kontakt med noe annet objekt, samtidig som det er utsatt for gravitasjonskrefter. I parapsykologi er levitasjon en form for psykokinese (telekinese), det vil si bevegelse av gjenstander ved overnaturlig, sjelelig påvirkning uten fysisk kontakt, av personer. Det er da gjerne spiritistiske medier som leviterer (svever) som del av en oppvisning.

Paranormal levitasjon
---------------------

Den «ekte» levitasjonen innebærer en tilsynelatende oppheving av tyngdekraften uten bruk av fysisk energi. Fenomenet er beskrevet i religioner, parapsykologi, spiritisme og magi.

De fleste religioner omtaler levitasjon som en vanlig evne hos hellige kvinner og menn. Dette omfatter for eksempel fakirer og personer i transendental meditasjon. 

Også innen spiritismen forekom angivelig levitasjon. Den mest kjente utøveren innen denne bransjen var antagelig skotten Daniel Dunglas Home (1833–1886). Han ble aldri avslørt for fusk, men opptrådte vanligvis som hedersgjest i fornemme selskaper. Illusjonisten Milbourne Christopher har påvist hvordan Home kan ha utført levitasjonen. «Ekte» levitasjon er aldri vitenskapelig bevist. De troende har heller ikke fremlagt noen vitenskapelig akseptert teori for hvordan det er mulig å oppheve tyngdekraften.

Levitasjon er ellers et vanlig triks blant tryllekunstnere og illusjonister, der objekter eller mennesker tilsynelatende svever i luften.

Levitasjon i fysikk
-------------------

En grafittbrikke leviterer over magneter, ved magnetisk levitasjon
Innen teknologi brukes begrepet om teknikker som får objekter til å sveve uten mekanisk kontakt med andre objekter. Eksempler er magnetisk levitasjon (forkortet maglev og også kalt diamagnetisme) og akustisk levitasjon, der magnetfelt eller lydbølger får objekter, for eksempel svevetog, til å sveve ved å utøve en motsatt kraft som tilsvarer tyngdekraften.

Se også
-------

* Psykokinese (telekinese), «overnaturlig» bevegelse av ting uten synlige eller forståelige grunner
* Ut av kroppen-opplevelse, opplevelse av å flyte ut av sin egen kropp og sveve, astralreiser og åndevandringer

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «telekinese» i *Store norske leksikon*s nettutgave
2. ↑  , besøkt 24. juli 2010
3. ↑  Christopher, Milbourne (1971) ESP,Seer & Psychics: What the Occult Really Is. Thomas Y. Crowell Company ASIN: B000O8Z6AC
4. ↑  , besøkt 24. juli 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Fabian Svegaard Tapia** er utdannet som skuespiller og danser på Nordic Black Theatres teaterskole. Han har hatt roller i stykkene *Krenket* av Ayad Akhtar og *Agnes Cecilia* av Maria Gripe ved Nationaltheatret. Han har medvirket på *Jungelboken* i dramatisert utgave ved Det Norske Teatret, Peer Gynt-spelet (Gålå), samt 
*Journey to Identity* og *Køen* på Nordic Black Theatre på scenen Caféteateret).

Han spilte en av rollene i den norske dansefilmen *Battle* (2018), samt oppfølgeren *Battle: Freestyle* (2022). Filmene er basert på Maja Lundes ungdomsroman *Battle* fra 2014.

Tapia spiller rollen Anders i NRK's TV-serie *Rådebank* fra 2020.

Referanser
----------

1. ↑  Om Fabian Svegaard Tapia hos Nationaltheatret
2. ↑  «Battle». *filmweb.no*. Besøkt 27. juli 2020.
3. ↑  Thea Ericson Aarnes: «Camilla Tellefsen med premiere som koreograf på "Battle: Freestyle"» på Danseinformasjonen 1. april 2022

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fabian Svegaard Tapia på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Fabian Svegaard Tapia hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Sigerfjorden sett fra Stortinden. Åserøya (til venstre) og Kjerringnesøya (til høyre) kan skimtes i ytre del av fjorden. I bakgrunnen Langøya med Sortland.
**Sigerfjorden** er en fjord i Sortlandsundet i Sortland kommune i Nordland. Fjorden strekker seg åtte kilometer inn til gården Austpollen på Hinnøya. Fjorden har innløp mellom Kjerringneset i nord og Brokløysklubben i sør. Kjerringnesøya og Åserøya ligger midt i innløpet. Fjorden går først rett østover, men ved Husvik svinger den sørover til Vangpollneset, der den snur østover igjen. På vestsiden av Vangpollneset ligger viken Vangpollen, mens den innerste delen av fjorden inn til enden av fjorden blir kalt Austpollen.

Like nordøst for Åserøya ligger tettstedet Sigerfjord. På andre siden av fjorden, litt lenger inn, ligger grendene Spjutvik og Husvik. Riddarset ligger rett nord for Vangpollneset.

Riksvei 822 går langs hele sørsiden av fjorden. Veien langs nordsiden av fjorden er i dag kommunal, men var tidligere en del av europavei 10/riksvei 19, fram til veien gjennom Kjerringnesdalen med Sigerfjordtunnelen ble åpnet i 1995.

Rasulykka
---------

7. mars 1956 gikk det et stort snøras i Skredbukta i Sigerfjorden. Mennene i bygda var på fiske, men åtte barn og fire kvinner omkom i raset. Samme dag gikk det også snøras flere andre steder i Vesterålen og Lofoten, og til sammen 21 mennesker omkom.

Referanser
----------

1. ↑  Sigerfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  VG/NTB: De verste snøskredulykkene (19. januar 2000)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Tapsfri komprimering** er en betegnelse for en klasse algoritmer for komprimere (minske) data som tillater at de opprinnelige data kan bli rekonstruert fra de komprimerte data. I kontrast til denne teknikken finnes såkalt «lossy» (fra engelsk *loss* = tap) komprimering, eller komprimering med tap, det vil si komprimering hvor det ikke tillates nøyaktige og originale data til å bli rekonstruert fra de komprimerte data.

Tapsfri komprimering av data blir brukt i mange applikasjoner. For eksempel blir det brukt med det populære programvaren WinZip for Windows eller UNIX-programvaren gzip som begge benytter filformatet ZIP.

Tapsfri komprimering blir brukt når det er viktig at de opprinnelige data og den avkomprimerte data *må* være identisk. Typiske eksempler er kjørbare programmer og kildekode. Noen billedformater, eksempelvis PNG, benytter kun tapsfri komprimering, mens andre som TIFF og MNG kan benytte enten tapsfri komprimering eller komprimering med tap («lossy»). GIF benytter en tapsfri komprimeringsmetode, men de fleste utgaver av GIF er ikke i stand til gjenskape samtlige farger, og isteden kvantifiseres bildet (vanligvis med metoden «dithering») til 256 eller færre farger før det blir kodet som GIF. Fargekvantifisering er prosess med tap av data, men det kvantifiserte bildet kan bli avkvantifisert uten ytterligere tap av data.
***De kloge jomfruer*** er en novellesamling av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt i 1918 av H. Aschehoug & Co.

Boken består av de tre fortellingene *Smaapiker*, *Tjodolf* og *Gunvald og Emma*. Her forteller Undset om medmennesker og deres hverdagsliv.

*Smaapiker* er en fortelling om to bestevenninner, med stemningsfulle skildringer av miljøet i Kristiania. I *Tjodolf* møter man en kvinne som tar til seg en liten gutt, som hun med tiden må gi fra seg igjen. *Gunvald og Emma* er en kjærlighetsfortelling som utspiller seg i et arbeidermiljø. Under fortellingenes brutale ærlighet ligger en grunnleggende varme og nestekjærlighet fra forfatterens side.

Da boken ble gitt ut, skrev anmelder Kristian Elster i *Norske Intelligenz-Seddeler*: «Sigrid Undsets nye bok indeholder tre ypperlige, dype og stekrt gripende fortællinger. Saa nøkterne disse beretninger er, de har perspektivet til de mange skjebner, den almengyldighet i sjæleskildringen som bare den bedste realistiske kunst opnaar.»

Referanser
----------

1. ↑  *Annonse for H. Aschehoug & Co. i Morgenavisen 1918.12.13*. Norge, Hordaland, Bergen. 1918. s. 8.

Eksterne lenker
---------------

* Undset, Sigrid (1918). *De kloge jomfruer*. Kristiania: Aschehoug.
* Undset, Sigrid (1968). *De kloge jomfruer*. Oslo: Aschehoug.
**Sigbjørn Tveite** (født 16. april 1959, Tveide i Birkenes kommune i Aust-Agder fylke) er en norsk skribent, plateprodusent, og stifter og av plateselskapet Via Music.

Tveite arrangerte på 1980-tallet en rekke jazzkonserter på Henie-Onstad Kunstsenter, Høvikodden i Bærum. I 13 år jobbet han i plateselskapet Kirkelig Kulturverksted og har også jobbet som musikkansvarlig for NRK 1, vært medlem av Spellemannkomiteen og har sittet i styret i Fono (Foreningen for uavhengige norske plateselskaper).

Sigbjørn Tveite har produsert plater med bl.a: Erik Bye, Elias Akselsen, Randi Tytingvåg, Åsne Valland Nordli, Haddy Njie, Agnes Buen Garnås, Jørn Simen Øverli, Håkon Paulsberg, Martine Biong, Hans Fredrik Jacobsen og Veronica Akselsen.

Tveite hadde regien på TV-dokumentaren *En tater på vandring* om Elias Akselsen (NRK 2012), laget sammen med den norsk-canadiske filmfotografen Benjamin Loeb. Tveite har tidligere også produsert filmen *Mi glømmer det aldri*, der tre tidligere tysklandsfanger forteller sin historie fra andre verdenskrig.

I 2014 har Tveite holdt flere foredrag knytta til grunnlovsjubileet.

Eksterne lenker
---------------

* Via music nettsted
* Sigbjørn Tveites nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Tara-brosjen, forfra.
Tegning av brosjens hode
**Tara-brosjen** er betraktet som en av de viktigste bevarte gjenstander fra tidlig kristen tid av irsk øykunst, og er utstilt på Irlands nasjonale museum i Dublin.

Brosjen ble skapt en gang rundt år 700, i overkant 18 cm lang, er komponert hovedsakelig av sølvforgylling og er prydet med intrikate abstrakte dekorasjoner, stundom kalt «irsk flettverk», både foran og bak. Kulene består av bilder av over tyve ulvehoder og dragfjes.

Formgivingen, håndverkerens teknikk, innbefattet det fine ornamentarbeidet og innleggene av gull, sølv, kobber, rav og glass er av meget høy kvalitet og vitner om det høye nivået til Irlands gullsmeder på 600-tallet. Brosjen er gjort i en ufullstendig sirkel, noe som viser at den ikke var ment for å holde på klærne, men kun hadde dekorativ effekt. Som mange andre brosjer fra perioden inneholder den hverken kristne eller hedenske motiver, og ble gjort for velstående person, ganske sikkert av hankjønn, som ønsket personlig uttrykk av status. Tara-brosjen er sannsynligvis den mest spektakulære og en av de best bevarte av flere dusin kostbare brosjer som er funnet på De britiske øyer, hovedsakelig i Irland. Selv om alle har likheter i stil er hver og en fullstendig forskjellig i detaljene. Kostbart metall er benyttet, men kun halvedelsteiner.

Selv om brosjen er navngitt etter Tara Tara-åsen, setet for Irlands mytologiske overkonger, har Tara-brosjen faktisk ingen kjent forbindelse med hverken Tara eller overkongene. Brosjen ble funnet i august 1850 på stranden av Bettystown i nærheten av Laytown i grevskapet Meath. Finneren, en bondekvinne (eller hennes to sønner), hevdet å ha funnet den i en boks som gravd ned i sanden, men mange mener at det faktisk ble funnet på innlandet og at påstanden om stranden var kun en unnskyldning for å unngå juridiske komplikasjoner med eieren av det reelle området. Smykket ble deretter solgt til en antikvitetshandler som innså dens verdi og kalte den for «Tara-brosjen» for å gjøre smykket mer attraktivt.

Referanser
----------

1. ↑  «Tara Brooch». Arkivert fra originalen 20. juli 2010. Besøkt 4. juni 2008.
2. ↑  Redegjørelsen av brosjens opprinnelse og oppdagelse varierer, se Exhibition image and decription; også Lynch, Michelle: «Delicate Irish Treasure» i *NOW magazine*, 25.-31. januar 2007, V. 26 N. 21, og Orpen, Elizabeth: «The Tara Brooch and the Shrine of St. Patrick's Bell» Arkivert 23. mai 2008 hos Wayback Machine. i *Stories about Famous Stones*

Eksterne lenker
---------------

* Utstillingsbilde og beskrivelse

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**De kikiliske portene** (tyrkisk  *Külek Boazi* eller *Gulek Bogazi*) utgjør hovedpasset gjennom Taurus-fjellene i det sørøstre Tyrkia. Deres sørlige åpning er 44 km nord for Tarsus. De kikiliske portene forbinder de lavereliggende slettene i Kilikia og middelhavskysten med det høyereliggende platået i Anatolia. Portene er den smale kløften der Gökoluk-elven renner. Den antikke ruten var en rute for esel-karavaner, ikke vogner med hjul. Arméen av ti tusen, Aleksander den store, Paulus på sin vei til Galatia og ridderne i det første korstoget passerte alle gjennom de Kilikiske portene. 

Da tyske ingeniører arbeidet på jernbaneforbindelsen mellom stranden ved Marmarasjøen på den andre siden av Konstantinopel og Bagdad, klarte de ikke følge den bratte, trange og svingete antikke ruten gjennom passet. Serien av viadukter og tunneler de bygde er blant de største bragdene innen jernbanebygging. Ruten ble åpnet i 1918, og linjen transporterte tyrkiske tropper og krigsmateriell til fronten i Mesopotamia i de siste månedene av første verdenskrig.

Eksterne lenker
---------------

* Railroad engineering through the Cilician Gates
«**Danke Deutschland**» («takk Tyskland») var en sang som ble sunget i Kroatia i 1992, i tiden etter uavhengigheten fra Jugoslavia. Den var del av en kampanje for å uttrykke takknemlighet til Tyskland og Østerrike for å ha gått i bresjen for at Kroatia ble anerkjent som en suveren stat. Tyskland var blant de første som anerkjente Kroatia, og fikk gjennomslag for en rask anerkjennelse også i EU. Det ble også oppført monumenter av den tyske utenriksministeren og visekansleren, Hans-Dietrich Genscher, flere steder i Kroatia, og flere gater ble oppkalt etter ham og hans østerrikske kollega Alois Mock. Franjo Tuđmans regjering la etter en tid en demper på den offisielle feiringen av Genscher, fordi det liberale partiet i Kroatia i forkant av valget i 1992 gjorde et poeng av at Genscher tilhørte det tyske liberale partiet og dermed prøvde å utnytte Genschers popularitet til egen fordel.

Sangen var komponert av Đorđe Novković (far til den mer kjente Boris Novković) og ble sunget av Sanja Trumbić. Den ble sendt på radio i Kroatia i noen uker, men til tross for den da rådende nasjonalistiske euforien ble sangen kritisert for lav kunstnerisk kvalitet. I Serbia ble sangen latterliggjort. I det tidligere Jugoslavia har «Danke Deutschland» likevel forblitt et populært slagord, også brukt ironisk om måten tyske eller andre utenlandske regjeringer, eller næringsliv, har påvirket de lokale forholdene.

Tekst
-----

*Danke Deutschland, meine Seele brennt!*
*Danke Deutschland, für das liebe Geschenk.*
*Danke Deutschland, vielen Dank,*
*wir sind jetzt nicht allein,*
*und die Hoffnung kommt in das zerstörte Heim.*
***Mesoptilius*** er en nokså artsfattig gruppe av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, med lyse lengdestriper. **Hodet** er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. Hos denne slekten utmerker de seg ved at svøpeleddene (mellom det indre leddet og den ytre klubben) er utvidet mot sidene slik at antennen ser nesten fjærformet ut, ytterst med en lang, spoleformet, én-leddet klubbe. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige til svakt pæreformede. **Beina** er forholdsvis korte, lårene med skarpe tenner på undersiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister.

Utbredelse
----------

Slekten e rutbredt i Sør-Amerika (Colombia).

Systematisk inndeling
---------------------

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **greinsnutebiller, Mesoptilinae** Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
						* stammen **Mesoptilini** Lacordaire, 1863
							+ slekten ***Mesoptilius*** Labram & Imhoff, 1845
								- *Mesoptilius apicalis* Labram & Imhoff, 1845
								- *Mesoptilius helleri* Pape, 1909

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* Uk Beetles - Mesoptilinae
* (en) *Mesoptilius* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Mesoptilius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Svalbard museum** er et natur- og kulturhistorisk museum for Svalbard og Arktis. 

Museets samlinger består av gjenstander, fotografier, arkivalia, kunst og bøker og er på over 40 000 gjenstander, av disse er ca 7 000 registrerte.[]

Svalbard museum ble stiftet 18. januar 1979. museet åpnet 4. juni 1981 Frem til 2006 fungerte det gamle grisefjøset[hvilket?] som museumslokale. Fra april 2006 flyttet museet til Svalbard Forskningspark.

Svalbard museum er fra 1. januar 2006 organisert som en stiftelse. Stiftelsen ble opprettet av Longyearbyen lokalstyre, Store Norske Spitsbergen Kulkompani, Universitetssenteret på Svalbard, Norsk Polarinstitutt og Sysselmesteren på Svalbard. 

Ved siden av Svalbard museum finnes det fire andre gjenstandssamlinger på Svalbard: Pomormuséet i Barentsburg, Ny-Ålesund By- og Gruvemuseum, Luftskipsmuseet på Spitsbergen og Samlingene på Bjørnøya.

Referanser
----------

1. 1 2  Kari. Holm, (1. januar 2006). *Longyearbyen - Svalbard : historisk veiviser*. Holm Forl. OCLC 219007221.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Svalbard Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
*Denne artikkelen handler om Aksel Smith, bror til J.O. Smith. For Aksel Johan Smith, J.O. Smiths sønn, se dette.*
**Aksel Smith** (født 1881 i Kristiansand, død 18. januar 1919 i Drøbak) var norsk tannlege og en av pionérene i trossamfunnet Brunstad Christian Church. Han var broren til grunnleggeren, Johan O. Smith, og i bokverket Johan Oscar Smiths etterlatte brev er svært mange av brevene sendt til Aksel. Han var en sterk pådriver for at menigheten skulle opprette et eget menighetsblad, noe som ble realisert i 1912, med bladet *Skjulte Skatter* (den første tiden het det «Skjulte Skatte»). Som tannlege hadde han mulighet til å bruke av egne midler for å drifte bladet. Han var kjent for å være svært gavmild og for å *gi bort mer enn han tjente*. Han var en aktiv skribent frem til han i 1919 døde av spanskesyken, bare 38 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  «Evangeliske Møter». *Sarpen*. 15. mai 1915.
2. 1 2  «En gavmild mann – Aksel Smith». Aktiv Kristendom.
3. ↑  Johan Oscar Smith Arkivert 6. juni 2016 hos Wayback Machine. johanoscarsmith.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |