recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*For elven med samme navn i Gelderland i Nederland, se Oude Rijn (Gelderland)*

**Oude Rijn** («Gamle Rhinen») er et løp i Rhindeltaet i provinsen Utrecht og Zuid-Holland i Nederland. I 2009 er den 52 km lang.

I romertiden var dette hovedløpet til Rhinen, og var nordgrensen til Romerriket. I middelalderen ble elven brukt til transport og det er slepeveier langs store deler av elven, mange av dem har etterhvert blitt oppgradert til veier. I løpet av middelalderen ble elven fylt opp med avleiringer, og på 1600-tallet hadde den mistet sin betydning.

Beskrivelse
-----------

Byen Utrecht ble grunnlagt ved et vadested nær der elven Kromme Rijn deler seg til Vecht til nord og Oude Rijn til vest. Idag er det lite igjen av dette opprinnelige elvedelet, både Vecht og Oude Rijn starter fra vollgraven til byen. Den første strekningen er elven kanalisert, og kalles Leidse Rijn. Den blir Oude Rijn etter jernbanebroen nær Harmelen (i kommunen Woerden). Deretter renner den i vestlig retning gjennom Woerden hvor først elven Linschoten bryter av mot sør før Oude Rijn blir en del av vollgraven til byen Woerden.

Etter Woerden bryter kanalen Grecht av mot nord, og Oude Rijn fortsetter gjennom landsbyene Nieuwerbrug, Bodegraven, og Zwammerdam. Her munner elven De Meije ut i Oude Rijn. Aar-kanalen munner ut i Oude Rijn i Alphen aan den Rijn, på samme sted hvor elven Gouwe bryter av mot sør. Den renner deretter videre og får sidegrenen Luttike Rijn like før Koudekerk aan den Rijn og som gjenforenes med Oude Rijn like øst for broen *Koudekerkse Brug*. Deretter fortsetter de som Oude Rijn videre forbi Hazerswoude-Rijndijk (begge i kommunen Rijnwoude).

Etter Zoeterwoude-Rijndijk og Leiderdorp (hvor den korte elven Does munner ut i Oude Rijn), renner den gjennom Leiden. I Leiden får den sidegrenen Zijl mot nord, mens Rijn-Schie-kanalen takker av mot sør. Nieuwe Rijn er en kort gren som sammen med Oude Rijn er del av Leidens kanalsystem, og elveløpene slår seg sammen rett etter byens sentrum. Herfra er elven også kjent som *Rijn*. 

Før (Oude) Rijn krysser Leidens grenser, blir Korte Vliet en del av den, og Oude Rijn fortsetter gjennom Oegstgeest og Katwijk. Før elveløpet går over til å bli mer som en kanal muner Oegstgeesterkanalen ut i den, og elven skifter navn til **Uitwateringkanaal** før den munner ut i Nordsjøen.

Oude Rijns opprinnelige munning ligger litt nord for den som er kjent i 2009. Det gamle oset ble for grunt rundt 1163, og en sving i Haarlemmertrekvaart og et par kanaler er det eneste som fremdeles minner om dette.

Romertiden
----------

I romertiden var elven Oude Rijn, som var mye bredere, Romerrikets nordlige grense (*Limes Germanicus*).
Mange av de castella og castra som ble bygd for å vokte grensen utviklet seg til byer og landsbyer, bl.a. *Laurum* (Woerden), *Nigrum Pullum* (Zwammerdam), *Albaniana* (Alphen aan den Rijn), *Matilo* (Leiderdorp), *Praetorium Agrippinae* (Valkenburg), and *Lugdunum Batavorum* (Katwijk).

I Valkenburg har omrisset av det romerske castellum blitt avmerket i gaten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oude Rijn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Synthapsia*** er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En middelsstor (14-28 millimeter), gul og svart trebukk med lange antenner. Oversiden er kledt med korte, oppstående hår. Arten er forholdsvis kraftig sammenlignet med de fleste andre Agapanthiini. Antennene er noe lengre enn kroppen, det innerste leddet svart, alle de andre er tofargede: den innerste halvdelen grågul, den ytterste svart, slik at antennene får gule og svarte ringer. Kroppen er i stor grad grågul, på hode og pronotum er det to blanke, svarte lengdestriper. Dekkvingene er nesten fullstendig grågule, nokså kraftig punkterte.

Levevis
-------

Larvene lever i stammene på storvokste urter i kongslysslekten (*Verbascum*). Utviklingen tar ett år. De voksne billene finnes ofte på blomster.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa og i Midtøsten.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten blir ofte plassert som en underslekt av *Agapanthia*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
						* Stammen Agapanthiini Mulsant, 1839
							+ Slekten *Synthapsia* Pesarini & Sabbadini, 2004
								- *Synthapsia kirbyi* (Gyllenhal, 1817)

Kilder
------

* Nettside om arten
* Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.
* Liste over slektene

Eksterne lenker
---------------

* *Agapanthia (Synthapsia)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bildegalleri Arkivert 4. november 2016 hos Wayback Machine.
Rowan Atkinson som Mr Bean
**Mr. Bean** (engelsk for **hr. Bean**) er en komisk rollefigur spilt av skuespilleren og komikeren Rowan Atkinson.

Mr. Bean er en kronisk uheldig, livlig, artig, men også sosialt klønete kar som kommer opp i mange rare situasjoner. Som oftest klarer han å komme seg ut av dem på merkverdigere måter enn han viklet seg inn i dem. Mr. Bean virker ofte uvitende om helt grunnleggende aspekter om hvordan verden fungerer, og episoder fokuserer ofte på hans forsøk på det som normalt vil bli ansett som veldig enkle aktiviteter, for eksempel å ta seg en svømmetur, bruke et TV-apparat, innrede en leilighet, eller delta på en gudstjeneste i kirken. Mr. Bean bor alene på adressen leilighet 2, ved 12 Arbor Road, i Highbury. Han blir nesten alltid sett i sin tweed-jakke, og et smalt rødt slips. Han har vanligvis også en digital klokke. Mr. Bean snakker sjelden. Men når han gjør det, er det vanligvis bare noen få mumlede ord som er i en komisk lavmælt stemme.

I 1997 avslører Atkinson på et britisk program fra spørsmål fra en i salen, hva Mr. Bean's fornavn er. Han sa han ikke var sikker, men at det muligens var Julian.

Rowan Atkinson skrev rollen til den stumme figuren sammen med Richard Curtis på 1980-tallet. Han fikk også laget en film om rollefiguren kalt *Bean – Den store katastrofefilmen* i 1997, og ti år senere 30. mars 2007 ble *Mr. Beans ferie* vist på kino.

Den første episoden av Mr. Bean-serien gikk på ITV den 1. juni 1989.

Mr. Bean kjører en gul-grønn liten Mini. Han bruker hengelås for å låse bilen. Han har også en teddybjørn som oftest blir kalt «Teddy», hans bestevenn. Teddy er Mr. Beans bamse og, tilsynelatende, beste venn. Denne lille brune bjørnen er en strikket med knapper som øyne og pølse-formede lemmer. Selv om Teddy er livløs, later Mr. Bean ofte som den er levende: Han kjøper alltid en julegave til den, eller forsøker å ikke vekke bamsen om morgenen. Teddy er ofte med på Mr. Beans forskjellige opplegg, og fungerer som et verktøy eller andre gjenstander i nødssituasjoner. I en episode brukte Mr. Bean bamsen som malerpensel, og i en annen episode har den blitt krympet i vaskemaskinen. I løpet av årene har Teddy gjennomgått en rekke forandringer. I begynnelsen hadde bamsen et mindre hode, før den senere fikk sin nåværende størrelse, Men "øynene" var ikke til stede før litt senere.

Se også
-------

* Mr. Bean (animert TV-serie)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mr. Bean – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Mr. Bean* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mr. Bean* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Mr. Bean* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Mr. Bean* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** Discogs
 |
**Yanji** (kinesisk: 延吉; pinyin: *Yánjí*; hangul [koreansk]: 연길시, *Yeon'gil*) er et kinesisk byfylke i provinsen Jilin i det nordlige Kina. Befolkningen anslås (2004) til 303 000. Byfylket ligger i det autonome prefekturet Yanbian for koreanere.

På grunn av byfylkets store koreanske befolkning – om lag 58,4% var i 2005 etniske koreanere – er det foreskrevet av skilt der må skrives både med kinesisk skrift og koreansk skrift. 

Byen har et universitet, Yanbianuniversitetet (延边大学, *Yanbian Dàxué*; 연변대학, *Yeonbyeon Daehak*), grunnlagt 20. mars 1949 og som blant sine hovedoppgaver har å hegne om koreansk språk og kultur.

Byfylket har en muligens voksende bestand av ville sibirtigere.

I 1928 grunnla tyske misjonsbenediktinerere et katolsk munkekloster i Yanji, og etter hvert ble det elevert til et abbedi. Etter den kinesiske borgerkrig ble det opphevet, men enkelte av munkene kom seg til Tokwon i Korea og grunnla et etterfølgerkloster der.

Administrative enheter
----------------------

Yanji har seks subdistrikter og tre storkommuner.

Subdistrikter:

* Henan (河南街道 / 하남가도), Jiangong (建工街道 / 건공가도), Xinxing (新兴街道 / 신흥가도), Gongyuan (公园街道 / 공원가도), Chaoyang (朝阳街道 / 조양가도), Beishan (北山街道 / 북산가도)

Storkommuner:

* Yilan (依兰镇 / 이란진), Sandaowan (三道湾镇 / 삼도만진), Xiaoying (小营镇 / 소영진)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 302 løper gjennom området. Den går fra Hunchun i provinsen Jilin til Ulanhot i Indre Mongolia.

Referanser
----------

1. ↑  Folkets Dagblad, nettutgaven, 2. november 2010:
2. ↑  Misjonsbenediktinernes hjemmesider
3. ↑  «延边朝鲜族自治州-行政区划网 www.xzqh.org» **(Simplified Chinese)**. xzqh.org. Besøkt 28. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle sider
* Kart over byen Yanji Arkivert 4. juni 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
Samdrubtse Dzong i Shigatse
Shigatse i prefekturet Shigatse
**Xigazê**, eller **Shigatse**, (forenklet kinesisk: 日喀则; tradisjonell kinesisk: 日喀則; pinyin: *Rìkāzé*; tibetansk: གཞིས་ཀ་རྩེ་ ; Wylie-translitterasjon: *Gzhis-ka-rtse*) er en by og et bydistrikt i prefekturet Xigazê i den autonome region Tibet. Det er Tibets nest største by etter hovedstaden Lhasa.

Klosteret Tashilhunpo
Byen ligger der elvene Yarlung Zangbo (Yar-lung Gtsang-po) (eller Brahmaputra) og Nianchuhe (年楚河) møtes. Aigatse var hovedstad for den gamle tibetanske provinsen **dBus-gTsang** (Ü-Tsang).

Befolkningen i Shigatse var på 91 293 innbyggere i 1999.

I den bymessig oppbygde bebyggelse bodde det da 46 060 personer.

Populære besøksmål er klosteret Trashilhünpo, som er Panchen Lamas tradisjonelle sete, og Samdrubtse Dzong, eller Shigatse dzhong, en borg som er blitt restaurert mellom 2005 og 2007. Det arrangeres av og til utflukter mot Mount Everest.

Samferdsel
----------

Utsyn over Shigatse
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, går gjennom området. Den begynner i Shanghai og går blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shigatse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hjemmeside
* Kart over Shigatse Arkivert 20. november 2008 hos Wayback Machine.
* Fotografier fra *Panoramio*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
**Kaia Fjeldstad** (født **Ruud Solem**; 22. desember 1983 i Oslo) er en norsk tidligere fotballspiller. I mesteparten av sin aktive karriere spilte hun i Vålerenga eller Røa.

Hun er gift med tidligere ishockeyspiller, Jonny Fjeldstad siden 2012. De har to barn sammen.

Karriere
--------

Fjeldstad begynte sin karriere i Høybråten og Stovner IL før hun som 16-åring i 2000 dro til Vålerenga. Ruud Solem, som kommer fra Furuset, studerte idrettsfag ved Bjerke videregående skole fra 1999 til 2002. Da Vålerenga ikke lyktes i å rykke opp og heller ikke i 2001- eller 2002-sesongen lyktes å bli et stabilt godt lag, dro Fjeldstad til Røa. Til bladet «Avspark» sa hun da:

*-Røa har vært den store fienden så lenge jeg kan huske. Vålerenga ville gjerne beholde meg. Men for å utvikle [meg] videre måtte jeg gjøre noe. Jeg syntes både det sportslige og [det] sosiale i Røa virket veldig bra. (...) Men jeg forventer ikke mye spilletid. Det tar jeg som en bonus. Jeg er forberedet på å sitte på benken en del i år.*
Slik gikk det imidlertid ikke. I første sesong for Røa, 2003-sesongen, spilte Fjeldstad samtlige kamper bortsett fra én, og samtlige fra start. Den første halvdelen av 2004-sesongen var også Ruud Solem relativt sikker, men i høstsesongen måtte hun flere ganger vike plass for Marthe Braavold Johansen, og hun hadde flere innhopp enn starter det halvåret. Hun kom innpå i finalen i cupen det året, og ble både serie- og norgesmester med Røa. 2005-sesongen fikk Ruud Solem spille for det meste fra start, men hun valgte likevel etter sesongslutt å gå tilbake til Vålerenga. Fjeldstad uttalte til klanen.no at «– Det var dårlig stemning i laget, vi trodde ikke lengre på at vi kunne vinne.» om Røas 2005-sesong. Ruud Solem var med på å prøve å heve Vålerenga, men det endte på en femteplass. Riktignok var to av lagene foran andrelag, blant annet Røa 2, og dermed var Vålerenga effektivt på tredjeplass, men bare andreplassen ga opprykkskvalifisering. Etter 2006-sesongen bestemte Fjeldstad seg for å satse igjen. Hun vurderte Team Strømmen eller Røa. og endte opp med sistnevnte, der hun var med på å vinne serien for andre gang.

Se også
-------

* Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser
----------

1. 1 2   Soccerdonna[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  15. Kaia Ruud Solem Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Vålerenga på nett, arkiv
3. ↑  Avspark 2003, side 97
4. ↑  Vålerengas stolte damer Arkivert 14. april 2008 hos Wayback Machine. – klanen.no
5. ↑  «Team jakter på ny toppspiller». Romerikes Blad (rb.no). 10. januar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Røas utøverprofil
* Klanens utøverprofil
Yiyang i provinsen Hunan
**Yiyang** (kinesisk: 益阳; pinyin: *Yìyáng*) er en by på prefekturnivå i provinsen Hunan i det sentrale Kina. Befolkningen i prefekturet var i 2002 på 4,5 millioner, mens selve byen hadde 320 000 innbyggere.

Byprefekturet ligger langs elven Zijiang.

Selve byen Yiyang ble grunnlagt under Qin-dynastiet. Under Taipingopprøret ble navnet endret til *Desheng* fylke.

Administrative enheter
----------------------

Yiyang består av to bydistrikter, ett byfylke og tre fylker:

* Bydistriktet Heshan – 赫山区 *Hèshān Qū* ;
* Bydistriktet Ziyang – 资阳区 *Zīyáng Qū* ;
* Byfylket Yuanjiang – 沅江市 *Yuánjiāng Shì* ;
* Fylket Nan – 南县 *Nán Xiàn* ;
* Fylket Taojiang – 桃江县 *Táojiāng Xiàn* ;
* Fylket Anhua – 安化县 *Ānhuà Xiàn*.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Norsk misjon
------------

Det norske misjonsselskap (NMS) etablerte en misjonsmark i provinsen Hunan i 1902, og flere av misjonsstasjonene var i prefekturet Yiyang. I selve byen Yiyang (sentrum for de to moderne bydistriktene Heshan og Ziyang) var det flere virksomheter, blant annet en middelskole i Taohualun («Taohwalun» – Heshan). Byens sentralsykehus som opprinnelig ble etablert av Det norske misjonsselskap i 1906, er i dag byens største, og middelskolen har utviklet seg til en videregående skole med 4300 elever.

To stasjoner ble også etablert i fylket Anhua: Dongping (W.-G.: *Tungping*) i 1913, og i selve byen Anhua i 1937.

Referanser
----------

1. ↑  Thor Strandenæs (tekst): Misjonsdiakoniet som kulturuttrykk i Kina, side 176
2. ↑  Dagfinn Høybråten utgir bok i Kina - abc nyheter 28. mai 2017
3. ↑  «Lars Sigurd Tjelle: *Kinatur, dag 8: Yiang, Taohwalun*». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 1. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Yiyang - Encyclopædia Britannica
* Infoside
* Kart Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Landsbyen Manpo i Xishuangbanna
Xishuangbanna i Yunnan
**Xishuangbanna** (forenklet kinesisk: 西双版纳; tradisjonell kinesisk: 西雙版納; pinyin: *Xīshuāngbǎnnà*; Wade-Giles: *Hsī-shuāng-pǎn-nà*, eller *Sipsongpanna*, tai lü: ) er et autonomt prefektur for Dai-folket og ligger i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina ved grensen til Myanmar og Laos. Det autonome prefekturet har et areal på ca. 19 724,5 km², hvorav 95 % er fjellområder. Hovedstaden Jinghong ligger ved bredden av elven Lancan Jiang.

Etymologi
---------

*Sipsongpanna* (kognat til thai สิบสองพันนา) som betyr «tolv tusen rismarker» er et sammensatt ord på tai lü bestående av *sipsong* «tolv», *pan* «tusen» og *na* «risåker». *Sipsong* kommer i sin tur fra kinesisk 十 (ti) og 雙 (par).

Historie
--------

På 1100-tallet ble et Tai Lue-kongedømme opprettet i området. I Yuan, Ming og Qing-tiden var området kalt Cheli-kommanderiet (車里宣慰使司) og de lokale herskere anerkjent som tusier. Mange av lederne tok det kinesiske slektsnavnet *Dao* (刀). Folkerepublikken Kina etablerte den autonome regionen Xishuangbanna Dai i 1953 og avskaffet tusisystemet. Regionen ble omgjort til autonomt prefektur i 1955.

Administrative enheter
----------------------

Det autonome prefekturet Xishuangbanna har jurisdiksjon over ett byfylke (市 *shì*) og 2 fylker (县 *xiàn*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning(2003 est.) | Areal (km²) | Tetthet(/km²) |
| **Byfylker** |
| 1 | Jinghong | 景洪市 | Jǐnghóng Shì | 370 000 | 7 133 | 52 |
| **Fylker** |
| 2 | Menghai | 勐海县 | Měnghǎi Xiàn | 300 000 | 5 511 | 54 |
| 3 | Mengla | 勐腊县 | Měnglà Xiàn | 200 000 | 7 056 | 28 |

Etnisk sammensetning
--------------------

| Folkegruppe | Antall | Andel |
| --- | --- | --- |
| Dai | 296 930 | 29,89% |
| Han | 289 181 | 29,11% |
| Hani | 186 067 | 18,73% |
| Yi | 55 772 | 5,61% |
| Lahu | 55 548 | 5,59% |
| Blang | 36 453 | 3,67% |
| Jino | 20 199 | 2,03% |
| Yao | 18 679 | 1,88% |
| Miao | 11 037 | 1,11% |
| Bai | 5 931 | 0,6% |
| ukjent/udefinert | 5 640 | 0,57% |
| Hui | 3 911 | 0,39% |
| Wa | 3 112 | 0,31% |
| Zhuang | 2 130 | 0,21% |
| Andre | 2 807 | 0,3% |

Referanser
----------

1. ↑  西双版纳傣族文史资料的翻译整理和研究 Arkivert 13. mars 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Xishuangbanna Prefecture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Xishuangbannas hjemmesider
* Xishuangbanna-Jinghongs hjemmesider
* Xishuangbanna-Mengbalanaxi
* Xishuangbanna dagblad Arkivert 18. oktober 2012 hos Wayback Machine.
* Xishuangbanna reiseinformasjon Arkivert 6. september 2012 hos Wayback Machine.
* Xishuangbanna Biodiversity Centre og Guide
* Xishuangbanna Tropical Botanical Garden
* Xishuangbanna guide and photos

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gerhard Schneemann** (født 12. februar 1829 i Wesel, Nedre Rhinen, død 20. november 1885 i Kerkrade, Nederland) var en tysk jesuitt, kirkehistoriker og redaktør av Stimmen der Zeit

Liv
---

Etter å ha studert jus i tre år, begynte han på seminar i Münster, der han ble ordinert til Subdiakon i 1850. Han ble medlem av Society of Jesus, 24. november 1851, og ble ordinert til prest 22. desember 1856.

I noen år  underviste han i filosofi i Bonn og Aachen, og deretter om kirkens historie og kanonisk lov i jesuittenes skole for kommende ordensbrødre i Abbediet Maria Laach.

Verker
------

Hans første kjente utgivelse var "Studien über die Honoriusfrage" (Freiburg, 1864) hvor han gikk mot Ignaz von Döllinger. I årene mellom 1865 og 1870  bidro han med en rekke avhandlinger i *Encyclica Papst Pius IX* og *Das öcumenische Concil*, to serier av artikler som ble publisert i Freiburg i tidsskriftet med den generelle tittelen *Stimmen aus Maria Laach*, senere kalt *Stimmen der Zeit*. I 1871 ble *Stimmen der Zeit* et månedlig tidsskrift, og i seks år ble det redigert av Schneemann.

Han var den viktigste bidragsyter i samarbeidet og publiseringen av *Acta et decreta sacrorum conciliorum recentiorum*, ofte kalt «Lacensis-samlingen», og døde mens han klargjorde dokumenter for det Første Vatikankonsils syvende og siste bind. Hans arbeid *Controfersiarum de divinae gratiae liberique arbitrii concordia initia et progressus* (Freiburg, 1881), ble årsak til en fornyet uenighet om innholdet av nåde og fri vilje.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 121824446, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Stimmen aus Maria Laach*, XXX (1886), 167 sq.
* *Collectio Lacensis*, VII (Freiburg, 1885), ix
* Carlos Sommervogel, *Bibl. de la Compagnie de Jesus*, VII (Paris, 1896), c. 822
* Victor Frins. *Thomae doctrina de cooperatione Dei* (Paris, 1892)
* Antonius Dummermuth, *Defensio doctrinae S. Thomae de praemotione physica* (Paris, 1896).

Eksterne lenker
---------------

* *Catholic Encyclopedias* artikkel om Gerhard Schneemann

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Turn:  |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Turn VM i turn |
| Bronse | Montreal 2017 |  Frittstående  |

**Yul Moldauer** (født 26. august 1996 i Seoul) er en turner fra USA. Han ble USA-mester i mangekamp i 2017. 

Han ble adoptert til USA som barn, av Peter og Orsa Moldauer.

Idrettskarriere
---------------

### 2016

Moldauer ble NCAA-mester i mangekamp i 2016, og han fikk også gull i lagkonkurransen. I tillegg fikk han sølv i skranke og bronse i frittstående. 

I USA-mesterskapet i turn 2016 kom han på femteplass i mangekampen, med 89,250 poeng i kvalifiseringen og 88,300 poeng i finalen. Han kom også på femteplass i USAs OL-uttak for sommer-OL 2016, og ble ikke tatt ut til OL.

### 2017

Han vant Winter Cup Challenge i Las Vegas sammenlagt. I NCAA-mesterskapet 2017 vant han frittstående, og kom på andreplass i mangekampen, men fikk gull i lagkonkurransen. Han vant den internasjonale seniorkonkurransen American Cup, med karakteren 85,931.

Han vant mangekampen under USA-mesterskapet i turn 2017, og vant også frittstående. Han ble dermed tatt ut til å delta i VM i turn 2017. I VM fikk han bronse i frittstående som eneste medalje, med karakteren 14,500 i finalen. I den individuelle mangekampen kom han på sjuendeplass.

2021
----

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 5 i lagkonkurransen.

Referanser
----------

1. ↑  USA Gymnastics - *2016 P&G Championships - SR Men* Arkivert 1. oktober 2017 hos Wayback Machine. besøkt 1. oktober 2017.
2. ↑  USA Gymnastics - *Yul Moldauer*, besøkt 1. oktober 2017.
3. ↑  USA Gymnastics - *USA Gymnastics names U.S. Men’s Team for 2017 World Championships*[*død lenke*], besøkt 1. oktober 2017.
4. ↑  «Artistic Gymnastics - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 11. august 2021. Besøkt 24. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yul Moldauer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yul Moldauer – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Yul Moldauer – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Yul Moldauer – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Yul Moldauer – USA Gymnastics Rediger på Wikidata
* Profil hos University of Oklahoma
***Rundtomrask*** (engelsk *Roverandom*) er upretensiøs barnebok av den engelske forfatteren J.R.R. Tolkien, som er bedre kjent for romanen *Hobbiten* og romantrilogien *Ringenes herre*. Boka ble opprinnelig skrevet som en barnefortelling til sønnen Michael Tolkien som hadde mistet sin favorittlekehund i 1925. Den var i lang tid tenkt som en fortsettelse av *«Hobbiten»*, men ble lagt til side til fordel for *«Ringenes herre»*.

Handling
--------

En dag, når Rask leker med ballen sin i hagen, kommer trollmannen Artaxerxes på besøk. Han tar i fra Rask ballen sin slik at Rask blir sur og bitter. Dermed forvandler Artaxerxes ham til en lekehund, noe som forandrer livet hans helt. I tillegg til dette fører trolldommen til at Rask får møte mange rare personer, blant annet trollmennene Psamathos og månemannen.

### Bakgrunnshistorien

I 1925 ble J.R.R. Tolkien utnevnt til professor i angelsaksisk ved University of Oxford
og skulle i et års tid overlappe denne jobben min sin gamle stilling ved Universitetet i Leeds. For å feire dette, bestemte familien Tolkien å ta en uventet ferieopphold ved byen Filey i Yorkshire. Ferieoppholdet var egentlig ment som en oppladning til det tøffe året som ventet Tolkien, men planen ble forandret da hans fem år gamle sønn Michael Tolkien mistet sin favorittlekehund. Tapet av lekehunden var en stor påkjenning for sønnen, og Tolkien bestemte seg for å finne opp en forkaringshistorie. Resultatet ble historien om Rask, som handlet om en virkelig hund som ble forvandlet til en lekehund og senere mistet av eieren for å reise på sine eventyr til månen og havet. Til tross for at Michael fikk den forklaringen han trengte, fortsatte Tolkien å fortelle historien om Rover for barna. I perioden etter ferien til 1936 skrev og malte Tolkien en rekke malerier basert på Rundtomraskromanen. Planen var at romanen skulle gis ut etter suksessen med *«Hobbiten»*, men ble ikke utgitt før 60 år etter at romanen var ferdig skrevet.

### Rundtomrask og Tolkiens legendarium

For de mange som har lest bøkene tilknyttet Tolkiens legendarium, hovedsakelig «*Silmarillion*», «*Hobbiten*» og «*Ringenes herre*», vil legge merke til likhetstrekkene til opplevelsene, stedene og personene Rask møter med opplevelsene, stedene og personene som personene fra Midgard opplever, ser og møter. Et tydelig eksempel på dette er trollmennene Artaxerxes, Psamathos og månemannen som skal være forbildene til Gandalv i Midgardsverden.

Romanens referanse til andre historier
--------------------------------------

* Kong Arthur
* Eigil Bonde fra Heim av J.R.R. Tolkien
* Tolkiens legendarium (mytologiske verden)
* Norrøne sagaer
* Andre myter og eventyr i europeisk folkediktning

Omslagbildene
-------------

Omslaget til den norske utgaven består av to malerier malt av Tolkien selv. 

* *The Gardens of the Merking's Palace* (1927)
* *House where «Rover» Began His Adventures as a «Toy»* (1927)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |

Portal: Litteratur
*Linderudhallen*  Foto: C. Hill, 2007 
**Linderud Idrettslag** (stiftet 13. desember 1967) er et fleridrettslag lokalisert på Linderud i Oslo. Idrettslagets hjemmearenaer er Linderudhallen og Linderud kunstgress. Ved kunstgressbanen ligger også klubbhuset. Klubben har grupper innen idrettene fotball, friidrett, håndball, innebandy og lacrosse.

Idretter
--------

### Fotball

Utdypende artikkel: Grei Kvinner Elite

Kvinnefotballen ble i 2006 organisert i samarbeid med Grei, gjennom toppklubben Linderud-Grei.

### Lacrosse

Klubbens A-lag i lacrosse, med tilnavnet «Saints», ble startet opp i januar 2021 og spiller 2022/23-sesongen i eliteserien både for menn og kvinner.

Herrelaget ble norgesmestere under NM i lacrosse 2022 på hjemmebane, kun et drøyt år etter laget ble etablert.

### Skiidrett

Utdypende artikkel: Lillomarka Skiklubb

I 2007 ble skiidretten skilt ut i et samarbeid med SF Grei og Grorud IL og de etablerte Lillomarka Skiklubb.

Kjente utøvere
--------------

* Øystein Pettersen, langrenn – olympisk mester i lagsprint under Vinter-OL 2010 i Vancouver.

Referanser
----------

1. 1 2  Thorsen, Kay Grue (3. mai 2022). «Linderud IL startet lacrosselag i fjor: Nå er de norgesmestre!». Akers Avis Groruddalen. Arkivert fra originalen 28. januar 2023. Besøkt 28. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Linderud Idrettslag – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Eliteserien i lacrosse for kvinner 2022/23 |
| --- |
|  | 
* BSI Owls
* Christiania
* KSI Cherokees
* Oslo Pandas
* Saints

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
Eliteserien i lacrosse for menn 2022/23 |
| --- |
|  | 
* NTNUI
* Oslo
* OsloMet
* Saints

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Rodney Adolphus Wilkes** (født 11. mars 1925, død 24. mars 2014) var en vektløfter fra Trinidad og Tobago som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Wilkes vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den nest letteste klassen, fjærvekt opp til 60 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen, Paris, Los Angeles og Berlin. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Wilkes løftet sammenlagt 317,5 kilo, femten kilogram mindre enn gullvinneren Mahmoud Fayad fra Egypt som vant med 332,5 kg som var ny verdensrekord.

Han vant en gullmedalje vektløfting i fjærvekt under de første Panamerikanske leker 1951 i Buenos Aires i Argentina.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i vektløfting, fjærvekt Trinidad og Tobagos flagg Trinidad og Tobago
* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i vektløfting, fjærvekt Trinidad og Tobagos flagg Trinidad og Tobago

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rodney Wilkes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rodney Wilkes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rodney Wilkes – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Stiftelsen CRUX** er en landsomfattende diakonal og ideell stiftelse som tilbyr tjenester innen helse- og sosialfeltet i Norge. CRUX jobber med et bredt spekter av tjenester innen spesialisert institusjonsdrift og oppfølgings- eller polikliniske tjenester på rus-, psykisk helse-, og barnevernsfeltet. CRUX tilbyr helhetlig oppfølgingstilbud, i samarbeid med ulike kommuner, til kvinner og menn over 18 år med rusproblematikk, sosiale tilpasningsvansker, erfaring fra soning eller som av andre grunner er ute av det ordinære arbeidslivet eller skole. CRUX driver også ett senter for personer i aktiv rus, og et aktivitetssenter for mennesker med psykisk utviklingshemming. 

Stiftelsen CRUX driver virksomheter fra Tromsø i nord til Kristiansand i sør, med over 600 ansatte og 170 frivillige medarbeidere. Den ideelle stiftelsen driver non-profit. Eventuelle overskudd fra driften føres tilbake til virksomhetens formål, som er å avdekke hjelpebehov i befolkningen, og bidra med konkrete tiltak for å bedre livskvaliteten for mennesker som trenger det. 

Slagordet til CRUX er "Det finnes alltid muligheter", og kjerneverdiene er: Helhjertet og Raus. Dristig og Solid. 

Organisasjonen ble stiftet i 1987 under navnet stiftelsen Kirkens Sosialtjeneste. Stiftelsen overtok da alle aktive og passiva etter avviklingen av foreningen Norsk misjon blant hjemløse. I 2017 skiftet stiftelsen navn til CRUX. Ordet crux er latin og betyr både kors og kryss (veiskille). Begrepet brukes også i klatresporten, og betegner det antatt vanskeligste punktet i en klatrerute. Crux i betydningen kors sier noe om stiftelsens kristne, diakonale idégrunnlag. Et kryss representerer et veiskille; et sted for valg, nye muligheter, alternative veier å gå. Både veiskille og klatresportbilde passer godt til arbeidet CRUX driver for mennesker som av ulike årsaker har store utfordringer, cruxpunkter, i livet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Kirkens Sosialtjeneste på Facebook Rediger på Wikidata
Østre Fredrikstad kirke
**Østre Fredrikstad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Fredrikstad domprosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet de gamle bydelene av Fredrikstad, beliggende øst før Glomma, og hovedkirken var Østre Fredrikstad kirke.

Østre Fredrikstad prestegjeld og dets sogn er nå en del av Fredrikstad kirkelige fellesråd underlagt Fredrikstad domprosti.

Historikk
---------

Byen Fredrikstad ble grunnlagt i 1567, og byens første kirke ble oppført 1567 i det som nå er Gamlebyen i Fredrikstad. Det ble gjennom århundrene bygget en rekke nye kirker på samme beliggenhet, oftest som følge av svenskenes plyndringer og nedbrenninger av byen. Den nåværende kirken er den 5. i rekken og ble oppført i 1779.

Som en følge av byens vekst, ble Glemminge sogn på Glommas vestre bredd, overført fra Tune prestegjeld til Fredrikstad prestegjeld i 1685. I 1867 ble de bynære områdene i *Forstaden* overført fra Glemmen til Fredrikstad by. Denne *Forstaden* ble etterhvert benevnt *Vestre Fredrikstad*, og i 1880 fikk denne bydelen sin egen kirke, *Vestre Fredrikstad kirke*. Dette medførte at kirken på Glommas østre bredd fra denne tid ble benevnt *Østre Fredrikstad kirke*.

Ved kgl.res. av 14. oktober 1882 ble Fredrikstad prestegjeld avviklet og delt i tre, gjeldende fra 1. januar 1883:

* Østre Fredrikstad
* Vestre Fredrikstad
* Glemmen prestegjeld

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Østre Fredrikstad

Referanser
----------

1. ↑  Kaurel, Finn (1986). *Fredrikstad byleksikon*. Møklegaards tr.
2. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Østfold
3. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**TRT 1** er Tyrkias eldste tv-kanal og hovedkanalen til allmennkringkasteren Tyrkias radio- og fjernsynsselskap (TRT). Kanalen startet prøvesendinger så sent som januar 1968 med faste sendinger fra 1971. Den var landets eneste tv-kanal frem til 1986, da TRT startet prøvesendinger med sin andrekanal, i dag kjent som nyhetskanalen TRT Haber. TRT 1 henvender seg til et bredt publikum og sender nyheter, underholdning, dramaserier, filmer, idrett samt musikk-, kultur- og utdanningsprogrammer. Kanalen er delvis reklamefinansiert og har reklamepauser. TRT 1 sender 24 timer i døgnet.

Bakgrunn
--------

Tv-sendinger i Tyrkia har historie tilbake til begynnelsen av 1950-årene, da som kanalen İTÜ TV – i regi av Istanbuls tekniske universitetet. Kanalen bygget ut sine sendinger utover i 1950- og 1960-årene, men i 1968 ble kanalens utstyr og kompetanse overført til den statseide allmennkringkasteren TRT. 

31. januar 1968 startet TRT 1 opp med prøvesendinger tre dager i uken. Året etter økte antallet sendedager til fire. Kanalen sendte fra Ankara og gikk under navnet AnkaraTelevizyon. Kringkastingssenteret i İzmir åpnet i 1970, og i 1971 åpnet tv-senteret i Istanbul. Med de tre tv-sentrene var TRT 1 på god vei til å bli riksdekkende, og regulære sendinger startet i desember 1971. Frem til 1986 het TRT 1 enten *TRT Ankara Televizyonu*, *TRT* *İzmir Televizyonu* eller *TRT* *Istanbul Televizyonu*, alt etter hvilket kringkastingssenter seerne «sognet til». 

### Fra 1971

Utover i 1970-årene bygget TRT opp sin tv-divisjon. I august 1972 utvidet TRT medlemskapet i Den europeiske kringkastingsunion (EBU) til også å omfatte fjernsyn, og året etter produserte TRT sin første Eurovisjons-sending, en fotballkamp mellom Tyrkia og Italia. 

I 1974 startet TRT med daglige sendinger, og i 1975 deltok Tyrkia for første gang i Eurovision Song Contest. Året etter meldte TRT seg inn i Den asiatiske kringkastingsunion.

Alle tv-sendinger var i svart-hvitt frem til nyttårsaften 1981, og først i 1984 la TRT1 helt om til fargesendinger. I 1986 etablerte TRT sin andrekanal, TRT2. Parallelt med dette ble Ankara Television omdøpt til TRT1, og kanalens 16 år lange tv-monopol ble brutt.

TRT 1 begynte med HD-sendinger i mai 2012.

Referanser
----------

1. ↑  «Tarihçe». *www.trt1.com.tr*. Besøkt 23. desember 2017.
2. ↑  «TRT Historie – via Google Oversetter». translate.google.no. Besøkt 23. desember 2017.
3. ↑  Ceylan, O.; Yagci, H. B.; Paker, S.; Calkivik, A. S. (November 2010). «Turkiye's First TV Broadcasting and Istanbul Technical University TV, ITU TV». *2010 Second Region 8 IEEE Conference on the History of Communications*: 1–3. Besøkt 23. desember 2017.
4. 1 2  «About Us, TRT History | TRT Museum of Broadcasting History». *www.trtmuze.com.tr* **(engelsk)**. Besøkt 23. desember 2017.
5. ↑  Noam, Eli (6. februar 1992). *Television in Europe* **(engelsk)**. Oxford University Press. ISBN 9780195361544.

Eksterne lenker
---------------

* (tr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) TRT 1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
«Marie Treschow's Minne. Poliomyelittinstituttet. Tønsberg.», flyfoto fra 1956. På stedet, som ligger nede ved vannet (ved Husøysundet øst i Træla), er det i dag privat sykehjem.  Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene 
**Poliomyelittinstituttet Marie Treschows Minne** (også skrevet **Marie Treschows Minde**) var et pleiehjem utenfor Tønsberg i Vestfold for pasienter med poliomyelitt. Det ble innviet i 1953 på Nordre Nes i Søndre Slagen i daværende Sem kommune. Eiendommen hadde tidligere tilhørt Marie Treschow (1913-1953), datter av gods- og verkseier Fritz Michael Treschow (1879–1971). 

Marie Treschow, som var lam, flyttet sin «koke- og sjeleskole», en husholdningsskole hun opprettet i 1941, fra Fritzøehus til Nordre Nes i 1950, men testamenterte bort bruksretten til stedet til Landsforeningen mot Poliomyelitt (stiftet i 1947) før hun døde i 1953.

Det fantes flere tilsvarende behandlingssteder rundt om i Norge, og plassene på Marie Treschows Minne var først og fremst forbeholdt etterbehandling av poliorammede fra Vestfold. Etter at poliovaksinen kom i 1956, ble det etter hvert slutt på nye poliotilfeller, og Marie Treschows Minne og andre institutter ble lagt ned i løpet av 1960- og 1970-åra.

I dag
-----

Ved Marie Treschows Minne ble det i 1986 åpnet et nytt bygg til bruk som sykehjem. I dag blir dette drevet under navnet Marie Treschow av Attendo, et privat omsorgsforetak med virksomhet i Norge, Sverige, Finland og Danmark, som leier ut plasser til Tønsberg kommune og andre.

Se også
-------

* Polio i Norge

Referanser
----------

1. 1 2 3  op.no 18.10.2014: *To av arvingene døde*
2. ↑  Kartverket om skrivemåten Marie Treschows Minde
3. ↑  Vestfoldarkivet om kampen mot poliomyelitt
4. ↑  *Sem og Slagen bygdebok* om Marie Treschows Minne (1963) Arkivert 2016-03-04, hos Wayback Machine.
5. ↑  «Bjørn Lobben: *Habilitering, rehabilitering og opptrening* (PDF)» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 14. februar 2015. Besøkt 14. februar 2015.
6. ↑  «Attendo om Marie Treschow og Maribu sykehjem». Arkivert fra originalen 14. februar 2015. Besøkt 14. februar 2015.
**Wilhelm Frimann Koren Bjerknes**, (født 10. juni 1901 i Stockholm, død 21. juli 1940 i Luster) var en norsk lege.

Bjerknes tok examen artium ved reallinja på Bergen katedralskole (1921). Han ble Cand.med i 1926. Han var i kandidattjeneste ved Bergens kommunale sykehus fra 1927 og var distriktslege i Ibestad med bopel i Hamnvik fra 1928. Med permisjon fra denne var han kandidat ved Dikemark sykehus 1934-1935 og var assistentlege ved Lyster sanatorium fra 1937, der han senere ble spesialist i lungesykdommer og reservelege. Han utga to vitenskapelige arbeider over respirasjonsfysiologi, hvorav ett ble utgitt etter hans død.

Wilhelm Bjerknes sønn av professor Vilhelm Frimann Koren Bjerknes (1862–1951) og Sofie Honoria Bonnevie (1864–1928) og giftet seg i Kabelvåg 1. april 1933 med Aslaug Gregersen, (f. 23. mai 1908 i Lillesand, de fikk en to sønner og en datter). Han var barnebarn til matematikeren og fysikeren Carl Anton Bjerknes (1825–1903), bror til meteorologen Jacob Aall Bonnevie Bjerknes (1897–1975) og tvillingbror til arkitekten Kristian Bonnevie Bjerknes (1901–1981).

Referanser
----------

1. ↑   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Wilhelm Frimann Koren Bjerknes - Elevar ved Bergen katedralskole 1860-1929, Digitalarkivet Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Lund-Johansen, Frithjof (1960). *Lyster sanatorium: 2. november 1902 - 30. september 1958 : en epoke i kampen mot lungetuberkulosen i Norge*. [Bergen].
4. ↑  Høeg, Hans (1953). *Sandsvær-slekten Bjerknes Evju gjennom 600 år*. Oslo: Kjøpmann Ingvar Bjerknes, Høvik.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Ivan Žužek** SJ (født 2. september 1924 i Ljubljana; død 31. januar 2004 i Soriano nel Cimino i Italia) var en slovensk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, og kanonisy.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ivan Žužek flyktet som ung mann fra det nasjonalsosialistisk okkuperte Slovenia til England, men ble imidlertid tilbakevist til Østeuropa av de britiske myndigheter. På hjemreisen inntrådte han den 1. november 1945 i jesuittordenen i Lonigo i Italia.[1] Der avla han i1947 de første løfter, og studerte filosofi i ordenens studiehus i Gallarate.[2] Deretter absolverte han sitt teologistudium ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma og ditt tertiat i Tathfarnham Castle i Irland.[2] 

### Prest

Han vekslet over fra den latinske til deen bysantinsk-slaviske ritus og ble diakonviet i 1954, og presteviet i 1955.[2]

Det fulgte videreførende studier ved Det pavelige orientalske institutt og deretter atter på  *Gregoriana*. I 1963 avla han de evige ordensløfter, og i 1964 tok han doktorgrad i Kirkerett. I 1967 ble han professor for kanonisk rett ved *Det pavelige orientalske institutt*,[2] hvor han fra 1967 til 1973 også var rektor,[1] og underviste der frem til 1996, og igjen fra 1998 og til sin død.[2]

Da Den pavelige kommisjon fore revisjonen av Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium ble nedsatt i 2973, ble han dens generalsekretær; han ledet srbeidet frem til den nye Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium (CCEO) ble presentert.[3] 

I begynnelsen av 1991 ble han rådgiver for Pontificium Consilium de Legum Textibus. Han var undersekretær i rådet helt til sin pensjonering derfra i juni 1995. Men også deretter var han rådgiver for rådet og for Kongergasjomnen for Østkirkene.[4]
**Åbøbyen** (Amerikabyen), eller Åbø som bydelen heter, er et strukturert byanlegg etter amerikansk modell i Sauda, som ble oppført mellom 1915 og 1940.

Åbøbyen i 1917
Eierne av Sauda Smelteverk ble pålagt av kommunen å bygge boliger for sine ansatte, og bydelen ble oppført i tre deler. Den nederste delen var for den laveste arbeiderklassen, den midterste for funksjonærer mens de øverste var direktøren og andre med høye stillinger. 

Klasseskillet i Åbøbyen var markant helt frem til 1960-årene, og den nederste delen lå så nær smelteverket at det ble diskutert om det var helseskadelig å bo der. En sykdom kalt lungebrann herjet i årevis, og rundt hundre mennesker døde av sykdommen. Leger ved Sauda sykehus slo fast at lungebrannen ikke kunne skyldes den gule og giftige røyken som la seg som et tykt teppe over store deler av byen på varme sommerdager, og det er fortsatt ikke kommet en offisiell forklaring på hvorfor så mange mennesker i et konsentrert område døde av lungesykdommer.

Åbøbyen er blant landets best bevarte byanlegg fra denne tiden, med en særegen arkitektonisk stil, amerikanske brannhydranter og allégater. Området var frem til midten av 1900-tallet et av de flotteste villastrøkene i byen, med prominente gatenavn som *Griegs gate*, *Wergelandsveien*, *Kongsveien*, *Parkveien* og *Haakonsgaten*. Blant de mange parkene som ble anlagt var Sneath Park, oppkalt etter ingeniøren William Henry Sneath hvis hjerne sto bak nesten all utbygging i Sauda på den tiden. Han ble senere direktør for Union Carbide (tidligere eiere av Sauda smelteverk). Parken var ble lenge neglisjert av kommunen som overtok annsvaret, men grunnet begrensede midler ikke hadde ressursene til å vedlikeholde den. Etter mange år som en overgrodd og stusselig bypark fikk den i 2012 ett omfattende løft da nytt gangveinett ble anlagt og andre deler av parken også ble ryddet opp. 

Parken fremstår i dag finere enn på mange tiår. 

Det hører med til historien at brukerne av disse boligene etter hvert ønsket å eie hus selv, og smelteverket tilrettela dermed et eget byggefelt øst for bydelen hvor tomtene ble lagt ut for svært gunstige priser. Disse husene fikk adressen «Egnehjem», et navn man ser igjen i både Odda og Sauda.

Delområdet Åbø dekker grunnkretsene Åbødalen, Åbø, Øvre Åbøbyen, Nedre Åbøbyen og Djupadal.

Se også Grunnkretser i Sauda kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Forskning.no Arkivert 2011-06-11, hos Wayback Machine. Åbøbyen var i sin struktur bygget opp etter rangordning. Arbeiderboligene ble anlagt nederst mot fabrikkanleggene, funksjonærboligene lengre opp på morene og de mer herskapelige direktørvillane lengst opp på åssiden.
2. ↑  ikarogaland.no Arkivert 14. mai 2016 hos Wayback Machine. avsnitt om Røykplagen fra smelteverket
***Orbis Litterarum*** (latin for *litteraturens krets*) er et dansk internasjonalt tidsskrift for litteraturforskning, grunnlagt i 1943 av Frederik Julius Billeskov Jansen og Jens Kruuse.

Tidsskriftet konsentrerer seg primært om europeisk og amerikansk litteratur, og publiserer peer reviewed originale artikler om allmenn og komparativ litteratur, genre og perioder. Tidsskriftet ønsker å forbinde de mange litteraturteoritiske retninger. Orbis Litteraturm publiserer på hovedspråkene, og redaktører er fra 2006 Lars Ole Sauerberg, Morten Nøjgaard og Bengt Algot Sørensen.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Web of Science*.
2. 1 2 3   *ERA 2010 journal list*, Australian Research Council, 2010, Wikidata Q15735759,
3. ↑  ; besøksdato: 25. april 2018.
4. ↑  «– catalyst.library.jhu.edu». Arkivert fra originalen 26. juli 2018. Besøkt 7. mai 2012.
5. ↑  - blackwellpublishing.com
6. ↑  - *Orbis Litterarum*, Den store danske

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
**Emma T.R. Williams Vyssotsky** (født 23. oktober 1894, død i mai 1975) var en kjent amerikansk astronom. Hun var den andre kvinnen som fikk en doktorgrad i astronomi ved Radcliffe College.

Da hun tok doktorgraden i astronomi i 1930, var det med avhandlingen *Spectrophometric Study of Stars.* Hun tilbrakte mye av sin karriere som astronom ved McCormick Observatory som var en del av University of Virginia, der hennes spesialitet var bevegelsene på stjernehimmelen og kinematikken av Melkeveien. Hun giftet seg med den russisk-fødte astronomen Alexander N. Vyssotsky i 1929. De hadde en sønn sammen, Victor A. Vyssotsky, som ble matematiker og vitenskapsmann. Han utviklet også flere forskjellige videospill. 

I årene etter at hun giftet seg med Victor A. Vyssotsky, underviste hun i astronomi ved University of Virginia. I 1949 skrev hun og mannen sammen en bok som senere er blitt betraktet som en klassiker i sitt felt: *An Investigation of Stellar Motion*.

Emma ble tildelt en Annie J. Cannon Award innen astronomi fra American Astronomical Society i 1946.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Oakes, Elizabeth H. (2007). «Vyssotsky, Emma T.R. Williams». *Encyclopedia of World Scientists* **(engelsk)**. Infobase Publishing. s. 745–746. ISBN 978-1-4381-1882-6.
2. 1 2 3  Shearer, Benjamin F.; Shearer, Barbara Smith (1997). *Notable women in physical sciences : a biographical dictionary*. Westport, Conn.: Greenwood Press. s. 405–409.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |