recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jan van der Sluis** (født 29. april 1889 i Rotterdam, død 19. oktober 1952 i Rotterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i 1912 i Stockholm.

Van der Sluis vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1912 i Stockholm. Han spilte på det nederlandske fotball-landslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland spilte fire kamper i turneringen, i første runden vant de over Sverige med 4-3 og i kvartfinalen beseiret de Østerrike med 3-1. De tapte semifinalen mot Danmark med 1-4. I bronsefinalen som ble spilt den 4. juni møtte de Finland som de vant over med 9-0. Van der Sluis scoret to mål i bronsefinalen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i fotball (Nederland)

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 154159, oppført som Jan van der Sluis †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan van der Sluis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan van der Sluis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan van der Sluis – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan van der Sluis – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jan van der Sluis – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Jan van der Sluis – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Fostvedt Træsliperi A/S** drev tresliperi, sagbruk, høvleri og trevarefabrikk som holdt til i Holt i Tvedestrand kommune. Virksomheten ble etablert i 1907 og var basert på fossekraft fra Storelva.

Virksomhet
----------

På 1960-tallet var Fostvedt en av tre tresliperier i Tvedestands-området. De andre to var Gjeving Træsliperi og Songe Træsliperi.

Fostvedt Træsliperi var eid av skipsreder Johan G. Olsen fra Kristiansand. 
I 1968 ble Fostvedt Træsliberi slått samnnen med Gjeving Træsliperi. Fusjonen førte til produksjonen ble da flyttet til Gjeving, grunnet bedre beliggenget samt større mer egnede lokaler.

Arkiv
-----

En del arkivmateriale etter Fostvedt Træsliperi befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet inneholder korrespondanse, regnskap og noen bygningstegninger.

I tillegg er noe materiale oppbevart hos Statsarkivet i Kristiansand, deriblant en forhandlingsprotokoll og en del regnskap.

Referanser
----------

1. ↑  Tresliperiene i Tvedestrand, Avtrykk.no, 27.09.2017
2. ↑  «Gjeving Tresliperi». Arkivert fra originalen 1. februar 2014. Besøkt 21. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Katalog til Fostvedt Træsliperi hos Aust-Agder museum og arkiv på Arkivportalen
* (no) Katalog til arkiv etter Fostvedt A/S hos Statsarkivet i Kristiansand på Arkivportalen
**Jan «Loep» de Looper** (født 2. mai 1914 i Hilversum, død 23. juni 1987 i Hilversum) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

De Looper vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var målvakt på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Tyskland. Nederland vant sin gruppe men tapte semifinalen med 0-3 til Tyskland. I bronsefinalen vant de over Frankrike med 4-3. De Looper spilte alle fem kampene i OL-turneringen som målvakt.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. ↑  «Jan de Looper Bio, Stats, and Results». *Olympics at Sports-Reference.com*. Arkivert fra originalen 17. september 2011. Besøkt 29. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan de Looper – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Looper – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Looper – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
***The Way of the World*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Lloyd B. Carleton.

Handling
--------

Peter Sturton er en fremtredende politiker som støtter Walter Croydon, en ung og fremadstormende advokat, for stillingen som guvernør. Croyden er forelsket i Beatrice Farley, men de er ikke vært formelt forlovet. Men når han bekjenner sin kjærlighet, og ber henne gifte seg med ham, forteller Beatrice at hun forbereder seg på å reise til Europa sammen med Mr. og Mrs. Lake. Samtidig er John Nevill, en venn av Sturton, i et ulykkelig ekteskap. Men han bor fremdeles sammen med sin kone, selv om det er veldig lite kjærlighet mellom dem.

Nevill legger planer om å reise til Europa på egen hånd. Men Nevill blir raskt forelsket i Beatrice, og han er overveldet av hennes skjønnhet. Når Beatrice holder på å drukne i løpet av en svømmetur, blir hun reddet av Nevill. Beatrice oppdager deretter at hun elsker ham. Nevill foreslår at de reiser til Paris, for å gifte seg - og Beatrice samtykker. Men når de møter venner av Nevill som nylig har ankommet fra Amerika, nevner de tilfeldigvis at Nevills kone holder til i Newport om sommeren.

Beatrice ønsker deretter å pakke, for å reise hjem. Hun har fullstendig mistet troen på Nevill, etter å ha oppdaget at han allerede er gift med en annen kvinne. I mellomtiden har Walter Croydon blitt valgt som guvernør. Når hun kommer tilbake til statene, samtykker Beatrice til å bli Croydons brud - og de gifter seg kort tid senere. I løpet av de neste par årene forsøker Nevill, sakte med sikkert, å overbevise Croydon at Beatrice er utro mot ham. Tiden går, og Croyden stiller til gjenvalg som guvernør. Croydon-familien har nå en sønn sammen.

Skuespillere
------------

* Hobart Bosworth som Mr. John Nevill
* Gretchen Lederer som Mrs. John Nevill
* Dorothy Davenport som Beatrice Farley (Mrs. Croyden)
* Emory Johnson som Walter Croyden
* Adele Farrington som Mrs. Lake
* C. Norman Hammond som Mr. Lake
* Jack Curtis som Peter Sturton
* Herbert Barrington som Mr. Van Norman
* Marc Fenton som en prest

Referanser
----------

1. ↑  THE WAY OF THE WORLD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Way of the World* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Way of the World* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Way of the World* på Silent Era Rediger på Wikidata
Utsikt fra innsiden av levningene av det komplekse atlantiske rundhuset ved Feranach, Sutherland
**Atlantiske rundhus** er innenfor arkeologien runde steinbygninger fra jernalderen som er funnet i det nordlige og vestlige delen av det skotske fastlandet, de nordligste øyene og på Hebridene.

Atlantiske rundhus er en form for bolig bestående av steingjerder som er helt spesielle for denne regionen, og kan fordeles i to grupper – enkle og komplekse. De markerer en bevegelse vekk fra tidligere enkle og lite tiltalende boliger, slik som på Skara Brae, mot strukturer som var dominerende i landskapet. Et eksempel på et enkel atlantisk rundhus er på Bu på Orknøyene, mens komplekse strukturer inkluderte spesifikke typer som broch, dun og festninger på odder. 

Sirkulære hus var den dominerende arkitektoniske stilen på de britiske øyer siden andre årtusen f.Kr. (tidlig bronsealder). Selv om mange av disse rundhusene ikke har overlevd, er det konstatert at de var basert på vegger av flettverk og oversmørt med leire eller mørtel, og selv om de ble bygget nesten utelukkende ut av stein og steinplater antar man at de hadde koniske tak av tre og tømmer dekker av halm, tilsvarende til rundhus bygd av tømmer som er funnet andre steder.

I 1970 beregnet arkeolog Chris Musson at det var 200 sertifiserte rundhus i Skottland og Storbritannia. En britisk-basert arkeologigruppe anslått at det er over 4000 rundhus. Det første dokumenterte rundhuset ble opprettet på 2000-tallet f.Kr. i sørvestlige Skottland. Bronsealderfolket var kjent for å tilpasse de utjevnede høydelandskapene som ligger i åssider. Ikke ulikt, og åpenbart beslektet, men underliggende trekk av atlantiske rundhus er brocher, som utelukkende ble bygget av stein.

Referanser
----------

1. ↑  «Brochs. The Roundhouse Tradition», *Odyssey Adventures in Archaeology*
2. ↑   CA (26. august 2008): «Roundhouses», *Current Archaeology*
3. ↑  «5.9 Atlantic stone-built roundhouses: sequence, subdivision and interpretations», *ScARF National Framework*

Se også
-------

* Rundtårn

Eksterne lenker
---------------

* «Bringing landscapes alive: The Atlantic Roundhouses of the Tarbat Peninsula», *Society of Antiquaries of Scotland*
* «Atlantic Round houses»
**Disaster In The Universe** er et psykedelisk rock-pop-dub-gruppe fra i Oslo. Bandet ga ut debutalbumet *Coconut Message*, som ble sluppet våren 2014 og som ble produsert av Empire Of The Sun's produsent Peter Mayes. Albumet fikk god kritikker fra flere store dagsaviser.Gruppa har spilt på flere store festivaler, deriblant Hovefestivalen, Øyafestivalen, Slottsfjellfestivalen og By:Larm, og har også spilt support for Crystal Fighters. Singelen «Beach House» var listet på mer enn 12 radiokanaler, blant annet på A-listen til NRK P3.

Historie
--------

Disaster In The Universe ga ut sin første låt *Natural* 22. januar 2012. Låten ble plukket opp og anbefalt av NRK Urørt og jevnlig spilt på NRK P3. Den 24. mars samme år vant Disaster In The Universe band-konkurransen «Hoveslaget» 2012, og ble med det plukket ut til Hovefestivalen og Månefestivalen sommeren 2012.

Singelen *Beach House* ble utgitt 7. mai 2012 og gruppa ble samme dag kåret til «Ukens Urørt» av NRK P3. Gruppa var med å åpnet Gullruten på TV 2 fra Grieghallen i Bergen med låta *Beach House*. Låten utviklet seg til å bli en sommerhit i 2012 gjennom listing på over 12 radiokanaler (inkludert A-listing på NRK P3), og gjennom en rekke konserter gjennom sommeren, deriblant Hovefestivalen, «Palmesusfestivalen», Slottsfjellfestivalen, Månefestivalen, Øyafestivalen, Oslo Kulturnatt og Amnesty TV-aksjonen.

Låten «Yugen (Telling Me All)» ble utgitt i november 2013, ble listet på NRK P3.

Debutalbumet *Coconut Message* ble utgitt i Norge 14. mars 2014, og mottok sgo kritikk fra den norske musikkpressen.

Medlemmer
---------

* Dosser Brandt (vokal og gitar)
* Jonas Jacques Rohde-Moe (vokal, gitar, synth og marimba)

Medlemmer Live
--------------

* Dosser Brandt (vokal og gitar)
* Jonas Jacques Rohde-Moe (vokal, gitar, synth og marimba)
* Andreas Kase (vokal, synth og gitar)
* Magnus Falkenberg (bass)
* Mads Johansen (trommer)
* Jørgen Bagheera Apeness (perkusjon)

Diskografi
----------

### Singler

* 2012: *Natural* (singel)
* 2012: *Beach House* (singel)
* 2012: *Curiosity* (singel)
* 2013: *Recovering* (singel)
* 2013: Yugen (Telling Me All) (singel)
* 2014: Coconut Message (album)

Referanser
----------

1. ↑  NRK Urørt
2. ↑  "Dagbladet"
3. ↑  VG

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Disaster In The Universe på YouTube
* Disaster In The Universe på Twitter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Fetetorsdag** - er den siste torsdagen før fastetiden (52 dager før påske). Fetetorsdag begynner den siste uka i karnevalet. Denne dagen kan man forspise seg i Polen og i den katolske delen av Tyskland.

Datoen for fetetorsdag varierer mellom 29. januar og 4. mars ut fra når påsken faller.

Det er tradisjon å spise smultringer og faworki. I tidligere tider spiste man smultringer med flesk, bacon, kjøtt og drakk vodka. Hvis noen på fetetorsdag ikke spiser en smultring, vil det ikke gå bra med ham i framtiden ifølge gammel overtro.

Historie
--------

Fetetorsdag har sine røtter i hedenskap. Denne dagen feiret folk slutten på vinteren og begynnelsen av våren. Da spiste de mye fet mat, særlig kjøtt og drakk mye alkohol. I Małopolska fantes det en spesifikk måte for feiring. Etter legenden levde det en ond borgermester Comber som betraktet handelskvinner dårlig. Han døde på fetetorsdag. Hver årsdag for hans død organiserte handelskvinnene en stor fest. De stoppet menn på gata og tvang dem til å danse og gi bort sine klær. De gjorde det på grunn av skader som Comber forårsaket.

Referanser
----------

1.
***The Weakness of Man*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Barry O'Neil.

Handling
--------

David Spencer forelsker seg i skuespillerinnen Babbie Norris. Men hans velstående far John Spencer får David til å gifte seg med den aristokratiske Janice Lane. Etter fem år sammen med Janice orker ikke David mer, og planlegger å begå selvmord ved drukning. Men når han legger merke til et lik som flyter i vannet, bestemmer David seg i stedet for å skifte klær med den døde personen.

Han legger også igjen sine egne identifikasjonspapirer på den døde mannen. Han skaffer seg deretter en ny jobb og møter snart Babbie igjen, og de flytter sin vei sammen. I mellomtiden, etter at den fremmede døde mannen har blitt identifisert som David, gifter Janice Lane seg med Dr. Stone - som hun har elsket i flere år.

Skuespillere
------------

* Holbrook Blinn - David Spencer
* Eleanor Woodruff - Janice Lane
* Richard Wangermann - John Spencer
* Charles Mackay - Dr. Stone
* Alma Hanlon - Babbie Norris

Referanser
----------

1. ↑  THE WEAKNESS OF MAN
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Weakness of Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Weakness of Man* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Weakness of Man* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Baquba** (alternative stavemåter **Ba'quba** eller **Baqubah**, arabisk بعقوبة) er en by i østre Irak, og den administrative hovedstaden for guvernementet Diyala. 

Byen ligger ved elven Diyala, ca 50 kilometer nordøst for Bagdad. 

Det finnes ikke ferske (2014) offisielle befolkningstall, men det distrikt som byen ligger i, hadde i 2009 et beregnet folketall på 500 053 innbyggere, på er areal på 1 630 km².

Historie
--------

Baquba tjente som hvilested mellom Bagdad og Khorasan på *Silkeveien*. Under det abbasidiske kalifat ble den kjent for sine daddel- og frukthaver, kunstig vannet av Nahrawan-kanalen.

Byen ble brukt som flyktningleir for assyriske flyktninger fra folkemordet på assyrerne. Én flyktningleir som ble etablert utenfor byen rommet mellom 40.000 og 50.000 flyktninger.

Byens plassering på hovedveien og ved jernbanelinjen mellom Bagdad, Tyrkia og Iran gjorde den til et viktig handelssentrum. 

Byens omgivelser har stor produksjon av sitrusfrukter for eksportmarkedet.

Referanser
----------

1. ↑  Central Organization for Statistics, Iraq (**pdf-fil, på arabisk**)[*død lenke*] Sammenregning av bygninger, bosteder og anlegg 2009, med estimat av befolkningen. Lest 4. mars 2012.
2. ↑   Central Organization for Statistics, Iraq; Administrative units and their area as in 2009 Arkivert 30. desember 2012 hos Wayback Machine. Lest 4. mars 2012.
3. ↑  «Ba'qubah». Global Security. Arkivert fra originalen 2. september 2009. Besøkt 14. september 2009.
4. ↑  Austin, H.H. (2006). *The Baqubah Refugee Camp: An Account of Work on Behalf of the Persecuted Assyrian Christians*. Georgias Press. Arkivert fra originalen 26. oktober 2012. Besøkt 14. september 2009.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 26. oktober 2012. Besøkt 20. august 2014. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Baqubah – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***The Weakness of Strength*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Harry Revier.

Handlingsreferat
----------------

Gjennom et eiendomskjøp kjøper Daniel Gaynor alle rettighetene til vann-veien som fører fra Moose River til et større sagbruk. Den opprinnelige eieren hadde aldri benyttet seg av disse rettighetene. Men Gaynor, hvis eneste tanke er å få tjene mest mulig penger, nekter å la tømmerstokkene fløtes nedover elven som renner gjennom eiendommen hans. Mennene ved sagbruket misliker denne urettferdigheten, og en konfrontasjon oppstår mellom Gaynor og Bill Jackson - som representerer de andre tømmermennene. Den hensynsløse måten Gaynor håndterer mennene på, gjør at han mister sympatien til en av hans venninner, Mary Alden, en enke og lærer - som Gaynor er forelsket i. Tømmerhoggerne blir tvunget til å selge all produksjonen deres direkte til Gaynor, og får en dårligere pris enn de har fått noen gang tidligere.

Gaynor har måttet få bistand fra sheriffen og hans stedfortrederne for å beskytte sine egne interesser. Fornøyd med Gaynors utøvende evner, tilbyr firmaet ham stillingen som daglig leder - og han reiser snart til storbyen. Mary Alden nekter å reise sammen med ham som hans kone, for hun tror ikke at ordentlig lykke kan bygges på grunnlag av urettferdighet. Ved skipsverftene fortsetter Gaynor på den samme overlegne måten. Han kutter i lønningene deres, og krever at de ansatte arbeider mye lengre, og fortsetter på mange måter som en tyrann. Så vellykket er han at han om 10 år blir innsatt som president for hele selskapet. Bessie Alden, Marys datter, kommer også til storbyen for å søke lykken der. Hun møter Dick Grant, som er ansatt ved kontoret til skipsbygger-firmaet, og de blir umiddelbart romantisk tiltrukket av hverandre.

Bessie og Dick blir gift kort tid senere, og Dick reiser til Gaynor og ber om en økning i lønnen - men dette blir nektet av Gaynor. Dicks gamle bestemor blir syk kort tid senere, og det ekstra ansvaret Dick får blir mer enn han klarer å dekke. Men omtrent på dette tidspunktet begynner Gaynors helse også å svikte. Samtidig forsyner Dick seg litt fra kassen, og han tar en viss sum hver uke. Men han forteller Bessie at Gaynor har økt lønnen hans. Når han returnerer til sitt gamle hjem, finner Gaynor seg grundig hatet. Han blir banket opp og kastet i en elv, før han blir reddet av Mary. Men Dicks tyveri blir kort tid senere oppdaget av hans overordnede på kontoret, og de rapporterer til Gaynor når han kommer tilbake på jobb.

Skuespillere
------------

* Edmund Breese som Daniel Gaynor.
* Clifford Bruce som Bill Jackson.
* Ormi Hawley som Mary Alden.
* Evelyn Brent som Bessie Alden.
* Florence Moore som lille Bessie.
* Clifford Grey som Richard Grant.

Referanser
----------

1. ↑  The Weakness of Strength
2. ↑  THE WEAKNESS OF STRENGTH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Weakness of Strength* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Weakness of Strength* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Der Leidensweg der Inge Krafft*** er en tysk stumfilm fra 1921, regissert av Robert Dinesen.

Handling
--------

Ingeborg Krafft, som en dag blir kastet ut av hjemmet av ektemannen sin, ønsker å bli medlem av et kloster. Men hun møter sin tidligere barndomskjæreste, oppdageren Henryk Overland. Han lover å gifte seg med henne, så snart han kommer tilbake fra en ekspedisjon til New Zealand. I mellomtiden venter Ingeborg på ham sammen med Dagmar Overland, søsteren til Henryk. En dag får kvinnene beskjed om at Hendrik og alle medlemmene på ekspedisjonen hans skal ha blitt myrdet av villmenn. Samme dag dør Dagmars barn.

Dagmar skal visstnok være sinnssyk, og blir innlagt ved en institusjon. Harry, Dagmars ektemann, skiller seg fra henne på grunn av dette. Deretter blir Ingeborg og Harry forelsket. Men dagen etter bryllupet til de to dukker Hendryck plutselig opp igjen, som alle tidligere trodde var død. Dagmar blir frisk igjen, så snart hun ser Hendryck. Den desperate Ingeborg ønsker å stikke av, men Harry forhindrer dette. Hun velger deretter å begå selvmord, ved å hoppe ut av et vindu.

Skuespillere
------------

* Mia May som Ingeborg Krafft
* Albert Steinrück som Fürst Wladimir Gagarine
* Conrad Veidt som Hendryck Overland
* Margarete Schön som Dagmar
* Heinz Stieda som Harry Raden
* Harry Hardt som Iwan
* Lia Eibenschütz

Referanser
----------

1. ↑   *filmportal.de*, Wikidata Q15706812,
2. ↑  «Der Leidensweg der Inge Krafft (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 8. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Der Leidensweg der Inge Krafft* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Der Leidensweg der Inge Krafft* på filmportal.de Rediger på Wikidata
***The Web of Desire*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Emile Chautard.

Handling
--------

Når hans kone Grace arver noen aksjer etter faren sin, blir John Miller - president for Western Power and Development Company - millionær og flytter til New York sammen med familien deres. Men Miller blir plaget av problemer på grunn av forretningene sine, og bryr seg lite om sin kone. Grace, som føler seg forsømt, tar opp med en langt mer bohemsk livsstil.

Blant sine nye bekjentskaper møter hun Stuart Mordant, advokaten til Thomas Hurd - en konkurrent av henns egen ektemann når det gjelder forretninger. Grace søker tilflukt fra sin egen ensomhet i Mordant, men han legger planer for å få kontroll over ektemannens selskap. Mordant lykkes snart med å kompromittere både Grace og Miller. Når Miller finner bevis for konas svik, insisterer han straks på en skilsmisse. Grace må deretter forsøke å løse hele situasjonen, før det for sent.

Skuespillere
------------

* Ethel Clayton som Grace Miller
* Rockliffe Fellowes som John Miller
* Doris Field som Mrs. Langley
* Richard Turner som Stuart Mordant
* Edward Kimball som Thomas Hurd
* Madge Evans som Marjorie
* William A. Williams som Robert Elwell

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 18. april 2016.
2. ↑   www.imdb.com, besøkt 18. april 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  The Web of Desire
4. ↑  THE WEB OF DESIRE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Web of Desire* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Web of Desire* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *The Web of Desire* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Web of Desire* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Et **abstrakt** er et forkortet sammendrag av en teksts innhold. Abstraktet utgjør i seg selv en tekst. Hvis abstraktet publiseres særskilt, skal det være ledsaget av en bibliografisk referanse til teksten. Den internasjonale standard for utarbeidelse av abstrakter er ISO 214. 

Abstrakter opptrer vanligvis som en del av vitenskapelige tidsskriftartikler. Særlige referattidsskrifter samler abstrakter innenfor et fagområde og publiserer dem i fagbibliografiske databaser, som er viktige verktøy for litteratursøkning. For eksempel i den viktige medisinske database MEDLINE.

Former for abstrakter
---------------------

Man kan skjelne mellom manuelt utarbeidede og maskinelt utarbeidede referater. I begge tilfeller finnes forskjellige former. 

### Indikativt referat

Kort abstrakt beregnet til å gi et inntrykk av dokumentets innhold og omfang.

### Informativt referat

Lengre abstrakt som gir leseren rimelig god kjennskap til hva dokumentet handler om og omfatter. Det informative referat skal være utformet slik at det med utbytte kan leses som erstatning for selve dokumentet.
Altså du kan lese referat i stedet for selve dokumentet.

### Strukturert referat

For eksempel strukturert i avsnitt med formål, metode, resultater og betydning (implikasjoner).

Litteratur
----------

* Lancaster, F. W. (2003). *Indexing and Abstracting in Theory and Practice*. 3. edition. London: Facet Publishing.
* Manzer, B. M. (1977). *The Abstract Journal, 1790-1920. Origin, Development and Diffusion*. Metuchen, N.J.: The Scarecrow Press.

Eksterne lenker
---------------

* Abstracts. In: *Core Concepts in Library and Information Science*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***The Way of the Eskimo*** er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av William V. Mong.

Handling
--------

En stamme av eskimoer blir sett i deres særegne seremoni, som går ut på å si farvel til solen. Zak, en ung eskimo som tilhører en stamme langt unna landsbyen til gamle høvding Opetek og hans familie der seremonien finner sted, er en av deltakerne; han besøker sin kjære, datteren til høvdingen.

Når solen har forsvunnet sier Zak "farvel" og starter med hundespannet sitt på hjemreisen over isen. Men han kommer over en halv-frossen jeger, en hvit mann. Tilbake ved landsbyen, blir den fremmede tatt med til hytta som høvdingen bor i. Mannen blir tatt vare på, og pleiet tilbake til livet.

Skuespillere
------------

* William V. Mong som Joe Turner.
* J.C. Smith som John Hurd.
* Columbia Eneutseak som Ananak. En eskimo.
* Chief Opetek som sjefen for stammen. Ananaks far.
* Emutisak som Tikatak. Anakaks mor.
* Zachariah som Zak. Ananaks kjæreste.

Referanser
----------

1. ↑  The Way of the Eskimo

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Way of the Eskimo* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Way of the Eskimo* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Donald Francis «Don» Whiston** (født 19. juni 1927 i Lynn i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1952 i Oslo.

Whiston vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1952 i Oslo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Canada.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. USA vant seks kamper, spilte uavgjort 3–3 mot Canada og tapte én kamp, 2–4 til Sverige. Canada vant serien med 15 poeng foran USA som fikk 13 poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Norges flagg Oslo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   obituaries.journal-times.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Donald Whiston – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Donald Whiston – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Donald Whiston – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Pete Seeger 2009
**The Weavers** var en amerikansk folkemusikkgruppe som ble dannet i Greenwich Village-området i New York i 1948. Gruppa bestod opprinnelig av Ronnie Gilbert (1926–2016), Lee Hays (1914–1981), Fred Hellerman (1927–2016) og Pete Seeger (1919–2014). De framførte populære versjoner av tradisjonelle folkesanger, blues- og gospellåter, barnesanger, arbeidersanger og amerikanske ballader. The Weavers innledet den kommersielle trenden for folkesang og ballader på 1950- og 1960-tallet og påvirket flere tilsvarende grupper, blant andre The Kingston Trio og Peter, Paul and Mary.

The Weavers ble svartelistet av antikommunistene og Joseph McCarthy for sitt politisk radikale sangrepertoar, og gruppa ble oppløst i 1952. De ble gjenforent til en innspilling i konserthuset Carnegie Hall i New York tre år seinere og gjorde på nytt suksess. Seeger forlot gruppa i 1958 til fordel for sin egen karriere som soloartist, og ble erstattet av Erik Darling (1933–2008).

Siste gang gruppa kom sammen, var i 1980, da de gjorde et par innspillinger i Carnegie Hall. Året etter døde Hays, og The Weavers har ikke spilt sammen siden.

Medlemmer
---------

* Ronnie Gilbert – altstemme (1948–1952, 1955–1964, 1980; død 2015)
* Lee Hays – basstemme (1948–1952, 1955–1964, 1980; død 1981)
* Fred Hellerman – baritonstemme, gitar (1948–1952, 1955–1964, 1980; død 2016)
* Pete Seeger – tenorstemme, banjo (1948–1952, 1955–1958, 1980; død 2014)
* Erik Darling – tenorstemme (1958–1962; død 2008)
* Frank Hamilton – tenorstemme (1962–1963)
* Bernie Krause – tenorstemme (1963–1964)

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Weavers på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) The Weavers på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Weavers på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Weavers på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) The Weavers på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) The Weavers på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BBC Things **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Donald Rope** (født 2. februar 1929, død 28. juli i 2009) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Rope vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

Fire år senere, under vinter-OL 1960 i Squaw Valley var han med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. I finalerunden spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng. OL-turneringen var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Donald Rope – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Donald Rope – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Donald Rope – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Donald Rope – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Abstrakt ekspresjonisme**, også omtalt som **New York-skolen**, var en kunstnerisk bevegelse som dominerte amerikansk kunst i tiårene etter andre verdenskrig. Det var den første kunstretningen i USA som fikk internasjonal betydning, og den betydde det endelige skifte av sentrum i kunstverdenen på 1900-tallet, fra Paris til New York.

Betegnelsen *abstrakt ekspresjonisme* ble først brukt om Vasilij Kandinskijs malerier i 1919, men ble senere brukt for å beskrive arbeidene til en gruppe malere som arbeidet i New York på begynnelsen av 1940-tallet. Kunstnere som Jackson Pollock og Willem de Kooning produserte en ny type bilder, hvor interessen lå i å finne fram til et direkte og autentisk uttrykk på lerretet som kunne uttrykke kunstnerens indre følelser og underbevissthet. Som navnet angir, springer mange av ideene bak den abstrakte ekspresjonismen ut fra tankegods fra den europeiske ekspresjonismen, men også surrealismens vektlegging av spontan og automatisk kreativitet var et viktig utgangspunkt for bevegelsens kunstnere.

Termen «abstrakt ekspresjonisme» rommer flere og innbyrdes svært ulike stiler og type kunstnere, og flere av kunstnerne som falt inn under denne karakteristikken var verken spesielt abstrakte eller spesielt ekspresjonistiske. *Action painting*, *American-style painting* og *color field* var andre begreper som ble brukt for å beskrive denne kunsten.

Den abstrakte ekspresjonismen fikk sitt endelige gjennombrudd i 1951 med en stor utstilling på Museum of Modern Art i New York, kalt *Abstract Painting and Sculpture in America*. Etter dette fattet også CIA interesse for den abstrakte ekspresjonismen, som de mente uttrykte ideen om USA som den frie tankens og det frie markedets forsvarer. CIA så i den abstrakte ekspresjonismen et mulig propagandainstrument overfor de kommunistiske landenes sosialistiske realisme.

I løpet av 1960-tallet mistet bevegelsen sin dominerende posisjon i kunstverdenen, og ble utfordret og kritisert av nye retninger som minimalisme, konseptualisme og popkunst.

Utstillinger
------------

Utstillinger regnes som sjeldne (per 2016) grunnet kostnad og at eier av viktige verker i liten grad låner ut disse.

På Royal Academy (i London) vises utstillingen *Abstract Expressionism* fram til 2. januar 2017.

Viktigste kunstnere
-------------------

* Adolph Gottlieb
* Philip Guston
* Willem de Kooning
* Franz Kline
* Lee Krasner
* Robert Motherwell
* Barnett Newman
* Jackson Pollock
* Ad Reinhardt
* Mark Rothko
* Clyfford Still
* Morris Louis

Se også
-------

* Abstrakt kunst
* Modernisme
* Clement Greenberg

Referanser
----------

1. 1 2 3  Ustvedt, Øystein (2. desember 2016): «Kunst i uroens tid», *Aftenposten*, s. 22

Eksterne lenker
---------------

* Web Museum om abstrakt ekspresjonisme
* Artikkel om abstrakt ekspresjonisme fra Morgenbladet

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Der Flügel** (tysk for fløyen) er en organisasjon etablert i 2015 innenfor det tyske partiet Alternativ für Deutschland. Den hadde i 2020 ca. 7000 personer som tilhengere. Der Flügel ble i 2020 av Tysklands føderale etat for forfatningsvern Verfassungsschutz (BfV) erklært som høyreekstremistisk. 

Grunnleggelsesdokumentet for Der Flügel er den såkalte *Erfurtresolusjonen* (*Erfurter Resolution*) vedtatt i 2015 av en gruppe partifolk for å bevare det politiske prosjektet som AfD var bestemt å tjene. Ved det såkalte Kyffhäusermanifestet fra 2017 ble Der Flügel ifølge egne opplysninger, organisert som en ideell organisasjon (*ideelles Bündnis*).

Verfassungsschutz (BfV) meddelte i mars 2020 at Der Flügel nå var kategorisert som en organisasjon som har klare *høyreekstreme mål* («rechtsextremistische Bestrebung»). Der Flügel hadde da siden 2019 vært mistenkt for å motarbeide den frihetlig-demokratiske grunnordningen. BfV konstaterte i 2020 at minstanken hadde vært berettiget.

BfV la i 2020 vekt på en generelt sterkere organisering av Der Flügel, den økte innflytelse av de som ble karakterisert som høyreekstremister nemlig Björn Höcke og Andreas Kalbitz, og de stadig nye fremstøt fra ledere og tilhengere av Der Flügel mot den frihetlig-demokratiske grunnordningen og demokratiet og rettsstaten. Videre ble det lagt vekt på det økte nettverksdannelse mellom Der Flügel og høyreekstremistiske og nynazister (*neurechten*). Videre ble det påpekt at enhver kritikk av Der Flügel ble møtt med internkritikk og påstander om fiendlighet og fraksjonisme, og at bevisene hadde tiltatt i styrke fra januar 2019.

Presidenten i BfV Thomas Haldenwang ga uttrykk for at virksomheten til Der Flügel ikke var forenlig med Grundgesetz.

* Bjørn Höcke var medlem av Der Flügel fra starten.Bjørn Höcke var medlem av Der Flügel fra starten.
* Andreas Kalbitz ble i 2020 av Verfassungsschutz ansett som høyreradikal og medlem av Der Flügel.Andreas Kalbitz ble i 2020 av Verfassungsschutz ansett som høyreradikal og medlem av Der Flügel.

Referanser
----------

1. ↑  «Erfurter Resolution». Der Flügel. 2020. Arkivert fra originalen 21. mars 2020. Besøkt 12. mars 2020.
2. ↑  «AfD - Der Unterschied zwischen "Flügel" und restlicher Partei». *Deutschlandfunk* **(tysk)**. Besøkt 12. mars 2020.
3. ↑  «Das Kyffhäusermanifest». Der Flügel. 2020. Arkivert fra originalen 21. mars 2020. Besøkt 12. mars 2020.
4. 1 2 3  «Bundesamt für Verfassungsschutz stuft AfD-Teilorganisation „Der Flügel" als gesichert rechtsextremistische Bestrebung ein». *Bundesamt für Verfassungsschutz* **(tysk)**. 12. mars 2020. Arkivert fra originalen 18. mars 2020. Besøkt 13. mars 2020.
***The Way Women Love*** er en amerikansk stum mysteriefilm fra 1920, regissert av Marcel Perez og med Rubye De Remer i hovedrollen. Den er basert på en novelle av Herman Landon, som ble publisert i *Detective Story Magazine* i 1920.

Handling
--------

Ralph Barr nekter å låne ut mer penger til Trent. Han hadde tidligere blitt avvist av Judith Reynard, som nå er forlovet med Barr. Når Trent fornærmer Judith, truer Barr med å drepe ham. Men Trent truer med å begå selvmord, og få det til å se ut som Barr drepte ham - med mindre Barr går med på å låne ham mer penger.

Senere ser det ut til at Trent faktisk har begått selvmord, og Barr blir mistenkt for dødsfallet. Men Barr forsvinner, et nytt mord finner sted, og mer mystikk utvikler seg.

Skuespillere
------------

* Rubye De Remer som Judith Reytnard
* Walter Miller som Ralph Barr
* Tom Magrane som Schedd
* Henry W. Pemberton som Trent
* Edward Elkas som tjeneren
* Walter Greene som en detektiv

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 18. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Way Women Love – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Way Women Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Calcodes baderi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (26-40 millimeter), avlang, blank, rødbrun til svart hjortbille. Store hanner er gjerne svarte, mindre hanner ofte rødlige. Hannens kjever er forholdsvis lange og slanke, lett buede, gjerne med én tann innenfor midten og én utenfor. Hodet er avrundet firkantet, grovt og ganske tett punktert. Pronotum er mye bredere enn langt, uten tenner på sidene, tydelig innsnevret bak. Dekkvingene er nokså jevnbrede og avlange. Undersiden er samme farge som oversiden. Hunnen er bredere enn hannen, uten forstørrede kjever.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Sulawesi.

Systematisk inndeling
---------------------

Disse artene blir ofte plassert i slekten *Odontolabis*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Odontolabini*
						* Slekten *Calcodes* Westwood, 1834 – 25 arter
							+ ***Calcodes baderi*** (Bomans & Bartolozzi, 1990)

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over noen av artene
* Bilder av arten
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* (en) Calcodes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Caldey Island** (walisisk **Ynys Bŷr**) er en øy sør for Tenby i Pembrokeshire, Wales. Det ligger en liten landsby på øya, men den er mest kjent for sitt cistercienserkloster. Det er båtforbindelse med Tenby.

Den eldste kjente formen av navnet er Keld-Eye, som kommer fra norrønt for «kald øy».

Øyas hovedinntektskilde er turisme, og blant attraksjonene finner man et normannisk kapell, en kirke fra det 12. århundre, et oghamkors fra det 6. århundre og et katolsk kloster. Det er også et fyrtårn på øya, reist i 1828. Som en følge av turisme er det god omsetning på sjokolade og parfyme som lages i klosteret. Mange av de tilreisende kommer for å ta en hvilepause fra hverdagens mas i klosteret.

Klosteret
---------

I det 6. århundre ble det grunnlagt et keltisk kloster på øya. Fra 1136 til 1536 lå det så et benediktinerkloster der. Dagens kloster ble grunnlagt i 1906 av Aelred Carlyle for anglikanske munker som fulgte *Benedikts regel*. Allerede i 1913 konverterte nesten hele kommuniteten til Den katolske kirke, og i 1928 flyttet de til sitt nåværende kloster, Prinknash Abbey nær Gloucester. Klosteret på Caldey ble da tatt over av cistercienserne av den strenge observans (OCSO), også kjent som trappistene. John Willem Gran, som var katolsk biskop av Oslo 1964–1983, var munk på Caldey 1949–1959.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caldey Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Grunnleggeren av *Kunstwart*, Ferdinand Avenarius.
***Der Kunstwart*** var et tysk tidsskrift for diktning, teater, musikk, bildende kunst og anvendt kunst. Det utkom fra 1887 til 1894 på forlaget Kunstwart i Dresden og deretter fra 1894 til 1937 hos G. W. Callwey i München. Utgiverne var Ferdinand Avenarius (1887–1923), Wolfgang Schumann (1924–1925) og Hermann Rinn (1931–1937). Etter 1937 gikk *der Kunstwart* opp i tidsskriftet *Das Innere Reich*.

Forfattere
----------

* Hermann Bahr
* Adolf Bartels
* Wilhelm Bölsche
* Hans Carossa
* Marie von Ebner-Eschenbach
* Karl Hanusch
* Julius Hart
* Theodor Heuß
* Paul Heyse
* Hugo von Hofmannsthal
* Ernst Penzoldt
* Peter Rosegger
* Albrecht Schaeffer
* Paul Schultze-Naumburg
* Carl Spitteler
* Regina Ullmann

Referanser
----------

1. ↑  «UB Heidelberg: Kunstwart / Kunstwart und Kulturwart / Deutscher Wille – digital». *www.ub.uni-heidelberg.de* **(tysk)**. Besøkt 17. oktober 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN **·** ISSN
 |

Portal: Tyskland
***Delaj - raz!*** (originaltittel: *Делай — раз!*) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Andrej Maljukov.

Handling
--------

Alexei Gavrilov reiser for å tjenestegjøre i det sovjetiske militæret. Ved stasjonen blir han dyttet av sersjant Shipov. Alexei stopper ham, og krever en unnskyldning. En konflikt oppstår mellom dem, og Shipov blir irritert på Gavrilov. Shipov får vite hva slags avdeling Gavrilov skal tjenestegjøre i. Men Shipov ber om å få Gavrilov i hans egen avdeling. Dermed havner Gavrilov i det samme motoriserte rifle-regimentet som Shipov allerede tjenestegjør i. Men de eldre soldatene i regimentet tvinger de nyeste rekruttene til å utføre mye av det harde arbeidet, håner dem, og stjeler penger fra dem om natten.

Kort tid etter ankomst til regimentet møtes Alexei og Ivan Botsu, og de blir snart venner. Men Shipov og rekruttene kommer snart på kant med hverandre, og Aleksei blir truet med disiplinær-aksjoner hvis han fortsetter å forstyrre. Den menige Ivan Botsu nekter å gjennomføre en ordre fra de eldre soldatene, og finner på en sjofel provokasjon som hevn. Derfor stjeler korporal Kabanov penger fra en annen soldat, og planter dem i jakken til Botsu - for å gi ham skylden for stjelingen. Botsu blir deretter brutalt slått, og ydmyket.

Botsu forsøker å begå selvmord etter alle problemene, men Alexei stopper ham. Gavrilov innser at han ikke har noen annen utvei, og stjeler et maskingevær fra et våpen-skap. Når Gavrilov dukker opp med våpenet i hendene, tvinger han de eldre soldatene til å gjøre push-ups - og beordrer Shipov å gjøre øvelsene raskere enn alle de andre.

Skuespillere
------------

* Yevgeny Mironov som menig soldat Alexei Gavrilov
* Vladimir Mashkov som sersjant Anatoly Shipov
* Alexei Burykin som menig Ivan Botsu
* Aleksandr Domogarov som sersjant Gosh
* Sergey Shentalinsky som sersjant Stepanov
* Alexander Mironov som korporal Kabanov
* Alexander Polkov som Artemiev
* Vladimir Smirnov som en menig soldat
* Oleg Alexandrov som en offiser
* Andrei Fomin som menig Eremenko
* Igor Marchenko som en offiser
* Fedor Smirnov som kaptein Filipenko
* Valeriy Troshin som menig soldat
* Dmitry Orlov som menig Siyazov

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. juli 2016.
2. ↑  От COVID умер режиссер "Делай - раз!" и "Диверсанта" Андрей Малюков
3. ↑  Делай — раз! (1989)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Delaj - raz!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Delaj - raz!* på AllMovie Rediger på Wikidata
En sump som ennå ikke er tilkoblet et akvarium
Innenfor akvaristikk er en **sump** et ekstra akvarium eller vanntank som brukes for teknisk utstyr og som oftes plasseres under akvariet. Vannet sirkulerer mellom hovedakvariet og sumpen. Vanligvis faller vannet ned i sumpen ved hjelp av tyngdekraften og returneres til hovedakvariet ved hjelp av en sirkulasjonspumpe. En sump er spesielt vanlig brukt i forbindelse med saltvannsakvarium. I små saltvannsakvarium kan en sump også være innebygd bak i selve akvariet ved hjelp av en skillevegg. Slike akvarium går ofte under beskrivelsen alt-i-ett-akvarium (all-in-one / AIO).

Totalvolumet av vann i et akvarium øker ved hjelp av en sump. Stort vannvolum er gunstig for stabilitet. I tillegg kan en sump forenkle håndtering av tilsetningsstoffer og lignende for akvariet.

I en sump er det for saltvannsakvarium vanlig å finne (vanligst øverst):

* Sirkulasjonspumpe
* Varmekolbe
* Filtersokk (mekanisk filtrering)
* Proteinskummer
* Refugium med alger
* Kjemisk filtrering
* Doseringsautomat
* UV-filter

En sump vil normalt ha flere kamre som er skilt fra hverandre med skillevegger. Vannet tilføres fra hovedakvariet til det første kammeret og returneres til hovedakvariet fra det siste kammeret. Skillevegger sørger vanligvis for at alle kamre utenom det siste vil ha en konstant vannhøyde. Ofte konstrueres en eller flere av skilleveggene med flere plater på en slik måte at bobler blir fanget og ikke fortsetter inn i neste kammer - en såkalt boblefelle.

Glass, akrylglass eller plast brukes oftest for å konstruere en sump. Siden det visuelle stort sett ikke er like viktig for en sump som for hovedakvariet, er gjennomsiktigheten til materialet som brukes ikke så viktig å ta hensyn til.

Se ogå
------

* Saltvannsakvarium
* Proteinskummer

Referanser
----------

1. ↑  «What is a sump? | Melev's Reef». *www.melevsreef.com*. Arkivert fra originalen 9. januar 2021. Besøkt 8. januar 2021.
***Der Mann im Keller*** er en tysk stumfilm fra 1914, regissert av Joe May.

Handling
--------

En dag blir etterforsker Stuart Webbs ansatt av en enke fra London, for å undersøke de merkelige lydene hjemme hos henne. Snart hører Stuart også den merkelige lyden: det er en hund som bråker. Tilsynelatende kommer hylingen fra den angivelig tomme nabo-bygningen. Når Sstuart forsøker å undersøke, oppdager han snart at bråket blir forsterket på grunn av en gass-ledning i veggene. Kort tid senere senere oppdager han hundeeieren som ligger bevisstløs i kjelleren. Mannen er Lord Rawson, en britisk offiser som tidligere var utstasjonert i Egypt.

Men Rawson ble nylig lokket hjem på grunn av et falskt telegram. I mellomtiden har lederen for en kriminell gjeng lagt en plan som innebærer at han later som han er den virkelige Lord Rawson, og blant annet å få tak i medgiften fra Rawsons velstående brud. Gjengen forsøker også å stjele de hemmelige planene for en ny type pistol. Historien ender med at den virkelige Lord Rawson og den falske Lorden står ansikt til ansikt, og ikke engang Rawsons kommende brud kan si med sikkerhet hvem som er hvem.

Skuespillere
------------

* Ernst Reicher som Stuart Webbs.
* Max Landa som Lord Thomas Rawson.
* Olga Engl som Baronin de Lille.
* Alice Hechy som Lady Grace.
* Eduard Rothauser som Eduard Rothauser.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  Stuart Webbs: The Man in the Cellar

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Der Mann im Keller* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Der Mann im Keller* på filmportal.de Rediger på Wikidata
En håndvekt (*girja*) håndteres av en utøver, slik illustrert på et russisk frimerke
**Girevoj sport** (engelsk: girevoy sport) er en konkurranseport der en kule (frivekt)—en type hantler—som kalles 
*girja*, håndteres i sammenheng med forskjellige styrkeøvelser. Det har siden 1960-tallet blitt holdt konkurranser i nasjoner som tilhørte Sovjetunionen.

Historie
--------

Bruk av *girja* til styrketrening har vært skrevet om i Russland siden 1700-tallet. Det finnes teorier om at «gårdsarbeidere oppdaget at de vektene som ble brukt under kverningen av kornet også egnet seg godt til styrkeøvelser for å hjelpe på slitne kropper og vonde rygger».

Kulenes form er gjenspeilet på tysk—*Kugel*hantel. At den har en form som også kan ligne på ei (kaffe-)kjele, gjenspeiles på engelsk—*kettlebell* («kjele-lodd»)

Håndvekten som benyttes
-----------------------

Håndvekten, som fortsatt kalles 
*girja* i blant annet Russland—er ei kule (frivekt) som inkluderer et håndtak eller en bøyle.

Disse kulene er etterhvert blitt kjent i Norge som kettlebell(s).

Utøvere
-------

Kjente utøvere som konkurrerer er blant andre Nils Lundgren..

Se også
-------

* Kettlebell**(s)**

Referanser
----------

1. 1 2 3  Du tar ikke denne karen i kettlebells Dagens Næringsliv