recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mørkedøla** er ei elv i Hemsedal kommune i Viken. Elva har sitt utspring fra Slettevatnet og flere småvann på Hemsedalsfjellet. Elva renner sørøst gjennom Mørkedalen og møter Grøndøla ved Tuv, hvor de danner Hemsil. Ovenfor samløpet med Grøndøla faller Mørkedøla 18 meter gjennom to kaskaderende fall i Rjukandefossen. Fossen er merket som severdighet og har opparbeidet tilkomst fra riksvei 52

Sideelva Lauvdøla er utbygd til kraftproduksjon i Hemsil I kraftverk og vannføringen i Mørkedøla har siden utbyggingen av kraftverket vært redusert nedenfor samløpet med Lauvdøla. Mørkedøla ned til Lauvdøla ble i 1986 vernet mot kraftutbygging i Verneplan III for vassdrag, som et restfelt i et ellers sterkt vannkraftutbygget område.

Også på Lærdalssiden heter dalen Mørkedalen og dalelva som renner nordvest fra Eldrevatnet, heter Mørkedøla. Den danner lakseelva Lærdalselva ved Borlaug i Lærdal.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. januar 2016
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. januar 2016
3. ↑  «012/32 Mørkedøla». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Arkivert fra originalen 16. oktober 2021. Besøkt 16. oktober 2021.
**Porsangerhalvøya** (finsk: *Porsangin niemimaa*) er ei halvøy mellom Altafjorden og Porsangerfjorden i Finnmark. Den er delt mellom kommunene Alta, Hammerfest, Måsøy, Nordkapp og Porsanger.

Landskapet på Porsangerhalvøya består hovedsakelig av ei treløs vidde, en fortsettelse av Finnmarksvidda lenger sør. En rekke fjorder skjærer seg inn i halvøya, hvorav de største er Repparfjorden, Revsbotn og Snefjorden fra vest, og Kobbefjorden fra nord.

Europavei 6 går over Sennalandet og Repparfjorddalen sørvest på halvøya, og fortsetter sørover langs Porsangerfjorden til Lakselv og Karasjok. Fra europavei 6 går fylkesvei 883 til østsida av Altafjorden, riksvei 94 til Hammerfest, og europavei 69 til Nordkapp, og dennes sidevei fylkesvei 889 til Havøysund.

På den sørøstlige delen av halvøya ligger Stabbursdalen nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑  «Porsangerhalvøya». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 14. februar 2018.
2. ↑
3. ↑  Porsangerhalvøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 14. februar 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Orodruin** eller **Dommedagsberg** er en fiktivt vulkan fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den ligger i landet Mordor, og det var i dette fjellet at den ene ringen ble smidd av den mørke herren Sauron, i det andre tidevervet.

*Orodruin* er Sindarin for *Ild Fjell*. Det sindarinske navnet som ligner mest på *Dommedagsberg* er **Amon Amarth** som betyr *Skjebnens Fjell*.

Da Sauron valgte landet Mordor som sitt tilfluktssted i det andre tidevervet var Orodruin en av grunnene til valget hans. Han brukte flammene som var der og kom fra jordas indre til å smi den ene ringen, herskerringen. Det er det eneste vi med sikkerhet kan si at han smidde der.

Orodruin var mye mer enn bare en vanlig vulkan – for det virker som om Sauron la noen av sine egne krefter inn i fjellet, og på den måten ble det mulig for ham å kontrollere flammene. Det virker som om den lå og dormet da Sauron var vekk fra Mordor, og våknet til liv igjen da kreftene hans vokste på ny.

  

På slutten av det andre tidevervet da Sauron var blitt beseiret av alliansen mellom alver og menn hadde Isildur, sønn av Elendil, en sjanse til å ødelegge ringen for godt, men han klarte ikke å kaste ringen fra seg. I stedet for beholdt han ringen selv, og den ble årsaken til hans død.

I *Ringenes herre* er det Frodos oppgave å komme seg til Dommedogsberg og å få ødelagt ringen der. Han og Sam legger ut på reisen sammen med et brorskap, men de skiller lag med de andre ved Amon Hen, og drar alene inn mot Mordor. I Emyn Muil møter de Gollum og de fanger ham, og slipper ham først fri igjen da han lover at han skal vise dem veien inn i Mordor. Da de kommer fram til Dommedagsberg greier heller ikke Fordo å kaste ringen i flammene. Men da biter Gollum av den av Frodos fingre som ringen sitter på, og i gledesdansen over å ha fått sin *kosteligste* tilbake, tar han overbalanse og faller ned i flammehavet med ringen. 

Portal: Litteratur
**Rognsundet** (nordsamisk: *Čoalmmenuorri*, historisk også skrevet *Čoalmenuorri*) er et sund i Alta kommune i Finnmark. Det ligger mellom Stjernøya i vest og Seiland i øst. Sundet er rundt 20 kilometer langt og strekker seg fra Sørøysundet i vest til Altafjorden i øst.

Det er bosetting ved Rognsundet på begge øyene. På Seiland bor de på Altneset, mens på Stjernøya bor de i Store Kvalfjord, Nordmannsneset og Pollen. På Altneset ligger Rognsund kirke.

Rognsundkofta
-------------

Rognsundet har også en egen samedrakt som er kalt Rognsundkofta, eller på nordsamisk *Čoalmmenuorri gákti*.

* Grå Rognsundkofta for kvinner.Grå Rognsundkofta for kvinner.
* Hvit Rognsundkofta for menn.Hvit Rognsundkofta for menn.

Referanser
----------

1. ↑  «Rognsundet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 11. september 2019.
2. ↑  Rognsundet på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 11. september 2019
3. ↑  «Samiske kystdrakter fra Alta og Loppa/ Sami costal costumes from Alta and Loppa | Travel-Finnmark». Besøkt 21. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**John Boyd Dunlop** (født 5. februar 1840 i Dreghorn i Skottland, død 23. november 1921 i Dublin) var en dyrlege som oppfant det luftfylte hjulet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

John Boyd Dunlop ble født som sønn i en bondefamilie. Allerede som ung mann hadde han funnet ut at det var enklere å bearbeide jordbruksmarkene med en stor valse fremfor en liten, ettersom den større var lettere å trekke over ujevnt terreng.

Ettersom han hadde helseproblemer, bestemte foreldrene at han skulle studere. Han ble utdannet veterinær på *Dick Vet* ved University of Edinburgh. I 1867 flyttet han til Downpatrick, sør for Belfast på Irland, og utøvde sin dyrlegeprofesjon der i tyve år.

### Oppfinnelse

Det sies at Dunlop ergret seg over at metallhjulene på sønnens trehjulssykkel bråket. Derfor limte han sammen tynne gummiplater slik at de dannet en slange; det var luftringer, bestående av en tynnere, indre gummislange, fylt med luft, og en ytre tykkere, klistret ved felgen. Da de var viklet om hjulene pumpet han dem opp med en fotballpumpe. 

Denne ringkonstruksjon var ved sin elastisitet så overlegen de til da benyttede massive gummiringene, at den, etter flere forbedringer, snart medførte en rask utvikling for såvel velocipeder som senere automobiler. Dunlop tok 7. desember 1888 patent på sin *pneumatiske ring*, og i 1890 ble det opprettet et selskap for produksjonen. Dette ble omdannet i 1896 til *The Dunlop pneumatic Tyre co.* og i 1899 til *Dunlop rubber company*.

To år etter at han fikk patentet, fikk han offisielt vite at det var ugyldig, idet den skotske oppfinner Robert William Thomson (1822–1873) hadde patentert ideen i Frankrike i 1846 og i USA i 1847.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/John-Boyd-Dunlop, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 16615[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 18777[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Dictionary of Irish Biography, Dictionary of Irish Biography-ID 002849[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.invent.org[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  H.D. Higman: *Founding of the Dunlop Tyre Compan*. I: *Cycle History. Proceedings of the 5th. International Cycle History Conference*. Cambridge, England, September 2–4, 1994. Utg. av Rob van der Plas. Bicycle Books. San Francisco 1995. s. 91. ISBN 0-933201-72-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Dictionary of Irish Biography **·** Gazetteer for Scotland **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Davvi – Senter for scenekunst** ble etablert i 2021 på bakgrunn av et samarbeid mellom Dansearena nord og RadArt – nettverk for fri scenekunst. Det nye kompetansesenteret ble en realitet gjennom at stiftelsen Dansearena nord ble til Davvi – Senter for scenekunst.

Davvi - Senter for scenekunst tilbyr produsentstøtte, arrangerer fagseminarer, co-produserer forestillinger og tilbyr residensopphold. Gjennom deres nasjonale og internasjonale nettverk bygger de samarbeidsmuligheter for kunstnere i nord.

Davvi – Senter for scenekunst har som formål å være et regionalt senter for kompetanseutvikling, nettverk og samarbeid for scenekunstfeltet, herunder dans, teater og andre performative uttrykk, i Nord-Norge. De skal bidra til utvikling av scenekunsten i Nord-Norge, også i samarbeid med andre kunstformer, fag- og samfunnsfelt. De skal stimulere og fasilitere produksjon og formidling av samtidens nordlige scenekunstpraksiser, og bygge og utvikle nasjonale og internasjonale relasjoner og legge til rette for kunstnerisk samarbeid på tvers av grenser og uttrykk.

Referanser
----------

1. ↑  «FNND». Besøkt 4. oktober 2023.
2. ↑  «Davvi» (PDF). Besøkt 4. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Skaidi** (av nordsamisk *Skáidi*: åmot, land mellom to elver som møtes) er ei bygd i Hammerfest kommune i Troms og Finnmark. Skaidi er et trafikk-knutepunkt, da riksvei 94 til Hammerfest her tar av fra europavei 6.

Rundt 1930 ble det vedtatt at riksveg 50 (dagens europavei 6) skulle bygges ferdig gjennom fylket. Strekningen mellom Skaidi og Olderfjord sto ferdig mellom 1927 og 1937.

Under den andre verdenskrig lå flere mindre leirer for russiske krigsfanger i området ved Skaidi.

I 1947 oppførte den norske stat *Skaidi skysstasjon og fjellstue*. Stasjonen var tegnet av arkitektene F.S. Platou og R. Mack, og er en del av Arbeids- og administrasjonsdepartementets prosjekt Statens kulturhistoriske eiendommer.

På slutten av det 20. århundre ble det offentliggjort planer om utbygging av Skaidivassdraget, som om utbyggingen ble utført ville medført at betydelig større arealer enn i Altautbyggingen ble demt ned, dessuten ville flere faste trekkveier for rein blitt brutt. Reineierne protesterte like sterkt som mot Altautbyggingen, men mediadekningen var mindre og naturvernerne engasjerte seg ikke i spørsmålet om utbygging av Skaidivassdraget. Utbyggingen ble utsatt og senere skrinlagt da Repparfjordvassdraget ble varig vernet mot kraftutbygging i 1986.

Statens vegvesens vegtrafikksentral lå i Skaidi inntil den ble flyttet til Mosjøen i 2003.

Referanser
----------

1. ↑  «Skaidi». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 10. september 2017.
2. ↑  «skáidi (subst.)». *Neahttadigisánit - Samiske ordbøker*. Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet. Besøkt 20. november 2022.
3. ↑  Jørn Sandnes og Ola Stemshaug (red.): *Norsk stadnamnleksikon*, 4. utgave, Det Norske Samlaget, Oslo 1997, oppslagsord «Skáidi» s. 396
4. ↑  Norgesdokumentasjon, intervju Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
5. ↑  årsrapporten 2003, side 45, PDF-fil fra www.dep.no Arkivert 16. mars 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Skogerøya** (skoltesamisk: *Saallâm*, nordsamisk: *Sállan*, kvensk: *Saalamo*) er ei øy i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den har et areal på 126,46 km². Det høyeste punktet, Skogerøytoppen (*Ákkelgáisá*), er det femte høyeste punktet i kommunen. Skogerøya er den eneste større øya i Øst-Finnmark og den største øya øst for Magerøya. Den er Norges 36. største øy, og den største ubebodde øyen i landet.

Navn etter samisk Skuvgi, navnet på den tidligere beste lakseplassen utenfor øya. I de eldste kilder er også Skogerøya omtalt som Salem eller på russisk Ostrov Salim. Øya ligger nordvest for Kirkenes kilt mellom Kjøfjorden i vest, Korsfjorden i sør, Bøkfjorden i øst og åpen mot Varangerfjorden i nord.

Skogerøya er ubebodd. Tidligere bebodde steder var blant annet Revøysund, Steinskjærnes, Nord-Leirvåg og Sør-Leirvåg. Det siste posthuset på Skogerøya, 9936 Steinskjernes, ble nedlagt 1.desember 1984. Det går vei på øya fra Steinskjærnes via Sør-Leirvåg til Nord-Leirvåg. Ved Skogerøya ligger Kjøøya og Kjelmøya der det er gjort jernalderfunn. I Gullsmedvika på Oksebåsneset er det rester av et kystbatteri, Heeresküsten-Batterien (HKB) 6/478 fra den andre verdenskrig. Batteriet hadde 4x10,5cm K331(f) kanoner med rekkevidde på 12 000 meter. Anlegget ble evakuert og sprengt oktober 1944.

Området tjener som sommer- og høstbeite for rein og har noen lakseplasser.

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 15. februar 2016.
2. ↑  NOU 1994:21 Bruk av land og vann i Finnmark i
historisk perspektiv «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 23. september 2011. Besøkt 26. april 2007.
3. ↑  German coastal defence in Norway during WW II av Bjorn Jervas;

Eksterne lenker
---------------

* Kartoversikt via Google map
* Finnmarken: Skogerøya kan bli oljeøya (28. mai 2004)
* Kartoversikt vedrørende kystbatteri i Gullsmedvika,

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sommavassdraget** har et totalt nedbørsfelt på 83,9 km² og inngår i både Begnavassdraget og Drammensvassdraget. Vassdraget ligger for det meste i Ådal, i Ringerike kommune i Buskerud, men deler av nedbørsfeltet strekker seg over grensene til kommunene Jevnaker i Akershus) og Gran i Innlandet.

Sommavassdraget omhandler innsjøen Samsjøen (3,3 km² ved høyeste regulerte vannstand) med tilsig fra ulike myrområder og tjern via blant annet Haugerudelva, Vesle Samsjøelva, Hadelandsbekken og en rekke mindre bekker. Selve innsjøen har et nedbørsfelt på 64,08 km² og et magasinvolum på 17,1 millioner m³. Ved utløpet sør i innsjøen dannes elva Somma som drenerer vassdraget gjennom Somdalen til østbredden av Ådalselva (en elvestrekning Begna mellom Sperillen og elvas samløp med Randselva i Hønefoss) ved småbruket Odda (gnr. 275/22). Somma har tilsig fra en rekke mindre bekker i hele sitt løp, blant annet fra Askemyrbekken, Svimpedalsbekken og Tverrbekken.

Sommavassdraget er regulert og Samsjøen fungerer som et vannmagasin for kraftverkene nedstrøms utløpet til Ådalselva. Innsjøen har en reguleringshøyde 6 meter (207,07–213,07 moh.). Av reguleringshøyden utgjør 1,5 m oppdemming og 4,5 m senkning. I tidligere tider var vassdraget regulert for tømmerfløting. I brøtningen på våren kunne det da gå 30-40 m³/s i Somma.

Se også
-------

* Ytre Ådal
* Ådal
* Somdalen
* Hallingby

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Samsjøen og Bjonevatn Revisjon av Konsesjonsvilkår*. Foreningen til Begnavassdragets Regulering, januar 2016.
**Norefjorden** er en innsjø som ligger i Nore og Uvdal kommune i Viken. Numedalslågen renner inn lengst nord i den lange og smale sjøen og fortsetter videre sørover til Kravikfjorden. Norefjorden er uregulert, men kraftverkene Nore II og Uvdal II har utløp i nordenden av sjøen. Norefjord bru går over innsjøen mellom Norefjord og Gvåle.

Fiskebestanden består av ørret, sik, røye, abbor og ørekyt. Ørreten gyter i Numedalslågen oppstrøms Norefjorden. Stokkand, fossekall og strandsnipe hekker i ferskvannsdeltaet i nordenden av fjorden.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. april 2015

Norefjord bro, som går over Norefjorden.
Tatt fra rasteplass på østsiden ved Deilesodden, sett sørover.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Katie Liu Leung**, 梁佩詩, 梁佩诗, **Liáng Pèishī** (født 8. august 1987 i Motherwell i Skottland) er en skotsk skuespiller. Hun er kjent for å ha spilt rollen som «Cho Chang» i *Harry Potter og Ildbegeret* (2005). Leung bor i Motherwell, et distrikt nær Glasgow, for tiden sammen med sin far Peter Leung, to brødre og en yngre søster. Leung ble valgt ut blant mer enn 3000 håpefulle jenter på prøvespillingene for «Cho Chang». Den eneste forutsetningen J.K. Rowling (forfatteren av *Harry Potter*-bøkene) stilte til «Cho Chang» i filmen, var at skuespilleren skulle være totalt ukjent.

Relativt lite er kjent om skuespilleren. Daniel Radcliffe, som har rollen som «Harry Potter» i filmene, bemerket at han syns Leung var «*awesome!*» (kjempeflott).

Hun spiller også i *Harry Potter og føniksordenen*.

Filmografi
----------

* 2005 *Harry Potter og Ildbegeret*
* 2007 *Harry Potter og Føniksordenen*

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9811718062105606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2135004, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Katie Leung – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Katie Leung på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Katie Leung i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Katie Leung på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Katie Leung på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Katie Leung hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Katie Leung hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** Discogs
 |
**Uvdal Skisenter** (tidligere **Uvdal Alpinsenter**) er et skisenter i Numedal i Buskerud. Senteret ligger ved fylkesvei 40 i øvre Uvdal. Skitrekk og nedfarter strekker seg fra 649 til 1209 m.o.h. der lengste nedfart er på 6 km.

Senteret består av to skianlegg beliggende rundt 3 km fra hverandre. De var opprinnelig også to separate bedrifter, Uvdal Alpinsenter på sørsiden av dalen og Uvdal Alpinpark på nordsiden. I forbindelse med anleggene ble det også bygget ut større hytteområder. Etter de gikk konkurs i Uvdal Alpinsenter, ble de to virksomhetene i 2010 slått sammen til Uvdal Skisenter, og tilbudene samkjørt, blant annet med felles heiskort for begge anleggene og busstransport mellom bakkene og senere traséer mellom dem.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Lars Bryne (12. mars 2010). ««Uvdal-handelen i mål»». laagendalsposten.no. Besøkt 21. januar 2011.
3. ↑  Lars Bryne (1. mai 2010). ««Full klaff for Miljøringen»». laagendalsposten.no. Besøkt 21. januar 2011.
4. ↑  «Nytt fra Uvdal» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 24. august 2017. Besøkt 21. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Trillingvatnet** er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den ligger i Tårnelvas nedbørfelt og har et areal på 0,69 km². Sjøen er regulert som magasin for Valvatn og Kobbholm kraftverk.

Vannføringen fra Trillingvatnets nedbørfelt blir via en kort kanal og en tunnel overført til Store Valvatnet øverst i Kobbholmsvassdraget for å nyttes i kraftverkene der. Overføringen utgjør rundt halvparten av vannføringen i Kobbholm kraftverk.

Demningen ved Trillingvatnet, som sto ferdig i 1930, er et av NVEs utvalgte kulturminner. Den er ni meter høy og 70 meter lang, hvorav 50 meter er overløp, og er en platedam med kraftige betongpilarer og et sekundært bæresystem av horisontale stålbjelker som bærer en tetningsplate av treplanker. Den ble satt i stand i 2010 og er nå tatt i bruk igjen som del av det rehabiliterte Kobbholm kraftverk, som opprinnelig ble nedlagt i 1992.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. juni 2017
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. juni 2017
3. ↑  «Trillingvatn, Sør-Varanger, Finnmark». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 1. februar 2016. Besøkt 24. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En **kuldeport** er en automatisk port plassert i en eller begge ender av en tunnel. Portens hensikt er å holde kulden ute om vinteren for å unngå isdannelse i fjellveggene, noe som kan føre til at fjell sprenges løs inne i tunnelen. Kuldeporter finnes vanligvis i lavttrafikkerte tunneler som et rimeligere alternativ til full frostsikring. Portene åpnes automatisk når en bil nærmer seg og holdes ellers lukket, unntatt på sommeren når klimaet er mildere enn på vinteren. I Norge brukes kuldeporter hovedsakelig på lengre tunneler i Nord-Norge og på enkelte fjelloverganger, der årsdøgntrafikken er lav og full sikring har blitt ansett som overflødig.

Tunneler med kuldeport
----------------------

* Finnmark
	+ Honningsvågtunnelen
	+ Nordkapptunnelen
	+ Skarvbergtunnelen
	+ Øksfjordtunnelen
* Troms
	+ Fjordgårdtunnelen
	+ Sifjordskaret tunnel
	+ Toppentunnelen
* Trøndelag
	+ Steinfjelltunnelen
* Vestland
	+ Bakkatunnelen
	+ Storehaugtunnelen
	+ Oppljostunnelen
	+ Grasdalstunnelen
* Buskerud
	+ Geiteryggtunnelen
	+ Spiralen
* Østfold
	+ Hvalertunnelen

Referanser
----------

* Vegvesenets vegkart. Søk på "Tunnelport"

Eksterne lenker
---------------

* Vegen og Vi: Kjører på rødt rett inn i kuldeporten Arkivert 7. september 2017 hos Wayback Machine.
**Tårnet kraftverk** var et vannkraftverk i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Det ble bygget i 1919 av A/S Sydvaranger for å skaffe energi til selskapets anlegg ved Kirkenes. Kraftverket utnyttet fallet i nedre del av Tårnelva. Tre innsjøer var regulert og inntaket til kraftverket var i Rundvatnet.

Kraftverket var i drift fram til 29. mai 1979, da demningen ved Storvatnet brast og slapp 3,8 millioner kubikkmeter vann nedover dalen. I tillegg til store terrengskader ble 200 meter riksvei, en garasje, to sjøbuer, bygdas bedehus og noen hytter ødelagt. De store vannmengdene førte stein inn i rørene til Tårnet kraftverk, som ble ødelagt og aldri satt i drift igjen. Kraftverksbygningen ble etter 2011 ombygd til boligformål.

Referanser
----------

1. ↑  «Vannkraft». *pasvikelva.no*. Sør-Varanger museum. Besøkt 25. oktober 2019.
2. ↑  «247/2 Tårnelva». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Arkivert fra originalen 29. oktober 2021. Besøkt 12. oktober 2021.
3. ↑  «Kraftverk ødelagt etter flom og eksplosjon: Ble perfekt bolig for Per (28)». *ifinnmark.no*. iFinnmark. 14. juli 2017. Besøkt 26. oktober 2019.
Eric Chu, 2006
**Eric Chu** (tradisjonell kinesisk: 朱立倫; pinyin: *Zhū Lìlún*; født 7. juni 1961 i Bade på Taiwan) er en taiwankinesisk politiker for partiet Kuomintang som siden 25. desember 2010 har vært borgermester for Nye Taipeh. Siden 17. januar 2015 har han vært partileder for Kuomintang. Han er partiets presidientkandidat for valgene i januar 2016.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eric Chu far var lokalpolitiker på hjemstedet og ble senere medlem av parlamentet. Moren stammer fra kommunen Daxi. Chu er gift med Kao Wan-ching (高婉倩); hans svigerfar, forretningsmanen Kao Yu-jen, var tidligere ordfører for Taiwans provinsforsamling. 

### Akademisk karriere

Eric Chu tok bachelorgrad i bedriftsøkonomi ved Taiwans nasjonaluniversitet (1983). Etter militærtjenesten studerte han i USA, og tok mastergrad ved New York University i finansøkonomi (1987) og doktorgrad i revisjon (1991). 

Vel tilbake i Taiwan var han professor ved Nasjonaluniversitetet fra 1992 til 2001.

### Politisk karriere

Fra 1998 til 2001 var Chu en av Kuomintangs parlamentarikere i Det legislative Yuan. Den 1. desember 2001 ble han fylkesråd i fylket Taoyuan og utøvde dette embede (som han ble gjenvalgt til i 2005) frem til 2009. 

Deretter utnevnte president Ma Ying-jeou til regjeringen, der han var vise statsminister i Wu Den-yihs regjering i ett år. 

I 2010 tstilte han som kandidat til borgermestervervet tfor den nyopprettede regjeringesumiddelbare by Nye Taipeh, og vant med 52,1 % av stemmene mot kandidaten for Det demokratiske framskrittsparti (DPP), Tsai Ing-wen (hun fikk 47,39 % av stemmene). Ved de landsomfattende kommunevalgene 29. november 2014, da Kuomintang gjorde det nokså dårlig, lyktes det Chu å gjenvelges, med 50,06 % mot Yu Shyi-kun (DPP, 48,78 %). Han var da etter valgene den eneste Kuomintang-borgermester i noen av de seks regjeringsumiddelbare taiwanesiske byer, og partiet knyttet store håp til hans evne til å fornye partiet.

Etter Ma Ying-jeous fratreden som partileder for Kuomintang i desember 2014 kunngjorde Chu sitt kandidatur til vervet. Han var den eneste kandidaten, og ble valgt 17. januar 2015.

Han bvle senerre partiets presidentkandidat. Opprinnelig hadde han og partiet lansert Hung Hsiu-chu, men hun gjorde det svakt på meningsmålingene. Han trakk seg, og samme dag, 17. oktober 2015, ble Chu partiets presidentkandidat.

Referanser
----------

1. ↑   centerforpbbefr.rutgers.edu[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *After KMT drubbing, all eyes turn to party's lone mayor, Eric Chu*, South China Morning Post, 6. desember 2014
3. ↑  *Eric Chu to become KMT chairman by default*, The China Post, 14. desember 2014
4. ↑  *KMT elects Eric Chu as chairman*, Taipei Times, 18. januar 2015
5. ↑   *Hung 'forced' to accept KMT's decision to replace her*, The China Post, 17. oktober 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eric Chu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Eric Chu på facebook
* Kort biografi på Nye Taipeh-websiden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NCL
 |
Dalen kirke ligger på en høyde over RV22 og Gansvika.  Foto: Siri Johannessen 
**Gansdalen** (lokalt kalt «Gan») er en bygd cirka ti kilometer sør for Fetsund i Lillestrøm kommune. Den ligger på østsiden av Øyeren, rundt 20 minutters kjøring sørøstover fra Lillestrøm by langs riksvei 22.

Stedet har en badeplass, barneskole, dalen skole (1-7), bedehus, Dalen kirke og et nyere boligfelt – Stensrudfeltet. Ned mot Øyeren finner en Gansbruket, et tidligere sagbruk, nå museum. Gansdalen har et fint skogsområde med gode forhold for fotturer og langrenn.

Referanser
----------

1. ↑  Gansdalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

| * v
* d
* r
Tettsteder i Lillestrøm kommune |
| --- |
| Blaker  **·** Fetsund-Østersund  **·** Fjellsrud  **·** Frogner  **·** Hogsetfeltet  **·** Lillestrøm  **·** Lindeberg  **·** Lundermoen  **·** Lørenfallet  **·** Sørumsand  **·** Åkrene |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Linares-turneringen i sjakk** ble arrangert første gang i 1978, fra 1979 annethvert år til 1985, og til sist fra 1988 til 2010 årlig, vanligvis i månedsskiftet februar/mars. Turneringen fant sted i byen Linares i Jaén-provinsen i Andalucía, Spania. I årene 2006, 2007 og 2008 ble den omtalt som *Linares-Morelia-turneringen*, ettersom første del ble avviklet i Morelia, Mexico. De to (hittil) siste i 2009 og 2010 fant igjen i sin helhet sted i Spania.

I den perioden turneringen ble avholdt årlig, var den én av de aller sterkeste i den årlige sjakk-syklusen, sammen med Wijk aan Zee- og Dortmund-turneringen, og ble noen ganger betegnet som sjakkens svar på Wimbledonturneringen innen tennissporten.

Da turneringen ble arrangert første gang i 1978 var den ikke et elitemesterskap, og ble vunnet av den relativt ukjente svenske spilleren Jaan Eslon. Etter påfølgende års turnering, ble den holdt hvert andre år fram til 1985. I 1987 ble det ikke arrangert noen turnering, fordi Linares var stedet for kandidatturneringen i Sjakk-VM. Fra 1988 til 2010 ble så Linares-turneringen arrangert hvert år, med unntak av 1996, da VM i sjakk for kvinner ble holdt.

Avlyst siden 2011 av økonomiske grunner
---------------------------------------

At Linares-turneringen ikke har blitt avholdt siden 2010 har etter alt å dømme økonomiske årsaker.
Allerede samarbeidet med Morelia som arrangørsted var delvis å oppfatte som et sparetiltak, og i den siste utgaven av turneringen var antall deltakere redusert fra 8 til 6. I tillegg til private, var turneringen også delvis avhengig av offentlige spanske midler. I så måte kan den i noen grad anses å ha blitt ett av ofrene for finanskrisen, som rammet Spania spesielt hardt.

Magnus Carlsen i Linares
------------------------

Magnus Carlsen deltok i Linares-turneringen fra 2007 til 2009, med to andreplasser (begge ganger bak daværende verdensmester Viswanathan Anand) og én tredjeplass som resultat.

Tidligere vinnere
-----------------

* 1978 Jaan Eslon og Roberto Debarnot
* 1979 Larry Christiansen
* 1981 Anatolij Karpov og Larry Christiansen
* 1983 Boris Spasskij
* 1985 Ljubomir Ljubojević og Robert Hübner
* 1988 Jan Timman
* 1989 Vasyl Ivantsjuk
* 1990 Garri Kasparov
* 1991 Vasyl Ivantsjuk
* 1992 Garri Kasparov
* 1993 Garri Kasparov
* 1994 Anatolij Karpov
* 1995 Vasyl Ivantsjuk
* 1997 Garri Kasparov
* 1998 Viswanathan Anand
* 1999 Garri Kasparov
* 2000 Garri Kasparov og Vladimir Kramnik
* 2001 Garri Kasparov
* 2002 Garri Kasparov
* 2003 Péter Lékó (med samme score som Kramnik; vant fordi han hadde flere partiseire)
* 2004 Vladimir Kramnik
* 2005 Garri Kasparov (samme score som Veselin Topalov; vant fordi han hadde flere seire med sort)
* 2006 Levon Aronjan
* 2007 Viswanathan Anand
* 2008 Viswanathan Anand
* 2009 Aleksandr Grisjtsjuk
* 2010 Veselin Topalov

Referanser
----------

1. ↑  
«Linares 2011 Cancelled». Chess.com. Besøkt 24. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Turneringens offisielle nettsted
**Matthew Steven LeBlanc** (født 25. juli 1967 i Newton i Massachusetts) er en amerikansk skuespiller mest kjent for rollen som Joey Tribbiani i TV-seriene *Venner for livet* der han spilte Joey.

Han vokste opp i noe stusslige kår sammen med moren sin. I tenårene var han veldig opptatt av kjøretøy og hadde et brennende ønske om å bli profesjonell. Slik gikk det ikke og han flyttet til New York, hvor han prøvde seg som modell. Han kom også med i noen TV-reklamer i 1987 bla. for merker som Levi's, Coca-Cola og Heinz ketchup. I New York tok han teater-timer og flyttet til Los Angeles hvor han fikk en rolle i serien TV 101 i 1988 til 1989 for en sesong. Siden fikk han noen flere roller før han fikk rollen som Joey i «Venner for livet».

Etter dette fikk han hovedrollen i spinnoffserien *Joey* fra 2004 til 2006. Serien ble for øvrig en flopp og ble nedlagt etter bare 2 sesonger. Samme år ble han skilt fra kona Melissa McKnight etter å ha innledet et forhold til medspilleren sin i Joey, Andrea Anders. De var et par fra 2006 til 2015. LeBlanc har en datter Marina, født i 2004 sammen med McKnight.

Han har hatt filmroller i Lookin' Italian (1994), Ed (1996), Lost in Space (1998), Charlie's Angels (2000), og All the Queen's Men (2001).

I 2011 er han med i den britisk-amerikanske serien "Episodes", en rolle han vant Golden Globe 2012 for.

Fra 2016 til 2018 var han programleder i det britiske bilprogrammet *Top Gear*.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, oppført som Matt Leblanc, GeneaStar person-ID leblancm[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2223803, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6ns1qms, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑
5. ↑  «Matt LeBlanc to leave Top Gear» **(engelsk)**. BBC. 31. mai 2018. Besøkt 2. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matt LeBlanc på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Matt LeBlanc i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Matt LeBlanc på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Matt LeBlanc på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Matt LeBlanc på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Matt LeBlanc på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Matt LeBlanc hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Matt LeBlanc hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Matt LeBlanc hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Matt LeBlanc hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Discogs
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Nigerias flagg Nigeria |
| Friidrett: |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | Addis Abeba 2015 |  4x400 m |

**Yinka Ajayi** (født 11. august 1997) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun har gull på 4x400 meter fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2014
Ajayi kom på 2.-plass på 400 meter ved det nigerianske juniormesterskapet i 2014.

Hun deltok ved det nasjonale AFN Golden League i Akure i mai 2014, der hun kom på 5.-plass på 400 meter med tiden 54,80, som var ny personlig rekord. Hun deltok ved det nigerianske mesterskapet, der hun kom på 5.-plass i sitt innledningsheat, og nådde ikke finalen.

Hun ble tatt ut til junior-VM i friidrett 2014 i Eugene i USA, og deltok der på Nigerias stafettlag som kom på 5.-plass på 4 x 400 meter. 

2015
I mars deltok hun ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i Addis Abeba, og Nigeria vant her 4 x 400 meter, med tiden 3:38,94. Ajayi løp sammen med Esther Asamu, Praise Idamadudu og Olowatosin Adeloye. 

Ved AFN Golden League-stevnet i Akure i juli løp hun 200 meter, og kom på 3.-plass med 26,12 sekunder, som var personlig rekord.

Referanser
----------

1. ↑  African Athletics - *Adeyemi sparkles at the Olukoya meet in Ijebu-Ode*, besøkt 28. januar 2016.
2. ↑  Africathle - *4rd AFN Golden League, Akure (Nigeria) 24/05/2014*, besøkt 27. januar 2016.
3. ↑  Athletics Africa - *Day 1 Results: 68th All Nigerian Athletics Championships Calabar 2014*, besøkt 27. januar 2016.
4. ↑  African Athletics - *Brume Ese sparkles at AFN Golden league in Akure*, besøkt 28. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yinka Ajayi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yinka Ajayi – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 5. februar 2016 hos Wayback Machine.
**Madeleine Strand** (født 9. juli 1985) er en norsk innholdsredaktør og rådgiver i reklamebyrået Try. Hun var redaktør i ukebladet *Kamille* fra 2015 til 2020.

Bakgrunn
--------

Strand er utdannet journalist fra Høgskolen i Bodø (nå Nord universitet). Hun er gift med NRK-programleder Christian Strand.

Karriere
--------

Etter flere år som journalist i VG og redaksjonssjef for flere titler i Egmont Publishing, ble Madeleine Strand redaktør for ukebladet *Kamille* i 2015. Hun bremset den negative trenden for ukebladet, og *Kamille* imponerte med leservekst i et tøft marked. *Kamille* ble videre nominert til «årets magasin» under mediedagene i Bergen. Bladet knyttet seg til Sunn fornuft-plakaten under Strands ledelse, et initiativ startet av Susanne Kaluza for å påvirke media og influensere til å ta ansvar for kroppspresset de er med på å skape. Strand lanserte i 2019 den første SnapShow-serien publisert av et norsk ukeblad, en produksjon med moteprofilen Sonia Huanca Vold. 

Strand fikk redaktøransvaret for *Det Nye* og *ShapeUp*. Hun fikk siden enda mer ansvar i Egmont Publishing, og som målgruppesjef for ung kvinne-segmentet fikk hun også redaktøransvar for *Foreldre & Barn*, *Ditt Bryllup* og *Kvinneguiden*. Strand hadde også ansvar for digitaliseringen av *Ditt Bryllup*, som ble slått sammen med *MyWedding* i 2019. Hun gjennomførte et vellykket omdømmeprosjekt for å løfte oppfatningen av Norges største forum, Kvinneguiden.

Madeleine Strand ble nominert til årets ledertalent av Medienettverket i 2017.

I 2023 ga hun ut boken *Blomstrende hage* på Aschehoug forlag.

Referanser
----------

1. ↑   www.seher.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Proff, besøkt 21. november 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Waatland, Erik (1. april 2020). «Madeleine Strand forlater Egmont og Kamille til fordel for TRY Innhold». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 10. november 2020.
4. ↑  AS, TV 2. «Christian Strand feirer bryllup tre dager til ende». *TV 2* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 11. mars 2016. Besøkt 10. november 2020.
5. ↑  Michalsen, Gard L. (14. august 2017). «Karine Thyness gir seg etter tre år i Det Nye for å lede nytt prosjekt. Kamille-sjef Madeleine Strand tar over og blir «superredaktør»». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 10. november 2020.
6. ↑  Jor, Eira Lie (22. januar 2020). «Nå satser bryllupsmagasinet «Ditt Bryllup» digitalt: Samarbeider med Mywedding.no». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 10. november 2020.
7. ↑  Stokstad, Regine (6. desember 2019). «Linnéa Myhre samler trådene fra «det mørkeste stedet på internett»». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 10. november 2020.
8. ↑  Michalsen, Gard L. (2. november 2017). «Hvem er årets kvinnelige medieleder og ledertalent? Her er de seks nominerte!». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 10. november 2020.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Vox Humana** er et kammerkor med base i Oslo. 

Koret ble stiftet i 1989 og består av 28 sangere.

De fleste sangerne er nåværende eller tidligere studenter, bl.a. ved Institutt for musikkvitenskap. Koret har egne konsertprosjekter og opptrer ved ulike typer oppdrag. 

Koret har repertoarprofil fra renessansen og barokken til egen samtid.

Diskografi
----------

* "Yuletide" (oktober 2011) - med Oslo Gitarensemble. Juleplate med blant annet "A Ceremony of Carols" av Benjamin Britten.
* "Ømhetens tre" (november 2012) - musikk av Magnar Åm og tekst basert på Gunvor Hofmos dikt.
* "Nafs at Peace" (juni 2021) - medvirker på åpningssporet på albumet til den Pakistanske kvartetten Jaubi.

Referanser
----------

1. ↑  «JAUBI (جو بھی)». *JAUBI (جو بھی)* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 27. september 2023. Besøkt 27. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Vox Humanas offisielle nettside
* Vox Humana på UiOs studentforeningssider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Se også: Nes prestegjeld (Akershus), Nes prestegjeld (Hedmark), Flekkefjord prestegjeld og Nesset prestegjeld*
Nes kirke, *Hallingdalsdomen*
**Nes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hallingdal prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Nes kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Nes kirke.

Nes prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nesbyen kirkelige fellesråd underlagt Hallingdal prosti.

Historikk
---------

*Ness sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Nes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Nees Præstegjeld* under Hallingdals Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 10. april 1631 ble Hallingdal og Valdres, herunder Nes overført til Christiania stift.

Ved kgl.res. av 17. desember 1836 ble prestegjeldet delt i to, ved at de nordlige Gol og Hemsedal sogn ble skilt ut som eget Gol prestegjeld.

Nes prestegjeld dannet grunnlaget for Nes i Hallingdal formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Nes
* Flå

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 81.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 24.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Valdres bygdebok*. no: Valdres bygdeboks forl. 1973. s. 148. ISBN 8299016622.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Buskerud
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Prikk til prikk oppgave
**Punkt til prikk** er et enklere tidsfordriv, der et bilde dukker opp når et antall nummererte prikker i riktig rekkefølge er forbundet med linjer. Man starter på tallet 1 og tegner en strek til tallet 2 og videre til 3, 4, osv. Oppgavene kan også inneholde bokstaver istedenfor tall.

Opphavet til prikk til prikk kan spores tilbake til 1800-tallet. Nine Dots Puzzle er det første kjente puslespillet der spilleren må koble sammen prikker. Men i denne varianten er ikke målet å tegne et bilde, men å løse et logisk puslespill. I begynnelsen av 1900-tallet finner man spillet i tidsskrift. Disse spillene ble publisert sammen med andre hjernetrim oppgaver som tidsfordriv for barn i søndagsutgaven. Mens de første bøkene som utelukkende inneholder prikk til prikk ble trykt i 1926 av Ward, Lock & Co.

Prikk til prikk er vanligvis rettet mot barn, men er også tilgjengelig for voksne. Voksen-variantene består ofte av flere punkter, noen ganger over hundre, eller danner mer detaljerte bilder.

Referanser
----------

1. ↑  «Dotted Path: A Journey Through the History of Connect the Dots Games» **(engelsk)**. 22. september 2022. Besøkt 3. januar 2024.
**Knud Gyldenstierne Sehested til Tose og Næs** (1690–1758) var en dansk-norsk offiser og godseier.

Godseier
--------

Han fødtes på Katholm i Jylland som sønn av generalløjtnant Jens Maltesen Sehested (d. 1730) og dennes annen hustru Margrethe Sophie Ramel (d. 1728). I 1725 arvet han Thorsø og Næs (Nes) herregårder, samt i 1731 Vestre Roppestad i Torsnes,Smålenene i Norge.

Militæret
---------

Han valgte en militær karriere, og fikk i 1717 tildelt gullmedalje for sin innsats under overfallet på Norderhov. Han steg i gradene og var i 1751 generalmajor og sjef for 1. smålenske nasjonale Infanteriregiment, mens han endte sin karriere i 1758 som generalløytnant. Han døde samme år på Thorsø.

Familie
-------

I 1713 hadde Sehested kjøpt seg fri fra et ekteskapsløfte til Anna Margrethe Gram, med hvem han hadde en datter. Senere giftet han seg med Frederikke Augusta Heusner (d. 1765), med hvem han hadde 19 barn.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sehested» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 39–40. 1954 – via Slægtsforskernes Bibliotek.
2. 1 2  Anker, Carl Johan (1885). *Biografiske data om 330 norske, norskfødte eller for nogen tid i den norske armé ansatte generalspersoner*. Alb. Cammermeyer. s. 237-238.
3. ↑  Arnesen, Martin (1877). *Herregaarde i Smaalenenes Amt*. Fredrikshald. s. 7.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Glasgow Queen Street** (skotsk-gælisk *Glaschu Sràid na Banrighinn*) er den nest største jernbanestasjonen i Glasgow, Skottland og den tredje mest trafikkerte i Skottland. Stasjonen er lokalisert sentralt i byen, nært til hovedgaten Buchanan Street og Buchanan Street undergrunnsstasjon på Glasgows undergrunnsbane.

Perrongene på overflaten er endestasjon for flere ruter fra nordlige og sentrale deler av Skottland. Ruten med størst trafikk er til Edinburgh, med en reisetid på omtrent 45 minutter. De to perrongene under bakken betjener mer lokale ruter til steder i nærheten av Clyde.

Et problem både for Queen Street og Glasgow sentralstasjon, som er den stasjonen med størst trafikk, er at det ikke er noen forbindelse mellom disse. Dette innebærer at dersom man kommer til Glasgow fra sør og skal lenger nord, eller omvendt, må man komme seg mellom disse stasjonene til fots, med bil eller buss gjennom sentrum av Glasgow. Undergrunnsbanen i byen betjener heller ikke noen av stasjonene direkte. Det har vært planer om å opprette en jernbane i mellom stasjonene som en del av Crossrail Glasgow, men dette har foreløpig ikke blitt gjennomført.


| **Forrige stasjon** |   | National Rail |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Charing Cross (Glasgow)Helensburgh Central |  | North Clyde Line |  | High StreetEdinburgh Waverley |
| DalmuirOban/Mallaig |  | West Highland Line |  | *Endestasjon* |
| BishopbriggsAberdeen |  | Glasgow to Aberdeen Line |  |
| SpringburnFalkirk Grahamston |  | Cumbernauld Line |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kongsvegen** er en lengre gjennomfartsvei i bydelen Heimdal sør for Trondheim sentrum som går gjennom flere strøk. Veien fikk sitt moderne navn i 1964 og er oppkalt etter veiens gamle funksjon som hovedvei eller kongevei til Trondheim fra sør. Veien mistet sin funksjon i 1858 da en ny vei stod ferdig i Bjørndalen, som senere gikk under navnet Riksvei 50.

Kongsvegen starter i dag ved et boligområde på Kattem sørvest for Heimdal sentrum og går deretter rett nordover. Den krysser først Ringvålvegen og fortsetter nordover hvor veien fungerer som adkomstveg for flere tilstøtende veger til ulike boligområder. Ved Saupstad skistadion går veien sammen med Tunellvegen og fortsetter nordover med drabantbyene Saupstad mot øst og Huseby mot vest. 

Rett nord for Huseby og Kolstad møter Kongsvegen både Kolstadvegen og Nedre Flatåsveg i et planfritt kryss. Herfra går Kongsvegen mot nordvest som en del av fylkesvei 6650. Her går vegen først med Flatåsen mot nord og Søremsåsen som en del av Bymarka mot sør, før den like etter passerer Kolsås. Etter dette møtes Kongsvegen og Smistadvegen ved Smistadkrysset like øst for Granåsen før den svinger nordøstover og passerer Leirbrua og Leirelva der fylkesveg 6650 skifter navn til Byåsveien.

Bygninger og annet i Kongsvegen
-------------------------------

* **100:** Saupstad skistadion
* **132:** Huseby trafostasjon

Tilstøtende veger
-----------------

* Olava Skomakers veg
* Bissmiet
* Ringvålvegen
* Jon Skogstads veg
* Anders Liaklevs veg
* John P. Kroglunds veg
* Ole Laulos veg
* Perslia
* Simon Leinums veg
* Orrevegen
* Tunellvegen
* Saupstadringen, sør
* Husebyvegen
* Saupstadringen, nord
* Kolstadvegen
* Nedre Flatåsveg
* Øvre Flatåsveg
* Kolsåslia
* Smistadvegen
* Byåsveien

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 300. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |