recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jens Pedersen Holst**
Fut i sogn fra 1560-1587. 'Nevnt i 1574
1584, Kongebrev på (del av) Kaupanger-godset han var arving etter Eufemia Andersdotter, eier av Amla gard i Kaupanger i Sogn
Det er ennå ikke kjent om Eufemia var mor til Jens Pedersen Holst, men som sagt arva Jens Eufemia. Om dette kan de lese i boka slekten Heiberg av Gert Heiberg.

1576 stadfestet presten i Leikanger Jens Engelsen, Oluf Gundersen på Slinde i Sogndal og Bent Tuessen på Molsnes i Vik at Lasse Venjum og Jens Holst var forlikte om at Lasse skulle betale 80 daler for manglende skattebetaling og at saken skulle være død (NHD side 127).

22.8.1578 var det en sak for Herredagen i Bergen mellom Lasse Olufsen "paa Vinge" / "paa Winge" og futen Jens Holst. Jens hadde tatt 4 løper i "Herrø" i Årdal fra Lasse for manglende betaling av skatter på 80 riksdaler. Lasse mente det var gjort urettmessig og uten dom. Lasse mente det var gjort urettmessig. Lasse vant saken (NHD side 125-128).

Referanser
----------

* NHD side 125-128
* NHD side 127
**Torpoint** (kornisk *Penntorr*) er en by og verdslig sogn i Cornwall, England. Den ligger på den andre siden av Hamoaze sammenlignet med Plymouth som er tidvannsutløpet for elven Tamar. Per 2001 hadde Torpoint en befolkning på 8 457, noe som hadde minsket til 8 364 ved 2011. Det er to valgkretser, Torpoint øst og Vest, og deres kombinerte befolkningstall for samme folketelling over var 7 717.

På kornisk er byens navn *Penntorr*. Det hevdes at opprinnelsen til byens engelsk navn, Torpoint, er avledet fra «Tar Point», i betydningen «Tjæreodden», et navn som ble gitt til område ettersom man drev med tjæring av skip på vestbredden av Hamoaze. Det ble bygget en primitiv form for tørrdokk, hvor skip ble seilt under ved høyvann slik at de la seg over på siden og kunne tjæres ved lavvann. Imidlertid er det faktisk kun et tilnavn som tjærearbeiderne ga byen. Stedsnavnets egentlige betydning er «berglendte odde» (*rocky headland*).

Selve byen ble grunnlagt av sir Richard Carew-Pole på 1700-tallet. Den vokste som en følge av at arbeidere ved verftet i Devonport bosatte seg der, og antallet innbyggere økte enda mer da Royal Navy åpnet treningsbasen HMS Raleigh på vestsiden av byen.

Torpoint er forbundet med Plymouth og Devonpoint med tre ferger. De trekker seg selv over ved hjelp av lenker. Lenkene senkes under overflaten mellom turer, slik at annen skipstrafikk kommer gjennom sundet. Selve sjøturen tar sju minutter.

Referanser
----------

1. ↑  Ordnance Survey: Landranger map sheet 201 Plymouth & Launceston ISBN 978-0-319-23146-3
2. ↑  «Civil parish population 2011» Arkivert 10. februar 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Ward of Torpoint West 2011».
4. ↑  «Ward of Torpoint East 2011»
5. ↑  MIlls, A. D. (1996): *The Popular Dictionary of English Place-names*. Parragon Book Service Ltd and Magpie Books. ISBN 0-7525-1851-8. s. 332

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Torpoint – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nettsted for Torpoint
* Cornwall Record Office Online Catalogue for Torpoint Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Torra di Capiteddu, i bakgrunn kan man se Ajaccio.
Torra di Capiteddu er et korsikansk varslings- og forsvarstårn i kommunen Grosseto-Prugna. Tårnet er meget godt bevart og stammer fra midten av 1500-tallet. Korsikanske kilder viser til at byggingen av tårnet startet i 1553 og ble ferdigstilt i 1553. Dette gjør tårnet til et av de som ble bygd i den tidlige perioden hvor Korsika var underlagt Republikken Genova. 

Tårnet ligger idag kun minutter unna Ajaccios Flyplass og ble brukt som en del av forsvars og varslingslinjen som strekker seg på Korsikas vestkyst med hovedforsvar på Citadellet Ajaccio. 

Tårnet er 13,5 meter i diameter og 11 meter høyt.

Galleri
-------

* Forsvarsutstyr brukt til å kaste eller ksyte ting ned på fiendenForsvarsutstyr brukt til å kaste eller ksyte ting ned på fienden
* Tårnets vegg, med skytterhull.Tårnets vegg, med skytterhull.
* Tårnet fotografert fra bunnen av.Tårnet fotografert fra bunnen av.
* Ett av skytterhullene på tårnetEtt av skytterhullene på tårnet
Den svenske torpedokrysseren HMS «Örnen»
**Torpedokrysseren**, også betegnet som *torpedokanonbåt*, var en skipstype basert på den ubeskyttede krysseren fra midten av 1880-tallet, med en hastighet på omkring 20 knop, og beregnet på oppklaringsoppdrag og aktiv bekjempelse av de nye torpedobåtene.

Torpedokrysseren hadde tungt artilleri i forhold til størrelsen, med et deplasement på mellom 500 og 1000 tonn, og var vanligvis 55 og 80 meter i lengde. De større torpedokrysserne i Tyskland og Frankrike på mellom 1100 og 1700 tonn i deplasement ble kalt «*aviso*», forgjengeren for den lette krysseren. Klassifiseringen mellom de mindre og de større torpedokryssere basert på deplasement er ikke tydelige. De tyske *avisoerne* var ansett som havgående krigsfartøyer med kapasitet for angrep med torpedoer fremfor som spesialiserte fartøyer mot de mindre torpedobåtene.

Torpedokrysseren var egentlig et mislykket konsept, med utilstrekkelig fremdriftsmaskineri og dårlige sjøegenskaper, som skulle foreta angrep med torpedoer mot fiendtlige skip tross deres størrelse. Ved århundreskiftet var denne skipstypen erstattet av de nyere jagere, som til og begynne med ble betegnet som *torpedo boat destroyers.* Den største fordelen var et mer pålitelig fremdriftsmaskineri. Problemet med forgjengeren skyldtes maskineriet som ikke tålte press for å komme opp i stor hastighet.

Konseptet var mislykket fordi skipstypen egentlig var en kryssertype med utilstrekkelig hastighet for å innhente og ødelegge fiendtlige torpedobåter som allerede ca. 1890 hadde en fart på 23-25 knop. Betegnelsen *ubeskyttede krysser* er noe malplassert ettersom torpedokrysseren hadde et tynt panserdekk som den armerte krysseren, men er så tynt at den hadde vært ansett for å være ineffektivt.

Den svenske torpedokrysseren HMS «Örnen» levert som kommandoskip for flotiljer av torpedobåtene i den svenske orlogsflåten, hadde et panserdekk på bare 19 mm tykkelse. Som de andre torpedokryssere hadde den også tung bestykning i forhold til deplasementet på bare 800 tonn, 2 stk 12 cm kanoner med panserskjold og 4 stk 57 mm hurtigladende kanoner samt et undervannstorpedorør i forstevnen.

Verdenshistoriens første senkning av et stort krigsskip med den selvdrevne torpedoen skjedde den 22. april 1891 under den chilenske borgerkrigen, under et angrep av torpedokrysseren «Almirante Lynch» mot sentralbatteriskipet «Blanco Encalada». Totalt ble fem eller seks torpedoer sendt under angrepet ved Caldera, bare én traff slagskipet, som sank på mindre enn ti minutter. Som en torpedokrysser på 713 tonn i deplasement hadde «Almirante Lynch» fem torpedotuber for et direkte angrep.

Se også
-------

* Krysser
* Torpedobåt
* Jager

Eksterne lenker
---------------

* Torpedo Cruiser
***Transformers: Cybertron*** er en japansk animasjonsserie om de krigende robotene Transformers som gikk på TV Tokyo i 2005. Den ble også vist på Cartoon Network.

Handling
--------

Den mest forklarende handlingen må være sangen: «Våre verdener er i fare. For å redde dem og galaksen må vi finne de fire Cyberplanetnøklene før Decepticons kan bruke dem til ondskap. Det er vårt oppdrag. Hotshot, Jetfire, Vector Prime, Landmine, Scattershot, Optimus Prime, transformer og sett i gang».

Serien handler om Autobotene som må finne Cybernøklene før Decepticons. Autobotene kommer opprinnelig fra planeten Cybertron, men de måtte flykte fordi det Sorte-Hullet ville ødelagt hele universet. Autobotene flyktet til vår planet, jorden, der de møtte menneskene Cody, Bud og Lorry som er de eneste som kan høre Omegasekvesene til Omegalåsen (Omegalåsen er tingen man skal sette Cybernøklene i). Autobotenes leder er Optimus Prime og Decepticons' leder er Megatron.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Transformers: Cybertron* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Transformers: Cybertron* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Transformers: Cybertron* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* *Transformers: Cybertron* hos TV.com
**Lygna** er en elv i Agder som renner fra Hægebostad til Lyngdal, og ut i Lyngdalsfjorden ved tettstedet Alleen i Lyngdal kommune. I Hægebostad har den navnet **Storåni**. Elva er 82,2 km lang, og har et nedbørfelt på 667,08 km².

Elva, som har gitt navn til byen ved utløpet, har utspring på vestsida av Oddevassheia, lengst nord i Hægebostad kommune. Elva har sitt løp via Eiken og Hægebostad før den renner ut i Lyngdalsfjorden mellom Årnes og Kvavik i Lyngdal. Det største fallet er på 36 meter i Kvåsfossen.

Navnet kommer fra det norrøne *lugn*, som betyr stille, og dette er en god beskrivelse for de første 7–8 kilometerne, og de siste 4. Lyngdal kommune har fått sitt navn etter elva.

Middelvannføringen ved munningen er 35,9 m³/s. men det er tidvis over 100 m³/s vannføring ved flom, med notering av 273 m³/s ved Tingvatn under rekordflommen 3. desember 1992. Som med de fleste lavlandselver på Agder, er vannføringen minst om sommeren og størst om høsten og vinteren. Høstregn og snøsmelting er viktigste flomfaktorer.

Vassdraget ble i 1986 vernet mot kraftutbygging i Verneplan III for vassdrag.

Natur og geologi
----------------

Nedbørfeltet er dominert av småkupert skogsterreng med barskog. I øst overtar nedbørfeltet til Audna og i vest elva Kvina.

Elveløpet går i nedslitt, mer enn en milliard år gammelt grunnfjell som tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de *gotiske* og senere *svekonorvegiske* fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1400–1600 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1000–1250 millioner år gammelt, og stedvis 1480–1550 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning.

Lygna er i hovedsak en sjøørretelv, men de siste åra har også laksestammen tatt seg opp. I tidligere tider var også elva kjent for sitt perlefiske, bare overgått av Litleåna og Audna i Agder.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Nedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. juli 2015
2. ↑  Flomberegning for Audna ved Vigeland Arkivert 13. juli 2015 hos Wayback Machine. - *NVE*, 2010, side 14.
3. ↑  «024/2 Lyngdalselva». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 15. oktober 2021.
4. ↑  Ivar B. Ramberg et al, *Landet blir til - Norges geologi*, Norsk geologisk forening 2006 (2007), side 71.
5. ↑  *Berggrunnskart over Norge*, NGU 2006. (kart Arkivert 18. januar 2015 hos Wayback Machine.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Transformasjonsledelse** er en gren innen moderne ledelsesteori. De fire grunnelementene i transformasjonsledelse er;

* idealisert innflytelse,
* inspirerende motivasjon,
* individuell støtte og
* intellektuell stimulans

Teorien omtales også som verdibasert ledelse, men det kan ikke sies å være helt det samme. Transaksjonsledelse går i korte trekk ut på at forholdet mellom leder og medarbeider er en form for sosial transaksjon, hvor arbeidskraft byttes mot belønning. Verdibasert ledelse derimot består i å utvikle en visjon mot noe som tar sikte på å forbedre, dette er ofte mål som går utover rene, organisatoriske mål som for eksempel økt lønnsomhet. Eksempler på verdier i visjonen kan være ansvarlighet og integritet. Evne til a inspirere står sentralt, lederne fremstår som rollefigurer og bruk av symboler er ikke uvanlig. Den enkelte medarbeider skal føle seg betydningsfull og respektert, hensynet til enkeltmenneske står sentralt. De valgte verdiene skal være betydningsfulle for flest mulig, dette medfører at de derfor kan være uspesifikke eller vage. Ledelsesformen omhandler også videre stimulering av de ansatte ved å gi nye utfordringer. 

De to ulike teoriene; transaksjonsledelse og transformasjonsledelse kan ikke sies å være gjensidig utelukkende, effektiv lederskap omhandler elementer fra begge ledelsesteoriene. Bernard Bass (1925–2007) er en sentral skikkelse innen videreutvikling av transformasjonsledelsesteorien. Bass utviklet en modell som går ut på at ledelsesformene kan plasseres på ulike punkter på en dimensjon, som varierer i grad, mer enn i kvalitet. Lederskapskontinuumet, eller dimensjonen har transformasjonsledelse som ett ytterpunkt, deretter transaksjonsledelse og la-det-skure som det andre ytterpunkt.

Se også
-------

* Endringsledelse
**Anton Andreassen** (1890–1963) var en norsk lokalpolitiker og kommunearbeider. Han var ordfører i Lillehammer fra 1954 til 1959 og representerte Arbeiderpartiet. 

Andreassen begynte den politiske karrieren i en castbergsk arbeiderforening som 16-åring, men da Lillehammer Arbeiderparti ble stiftet i 1911 gikk han heller inn der. Han fikk snart også verv i fagbevegelsen, og i 1914 ble han med i Arbeidsmennenes forening i Lillehammer. Her og i etterfølgeren Kommunearbeiderforeningen var Andreassen formann i 23 år.

Han ble fast bystyrerepresentant i Lillehammer i 1920, og satt frem til 1937. Han ble igjen valgt inn i 1946, og var fra 1954 kommunens ordfører. Han satt med dette vervet helt til han av helsemessige grunner gav seg med politikk ved årsskiftet 1959–1960.

Andreassen var med på å starte opp avisa *Dagningen* i 1924 og satt da i redaksjonskomiteen. Han hadde det redaksjonelle ansvaret de tre første årene, frem til det i 1928 ble ansatt en redaktør.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Anton Andreasen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dagningen, type referanse dødsannonse, utgitt 4. februar 1963[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, utgitt 5. februar 1963[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «Anton Andreassen er død». *Dagningen*, 4. februar 1963.
5. ↑  Larsen, Knut Helge (1998). *Avishistorien : 1924-1997 : fra komité til GD*. Lillehammer: Thorsrud AS Lokalhistorisk forlag.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Rokkåsen** er en gård i Vefsn, som ligger sør for Drevjadalen og sørøst for Helfjellet. Gården ligger langs FV252, og grenser mot Brattbakken i Drevjadalen i nord og vest, og mot gården Engåsen i sør. Bygdene øst for Rokkåsen («Åsgårdene»; Granåsen (Vefsn), Rokkås og Engås) ble fra gammelt av regnet til Fustvassbygdene. Da Drevja ble egen kommune, ble dette mønsteret brutt opp. I den perioden Drevja var egen kommune (1927-1962), gikk kommunegrensen mellom Drevja og Vefsn langs samme grense som mellom gårdene Rokkåsen og Engåsen.

Historie
--------

Den eldste dokumentasjone vi finner om denne gården skriver seg fra 1652, da «Thoerd» betalte leilendingskatt for «Ruech Aas.» Under det meste av 1800-tallet, var Rokkåsen en del av de Angelske stiftelser. I 1889 ble det gitt adgang til at leilendinger kunne kjøpe den jorden de arbeidet på. Ola Mikkelsen kjøpte da i 1898 Rokkåsen for 2200 kr. Etter det har gården gått i arv i familien.

Navn og etymologi
-----------------

Det finnes flere teorier om hvor navnent stammer fra, men ingen av disse er helt sikre. I en del historisk dokumentasjon skrives gården som «Rugås,» dette navnet er jo selvforklarende. Andre lokale teorier går ut på at på at navnet skriver seg fra fuglen «rugde» (gammel lokal dialekt «Rokka»). Andre teorier om navnet peker på det gamle ordet «Rokka» for jernrust, og «Rokke,» som «Skrukke,» altså at det har sammenheng med ujevnheter i terrenget.

Referanser
----------

1. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Rokkåsen». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 18. ISBN 978-82-990173-6-7. «Sør for Drevjadalen»
2. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Rokkåsen». *Gardshistorie for Vefsn*. osjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 18. ISBN 978-82-990173-6-7. «Namnet vart først skrive...»
**Lygra** er en øy mellom Lurefjorden og Lureosen i Nordhordland. Øya ligger i Alver kommune. 
Lokalt blir øya kalt for *Luro*. Ofte blir også øya Kalven, nord for Lygra med et smalt sund imellom, samt øya Børøyna, sør for Lygra, omtalt som en del av Lygra. Lygra er smal og lang, omtrent 4 km lang, samt 800 meter på sitt bredeste. 

På Lygra ligger en rekke gårder, derav også Lyngheisenteret, et informasjonssenter om kystlandskapet.

Fra 2009 er det om lag 60 fastboende, og en del fritidsboliger.

På øya ligger også Lygra kirke, fra 1892, Lygra har også vært en kirkeby siden middelalderen. Det er også funnet en del gravminner fra vikingtiden på Lygra.

* Lystbåt passerer LygraLystbåt passerer Lygra
* Lygra Kirke sett fra sjøenLygra Kirke sett fra sjøen
* Lygra KirkeLygra Kirke
* Lyngheisenteret på LygraLyngheisenteret på Lygra

Referanser
----------

1. ↑  *Lygra - Kulturlandskap i Endring* av Kjersti Isdal (1998).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Rokkesteinen*** er en barnebok skrevet av Reidar Brodtkorb, utgitt i 1967 og illustrert av Kjersti Scheen. I 1979 ble det utgitt en ny utgave som var illustrert av Odd Hoff-Petersen.

Handling
--------

Handlingen foregår på en norsk bondegård. Kari er yngste datter på gården, og i starten av boken treffer hun på en trollunge som nettopp har blitt foreldreløs fordi trollmor og trollfar ble skremt og forvandlet til stein. Kari tar trollet med seg hjem, og gir ham navnet «Jumpis» fordi han jumper (hopper) så fint over elva. Jumpis er svært snill og veldig sterk, og blir snart en del av familien. Han lærer menneskespråk og gjør sin del av jobben på gården.

En dag kommer en kramkar til gårds, og han får se Jumpis, som til da har levd i skjul på gården. Kramkaren blir vettskremt, og løper avgårde. Senere kommer lensmannens folk, og det blir stor oppstandelse i bygda. Dette fører til at familien lager barrikader og gjerder rundt gården. 

Det ender med at de drar langt langt inn i skogen for å slå på Rokkesteinen som står på toppen av et fjell. Det sies at da vil trollene komme frem fra sitt skjulested. De dundrer til så det synger gjennom skogene. Ingenting skjer, og de drar skuffet hjem.

Dagen etterpå kommer et stort troll til gården. Dette er bestefaren til Jumpis. Han tar med Jumpis tilbake til Trolland. Som takk får familien en kiste med gull.

Referanser
----------

1. ↑  Reidar Brodtkorb (1967). «Rokkesteinen». *www.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 4. desember 2018.
2. ↑  Reidar Brodtkorb (1979). «Rokkesteinen». *www.nb.no* **(norsk)**. Bokklubbens Barn. Besøkt 4. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* *Rokkesteinen*, utgave fra 1967 digitalisert og gjort tilgjengelig på Nasjonalbibliotekets nettsider. Besøkt 4. desember 2018.
**Mathias Bonsach Nannestad Lund** (født 20. mai 1872 i Tromsø, død 12. november 1947 i Trondheim) var en norsk yrkesmilitær, politiker (H) og idrettsleder. 

Lund ble major og sjef i Bergenske brigade i 1916, året etter overflyttet til Stjørdals bataljon. Han tok avskjed i 1930. Han var også utdannet fra Trondhjems tekniske læreanstalt og arbeidet som kasserer og hovedbokholder i rørleggerfirmaet K. Lund.

Han var ordfører i Strinda fra 1914 til 1916, valgt på Samlingspartiets liste (Høyre og Frisinnede Venstre) i Lade sogn. Han var formann i fellesstyret for Høyre og Frisinnede Venstre i Sør-Trøndelag fra 1920 til 1925.

Lund var formann i Sør-Trøndelag Distriktslag for Idrett fra 1923 til 1935.

Han var sønn av ingeniør Knud Henrik Holtermann Lund, som grunnla rørleggerfirmaet K. Lund i Trondheim, og hustru Louise Christine Nannestad. Farfaren var lensmann, fogd og stortingsmann Johan Grøn Lund, og morfaren var stiftamtmann Mathias Bonsach Krogh Nannestad. Han giftet seg i 1898 med Marie Roll. Flere av deres barn, deriblant sønnen Ove Roll Lund, ble knyttet til ingeniørvesenet.

Referanser
----------

1. 1 2   «WikiStrinda»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Flood, Ingeborg og Daae, Aagaat (1947). *Presteslekten Lund fra Stod* (2 utg.). Oslo. s. 82–88. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  H. Osnes (1948): Strinda Bygdebok Bind III, s. 267.
4. ↑  «Fra Strinden valgstyre». *Trondhjems Adresseavis*: 6. 18. september 1913.
5. ↑  «Høire og frisindede venstre i Sør-Trøndelag». *Trondhjems Adresseavis*: 3. 2. juli 1921.
6. ↑  *Trondhjems Adresseavis*: 3. 2. juli 1925.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  «Sør-Trøndelag distriktslag for idrett», Nidaros, 9. mars 1925, s. 6.
8. ↑  «Toralf Langlie ny formann i Sør-Trøndelag Distriktslag for idrett», Adresseavisen 18. mars 1935, s. 6.

Kilder
------

* WikiStrinda: Bonsach Lund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Midtsommerblot**, eller **midtsommerdag**, er det blotet (en hedensk offerfest) som norrøne forfedre holdt 28 dager (fire syvdagersuker) etter sommersolverv. Datoen regnes nå som 14. juli og primstavmerket er et tre, men det er usikkerhet knyttet til denne datoen. På denne tiden av året skulle gresset i hamninga være på sitt beste.

Det hersker usikkerhet omkring den nøyaktige datoen for midtsommerblotet. Regnet fra sommersolverv skulle datoen bli omkring 20. juli, noe som tilsvarer **Vassause** (i kristen tradisjon også kalt *maritmesse* og *Marit Vassause)*. Tradisjonen sier at «regner det på denne dagen, blir det styggevær mange uker denne høsten», derav navnet *Vannause*. Spådommene om været henger også sammen med de såkalte *hundedagene*. At været blirt spådd for høsten på denne dagen er også godt i samsvar med tradisjonene for de tre andre store blotene, noe som kan styrke teorien om at 20. juli egentlig var *midtsommersdag* slik norrøne forfedre regnet det.

Se også
-------

* Marit Vassause
* Hundedagene
* Midtvinterblot
* Vinternettene
* Sommermål (vårblot)

Referanser
----------

1. ↑  Nordberg, Andreas. (2006). *Jul, disting och förkyrklig tideräkning – Kalendrar och kalendariska riter i det förkristna Norden.* Uppsala: Kungl. Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur. ISBN 91-85352-62-4
| Urabi-opprøret  الثورة العرابية  Aṯ-Ṯawrah al-ʿUrābiyyah |
| --- |
| Britiske soldater i Alexandria, 11. juni 1882. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1879–1892 |
| Sted | Egypt |
| Resultat | Opprøret slått ned; ʿUrābī tvinges i eksil; britisk okkupasjon av Egypt |

 |
| Stridende parter |
|  Khedivatet Egypt**Fra 1882:**Storbritannias flagg Storbritannia Britisk India |  Opprørere under Ahmed Urabi |
| Kommandanter og ledere |
|  Tawfiq PasjaStorbritannias flagg Garnet Wolseley Storbritannias flagg Beauchamp Seymour |  Ahmed Urabi |
| Styrker |
|  ~36.000 (1879)  Storbritannias flagg ~40.560 | Ukjent |
| Tap |
| Storbritannias flagg ~67 døde og 438 sårede | Minst 2165 drept i kamper mot britene |

**Urabi-opprøret** (arabisk: الثورة العرابية DIN: *aṯ-Ṯawrah al-ʿUrābiyyah*; engelsk: *Urabi Revolt* eller *Orabi Revolt*), også kalt **Urabi-revolusjonen** og, etter britenes inntreden, **den britisk-egyptiske krigen i 1882** (الحرب الإنجليزية المصرية 1882; *al-Ḥarb al-Inǧlīziyyah al-Miṣriyyah 1882*; *1882 Anglo-Egyptian War*) eller **den andre britisk-egyptiske krig** (الحرب الإنجليزية المصرية الثانية; *al-Ḥarb al-Inǧlīziyyah al-Miṣriyyah aṯ-Ṯāniyyah*; *Second Anglo-Egyptian War*; Alexandria-ekspedisjonen i 1807 regnes da som den første), var et opprør i Egypt som varte fra 1879 til 1882. Opprøret har sitt navn fra lederen Ahmed Urabi, og var rettet mot den egyptiske khediven Tawfiq Pasja og den økende europeiske innflytelsen i landet. 

I 1881 overtok oberst Urabi makta i Egypt og det følgende året ble han statsminister for en opposisjonsregjering, men dette ville ikke britene og franskmennene godta, siden de regnet khediven for å være Egypts rettmessige hersker. 11. juni 1882 startet britene sin intervensjon ved å bombardere Alexandria, og khediven ble gjeninnsatt, men britene var ikke i stand til å nå Kairo. I august ble en hær på 40 000 britiske soldater sendt til Egypt under ledelse av Garnet Wolseley med det mål å beseire Urabi. 13. september knuste britene opprørsstyrkene i slaget ved at-Tal al-Kabīr, hvor Urabi ble fanget og sendt i eksil på Ceylon. Dette ble begynnelsen på en langvarig britisk okkupasjon av Egypt, som offisielt varte fram til 1922, men som i praksis kan sies å ha vart fram til 1954. Urabi forble en populær skikkelse blant folket, og flere av Egypts ledere etter frigjøringen har også fremhevet ham.

Eksterne lenker
---------------

* (en) 1882 Anglo-Egyptian War – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Royal Canin Medium Junior
**Royal Canin** er et internasjonalt konsern som produserer og selger rasetilpasset katte- og hundefôr i faghandelen, samt diettfôr til salg hos veterinæren.

Kort historikk
--------------

Firmaet ble grunnlagt i 1967 av Dr. Jean Cathary, og hovedkontoret ligger i Aimargues i Frankrike. Royal Canin har virksomhet i over 90 land. I mars 1972 ble firmaet oppkjøpt av Guyomarc’h. I 1990 kjøpte den franske banken Paribas ut Gyoumarc’h Group.

I juli 2001 solgte Paribas Royal Canin til Mars for mer enn 1,5 milliarder euro.. In March 2004, Royal Canin acquired the veterinary grade manufacturers/service providers, in the U.S. and Canada, the IVD, Medi-Cal and Techni-Cal brands from Del Monte Foods for $82.5 million.

Publikasjoner
-------------

I tillegg til fôrproduksjonen, har også Royal Canin publisert en rekke bøker og publikasjoner i samarbeid med veterinærer. Royal Canin gir også ut det vitenskapelige magasinet FOCUS en gang i kvartalet. Magasinet kommer ut på elleve språk og når ut til over 70 000 veterinærer verden over. I tillegg har det blitt produsert over 1450 veterinærpublikasjoner fra Waltham Royal Canin.

Produksjonssteder
-----------------

Royal Canin har elleve produksjonsanlegg:

* Aimargues, Sør-Frankrike
* Cambrai, Nord-Frankrike
* Johannesburg, Sør-Afrika
* Rolla, Missouri, USA (Missouri)
* Descalvado, Brasil
* González Catán, Argentina
* Dmitrov, Russland
* Castle Cary, Storbritannia
* Guelph, Canada
* Niepolomice, Polen
* Shanghai, Kina

Referanser
----------

1. ↑  «RoyalCanin.com: Important Dates». Arkivert fra originalen 3. august 2009. Besøkt 25. september 2012.
2. ↑  [Thoenig, J.C. Waldman, C. The Marking Enterprise: Business Success and Societal Embedding, Palgrave MacMillan, New York, NY 2007]
3. ↑  Royal Canin history Arkivert 26. september 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  COMPANY NEWS; DEL MONTE FOODS TO SELL THREE PET FOOD BRANDS TO MARS
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. juli 2012. Besøkt 25. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Royal Canin, Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Fysikalisme** er en filosofisk retning som fremsetter at alt kan forklares ved fysiske lover. Termen ble introdusert av Otto Neurath i begynnelsen av det 20. århundre. I sinnsfilosofien hevder fysikalismen at sinnet er utelukkende fysisk, dvs. at det kan gis en fullstendig beskrivelse av sinnet ved bare å henvise til hjernen og hjerneaktivitet. Fysikalisme er en form for materialistisk monisme.

Det fins flere varianter av fysikalisme. Ett forsøk på å definere fysikalismen bygger på begrepet om superveniens, som beskriver forholdet mellom fundamentale fysiske prosesser og mentale erfaringer. Superveniens kan anses som forholdet mellom et høyere og et lavere eksistensnivå. Et eksistensnivå supervenerer på alle andre nivåer hvis endringer i en eller flere egenskaper innenfor ett nivå alltid og nødvendigvis fører til de samme endringer på de andre nivåene.

Symbolsk fysikalisme (engelsk *token physicalism*) er en annen teori, som hevder at det for alle fenomener, objekter eller prosesser *x* fins en fysisk egenskap *y* slik at *x* = *y*. Identitetsteori er en form for symbolsk fysikalisme, der mentale prosesser anses som type-identiske til fysiske endringer i hjernen. Sinnstilstander kan ifølge identitetsteorien reduseres til bestemte nevrologiske egenskaper.

Mens de nevnte teoriene er reduksjonistiske, fins det også ikke-reduksjonistiske retninger, som fremholder at (alle eller noen) sinnstilstander er fysiske, men likevel ikke reduserbare til fysiske egenskaper. Eksempler på slike teorier er anomal monisme og emergentisme. Den sistnevnte antar en form for ikke-reduksjonistisk superveniens, slik at virkeligheten supervenerer i lag som er adskilt fra hverandre. Slike teorier danner en overgang til dualistiske teorier som epifenomenalismen, som beskriver sinnstilstander som biprodukter av fysiske hjerneprosesser.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND
 |
***Fysikk på roterommet*** også kalt ***Fysikk i hverdagslivet** er* et norsk TV-program om fysikk som gikk sporadisk på NRK Fjernsynet fra 25. august 1960 til 1990. Programmet ble ledet av de to fysikerne Helmut Ormestad og Otto Øgrim.

Innhold
-------

I formen samtalte de to fysikerne samtidig som de gjorde fysikkeksperimenter. Den ene av dem (som regel Ormestad) spilte dum og stilte spørsmål, mens den andre (som regel Øgrim) svarte med enkle forklaringer. Et viktig poeng ved eksperimentene var at de brukte dagligdagse gjenstander som folk stort sett skulle ha tilgjengelig i hjemmene. Seerne skulle derfor, om de ville, kunne gjenta eksperimentene sjøl.

Mange av de tidligste programmene ble slettet. Dette skjedde fordi NRK hadde en rutine med å slette de fleste programmer for å bruke opptaks-tapene om igjen.

Før Ormestad og Øgrim startet arbeidet med fjernsynsserien, hadde de en tilsvarende populærvitenskapelig fysikkserie i NRK radio. Den gikk fra slutten av 1940-tallet.

De to seriene utløste en serie bøker. Den første var ei samling tekster til radioprogrammet, «Pølser, fysikk og potetsalat», fra 1951.

Spin-off produkter
------------------

Ormestad og Øgrim utga også en bok med øvelser, *Fysikk på roterommet*, i 1992

Etter Ormestads død laget Øgrim sammen med andre fysikere flere bøker med forsøk, videoer og nettsider som også bruker fellestittelen «Fysikk på roterommet»

Den nyeste er Otto Øgrim og Svenn Lilledal Andersen, *Eksperimentboka : 191 forsøk fra Fysikk på roterommet* fra 2005.

Referanser
----------

1. ↑  «Arbeiderbladet på Nasjonalbiblioteket». *beta.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 5. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fysikk på roterommet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Uran-238** (238U) er den mest vanlige av de naturlig forekommende uranisotoper. Omkring 99,284% av all naturlig forekommende uran er 238U. Med en halveringstid på 4,46 × 109 år (1,41 × 1017 sekunder), er 238U ikke så radioaktivt som f.eks. 235U og 233U. 238U henfaller ikke ved spontan fisjon, og kan dermed ikke brukes som selvstendig reaktorbrennstoff og som fissilt materiale til kjernevåpen. Til gjengjeld gjør 238Us forholdsvis lave radioaktivitet, og samtidig høy tetthet, at stoffet er velegnet som skjold mot radioaktiv stråling og som panserbrytende ammunisjon.

Til tross for 238Us lave radioaktivitet, danner isotopen allikevel basis for de fleste moderne kjernevåpen, ettersom det kan omdannes til plutonium-239 (239Pu) i en kjernereaktor. Nettopp 239Pu brukes som fissilt materiale i nær sagt alle moderne kjernevåpen. Når 238U-kjernen opptar et nøytron, omdannes det til 239U, som er så ustabilt, at det henfaller til neptunium-239 (239Np), som i sin tur henfaller til 239Pu.

Som brennstoff til kjernereaktorer anvendes anriket uran. Anriket uran er uran, hvor andelen av 235U-isotopen har blitt kunstig økt. Utarmet uran er restproduktet av anrikingsprosessen. Utarmet uran består således hovedsakelig av 238U-isotopen.

Kjernekraft
-----------

238U kan ikke benyttes direkte som reaktorbrennstoff. Det anvendes riktignok i formeringsreaktorer til produksjon av 239Pu, som kan benyttes til produksjon av kjernevåpen eller som reaktorbrennstoff. De fleste formeringsreaktorene produserer ikke energi. Deres formål er utelukkende produksjon av plutonium. Per 2005 var det eneste energiproduserende formeringsreaktoren den russiske BN-600-reaktoren på Belojarsk kjernekraftverk, som produserer omkring 600 megawatt.

Annen bruk
----------

Uran-238 benyttes som skjold mot mer radioaktive isotoper. Takket være 238Us høye atomvekt og høye antall av nøytroner, stopper isotopen både alfastråling, røntgenstråling og gammastråling. Faktisk er 238U omkring fem ganger bedre til å stoppe gammastråling enn bly. Både metallisk utarmet uran og uranoksid benyttes som skjold. På grunn av urans hardhet og høye tetthet (høy egenvekt), blir utarmet uran også benyttet i panserbrytende ammunisjon.

Referanser
----------

1. ↑  Periodictable.com – Isotope data for uranium 239 (engelsk). Besøkt 21. november 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Nordenden av Våtedalen sett fra Utvikfjellet. Fjelltoppen Eggjenibba og Bergheimsvatnet er landemerker i området
Europavei 39 i den smale delen av dalføret, nær kommunegrensen.
Våtedalen sett fra Klakegg og nordover.  Foto: Jac Brun, 1973 
**Votedalen** eller **Våtedalen** er et dalføre fra Klakegg i Sunnfjord i sør til Byrkjelo i Gloppen i nord.

Dalen er en U-dal, dannet av isbreer under tidligere istider. Votedalselva renner gjennom dalen fra sør til nord, og munner ut i Bergheimsvatnet ved Byrkjelo. Videre renner Breimselva gjennom bygda Breim til Breimsvatnet mot vest. Elva har et godt fiske for ørret. Europavei 39 ligger langs elva gjennom hele dalen. Kjøreveien gjennom Votedalen var ferdig i 1889 og erstattet da ruten over Breimsvatnet som hovedvei mellom Nordfjord og Sunnfjord. Klakegg danner vannskille mot Paulselva som renner ut i Breimsvatnet. Ved Klakegg går Stardalselva (som tar i mot smeltevann fra Jostedalsbreen) over i Votedalselva. Sanden i dalbunnen av Votedalen skriver seg fra isbreens sliping av fjellet på opp mot 1 millimeter årlig.

I den sørlige delen av dalen er den ubebodd, og bratte fjell omkranser dalen nordover, der landemerket Eggjenibba ved Byrkjelo er det mest kjente. Nærmere Byrkjelo ligger en del gårder på østsiden av dalen, med Sandal, Egge og Gåsemyr som de største. Geitedrift er vanlig her, mens gården Gåsemyr også har campinghytter til leie. Lengst mot nord ved Bergheimsvatnet, ligger gården Hjelle på vestsiden av dalen og gården Bergheim ved dalens slutt.

Den smale delen av Votedalen har ikke bosetning og brukes som seter av gårdene nærmere Byrkjelo. Navn kan komme av at elven ofte gikk over sine bredder i perioder med mye smeltevann i Stardalselva. Dalen har også vært kalt Løddedal fordi har vært brukt til seter og utslått.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Helgheim, Jarle (2000). *Jølster: bygda og breen*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252157343.
3. ↑  Råd, Kjell (1997). *Støylar i Breim*. Breim: [K. Råd]. ISBN 8299454700.
4. ↑  Aaland, Jacob (1865-1950) (1943). *Gloppen-Breimn kommunesoga: 1838-1937*. Sandane: [s.n.]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Viking Supply Ships** er et norsk  shippingselskap med hovedkontor i Kristiansand. Selskapet er eid av Kistefos i Oslo. Viking Supply Ships har (pr 2012) en flåte på 8 ankerhåndteringsskip, 6  plattformforsyningsskip og flere  lektere.

 Lekterne er eid av datterselskapet Viking Barges, men opereres av Taubåtkompaniet. Viking Supply Ships også eier SBS Marine som opererer 6  plattformforsyningsskip. Sammen med Rederi Trans Atlantic eier Viking Supply Ships også  joint venturet Trans Viking Icebreaking & Offshore som opererer  isbrytere.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. mars 2012. Besøkt 22. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Viking Supply Ships på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Viking Supply Ships på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Viking Supply Ships på LinkedIn Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Kart som viser Vikinggraben mellom Shetlandplattformen og Utsiraformasjonen, med petroleumsfeltene i området angitt på kartet.
**Vikinggraben** er en geologisk nedsenking – graben – på havbunnen i Nordsjøen og ligger mellom Shetlandsplattformen i vest og Utsiraformasjonen i øst. Vikinggraben går midt mellom Shetland og Norge, og nord-sør langs forsenkningen går delelinjen mellom Storbritannia og Norge. Området har svært få petroleumsfunn bortsett fra i de ytre skråningene opp mot Shettlandplattformen (Braefeltet) og Utsiraformasjonen (Heimdalfeltet, Sleipnerfeltet).

Denne geologiske formasjonen ligger ca. 300 km vest for Rogaland. I perm-perioden var den et landfast søkk mellom to fjellkjeder. Vikinggraben er omtrent 300 km lang (nord-sør) og 40 km bred (øst-vest). Geologisk er kjernen dypt nede kaledonsk grunnfjell, mens dette etter permperioden er overlagt med 5 000 meter tykke lag av sedimenter fra avrenning fra Baltica-kontinentet. Nederst består den av grunnfjell, deretter inntil 3 000 m sandstein fra *trias* og *jura*, inntil 1 000 m kalkstein fra *kritt*, og øverst skifer fra *paleocen* (200-500 m) og *eocen* (500 m).
**Viking Ishockeyklubb** er en tidligere norsk ishockeyklubb fra Stavanger, som ble stiftet i 1968. Viking spilte til sammen 18 sesonger i Eliteserien i ishockey for menn. Viking Ishockeyklubb ble avviklet etter sesongen 1996-1997. Da ble Viking Ungdomshockey etablert for å ivareta ungdomsavdelingens interesser. Klubben ble slått sammen med Svithun Ishockeyklubb i 1998 og fikk dermed et senior lag i klubben. I denne forbindelse ble klubben døpt om til Viking Hockey, som dermed videreførte tradisjonene til Viking Ishockeyklubb.

Historie
--------

Da Siddishallen sto ferdig i 1968, ble klubben stiftet. Stavanger hadde som oljeby tidlig på 70-tallet et bredt internasjonalt kontaktnett, også mot
Nord-Amerika. Og vi snakker her om et tidspunkt
hvor bredden i norsk hockey ikke var særlig bred,
og minimal utlendingskvote gjorde det eksotisk
selv når tradisjonstunge klubber på Østlandet hentet svensker spillere. Den første transatlantiske
profilen i Stavangerhockeyen ble Craig Dunham,
opprinnelig hentet til byen av Stavangeramerikaneren Magne «Pete» Svela i den hensikt å spille for
Jarl. Svela var fra 1975 til 1978 Vikingtrener og etter
hvert ble det Vikingspill for Dunham, og han står
bokført med 36 poeng på 20 kamper for klubben.

Viking kjempet mot klubben Siddis på 70-tallet og rykket opp med Terry Fyck og Ron Pulak på laget i 1977. Etter sesongen 80/81 ble det derimot
satset friskt i Siddishallen. Bernie Lynch beskrives
som en kontroversiell trener i «Vikings årbøker», og
kom til Rogaland med trenererfaring fra Vålerenga Hockey
og Forward. Tok Viking bronse mot Bjørn «Botta» Skaares Furuset i 1982. Richard David gjenskapte noe av den samme stemningen med bronse i 1993. Viking var for det meste middelhavsfarere eller slet i bunnen. De var et typisk hjemmelag og den ganske spesielle atmosfæren i Siddishallen, hvor publikum blant annet fartet fritt gjennom utvisningsboksen (!), hjalp dem i så måte. Gode målvakter og en satsing på transatlanter kjennetegnet også de blå fra Stavanger. Før Viking Ishockeyklubb endte i teknisk konkurs og ble lagt ned i 1996 og ble erstattet av sammenslutningen Stavanger-Viking og senere gjenstiftet på basis av denne klubben. De kom seg aldri tilbake i øverste divisjon og ble passert av nykommer Stavanger Oilers på veien.

Kjente spillere
---------------

* Rob Schistad
* Terry Fyck
* Ron Pulak
* Eirik Cecil Paulsen
* Kyle McDonough
* Tore Vikingstad
* Ed Galiani
* Sverre Høgemark
* Carl Gunnar Gundersen
* Gorm Gundersen
* Glenn Åsland
* Svein Harald Arnesen

Se også
-------

* Viking Hockey

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad – Oilers bygger hockey-kultur[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Viking Hockeys Historie
**ICPC-2** er den andre versjonen av ICPC som er den internasjonale klassifikasjonen for sykdommer og symptomer som brukes i den norske primærhelsetjenesten.

Den første versjonen ICPC (International Classification of Primary Care) er en diagnoseliste fastsatt første gang i 1987 av en komite WICC som ble nedsatt i 1972 av WONCA, (World Organization of National Colleges, Academies and Academic Associations of General Practitioners/Family Physicians).

Norge har sin egen oversatte liste som vedlikeholdes av KITH, (Kompetansesenter for IT i helse- og sosialsektoren).

Trygdeetaten/Nav krever at diagnosekoden etter ICPC skal påføres alle legeregninger, sykemeldinger og legeerklæringer om arbeidsuførhet.

Kodene i ICPC består av en bokstav og to sifre. For enkelte spesielle diagnoser er det tre sifre. Bokstaven angir et organsystem. Sifrene 00-29 angir symptomdiagnoser, mens 70-99 angir sykdomsdiagnoser. 

Kodene 30-69 er terapi, behandling, prosesskoder som er felles for alle organkapitler.

I Norge bruker sykehusene diagnoselisten ICD-10

Referanser
----------

1. ↑  Sosial- og helsedirektoratet (2004) ICPC-2 - Den internasjonale klassifikasjonen for primærhelsetjenesten Arkivert 8. september 2018 hos Wayback Machine.. Oversatt og tilpasset til norske forhold av KITH i samarbeid med Norsk selskap for allmennmedisin. Sosial- og helsedirektoratet, 2004. ISBN 82-7964-031-2

Eksterne lenker
---------------

* (no) Finn kode (Direktoratet for e-helse), ICD-10, NCMP, NCSP og NCRP, BUP, ICPC-2 og ICF-CY

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
En **votivsten** er en sten eller stentavle med inskripsjon, innristning eller bemaling som viser at et løfte gitt til den betreffende guden har blitt holdt, eller at guden har beskyttet eller hjulpet giveren.

I 1647 ble både rester av et tempel til ære for Nehalennia, en gudinne som både beskyttet sjøfarere (fiskere og sjømenn) og var en fruktbarhetsgudinne i keltisk-germansk mytologi, og flere votivstener funnet da en sanddyne i den nederlandske provinsen Zeeland ble tatt av storm. Funnene vakte oppsikt blant vitenskapsmenn, men ble glemt da kirken i Middelburg der stenene ble oppbevart ble ødelagt av brann.

Nylig er det gjort flere funn i elven Scheldes delta. Disse var også tilegnet Nehalennia, og det antas at de ble ofret etter at skippere og handelsmenn hadde returnert etter en reise til Brittannia.

Etter at *Onze Lieve Vrouw van 't Hart*-basilikaen (no.: Vår frue av hjertet) i Sittard ble bygget i 1877, ble mer enn 1400 votivstener ofret i løpet av de tre påfølgende årene. Disse, sammen med andre ex-votos angir at kirken var en pilegrimskirke. Takknemlige pilegrimer hadde etterlatt takkofre i dekorasjonene av veggene og søylene etter å ha blitt bønnhørt. Kirkens bakvegg består av hundrevis glaserte votivstener.

Under mudring i elven Maas ble en votivsten funnet ved Wijk bij Duurstede. På denne nevnes navnet *Batavi*.
**Ingebjørg Kramer** (født 1. juni 1893 i Harstad, død 28. februar 1944 i Bærum) var en norsk forfatter og redaktør. Hun var redaktør for *Nordens Tunghøreblad*, og i sin eneste roman beskrev hun lesbisk kjærlighet.

Liv og virke
------------

Ingebjørg Kramer fikk i 1925 sin skjønnlitterære debut med det som skulle bli hennes eneste roman, *Utenfor*, som ble utgitt på Aschehoug. Bokens hovedperson er den fysisk handikappede Gunvor, som blir forelsket i Torhild. Her beskrives den vanføres ensomhet, i hennes evige jakt på ekte vennskap. I boken sies det blant annet at «For mig er det mere naturstridig at undlate at elske end at elske en kvinde.»
Kramer er blitt beskrevet som en overgangsfigur til forfattere som direkte beskriver den lesbiske seksualiteten.

Kramer var i 1941-1943 redaktør for den midlertidige norske utgaven av månedsavisen *Nordens Tunghøreblad*, et organ for samvirke mellom Nordens tunghørte, døvblitte og deres venner. Hun erklærte seg som en overbevist feminist, og ivret for en større kvinnelig deltagelse i samfunnet.

Familie
-------

Ingebjørg Kramer var datter av statstelegrafist og fotograf Paul Albert Kramer (1863-1926) og Christine Munk Holst Mack (1869-1941). Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1925: *Utenfor*, Aschehoug, Oslo

Stipender og legater
--------------------

* 1926: Schäffers legat

Referanser
----------

1. 1 2  Hansen, Solveig Mack (1968). *Slekten Mack i Norge*. [Tromsø]: S.Hansen. s. 46.
2. ↑  *Nylænde*. Christiania: Foreningen. 1926. s. 14.
3. ↑  Kramer, Ingebjørg (1925). *Utenfor*. Oslo: Aschehoug. s. 92.
4. ↑  Utnes, Astrid (1993). *Følelser i eksil*. Tromsø: Universitetet i Tromsø, Institutt for språk og litteratur. s. 39-40.
5. ↑  *Tegn og tale*. Bergen: Forbundet. 1941.
6. ↑  *Trondhjems Adresseavis 1926.05.26*. Norge, Trøndelag, Trondheim. 1926. s. 4.
7. ↑  Folketelling 1910 for 1601 Trondheim kjøpstad, Tellingskrets: 058 
Bosted by: 0022 Krangate 1, Leilighet: 05
8. ↑  Lokalhistoriewiki: Paul Albert Kramer, besøkt 6/5 2020.
9. ↑  *Den 17de mai 1926.04.29*. Norge, Oslo. 1926. s. 4.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 131. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur
Duplobrikker og en legobrikke
**Duplo** er en leketøyserie utviklet av Lego for barn i aldersgruppen 0–5 år. Leketøyserien består av byggeklosser som er større og danner mindre kompliserte byggesett enn Lego-klossene. Duplo ble først lansert i Danmark i 1967 og internasjonalt i 1969. Duplo er utviklet for å være er trygg og holdbar. Klossene kommer i forskjellige farger og former, som gjør at barnet kan utvikle sin fantasi og byggekunst. I tillegg til de generelle byggeklossene kommer byggesettene ofte med «konvensjonelle» leker med byggeknotter, f.eks. biler og dyr. Størrelsen gjør duploklossene lettere for mindre barn å håndtere og vanskeligere å putte i munnen enn legoklossene. Duploklossene har også avrundede kanter og hjørner.

Referanser
----------

1. ↑  LEGO Company - Company and brand history
2. ↑  «Duplo Products - Zoo - 5634». Arkivert fra originalen 6. mars 2009. Besøkt 3. mars 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Duplo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |