recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Boon-bryggeriet i Lembeek
Oude Geuze Boon i flaske og glass
**Brouwerij Boon** er et bryggeri i Lembeek i kommunen Halle i Belgia og var tidligere kjent som *Brasserie de Saint Roch*. Hovedsakelig produseres øltypene geuze og kriek, og årsproduksjonen er per 2010 på 12 600 hl. Bryggeriet sies å ha det største eksisterende lager av lambicøl i verden, over en million liter.

Bryggeriet stammer fra 1680, da J.B. Claes kjøpte en bondegård ved Leembek og installerte et bryggeri og destilleri. I 1860 kjøpte Louis Paul produksjonsbygningen av familien Claes og begynte å produsere lambic og faro. I 1875 begynte forsøk med brygging av geuze, og i 1890 kom det til et malteri. Louis Paul hadde ingen arvinger og solgte i 1898 bryggeriet til Pierre Troch. I 1927 ble hans sønn René Troch på grunn av krisetider tvunget til å selge firmaet, som kom i Jan de Vits’ besittelse. Senere gikk det til hans sønn Jean, før Frank Boon kjøpte det i 1975 og gav det dagens navn. I 1986 ble bryggeriet av kapasitets- og plasshensyn flyttet til sentrum av Lembeck. I april 2013 åpnet et nytt bryggerianlegg med flerdoblet produksjonskapasitet. Bryggeriet er medlem av sammenslutningen HORAL.

Sortiment
---------

Følgende øltyper brygges (med alkoholprosent i parentes):

* Oude Geuze Boon (7 %)
* Geuze Mariage Parfait (8 %)
* Kriek Boon (4 %)
* Oude Kriek Boon (6,5 %)
* Kriek Mariage Parfait (8 %)
* Framboise Boon (5%)
* Faro Boon (5 %)
* Duivels Bier (8 %)

Referanser
----------

1. ↑  HORAL
2. ↑  Oxford Companion to Beer hos Google Books
3. ↑  «New Frank Boon Brewing Hall Officially Opened». Beertourism.com. 26. april 2013. Besøkt 28. juli 2013.
4. ↑  Forskjellige årstall oppgis i forskjellige kilder for enkelte begivenheter. Det som står her, bygger hovedsakelig på bryggeriets egne årstall samt «Oxford Companion to Beer».

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* (nl) (en) (fr) Boon på nettstedet til HORAL
* (en) Vurdering på Ratebeer.com
* (en) Vurdering på Beeradvocate.com

| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |
Dronebilde av Marmorøyene i 2019

**Marmorøyen**, tidligere kalt **Hopsholmen**, er den største øyen i, og befinner seg på østsiden av, fjordarmen Nordåsvannet og ligger i bydelen Fana i Bergen. Øyen har en perimeter på 1,89 km og er ca. 33,85 mål (0,033 km²). Som en del av Bergen og omland friluftsråd (BOF) er den vernet som et friluftslivsområde og åpen for offentligheten, men er tilgjengelig fra fastlandet kun med båt eller kajakk. På det høyeste rager Marmorøyen 42,2 m.o.h. opp.

Historie
--------

Marmorøyen.
«Hope Marmor Værk». Akvarell av J.F.L Dreier i 1827.
Øyen hørte i flere generasjoner til familien Lilienskiold, og i 1704 drev den danske oberstløytnanten Peder Montagne Lilienskjold (1667-1725) marmorbruddet i Mosterhamn med enerett til marmordrift i en omkrets på tolv mil derfra. Marmorårene på Hop og Paradis lå innenfor, og Lilienskjold drev derfor også disse, i konflikt med eierne av Hop og Storetveit som ønsket å drive bruddene selv og derfor protesterte mot Lillienskjolds privilegier. To marmorsager i Hopsfossen like ved tok også imot marmor fra åren inne ved det nåværende Paradiskrysset. Fra Hop ble marmoren fraktet i småbåter over Nordåsvannet til Straume, og derfra med skip videre, først og fremst til København, til Christiansborg slott i 1730-årene, og i 1740-årene til byggingen av Marmorkirken. Driften ble lagt ned i 1750-årene og fram til Werner Hosewinkel Christie kjøpte øyen og driften i 1775. Da Christie kjøpte Hop i 1784, kom marmoruttakene i gang igjen, både på Hopsholmen 
og i Korsdalen på Paradis med fire ansatte. De to marmorsagene på Hop var i drift frem til Christies død i 1822. Etter 1816 ble det hentet ut lite marmor, og driften ble nedlagt for godt i 1850-årene.

Rundt 1900-tallet ble det bygget 2 broer mellom Marmorøyen og Flatøyen gjennom øyen Lille Flatøyen mellom dem. Disse broene ble ødelagt i 1970-årene av ukjente årsaker. Mellom 1980 og 2005 ble broen fra Flatøyen til Lille Flatøyen rekonstruert, og i 2018 ble broen fra Lille Flatøyen til Marmorøyen også rekonstruert.

Referanser
----------

1. ↑   *Kulturminnegrunnlag: Kommunedelplan for Ny-Paradis, Hop, Nesttun og Nesttun vest* (s. 40)
2. ↑  Utsnitt fra norgeskart.no
3. ↑   Lilienskjold i anetavle]
4. ↑   *Kulturminnegrunnlag: Kommunedelplan for Ny-Paradis, Hop, Nesttun og Nesttun vest* (s. 40)
5. 1 2  «Årsrapport 2018: Bergen og Omlands Friluftsråd», s. 12

Kilder
------

* «Marmorøyen», fra nettstedet GRIND
* «Marmorøyen m/ holmer» Arkivert 5. mai 2021 hos Wayback Machine. fra Bergen og Omland Friluftsråd (BOF)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Black Box teater** er et teater i Oslo og ble etablert i 1985 av Danse- og teatersentrum. *Teatret har ikke en egen skuespillerstab, men er et programmerende teater som presenterer frittstående norske og internasjonale teaterkompanier. Teatret fokuserer primært på samtidsorientert scenekunst.*

Frem til 2003 holdt teatret til på Aker Brygge. Siden 2004 har Black Box Teater holdt til i egne lokaler i Marstrandgata på Dælenenga.

Teatret har to scener; Store scene, med plass til 200 tilskuere, og Lille scene, med plass til 80. 

I 2018 satte teateret opp det kontroversielle stykket *Ways of Seeing* som i tillegg til opphetede debatter førte til anmeldelser mot teaterdirektøren og andre medvirkende.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Black Box teater i Store norske leksikon
2. ↑  «Black Box Teater». Sceneweb. Besøkt 2. februar 2021.
3. ↑  «*Ways of Seeing*». Sceneweb. Besøkt 2. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Black Box Teater i Sceneweb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
Klassisk gresk skulpturrelieff i Efesus som framstiller den bevingede seiersgudinnen Nike som kommer med seierskrans.
**Nike** (på gresk Νίκη som betyr «seier») er i gresk mytologi en gudinne som legemliggjorde seieren, også kjent som «Den bevingede seiersgudinnen». Den tilsvarende gudinnen i romersk mytologi er Victoria. Avhengig av dateringen av de ulike myter var hun beskrevet som datter av titanen Pallas og Styx (som representerer vann), og søster av Kratos (styrke), Bia (kraft), og Zelos (iver).

Nike og hennes søsken var nære følgesvenner av Zevs, den fremste guden i den greske gudeverden. I henhold til klassiske (senere) myter, førte Styx dem til Zevs da guden samlet allierte i krigen mot titanene, de opphavelige gudene. Nike tok funksjonen som guddommelig vognkusk, en rolle som hun ofte ble portrettert som i klassisk gresk kunst. Nike fløy over slagmarkene og belønnet seierherrene med ære og berømmelse.

Nike er også sett med vinger i de fleste statuer og malerier. De fleste bevingede guddommer i den greske gudeverden hadde kastet av seg sine vinger ved klassisk tid. Nike var gudinne som representerte styrke, hastighet og seier. Hun var nært tilknyttet Athene, og det er antatt at det var hun som sto i Athenes utstrakte hånd på den berømte statuen av Athene som var plassert i Athens Parthenon. Nike er av de mest vanlige figurer som er portrettert på greske mynter, hvilket også sier noe om gresk selvbevissthet i antikken.

Navn som er avledet fra Nike er blant annet: Nicholas, Nicola, Nick, Nicolai, Nikolai, Nicolae, Nils, Klaas, Nicole, Ike, Niki, Nikita, Nika, Niketas, og Nico.

Referanser
----------

1. 1 2  «Goddess Nike - Who is Nike? The Winged Goddess of Victory». *Goddessnike.com*
2. ↑  «Styx is the goddess of the underworld river Styx (water is not Nike's mother)». *Theoi.com*
3. ↑  «Nike: Greek goddess of victory». *Theoi.com*
4. ↑  Sayles, Wayne G. (2007): *Ancient Coin Collecting II* Arkivert 2013-10-03, hos Wayback Machine.. Krause Publications. ISBN 978-0-89689-516-4. s. 149
5. ↑  «Nicholas», Online Etymology Dictonary

Se også
-------

* Nike fra Samothrake, antikk gresk marmorskulptur utstilt i Louvre i Paris

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nike (mythology) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Turhan Kaya** (født 30. november 1951 i Istanbul i Tyrkia, død 31. mars 2020 i Kadiköy i Istanbul) var en tyrkisk teater-, film- og fjernsynsskuespiller.

Liv og virke
------------

Turhan Kaya tok utdannelse ved Yeditepe-universitetets skole for kommunikasjon. Han studerte skuespillerkunst i England og i Italia.

Han startet sin skuespillerkarriarriere på teater tislig i 1980-årene, men gik senere over til fjernsynet. Han ble kjen fort sin rolle som *Ordinaryüs* i serien *Kurtlar Vadisi Pusu*. Blant de andre fjernsynsproduksjoner han medvirket i var *Kurşun Yarası*, *Çemberimde Gül Oya*, *Binbir Gece*, *Doktorlar*, *Bıçak Sırtı*, *Tatlı Bela Fadime*, *Melekler Korusun* og *Bu Kalp Seni Unutur mu?* Dessuten spilte han i filmer som *Ayhan Hanım* og *Üç Kuruş*. Kayas siste rolle var på fjernsynet der han spilte skikkelsen Cengiz Erkmen i serien *Halka*.

Tuhan Kaya hadde en sønn med sin franske hustru.

Han døde i en alder av 68 år den 31. mars 2020 på et sykehus i Istanbul der han var innlagt for COVID-19..

Referanser
----------

1. ↑  "Ünlü oyuncu Turhan Kaya korona virüsünden hayatını kaybetti." *HBRMA Newspaper (Haberde İnsan: 1. april 2020)*
2. ↑  "Kurtlar Vadisi'yle özdeşleşen Turhan Kaya'nın vefatı yürek burktu..." Haber7.com
3. ↑  "Oyuncu Turhan Kaya’nın oğlu Theo Kaya: Doğal ölüm yazıyor ama…" Tele 1 News (2. april 2020)
4. ↑  "Kurtlar Vadisi'nin usta oyuncusu Turhan Kaya corona virüsten hayatını kaybetti" *Posta* (1. april 2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Turhan Kaya på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Turhan Kaya on Center for Turkish Cinema Studies
**Fredrik Næser** var en norsk ingeniør som etter en rekke bybranner i norske byer fikk i oppgave å lage utkast til reguleringsplan for gjenreising. 

Næser laget reguleringsplaner for en rekke norske byer: Skien i 1886, Hammerfest i 1890, Sandefjord i 1900, Farsund i 1901 og Ålesund etter bybrannen der i 1904. 

Hans reguleringsplaner er basert på et rettvinklet rutemønster, et mønster som i begrenset grad forholdt seg til byens topografi. Resultatet kunne bli bratte bakker og trapper.

Referanser
----------

1. ↑   Sikre biografiske opplysninger er ikke funnet, men han tilhører åpenbart en tallrik slekt der Fredrik ofte brukes om fornavn, men i ulike sammensetninger. Han **kan** være identisk med den Fredrik Næser som i 1865 bodde i Løten og var 24 år gammel, i følge Folketellingen 1865 for Løten.
2. ↑  Sissel Wendt: Hovedoppgave i Kunsthistorie (Bygningsvern): «To bybranner: Mandal 1810 og Farsund 1901. Gjenoppbyggingen satt inn i regulerings- og arkitekturhistorisk sammenheng». 1992
«Megara» har flere betydninger.
**Megara** (gresk: Μεγάρα) var ifølge gresk mytologi eldste datter av Kreon, konge av Theben, og ble gift med den mytiske helten Herakles.

Herakles fikk Megara til kone i belønning for å ha hjulpet Thebens kong Kreon i kampen mot minyerne. Minyerne hadde tvunget Theben til å betale en årlig tributt på 100 okser til dem (en hekatombe), men Herakles tok en delegasjon av minyere til fange, skar av dem ører, nese og hender og sendte dem hjem igjen. Deretter brente han palasset til minyernes kong Erginos og raserte hele byen Orkhomenos.

Megara ble tatt med til Herakles’ far, Amfitryon, hvor hun fikk flere barn med Herakles. Hvor mange er usikkert, enkelte kilder mener åtte, men i Evripides’ tragedie *Herakles* er tallet redusert til tre, trolig på grunn av tilpasning til scenen. Hos Apollodorus heter de Therymakos, Kreontiades og Deikoon. I henhold til den mytologiske tradisjonen ble Herakles slått av galskap og drepte sine egne barn. Hos Evripides heter det at han også drepte Megara, men hos Apollodorus innså Herakles etter barnedrapene at han måtte skilles fra Megara, ettersom gudene tydeligvis var imot ekteskapet. Han sendte Megara til sin nevø Iolaos og de fikk senere datteren Leipephilene.

Referanser
----------

1. 1 2   RSKD / Hercules[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Odysseen & 10. bok, l. 269. sfn error: no target: CITEREFOdysseen10.\_bok,\_l.\_269 (help)
3. ↑  De grekiska tragedierna & *Herakles*, s. 341. sfn error: no target: CITEREFDe\_grekiska\_tragediernaHerakles,\_s.\_341 (help)
4. ↑  Apollodorus & II, 4.12, s. 72. sfn error: no target: CITEREFApollodorusII,\_4.12,\_s.\_72 (help)
5. ↑  Plutarch, *Moralia* "The Dialogue on Love / *Erotikos* / *Amatoria*", Loeb, V. XII, s. 339

Kilder
------

* Aiskhylos; Sofokles; Evripides (2005). *De grekiska tragedierna*. Södermalm: Vertigo förlag. ISBN 91-973099-1-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Apollodorus (2008). *The Library of Greek Mythology*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-953632-0.
* Homer (1922). *Odysseen*. Kristiania: Gyldendal.

Eksterne lenker
---------------

* Megara, Hercules' first wife

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** GND
 |
***Tarzan, jungelens sønn*** (orig. Tarzan of the Apes) er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Scott Sidney.

Filmen er et actiondrama basert på Edgar Rice Burroughs' roman fra 1912 *Tarzan, apenes konge*, og den første filmatisering av romanen. Filmen omhandler kun romanens første del; del to ble senere samme år filmatisert i *The Romance of Tarzan* regissert av Wilfred Lucas.

Handling
--------

John og Alice Clayton er Lord og Lady Greystoke (spilt av True Boardman og Kathleen Kirkham) og er passasjerer på Fuwalda, et skip på vei til Afrika. Når fartøyet blir overtatt av noen som begår mytteri, redder matrosen Binns (spilt av George B. French) dem fra å bli myrdet. Men de blir samtidig etterlatt ved den tropiske kysten. Etter deres død blir deres spedbarnssønn adoptert av Kala, en ape, som oppdrar gutten som sitt eget barn. Den unge Tarzan (spilt av Gordon Griffith) vokser opp blant disse apene, og blir etter hvert deres leder.

Binns, som vender tilbake for å finne Clayton-familien etter 10 års fangenskap blant araberne, oppdager denne ape-mannen. Han reiser deretter til England, for å rapportere hva som har skjedd til familien hans. En ekspedisjon ledet av professor Porter (spilt av Thomas Jefferson) blir snart satt i gang for å undersøke saken videre. I mellomtiden har Kala blitt drept av en innfødt, som deretter ble myrdet av den nå voksne Tarzan (spilt av Elmo Lincoln). Men noen landsbyboere kidnapper Porters datter Jane (spilt av Enid Markey) før Tarzan redder henne. De blir snart forelsket i hverandre, og begynner et forhold.

Skuespillere
------------

* Elmo Lincoln som Tarzan
* Enid Markey som Jane Porter
* True Boardman som John Clayton - Lord Greystoke
* Kathleen Kirkham som Alice Clayton - Lady Greystoke
* George B. French som Binns - en sjømann
* Colin Kenny som Greystokes nevø
* Thomas Jefferson som Professor Porter

Referanser
----------

1. ↑  Tarzan of the Apes
2. ↑  TARZAN OF THE APES
3. ↑  The Romance of Tarzan
4. ↑  THE ROMANCE OF TARZAN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tarzan, jungelens sønn* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *Tarzan, jungelens sønn* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tarzan, jungelens sønn* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Tarzan, jungelens sønn* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Tarzan, jungelens sønn* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Sel kirke
**Sel prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Gudbrandsdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sel kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Sel kirke.

Sel prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sel kirkelige fellesråd underlagt Nord-Gudbrandsdal prosti.

Historikk
---------

*Sil sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sel antas å være lagt under Vågå i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. Sel antas å være lagt under Vågå i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 6. desember 1737 ble "Breden-Bygden", dvs. Sel, delt mellom Vågå og Fron prestegjeld.

Ved kgl. res. 17.12. 1909 med virkning fra 1.1. 1910 ble Vågå prestegjeld delt i to; Vågå og Sel prestegjeld. Vågå besto av Vågå hovedsogn, mens Sel prestegjeld besto av Sel og Heidal sogn.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Sel
* Heidal
* Nord-Sel

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 88.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 46.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Hornnes videregående skole** (Hornnes vidaregåande skule) var en videregående skole på Hornnes i Setesdal etablert som *Hornnes private landsgymnas* i 1918. Skolen lå i nåværende Evje og Hornnes kommune.

Historikk
---------

I 1914 kom en lov som åpnet opp for etablering av nasjonale landsgymnas, slik at ungdom i distriktet kunne ta examen artium. Samme år startet arbeidet med å etablere et offentlig landsgymnas på Hornnes. Stortinget var i 1915 interessert i å etablere det første offentlige landsgymnaset her, men valgte istedet Voss. Det ble likevel etablert et privat landsgymnas på Hornnes i 1918, med Gunnar Abusdal som første skolestyrer. Det første elevkullet bestod av 25 elever. Etableringen baserte seg på både privat og offentlig pengestøtte. Etterhvert økte den statlige støtten til skolen og i 1923 ble gymnaset offentlig, Hornnes offentlege landsgymnas.

Skolen holdt den første tiden til i midlertidige lokaler. På begynnelsen av 1920-tallet ble det bestemt at skolen skulle få en ny skolebygning. Arkitekt Thoralf Hauff ble engasjert og han tegnet et majestetisk skole med sidefløyer og spir. På grunn av et trangt budsjett så ble de opprinnelige planene skinnlagt og mindre utgave ble lansert. 
Høsten kunne Hornnes Landsgymnas flytte inn i den nye skolebygningen som lå på Jortveitmoen i Hornnes. Skolebygget ble offisielt innviet to år senere.

Skolen fortsatte som fireårig landsgymnas frem til 1975, da den ble videregående skole. 
I 2006 ble skolen slått sammen med Valle videregående skole og Hovden Skigymnas og fikk navnet Setesdal videregående skole.

Rektorer
--------

* Gunnar Abusland 1918-1922
* Karl Hatteland 1922-1923
* Daniel Danielsen 1923-1950
* Gunstein Langerak 1950-1961
* Eldar Peter Molaug 1961-1973
* Tormod Oksefjell 1979-

Arkivet
-------

Arkivet etter Hornnes vidaregåande skule befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder saksarkiv, korrespondanse og informasjon om elever, lærere og annet. Arkivet omfatter perioden like før skolens oppstart i 1918 og frem til 2000-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Majestetiske planer for landsgymnaset på Hornnes, Avtrykk.no, 11.04.2018

Eksterne lenker
---------------

* Setesdal vidaregående skule sin hjemmeside
* Arkiv etter Hornnes vidaregåande skule på Arkivportalen

  


| * v
* d
* r
Videregående skoler i Agder |
| --- |
| Videregående skoler: | Akademiet  **·** Arendal  **·** Byremo  **·** Dahlske  **·** Eilert Sundt  **·** Drottningborg  **·** Flekkefjord  **·** KKG  **·** Kvadraturen  **·** KV Vennesla  **·** KVS Bygland  **·** KVS Lyngdal  **·** Lillesand  **·** Mandal  **·** Risør  **·** Sam Eyde  **·** Setesdal  **·** Sirdal  **·** Søgne  **·** Tangen  **·** Tvedestrand  **·** Vennesla  **·** Vågsbygd  **·** Øvrebø |  |
| Tidligere videregående skoler: | Blakstad  **·** Hornnes  **·** Hovden  **·** Lister  **·** Valle  **·** Strømsbu |
Lesja kirke
**Lesja prestegjeld** *(Lessøe Prestegield)* var et prestegjeld tilhørende Nord-Gudbrandsdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Lesja kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Lesja kirke.

Historikk
---------

*Lesjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Lesja prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Ved reskript 13.1.1747 skulle Folldal betjenes alternativt av sogneprestene i Tynset og Lesja. Ved kgl. res. 25.7.1860 med virkning fra 1.1. 1861 ble annekssognene Dovre og Øvre Folldal fraskilt Lesja prestegjeld og opprettet som Dovre prestegjeld.

Lessøe prestegjeld dannet grunnlaget for Lessøe formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Inndeling pr. 1.1.1992: Lesja og Lesjaskog med Lesjaverk kirke.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Lesja prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lesja kirkelige fellesråd underlagt Nord-Gudbrandsdal prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 13.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 44.
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Tømte** er en gård i Nannestad som i mange år var eid av «Stiftelsen Tømte» under Det Norske Videnskaps-Akademi og var seminarsted for Universitetet i Oslo. Den er i dag i privat eie.

Tømte ligger i åsene vest for Hurdalssjøen, ikke langt fra fylkesvei 120. Gården består egentlig av tre gårder (Nord-, Midt- og Sørgården) i et sammenhengende tun, og ble testamentert til vitenskapsakademiet av Fredrik Oscar Guldberg i 1903, for at den skulle brukes som en biologisk forsøksgård. En tid ble gården også brukt som observatorium for nordlys. I vitenskapsakademiets tid ble gården drevet av forpaktere, og foruten sin egen virksomhet leide vitenskapsakademiet gården ut som seminarsted til Universitetet i Oslo. Universitetet vedtok i 2010 at leieforholdet skulle opphøre. I 2013 ble gården solgt til en privatperson for 7,5 millioner kroner. I 2015 ble gården solgt til Mathiesen Eidsvold Værk ANS. Deretter ble skogen skilt ut fra gården, og gården ble delt i tre eiendommer og solgt til privatpersoner. I dag drives det med gammelnorsk sau og birøkting på gården, samt utleie av selskapslokale, paintball mm.

Referanser
----------

1. ↑  «Farvel til Tømte Gård» – DNVA
2. ↑  Lunder, Elisabeth (24. mai 2017). «(+) Historisk gård selges i tre deler». *Romerikes Blad* **(norsk)**. Besøkt 1. desember 2021.
3. ↑  Sørensen, June Elise M. (20. april 2021). «(+) Gården er delt opp i tre boliger, som deler gårdstun: – Før vi flyttet inn var naboene noe av det jeg var mest skeptisk til». *Eidsvoll Ullensaker Blad* **(norsk)**. Besøkt 1. desember 2021.
4. ↑  «Tømte». *Tømte*. Besøkt 1. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Tømte
* Marianne Tønnessen: «Som ei gammel skute», i *Uniforum nr. 16, 1998.*
* Martin Toft: «UiO vil avvikla bruken av Tømte», i *Uniforum 10. november 2010.*
* Tømte

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En Flexus-leser eller «validator» som reisende kan benytte for å aktivere ny billett eller bekrefte at man har gyldig billett. Flexus- eller Impuls-kortet leses av når det holdes foran validatoren.
**Impulskort** er et elektronisk engangskort som tilbys av Vy og Ruter i Oslo og Akershus, som en del av billettsystemet Flexus.

Høsten 2010 ble impulskort for første gang testet blant trafikanter. Kortet ble fra starten solgt med enkeltbilletter i et begrenset antall billettautomater, men selges deretter fra alle Ruters billettautomater. Også 24-timersbillett og «rufusbillett» (gruppebillett for barnehager og grunnskoleklasser) tilbys på impulskort.

Et impulskort må leses av i en Flexus-leser («aktiveres»/«valideres») før det fungerer som gyldig billett. En enkeltbillett på et impulskort virker på samme måte som stemplede, papirbaserte enkeltbilletter, med gyldighet i én time fra stempling eller aktivering. Det samme gjelder 24-timersbillett, bare med gyldighet i 24 timer fra stempling/aktivering.

Det er umulig å se på kortet når billetten i det utløper. Ved bruk som overgangsbillett må man derfor lese av kortet på en kortleser om man vil forsikre seg om at man har gyldig billett. På busser og trikker må dette gjøres etter at man har gått ombord. Dersom billetten på kortet er utløpt og man dermed ikke har gyldig billett, må dette kjøpes hos føreren. Enkeltbilletter ombord er priset høyere enn på andre utsalgssteder. Det er selvfølgelig[*klargjør*] også mulig å ha med seg flere forhåndskjøpte enkeltbilletter som man kan benytte om billetten er utløpt.

På grunn av store forsinkelser i innføringen av Flexus-systemet er impulskortene Ruter benyttet fra starten av, foreldet. De ble laget før Ruters tid, og var utstyrt med gammel Sporveiene-logo og foreldet nettadresse. Ruter valgte likevel å ta kortene i bruk, da det er kostbart å produsere nye. I 2012 fikk nye opplag av kortet nytt design.

Mediet som benyttes for impulskortene er et papirbasert, kontaktløst smartkort.

Referanser
----------

1. ↑  *Ruter tester Impuls, elektronisk reisekort for enkeltreiser*. Fra Ruters nettsider. Besøkt 9. november 2010.[*død lenke*]
2. ↑  «Ruters designmanual: Impulskortet». Ruter As. Arkivert fra originalen 3. juli 2013. Besøkt 2. mars 2012.

Portal: Oslo
**Stor-Oslo Lokaltrafikk as** (**SL**) var et norsk aksjeselskap eiet av staten, Oslo kommune og Akershus fylkeskommune med en tredel hver frem til 1. januar 2008, da selskapet ble slått sammen med Oslo Sporveier og virksomheten overført til Ruter.

SL hadde ansvar for planlegging, koordinering og markedsføring av kollektivtilbudet på buss og båt i Akershus og mellom Akershus og Oslo, samt skolekjøring og transport av funksjonshemmede i Akershus, basert på kjøp av transporttjenester fra en rekke buss- og båtselskaper. Da selskapet ble slått sammen med Oslo Sporveier hadde SL kontrakter med busselskapene Nettbuss Lillestrøm, Norgesbuss, Schaus Buss, Concordia Bus Norge, Veolia Transport Sør og Unibuss samt ferjeselskapene Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap og Sandvika Fjordturer.

SLs virksomhet var basert på områdekonsesjon for hele Akershus fylke og transporterte 56 millioner passasjerer i 2004.

Historie
--------

Selskapet ble opprettet i 1974 med det mål å etablere et felles kollektivtrafikkselskap for Oslo og Akershus. SL skulle i utgangspunktet overta ansvaret for all kollektivtrafikk i Oslo og Akershus (inkludert togtrafikken), men sent i prosessen valgte Oslo kommune å beholde styring med kollektivtrafikken i Oslo gjennom det kommunalt eide selskapet Oslo Sporveier. Tilsvarende valgte Samferdselsdepartementet å la staten beholde ansvaret for togtrafikken i det samme området. Etter dette var det i flere tiår ønskelig å etablere et felles kollektivtrafikkselskap fra både myndigheter og andre involverte parter, og dette selskapet ble til slutt etablert 23. oktober 2007 gjennom en sammenslåing av Oslo Sporveier og Stor-Oslo Lokaltrafikk.

Omorganisering
--------------

1. januar 2008 ble arbeidsoppgavene til Stor-Oslo Lokaltrafikk overført til det nye selskapet Ruter, som skal administrere all kollektivtrafikk i Oslo og Akershus. Oslo kommune eier 60 prosent og Akershus fylkeskommune 40 prosent av det nye selskapet.

Eksterne lenker
---------------

* www.slnett.no (arkivert versjon fra 21. desember 2008)

  


| * v
* d
* r
Kollektivtransportforvaltere i Norge |
| --- |
| Sørlandet | 
* Agder Kollektivtrafikk

 |
| Østlandet | 
* Farte (Telemark)
* Vestfold Kollektivtrafikk
* Brakar (Buskerud)
* Østfold kollektivtrafikk
* Ruter (Oslo, Akershus)
* Innlandstrafikk

 |
| Vestlandet | 
* Kolumbus (Rogaland)
* Skyss (Vestland)
* Fram (Møre og Romsdal)

 |
| Trøndelag | 
* AtB

 |
| Nord-Norge | 
* Reis Nordland
* Troms fylkestrafikk
* Snelandia (Finnmark)

 |
| Historiske | 
* Hedmark Trafikk
* Kringom (Sogn og Fjordane)
* Opplandstrafikk
* Oslo Sporveier
* Stor-Oslo Lokaltrafikk (Akershus)
* Vestviken Kollektivtrafikk (Buskerud, Telemark, Vestfold)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Barber** er en liten by i den nordlige delen av Curaçao. Den ligger inn i landet fra nordkysten, sørøst for Christoffelberg. Avstanden til Willemstad er rundt 25 km. Ved folketellingen i 2011 hadde Barber et folketall på 2412.

Navnet Barber forklares som å stamme fra navnet til godset på stedet, kalt Plantage Barbara. Landsbyen ble grunnlagt av den katolske presten Martinus J. Niewindt, som i 1827 lot bygge en kirke der. I 1832 ble Barber øyas andre prestegjeld. Niewindt åpnet et seminar i Barber i 1840 og i 1843 fulgte et trykkeri som trykket lærebøker og religiøs litteratur til bruk i skoler og kirker han etablerte rundt om på øya.

Attraksjonene i byen er det 800 år gamle silkebomullstreet (det eldste i Curaçao) og søndagsmarkedet.

Referanser
----------

1. ↑  *G-4 Population by neighbourhood, age and sex* Arkivert 28. juli 2017 hos Wayback Machine. Central Bureau of Statistics Curaçao. Lest 28. juli 2017.
2. ↑  *Buurtprofiel Barber* Arkivert 7. september 2015 hos Wayback Machine. Ministerie SOAW, 2011, s. 8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Denne listen er ment som en oversikt over de bryggene på Nesodden (i Nesodden kommune) som ble anløpt av *Nesoddbåten*. Noen brygger nevnt i parentes ble bare benyttet forsøksvis eller enkelte sesonger. De fleste hadde likevel anløp daglig helt frem til 1970-årene, da ruteinnskrenkninger fjernet all trafikk på øst-/Bunnefjordsiden, og de fleste anløp på vest-/Oslofjord-siden. Idag går nesten all rutetrafikk over Nesoddtangen til Aker Brygge, og til Lysaker.
Noen få av bryggene på Nesoddens vestside anløpes i sommersesongen av en rute som går fra Aker brygge i Oslo til Drøbak, enkelte sesonger forlenget til Son.

Bryggene er listet nordfra og sydover:

**Oslofjordsiden (Nesodden Vest)**

* Tangen/Nesoddtangen
* Flaskebekk
* Søndre Flaskebekk
* Sjøstrand
* Kavringstrand
* Ildjernet
* (Mellomstrand)
* Alværn
* Ommen
* Fjellstrand
* Dalbo
* Nordstrand
* Svestad
* Nordre Spro
* Søndre Spro
* (Solbakken)
* Fagerstrand
* Digerud

Mellom Spro og Digerud anløp sommerrutene også øyer som tilhører Frogn kommune.

**Bunnefjordsiden (Nesodden Øst)**

* Oksval
* Ursvik
* (Helviktangen)
* Helvik
* Berger
* Fjordvangen
* Sørby
* Torvik
* Presteskjær
* (Rudstrand)
* Bomansvik
* Blylaget

Bunnefjord-rutene anløp også brygger som ligger i Nordre Follo, Ås og Frogn. Disse er ikke listet her.

Kilder
------

* Harald Lorentzen: Fjordbåtenes saga
* Christian Hintze Holm: Nesoddens historie, bind 2
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

de Havilland Firestreak
**de Havilland Firestreak** var en britisk robot et luft-til-luft missil med infrarød målsøker som ble utviklet av de Havilland på begynnelsen av 1950-tallet. Den hadde begrenset rekkevidde og kunne bare finne sitt mål om den ble skutt ut bakfra målet, slik at målsøkeren kunne følge de varme gassene fra en jetmotor. Den ble erstattet på 1960-tallet av *Red Top*.

Utvikling
---------

*Firestreak* ble påbegynt utviklet i 1951 som et spin-off av de Havillands tidigere, mer ambisiøse, men mislykkede robotprosjekt. Prosjektet som fikk navnet ***Blue Jay***. Den første prøveutskyningen ble gennomført i 1955 og roboten ble tatt i bruk hos Royal Air Force i 1957 og i Fleet Air Arm i 1958.

Foruten den første versjonen, Mk.1 kom ytterligere versjoner frem etter hvert. Dels Mk.2 som fikk en ny motor med mindre giftig brennstoff, dels Mk.3 som var beregnet for rakettdrevne jagerfly. Mk.4 fikk en ny innvendig layout med sprengladningen bak målsøkeren og en ny, mer følsom målsøker som også kunne finne mål fra andre vinkler enn bakfra. Den versjonen skilte seg såpass meget fra sine forgjengere at den ble lansert som en helt ny robot; *Red Top*.

Konstruksjonen
--------------

Roboten hadde en til det ytre konvensjonell layout med rektangulære styrefinner montert runt rakettmotoren lengst bak, deltaformede vinger like bak midten og målsøkeren lengst fremme. Innvendig var konstruktsjonen mer komplisert. Sprengladningen satt lengst bak rundt rakettmotoren og styrfinnene ble kontrollert av en servo i fremre delen av roboten via lange stenger. Servoen var pneumatisk og ble drevet av trykkluft fra en beholder i robotens midtre. Målsøkeren lengst forut hadde et sensorelement av bly-tellur som ble kjølt ned til -180 °C med hjelp av ren ammoniakk. Sensorens vidu var lavet av arsenikksulfid og bestod av åtte fasetter formet til en spiss pyramide. Spissen ga mindre luftmotstand og var mindre følsom for nedisning enn en kuppelformet nesekonus.

Kilder
------

* Avis: *de Havilland Gazette*, desember 1957
**MF «Svelviksund»** er en bilferge bygget i 1978 for AS Ferjeselskapet, til Ferjesambandet Svelvik–Verket. Fergen gikk i rutetrafikk over Svelvikstrømmen i Drammensfjorden mellom Svelvik og Verket på Hurumlandet. Svelvikstrømmen er bare 184 meter på det smaleste, og MF «Svelviksund» trafikkerte dermed Norges korteste bilfergetur. Fergen brukte ca. fem minutter fra Svelvik til Verket, og hadde rundt 40 avganger om dagen. 

Lengden på bilfergen er 33,5 meter og den veier 260 tonn, og har en kapasitet på 20 personbilenheter. Når MF «Svelviksund» var inne til vedlikehold ble MF «Hurumferja» brukt som reserveferge.

MF «Svelviksund» ble tatt ut av tjeneste 31. desember 2021, etter å ha driftet strekningen i 43 år. Brakar AS overtok da fergesambandet, med Bastø Fosen AS som operatør. Deres nybygg MF «Svelvik» ble da satt inn i.

Våren 2022 ble fergen solgt til Fartøysdrift AS. Planen var å sette den i drift i Høgsfjordsambandet i løpet av mai 2023. Fergen ble møtt med norske flagg, blomster og jubel på Oanes kai i slutten av mai 2023. MF «Svelviksund» drifter nå sambandet med overgang hver halvtime.

Ferjeselskapet
--------------

AS Ferjeselskapet ble stiftet 29. juni 1931, for å drive bilferge over Oslofjorden mellom Storsand i Hurum og Drøbak i Frogn. I 1971 ble det ført forhandlinger med Vegdirektoratet om overtagelse av fergesambandet Svelvik–Verket. Overtagelse av sambandet skjedde i 1972.

I år 2000 skiftet selskapet navn fra A/S Bilferjen Drøbak-Hurum til AS Ferjeselskapet Drøbak-Hurum-Svelvik. Til daglig brukes navnet «Ferjeselskapet» eller FDHS.

Referanser
----------

1. ↑  «Håndbok V620 – Ferjestatistikk 2017» (PDF). Statens vegvesen. 2017. s. 34. Besøkt 17. januar 2023.
2. ↑  «Nå er den nye Høgsfjordferja på plass – møtt av flagg og blomster». *www.aftenbladet.no*. 25. mai 2023. Besøkt 13. juni 2023.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. september 2013. Besøkt 19. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MF «Svelviksund» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* AS Ferjeselskapet – Selskapshistorie og rutetider
* «M/F Svelviksund» sekund for sekund – DT.no, video fra en av overfartene
* MF «Svelviksund» Arkivert 10. april 2015 hos Wayback Machine. på *Fjordferjer i Norge*
Mangannodul
En **mangannodul** eller en **manganknoll** er en uregelmessig sort eller brunsvart klump som i stor grad består av mangan- og jernoksid omkring en indre kjerne. 

Knollstørrelsen varierer, men de er typisk omkring 3–5 cm og veier omkring 100 gram. Knollene kan inneholde opptil 55 % mangan, 35 % jern og 2 % nikkel, kobolt og kobber.

Da de finnes i store kvantiteter, eksempelvis på havbunnen, og inneholder verdifulle metaller, er avleiringene typisk økonomisk interessante for dyphavsgruvedrift.

Forekomst
---------

Mangannoduler forekommer over hele verden på havbunnen, for det meste på dybder på 3000 til 6000 meter. Knollene er dannet ved kjemisk utfelling fra vannet, muligens hjulpet ved bakteriell eller annen biologisk virksomhet.

Veksthastigheten er særdeles liten, trolig bare et par millimeter per million år.

Referanser
----------

1. ↑  Mero, John (1965). *The mineral resources of the sea*. Elsevier Oceanography Series.
2. ↑  Turner, Phillip J. (2019). «Deep-Sea Mining and Environmental Management». *Encyclopedia of Ocean Sciences* **(engelsk)**. Elsevier. s. 507–515. doi:10.1016/B978-0-12-409548-9.11106-6. Besøkt 5. desember 2023.
3. ↑  «Manganese Nodules - GEOMAR - Helmholtz-Zentrum für Ozeanforschung Kiel». *www.geomar.de*. Besøkt 5. desember 2023.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**DS «Øieren»** var et dampskip med byggenummer 3 fra Nylands mekaniske verksted som i 1860 hadde begynt med skipsbygging. Prøveturene startet i 1862, og 31. august 1863 ble den overlevert til Christiania Tømmerdireksjon som straks tok den i bruk som slepebåt. Den seilte fram til 1937 da den ble tatt ut av drift. Senere ble den hugget opp på Stasjonsstranda i Fetsund i 1944.

Hjuldamperen DS «Øieren» med sine 100 hestekrefter var atskillig kraftigere enn forgjengeren DS «Kong Hakon», og hadde en imponerende trekkraft som viste seg å være blant de beste på innsjøen Øyeren. Som en lang, smal og elegant hjuldamper med høy overbygning midtskips samt styrehuset foran skorsteinen, gjorde den inntrykk på omgivelsene. Utseendet ble delvis kopiert til andre fartøy, inkludert søsterskipet DS «Glommen» fra 1874.

Som hjuldamper hadde den større trekkraft enn et tilsvarende propelldrevet skip. I et forsøk i 1912 sammen med den propelldrevne «Mørkfos» viste «Øieren» at den var best på brenseløkonomi. Den ga 25 kg trekkraft per kg kull mens «Mørkfos» ga 15 kg trekkraft per kg kull. Et uvanlig problem med «Øieren» var at trekkraften var så stor at den kunne dra tømmeret under ringbommen. Et vanlig slep var i 1882 på om lag 7 000 tylft tømmer i over 20 ringbommer (1 tylft = 12 stykker).

Teknisk informasjon
-------------------

* Byggeår: 1862
* Bygget av: Nylands mekaniske verksted (byggenr. 3)
* Bruttotonn: 120 t
* Lengde: 92,18 fot
* Bredde: 17,51 fot
* Dybde: 7,8 fot
* Motorkraft: 100 hestekrefter

Litteratur
----------

* Fløting gjennom århundrer, Øivind Vestheim 1998 ISBN 82-90660-19-7



1. 1 2  .
*Må ikke forveksles med elva Yuanjiang i Hunan.*

**Den røde elv** (vietnamesisk: *Sông Hồng*, kinesisk: 红河, pinyin: *Hóng Hé* eller *Yuán Jiāng*) også kjent som **Sông Cái** (moderelven på vietnamesisk) er en stor elv som har sitt utspring i det sørvestlige Kina. Elven renner inn i Vietnam hvor den blant annet renner gjennom hovedstaden Hanoi før den munner ut i Tonkinbukten nord i Sørkinahavet.

De viktigste sideelvene er Den sorte elv fra vest, og Lô-elven fra øst.

Geografi
--------

Elven begynner i provinsen Yunnan i Kina. Den kommer inn i Vietnam i provinsen Lao Cai, og berører østenden av den vietnamesiske hovedstad Hanoi. Elvens lengde er hele 1149 kilometer og nedslagsfeltet er på 170 977 kvadratkilometer.

På sin vei gjennom Vietnam passerer Den røde elv hovedstaden Hanoi.

Den røde elv renner gjennom følgende provinser: 

* **Kina**: Yunnan
* **Vietnam**: Lao Cai, Yen Bai, Phu Tho, Hanoi, Vinh Phuc, Hung Yen, Ha Nam, Thai Binh og Nam Dinh.

Den røde elv i Hanoi, hvor rødfargen synes tydelig.

Rødfargen
---------

Elvens navn kommer av at elven farges rød av jernholdig malm i fjellområdene.

Vannstand og vannkraftverk
--------------------------

Det er mange vannkraftverk langs elven(e), men de viktigste er Nansha-demningen og Maduhe-demningen på kinesisk side.

Elven er ellers berømt for sine sesongmessige store variasjoner i vannmengde. Det er også elven som har gitt navnet på regionen Den røde elvs delta. Elvedeltaet gir grobunn for jordbruksområder, og det blir dyrket ris i store områder omkring elven.

Bildegalleri
------------

* Solnedgang over Den røde elv, sett fra Long Bien-broen i Hanoi i VietnamSolnedgang over Den røde elv, sett fra Long Bien-broen i Hanoi i Vietnam
* Den røde elv med sideelverDen røde elv med sideelver
* Den røde elv i hovedstaden HanoiDen røde elv i hovedstaden Hanoi
* Satellittbilde av elvenSatellittbilde av elven
* Vietnams hovedstad Hanoi ligger omkring Den røde elvVietnams hovedstad Hanoi ligger omkring Den røde elv

Referanser
----------

1. ↑  «South China Sea», *The Encyclopedia of Earth*
2. ↑  «Red River», *Infoplease*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNE **·** GeoNames
 |
Balke kirke
**Balke prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Toten prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Balke sogn i Østre Toten kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Balke kirke.

Historikk
---------

*Balki sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

Ved kgl. res. 22.5.1931 med virkning fra 1.7.s.å. ble Balke sogn utskilt fra Østre Toten prestegjeld og opprettet som *Balke prestegjeld*.

Inndeling pr. 1.1.1992: Balke med Totenviken kirke.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Balke prestegjeld og dets sogn er nå en del av Østre Toten kirkelige fellesråd underlagt Toten prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 58.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 42.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Jabloko** eller **Det russiske demokratiske partiet «Jabloko»** (russisk Росси́йская Демократи́ческая Па́ртия «Я́блоко», *Rossijskaja demokratitsjeskaja partija "Jabloko"*) er et politisk parti i Russland. Jabloko er et liberalt parti og er medlem av Den liberale internasjonale og kan dermed regnes som et søsterparti av Venstre i Norge. Det regner seg som en del av den demokratiske opposisjonen til president Vladimir Putin. Grigorij Javlinskij har ledet partiet siden starten. 

«Jabloko» er akronym sammensatt av grunnleggerenes navn: "Я" (Ja) for Grigorij Javlinskij; "Б" (B) for Jurij Boldyrev, og "Л" (L) for Vladimir Lukin. Dette akronymet sammenfaller med ordet «eple» på russisk. 
Jabloko oppsto som en valgallianse før det russiske parlamentsvalget i 1993. Alliansen fikk 7,9 % av stemmene ved dette valget, men har ved seinere valg ikke klart å øke stemmetallet. I januar 1995 ble Jabloko organisert som et politisk parti. Jabloko støtta markedsreformer, men ikke til en hver pris og på alle områder, som for eksempel helse, utdanning, kultur eller miljøvern. Partiet regner seg derfor for å være sosialliberalt. Jabloko har vært svært kritiske til krigen i Tsjetsjenia. 

Etter at Vladimir Putin kom til makta har partiet advart mot innskrenkinger i demokratiske rettigheter i Russland. Ved parlamentsvalget i 2003 havna partiet under sperregrensa på 5 % og fikk bare valgt inn fire representanter i enkeltmannskretser. Javlinskij anklagde Putin for valgfusk for å hindre at Jabloko og et annet demokratisk parti, Unionen av høyrekrefter, skulle komme inn i Dumaen. Ved presidentvalget i 2004 stilte Jabloko derfor ingen kandidat. Ved parlamentsvalget i 2007 falt partiet ut av parlamentet.

Valgresultat for Jabloko
------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Valg til dumaen 1993-2007**

| Årstall | Prosent av stemmene |
| --- | --- |
| 1993 | 7,9 % |
| 1995 | 6,9 % |
| 1999 | 5,9 % |
| 2003 | 4,3 % |
| 2007 | 1,6 % |
| 2011 | 3,43 % |

 |   |   |   | **Grigorij Javlinskij i presidentvalg**

| Årstall | Prosent av stemmene |
| --- | --- |
| 1996 | 7,3 % |
| 2000 | 5,8 % |

 |

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yabloko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |



1. 1 2 3 4 5  ; arkiveringsdato: 23. januar 2022; arkiv-URL: .
2. 1 2 3 4 5  .
3. 1 2 3  .
4. 1 2 3 4 5  .
5. 1 2 3 4 5  .
6. ↑  .
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder *(16. februar 2018)*

**Bernt Olav Bodal** (født 14. juni 1953 i Ski i Akershus) er en norsk forretningsmann, musiker, låtskriver og bassist. Han er mest kjent som bassist i 70-tallsbandet Høst fra 1974 til oppløsningen i 1978 etter tre album og igjen på flere gjenforeninger i ettertid før han slo seg ned i USA hvor han startet som dekksgutt i fisketrålere i Alaska og etterhvert møtte Kjell Inge Røkke og ble majoritetseier av American Seafoods (som han kjøpte fra Kjell Inge Røkke i 2000) og ble mangemillionær og spilt bass med The Who-vokalist Roger Daltrey og Pearl Jam-vokalist Eddie Vedder. I 2014 ble han ny bassist i et reetablert Aunt Mary som inkluderte Aunt Mary-veteran Bjørn Kristiansen, Glenn Lyse, Ole Tom Torjussen (som erstattet avdøde Ketil Stensvik etter innspillingen av nytt album) og Ola Aanje. Han er bosatt i Seattle i USA.

Diskografi
----------

### Høst

Album
* *På sterke vinger* (1974)
* *Hardt mot hardt* (1976)
* *Extra! Extra!* (1977)
* *Live & Unreleased* (1994)

Singler
* *Sunday Morning/Last Trip* (1977)
* *Stille timer* (1988)

### Aunt Mary

* *New Dawn* (2016)

Singler
* *Slave Parade* (2016)

### Deltar på

* NRK/Universal Music: *Norsk Rocks Historie Vol. 5: Fra viserock til rock på norsk 1969-1977* (2004)
* Wild Willy's Gang: *Camouflage* (2005)
* Ronni Le Tekrø: *Mein Ampf* (2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |