recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bibliotheca Zi-Ka-Wei
**Bibliotheca Zi-Ka-Wei** er et stort bibliotek i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Det er nå en avdeling av Shanghaibiblioteket, men det dreier seg om jesuittenes gamle bibliotek i byen som ble oppbygd siden de kom tilbake til byen på midten av 1800-tallet. Ved kommunistenes maktovertakelse måtte de i 1949 forlate byen.

Samlingen slik den består i dag (2008) er på 320.000 bind. De er bevart i den opprinnelige bygning og i hyllesystem kjent fra arkitekturen i eldre europeiske biblioteker. Mange av bøkene er av stor antikvarisk verdi, og de eldste går tilbake til 1500-tallet. De yngste bøkene ble anskaffet i 1949. 

Bestanden er for det meste filosofisk og teologisk orientert, og det er et særdeles bredt utvalg av sinologisk interesse. Inkorporert er også biblioteket for den nordlige gren av Royal Asiatic Society. Biblioteket har dessuten en stor samling av aviser. 

Bibliotheca Zi-Ka-Wei ble gjenåpnet i 2003 som forskningsbibliotek understilt Shanghai bybibliotek, skjønt det gis også omvisninger der på lørdager 1400-1600. Biblioteket ligger ikke langt fra Xujiahui-katedralen i bydelen Xujiahui i bydistriktet Xuhui.

Katalogiseringssystemet, som følger Vatikanbibliotekets system, er blitt duplisert med det moderne kinesiske kategoriseringstem, slik at bestanden nå er elektronisk søkbar.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Xujiahui Library – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Elektronisk katalog for Zikaweibiblioteket
* Gail King: *The Xujiahui (Zikawei) Library of Shanghai* PDF av artikkel fra *Libraries & Culture*, Vol. 32, No. 4, Fall 1997. (Nettsted besøkt 27. mars 2009)
**Norges gamle Love** (NgL) er en historisk kildesamling av norske lover fra de eldste tider frem til 1536. Serien består av to «rekker», den første i 5 bind utgitt mellom 1846 og 1895 dekker lover fra de eldste tider frem til 1387. «Anden række» av serien blir i dag utgitt av Kjeldeskriftavdelingen og består av fire bind som dekker perioden fra 1380 til 1536.

Initiativet til å begynne å samle å utgi norske kildeskrifter kom bl.a fra Gregers Fougner Lundh som i 1829 utga Bergens gamle Bylov. I 1830 søkte han stortinget om penger til å utgi enten et diplomatarium, som senere ble til Diplomatarium Norvegicum, eller en utgave av de gamle norske lovene. Stortinget prioriterte i første omgang lovene og bevilget 1.500 spesi-daler over 3 år, dette var ikke nok og man fikk derfor også tilskudd fra Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Det praktiske arbeidet med samling og avskrift av kildene ble gjort av Rudolf Keyser og P. A. Munch i København og i Stockholm i årene 1835-37. De tok så opp igjen arbeidet i 1844 etter at det hadde blitt liggende med dårlig fremdrift hos en komite i årene i mellom. I 1845 bevilget stortinget penger til trykkingen, og man kunne utgi første bind.

Verket er i fem bind:

* Bind 1. Gamle Norske Lover eldre enn 1263. R. Keyser og P. A. Munch, Christiania 1846.
* Bind 2. Fra 1263 til 1280. R. Keyser og P. A. Munch, Christiania 1848.
* Bind 3. Fra 1280 til 1387. R. Keyser og P. A. Munch, Christiania 1849.
* Bind 4. Supplement samt håndskriftbeskrivelser med facsimilier. Gustav Storm, Christiania 1885.
* Bind 5. Supplement og facsimiler samt glossarium med register. Gustav Storm og Ebbe Hertzberg, Christiania 1895.

Eksterne lenker
---------------

* – Første bind i Wikisource
* - Første bind fra Nasjonalbiblioteket.
* - Andre bind fra Nasjonalbiblioteket.
* - Tredje bind fra Nasjonalbiblioteket.
* - Fjerde bind fra Nasjonalbiblioteket.
* - Femte bind fra Nasjonalbiblioteket.

| * v
* d
* r
Norske middelalderlover |
| --- |
| 
* Gulatingsloven
* Frostatingsloven
* Eidsivatingsloven
* Borgartingsloven
* Magnus Lagabøtes landslov
* Magnus Lagabøtes bylov
* Bjarkøyretten
* Hirdskrå
* Jons kristenrett
* Antologien Norges gamle Love

 |
En **rullestein** er en kule- eller eggformet stein som er skapt av havets bevegelser. Den er oftest av en hard steinsort som gneis eller granitt, som er finkornet nok til at ingen større innslag av hardere krystaller stikker ut.

Rullestein dannes vanligvis der havet står rett på en større samling av istidsmorene med stein i passende størrelse til at de blir liggende og rugle/rugge og gnisse mot naboen og samtidig bli snudd litt etter litt til alle sider er berørt mange ganger. Prosessen tar sannsynligvis noen hundre år, selv om de som kjenner strendene ofte er forbauset over hva bare et par høststormer kan få til.

Rullestein dannes flere steder i Norge, blant annet på Jæren, Herdla, ved Tanafjorden og i Åna-Sira og Unstad.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Luovttat – Rullesteinsfjæra ved Auskarnes», ut.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Mutasjon A701B og mutasjon A701V** er beslektede mutasjoner av piggproteinet på SARS-CoV-2, viruset som forårsaker covid-19. Navnet A701B, viser til en endring hvorved alanin (A) er utskiftet med asparagin (B) i posisjon 701. Navnet A701V viser til at alanin derimot er blitt utskiftet med valin.

A701B
-----

Malaysias helseministerium bekjentgjorde den 23. desember 2020 at det hadde oppdaget en mutasjon i SARS-CoV-2-genomet som de designerte A701B. Det var sett i 60 funn innsamlet fra Benteng Lahad Datu-klyngen (*cluster*) i landsdelen Sabah. Mutasjonen karakteriseres som lignende den som på den tid var blitt funnet Søe-Afrika, Australia og Nederland, skjønt det var usikkert om denne mutasjonen var mer smittsom eller aggressiv enn de tidligere. Provinsregjeringen i Sulu i det nærliggende Filippinene suspenderte midlertidig reiser til Sabah grunnet oppdagemsen av A701B på grunn av usikkerhet om hvordan mutasjonen slo ut.

A701V
-----

Den 25. desember 2020 beskrev organisasjonen *Kementerian Kesihatan Malaysia/ covid-19 Malaysia* en mutasjon A701V som sirkulerte og tilstedeværende i 85% av sekvenserte tilfeller (D614G var tilstede i 100% av tillfellene) i Malaysia.

A701V-mutasjonen har aminosyren alanin erstattet av valin i posisjon 701 i piggproteinet. I andre land rapporterte også Sør-Afrika, Australia, Nederland og England A701V omtrent til samme tid som Malaysia. I GISAID ble mutasjonens prevalens funnet å ligge på om lag 0,18% av tilfellene.

Referanser
----------

1. ↑  «"What Mutations of SARS-CoV-2 are Causing Concern?"]». *News Medical Lifesciences*. 15. januar 2021. Besøkt 16. januar 2021.
2. ↑  «Malaysia identifies new Covid-19 strain, similar to one found in 3 other countries». *The Straits Times*. 23. desember 2020.
3. ↑  «Duterte says Sulu seeking help after new COVID-19 variant detected in nearby Sabah, Malaysia». *GMA News*. 27. desember 2020.
4. 1 2 3  "The current situation and Information on the Spike protein mutation of Covid-19 in Malaysia 25. desember 2020 *Kementerian Kesihatan Malaysia/ covid-19 Malaysia/ covid-19.moh.gov.my* lest 15. januar 2021
***Her Country's Call*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Lloyd Ingraham.

Handling
--------

Jess Slocum bor sammen med faren Jim (spilt av George Periolat) som misliker soldatene som holder til ved en militærleir i dalen nedenfor hytta deres. Når Jess spør ham hvorfor, forklarer Jim at han ble kastet ut av militærleiren deres femten år tidligere for å ha solgt brennevin til soldatene. Han forteller Jess at han fikk sin hevn, men utdyper ikke dette nærmere. En dag møter Jess en soldat fra denne leiren, kaptein Neville (spilt av Allan Forrest) som fisker i en bekk. Tiltrukket av den kjekke soldaten overtaler Jess faren sin om å kjøpe en nesten ny kjole til henne.

Mens hun prøver på seg kjolen, begynner noen menn å skyte mot hytta, og de sårer Jess i skulderen. Jim Slocum blir arrestert for å ha produsert hjemmebrent, og Jess blir tatt med til kaptein Nevilles hjem for å få hjelp på grunn av skaden i skulderen. Det blir etter hvert avslørt at femten år tidligere hadde Jim Slocum fått sin hevn ved å stjele oberst Tremaine datter, som leder hele militærleieren. Datteren hans var den gang en baby, og Jim hadde oppdratt henne som hans egen datter. Dermed er Jess egentlig oberst Tremaines datter.

Skuespillere
------------

* Mary Miles Minter som Jess Slocum
* George Periolat som Jim Slocum
* Allan Forrest som Earle Neville
* Henry A. Barrows som oberst Tremaine
* Margaret Shelby som Marie Tremaine

Referanser
----------

1. ↑  HER COUNTRY'S CALL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Country's Call* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Her Country's Call* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Her Country's Call* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Rumford-suppen** var et tidlig produkt innen ernæringsvitenskapen. Den ble oppfunnet av Grev Rumford rundt 1800 som en rasjon for forbrytere og fattige i Bayern, hvor han var ansatt som rådgiver hos hertugen.

Det bayerske ledelsen ville bruke arbeidsanstalter for å få de trygdede ut i arbeid. Rumsfords jobb var å utvikle den billigst mulige rasjonen, som likevel var næringsrik.

Næring og modifisering
----------------------

Rumford-suppen er fettfattig, og har mye proteiner og karbohydrater. Protein fra ertene, karbohydrater fra potetene og perlegrynet, og noen enklere karbohydrater fra ølet. Suppen var nært det optimale etter tidas standard, som uheldigvis ikke innbefattet vitaminer eller mineraler. Det ble derfor ofte supplert med mais eller sild for å tilføre Vitamin C og Vitamin D.

Historikk
---------

Rumford-suppen var en vanlig basis for billige militær-rasjoner i Sentral-Europa i store deler av det 19. og 20. århundre.

Referanser
----------

* Molnár T. B. & Bittera Dóra: A gróf sparheltja (Grevens matretter som kokk). Magyar Nemzet, 23rd April, 2005.
* «On the benefits of thermodynamics»,
**Kroměříž** (tysk: *Kremsier*, polsk: *Kromieryż*) er en by i regionen Zlín i Tsjekkia. Den ligger øst i landet, ikke langt fra grensen til Slovakia. Byen er best kjent for Kroměříž slott som er oppført på UNESCOs verdensarvliste. Byen har rundt 29 000 innbyggere.

Historie
--------

Slottet i Kroměříž
Kroměříž vokste frem som en markedslandsby. I 1110 ble den kjøpt av Biskopen av Olomouc. Det var biskopen Bruno von Schaumburg (1241 - 1281) som gjorde Kroměříž til sentrum for de biskoplige besittelser i Mähren. Han begynte byggingen av flere av de lokale byggverkene, slik som slottet, katedralen og forsvarsverkene. Senere biskoper har utvidet og befestet byen, de utvidet også slottet.

Kroměříž ble rammet hardt under tredveårskrigen og plyndret gjentatte ganger av svenske tropper. Samtidig ble byen også rammet av pestutbrudd. Etter krigen ble byen gjenoppbygget av biskop Karl II von Liechtenstein-Kastelkorn. Karl II utvidet slottet og bygget lysthagen som også er innskrevet sammen med slottet på verdensarvlisten.

I 1848 og 1849 var Kroměříž vertskap for det østerrikske Kremsier-parlamentet som var ett forsøk på å gjøre Østerrike til et konstitusjonelt monarki i etterkant av revolusjonene i 1848. Parlamentet utformet den svært kortvarige Kremsiergrunnloven og ble så oppløst.

Vennskapsbyer
-------------

* Frankrikes flagg Châteaudun, Frankrike
* Slovakias flagg Nitra, Slovakia
* Østerrikes flagg Krems an der Donau, Østerrike
* Polens flagg Piekary Śląskie, Polen
* Romanias flagg Râmnicu Vâlcea, Romania

Referanser
----------

1. ↑  Tsjekkias statistikkbyrå (15. desember 2017) (på cs), *Malý lexikon obcí České republiky - 2017*, Tsjekkias statistikkbyrå, Wikidata Q56284482,
2. ↑  Tsjekkias statistikkbyrå (23. mai 2023) (på cs), *Počet obyvatel v obcích - k 1. 1. 2023*, Praha: Tsjekkias statistikkbyrå, Wikidata Q118612272,
3. ↑  «Arcibiskupské zámecké víno Kroměříž» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 8. mai 2013. Besøkt 24. januar 2013.
4. ↑  «Gardens and Castle at Kroměříž» **(engelsk)**. UNESCO. Besøkt 24. januar 2013.
5. ↑  «Town of Kroměříž» **(engelsk)**. Besøkt 24. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kroměříž – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |
**MS «Taiko»** var et norsk ro/ro-skip levert som byggenummer 250 fra Hyundai Heavy Industries i Ulsan i Sør-Korea i februar 1984.

Skipet ble bygd spesielt for høye og tunge laster, andre spesialtransporter og biltransport. Basisbesetningen var 25 personer. Taiko ble bygd som det første i en serie på tre. Søsterskipene var MS «Tampa» og MS «Texas».

Skipet var eiet av Wilhelmsen Lines i Norge, var NIS-registrert og ble operert av norsk/svenske Wallenius Wilhemsen Logistics.

Dekk og ramper
--------------

Skipet hadde tolv dekk, hvorav to heisbare.

Tunge laster ble lastet på det forsterkede dekk 1 som hadde en kapasitet på 10 t/m². Dekk 4 hadde kapasitet til laster inntil 4 t/m². Aktre del av dekk 3 var forsterket og hadde kapasitet inntil 5 t/m².

Dekk 2B og 2C var heisbare. Dekk 5, 6, 7 og 8 var garasjedekk tilpasset biltransport med kapasitet på 0,4 t/m².

Lasterampen var plassert i akterkant av dekk 3 på styrbord side med 38 graders innfallsvinkel. Rampen var 12,5 meter bred og hadde en kapasitet på 420 tonn. Rampene ombord hadde bredder som varierte mellom 11,5 og 3,2 meter.

I nyhetene
----------

Skipet kom i medias fokus da det i desember 2013 ble kjent at det var chartret av det norske Utenriksdepartementet til transport av 1 000 tonn kjemiske våpen fra Lattakia i Syria til destruksjon på foreløpig ukjent sted. I tillegg til MS «Taiko» inngikk DFDS-skipet MS «Ark Futura» i operasjonen, sammen med orlogsskipene KNM «Helge Ingstad» fra Norge og HDMS L17 Esbern Snare fra Danmark. Operasjonen fikk navnet RECSYR. Skipet var på vei til hogging i Kina da Utenriksdepartementet så seg om etter ledige skip for Syria-oppdraget. Skipet ble hogd i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  *VG*, 20, februar 2014
2. ↑  «MS Taiko». MarineTraffic.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taiko (ship, 1984) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) IMO 8204975 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS Taiko – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Kromosom 22** er ett av de 23 kromosomparene hos mennesker. Mennesker har normalt to versjoner av dette kromosomet; ett fra hver av foreldrene. Dette kromosomparet dekker omtrent 49 millioner basepar. Kromosom 22 står for omtrent 1,5 % av den totale mengden DNA i cellene. Identifiseringen av genene på hvert kromosom har i lang tid blitt sett på som et av de viktigste forskningsområdene og blitt viet mye tid og ressurser. Siden forskere bruker forskjellige metoder til å identifisere genene, har man ikke klart å stadfeste et nøyaktig antall gener. Det er antatt at kromosom 22 inneholder omtrent 300 gener.

Viktige gener
-------------

* TBX1
* COMT
* NF2

Sykdommer, fysiske og psykiske misdannelser
-------------------------------------------

* Autisme
* Amyotrofisk lateral sklerose
* Brystkreft

Eksterne lenker
---------------

* UiB om kromosom
* What Can Our Chromosomes Tell Us?
* Random Orientation of Chromosomes


| Menneskets kromosomer |
| --- |
| {1}
{2}
{3}
{4}
{5}
{6}
{7}
{8}
{9}
{10}
{11}
{12}
{13}
{14}
{15}
{16}
{17}
{18}
{19}
{20}
{21}
{22}
{X}
{Y} |
**Krona - radio-optisk identifiseringskompleks for gjenstander i verdensrommet** (russisk: Радиооптический комплекс распознавания космических объектов "Крона", tr. *Radiooptichesky Kompleks raspoznavaniya kosmicheskikh obektov "Krona"*) er et russisk militært kompleks som brukes til å identifisere objekter (kunstige satellitter) i verdensrommet ved hjelp av teleskoper og radar. Det er en del av 821. romfartsetterretningssenter av den russiske Plass Krefter. Den første Krona er nær landsbyen Zelenchukskaya i Karachay-Cherkessia, Nord-Kaukasus. Det er en annen i det russiske fjerne Østen som kalles Krona-N, i nærheten Nakhodka i Primorskij kraj.
Det kaukasiske Kronakomplekset består av to komplekser - en optisk som ligger på Tsjapalfjellet (43°43′01″N 41°13′54″Ø) på over 2000 meter og en radarinstallasjon 30 km unna i en høyde av 1300 meter (43°49′34″N 41°20′35″Ø). Ett område for Nakhodka Kronakomplekset er 42°56′8,52″N 132°34′36,37″Ø, men denne sensoren ikke har en optisk komponent.

Referanser
----------

1. 1 2  «Russia’s Krona Space Reconnaissance System Profiled, Praised in TV Programme». BBC Monitoring/Red Orbit. Besøkt 17. mars 2012.
2. ↑  Sofronov, Ivan. «Космические войска получили лазерный локатор». Kommersant. Besøkt 17. mars 2012.
3. ↑  Podvig, Pavel. «Early warning». Russian Strategic Nuclear Forces. Besøkt 17. mars 2012.
4. ↑ . Vympel. Besøkt 17. mars 2012.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «Arkivert kopi». ITAR-TASS. Arkivert fra originalen 9. februar 2012. Besøkt 17. mars 2012.
6. ↑  *Sourcebook on the Okno (в/ч 52168), Krona (в/ч 20096) and Krona-N (в/ч 20776) Space Surveillance Sites* (PDF). Federation of American Scientists. 30. desember 2008. Besøkt 31. juli 2012.
7. ↑  O'Connor, Sean. «Soviet & Russian Space Surveillance Facilities». Besøkt 12. mars 2012.
Plassering av kronbesittelsene (rød sirkel) og Storbritannia (mørk grå).
**Kronbesittelse** er en stat som er underlagt den britiske monarken som sådan, i motsetning til oversjøiske territorier, som er underlagt den britiske statens overhøyhet. En kronbesittelse er ikke en del av Storbritannia. Det finnes tre kronbesittelser: Jersey, Guernsey (Kanaløyene) og Man.

Ved å være en uavhengig administrert embetsområde er kronbesittelser ikke en del av Storbritannia eller britisk oversjøisk territorium. De er selvstyrte besittelser underlagt den britiske kronen (definert som unike i hver jurisdiksjon). Imidlertid er kronbesittelsene internasjonal anerkjent som «territorier som Storbritannia er ansvarlig for». Som resultat av dette er de ikke medlem av Samveldet av nasjoner, EU, og andre internasjonale organisasjoner, men er medlemmer av Det britisk-irske råd. De er ikke en del av Den europeiske union (EU), men omfattes likevel av EUs tollunion og Storbritannias tiltredelsestraktat med EU regulerer ellers kronbesittelsenes forhold til EU.

Kronbesittelsene har gjennom sine lovgivende forsamlinger makt til vedta lovgivning som har effekt for dem selv, med samtykke fra kronen, *Privy Council* for Kanaløyene, og viseguvernøren for Man. I 2005 fulgte Jersey etter Man og Guernsey i å opprette rollen som førsteminister (*Chief Minister*) for å tjenestegjøre som øyas regjeringsleder.

Referanser
----------

1. ↑   «Crown Dependencies», *Justice Committee, House of Commons*
2. ↑  «Background briefing on the Crown dependencies: Jersey, Guernsey and the Isle of Man» Arkivert 2. november 2019 hos Wayback Machine. (PDF), *Justice.gov.uk*
3. ↑   «Fact sheet on the UK’s relationship with the Crown Dependencies» (PDF), *Ministry of Justice*.
4. ↑   «Profile of Jersey», *States of Jersey*. Arkivert fra originalen Arkivert 29. august 2008 hos Wayback Machine. den 2. september 2006. Sitat: «The legislature passes primary legislation, which requires approval by The Queen in Council, and enacts subordinate legislation in many areas without any requirement for Royal Sanction and under powers conferred by primary legislation.»

Eksterne lenker
---------------

(en) British Crown Dependencies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* States of Jersey
* States of Guernsey
* Isle of Man Government
* Ministry of Justice UK


| * v
* d
* r
Britiske oversjøiske territorier og kronbesittelser |
| --- |
| Oversjøiske områder | Anguilla **·** Bermuda **·** Britisk Antarktis **·** Det britiske territoriet i Indiahavet **·** De britiske Jomfruøyer **·** Caymanøyene **·** Falklandsøyene **·** Gibraltar **·** Montserrat **·** Pitcairnøyene **·** St. Helena, Ascension og Tristan da Cunha **·** Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene **·** Turks- og Caicosøyene | Storbritannias flagg |
| Kronbesittelser | Guernsey **·** Jersey **·** Man |
| Suverene baseområder | Akrotiri og Dekelia |
**Marshall Teague** (født 22. februar 1922, død 11. februar 1959) var en amerikansk racerfører. Han konkurrerte først i NASCAR, og senere som Formel 1-fører i Indianapolis 500.

Han fikk tilnavnet «Kongen av stranda» (*en. «King of the Beach»*) for sine resultater på banen i Daytona Beach.

Teague konkurrerte i 23 NASCAR Grand National (nå Nextel Cup)-løp fra 1949 til 1952, og vant syv av dem. Teague kom i kontakt med bilfabrikken Hudson ved å reise til Michigan og besøke fabrikken uten noen avtale, og på slutten av besøket forsikret Hudson ham om at de ville stille med sponsing og biler. Kort tid etter besøket ble avtalen formalisert. I sesongene 1951 og 1952 kjørte Teague for Hudson Motor Cars-teamet, og kjørte det han kalte Fabulous Hudson Hornet. Teague hjalp også til med å sette opp den rekkemotoriserte Hudson Hornet slik at den hadde maksimale ytelser. Kombinert med dens lave vekt og tyngdepunkt sørget Hornet for at Teague og de andre Hudson-førerne dominerte sporten fra 1951 til 1954, og kjørte konsekvent bedre rundetider enn førere med større og mer moderne motorer.

I 1953 forlot Teague NASCAR etter en uenighet med NASCAR-stifteren Bill France, og begynte å konkurrere i Formel 1 i stedet. Han deltok i to løp, men fikk null poeng.

Teague døde i et forsøk på en fartsrekord på den nyåpnede Daytona International Speedway den 11. februar 1959, elleve dager før det første Daytona 500-løpet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marshall Teague – racing-reference.info Rediger på Wikidata

* (en) Marshall Teague – Driver Database Rediger på Wikidata
* NASCAR førerstatistikk (engelsk)
* nascar.com Biografi (engelsk)
* Biografi (engelsk) Arkivert 19. august 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Kyss meg, kansler!*** (orig. *Küss mich, Kanzler!*) er en tysk fjernsynsfilm om makt og kjærlighet fra 2004, produsert av fjernsynskanalen ARD.

Handling
--------

Midt under innspurten i den føderale valgkampen bryter det fjerde ekteskapet til kansler «Ben Bischof» (Robert Atzorn) og hans kone Florine sammen. Kona har en affære i Italia, og Bischof ignorerer rådgiverne sine og krever skilsmisse. For å lette trykket stikker han av fra livvaktene og raser avgårde på sin Harley-motorsykkel, en eskapade som ender med et krasj i leiligheten til «Mila» (Andrea Sawatzki), en tyve år yngre tannlege og illegal immigrant fra Kasakhstan som må jobbe som vaskehjelp. Kansleren forelsker seg i Mila. Gjennom sin varme, glade pragmatisme og syn for realiteter åpner hun kanslerens øyne for hverdagens problemer for mindre privilegerte mennesker, og redder ham fra en truende intrige i Kanzleramt. Når den hemmelige affæren truer med å nå offentligheten må kansleren velge mellom makten og kjærligheten. Han velger det siste, og får begge deler, mens intrigemakerne faller for sin egen felle.

Rolleliste
----------

* Robert Atzorn ... Ben Bischof
* Andrea Sawatzki ... Mila
* Hanns Zischler ... Dr. Nick Riemer, sjef for Forbundskanslerens kontor
* Ursula Andermatt ... Maggie Lowitz
* Florian Fitz ... Dani Rosen
* Oliver Stritzel ... Roland Wolff

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kyss meg, kansler!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Kyss meg, kansler!* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Ospeordensbånd** (*Catocala adultera*) er en sommerfugl som tilhører familien praktfly (Erebidae). Denne store arten ble første gang funnet i Norge i 2006, men er trolig ennå ikke etablert her.

Utseende
--------

Et ganske stort (vingespenn 60 – 72 mm) nattfly med store, brede vinger, bakvingene er hovedsakelig oransjerøde. Det ligner sterkt på pileordensbånd (*Catocala nupta*), men skiller seg fra dette på at det indre tverrbåndet på bakvingen er bredere og mer regelmessig, dessuten er bakvingens grunnfarge mer oransje og forvingen er mer kontrastrikt tegnet. Antennene er trådformede. Kroppen er kledt med gråbrune hår. **Forvingen** er gråbrunt spraglete, med sterkere tegninger enn de andre *Catocala*-artene som er funnet i Norge. **Bakvingen** er oransjerød med bred, svart ytterkant, innenfor denne med et temmelig bredt, svart tverrbånd som er nokså jevnbredt. Larven er lang og slank, brun, og ligner sterkt på en tørr kvist.

Levevis
-------

Ospeordensbånd lever i løv- og blandingsskoger med innslag av osp (*Populus* spp.), som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr i juli – september og kommer gjerne til lys eller sukkeråte.

Utbredelse
----------

Arten finnes i det nordøstlige Europa og videre gjennom Asia til Stillehavet i Sibir. Den er i spredning vestover og er nå etablert i Finland, mens mer vestlige funn foreløpig trolig dreier seg om tilfeldige immigranter. I Norge ble det funnet flere eksemplarer i det sørlige Nordland i 2006.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 1. august 2020. Besøkt 1. august 2020.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Ospeordensbånd [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Nordk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Aravik, L. Hansen, L.O. og Kononenko, V. (2009) Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk Entomologisk Forening/ Naturhistorisk Museum.
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ospeordensbånd* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *ospeordensbånd* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ospeordensbånd* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ospeordensbånd* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ospeordensbånd* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *ospeordensbånd* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Catocala adultera* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Catocala adultera* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Serono** er Europas største bioteknologiske selskap med hovedkontor i Genève i Sveits.

Seronos virksomhet er delt inn i fire terapiområder:

* Infertilitet
* Endokrinologi
* Nevrologi
* Dermatologi

**Serono** investerer hvert år rundt 25% av sine inntekter i forskning og utvikling. Seronos forsknings- og utviklingsaktivitet er basert på moderne genetisk teknologi for utvikling av proteiner til medisinsk bruk. Serono vil gjennom forskning bidra til medisinske fremskritt som igjen gir forbedret livskvalitet hos mange.

**Serono** har avdelinger i 44 land, har produksjon i åtte land og har salg til over nitti land over hele verden. Forskning og utvikling foregår i Genève (Sveits), Boston (USA), Évry (Frankrike) og Ardea (Italia).

Den norske avdelingen holder til på Lørenskog.

**Serono** står bak pasientsiden MSsiden.no for pasienter med multippel sklerose.

Salg til Merck KGaA
-------------------

Serono ble i september 2006 solgt til Merck KGaA for ca. 10,6 mrd euro (Merck KGaA betalte 1,100 CHF per aksje). Det nye selskapet heter Merck Serono og hovedkvarteret vil fremdeles være i Genève.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** HDS
 |
**Ospekveldfly** (*Acronicta megacephala*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne mørkt grå arten kan ligne på flere andre arter, men kan kjennes på en rund, lys flekk med mørk kjerne i forvingen.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 39 – 43 mm), gråspraglete nattfly. Antennene er trådformede, kroppen er kledt med grå hår, på brystet med to smale, svarte lengdestriper. Forvingen er grå (mørkere enn de fleste andre *Acronicta-*artene) og spraglete. Den enestepåfallende tegningen er en rund, lys flekk med mørkere kjerne som sitter litt innenfor midten nær fremkanten av vingen. Bakvingen er hvit, årene og ytterkanten med grå bestøvning. Larven er rødlig brun, med en påfallende, firkantet, svartkantet gul flekk på bakkroppen. Den er sparsomt kledt med lange, hvite hår. Hodet er gulbrunt med en svart, V-formet tegning.

Levevis
-------

Arten lever i skogbryn, løv- og blandingsskog med osp (*Populus tremula*), som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juli. Larvene er også nattkaktive, om dagen sitter de i ro i en karakteristisk, ?-formet stilling, med hodet vendt bakover.

Utbredelse
----------

Ospekveldflyet finnes i Europa og videre østover til Japan. I Norge er det funnet nord til Grong i Nord-Trøndelag, den er nokså vanlig i de sørligste landsdelene.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Ospekveldfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Beggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Nordk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ospekveldfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *ospekveldfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ospekveldfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ospekveldfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ospekveldfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acronicta megacephala* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Acronicta megacephala* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
*srklant* på Tillingesteinen, oppført til minne om en væring som ikke vendte hjem fra Serkland, ved Tillingekirken i Uppland i Sverige.
**Serkland** eller **Særkland**, det vil si *serkernes* eller *sarasenernes* land, betegner i den gammelnordiske litteraturen om landene ved Eufrat og Tigris, Mesopotamia, samt Nord-Afrika som i middelalderen var maurisk. I norrøne kilder, som sagaer og runesteiner, er «Serkland» eller «Særkland» navnet på abbasidekalifatet, og sannsynligvis flere muslimske naboland.

På tross av likheten med «sarasen», blir stedsnavnet antageligvis hentet fra *serkr* («kappe», «kjole»), og *land*, noe som refererer til klærne båret av folk i området. En annen mulig forklaring er det tyrkiske ordet for «førti pelser», som var en viktig valuta i vikingtiden, og som resulterte i dagens russiske ord for «førti», nemlig *sorok*. Det kan også være beslektet med Sarkel, en by i khazarenes rike.

En av Ingarssteinene, Gripsholmsteinen, oppført ca. 1040 ved Gripsholm, minnes en væring som døde under et feilslått plyndringstokt i Serkland. De andre gjenværende runesteinene som nevner Serkland er Sö 131, Sö 279, Sö 281, Tillingesteinen (U 785), og sannsynligvis den tapte runesteinen U 439. For en detaljert beskrivelse av disse toktene, se Kiev-rusernes kaspiske ekspedisjoner.

Flere sagaer nevner Serkland: *Ynglinga saga*, *Sörla saga sterka*, *Sörla þáttr*, *Sagaen om Sigurd Jorsalfare* og *Hjálmþés saga ok Ölvis*. Det nevnes også av skalden Þórgils fiskimaðr fra 1000-tallet, og skalden Þórarinn stuttfeldr fra 1100-tallet.

Se også
-------

* Bláland
* Gardariki
* Vinland
* Miklagard

Referanser
----------

1. ↑  Magerøy, Hallvard. (2009, 14. februar). Serkland. I Store norske leksikon. Hentet 14. september 2015 fra .
2. ↑  Jesch, Judith. Geography and travels. In : *Old Norse-Icelandic literature : a critical guide*. Ed. by Carol J. Clover and John Lindow. Toronto ; London : University of Toronto Press in association with the Medieval Academy of America, 2005. (Medieval Academy reprints for teaching ; 42). s. 125. ISBN 0-8020-3823-9.
3. ↑  «Þórgils fiskimaðr, Nordmand, 11 årh. (AI, 400-1, BI, 369).». Arkivert fra originalen 8. april 2012. Besøkt 14. september 2015.
4. ↑  «Þórarinn stuttfeldr, Islandsk skjald, 12. årh. (AI, 489-92, BI, 461-4).». Arkivert fra originalen 26. oktober 2007. Besøkt 14. september 2015.

Litteratur
----------

* Ture Johnsson Arne. *Austr i Karusm och Särklandsnamnet*. I *Fornvännen 42*, s. 290–305. Stockholm 1947.
* Sven B. F. Jansson. *Runinskrifter i Sverige*. Stockholm 1963
* Carl L. Thunberg. *Särkland och dess källmaterial*. Gøteborg 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Carl L. Thunberg (2011). *Särkland och dess källmaterial*
Må ikke forveksles med Politianmeldelse.
En **anmeldelse** er en journalistisk eller essayisk tekst som refererer og vurderer et kunstverk: en film, en bok, et teaterstykke, tv-program, billedkunst, videospill, musikkinnspillinger og konserter.

Anmeldelser publiseres både i aviser, tidsskrifter, i nettmedier og i egne essay- og artikkelsamlinger.

Litteratur- og kunstkritikk i moderne forstand er en del av den borgerlige offentlighet og har vokst med bredden på det lesende publikum og med utbredelsen av aviser og tidsskrifter. Oppgaven har vært å vurdere, sammenligne og være smaksdommer. Grunnlagene for vurderingen har skiftet med tid og sted. Man har vurdert ut fra estetiske kriterier og litterær/kunstnerisk verdi, ut fra verkets ideologi og budskap eller ut fra andre forhold i den tid de blir omtalt eller kritisert.

Norge
-----

Det har vært vanlig at de største avisene har hatt egne anmeldere knyttet til seg, både som fast ansatte og som frilansere. Norske aviser har tradisjon for å anmelde et stort antall av norsk og oversatt skjønnlitteratur og også faglitteratur av allmenn interesse. Fagtidsskrifter har tradisjon for å anmelde bøker relevante for sine fag. Kjente norske kritikere har vært A. O. Vinje (i tidsskriftet Dølen), Henrik Jæger, C.J. Hambro, Johan Borgen, Carl Fredrik Engelstad og Philip Houm.

Organisasjonen Norsk kritikerlag organiserer kritikere innen litteraturkritikk, musikk- og kunstkritikk; og hadde per 1. februar 2011 344 medlemmer fordelt på tre seksjoner. Norsk Filmkritikerlag organiserer anmeldere av film. Litteraturkritikere kan motta prisen Årets kritiker, mens Dalgards kritikarpris tildeles både litteratur- og filmkritikere.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «litteraturkritikk», *Store norske leksikon*. Lest 26. januar 2013.
2. ↑  «Om Kritikerlaget», Norsk kritikerlag, lest 26. januar 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |

Portal: Litteratur
Dillon Aero M134D-H
**M134 Minigun** er et maskingevær med seks løp som skyter mellom 2000 og 6000 skudd per minutt. Den bruker 7.62×51mm NATO-patroner. Den bruker samme løpedesign som gatlingvåpenet, med roterende løp drevet av en ekstern kraftkilde, vanligvis en elektrisk motor.

Den er i bruk i flere grener av USAs forsvar. Den er vanligvis designert som M134 og **XM196** av United States Army, og som **GAU-2/A** og **GAU-17/A** av U.S. Air Force og U.S. Navy.

Våpenet er i bruk i Norge på luftforsvarets Bell 412 helikoptre.

Referanser
----------

1. ↑  «Modern Firearms - M134 Minigun». *world.guns.ru*. Besøkt 1. april 2016.
2. ↑  «U.S. Army Helicopter Weapons». 12. februar 2003. Arkivert fra originalen 12. februar 2003. Besøkt 1. april 2016.
3. ↑  «GAU-2B/A - Air Force M134 - Army». *fas.org*. Besøkt 1. april 2016.
4. ↑  Boyd, Ryan. «M134 GAU-17 Gatling Gun». *Military.com* **(engelsk)**. Besøkt 1. april 2016.
5. ↑  tu.no - *NYE AUTOMATGEVÆR OG MASKINGEVÆR I FORSVARET* (21.08.2019)
**Magne Aarøen** (født 28. april 1944 i Innvik, Sogn og Fjordane, død 27. juni 2003 på Sandane) var en norsk politiker, og stortingsrepresentant for KrF.

Biografi
--------

Aarøen var utdannet lektor. Han flyttet til Selje, og ble aktiv i politikk for KrF der. Han ble valgt som ordfører i perioden 1981–1983. Han var vara til Stortinget i periodene 1981–1985 og 1993–1997. Midt på 1980-tallet flyttet familien til Gloppen, og slo seg ned på Sandane, hvor Aarøen ble rektor ved Sandane skole. I 2001 ble han innvalgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane. Han satt som stortingsrepresentant til han ble sykmeldt og gikk bort etter kamp mot kreft, sommeren 2003. Bare uker før han døde, ble han intervjuet om sykdommen på NRK, og gjorde et sterkt inntrykk på mange med sitt frimodige vitnesbyrd om hva kristentroen betydde for ham og familien i den situasjonen.

Stortingskomitéer
-----------------

* 2001 – 2003 medlem av Sosialkomitéen.

Se også
-------

* Liste over stortingsrepresentanter fra Gloppen kommune

Eksterne lenker
---------------

* (no) Magne Aarøen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Magne Aarøen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** Geni
 |
Sede vacante, benyttet av Den hellige stol fra en paves død og fram til utvelgelsen av hans etterfølger.
**Sedevacantisme** er en posisjon holdt av en minoritet av konservative katolikker som hevder at Den hellige stol har stått ledig siden pave Pius XII døde i 1958 eller pave Johannes XXIII i 1963. Sedevacantisme er latin og betyr bokstavelige «Stolen er ledig», og henviser til Pavestolen i Vatikanet.

Stolen det er snakk om er et språklig bilde for paveembetet. Alle katolikker er vanligvis *sedeoccupantister* («stolen er opptatt»), når de har en levende pave som sitter i Petri stol. Det er når en pave dør, eller en motpave havner i stolen (Den Katolske Kirken har offisielt hatt 42 slike motpaver gjennom historien) at det blir en periode av *Sedevacanse* innen en ny pave kan velges. De fleste som er sedevacantister idag, er det fordi de ikke aksepterer det andre Vatikankonsilet på 1960-tallet som et legitimt Kirkemøte. De mener at dette kirkemøtet bryter med tradisjonell katolsk tro og lære, og at de som har sittet i Petri stol under og etter dette møtet ikke har vært riktige paver, men motpaver underordnede men *ipso facto* (automatisk).

De mest kjente sedevacantistene i den engelsktalende verden i dag er munk-brødrene Peter og Michael Dimond i USA, og deres kloster Most Holy Family Monastery.

Se også
-------

* Konklavist

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* 
* 
* 
* (side av svenske sedevacantister)
Hagekafeen på Ritz, malt av den sveitsiske maleren Pierre-Georges Jeanniot (1848-1934)
**Hôtel Ritz** på Place Vendôme 15 i Paris er et av Europas fineste hoteller.

Hotellet ble bygd som privatbolig tidlig på 1700-tallet. Fasaden er tegna av Jules Hardouin Mansart, skaperen av mansardtaket. César Ritz åpna sitt luksushotell her i 1898. Sammen med kjøkkensjef og medeier Auguste Escoffier skapte Ritz et hotell som over hele Europa ble innbegrepet av overdådighet, service og kjøkkenkunst.

Rommene ligger dels mot Place Vendôme, dels mot den berømte hotellhagen. Suitene har fått navn etter berømtheter som har bodd på hotellet: F. Scott Fitzgerald, Marcel Proust, kong Edvard VII, Rudolph Valentino, Charlie Chaplin, Greta Garbo og Coco Chanel. Sistnevnte bodde på Ritz i over tretti år. Baren er oppkalt etter Ernest Hemingway.

I 1979 solgte Ritz-familien hotellet til den egyptiske forretningsmannen Mohamed Al-Fayed. Det var til Ritz eierens sønn, Dodi Al-Fayed, og Diana var på veg da de forulykket Pont de L'Alma-tunnelen like ved.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hôtel Ritz Paris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hôtel Ritz Paris – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Fred Funk** (født 14. juni 1956) er en amerikansk profesjonell golfspiller. Han graduerte fra Universitetet i Maryland i 1980 og ble profesjonell i 1981, men han arbeidet som golfinstruktør ved sitt tidligere universitet fra 1982 til 1988, og ble ikke medlem av PGA-touren før i 1989.

Funk tok flere seire på touren fra 1992, og uten å bli den helt store stjernen gjorde han det godt nok til å havne blant de 20 beste på karrierepengelisten. Han var med på det amerikanske laget i The Presidents Cup i 2003 og 2005, og Ryder Cup i 2004. I mars 2005 tok han sin største seier da han ble den eldste spilleren noensinne til å vinne The Players Championship.

I 2006 debuterte han på seniortouren til PGA, Champions Tour. Der har han seks seire, derav tre major-turneringer, JELD-WEN Tradition i 2008 og 2010, og US Senior Open i 2009.

Seire på PGA-touren
-------------------

* 2007: Mayakoba Classic at Riviera Maya
* 2005: The Players Championship
* 2004: Southern Farm Bureau Classic
* 1998: Deposit Guaranty Golf Classic
* 1996: B.C. Open
* 1995: Ideon Classic at Pleasant Valley; Buick Challenge
* 1992: Shell Houston Open

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fred Funk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Fred Funk på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Fred Funk – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Fred Funk – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

  

Portal: Golf
**Frederick «Fred» Rudolph Etchen** (født 25. september 1884 i Coffeyville, Kansas, død 6. november 1961) var en amerikansk skytter som konkurrerte under Sommer-OL 1924 i Paris.

Etchen ble olympisk mester i skyting under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som vant lagskytingen i trap med 363 poeng, tre poeng mer enn sølvmedaljevinnerne fra Canada. Det var 69 deltaker fra tolv nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 6. og 7. juli 1924. Det var lov til å ha seks deltakere på hvert lag, men det var kun de fire beste skytternes resultat som ble summert sammen. Deltakerne på det amerikanske laget var Frank Hughes som skjøt 92 poeng, Samuel Sharman (92), William Silkworth (90), Etchen (89), John Noel (87) *og* Clarence Platt (74). Etchen kom på tjuefjerdeplass i den individuelle konkurransen i trap.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1924 Frankrikes flagg Paris – **Gull** i skyting, trap lagskyting USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 30. september 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fred Etchen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fred Etchen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fred Etchen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fred Etchen – Kansas Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Magne Arve Flaten** (født 1959) er en norsk psykolog og professor i biologisk psykologi ved Institutt for psykologi ved NTNU.

Han ble cand.psychol. ved UiO i 1986 og dr.psychol. i 1990. Han ble førsteamanuensis i psykologi ved UiT i 1990 og professor i biologisk psykologi i 1994. I 1999 ble han professor i biologisk psykologi ved NTNU og kombinerte stillingen med et professorat i samme fagområde ved UiT fra 2000. Han var instituttleder ved UiT fra 2008 til 2013 og ved NTNU fra 2013 til 2017. Han har vært Fulbright-stipendiat ved Neuroscience Laboratories ved Veterans' Hospital i USA og gjesteforsker ved Behavioral Pharmacology Research Unit ved Johns Hopkins University.

Referanser
----------

1. ↑   authority.bibsys.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0220692, besøkt 8. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator xx0220692, Wikidata Q13550863,
4. ↑  Magne Arve Flaten, NTNU

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Höganäsbreen** er en 3 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Braganzavågen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger bare 5 km fra tettstedet Sveagruva og inntil inngangen til Svea Nord i fjellet Boret. Gruveveien går over breen. I øst reiser det massive fjellet Kolhamaren (853 m) seg.

Den er en ca. 5,5 km lang bre som starter umiddelbart øst for Sjaktbreen og nord for Deinbolttoppane (714 m), øst for fjellet Sigaren (864 m). Denne breen har seks sidebreer som munner ut i Höganäsbreen fra vest og nord: Stollbreen, Ortbreen, Skonuddbreen, Feiselbreen, Borbreen og Kilbreen. 

Höganäsbreen fortsetter går sørøstover til den munner ut i Braganzavågen litt norsøst for Svea. Den har avsatt en 500 meter bred morenemasse.

Breen er oppkalt etter det svenske stedet Höganäs i Skåne, hvor det også brytes kull.

Referanser
----------

1. ↑  Höganäsbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 7. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Per Kristian Grytdal** (født 1974), kjent som **PK**, er en norsk musiker, vitenskapsartist og programleder på TV fra Moss. Sammen med Vibeke Mork utgjorde han technogruppen Pacific Blue som hadde to låter fra albumet *Horizon* inne på VG-lista topp 10 i 1999. I 2013 og 2014 var han en av programlederne for *Barn ingen adgang* på NRK Super.

Grytdal jobber også som formidler og vitenskapsartist ved INSPIRIA science center hvor han driver med undervisning og er ansvarlig for utføring og utvikling av science show.
Han lager også YouTube videoer på sin kanal <Naturfag rocker med PK> hvor han tester ut masse eksperimenter og forklarer på en spennenende måte for Barn, unge og voksne.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Husker du Pacific Blue fra 90-tallet?». *moss-avis.no*. 25. april 2013. Besøkt 22. april 2017.
3. ↑  «Pacific Blue». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 24. april 2022.
4. ↑  «– Det drøyeste programmet i NRK Supers historie». *nrk.no*. 19. august 2013. Besøkt 22. april 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Dependensgrammatikk** (DG) er en klasse av moderne grammatiske teorier som er basert på avhengighetsforhold, i motsetning til relasjoner gitt av frasestruktur. Metoden kan spores tilbake til arbeidet til Lucien Tesnière. Avhengighet (eller *dependens*) er en idé om at språklige enheter, for eksempel ord er koblet til hverandre med orienterte grafer. Det (endelige) verbet anses å være det strukturelle sentrum for strukturen. Alle andre syntaktiske enheter (ord) er enten direkte eller indirekte koblet til verbet i form av orienterte grafer som kalles avhengigheter. Slike avhengigheter skiller seg fra frasestrukturgrammatikk, siden dependensgrammatikk mangler frase-noder, selv om de respekterer fraser. Strukturen bestemmes av relasjonen mellom et ord (et hode) og avhengighetene. Avhengighetsstrukturer er flatere enn setningsstrukturer, delvis fordi de mangler en begrenset verbfrasebestanddel, og dermed er de godt egnet for analyse av språk med fri orden slik som tsjekkisk eller Warlpiri.
**Maureen Jean George** (født 1. september 1955 i Bulawayo), zimbabwisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva. 

George ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det zimbabwiske damelaget som vant landhockeyturneringen foran Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. På grunn av at mange land boikottet lekene i Moskva var Zimbabwe et av lagene som fikk erstatte de fem opprinnelige som ikke stilte i turneringen. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Zimbabwe vant tre kamper og to uavgjort, og med åtte poeng toppet de tabellen foran Tsjekkoslovakia med sju. George spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Gull **Gull** i landhockey, damer Zimbabwes flagg Zimbabwe

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maureen George – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maureen George – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Maureen George – FIH Rediger på Wikidata
**Lewis & Clark College** er et privat universitet i sørvestre Portland i delstaten Oregon, USA. Det ble grunnlagt i 1867 som *Albany Collegiate Institute*.

Ved *L&C* var det 3 641 studenter og 376 vitenskapelig ansatte i 2006, og skolepengene var på US$ 29 772. Studier gis opp til doktorgradsnivå (Ph.D).

De tre skolene som colleget består av, er:

* College of Arts and Sciences
* Lewis & Clark Law School
* Graduate School of Education and Counseling

Faglig fokus er på typiske *liberal arts*studier. Statsvitenskap er et satsingsområde.

Blant tidligere studenter finner vi Monica Lewinsky og Ayn Rand, sistnevnte var æresdoktor ved *L&C*.

Skolen er oppkalt etter pionerene i Lewis og Clarks ekspedisjon.

Referanser
----------

1. ↑   www.orbiscascade.org, besøkt 31. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lewis & Clark College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |