recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laurentius** (av latin *Laurentius*, *beærede*; født ca. 230 i Toledo, død 10. august 258 i Roma) er en helgen, også kjent som *St. Lavrans* (samme latinsk opprinnelse, *beærede*). Svenskene kaller ham **St. Lars**, på norsk har han blitt kalt **St. Lavrans**.

Stenen der hans legeme ble anbrakt, i San Lorenzo fuori le mura.

Liv og virke
------------

Han var skattmester og en av syv diakoner i Roma. Den vanligste legenden sier at han fordelte kirkens skatter til de fattige etter at pave Sixtus II var blitt henrettet. Dette stred mot keiser Valerian Is befaling. Ifølge legenden ble Lavrans langsomt stekt. Mange av dagens historikere mener imidlertid det er mer sannsynlig at han ble halshugget. Han ble gravlagt på kirkegården Campus Veranus, men et relikvie som sies å inneholde hans hode blir oppbevart i Vatikanet.

Helgenstatus
------------

Siden 354 har han vært feiret den 10. august (*Minnedagen for St. Laurentius*. Også kalt Larsok eller *Larsmesse*). I kunsten avbildes han med en stekerist (dødsmåten) eller pengepung (det som fremprovoserte avrettingen). 

Han er de fattiges, bibliotekarers, ølbryggeres, forbrentes og brannvesenets helgen. I Norge er Lavranskirken i Tønsberg, Nidarholm kloster, Utstein kloster, Lørenskog kirke og Romnes kirke på Ulefoss (Norges best bevarte middelalderkirke) viet St. Lavrans. Ringsaker kirkes flamske alterskap fra 1520-årene har et bildefelt viet Laurentius. I det samtidige hollandske alterskapet i Stranda kirke er også helgenen avbildet. Han er også en av figurene på altertavlen i Norderhov kirke på Ringerike av Johannes Skråstad som ble ferdigstilt i 1682). Den katolske kirken i Drammen er viet St.Laurentius og ble oppført i 1899. Kirken som da ble bygget i tømmer ble senere flyttet til Åssiden kirkegård i Drammen og den katolske menigheten fikk oppført en ny kirke der gamle hadde ligget. Denne ble tatt i bruk fra 1997 og er også viet St.Laurentius.

Dette er to av de ytterst få Laurentius-framstillinger i norsk kirkekunst. I Drammenskirken finnes en statue av St.Laurentius. I Dråby kirke på Sjælland finnes en avbildning der han deler ut gaver fra kirken til de fattige. I Skåne er Lund domkirke viet til St. Laurentius. Våpenet for den tidligere erkebiskop av Lund var derfor «*på gull en svart stekerist*», og samme våpen brukes fremdeles av det nåværende bispedømmet. Klosteret og slottet El Escorial i Spania er også viet til St.Laurentius, og derfor består anlegget av flere kryssende fløyer med mellomliggende gårdsplasser, slik at grunnplanen danner en stor stekerist.

Referanser
----------

1. ↑  St. Laurentius menighet – Katolsk kirke i Drammen
2. ↑  «Domkyrkans särskilda skyddshelgon». *Lunds domkyrka* **(svensk)**. Besøkt 22. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saint Lawrence – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Niclas Engelin** (født 27. desember 1972 i Göteborg) er en svensk musiker som er mest kjent som gitarist i det svenske heavy metal-bandet In Flames.

Han overtok som gitarist i bandet i desember 2010 etter at bandets gitarist og siste original medlem Jesper Strömblad forlot bandet for å ta tak i sine alkoholproblemer. Engelin hadde tidligere spilt i In Flames fra 1998-1999. Han sluttet i bandet fordi medlemmene i bandet hadde endret musikksmaken sin og han likte ikke den type musikken de spilte da. Etter det spilte han i bandene Passenger, Gardenian og Saracazm før han i 2002 grunnla bandet Engel. Han ble med i In Flames en kort periode i 2006 på verdensturneen deres som reserve for Jesper Strömblad som ikke kunne være med på turneen på grunn av problemene sine. Han ble med som reserve igjen i 2009 på en ny verdensturne. Men da Jesper Strömblad sluttet i In Flames i 2010, ble det bestemt at Engelin skulle være bandets gitarist. Han spiller også i den svenske supergruppa The Halo Effect, som består utelukkende av tidligere medlemmer av In Flames.

Niclas spiller fortsatt[*når?*] i Engel.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Niclas Engelin». In Flames' nettsider. Arkivert fra originalen 22. november 2015. Besøkt 14. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Niclas Engelin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Niclas Engelin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Niclas Engelin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Niclas Engelin på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Niclas Engelin på AllMusic Rediger på Wikidata

* (en) Niclas Engelin på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** AllMusic
 |
**Laurentiuskirken** eller **Lavranskirken** var et kongelig kapell i Egersund, som er omtalt i 1308. De kongelige kapellene var grunnlagt av kongen og ble også finansiert av kongemakten.

Kapellets funksjon
------------------

Ordningen med kongelige kapeller ble godkjent ved et privilegium fra pave Clemens V for kong Håkon Magnusson 5. februar 1308. Prosten ved Apostelkirken i Bergen skulle være leder for kongens 14 kapeller, grunnlagt og dontert av kongen selv eller hans far kong Magnus Lagabøte, deriblant Laurentiuskirken i Egersund.

Samme dag ga paven Clemens V også avlatsprivilegium for de 14 kongelige kapellene, til å ettergir henholdsvis ett år og hundre dagers pønitens for dem som besøker kapellene på deres festdag og de åtte nærmest følgende dager. Dette ga kapellene et visst økonomisk grunnlag, ved at en kunne selge avlatsbrev. 

De kongelige kapellene hadde kapellaner, En regner med at prestene var skrivekyndige, sto for skriving av offentlige dokumenter og hadde lokale kongelige arkiver.

Kapellet
--------

Kildene sier ikke sikkert om hvor i Egersund kapellet sto. En regner med at de kongelige kapellene sto på sentrale kongsgårder. I Egersund regnes gården Husabø som den mest sannsynlig plasseringen.

De andre kongelige kapellene på Avaldsnes, på Sørbø og Lista, samt på kirken på kongsgården på Utstein var bygd i stein. Det er derfor rimelig å tro at Laurentiuskirken også var bygd i stein

På kirkegården ved Egersund kirke er det en stein som kan være et kapitél fra Laurentiuskirken.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum 1 nr 113 - , jamfør også Regesta Norvegica, bind 3, nr 448 -
2. ↑  Diplomatarium Norvegicum 1 nr 114 - , jamfør også Regesta Norvegica bind 3 nr 449 - ,
**Laurentius Bojerus**, også kjent ved sitt polske navn **Wawrzyniec Böjer** (født 1563 i Stockholm, død 13. februar 1619 i Braunsberg) var en svensk-polsk jesuittprest og poet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Laurentius Bojerus flyttet tidlig utenlands (ut av Sverige) for studier. Formodentlig avsluttet han dem i Douai eller Leuven.

### Jesuitt

I året 1587 trådte han inn i jesuittordenens novitat i Kraków, der han vant berømmelse som humanist og dikter.

Han ble med tiden forflyttet til Vilna (det vil si Vilnius), der han i ni år underviste i poetikk og retorik, og deretter i tre år i matematikk, hvorpå han på nytt ble forflyttet, denne gang til jesuittenes kolleg i Braunsberg, der han i to år foreleste i teologi.

Under pseudonymet *Emilian Ensgler* beskrev han i *Pompa Cazimiriana* overflyttelsen av den hellige Kasimirs fane til Vilna i 1604. Under et annet pseudonym, *Krzysztof Zawisza*, utgav han i 1606 *Carolomachia*, en heltedikt der han forherliget den polske seieren i slaget ved Kirkholm. Han forfattet også noen kortere dikt, hvorav noen er medtatt i Jedrzej Jurgiewicz' mot Andrzej Wolans *Apologia contra calumnias jesuitarum* rettede svar. Blant andre arbeider kan nevneshans dikt *Historia de somniis eorumque eventibus*.

Referanser
----------

1. ↑   Svenskt biografiskt lexikon, «Laurentius Bojerus», Svensk biografisk leksikon-ID 17894[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (sv) Laurentius Bojerus i *Svenskt biografiskt lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon
 |
**Niclas Johannes Djurhuus** (født 13. september 1865 i Sumba, død 23. august 1952 på Tvøroyri) var en færøysk lærer, klokker og politiker (Sb.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget fra 1906 til 1916.

Han var sønn av kongsbonde Andreas Djurhuus og hustru Billa Sofie Mørck. Han vokste opp hos sin mors foreldre i Hvalba.

Han gikk lærerseminaret i Tórshavn og folkehøyskolen i Karise på Sydsjælland. Da han vendte tilbake til Færøyene i 1888, ble han lærer i Sumba. Han var også kirkeverge, klokker og organist i Sumbiar kirkja. Han avgikk med pensjon i 1931.

Djurhuus var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1906–1916 og formann i sognestyret (kommunestyret) i Sumba 1908–1918. Han påtok seg de fleste tillitsverv i bygda, så som formann i sykekassen, telefonbestyrer og poståpner.

Niclas Djurhuus ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1947.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 273. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3 4  Olsen, Jacob (1. mars 1932). «Niclas Johannes Djurhuus». *Skúlablaðið* **(færøysk)**: 52–56.
3. 1 2 3  «Niclas Djurhuus». *Føroyatíðindi* **(færøysk)**: 1. 30. august 1952.
4. ↑  «Lærarar fingið heiðursmerki». *Skúlablaðið* **(færøysk)**: 199. 1. desember 1947.

Portal: Færøyene
**Kåre Høitomt** (født 12. januar 1960) er tidligere konkurranseskytter fra Nordre Land.

Kåre Høitomt ble skytterprins på Landsskytterstevnet i Os utenfor Bergen i 1982 etter omskyting med den tredobbelte skytterkongen Bjørn Solberg. Høitomt lå på skive 1 i Kongelaget, med samme innledende poengsum som Jens Pettersen (skive 2) og Arne Strendo (skive 3). Strendo ble skytterkonge etter 99 poeng i Kongelaget. Pettersen falt av, mens Høitomt fikk 97 poeng. Omskytingen mot Solberg avgjorde han til sin fordel med 99 poeng mot Solbergs 97. 

Kåre Høitomt ble også sammenlagtvinner av Norgescupen i skyting i 1982.

Høitomt har deltatt på Opland skyttersamlags seirende lag i samlagsskytingen for senior to ganger (1982 og 1985), og har dermed to Ese-medaljer i gull (foruten en bronse).
Han har vært på Kongelaget 2 ganger (1982 og 1985), foruten representert Norge i Nordisk mesterskap flere ganger. 

Høitomt vant Aftenpostens sølvfat til beste mesterskapsskytter under 20 år på Landsskytterstevnet i Oslo 1980.

Kåre Høitomt har blant annet jobbet i Våpensmia på Dokka med salg av utstyr og ammunisjon til norske skyttere og skiskyttere, samt vært involvert i en rekke andre forretningsforetak.

Høitomt var arrangementsansvarlig for oppvisningskamper i fotball i forbindelse med antivoldsarbeid på 1990-tallet, og hadde eliteserielagene Lillestrøm, Molde og Rosenborg som motstandere mot et forsterket hjemmelag, Nordre Land (3. divisjon), på Dokka stadion.

Kåre Høitomt bor i dag på Jessheim i Ullensaker kommune.

Kilder
------

* Sportsboken 1980 – 1982 – 1985
* Hvem Hva Hvor 1980 – 1982 – 1985
* Jorsett, Per (1993) Norges skytterkonger gjennom 100 år, Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970. utg. – Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8 [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]. VG, Dagbladet, Aftenposten, Oppland Arbeiderblad (OA), Romerike Blad (RB), Norsk Skyttertidende.
**«Kåre Hitmaker»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 20. september 1977 som spor to på debutalbumet *Prima Vera*. Jonas Fjeld Band spilte inn kompet 19. august 1977. Vokal ble lagt på 20.-21. august 1977.

Originalen heter «The Last Farewell» som ble utgitt med Roger Whittaker i 1971. Den ble først en hit i 1975. Whittaker skrev også melodien, mens den engelske originalteksten var et dikt av sølvsmeden Ron A. Webster. 

Tom Mathisen synger på «Kåre Hitmaker» og teksten er en parodi på en håpløs selvopptatt og såpeglatt sanger. I Norge ble parodien forstått av publikum, men ikke da Prima Vera fremførte den i Stockholm høsten 1984.

> Kåre ville gjerne ha lagt ved en lokk av håret sitt, men dessverre var det på rens da platen ble laget.
> 
> 
> Kommentar til «Kåre Hitmaker» på albumomslaget.
> 
>

Andre utgivelser
----------------

* *Best of Ebba* – (utgitt 15. januar 1981)
* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994)
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – konsertversjon 1)
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – konsertversjon 2)
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De gærne har det godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 s. 19
3. ↑  Stensland, Morten (2008) *Om Jahn Teigen*. Oslo: H. Aschehoug & Co ISBN 978-82-03-23412-5 s. 130
**Kåre Sigurd Gustad** (født 27. april 1946 i Bremnes, død 21. august 2010 på Ringsøya i Møre og Romsdal) var en norsk næringslivsleder. Han var tilknyttet Telenor i flere tiår, deretter fra 2010 daglig leder (markedsdirektør) i Huawei Norge. Han var utdannet ingeniør fra University of Wyoming og NTH, med dr. ing. graden fra 1968. 

Gustad ble etter endt utdanning ansatt i Telenor fra 1968, hvor han først jobbet med å bygge ut FM-nettet for radio. Han ledet fra 1978 den utbyggingen av det første moderne mobilnettet i Norge - NMT. Dermed fikk han åpne verdens første helautomatiske mobilnett i 1981. Han ledet en stund det nordiske NMT-arbeidet, inntil han ble leder for og bygget opp Telenor Mobil i Norge. Her brakte han Telenor inn i det nordiske arbeidet med GSM-standarden og hadde ansvaret for utbyggingen av et norsk GSM-nett. Telenors helautomatiske, men analoge NMT-nett åpnet i november 1981, Telenors digitale GSM-nett i april 1993, begge deler tidlig i internasjonal sammenheng. Et av hans spesialer var mobil innendørsdekning, som var krevende på den tiden.

Fra 1995 gikk Gustad over fra Telenor Mobil til å arbeide med mobilutbygging internasjonalt. Fra 1996 til 2009 var han tilknyttet Telenors internasjonale mobilvirksomhet som leder for virksomhetene i bl. a. Tyskland (Viag Interkom), Ukraina (Kyivstar) og Montenegro (Promonte). I løpet av denne perioden vokste Telenor til et av verdens største mobilselskaper.

Gustads sentrale rolle i utviklingen av Norges første mobilsystemer siden 1970-tallet, og senere lederposisjoner i et internasjonalt ledende mobilselskap ga Gustad tilnavnet «Mr. Mobil».

Han tok i 2010 utfordringen med å lede det kinesiske elektronikkselskapet Huaweis norske virksomhet, inntil han døde ved en ulykke i Møre og Romsdal.

Han var far til håndballspilleren Randi Gustad.

Referanser
----------

1. ↑  Joramo, Arne: *Telenorge, et tidsbilde 1990-2015*. Oslo, 2010, side 73.
2. ↑  Joramo, Arne: *Telenorge, et tidsbilde 1990-2015*. Oslo, 2010, side 74.
3. ↑  Mr. Mobil har gått bort - Telekom Revy, 26. august 2010.
4. ↑  Joramo, Arne: *Telenorge, et tidsbilde 1990-2015*. Oslo, 2010, side 73.

Eksterne lenker
---------------

* MIB Forum[*død lenke*] – 28. oktober 2003.
* Mr. Mobil har gått bort – Telekom Revy, 26. august 2010.
***According to Greta*** er en amerikansk romantisk drama- og ungdomsfilm fra 2009 med Hilary Duff i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Ellen Burstyn, Michael Murphy, Evan Ross og Melissa Leo. Regi er ved Nancy Bardawil. Handlingen er lagt til tettstedet Ocean Grove i New Jersey.

Handling
--------

Greta er en vakker og oppvakt syttenåring. Hun er også svært opprørsk, noe som skyldes forholdene på hjemmebane, Hennes mor Karen er gift for tredje gang, og har sendt Greta av sted til besteforeldrene for å ha henne av veien for sommeren. Hverken Greta eller besteforeldrene ser frem i mot dette samværet. Greta forteller besteforeldrene at hun har tenkt å ta livet av seg før sommeren er over, og hun skaffer seg en notisbok der hun skriver opp ulike selvmordsmetoder.

Hun får jobb som kelner på en lokal sjømatsrestaurant, og det viser seg at hennes særegne humoristiske sans slår an hos mange av gjestene. Hun forelsker seg i kokken, som avslører for henne at han har vært innsatt i ungdomsfengsel på grunn av biltyverier. Dette gjør ham bare mer attraktiv i Gretas øyne. Han sier at han nå er fast bestemt på å bruke erfaringen til å gjøre noe positivt ut av livet, og han forsøker å overbevise Greta om at livet er verdt å leve. Han oppdager «selvmordsboken» til Greta, og blir skremt. 

Gretas besteforeldre er i starten sterkt bekymret over den kriminelle fortiden til Gretas kjæreste, men oppdager snart at han er en bra mann og at han virkelig bryr seg om Greta. Bestefaren forteller ham om Gretas far, som begikk selvmord foran øynene på Greta da hun var liten.

Skuespillere
------------

* Hilary Duff – Greta Evelina O'Donnell
* Ellen Burstyn – Katherine O'Donnell, Gretas bestemor
* Michael Murphy – Joseph O'Donnell, Gretas bestefar
* Evan Ross – Julie Robinson, kokken som Greta forelsker seg i
* Melissa Leo – Karen O'Donnell-Warner, Gretas mor
* Oren Skoog – Steve Warner
* Maury Ginsberg – Lou Hirano
* Dave Shalansky – en installatør
* Christopher Hakim – Andrew
* Vivan Dugré – Donna Garcia

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *According to Greta* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *According to Greta* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *According to Greta* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *According to Greta* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *According to Greta* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *According to Greta* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *According to Greta* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Mohammed Mossadegh, partiets grunnlegger.
**Irans nasjonale front**, også kjent som *Jebhe Melli*, er en demokratisk, politisk opposisjonell gruppe grunnlagt av Mohammed Mossadegh og andre sekulære iranske ledere av nasjonalistisk, liberal eller sosialdemokratisk politisk overbevosning – alle sammen utdannet i Frankrike i løpet av de sene 1940-årene. Partiet hadde regjeringsmakta i Iran i flere år før de ble styrtet under kuppet i 1953, og har siden vært en aktiv opposisjonsstyrke i landet.

Partiet begynte som en koalisjon av et bredt politisk spektrum, og hadde som et av sine hovedmål å forhindre vestlig dominering av Irans naturressurser. På 40-tallet var Irans olje eid av Storbritannia, som også hadde store økonomiske interesser i landet. Med regjeringsmakta valgte Mossadegh i 1951 å nasjonalisere Irans olje, noe som utløste Abadan-krisen som til sist resulterte i statskupp og gjeninnsetting av Mohammad Reza Pahlavi som Irans øverste leder. Mossadegh ble plassert i husarrest på livstid, og påfølgende avtaler sikret at tapene for de britiske oljeselskapene ikke ble altfor store.

Under den iranske revolusjon i 1979 fikk partiet på ny vind i seilene, og dets medlemmer var delaktige i å styrte Shahen. I 1981 forsøkte partiet å demonsterere mot det nye regimet under ledelse av Ayatollah Khomeini, noe som førte til at det ble forbudt. Innen 1982 hadde partiet opphørt å eksistere innenfor Irans grenser, og flere av lederne hadde flyktet utenlands.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Samar på Filippinene
**Samar** er den østligste øya i øygruppen Visayas i Filippinene.

Samar har et areal på 13 080 km² og et folketall på knapt 1,1 million. Den mest folkerike byen, Catbalogan, med i underkant av 100 000 innbyggere, ligger på vestsiden av øya. Landskapet er kupert, med en opptil 800 meter høy fjellrygg som går langs midten av øya i retning nord-sør. Gruvedrift etter kobber og jernmalm, samt fiskeri og skogbruk er hovednæringer på øya.

Sørvestdelen av øya ligger øst for øya Leyte. Mellom de to øyrne går det inntil to kilometer trange San Juanico-sundet. Sambandet mellom de to øyene går over den 2 160 meter lange San Juanico-brua. Sør for Samar er Leytebukta. San Bernardino-sundet skiller nordvestspissen av Samar fra Bicol-halvøya på øya Luzon. Østkysten av Samar vender mot Stillehavet.

Den spanske sjøfareren Ruy Lopez de Villalobos og mannskapet hans var de første europeerne på Samar.

Dagene 7. og 8 november 2013 herjet tyfonen Haiyan Samar, særlig sørdelen ble sterkt rammet. Etter tyfonen Hagupit (også kjent som tyfonen Ruby på Filippinene) 6. og 7. desember 2014 ble det meldt om 21 omkomne på Samar.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Pärnu lufthavn** (IATA: **EPU**, ICAO: **EEPU**) er en flyplass i Estland. Flyplassen ligger 4 km fra byen Pärnu.

Byrådet i Pärnu ga i oktober 1937 et område på 28,4 hektar til utbygging av en flyplass. Det første flyet tok av fra flyplassen i 1939. Sommeren 1992 tok det nyopprettete estlandske forsvarsdepartementet over den daværende militære flyplassen. 15. oktober samme år ble det bestemt å bygge en sivil flyplass på det gamle militære flyplassområdet. 1. juli 1997 ble den gamle rullebanen stengt, og ruteflyene tok i bruk rullebanen som hadde tilhørt det sovjetiske flyvåpenet.

Pärnu lufthavn har nå en betongdekket rullebane på 2480 meter, med baneretninger 03 og 21. Rullebanen ligger 14 moh.

Det lille flyselskapet Air Livonia flyr fra Pärnu lufthavn til Kuressaare, Kihnu og Ruhnu. Flyplassen blir ofte besøkt av småfly fra Skandinavia og andre europeiske land. I 2004 reiste 5035 passasjerer via Pärnu lufthavn.

Buskerud fylke samarbeider med Pärnu fylke, og i 2001 bevilget Buskerud fylkeskommune 37 000 kroner til overføring og installasjon av teknisk utstyr på Pärnu lufthavn. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pärnu Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Air Livonia Arkivert 11. februar 2005 hos Wayback Machine. (engelsk og estisk)

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***The Do-Over*** er en amerikansk komediefilm fra 2016, regissert av Steven Brill. Manus ble skrevet av Kevin Barnett og Chris Pappas. Filmen følger Charlie (spilt av David Spade) og Max (spilt av Adam Sandler) etter at sistnevnte forfalsker deres død for å gi dem muligheten til å begynne et nytt liv. Andre roller i filmen spilles av Paula Patton, Kathryn Hahn og Luis Guzmán. 

Filmen ble sendt internasjonalt på streaming-tjenesten Netflix den 27. mai 2016.

Sammendrag
----------

Charlie er en ulykkelig gift sjef for et supermarked som gjenforenes med sin tidligere kamerat fra videregående, nå FBI-agent Max. De tilbringer en helg på en yacht som Max har leid, noe som får Charlie til å føle seg ung igjen. Max ødelegger yachten for å forespeile at de er omkommet. Når Charlie gjenvinner bevisstheten forklarer Max at de nå kan begynne et nytt og bedre liv. Max innrømmer at han egentlig ikke arbeider for FBI i det hele tatt, men som *coroner.* Charlie får en ny identitet som Dr. Ronald P. Fishman, og Max tar identiteten til Butch Ryder. Charlie er i utgangspunktet forferdet over hele denne situasjonen. Men han innser at han ikke har noen grunn til å gå tilbake til sitt gamle liv etter at han ser hvor lite besøkt hans «begravelse» var.

Charlie og Max reiser til Puerto Rico, og får tilgang til Butchs safe. Boksen inneholder penger og nøklene til et herskapshus, og de flytter dit. De ser et fotografi av Ronalds kone, og skjønner at han var gift. Ved herskapshuset blir Max og Charlie angrepet av leiemordere ledet av «The Gymnast». De vender tilbake til USA og møter Ronalds enke Heather. Max og Charlie forklarer henne at Ronald ble myrdet, og at Ronald var innblandet i kriminell aktivitet. Heather forteller også at Ronalds leilighet nylig ble utsatt for innbrudd.

De går til en bar hvor Ronald og Butch pleide å møtes. De får vite at den opprinnelige Butch hadde en langt fremskreden kreftdiagnose. Ronald forsøkte å utvikle en ny kreftbehandling, og de begynte å gjennomføre hemmelige, ikke-godkjente kliniske studier. Da Ronalds finansansvarlige, Shecky, satte en stopper deres videre finansiering, begynte Butch å rane banker. De hacker en datamaskin på Ronalds laboratorium, og Charlie oppdager at Max var en av Ronalds kreftpasienter.

Skuespillere
------------

* Adam Sandler som Max.
* David Spade som Charlie.
* Paula Patton som Heather.
* Kathryn Hahn som Becca.
* Nick Swardson som Bob.
* Matt Walsh som Shecky.
* Michael Chiklis som Carmine.
* Torsten Voges som «The Gymnast».

Referanser
----------

1. ↑   Yahoo!, «David Spade Gets R-Rated for Adam Sandler's New Netflix Comedy Coming This Memorial Day», verkets språk engelsk, besøkt 3. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Do-Over* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Do-Over* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *The Do-Over* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Do-Over* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Do-Over* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Do-Over* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Do-Over* på Metacritic Rediger på Wikidata
***The Dormant Power*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Travers Vale.

Handling
--------

Christine Brent, som bor sammen med faren sin i en liten by i Texas, blir fristet av Maurice Maxwell - en skruppelløs forretningsmann fra New York. Christine avviser Maxwells romantiske fremskritt. Hun blir i stedet venn med Carl Randolph, en ung mann som søker tilflukt i hytta hennes etter å ha skutt en meksikaner for å ha fornærmet det amerikanske flagget.

Christine gir Carl penger, og råder ham til å reise østover - noe han snart gjør. Etterlatt hjelpeløs etter at faren hennes blir skadet i en lammende ulykke, går Christine med på å gifte seg med Maxwell slik at faren hennes kan leve i relativ økonomisk komfort. Imidlertid blir faren hennes etter hvert demoralisert. Han begår selvmord, og kort tid senere flytter Maxwell og Christine fra Texas til New York.

Skruppelløs som alltid frarøver Maxwell oppfinneren Brinkeroff et veldig verdifullt patent, og myrder ham deretter. Brinkeroffs kone Metta, som mistenker Maxwell for drapet på ektemannen hennes, sikrer seg en jobb ved Maxwell-hjemmet i forsøk på å skaffe seg beviser mot ham. Senere overhører Maxwell innrømme å stå bak forbrytelsen, og rasende dreper hun ham. Men hun blir snart frikjent i en rettssak, på grunn av en sympatisk jury.

Skuespillere
------------

* Ethel Clayton som Christine Brent.
* Joseph Herbert som James Brent.
* Edward Langford som Carl Randolph.
* Montagu Love som Maurice Maxwell.
* Muriel Ostriche som Metta.
* George Morgan som Brinkerhoff.

Referanser
----------

1. ↑  The Dormant Power
2. ↑  THE DORMANT POWER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Dormant Power* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Dormant Power* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Tumorindusert hyperkalsemi** (TIH) innebærer at man har en unormal mengde kalsium i blodet. Dette er en vanlig komplikasjon hos pasienter med kreft, og rammer rundt 10-20 prosent av alle kreftpasienter i løpet av deres sykdomsforløp og 20-40 prosent av pasienter med fremadgående kreft.

Tumorindusert hyperkalsemi kan oppstå fordi kreften har spredd seg til skjelettet, og dette medfører at kalsium frigjøres. Det kan også oppstå fordi kreft kan frigjøre bestemte hormoner som påvirker kalsiumnivået i blodet. Bisfosfonater benyttes forebyggende for skjelettkomplikasjoner og benbrudd hos pasienter med kreftsykdom som har spredd seg til skjelettet.

Symptomer
---------

Kalsium er nødvendig for at kroppen skal fungere, men kan også påvirke nerver, muskler, fordøyelse, nyrer og hjertefunksjonen. Derfor kan et for høyt innhold av kalsium i blodet medføre at man får unormale symptomer. Disse kan komme gradvis eller oppstå i løpet av en kort periode. Noen får symptomer ved en liten økning av kalsiumnivået, mens andre ikke får noen før nivået er svært høyt. Symptomene kan være:

* Slapphet
* Overdreven trøtthet
* Forvirring
* Koma
* Ekstrem muskelsvakhet
* Tap av appetitt
* Kvalme og oppkast
* Smerter i magen
* Forstoppelse
* Forandringer i hjerterytme (for sakte eller for raskt)
* Hyppig urinering
* Overdreven tørste
* Tørrhet i munn og hals

Referanser
----------

1. ↑  Major & Cook. Efficacy of bisphosphonates in the management of skeletal complications of bone metastases and selection of clinical endpoints. Am J Clin Oncol (CCT). 2002;25:10-18
***The Door in the Floor*** er en amerikansk dramafilm fra 2004 regissert av Tod Williams. Filmen bygger på den første tredjedelen av John Irvings roman *A Widow for One Year* (1998). De ledende rollene spilles av Jeff Bridges og Kim Basinger.

Sammendrag
----------

Handlingen er lagt til Long Island, hvor barnebok-forfatter og kunstner Ted Cole (spilt av Jeff Bridges) bor sammen med sin kone Marion (spilt av Kim Basinger) og deres unge datter Ruth (spilt av Elle Fanning) som stort sett er under tilsyn av hennes barnepike Alice. Hjemmet deres er fylt med fotografier av parets tenåringssønner, som tidligere ble drept i en bil-ulykke. Denne tragedien etterlot Marion dypt deprimert, og ekteskapet deres har hatt problemer siden den gang. Hver eneste dag ser familien på ett galleri av familiefotografier som også inneholder en rekke fotografier av de døde sønnene.

Ted og Marion tar midlertidig ut en skilsmisse. De bytter på å bo i huset, og i en leid leilighet i byen. Ted ansetter Eddie O'Hare for å arbeide som hennes assistent og sjåfør, ettersom hans eget førerkort blir suspendert etter fyllekjøring. Eddie og Marion engasjerer seg snart i et seksuelt forhold. Ted er på sin side interessert i Evelyn Vaughn som arbeider som modell. Marion forlater Ted og deres datter, og tar med seg alle fotografier av hennes døde sønner. Eddie tar initiativ til å hente et fotografi slik at Ruth kan ha minst ett fotografi av de døde storebrødrene hennes. Ted avslører for Eddie den egentlige historien om bilulykken som forårsaket sønnenes død, og Eddie får etter hvert vite mer om hva som kan ha bidratt til Marions intense fortvilelse, mentale tilstand, og hennes valg om å forlate sitt eneste gjenværende barn.

Skuespillere
------------

* Jeff Bridges som Ted Cole
* Kim Basinger som Marion Cole.
* Jon Foster som Eddie.
* Bijou Phillips som Alice
* Elle Fanning som Ruth Cole
* Mimi Rogers som Evelyn Vaughn
* Donna Murphy som butikk-eier.
* John Rothman som Minty O'Hare

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *The Door in the Floor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Door in the Floor* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Door in the Floor* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Door in the Floor* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Door in the Floor* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Door in the Floor* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *The Door in the Floor* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Door in the Floor* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Door in the Floor* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Door in the Floor* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
En **tumormarkør** er en substans som produseres av en svulst og som kan påvises i blod-, urin- og vevsprøver. Den kan dermed bidra til utredning av enkelte krefttyper ved måling av konsentrasjonen av det aktuelle stoffet i serum (blodet).

Resultat av måling av mengde av tumormarkører i blodet benyttes som suppliment for å kartlegge kreft, men også for å kontrollere effekten av behandlingen hos mennesker som har eller er under behandling for påviste kreftformer.

Ikke kreftspesifike
-------------------

De forskjellige stoffene (eks proteiner) som benyttes som tumormarkører er ikke nødvendigvis stoffer hvor som det vil være forventet å være fraværende hos en frisk voksen person, dette betyr at det ikke med nødvendighet er tilstedeværelsen, men derimot urimelig forhøyede verdier av stoffet som befinner seg i blodet som danner grunnlag for utfall av en slik prøve.

Tumormarkører kan ikke alene benyttes til å stille en kreftdiagnose, dette skyldes at følsomheten/mengden av det aktuelle stoffet kan være forhøyet uten at dette betyr at pasienten har kreft, videre kan man ikke utelukke kreft til tross for "normalt" resultat da tumormarkører ikke er å regne som kreftspesifike og derfor ikke nødvendigvis trenger å produsere de aktuelle stoffene.

Typer tumormarkører
-------------------

Listen viser hyppige og typer av tumormarkører som er mest utbredt, listen er derfor ikke komplett.

| Betegnelse | Markørnavn | Kreftform |
| --- | --- | --- |
| AFP | Alfa-føtoprotein | Testikkelkreft og leverkreft |
| CA125 | Carbohydrate antigen 125 | Eggstokkreft |
| CEA | Karsinoembryonalt antigen | Tarmkreft, brystkreft mm. |
| hCG | Karshumant choriongonadotropin | Testikkekreft og chorioskarsinomer |
| 5-HIAA | 5-hydroksyindolacetat | Karsinoide svulster |
| Ig | Immunglobuliner | Myelomatose og plasmocytomer |
| NSE | nevrospesifikk enolase | Lungekreft og seminom |
| PSA | Prostataspesifikt antigen | Prostatakreft |

Referanser
----------

* Radiumhospitalet – Tumormarkører i blod[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: CEA[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: MUC1[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: PSA[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: CEA[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: CA125[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: hCG[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: AFP[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: Tg[*død lenke*]
* Radiumhospitalet – om tumormarkør: Andre tumormarkører[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
***The Foundling*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Alan Dwan.

Handling
--------

Molly O (spilt av Mary Pickford) er en fattig liten jente hvis mor døde under fødselen. Faren hennes David King (spilt av Edward Martindel) avviser deretter datteren sin. Når David reiser til Italia, for å male et portrett av sin avdøde kone som Madonnaen. Molly O blir dermed etterlatt ved et forferdelig barnehjem. Hun blir etter hvert populær blant de andre barna deres, men matronens niese Jennie (spilt av Mildred Morris) misliker henne. Som et resultat blir Molly sendt for å bo ved et gjestgiveri. Men der blir hun behandlet mer som en slave, enn som en adoptiv-datter.

Molly bestemmer seg snart for å stikke av fra alt sammen. I mellomtiden kommer faren hennes endelig tilbake fra Italia, og er nå en meget velstående og vellykket maler. Han angrer på å ha forlatt datteren sin, og lengter nå etter hennes nærvær. Jennie forsøker å late som hun er Molly O, for å tjene på Kings rikdommer og håper å bli adoptert av ham. Molly O kommer imidlertid tilbake igjen. Men redd for å fortelle sannheten til faren hennes, tar Molly i stedet på seg stilling som farens hushjelp.

Skuespillere
------------

* Mary Pickford som Molly O
* Edward Martindel som David King.
* Maggie Weston som Mrs. Grimes.
* Mildred Morris som Jennie.
* Marcia Harris som Julia Ember.
* Tammany Young som en kriminell.

Referanser
----------

1. ↑  The Foundling

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Foundling* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Foundling* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *The Foundling* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Forgotten Latchkey*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av Ralph Ince.

Handling
--------

Mens de bor i hjemmet til Mr. og Mrs. Moore, mottar noen gamle venner, Mr. og Mrs. Burton, invitasjoner til en dans. Den kvelden forteller Mrs. Moore dem at hun og ektemannen hennes skal være bortreist den natten, overnatte hos moren, og gir en hus-nøkkel til Mrs. Burton slik at hun og mannen hennes ikke skal få noen problemer med å komme seg inn i huset. Rett etter at Moore og Burton har reist til deres respektive planer, forlater også kokken Maggie hjemmet deres. Hun skal delta på en bryllupsfeiring, og forventer å være borte hele natten og komme tilbake til huset neste morgen.

Men når Burton-ekteparet kommer tilbake fra dansen, finner de ikke igjen nøkkelen for å komme inn i huset. Burton kommer seg gjennom et vindu i kjelleren. Men døren som fører inn til kjøkkenet er låst. De forsøker å overnatte ved hotell, men dette mislykkes også. Resten av natten tilbringer de i en drosje, fordi det er alt for kaldt til å gå utendørs i gatene. Cirka klokken åtte om morgenen kommer Maggie endelig tilbake fra bryllupsfesten, og legger merke til drosjen som fremdeles står foran huset. Når Maggie ser inn i drosjen, ser hun at Burton-ekteparet sover. Men hun blir umiddelbart forferdet, og skriker at de er døde.

Skuespillere
------------

* Harry T. Morey som Mr. Burton.
* Anita Stewart som Mrs. Burton.
* Florence Ashbrooke som Maggie.
* George Randolph.
* Edith Storey.
* Josie Sadler.
* James Lackaye.

Referanser
----------

1. ↑  David Welling. *Cinema Houston: From Nickelodeon to Megaplex*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Forgotten Latchkey* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Neubrandenburg** er en by i delstaten Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland med rundt 70 000 innbyggere. Byen ligger sørøst i delstaten ved innsjøen Tollensesee.

Historie
--------

De første innbyggerne på stedet var premonstratenmunker i et kloster ved bredden av innsjøen (ca. 1240). Selve byen Neubrandenburg ble grunnlagt i 1248 da markgreven av Brandenburg valgte å bygge en by i de nordlige delene av lenet sitt. I 1292 ble byen og det omkringliggende området en del av Mecklenburg. 

Bymuren i Neubrandenburg
Byen blomstret som et handelssentrum frem til trettiårskrigen (1618–1648). Den svenske hæren til Gustav Adolf beleiret og tok byen, som ble tatt tilbake av den katolske ligaen i 1631. Det finnes mange rapporter som sier at de katolske styrkene tok livet av mange svenske og skotske soldater etter at de overga seg. Senere, ifølge den skotske lykkeridderen Robert Munro, skal svenskene ha gjort det samme da de uten nåde tok livet av overlevende med ropet «Neubrandenburg!». Byen spilte derfor en rolle i å brutalisere en av historiens allerede mest brutale kriger. 

Under andre verdenskrig lå det en stor krigsfangeleir kalt Stalag II-A nær byen. I 1945, få dager før slutten av krigen, ødela en storbrann 80 % av gamlebyen. Siden den gang har de fleste viktige historiske bygningene blitt gjenreist.

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Neubrandenburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Neubrandenburg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
En **nettverkssocket**, også kalt **internett-socket** eller bare **socket**, er et endepunkt under en toveis interprosess-kommunikasjon, der prosesser kommuniserer over et IP-basert nettverk. Internett er eksempel på et slikt nettverk. En socket er grensesnittet mellom en prosess eller en tråd i et dataprogram og en protokoll-stakk. Protokollen benytter vanligvis TCP/IP i transportlaget, og er som regel styrt av operativsystemet.

En internett socket har en unik identifikator, satt sammen av 3-5 elementer:

* Protokollen (TCP, UDP eller Raw IP)
* Den lokale IP-adressen
* Det lokale port-nummeret
* Den fjerne IP-adressen (dersom protokollen er TCP)
* Den fjerne port-nummeret (dersom protokollen er TCP)

Opprinnelig var definisjonen på en socket mye enklere. Innenfor ARPANET ble en socket definert som port-nummeret for protokollen *Initial Connection Protocol* (ICP) den 7. mai 1971.

Operativsystemet videresender innkomne IP-pakker til det korresponderende programmets prosess, ved å hente IP-adressen fra protokollens meldingshode.

Kommunikasjon mellom en lokal og fjern socket kalles socket-par.

På Unix-liknende operativsystemer, gir kommandoen netstat –an en liste over alle socket som for øyeblikket er etablert. På noen systemer gir kommandoen netstat –b en oversikt over ulike socket som er skapt av brukerprogrammer.

Se også
-------

* Prosessorsokkel

Referanser
----------

1. ↑  (no) Joel M. Winett, Lincoln Laboratory, 360/67 (7. mai 1971). «Request for Comment 147 (RCF 147), NIC 6750: The Definition of a Socket». Network Working Group, Massachusetts Institute of Technology. Besøkt 27. januar 2009. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Bakhjulet delvis dekket av et avtakbart skjermskjørt på en 1969 Buick Electra 225
1952 Nash Rambler med ikke-avtakbare skjermskjørt foran og bak
Buss i Los Angeles med skjermskjørt på midt- og bakhjulene
Et **skjermskjørt** er deler på et karosseri som enten er koblet til eller utgjør en del av skjermen, og har som formål å dekke til den øvre delen av hjulene til et kjøretøy. De brukes som regel bare på bakhjul fordi de kan komme i veien når hjulet skal svinge, men noen kjøretøy har dem på alle hjul.

Funksjoner
----------

Skjermskjørt kan brukes av estetiske grunner (strømlinjeformet design), aerodynamiske grunner (mindre luftmotstand ved at luften lettere strømmer forbi hjulet og flyter jevnere over karosseriet) og sikkerhetsmessige grunner (for å hindre at steinsprut eller at andre gjenstander plukkes opp fra veien og kastes ut).

Skjermskjørt er ofte avtakbare for å lette hjulskift og installasjon av kjetting.

Se også
-------

* Frakkbeskytter, skjermskjørt på sykler

Referanser
----------

1. ↑  «How Nash Cars Work». Arkivert fra originalen 20. januar 2021. Besøkt 14. mai 2022.
2. ↑  Golfen, Bob. «1951 Nash Rambler Country Club». Besøkt 24. mai 2022.
3. ↑  Gartman, David. *Auto Opium: A Social History of American Automobile Design*. Taylor & Francis. ISBN 978-0-415-10572-9.
4. ↑  Gordon, Alexandar. «20 Troubling Pictures Of Fender Skirts On Cars». HotCars. Besøkt 24. mai 2022.
Solheim skole. Årstall ukjent. Fotograf ukjent. Fra arkivet etter Solheim skole
**Solheim skole** var en kommunal skole, bygget i Årstad herred i 1884. Det ble en av de største skolene i området. Skolen ble nedlagt i 1969.

Historie
--------

Rundt 1900-tallet opplevde Årstad stor innflytting, og skolene i området fikk problemer med å gi undervisning til den stadig økende elevmassen. I 1924 hadde skolen hele 42 klasser. Dette ble håndtert ved hjelp av mye personale og av undervisning helt frem til halv syv om kvelden.

Opprinnelig var bygningen et påbygget Krutthus. Skolen ble i mange år derfor kalt for "Krutthuset". 

I 1963 fikk skolen store skader etter en brannpåsettelse. Skadene blir utbedret og skolen holdt åpent i enda noen år frem til våren 1969. Da ble den nedlagt og elevene overført til Kronstad skole, Fridalen skole og Ny Krohnborg skole.

Fram til 2013 var «Krutthustomten» i bruk som parkeringsplass - mellom Edvard Griegs vei, Fjøsangerveien og Bjørnsons gate.

Bergen Byarkiv oppbevarer arkivet etter Solheim skole.

Litteratur
----------

* Artikkel om Solheim skole av Kjerstin Kragseth, Historier fra en bydel - Årstad, Bergen Byarkiv

Eksterne lenker
---------------

* Solheim skole - oppslagsverket oVe, artikkel av Benedicte Skjerping, Bergen Byarkiv.
Skjermsparer
En **skjermsparer** er et dataprogram som er programmert til å starte automatisk når en datamaskin ikke blir brukt på en bestemt stund. 

Programmets formål er å forhindre at skjermen blir skadet av å vise det samme bildet i lang tid, såkalt innbrenning. De første skjermsparerne ble laget for å beskytte bilderør-skjermer, men moderne plasmaskjermer er også sårbare for innbrenning. Skjermsparere til datamaskiner brukes også som dekorasjon, og for å hindre innsyn når maskinen ikke er i bruk.

De fleste skjermsparere kan utløses samtidig med passordbeskyttelse som hindrer uautoriserte personer fra å bruke maskinen hvis eieren forlater den.
Moderne hjemmedatamaskiner har strømsparingsmodus som skrur skjermen av etter en periode med inaktivitet. 

Skjermspareren MOPy (en livaktig gullfisk) har verdensrekord som mest nedlastede cyber-kjæledyr.

Sikkerhet
---------

Søkefrasen *free screensaver* (*gratis skjermsparer*) regnes som en farlig søkefrase i søkemotorer. Risikoen for at treffet vil lede til skadelig materiale, for eksempel virus og trojanske hester, kan være så høy som 64 prosent.

Referanser
----------

1. ↑  Computer Sweden: Skadelig for å søke etter gratis skjermsparere*(Skrevet 2006-05-15 )*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Minnesmerke over personer fra Bergen som falt under andre verdenskrig
**Solheim gravplass** (tidligere **Solheim kirkegård**) er en stor gravplass på Solheim i Årstad bydel i Bergen, i området mellom Fjøsangerveien og Løbergsveien. Kirkegården ble innviet 6. april 1917.

Her ligger også gravkapellet Solheim kapell, innviet i 1920.

Historie
--------

I 1912 solgte Helge Johannessens arvinger eiendommen på 63 mål til gravplass på Solheim. Prisen var kr 72.000. Bergens Privatbank kjøpte en tomt på 13 mål lenger nord for kr 12.000, mens Bergen kommune i februar 1914 kjøpte en del av ingeniør Høstmarks eiendom for kr 70.000, iberegnet et bolighus og et steinbrudd.

Øvre Solheim kirkegård
----------------------

Vest for Løbergveien er et eget felt med æreskirkegård for falne i andre verdenskrig.

Tysk kirkegård
--------------

Nordøst på gravplassen er det gravplass for 1.085 tyske soldater. Norske myndigheter sørget i 1954 og 1955 for at gravene til tyske falne i Bergensområdet ble samlet på Solheim. Gravene markeres av liggende minnesmerker utført i granitt med de dødes navn. Den tyske kirkegården ble offisielt åpnet 28. august 1960.

På Solheim gravplass ble det tatt Agfa-fargebilder av en tysk militærbegravelse, trolig for en soldat som omkom i eksplosjonsulykken 20. april 1944 få dager tidligere. På Hitlers fødselsdag 20. april 2009 ble samtlige tyske krigsgraver på Solheim sprayet med et hvitt hjerte, beskrevet som «hærverk».

Referanser
----------

1. ↑  Solheim gravplass, oktober 1914
2. ↑  Steinbruddet, oktober 1916
3. ↑  Æreskirkegården på Solheim Arkivert 10. september 2017 hos Wayback Machine. hos Gravplassmyndigheten i Bergen
4. ↑  Årstadposten om de tyske krigsgravene
5. ↑   «Siste hvilested», *Årstadposten*
6. ↑  Tysk militærbegravelse *Bergens Tidende* 15. april 2020
7. ↑   «Sprayet hjerter på tyskergraver», *Aftenposten* 21. april 2009

Eksterne lenker
---------------

* Faktaark om Solheim gravplass Arkivert 10. september 2017 hos Wayback Machine. hos Gravplassmyndigheten i Bergen
* Gravplasser i Bergen hos Gravplassmyndigheten i Bergen
* Kart over Solheim gravplass Arkivert 24. september 2020 hos Wayback Machine. hos Gravplassmydnigehten i Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |