recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Banen til et legeme med 5 forskjellige hastigheter. Laveste hastighet A og B fører til at legemet faller tilbake til jorden. C og D havner i bane, mens E har unnslipningshastighet og forlater kloden
**Unnslipningshastighet** eller **parabolsk hastighet** er minimumshastigheten et legeme må ha for å unnslippe gravitasjonsfeltet til et annet legeme. Begrepet brukes innen astronomi og beskriver hvilken hastighet et legeme uten egen fremdrift må ha på overflaten av et himmellegeme for å unnslippe dets gravitasjonsfelt. Jordens unnslipningshastighet er 11,2 km/s, noe som betyr at et legeme med denne hastigheten vil forlate jordens gravitasjonsfelt og for alltid fjerne seg fra jorden (luftmotstanden er ikke tatt hensyn til). Den nødvendige hastigheten for å unnslippe gravitasjonsfeltet avtar når avstanden til gravitasjonssenteret øker, siden gravitasjonskraften er omvendt proporsjonal med kvadratet av avstanden.

Formelen for å regne ut et kuleformet legemes unnslipningshastighet er:

{\displaystyle v={\sqrt {\frac {2GM}{r}}}}
* *v* = Unnslipningshastighet
* *G* = Gravitasjonskonstanten
* *M* = Legemets masse
* *r*  = Legemets radius (mer presist: avstanden fra gravitasjonssenteret)

(Formelen tar ikke hensyn til rotasjonshastighet eller eventuelle gravitasjonskrefter fra andre nærliggende legemer.)
Asteroider kan ha unnslipningshastigheter på mindre enn 1 m/s. Hastigheter lavere enn unnslipningshastigheten vil føre til at legemet faller tilbake eller havner i bane. Sorte hull har innenfor hendelseshorisonten en unnslipningshastighet som er større enn lysets hastighet. Det betyr at gravitasjonskreftene er så store at ikke en gang lys har nok hastighet til å unnslippe.

Noen unnslipningshastigheter
----------------------------

| Himmel-legeme | Unnslipningshastighet ved ekvator |
| --- | --- |
| i m/s | i km/s | i km/t |
| Merkur | 4 300 | 4,3 | 15 480 |
| Venus | 10 200 | 10,2 | 36 720 |
| Jorden | 11 200 | 11,2 | 40 320 |
| Månen | 2 300 | 2,3 | 8 280 |
| Mars | 5 000 | 5,0 | 18 000 |
| Jupiter | 59 600 | 59,6 | 214 560 |
| Saturn | 35 500 | 35,5 | 127 800 |
| Uranus | 21 300 | 21,3 | 76 680 |
| Neptun | 23 300 | 23,3 | 83 880 |
| Pluto | 1 100 | 1,1 | 3 960 |
| Solen | 617 300 | 617,3 | 2 222 280 |

Kilder
------

* Nasjonal digital læringsarena - Romteknologi Vg3: Unnslipningshastighet Besøkt 7. mars 2015
* Astronomi.no: Appendix 1c: Data om solsystemet 3 Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 7. mars 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Unni Evjen** (født 3. august 1943, død 27. september 2019) var en norsk skuespiller.

Hun fikk sin utdannelse ved Statens teaterhøgskole og debuterte på Oslo Nye Teater i 1965 i Anne-Cath. Vestlys barnekomidie *Ut av trolldommen*. Et gjennombrudd fikk hun på Det Norske Teatret i 1968 som Hedvig i *Vildanden*. I årene 1970-1974 var hun en av Fjernsynsteatrets mest markante unge profiler. Fra 1974 til 2010 var hun ansatt ved Oslo Nye Teater der hun hadde flere store roller.

Hun var også tilknyttet Riksteatret hvor hun blant annet hadde tittelrollen i Hamsuns *Victoria*.

Hun var også med i mange TV-produksjoner, blant annet spilte hun Rosa i *Benoni og Rosa*.

Filmografi
----------

* 1981 *Martin*
* 1979 *Lucie*
* 1973 *Kirsebærhaven* (TV)
* 1973 *Benoni og Rosa* TV
* 1971 *Smilet* (TV)
* 1971 *Samfunnets støtter* (TV)
* 1968 *De ukjentes marked*
* 1968 *Hennes meget kongelige høyhet*
* 1968 *Smuglere*

Referanser
----------

1. 1 2   wang.vareminnesider.no, besøkt 5. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Unni\_Evjen[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Minneord av Bent Kvalvik - Aftenposten 8. oktober 2019

Kilder
------

* Oslonye.no om Unni Evjen
* www.imdb.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Unni Evjen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Unni Evjen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Hovedporten til prins Gongs herskapshus
**Prins Gongs herskapshus** (kinesisk: 恭王府, pinyin: *Gōng Wáng Fǔ*), som i 1990-årene ble museum, ligger nordvest i Beijings indre by, nord for Shichahaisjøene, i bydistriktet Xicheng. Den er omgitt av tilhørende haver, og er et yndet besøksmål for turister til den kinesiske hovedstad.

Historie
--------

Herskapshuset ble bygget i 1777 for minister Heshen (和珅) under Qianlong-keiserens styre under Qing-dynastiet. Siden ung alder hadde Heshen vunnet keiserens tillit, og ble raskt forfremmet innen den keiserlige administrasjon. Han ble meget rik. På grunn av korrupsjonsanklager ble han tvunget til selvmord i 1799, under Jiaqing-keiserens første dager ved makt, og da ble herskapshuset hans konfiskert. Keiseren overdro huset til prins Qìng Jùnwáng (庆郡王) den 17de og yngste av Qianlongkeiserens sønner. 

I 1851 lot Xianfeng-keiseren sin egen halvbror, prins Gong, overta stedet. 

I 1921 måtte prins Gongs barnebarn overdra den da pantsatte eiendommen til den katolske kirke. Den ble kjøpt av det katolske Fu Jen-universitetet og ble inkorporert i universitetsområdet. Etter kommunistenes seier i den kinesiske borgerkrig ble dette universitetet, med herskapshuset, slått inn under Beijings pedagogiske universitet. Senere ble bygningene utskilt og gjort til lokaler for det kinesiske musikkakademi. 

Under kulturrevolusjonen ble herskapshuset fabrikk for klimaanlegg. 

I 1980-årene ble dette reversert, og i 1982 ble det oppført på listen over den kinesiske nasjonale kulturarv. Fra november 1996 har bygningene og hagene vært åpne for allmennheten. Fra 2006 til 2008 var de imidlertid stengt i en periode for ytterligere restaurering forut for Sommer-OL.

Struktur
--------

Prins Gongs herskapshus er ett av de mest utsøkte og best bevarte av Beijings kongelige herskapshus. Det rommet flere familier på et areal på 60 000 kvadratmeter. Bygningene ligger mot sør i anlegget, hagene i nord. Det var flere toetasjes bygninger. 

Bygningene har en rekke siheyuangårdsrom og et operahus for pekingopera. Nå fremføres dessuten kunqu og keiserlig musikk der. 

Hagene er på 28 000 kvadratmeter, med paviljonger, dammer og kunstige høyder blant bygd med steiner hentet fra Taisjøen i provinsen Jiangsu.

Her er en åtte meter høy stele med skrifttegnet 福 (*fú*: hell og lykke), basert på kalligrafi fra Kangxi-keiseren.

Eksterne lenker
---------------

* Prince Gong's Mansion

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Prins Carl-medaljen
**Prins Carl-medaljen** er en svensk medalje, som utdeles av Sveriges monark. Den ble innstiftet 1. desember 1945 i anledning av at prins Carl, hertug av Västergötland, gikk av som leder for Svenska Röda Korset. Medaljen tildeles for humanitært arbeid, nasjonalt eller internasjonalt.[1]

Kongelige medaljer
------------------

Prins Carl-medaljen er, sammen med Serafimermedaljen, H.M. Kongens medalje, Medaljen Litteris et Artibus og Prins Eugen-medaljen, en av de kongelige medaljer, som i Sverige tildeles i hoffprotokoll.

Utforming
---------

Prins Carl-medaljen er gjort i forgylt sølv og bærer på advers prins Carls portrett. Den har en kongekrone på toppen. Medaljen er i 8. størrelse i det svenske systemet for medaljedimensjoner.[2] Siden 1975 bæres medaljen i et hvitt bånd med en bred gul midtstripe og smale røde kantstriper.

Tildeling
---------

Prins Carl-medaljen utdeles årlig den 1. desember.[1]

Blant mottakerne er pave Pius XII, Folke Bernadotte og Albert Schweitzer.[3]

Referanser
----------

1. 1 2  «Prins Carl-medaljen» Arkivert 2012-02-04, hos Wayback Machine. Sveriges kongehus.
2. ↑  Löwenhielm, Fredrik: *Svenska ordnar och medaljer*, Stockholm: Atlantis, 1998, s. 40.
3. ↑  «Prins Carl-medaljen, medalj» Arkivert 30. desember 2013 hos Wayback Machine. *Svensk uppslagsbok*, 1955, digitalisert utgave.

Eksterne lenker
---------------

* Prins Carl-medaljen, Det svenske kongehuset
**George Edward Mara** (født 12. desember 1921 i Toronto, død 30. august 2006) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Mara ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var lagkaptein på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

Mara ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 92124[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Mara – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) George Mara – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) George Mara – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Mara – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) George Mara – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) George Mara – Canada Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) George Mara – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Pringles** er et potetgull-merke. Det ble produsert av det amerikanske selskapet Procter & Gamble før produksjonen ble solgt til Kellogg Company i 2012.

Merket ble introdusert i 1968 og ble lansert på det norske markedet høsten 1998.

Pringles er kjent for innpakningen, som består av et papprør med et plastlokk på toppen. Det er også kjent for logoen; en tegnet mann med stor bart.

Potetløvene er laget i lik størrelse og i form av en sal, som gjør dem lette å stable i røret.

Pringles på øverste hylle i Sør-Korea
Pringles som selges på det norske markedet er som regel produsert i Kutno i Polen. Det produseres også Pringles i Jackson (Tennessee, USA), Mechelen (Belgia), Johor (Malaysia), og i Fujian (Kina).

Referanser
----------

1. ↑  «Kellogg's tucks into Pringles for $2.7bn | Food & drink industry | The Guardian». *amp.theguardian.com*. Besøkt 10. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pringles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
«Forlandet» omdirigeres hit. For veteranskipet, se DS «Forlandet».

**Prins Karls Forland**, også kalt **Forlandet**, er en øy som utgjør den vestligste delen av øygruppen Svalbard. Øya ligger rett vest for Oscar II Land på Spitsbergen og utgjør den vestligste delen av Svalbard. Hele øya og sjøen omkring utgjør Forlandet nasjonalpark.[]

På nordspissen av øyen strekker neset Fuglehuken seg ut i havområdet Kongsfjordrenna som er en fortsettelse av Kongsfjorden, og langs øya løper en bratt fjellkjede; Grampianfjella, ⅔ av øyas lengde sørover, med topper opp til 1 084 moh. Den høyeste tinden er Monacofjellet. Øyas siste tredjedel utgjøres av en helt lav slette – Forlandsletta, og lengst sør finner vi Salpynten som peker mot Isfjordrenna (vestlige forlengelse av Isfjorden).[]

Øya er oppkalt etter Karl I av England mens han ennå var prins.[]

Eksterne lenker
---------------

* Nautisk NHS sjøkart hos *Oceanografix*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
| Borgerkrigen i Djibouti |
| --- |
| Kart over Djibouti |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | November 1991–Desember 1994/2001 |
| Sted | {{{sted}}} |
| Resultat | Seier til den djiboutiske regjeringen
Fredsavtaler signert i 1994 og 2001 |

 |
| Stridende parter |
| Djiboutis flagg Djibouti
Frankrikes flagg Frankrike |  FRUD |

**Borgerkrigen i Djibouti** (også kjent som *Afar-opprøret*) var en intern strid i Djibouti mellom regjeringen og den afariske opprørsgruppen Fronten for gjenopprettelsen av enhet og demokrati (engelsk: Front for the Restoration of Unity and Democracy), ofte forkortet til FRUD. Borgerkrigen brøt ut i november 1991 som en reaksjon på at det var få afarer i regjeringen til tross for at afarene utgjorde en stor andel av landets befolkning. FRUD beleiret byene Tadjoura og Obock i den nordlige delen av landet og tok kontrollen over alle militærposter i området.

Kampene fant hovedsakelig sted i den nordlige delen av landet, bortsett fra en kontroversiell hendelse i hovedstaden hvor regjeringsstyrker skjøt mot afarer og tok livet av minst 59 mennesker. I februar 1992 ble franske styrker sendt til det nordlige Djibouti for å hjelpe det djiboutiske forsvaret med å gjenerobre området. Samtidig forsøkte franskmennene å fremforhandle en fredsavtale mellom regjeringen og FRUD, men disse forsøkene slo feil både i november 1992 og i mai 1993.

Den 5. juli satte regjeringen igang en offensiv som gjenerobret området som opprørerne hadde kontrollert. FRUD ble fortrengt, og de nye kamphandlingene førte til at tusenvis av mennesker flyktet til Etiopia.

En moderat fraksjon av FRUD signerte en fredsavtale med regjeringen den 26. desember 1994, og med det endte mesteparten av konflikten. En radikal fraksjon av FRUD fortsatte kampen, men signerte til slutt en separat fredsavtale i 2001. Med dette la FRUD ned våpnene og ble et politisk parti i stedet.

Referanser
----------

1. ↑  Djibouti army reports 100 rebels killed." The Associated Press, January 19, 1992.
2. ↑  Soldiers Fire Into Crowd in Djibouti Tribal Strife
3. ↑  «Pour la 12ème commémoration du massacre d’Arhiba». Arkivert fra originalen 19. februar 2012. Besøkt 28. september 2010.
4. ↑  "250 French Troops Sent to Djibouti War Zone." Associated Press, February 25, 1992.
5. ↑  "Thousands Of Djiboutians Flee to Ethiopia." The Associated Press, July 12, 1993.
**Levi Harrim Trobe** (født 22. januar 1930 på Kolbotn, død 7. mai 2010 på Lørenskog) var en norsk møbeltapetserer. Han var grunnlegger og daglig leder for PYM hjelpen og fikk en spesiell grøtblanding oppkalt etter seg, *levigrøten*. Han var tilknyttet den norske pinsebevegelsen. 

Levi Trobe vokste opp på Kolbotn. Han er bror til misjonæren Damaris Trobe. Han ble begravet fra Salemkirken 20. mai 2010.

PYM-hjelpen
-----------

Sammen med ektefellen Irene, var Levi Trobes livsverk PYM hjelpen, som han grunnla og var daglig leder for i 22 år. PYM-hjelpen samler inn klær, leketøy, fottøy, utstyr til sykehus og lignende, og sender det dit behovet er stort. Arbeidet er et ulønnet og frivillig arbeid for å hjelpe der nøden er størst, der det er krig, sult- og naturkatastrofer. 

Helt fra unge år var han engasjert for å hjelpe medmennesker, særlig hadde han et sterkt engasjement for misjon, men reiste aldri ut som misjonær. *Levigrøten* er oppkalt etter Levi Trobe. Dette er en spesiell næringsrik grøtblanding utviklet og produsert i samarbeid med PALS. Den er pulverbasert, noe som gjør den holdbar og lett å transportere dit behovet er stort. Grøten kan blandes i melk eller vann. Den har blitt omtalt som det beste nødhjelpsprodukt som noen gang er laget i Norge.

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
* Risnes, Anne Lund. 2006. *Skapt til gode gjerninger.* Kunstforlaget. (om Irene og Levi Trobes arbeid i Pym hjelpen).
**Thompsonkobling** er en videreutvikling av universalledd. En av de forbedrede egenskapene i forhold til det vanlige universalleddet er at en Thompsonkobling har et konstant forhold mellom vinkelhastighet på inngående og utgående aksel. Et Thompsonledd bestå av to universalledd som er montert koaksielt. En annen fordel ved denne løsningen er at det ikke finnes glideflater som i et vanlig homokinetisk ledd. Thompsonkobling er det første konstant-hastighetsledd som har disse egenskapene.
At leddet ikke inneholder glideflater hevdes å redusere krafttapet i leddet og forlenge levetiden i forhold til et ordinært konstanthastighetsledd.

Ifølge oppfinneren, Glenn Thompson, har leddet ca. 8% mindre tap enn tilsvarende systemer.

Løsningen har gitt oppfinneren prisen Australian Society for Engineering in Agriculture: Engineering Award.

Referanser
----------

1. 1 2  Bowman, Rebecca (3. august 2006). «An invention to drive fuel costs down». yourguide.com.au. Arkivert fra originalen 13. februar 2007. Besøkt 13. februar 2007.
2. ↑  Reynolds, Bruce (17. august 2006). «Improving drive shafts». *ABC Rural*. Australian Broadcasting Corporation. Besøkt 14. februar 2007.
3. ↑  Filmer, Mark (13. november 2003). «Invention generating interest». yourguide.com.au. Arkivert fra originalen 13. februar 2007. Besøkt 13. februar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Thompson Couplings Limited - Explanation of the Thompson coupling
* The Thompson Coupling – invented by Glenn Thompson ABC Television – *The New Inventors* – broadcast Feb 2007
* US patent 7,144,326 - Constant velocity coupling[*død lenke*]
* Australian Society for Engineering in Agriculture
Elvens leie i storbyen Sacramento.
**Sacramento** er en 719 km lang elv som renner gjennom det nordlige California og ut i Stillehavet nordøst for Oakland. Elven ligger i San Joaquin Valley, som er den sentrale dalen i California og rommer elvene Sacramento fra nord og San Joaquin fra sør. Elven er den lengste i delstaten, og er både drikkevann, kilde for elektrisk kraft, og en vanningskilde for jordbruk i California.

Elveløpet begynner ved Shastafjellet i Siskiyou County helt nord ved grensen til Oregon. Samlet nedbørsområde er på 69 930 km². Shasta-demningen ble reist i 1945, og skaper Shastasjøen som gir 676 MW installert effekt. Tilsilting av elven har gjort den i praksis ikke navigerbar, en kanal i det nederste løpet klarer ikke over tid å holde elven åpen for større skip.

En østlig sideelv er elven *Feather*, og denne er demmet opp med den meget viktige Oroville-demningen som sikrer stor kraftproduksjon, flomsikring og drikkevann.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sacramento River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sacramento River – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC **·** GNIS
 |
***Sacrifice*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frank Reicher.

Handling
--------

Stephen Stephani forlater Nordhoff sammen med datteren hennes Mary for å besøke Zandria, et fiendentlig land, hvor han forsøker å stjele krigsplanene til den fiendtlige nasjonen. Der møter Mary Paul Ekald, en zandrisk kaptein, som forelsker seg i ham ved første øyekast. I mellomtiden har Vesta, Marys uekte halv-søster, klart å få tak i viktige krigsplaner stjålet fra grev Wenzel. Men for å få tak i dokumentene, måtte hun først drepe greven.

Men senere blir Vespa stoppet ved grensen, hvor hun også møter Mary som venter på å krysse grensen. Vesta overbeviser Mary om å bytte passet sitt med henne, for å la henne forlate landet. Men senere blir Mary arrestert, og anklaget for å være Vesta. Dermed blir hun snart dømt til å henrettet ved skyting.

Skuespillere
------------

* Margaret Illington som Mary Stephen / Vesta Boris
* Jack Holt som Paul Ekald
* Winter Hall som Stephen Stephani
* Noah Beery som Grev Wenzel

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  SACRIFICE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sacrifice* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sacrifice* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Sacrifice* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Tanzim Qa'idat al-Jihad fi Bilad al-Rafidayn**, også kjent som **Al-Qaida i Irak**, var en al-Qaida-tilknyttet gruppe i Irak fra 2004 til 2006. Gruppen ble startet av Abu Musab al-Zarqawi som var fra Jordan. I 2006 skiftet gruppa navn til **Den islamske staten i Irak**, og var en forløper til Den islamske staten i Irak og Levanten som eksisterer i dag.

Jama'at al-Tawhid wal-Jihad ble startet i samarbeid med frivillige hovedsakelig kurdiske islamistiske sympatisører. Han hadde reist til Afghanistan for å kjempe i den sovjetisk-afghanske krigen, men hadde kommet til Irak via Jordan etter at de sovjetiske troppene hadde dratt fra Afghanistan. Han ledet Al-Qaida i Irak helt til han døde i 2006. Gruppen er nå antatt å være ledet av Abu Hamza al-Muhajir.

De uttalte målene for Al-Qaida i Irak er å tvinge igjennom en tilbaketrekning av de amerikansk-ledede styrkene fra Irak, velte den midlertidige irakiske regjeringen og myrde alle som samarbeider med "okkupasjon-styrken" altså amerikanerne og deres allierte.

Gruppen har også som mål å marginalisere den sjia-muslimske delen av den irakiske befolkningen og så etablere en ren islamsk stat. Hvis disse målene noen sinne blir nådd er deres neste mål å fortsette deres globale Jihad helt til de har etablert en pan-islamsk stat og har fjernet alt det vestlige som påvirker den muslimske verden.

Organisasjonens styrke er ukjent, men anslag varierer fra ca. 850 til flere tusen heltids krigere. I 2006 vurderte det amerikanske utenriksdepartementets *Bureau of Intelligence and Research* at Al-Qaida i Irak hadde en kjerne på mer enn 1000 personer. Disse tallene inkluderer ikke de andre islamske grupperingene som ikke er med i Al-Qaida, men som på egen hånd driver jihad mot amerikanerne.

Al-Qaida i Irak sies å lide av høye tapstall. Dette er mye på grunn av alle menneskene som sprenger seg i lufta for å dø martyrdøden. Men i det lange løp synes dette å ha liten eller ingen virkning på gruppens styrke og evner, noe som tyder på en konstant strøm av frivillige både fra Irak og andre land.

Ifølge en rapport som ble skrevet av den amerikanske regjeringen i 2006 er denne Al-Qaida i Irak helst assosiert med utenlandske terroristceller som bare opererer i Irak, og som både er rettet mot internasjonale styrker og sivile irakiske statsborgere. Ifølge rapporten er de aller fleste av de operative lederne i gruppen ikke irakere. De kommer i stedet fra andre islamske land, og de strømmer for det meste over grensen mellom Irak og Syria. Al-Qaidas virksomhet er hovedsakelig Irak-basert, men *U. S. Department of State* påstår at gruppen opprettholder et omfattende logistisk nettverk over hele Midtøsten, Nord-Afrika, Iran, Sør-Asia og i Europa.

Gruppen har lenge fått tak i penger gjennom ulike aktiviteter som tilfeldige kidnappinginger, biltyverier (noen ganger dreper de førerne, og andre ganger ikke) og kapring av lastebiler som kjører drivstoff. dette bringer inn titalls millioner dollar til Al-Qaida.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Anne Gundersdatter** (død 1692) var en norsk forretningskvinne og godseier. Hun var gift i sitt første ekteskap med Christen Andersen, som bl.a. ble eier av Borgestad gård fra 1638, og i annet ekteskap med Gjert Clausen (Niemand), som var en etterkommer etter bl.a. Jørgen von Ansbach.

Anne Gundersdatter har en rekke etterkommere fra både sitt første og andre ekteskap; i første ekteskap var hun mormor til Anne Clausdatter (1659–1713) gift andre gang med Johan Arnold og Susanne Morland (1670–1747) gift med Hans Paus, som var en slektning av Gjert Clausen. I andre ekteskap var hun mormor til Inger Borse (1677–1714) gift med Herman Leopoldus (1677–1750), som ble adlet i 1739 med navnet Løvenskiold. Hennes svigersønn, prestesønnen Halvor Borse (d. 1701), ble, hjulpet av sitt rike giftermål med Annes og Gjerts datter, den største godseier i landsdelen. Kort før sin død pantsatte Anne Borgestad til svigersønnen Borse, men allerede få år senere overtok datterdatteren Anne Clausdatter og hennes mann.

Hun har etterkommere i bl.a. slektene Borse, Paus (bl.a. hele «Drammens-grenen») og Løvenskiold (hele dagens slekt).

Litteratur
----------

* Øystein Rian: *Bratsberg på 1600-tallet: stat og samfunn i symbiose og konflikt* ISBN 82-00-22519-4, side 119.
**Anne Hafstad** (født 14. januar 1958 i Oslo) er en norsk sykepleier, forsker, journalist og helsebyråkrat fra Kråkerøy ved Fredrikstad.

Etter examen artium i 1977 fra hjembyen Fredrikstad studerte hun til sykepleier 1981 og jobbet ved Ullevål sykehus frem til 1985, en av de første som spesialiserte seg som kreftsykepleier (onkologi). Så var hun spesialsykepleier ved Kreftforeningen 1985–87 og produktsjef i smertebehandling for Hydro Pharma på Elverum 1987–91.

Som stipendiat ved Kreftregisteret 1991–96 ledet hun «Prosjekt 14-15» i samarbeid med Norske Kvinners Sanitetsforening og var en del på NRK, blant annet i programmet «Toppen en time» med Toppen Bech.

Hun mottok i 1997 en doktorgrad ved Institutt for Samfunnsmedisin ved Universitetet i Oslo. Den viste at provoserende kampanjer mot røyking kan virke på ungdom.

Etter en tid som forsker ved Statens institutt for folkehelse jobbet hun fra 1998 tolv år som helsejournalist i *Aftenposten*. Hun vant SKUP-prisen i 2000 for å avdekke feilmedisinering med Dexamin av hyperaktive barn.

Hennes andre SKUP kom i 2005 sammen med kollegaene Siri Gedde-Dahl og Alf Endre Magnussen, for avsløringene rundt Vannverkssaken. I 2010 ble dette kåret til "tidenes SKUP" gjennom den 20 år lange historien til Stiftelsen for en Kritisk og Undersøkende Presse.

Hun mottok Karl Evangs pris i 2009 for sitt omfattende arbeid som helsejournalist, som i 2010 kulminerte med bokutgivelse. Fra 2010 er hun avdelingsdirektør i Helsedirektoratet.

Bibliografi
-----------

* Siri Gedde-Dahl, Anne Hafstad, Alf Endre Magnussen *Korrupsjon i Norge,*  Kagge Forlag 2008 ISBN 9788248908173

Referanser
----------

1. 1 2  Fødselsdato og sted er fra *Akersgatas dr. philos Arkivert 3. oktober 2016 hos Wayback Machine.* i bladet Forskning, mai 2001.
2. ↑  Wenche Marie Jacobsen, *Superjournalister* i Fredrikstad Blad den 6. mai 2006.
3. ↑  *Kreftsykepleie: Gunstig med spesialutdanning* i Aftenposten den 6. september 1983 og *Kreftpasienter får nytt omsorgstilbud* i Aftenposten den 14. februar 1985.
4. ↑  Lasse Gimnes, *Anita og Nisse sprakk så det suste!* i VG den 1. mars 1995.
5. ↑  *Doktorgraden* i Aftenposten den 4. februar 1997.
6. ↑  Elsebeth Frey, *Anne Hafstad fikk SKUP-Prisen* fra Journalisten.no den 24. mars 2001.
7. ↑  Evang-prisen til Anne Hafstad fra Dagens Medisin den 20. oktober 2009.
8. ↑  Anne Hafstad (52) slutter i Aftenposten fra Journalisten.no den 16. april 2010.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Pål Enghaug, Wenche Harbo, John Hultgren og Alf Endre Magnussen | **SKUP-prisen**(2000) | Neste mottaker:Trond Sundnes, Eskil Engdal, Knut Gjernes og Erik Tumyr |
| Forrige mottaker:Svein Bæren og Rune Ytreberg | **SKUP-prisen**(2005 (delt med Siri Gedde-Dahl, Alf Endre Magnussen, Synnøve Bakke og Kjersti Knudssøn)) | Neste mottaker:Tormod Strand |
**Leververdier**, **leverstatus** eller **leverprøver** henviser til en gruppe med klinisk kjemiske blodprøver som gir informasjon om en persons lever og galleganger. Leververdiene tas ofte som del av første ledd i utredningen av uavklarte gastroenterologiske tilstander, for eksempel ved akutt abdomen.

Analyser
--------

De blodprøvene som vanligvis inngår i leververdiene er som følger:

* Aspartataminotransferase (ASAT)
* Alaninaminotransferase (ALAT)
* Alkalisk fosfatase (ALP)
* Bilirubin
* Gamma-glutamyltransferase (GT)

I tillegg er det en rekke andre blodprøver som kan si noe om leverens funksjon (leverfunksjonsprøver), inkludert:

* Albumin
* INR

Tolkning
--------

Transaminasene (ASAT og ALAT) sier noe om *pågående* leverskade, da dette er enzymer som frigis av skadde hepatocytter (leverceller). Disse sier derfor i utgangspunktet ikke noe om den egentlige leverfunksjonen som sådan. Transaminasene kan derfor gi et noe feilaktig bilde av situasjonen hos en person med uttalt leversvikt, dersom det ikke pågår aktiv leverskade, eller dersom personen faktisk ikke har nok hepatocytter igjen til å gi økte transaminaseverdier i blodet.

For å faktisk vurdere leverfunksjonen, for eksempel før oppstart av legemidler som metaboliseres i leveren, kan man bruke albumin og INR, som er indikativ på gjenværende enzymkapasitet i leveren.

ALP øker kraftigst ved gallegangsaffeksjon, særlig ved kolestase (gallestase). GT øker også ved intra- og ekstrahepatisk gallestase, men er også sensitiv for alkoholisk eller annen toksisk leverskade. Bilirubin er relativt uspesifikk, og kan øke ved både lever- og gallegangspåvirkning.

Grovt sett kan unormale leververdier deles inn i tre mønstre: hepatocellulært mønster, kolestasemønster, eller isolert hyperbilirubinemi.

* Hepatocellulært mønster: Kraftigere økning av transaminaser (ALAT og ASAT) i forhold til ALP; bilirubin kan være økt; funksjonsprøvene (albumin og INR) kan være unormale.
* Kolestasemønster: Kraftigere økning av ALP i forhold til transaminasene; bilirubin kan være økt; funksjonsprøvene kan være unormale.
* Isolert hyperbilirubinemi: Kun bilirubin er økt; øvrige leverprøver er normale.

Hvilket mønster som passer best til de aktuelle leververdiene gir derfor en viss pekepinn på hva slags sykdomsprosess som foreligger hos den aktuelle personen, og kan styre videre diagnostikk.

Referanser
----------

1. 1 2  Friedman, Lawrence S (14. desember 2012). «Liver biochemical tests that detect injury to hepatocytes» **(engelsk)**. UpToDate. Besøkt 2. mai 2014.
2. ↑  Spigset, Olav (6. oktober 2005). «Bruk av legemidler ved nedsatt leverfunksjon». *Tidsskr Nor Lægeforen* (19): 2645–6. PMID 16215611.
3. ↑  «Leverdiagnostikk – serologi». Fürst Medisinsk Laboratorium. Besøkt 2. mai 2014.
4. ↑  Friedman, Lawrence S (12. november 2013). «Approach to the patient with abnormal liver biochemical and function tests» **(engelsk)**. UpToDate. Besøkt 2. mai 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Rogensjøen i Sverige sett fra nord. De skogkledde ryggene er *rogenmorener*.
**Rogenmorene** er et subglasialt (skapt under en isbre) morenelandskap, som en hovedsakelig finner i Skandinavia, Skottland, Irland og Canada. De dekker store områder som har vært dekket av is og hovedsakelig bare i områder man tror var sentrale områder av iskappa. Rogenmorener er oppkalt etter sjøen Rogen i Härjedalen på grensa til Femundsmarka, som er typelokaliteten for landformen. Fenomenet vises særlig tydelig på svenske kart over området på nordsiden av Rogen, men ses også på norsk side av grensen, spesielt ved Rogshåen.

Landformen finnes i grupper som ofte ligger nær hverandre med jevne mellomrom. De består av morener med morenejord. De individuelle morenene er store, bølgede rygger som er orientert på tvers av isens bevegelsesretning. En finner ofte drumliner nær rogenmorener, og man tror disse ble skapt på samme tid som rogenmorenene. Selv om størrelsen på rogenmorenene varierer mye, er de vanligvis om lag 10–30 meter høye, 150–300 meter brede og 300–1200 meter lange.

Se også
-------

* Drumlin

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hättestrand, C. & Kleman, J. 1999. Ribbed moraine formation. *Quaternary Science Reviews, 18*:43-61
2. ↑  Finlayson, A. G. & Bradwell, T. 2008. Morphological characteristics, formation and glaciological significance of Rogen moraine in northern Scotland. *Geomorphology, 101*:607-617
3. 1 2 3 4  Dunlop, P. & Clark, C. D. 2006. The morphological characteristics of ribbed moraine. *Quaternary Science Reviews, 25*:1668-1691
4. ↑  Marich, A. Batterson, M. & Bell, T. 2005. The morphology and sedimentological analyses of Rogen moraines, central Avalon Peninsula, Newfoundland. *Current Research, Newfoundland and Labrador Department of Natural Resources, Geological Survey, Report, 05-1*:1-14
5. ↑  Möller, P. 2006. Rogen moraine: an example of glacial re-shaping of pre-existing landforms. *Quaternary Science Reviews, 25*:362-389

Eksterne lenker
---------------

* Grenselandet: Hva er Rogenmorene?

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Rise** er en eldgammel gård, og ei lita grend i Oppdal kommune i Trøndelag, i øvre del av vassdraget Driva. Det er tre store gravfelt fra jernalderen i Oppdal kommune: Det største på Vang (Vangfeltet), et på Lønset, og et på Rise. Det var gårdene i øvre Drivdalen som samlet gravene sine på Rise, og de er fra 300-1000 e.Kr. Kanskje var det så mange som 2-300 graver her, men nydyriking på 1800-tallet ødelage svært mange graver og idag er inntil 30 graver bevart. Arkeolog Oddmund Forbregd gravde ut feltet 1966–67.

Det var 7-8 gårder på Rise gjennom 1600-tallet. Rise er et gammelt bevertningssted langs Konge- og pilegrimsveien over Dovrefjell, og ligger ved foten av Dovrefjell i nord. På 1800-tallet kunne man overnatte her.

Referanser
----------

1. ↑  Rise i Oppdal – Hoelslektas oversikt.
2. ↑  Bayard Taylor, *En reise i Norge i 1857*, New York/London 1957, Frifant Forlag 2009, side 41.

Eksterne lenker
---------------

* Gravfeltet på Rise – Drivdalen i vinden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
rightR101 under bygging
**Luftskipet R101** var det ene av to britiske stive (*rigid)* luftskip som ble bygget i 1929 som en del av den britiske regjerings program om å utvikle to sivile luftskip, som skulle kunne brukes i langdistanseruter innen Det britiske imperiet. Skipet var tegnet og bygget av en arbeidsgruppe som var oppnevnt av luftfartsministeriet. Byggingen foregikk i konkurranse med et privat, men regjeringsstøttet R100 som ble bygget samtidig. Da det ble bygget var det verdens største farkost med sine 223 meter i lengde, og det ble ikke overgått før luftskipet «Hindenburg» ble lansert syv år senere.

Planlegging og bygging
----------------------

Etter prøveflyvninger og etterfølgende modifikasjoner hvor lengden ble øket med 14 m, endte skipets jomfrutur til India med at skipet havarerte den 5.oktober 1930 i Frankrike. Ved havariet hadde skipet 54 personer ombord, og 48 av disse omkom i havariet. Blant de omkomne var luftfartsministeren som hadde iverksatt programmet, mange høyere embetsmenn og nærmest alle konstruktører fra arbeidsgruppen *Royal Airship Works*.

Slutten på programmet
---------------------

Utenfor luftskiphangaren i Cardington
Havariet av R101 satte et endelig punktum for det britiske luftskipsprogrammet. Det var en av de verste luftskip-ulykkene på 1930-tallet. Tapet av menneskeliv var høyere enn de 35 som omkom under Hindenburg-katastrofen i 1937. Den senere kjente forfatter Nevil Shute Norway har i sin selvbiografi *Slide Rule: Autobiography of an Engineer* (ikke oversatt til norsk) beskrevet arbeidet med de to skipene: Shute karakteriserer R100 som et pragmatisk og konservativt design og R101 som ekstravagant og over-ambisiøst, men et mål med konstruksjonen av R101 var å teste ulike tilnærminger bevisst, og å komme lenger enn den da eksisterende teknologi. Shute innrømmet senere at mye av hans kritikk av byggeteamet for R101 var urettferdig.

Trivia
------

Iron Maidens sang *The Empire of the Clouds* fra albumet *The Book of Souls* (2015) er basert på R101s havari.

Referanser
----------

1. ↑  "Keeping Pace With Aviation."
2. ↑  "R101."
3. ↑  *Report of the R101 Inquiry* 1931, p. 7.
4. ↑  Masefield 1982, p. 111.
5. ↑  Masefield 1982, pp. 204–

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Thomissøns salmebok fra 1569**Den danske Psalmebog** (Thomissøns salmebok) ble utgitt i Danmark og fikk kongelig autorisasjon i 1569.

Salmebokas originale tittel er «Den danske Psalmebog, met mange Christelige Psalmer, Ordentlig tilsammenset, formeret oc forbedret. Aff Hans Thomissøn». Den ble utgitt av Lorenz Benedict, København 1569.

Thomissøns salmebok ble den eneste tillatte salmeboka i Danmark-Norge, siden den fikk kongelig autorisasjon. Kirkene skulle heretter ha den liggende på alteret.

Hans Thomissøn var landets ledende salmeekspert og han hadde oversatt en god del salmer fra tysk til dansk. Da han i 1561 ble sogneprest i Vor Frue kirke i København begynte han på arbeidet som varte i åtte år. Salmeboka ble reformasjonstidens viktigste salmebok.

Melodiene til Hans Thomissøns salmebok kom på trykk i 1573 ved Niels Jespersens Graduale.

Salmeboka hadde 269 salmer, og mange av dem er kjent i vår tid, f. eks.:

* Alene Gud i himmerik
* Krist stod opp av døde
* Vår Gud han er så fast en borg
* Et lite barn så lystelig
* La det klinge sødt i sky
* Julen har englelyd
* Lovet være du Jesus Krist
* Nå ber vi Gud den Helligånd
* Av dypest nød jeg rope må
* Min sjel, nu lover Herren
* O du Guds lam uskyldig

Eksterne lenker
---------------

Faksimileutgave av Hans Thomissøns salmebok Arkivert 1. desember 2017 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark
Et **borgerleie** eller **kremmerleie** var et fast tilholdssted for en borger som periodevis drev handel i landdistriktene, det vil si langt i fra den byen der de hadde sitt løyve. Borgere var handelsmenn fra byen, på Vestlandet og i Nord-Norge var det praksis Bergen eller Trondheim. Handelsmenn i slike borgerleier ble også kalt utliggere. Petter Dass skrev i 1680: «Udliggere, Kremmere, hvad Nafn de har...» Kjøpmennene i Bergen hadde monopol på handel med Nord-Norge på 1500-1600-tallet, monopolet ble opphevet i 1715. I Bergen stift og i Norge ellers var det på 1600-tallet forbud mot å drive handel på fast sted. Handel i strid med forbudet var utbredt. I 1702 fikk borgerne i Bergen løyve til å etablere kremmerleier utenfor byen. Mellom Bømlafjorden og Stad var kremmerleiet et fysisk gårdsbruk eid av en byborger og kremmerleiet var mellomstasjon for fisk som ble saltet og tørker før skiping til Bergen. På Sunnmøre var det på 1600-tallet etablert rundt 70 kremmerleier. I Nord-Norge ble bergenskjøpmenn som overvintret kalt utliggere. Kremmerleiene ble normalt lagt helt på kysten for å komme nærmest mulig fiskefeltene. Retten til et kremmerleie ble ofte omsatt. For eksempel kjøpte Hans Krohn i 1772 Lokøy (som også var gjestgiveri) på vestsiden av Sotra da forrige eier Hans Ravel døde.

På 1600-tallet begynte handelsborgere fra Bergen og Trondheim å handle i Nord-Norge som «uteliggerborgere». Opprinnelig hadde de tillatelse til å drive slik handel i sommerhalvåret, men etter hvert slo de seg mer fast ned på handelssteder langs kysten. Dette bidro til utvikling pengehusholdning i Nord-Norge. For eksempel til Forvik på Helgeland kom handelsmennene vanligvis i slutten av mai. Noen leide seg inn hos fastboende, andre bodde i båten sin. Flere handelsmenn utover på 1600-tallet førte til konkurranse. I Forvik lå det i 1670 to borgere. Reglene innebar at borgerleiene skulle ligge med minst 1 mils avstand og på 1600-tallet ble dette innskjerpet. Handelsmennene måtte betale avgift for borgerleiet. Noen bygslet gårder og mente derfor at de hadde rett til å bli der også om vinteren. Handelsborgerne i Trondheim førte ofte med seg basisvarer som korn, malt, salt, tjære, tøy og klær, og dessuten luksusvarer som kniplinger, brennevin og tobakk.

Bekkjarvik og Kvalvåg i Austevoll omtales som gamle kremmerleier.

Ordet kommer av *borgar*, fra lavtysk *bymann*, og *lægje*, av norrønt *lægi* som betyr *liggjestad*.

Se også
-------

Liste over norske handelssteder

Referanser
----------

1. ↑  Jenssen, Øyvind (1996). *Nesna bygdebok*. Nesna: Nesna kommune. ISBN 8299403804.
2. 1 2  *Bekkjarvik: eit kremmerleie gjennom 350 år : K. Halstensen A/S, 1897-1997, 100 år*. Bekkjarvik: I samarbeid med Nord 4 bokverksted. 1997. ISBN 8273260453.
3. ↑  *Midtre og indre Hordaland*. 1975.
4. ↑  Opdøhl, Idar (1974). *Nordlandshandelen: Emnehefte i lokalhistorie for grunnskolens ungdomstrinn*.
5. ↑  Åsvang, Arnt O. (1992). *En reise i tid: handelsstedet Forvik 200 år : 1792-1992*. Forvik: Åsvang småbokforlag. ISBN 8290310177 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
6. ↑  *Heimen*. Trondheim: Landslaget for lokalhistorie. 1941/45.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
**Evaristus** var pave fra omkring 97 til omkring 105. Han kalles **Aristus** i *Den liberianske katalog*. Ifølge Liber Pontificalis var han av gresk opprinnelse, og hans far var en jøde fra Betlehem; intet annet er kjent om hans bakgrunn. 

Han ble valgt til pave i keiser Domitians tid, mens den andre store kristenforfølgelsen foregikk. Hans forgjenger, Klemens I, døde som martyr.

Evaristus skal ha lagt grunnlaget for opprettelsen av kardinalkollegiet. På grunn av det økende antall kristne i Roma delte han byen inn i syv menigheter, og han grunnla syv diakonater. Disse ble betrodd til erfarne geistlige, og det er i Romas første sogneprester og diakoner man finner opphavet til kardinalembetet. Opplysningen i *Liber Pontificalis* om at det var Evaristus som sto bak dette er skrevet ned langt senere og er derfor usikker. Det er mulig at han sto bak inndelingen i menigheter, men utviklingen av kardinalembetet og -kollegiet er antagelig av senere dato. To brev og to fragmenter av dekretaler er bevart, men disse ser ikke ut til å være ekte. 

Tradisjonen hevder at han døde som martyr, men det finnes ikke bevis for dette. Han skal ha blitt gravlagt på Vatikanhøyden, nær St. Peters grav. Hans minnedag er 26. oktober.

Referanser
----------

Kilder
------

* «Catholic online, *Liber Pontificalis*». Besøkt 24.02.2019.
* «Catholic online, *St. Evaristus*». Besøkt 24.02.2019.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Klemens I** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Aleksander I** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
***Best of Enemies*** er en amerikansk filmkomedie med sanger fra 1933 regissert av Rian James, Frank Craven
og James Cruze. I rollene ses blant andre Charles «Buddy» Rogers, Marian Nixon og Frank Morgan.

Innspillingsfakta
-----------------

Filmen ble spilt inn fra 20. mars til midten av april 1933. Omtagninger ble foretatt og tilføyde scener ble spilt inn i mai 1933.

Fakta om filmen
---------------

Arbeidstittelen til denne filmen var *Five Cents a Glass*.

Ifølge nyhetsoppslag og opplysninger fra *Twentieth Century-Fox Records of the Legal Department* ved UCLA Theater Arts Library var Frank Craven (som sammen med Sam Mintz skrev originalmanuset) også den opprinnelige regissøren til *Best of Enemies*.

Ifølge et brev datert 21. april 1933 kom Craven og Fox Film Corporation til en gjensidig enighet om at hans navn, både som forfatter og regissør, skulle bli fjernet fra rulleteksten og markedsføringen av filmen.

Rian James, som var under kontrakt for Fox Film Corporation som forfatter, ble 24. april 1933 flyttet fra sitt daværende oppdrag for *«å gjøre et visst arbeid»* med denne filmen. Han holdt på med dette til 1. juni 1933.

Fox Film Corporation inngikk 10. mai 1933 en avtale med James Cruze om å regissere omtagninger og tilføye scener under den fortsetningen at hans navn verken skulle bli inkludert i rulleteksten eller i markedsføringen. Cruzes avtale utløp 1. juni 1933 og han ble deretter kreditert som regissør i rulleteksten.

Ifølge juridiske dokumenter var Dan Jarrett opprinnelig satt til å spille rollen som William H. Hartman, mens Walter Thiele opprinnelig var satt til å spille rollen som August.

*Variety* bemerket at filmen markerte *«Buddy Rogers' forsøk på et film-comeback»*.

Rolleliste
----------

* Charles «Buddy» Rogers - Jimmie Hartman (kreditert som Buddy Rogers)
* Marian Nixon - Lena Schneider
* Frank Morgan - William H. Hartman
* Joseph Cawthorn - Gus Schneider
* Greta Nissen - Blondinen
* Arno Frey - Emil
* William Lawrence - August
* Anders Van Haden - Professor Herman

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  «Best of Enemies». *AFI Catalog of Feature Films*. American Film Institute. Besøkt 30. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Best of Enemies* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Best of Enemies* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Best of Enemies* på American Film Institute Rediger på Wikidata
En **heterozygot fordel** oppstår når samme mutasjon har negativ effekt på individer som er homozygote for mutasjonen og positiv effekt for individer som er heterozygote. Den er kun aktuell for autosomalt recessive tilstander.

Enhver mutasjon i et gen vil endre noe ved organismen det gjelder. I svært mange tilfeller fører mutasjoner til nedsatt funksjonsevne. Noe er «feil», og organismen fungerer ikke så bra som den ville ha gjort uten mutasjonen. Individer med slike mutasjoner vil etterhvert dø ut, ettersom de stiller svakere enn normale (ikke-muterte) individer i kampen for å overleve (negativ seleksjon). 

Antall individer med en gitt mutasjon vil altså i løpet av noen generasjoner gå ned mot null, eller i det minste holde seg lavt (under 1%), dersom mutasjonen har negative følger. I noen tilfeller ser man imidlertid at antallet holder seg høyt, selv om mutasjonen er negativ. Dette skyldes det man kaller heterozygot fordel.

Fordelen gjelder kun autosomalt recessive tilstander/sykdommer/mutasjoner. Disse vil ikke uttrykkes hos individer som er heterozygote for mutasjonen (altså de som kun har mutasjonen på det ene av to homologe kromosomer). Samtidig kan de likevel potensielt føre til andre, positive effekter, som faktisk uttrykkes. Dermed får de heterozygote bærerne av mutasjonen en fordel, både ovenfor normale individer, og ovenfor homozygote bærere (som er svekket i forhold til normalen).

I mennesket er sigdcelleanemi et vanlig eksempel. Mutasjonen som gir sigdcelleanemi, gjør samtidig en heterozygot bærer av mutasjonen mer resistent mot malaria. I områder der malaria er en vanlig sykdom, vil derfor denne mutasjonen overleve gjennom flere generasjoner. Den økte dødeligheten på grunn av sigdcelleanemi (blant de som er homozygote for mutasjonen) vil bli veid opp av den økte overlevelsen av malaria blant de som er heterozygote for mutasjonen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Kolonakiplassen** (gresk: Πλατεία Κολωνακίου, *Plateia Kolonakiou*) ligger i det sentrale Athen, Hellas. Navnet som har gitt navn til bydelen Kolonaki, kommer fra en liten gammel søyle (kolonne) som står på plassens sentrum. Det moderne offisielle navnet er **Plateia Filikis Etaireias** (Πλατεία Φιλικής Εταιρείας) oppkalt etter bevegelsen som støttet kampen for gresk uavhengighet. Opprinnelig var Kolonakiplassen bare en åpen plass (rundt 1890) med søylen, men ble senere beplantet og offisielt betegnet som plass rundt 1895-1900.

Plassen ligger et kvartal vest for *Leoforos Vasilissis Sofias* (*Dronning Sofia-avenyen*). I sørvest munner Kanarigaten inn mot plassen, i sørøst Koumparigaten, Kapsaligaten i øst, Patriarchou Ioakeimgaten i nord, Anagnostopoulougaten nordvest og Tsakalofgaten og Skoufagaten, begge i vest. Til plassen kommer folk for å ta seg en kopp kaffe og se på folkelivet.

Galleri
-------

* Den lille søyle på plassenDen lille søyle på plassen
* Plassen i 1925Plassen i 1925
* Utsyn over plassenUtsyn over plassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Plateia Kolonakiou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Akamedidisk gullbeger fra Kalardasht i Mazandaran

**Tabaristan** er en gammel region i Iran som nå tilsvarer provinsene Mazandaran og Golestan. Den strakk seg langsetter sørøst- og sørkysten til Kaspihavet og dekket et område på rundt 500 x 70 km. Geografisk sammenfaller det omtrent med det eldre Hyrkania.

På grunn av sin beliggenhet, hinsides ugjennomtrengelige fjell som skilte området fra det øvrige Iran, kunne Tabaristans herskerdynasti utvikle en stor grad av selvstyre. Dette gjaldt ikke minst ziyaridene (sijaridene), som hersket fra 928 til 1090 e.Kr.

Området tilhørte i lang tid mederne, et folk som var nært beslektet med perserne. De tilhørte, gjennom et vennskapsforbund med kong Kyros II og akamenidenes verdensrike som Kyros etablerte i år 570 f.Kr.

Tabaristan delte i stor grad skjebne med naboprovinsen Gilan i vest. I perioden 1723–1736 lå begge under Russland. I 1921 omfattet Den iranske sovjetrepublikk både Gilan og Tabaristan.

Litteratur
----------

* Inostranzev, M. (1918) *Iranian Influence on Moslem Literature – Appendix I: Independent Zoroastrian Princes of Tabaristan*.
* Khalifa Uthman bin Ghani. *Islamic Conquests*
* Muhammad B. Al-Hasan B. Isfandiyár (1905) [1216 A.D.]. *History of Tabaristán*. Leiden, The Netherlands: E.J. Brill. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 7. juli 2019.  Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |