**Strømsbrynet** (eller **Straumsbrynet**) er et bryne av sandstein der det står en runeinnskrift. Det ble funnet på gården Straum, nærmere bestemt Øvre Sageide, på Hitra i 1908. Brynet er 14,5 cm langt. Trolig er brynet fra ei grav, men det var ingen oldsaker der. 

Innskrifta er fra annen halvdel av 500-tallet. Runene er klare og tydelige. Likevel har tolkningene vært ganske forskjellige.

Tolkninger
----------

### Magnus Olsen 1917

Magnus Olsen var den første som gav seg til å tolke innskrifta, først i 1909 og så litt endret i 1917. Han tolker i 1917 innskrifta slik: 

A   **wate hali hino horna**
B   **haha skaþi haþu ligi**
A   Horn skal væde denne (Bryne)sten!
B   Skad (en) plugg og ligg (fældet) i kamp!
A-linja uttrykker ønsket at brynesteinen skal vætes av hornet der brynet bæres. B-linja omhandler holmgang: Hjørnene på holmgangsvollen er markert med plugger, og innskrifta prøver å få motstanderen til å skade en av pluggene, noe som skal gjøre at han blir felt.

Magnus Olsen var nokså sikker på tolkningen av A-linja, men usikker på B-linja. Han syntes også det var rart at det ikke var noen indre sammenheng mellom linjene, og antok at det var to separate innskrifter.

### Wolfgang Krause 1937

Wolfgang Krause godtar Magnus Olsens tolkning av A-linja, men tolker B-linja annerledes:

B   skade håen, slåtten ligge
Håen er graset som vokser opp etter slåtten. At det skades betyr at det blir slått. Slik får Krause sammenheng mellom de to linjene. 

### Wilhelm Kiil 1953

Wilhelm Kiil antar at det er en bortfalt *h* først i A-linja, altså **(h)wate hali ...**, og tolker innskrifta slik:

A   Hornet skal gjennombore denne dødningen.
B   Skad hælen. Ligg ved hjelp av sammentrykking!
Innskrifta skal prøve å binde den døde til grava og være et vern mot at han går igjen som gjenganger. Hvis han prøver å komme seg vekk, skal hælen hans skades. Han skal bli liggende ved å trykkes ned. Kiil viser til funnforholdene. Dette var ikke en vanlig gravlegging, men begravelse i utmarka uten noen æresbevisning, noe som ble brukt for skoggangsmenn, tjuver og trollmenn. 

Wilhelm Kiils tolkning ble ikke allment godtatt. Innvendingene gikk særlig på *h*-en som han satte til, og at *hali* ikke kunne bety «dødning». Den vanlige tolkningen i oversiktsverker har vært Magnus Olsens tolkning av A-linja og Wilhelm Krauses tolkning av B-linja.

### Ottar Grønvik 1996

Ottar Grønvik leser runene i innskrifta som Magnus Olsen, men antar at **haþuligi** er ett ord, det norrøne adjektivet *háðuligr* «skammelig». Han tolker innskrifta slik:

A   (Han) vekte opp mannen, de hines drikkebror,
B   den skammelige beskadiger av «den høye».
Liksom Kiil mener Grønvik at dette er grava til en illgjerningsmann, men innskrifta er en beskrivelse av hans forbrytelse og ikke et forsøk på å binde den døde til grava. Illgjerningsmannen har prøvd å vekke opp en død høvding og slik forstyrre gravfreden. Hensikten med dette er å få del av den dødes viten, særlig om framtida. Dette var forbudt etter lovene, både i hedensk og kristen tid. (Det er det samme en prøver å avverge på Eggjasteinen.) 

«De hine» er de tidligere avdøde. De hilser den døde høvdingen velkommen i et drikkelag. 

En viktig del av Grønviks syn er kravet om at runeinnskriftene skal vise språket på et bestemt tidspunkt. De skal ikke inneholde noen blanding av gamle og nye språkformer. I dette tilfellet kan ikke *horna* være vårt substantiv *horn*, for *a*-en er falt bort på 500-tallet. Vi har etter hans syn heller et svakt substantiv som på urgermansk heter *ga-hurnan-* og betegner en som en deler et (drikke)horn med, altså en drikkebror.

Referanser
----------

1. ↑  Grønvik 1996, s. 136ff

Litteratur
----------

* Magnus Olsen: Runerne paa et nyfundet Bryne fra Strøm paa Hitteren. Det Kgl. Norske Videnskabers Skrifter. 1908. No. 13.
* Magnus Olsen: Norges Indskrifter med de ældre Runer, I-III. Christiania 1891-1924. – Strømsbrynet drøftes i bind II s. 677-710, som kom 1917.
* Wolfgang Krause: Runeninschriften im älteren Futhark. Halle (Saale) 1937.
* Wilhelm Kiil: Runerimet på Straumsbrynet. Arkiv för nordisk filologi 68 (1953), s. 80-96.
* Finn-Henrik Aag: Strøm runebryne. Maal og Minne 1980, s. 144-149.
* Grønvik, Ottar (1996). *Fra Vimose til Ødemotland. Nye studier over runeinnskrifter fra førkristen tid i Norden*. Oslo. ISBN 82-00-22701-4.
* Gerd Høst: Runer. Våre eldste norske runeinnskrifter. Oslo 1976. ISBN 82-03-08068-5 og ISBN 82-03-08069-3.


Portal: Hitra