recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Historien om tsar Saltan*** (originaltittel: *Сказка о царе Салтане*) er en sovjetisk film fra 1966, regissert av Aleksandr Ptusjko.

Handling
--------

Tre søstre sitter ved et vindu, og forteller hverandre hva de ville gjort hvis tsaren hadde giftet seg med dem. Den første søsteren ønsker å arrangere en gigantisk bankett for alle innbyggerne. Den andre vil gi alle innbyggerne elegante klær. Men den tredje og yngste søsteren sier imidlertid at «Jeg ville ikke gi tsaren penger og gods, men i stedet gi ham en sønn med styrke og stor tapperhet.

Tsaren, som overhører søstrenes samtalen, og han tar derfor den yngste søsteren som hans kone. Han plasserer de to andre søstrene som henholdsvis kokk og vever ved hoffet sitt. De to eldste søstrene blir veldig misunnelige på deres yngre søster. En stund senere må tsaren gå til krig. Hans kone forteller ham senere, i et brev, at hun har født ham en sønn. Men søstrene og svigermoren hennes forfalsker et brev fra tsaren, for å sørge for at hans kone og sønnen blir forseglet i en tønne og kastet på havet.

Etter en stund befinner de seg ved en strand på en karrig øy. Der redder den nå voksne sønnen livet til en svane. Denne svanen viser å egentlig være en prinsesse som hadde blitt forvandlet til en svane på grunn av en trylleformel. Hun skaper en vakker by for denne unge manne, og moren hans. En tid etter dette kommer tsaren – mot de to eldre søstrenes ønske – til denne byen, og kjenner snart igjen sin kone og sønn.

Skuespillere
------------

* Vladimir Andrejev - Saltan
* Larisa Golubkina
* Oleg Vidov - Gvidon
* Ksenia Rjabinkina
* Sergej Martinson

Referanser
----------

1. ↑  Последнее лето
2. ↑  СКАЗКА О ЦАРЕ САЛТАНЕ (1966)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Historien om tsar Saltan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Historien om tsar Saltan* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Historien om tsar Saltan* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Historien om tsar Saltan* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**NSK Neustadt Prize for Children’s Literature** er en barnelitteraturpris som deles ut hvert annet år av University of Oklahoma og dets litteraturtidsskrift *World Literature Today*. Prisen består av 25 000 dollar, en sølvmedalje og et diplom, som overrekkes under et arrangement på universitetet.

Prisen er initiert og finansiert av Nancy Barcelo, Susan Neustadt Schwartz og Kathy Neustadt. De er døtre av Walter Jr. and Dolores Neustadt, som i 1969 etablerte den internasjonale Neustadtprisen for voksenlitteratur. Initialene i prisens navn er etter de tre grunnleggerne.

Prisvinnere
-----------

| År | Navn | Land |
| --- | --- | --- |
| 2003 | Mildred D. Taylor | USA |
| 2005 | Brian Doyle | Canada |
| 2007 | Katherine Paterson | USA |
| 2009 | Vera B. Williams | USA |
| 2011 | Virginia Euwer Wolff | USA |
| 2013 | Naomi Shihab Nye | USA |
| 2015 | Meshack Asare | Ghana |
| 2017 | Marilyn Nelson | USA |

Referanser
----------

1. ↑  «NSK Neustadt Prize for Children's Literature». World Literature Today.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Bell X-16** var et spionfly-prosjekt som fikk betegnelsen «X» under utviklingsarbeidet for å skjule dets sanne natur. Totalt 28 var bestilt av USAs flyvåpen USAF, men vellykkede demonstrasjonsflyvninger med Lockheeds U-2 gjorde at X-16-prosjektet ble kansellert i 1956, før det første flyet var ferdigbygd.

Design
------

Fullskalamodell av X-16
X-16 var fra begynnelsen av et svært vanskelig prosjekt. Spesifikasjonene fra USAF var at det skulle kunne flys i 70 000 fots høyde (over 21 000 meter) og ha en rekkevidde på 4 800 km uten etterfylling av drivstoff. For å klare disse kravene måtte flyet ha lav vekt og stort vingespenn, noe som gjorde at vingene og flyskroget ble svært fleksible. Selv om flyene aldri ble bygd, bidro X-16-prosjektet med fremskritt i strukturdesign av lettvekts fly, og var også pådriver for utviklingen av høytflyvnings-versjonen av jetmotoren J57. Denne jetmotoren ble forøvrig brukt i nettopp Lockheed U-2, som var medvirkende årsak til at X-16 ble kansellert.

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 23) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Staten E** (kinesisk: 鄂, pinyin: *È*; IPA: /ɤ̂/), hvis mellom- og gammelkinesiske navn er blitt rekonstruert til **Ngak** (IPA: /ŋˤak/) var en av oldtidens kinesiske stater og hørte til i området Henan/Hubei i Kina fra rundt det 12. århundre f.Kr. til det gikk under i 863 f.Kr.. Den var vassal under Shang og hersteren var en av de tre fyrstelige ministre utnevnt av Dixin av Shang, som er kjent nedsettende som kong Zhou av Shang.

Staten *E* var først i den sørlige del av den moderne provins Henan men havnet senere i Hubei.

Navnet benyttes som provinsforkortelse for Hubei.

Referanser
----------

1. ↑  Sima Qian *Shiji* • Yin (Shang) -annalene (史记•殷本纪) a.19.
2. ↑  «Data on the State of E (有关 "鄂"的部分资料)». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 31. oktober 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 28. januar 2020.

Litteratur
----------

* *Zhou*, i: Helmut Freydank et al. (Hrsg.): *Lexikon Alter Orient*, VMA-Verlag, Wiesbaden 1997, ISBN 3-928127-40-3
**Nasser Shabani** (persisk: ناصر شعبانی‎; død 13. mars 2020) var en iransk general og en ledende kommandant for Irans revolusjonsgarde. Han innrømmet åpent å ha benyttet houthiopprørere til å angripe saudiarabiske oljetankskip.

Biografi
--------

Shabani begynte på sin militære løpebane i 1982 under Iran-Irak-krigen. Han deltok i å underkue det maoistiske amolopprøret samme år. I Iran-Irak-krigens siste år ble han forfremmet til å lede flere av revolusjonsgardens fronter. Han spilte en nøkkelrolle i operasjon Mersad.[] Senere skrev han en rekke bøker om krigen.

I 2011 ble han president for Imam Hussein-universitetet og ble en av representantene for Tharallah-leiren.

I 2018 fremholdt han i iranske statsmedier at Irans revolusjonsgarde hadde beordret houthistyrker i Jemen til å angripe to saudiske oljetankere i Bab al-Mandab-stredet.

Shabani døde av covid-19 den 13. mars 2020.

Referanser
----------

1. ↑   New Straits Times, «Top Iranian general Shabani dies of Covid-19», verkets språk engelsk, utgitt 14. mars 2020, besøkt 15. mars 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Iran coronavirus deaths:Top Iranian IRGC Commander Nasser Shabani, who once openly admitted to blowing up Saudi oil tankers, dies of COVID 19». *International Business Times* **(engelsk)**. 14. mars 2020.
3. ↑  «Iranian Gen. Shabani dies from coronavirus». *Anadolu Agency*. 14. mars 2020.
4. ↑  «سردار ناصر شعبانی درگذشت». *Tasnim News* **(persisk)**. 14. mars 2020.
5. ↑  «Top Iranian general Shabani dies of Covid-19». *NST Online* **(engelsk)**. 14. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Bell Boeing V-22 Osprey** er et amerikansk militært luftfartøy med en 12-meter tiltrotor på hver vinge. Luftfartøyet kan ta av og lande vertikalt (VTOL) eller på en kort rullebane (STOL) som et helikopter, og fly som et vanlig propellfly når det er kommet i luften.

Det amerikanske marinekorpset er den forsvarsgrenen som har ansvaret for utviklingen av luftfartøyet. Korpsets versjon, MV-22, er et taktisk transportfartøy for tropper, utstyr og forsyninger i stand til å operere fra skip. Den amerikanske marinens versjon, HV-22A, bygges for søk og redning i strid, innsettelse og uthenting av spesialstyrker og logistikkstøtte til flåten. Den tredje versjonen, CV-22, brukes av det amerikanske luftforsvaret for spesialoperasjoner og søk og redning i strid.

LV-22 Osprey kan erstatte funksjonen til marinekorpsets CH-46E og CH-53D helikoptre, samt flere spesialversjoner av H-53, H-47, Sikorsky HH-60 Pave Hawk og C-130. Men selv om det allerede er i operativ bruk i Irak, er det betydelig politisk tvil om dets videre skjebne. Programmet er flere ganger lagt på is etter alvorlige ulykker og etter at kostnadsrammene er sprengt.

Det engelske ordet *osprey* betyr vanligvis «fiskeørn».

Ulykken i Gråtådalen
--------------------

18. mars 2022 ble et amerikansk fly av denne typen funnet styrtet i Gråtådalen i Nordland. Flyet var stasjonert i Bodø for å delta i NATO-øvelsen Cold Response og var på vei tilbake til Bodø fra Sandnessjøen da det styrtet. De fire om bord mistet livet.

Bildegalleri
------------

* 
* 
* V-22 Osprey i overgang mellom vertikal og horisontal flukt Foto: James HaseltineV-22 Osprey i overgang mellom vertikal og horisontal flukt Foto: James Haseltine
* 
* 
* Osprey i horisontal flukt sett forfraOsprey i horisontal flukt sett forfra
* ProfiltegningerProfiltegninger

Referanser
----------

1. ↑  «Amerikansk Nato-fly styrtet i fjellet i Nordland». VG. 18. mars 2022. Besøkt 18. mars 2022.
2. ↑  NRK (24. mars 2022). «Flyet var ikke på militært oppdrag». *NRK*. Besøkt 24. mars 2022.

Kilder
------

* Boeing: V-22 Osprey Besøkt 18. juli 2015
* CombatAircraft.com: Boeing V-22 Osprey Besøkt 18. juli 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bell-Boeing V-22 Osprey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) V-22 Osprey – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Bell Aircraft Corporation / Bell Helicopter |
| --- |
| **Jagerfly** | 
* YFM-1
* P-39
* P-59
* P-63
* XP-77
* XP-83

 |
| **Militære helikoptre** | 
* 207
* AH-1
* AH-1 (super)
* 309
* YAH-63
* H-13
* UH-1
* UH-1N
* UH-1Y
* TH-57
* OH-58
* TH-67
* ARH-70

 |
| **Sivile helikoptre** | 
* 47
* 204
* 205
* 206
* 210
* 212
* 214
* 214ST
* 222
* 230
* 400
* 407
* 412
* 417
* 427
* 429
* 430
* 440
* 525

 |
| **Eksperimentelle fartøy** | 
* X-1
* X-2
* X-5
* X-9
* X-14
* X-16
* X-22
* XV-3
* XV-15
* 201
* 533

 |
| **Tiltrotorer** | 
* V-22
* V-280
* BA609
* TR918
* QTR

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Nassau** er ei øy i Cookøyene i Sør-Stillehavet. Den hadde i 2011 en befolkning på 73. Nassau hører administrativt sammen med naboøya Pukapuka.

Geografi
--------

Kart over den administrative inndelingen av Cookøyene
Nassau har et areal på 1,3 km². Øya er nærmeste nabo til Pukapuka. Nassau ligger 48 nautiske mil fra Pukapuka og 673 nautiske mil fra Rarotonga.

Nassau er ei sandøy som er omgitt av et bredt korallrev. Den er den eneste av de nordlige Cookøyene som ikke har lagune. Sanddynene går opp i elleve meters høyde.

Historie
--------

Øya ble benyttet av folk fra Pukapuka, men var ikke permanent bebodd. Franskmannen Louis Coutance på skipet «Adèle» ble i 1803 den første europeer som fikk øye på øya. Han ga den navn etter skipet, men det ble ikke stående. Navnet Nassau ble gitt øya av kaptein John Sampson fra USA etter hvalfangstskuta han kom til øya med i 1835.

I 1876 ble øya kolonisert av amerikanere som plantet kokospalmer, bananplanter og andre avlinger. Storbritannia annekterte øya i 1892.

Fra 1916 til 1926 ble øya utleid til et selskap fra Samoa. Det ble da produsert kopra. Arbeidskraft ble hentet fra Gilbert- og Elliceøyene og Samoa. I 1945 ble øya kjøpt av Cookøyenes regjering som i 1951 solgte den til høvdingene på Pukapuka.

Samfunn
-------

Folketellingen i 2011 viste et innbyggertall på 73. Øya var lenge ubebodd, men i 1936 hadde den en befolkning på 18. Folketallet steg til 167 i 1966. Siden har det falt.

I likhet med på naboøya Pukapuka taler folket på Nassau pukapukansk, et språk som er i slekt med samoansk.

Nassau har ingen flystripe.

Referanser
----------

1. ↑  *Cook Islands 2011 Census of Population and Dwellings. Main Report*, s. 7.
2. 1 2 3  «Nassau Island», *Encyclopædia Britannica Online*. Lest 20. desember 2015.
3. 1 2 3  *Pukapuka Island Profile 2003*.
4. ↑  *Cook Islands 2011 Census of Population and Dwellings. Main Report*, s. 39.
5. ↑  «Pukapuka», *Ethnologue*. Lest 20. desember 2015.

Kilder
------

* *Cook Islands 2011 Census of Population and Dwellings. Main Report*, Statistics Office
* *Pukapuka Island Profile 2003*, Office of the Minister for Island Administration

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Nasser Al-Kharafi** (født 17. juni 1944 i Kuwait by, Kuwait, død 17. april 2011 i Kairo, Egypt) var en kuwaitisk forretningsmann og innehaver av bedriften *Kharafi & Sons*. Hans formue vokste blant annet på grunn av stigende aksjekurser på flere av hans driftsenheter, inkludert Mobile Telecommunications Co, National Bank of Kuwait og Americana, som er operatør av mange amerikanske fast food-kjeder. 

Hans eldre bror, Jassim, er ledende talsperson i det kuwaitiske parlamentet. Hans søster, Faiza, var rektor ved Universitetet i Kuwait. Nasser hadde byggekontrakter i mer enn 30 land over hele verden. I januar 2009 ble han knyttet til en involvering av overtakelsen av den britiske fotballklubben Liverpool FC. I 2011 ble han regnet som verdens 77. rikeste person på listen til Forbes Magazine.

Referanser
----------

1. ↑   www.arabtimesonline.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kuwait billionaire Nasser Al-Kharafi, 67, dies». Tradearabia.com. 17. april 2011. Besøkt 18. april 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
NSU Ro 80, IAA-Modell, Museum Autovision, Altlußheim, Tyskland
**NSU Ro 80** er en bilmodell fra den tyske bil- og motorsykkelprodusenten NSU, som ble produsert mellom 1967 og 1977. Modellen var svært avansert for sin tid, og var blant annet utstyrt med en to rotors Wankelmotor på 116 hk som drev forhjulene via en semiautomatisk girkasse, som fungerte ved hjelp av et innovativt vakuumsystem. Andre avanserte detaljer var skivebremser og uavhengig hjuloppheng på alle fire hjul samt servostyring. 

NSU Ro 80 ble kåret til Årets Bil i Europa i 1968 og ble dermed første tyske bil som fikk denne tittelen.

Dessverre fikk Ro 80 raskt et ufortjent rykte for å være lite driftssikker, ettersom wankelmotoren i startfasen hadde tetningsproblemer med de såkalte *apex*-pakningene, som sitter ytterst på rotoren og tetter mellom hvert enkelt forbrenningskammer. I de aller første årgangene ble disse laget i et matriale som raskt ble utslitt, og enkelte motorer måtte overhales før de hadde gått 50 000 kilometer. Allerede i 1970 var dette løst med at Apex pakningene ble laget i det titanbasertete matrialet ferrotic. Dessverre var det få som fikk dette med seg, og kombinert med bensinkrise og en økende etterspørsel etter små bensingjerrige biler endte produksjonen opp i 1977 med knappe 37 398 produserte eksemplar, gjenværende eksemplarer av NSU RO80 i god stand er i dag blitt ettertraktede klassikere.

NSU ble importert til Norge av Maskinhuset A/S. og i løpet av de ti årene bilen var i produksjon ble det solgt knapt 36 eksemplarer av RO80 her til lands.

I 1969 ble NSU fusjonert med Auto Union, og selskapet fikk nytt navn: Audi NSU Auto Union AG. Fra 1985 er det bare navnet Audi AG som videreføres. NSU (Audi) Motorenwerke i Neckarsulm produserte også bilene Porsche 924 og 944 derav navnet "Audi Porsche" Fabrikken produserer i dag følgende biler: Audi A4 Limousine, Audi A5 Cabriolet, Audi S5 Cabriolet, Audi A6 Limousine, Audi A6 Avant, Audi A6 allroad quattro, Audi S6 Limousine, Audi S6 Avant, Audi RS 6 Avant, Audi RS 6 Avant performance, Audi A7 Sportback, Audi S7 Sportback, Audi RS 7 Sportback performance, Audi A8, Audi A8 L, Audi S8, Audi R8 Coupé, Audi R8 Spyder.

NSU RO80 ble designet av Claus Luthe som var designsjef hos NSU,og senere hos BMW, RO80 ble ansett som svært moderne, og har vært presentert på en rekke utstillinger av moderne industridesign.
**Elisabeth Olin** (født 1740, død 1828) var en svensk operasanger og hovsångerska, og den første, innfødte operaprimadonna i Sverige. Hun var også komponist.

Elisabet Olin var et teaterbarn: Faren, Petter Lillström, var musiker, og moren, Elisabeth Söderman, tilhørte den første gruppen av svenske skuespillere som opptrådte på scenen i Bollhuset i Stockholm. Selv debuterte hun som barn i 1747, og etter at den svenske skuespillertroppen ble avskjediget i 1753, ble hun kjent som sanger i Stockholm. I 1768 ga hun også ut sin egen komposisjon. 

I 1773 spilte hun mot Carl Stenborg, sin elsker, i den berømte operaen *Thetis og Phelée*, som regnes som den første opera på svensk. Samme år grunnla kongen, Gustav III, den svenske nasjonalscenen, operaen. I 1782 blev hun innvalgt i det musikalske akademiet. 

Elisabet Olin var den nasjonale operaens primadonna fram till 1784, da hun tok avskjed. 

I 1760 giftet hun seg med den kongelige sekretæren Olin, og ett av hennes barn, Betty Olin eller Elisabeth Olin den yngre, ble også operasanger og turnerte 1793-1795 i Norge og Danmark.

Se også
-------

* Jeanette Fredrique Löf

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Svenskt biografiskt lexikon, «Elisabeth Olin», Svensk biografisk leksikon-ID 7707[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elisabeth Olin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** AllMusic
 |
**Jure Košir** (født 24. april 1972 i Mojstrana) er en tidligere slovensk alpinist.

Den første internasjonale triumfen kom under junior-VM 1991 i Hemsedal, der han gikk til topps i super-G. Senere spesialiserte han seg i storslalåm og fremfor alt slalåm. I 1993 vant han som første utøver for det uavhengige Slovenia et renn i verdenscupen. Under OL 1994 i Lillehammer fikk han bronse i slalåmrennet, slått av Thomas Stangassinger og Alberto Tomba. Han kom på tredjeplass sammenlagt i slalåmcupen i sesongen 1993/94.

Sesongen 1994/95 ble enda mer suksessrik. På grunn av den overlegne Alberto Tomba vant han ingen renn, men kom på andreplass i verdenscupen i storslalåm, og på tredjeplass i slalåmcupen samt i totalsammendraget.

De påfølgende sesongene oppnådde han ikke like gode resultater, men sesongen 1998/99 ble et nytt høydepunkt i karrieren. Da vant han to slalåmrenn, og kom på andreplass i slalåmcupen sammenlagt. Foran sesongen 2005/06 kunngjorde han at han la opp. I tillegg til tre verdenscupseire stod han totalt 20 ganger på seierspallen, 18 av dem i slalåm.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 20. desember 1993 | Madonna di Campiglio | Italia | Slalåm |
| 6. januar 1999 | Kranjska Gora | Slovenia | Slalåm |
| 24. januar 1999 | Kitzbühel | Østerrike | Slalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Jure Košir – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jure Košir – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jure Košir – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jure Košir – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Jure Košir – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Loyautéøyene
**Loyautéøyene** (fransk: *Îles Loyauté*, på norsk også *Lojalitetsøyene*) er en øygruppe i Melanesia i Stillehavet nordøst for Ny-Caledonia. De er en av de tre provinsene som utgjør territoriet Ny-Caledonia. Øyene har et samlet areal på 1 981 km². Provinsen hadde i 2014 18 297 innbyggere. De viktigste øyene i gruppen er Ouvéa, Maré og Lifou. I tillegg kommer de mindre øyene Tiga, Mouli og Faiava.

Loyautéøyene utgjør en del av økoregionen Ny-Caledonias regnskoger. Høyeste punkt er på Maré og når 138 meter over havet.

Befolkningen på Loyautéøyene er av blandet melanesisk og polynesisk opphav. Øyene ble i 1827 utforsket av Jules Dumont d'Urville. Frankrike tok øygruppen i besittelse i 1853 sammen med Ny-Caledonia.

Politikk og administrasjon
--------------------------

Loyautéøyene er en av tre provinser i Ny-Caledonia. Provinsforsamlingen for Loyautéøyene har sete i Wé på Lifou.

Det er tre kommuner i provinsen: Lifou (Lifou og Tiga), Maré og Ouvéa.

  

* Parti av MaréParti av Maré
* Lagunene på Ouvéa er en del av verdensarvenLagunene på Ouvéa er en del av verdensarven
* Tradisjonell bygning på LifouTradisjonell bygning på Lifou

Referanser
----------

1. ↑  Population, ménages et logement par commune, Institut de la Statistique et des Etudes Economique (ISEE).
2. ↑  «Un peu d'histoire» Arkivert 25. april 2012 hos Wayback Machine. Province des îles Loyauté.
3. ↑  *Chiffres clés des communes* Arkivert 11. august 2014 hos Wayback Machine. Insee. Lest 22. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* La province des îles Loyauté (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Elisabeth Kraakaas Rasmusson** (født 20. april 1954 i Oslo) er en norsk organisasjonsarbeider som siden 2013 har hatt stillingen som visedirektør i Verdens matvareprogram (WFP). Hun har også tidligere arbeidet i humanitær sektor, nasjonalt og internasjonalt, og var blant annet generalsekretær i Flyktninghjelpen.

Karriere
--------

I rollen som visedirektør i WFP har Rasmusson ansvar for organisasjonens partnerskapsaktiviteter med regjeringer, andre organisasjoner (inkludert de to andre FN-organisasjonene i Roma, FAO og IFAD) og privat sektor, samt WFP-kontorer i Beijing, Berlin, Brussel, København, London, Madrid, Paris, Seoul, Tokyo og Washington.[]

Før hun begynte i WFP var Rasmusson generalsekretær i Flyktninghjelpen. Rasmusson hadde ansvar for organisasjonens operasjoner i over 20 land.

Rasmusson ble i 2011 tildelt den franske Æreslegionen for sitt «utrettelige innsats for å fremme rettighetene til flyktninger og internt fordrevne og hennes dedikerte arbeid for den norske Flyktninghjelpen».[]

I sin karriere i humanitær sektor har hun blant annet vært FNs humanitære koordinator i Uganda og seniorrådgiver for FNs visenødhjelpskoordinator. Her har hun bidratt til en bedre forståelse av funksjonene til humanitære- og bosatte koordinatorer.[] Hun har arbeidet som feltkoordinator for FN i Angola; samarbeidskoordinator for ICRC i Colombia og nestleder for OSCEs misjon i Bosnia-Hercegovina.

Rasmusson er kvalifisert som Resident Coordinator / humanitær koordinator (HC) og er medlem av HC gruppen.[] Hun har vært styremedlem i Central Emergency Response Fund og i styret til DFIDs Humanitarian Emergency Response Review.

Rasmusson er utdannet i statsvitenskap, offentlig internasjonal rett og sosialantropologi ved Universitetet i Oslo. Hun er norsk statsborger.

Kilder
------

* "Med verden som arbeidsplass" Flyktninghjelpens nettside. 2008.
* "Eventyrlysten flyktningehjelper" Aftenposten. 23.02.08
* "Aldri hjelpeløs" Vårt Land. 11. juli 2009
* "Ti på topp i norsk bistand"[*død lenke*] Bistandsaktuelt. 06.11.08

Eksterne lenker
---------------

* Flyktninghjelpens hjemmeside
* Internal Displacement Monitoring Centre
* FNs Høykommissær for flyktninger
* Central Emergency Response Fund (CERF) Arkivert 12. oktober 2008 hos Wayback Machine.
* Elisabeth Rasmussons Biografi (WFP)

### Kronikker

* "Nærmer seg stupet" Kronikk om Afghanistan, Dagbladet. 07.07.08
* "Mennesker som deg og meg" Kronikk om beskyttelse av sivile, Perspektiv. 2009
* Et handlekraftig FN kronikk på nyemeninger.no om kritikk av FNs operasjon i Elfenbenskysten
* Nansen ikke bare norsk kronikk på nyemeninger.no i forbindelse med markering av Nansen 150 år[*død lenke*]
* "El Nino - et varsel om hva som kommer" Arkivert 16. desember 2015 hos Wayback Machine. - Bistandsaktuelt 11.12.2015
**Jan Fredrik Wiborg** (født 9. oktober 1944, død 21. juni 1994 i København) var en norsk sivilingeniør. Han tok eksamen som elektroingeniør ved Eidgenössische Technische Hochschule i Sveits i 1969 og videreutdannet seg senere i Norge, Sverige og USA. Wiborg fordypet seg innenfor flere fagfelt, men hovedsakelig spesialiserte han seg på systemsikkerhet og kvalitetssikring. Han arbeidet for en rekke norske og internasjonale selskaper, bl.a. Veritas-gruppen, Geco og Agip.[]

På begynnelsen av 1990-tallet fikk Wiborg i oppdrag å kvalitetssikre siktmålingene som Meteorologisk institutt hadde gjort på Hurum i forbindelse med lokaliseringen av den nye storflyplassen på Østlandet. Han kom til at målingene var feil og arbeidet i flere år med å overbevise Stortinget om at beslutningen om å legge flyplassen på Gardermoen var tatt på feil premisser.[]

Wiborg ble funnet død i København 21. juni 1994 nedenfor vinduet til sitt hotellrom, som var knust. Dansk politi etterforsket aldri dødsfallet som mistenkelig, men slo fast at han hadde blitt drevet til selvmord. En stortingsoppnevnt kommisjon (Smith-kommisjonen) støttet senere denne konklusjonen.

Stortingsrepresentant Hallgrim Berg har i 1996 hevdet at Wiborg ikke begikk selvmord, men ble drept, og det samme har forfatter Knut Lindh i 2014.

Wiborg-saken
------------

Utdypende artikkel: Wiborg-saken

Wiborg-saken oppsto på 1990-tallet da Jan Fredrik Wiborg mente å kunne bevise at Stortinget ble ført bak lyset da det omgjorde sitt vedtak om å bygge Østlandets nye storflyplass på Hurum og i stedet valgte Gardermoen.[]

Wiborg mente at siktmålingene som Meteorologisk institutt foretok på Hurum var manipulert til Gardermoens fordel.

Referanser
----------

1. ↑  Rapport vedr. dødsfald, Politikreds nr. 2, Ordenspolitiet, Fredriksberg, 26.7.1994.
2. ↑
3. ↑  Rapport til Stortinget fra kommisjonen som ble nedsatt av Stortinget for å foreta en bred gjennomgang av utredning, planlegging, prosjektering og utbygging av ny hovedflyplass for Østlandet og Gardermobanen. (Rapport avgitt til Stortingets presidentskap 1.3.2001 og tilleggsrapport avgitt til Stortingets presidentskap 4.4.2001.)
4. 1 2

Litteratur
----------

* Knut Lindh (2014). *Hvem drepte Jan Wiborg?*. Kagge forlag. ISBN 9788248915218.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
*Se også Disney-figuren Mikro-Midas*
**Mikromidas** er et progressivt rockband fra Norge dannet i 1995. 

Besetningen består av Atle Bye (bass, sang), Halvard Jakobsen (gitar og sang), Ståle Roar Leirtrø (gitar og sang), Øystein Larsen (hammondorgel, mellotron, piano og sang) og Rune Forselv (trommer). Jon Christian Lie i Tarkus Magazine beskriver musikken som «en form for progressiv rock med vekt på gitar, orgel og brede lag av Mellotron». Gruppa synger på norsk og har gitt ut to plater på det franske selskapet Musea som spesialiserer seg på progressiv rock. I 2014 kom platen "Tre ut av tiden" ut på Pancromatic Records. Dette er en vinyl-LP med innspillinger fra perioden 2001-2006.

Diskografi
----------

CD
* 2001: *Brennende Drømmer*
* 2005: *Faunus*
* 2014: *Tre ut av tiden! (kun vinyl-LP)*

Annet
* 2002: *"Våkenatt" - på cd´en "Norske band i hus og hytte" i norske* Tarkus Magazine no. 21
* 2006: *Higher And Higher - A Tribute To The Moody Blues*

Referanser
----------

1. ↑  Tarkus nr 20; mars 2002. Side 24

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mikromidas på Discogs Rediger på Wikidata
* Muséa Records' nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
**Merete Lien** (født 20. april 1952 i Bergen) er en norsk forfatter. Hun er mest kjent for romanserien *Rosehagen*, som ved utgangen av 2011 har utkommet i 38 bind. Hun har tidligere skrevet blant annet serien *Barn av stormen* (36 bind totalt).

Lien er født i Bergen og er utdannet cand. philol. med historie hovedfag ved UiB. Hun flyttet til Kragerø og underviste i flere år ved Kragerø vgs til hun gikk over til å skrive noveller og romaner på heltid. I 2015 flyttet hun tilbake til Bergen. Handlingen i bokserien *Rosehagen* er lagt til disse to byene. 

Merete Lien debuterte i 1996 med romanen *Bak mørket*, etterfulgt av *Vinterlys* og *Kongens bror*. Romanserien *Barn av stormen* utkom i 2000 og var hennes debut som serieforfatter.

Bibliografi
-----------

* *Bak mørket*, roman, Solum (1996)
* *Vinterlys*, roman, Solum (1998)
* *Kongens bror*, roman, Cappelen Damm (2003)

Roman-serier
* *Barn av stormen*, romanserie, Cappelen Damm ( (2000-2006)
* *Rosehagen* , romanserie, Cappelen Damm (2006-2016)

Referanser
----------

1. ↑  70 års omtale i Aftenposten 20. april 2022

Kilder
------

* Presentasjon av Merete Lien i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Forlagets side om romanserien Rosehagen[*død lenke*]
* 

* (no) Publikasjoner av Merete Lien i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Jagir** var i Mogulriket og i kolonitidens India en ordning for forlening av inntektene fra jordbruksland. Den som innehadde en slik rett ble kalt **jagirdar**. Retten til å oppkreve ble gitt av en hersker, enten for en bestemt periode eller som en arvelig rettighet og kunne da utvikle seg til i praksis å bli et arvelig gods. En *jagirdar* skyldte sin herre lojalitet.

Jagir omfattet retten til å kreve avgifter fra jordbruksland i et område, vanligvis mot at den som fikk rettigheten også administrerte det, stilte soldater eller gjorde andre tjenester. Også området der retten gjelder kan kalles *jagir*.

Det var store regionale forskjeller i måten jagirsystemet var utformet på. I Hyderabad var 40 % av jorden len der inntektene gikk til jagirdarene og systemet ble bevart så lenge staten eksisterte. I Baroda mistet jagirdarene sin makt. I Britisk India utviklet jagirdarenes stilling seg til å bli tilnærmet lik den zamindarene hadde.

Jagirdarene var ofte å regne som godseiere, som sammen med adelige og andre stormenn, utgjorde en maktfaktor. Enkelte jagirdarer ble av britene anerkjent som herskere og godsene ble til fyrstestater, slik som i tilfellet med Chhatarpur, der herskeren ble anerkjent som raja ved en traktat med britene i 1806. 

Jagirsystemet ledet til misnøye fra flere hold. For fyrstene var det et system av mellommenn som holdt statsinntektene nede. I flere fyrstestater ble systemet derfor forsøkt eliminert ved modernisering av skattesystemet. Blant bønder og landarbeidere, som ønsker tryggere levekår, var det også ønske om å nedre systemet. Kongresspartiet ønsket jordreform til fordel for bøndene som drev jorden.

Referanser
----------

1. ↑  Ivor Lewis: *Sahibs, nabobs, and boxwallahs. A dictionary of the words of Anglo-India*, Delhi: Oxford India Paperbacks, 1997, s. 133.
2. ↑  David Ludden: *Agrarian History of South Asia*, Cambridge: Cambridge University Press, 1999, s. 127.
3. ↑  Barbara N. Ramusack: *The Indian princes and their states*, (The New Cambridge History of India, III:6), Cambridge: Cambridge University Press, 2004, s. 229.
Mark IV mikropunkt-kamera
NSA-bilde av mikropunkt filmet inne etiketten av en konvolutt. Konvolutten ble sendt av tyske spioner i Mexico City til Lisboa under andre Verdenskrig (1939-45), men ble fanget opp av alliert etterretning.
Et **mikropunkt** er tekst eller et bilde som er vesentlig redusert i størrelse for å hindre påvisning av utilsiktede mottakere. Mikropunkt er normalt kuleformet, og rundt en millimeter i diameter, men kan være laget i forskjellige former og størrelser Det er laget av ulike materialer som polyester eller metall. Navnet kommer fra det faktum at mikropunkt har ofte vært på størrelse og form som et typografisk punktum, for eksempel prikken over bokstavene i eller j.

Historie
--------

I 1870 under den Fransk-Prøyssiske Krig, var Paris under beleiring, og meldinger ble sendt med brevdue. Fotograf René Dagron brukte en foto-krympende teknikk for å tillate hver due å bære et høyt volum av meldinger, fordi duer har en begrenset nyttelast kapasitet.

I Tyskland etter at Berlin-Muren ble reist, ble det brukt spesielle kameraer til å generere mikropunkt som så ble koblet til bokstaver og sendt via vanlig post. Disse mikropunkt gikk ofte ubemerket forbi kontrollen av inspektører, og informasjon kunne leses av mottakeren ved hjelp av et mikroskop.

Referanser
----------

1. ↑  Kipper, Gregory. *Investigator's Guide to Steganography*. Boca Raton: Auerbach Publications, 2003.

Litteratur
----------

* Klaus Schmeh: *Versteckte Botschaften; Die faszinierende Geschichte der Steganografie*. Heise, Hannover 2009, ISBN 978-3-936931-54-9.
* Janusz Piekalkiewicz: *Weltgeschichte der Spionage.* Augsburg 1993, ISBN 3-89350-568-7, S. 518.
Eksempel på en DNA mikromatrise fra Affymetrix.
**Mikromatrise** (engelsk *micro array*) er en medisinsk metode for å undersøke biologisk materiale.

Man bruker en plate med et kjent mønster kodet som en stor todimensjonal rutenett eller gitter (*mikromatrisen*). Det biologiske materialet (oftest en vevsprøve) plasseres på platen og man måler hvor mye av vevsprøven som binder seg til mønsteret.

I en DNA-mikromatrise koder man gjerne tusenvis av kjente gener i dette mønsteret, for eksempel kjente kreftgener. I en og samme test får man dermed undersøkt prøven for alle disse kreftmønstrene.

Metoden ble allment kjent i 1983 da taiwaneseren Tse Wen Chang (født 1947) publiserte en artikkel der mikromatrisen brukes for å undersøke antistoffer. I Norge har blant andre Anne-Lise Børresen-Dale (født 1946) brukt mikromatrisene i sin forskning på brystkreft.

Forskjellige typer mikromatriser inkluderer:

* DNA mikromatrise
* Proteinmatriser
* Vevsmatriser
* Cellematriser
* Antistoffmatriser
* Karbohydratmatriser (Glykomatriser)

Referanser
----------

1. ↑  Mikromatrise i Store Medisinske Leksikon.
2. ↑  Tse-Wen Chang, TW (1983). «Binding of cells to matrixes of distinct antibodies coated on solid surface». *Journal of Immunological Methods*. 65 (1–2): 217–23. PMID 6606681. doi:10.1016/0022-1759(83)90318-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
**Andrew John Ridgeley** (født 26. januar 1963) er en britisk popsanger, gitarist og miljøaktivist. Tidlig på 1980-tallet dannet han, sammen med George Michael, popduoen Wham!.

Tidlig liv
----------

Ridgeley ble født i Windlesham i Surrey. Foreldrene hans er Jennipher og Albert Ridgeley. Moren var britisk og faren egyptisk-italiensk.[] Han vokste opp i Bushey i Hertfordshire og gikk på Bushey Meads School. Da George Michael ble tatt opp på skolen, meldte Ridgeley seg frivillig som fadder.[] Etter år med å spille i ulike grupper, dannet Michael og Ridgeley Wham! De prøvde seg deretter på flere fremstøt mot ulike plateselskap. De signerte etterhvert kontrakt med Innervision Records.

Etter Wham
----------

I årene som har gått etter at Andrew Ridgeley og George Michael skilte lag, har Ridgeley hatt en karriere som solomusiker. Ellers er det naturvernet som for en stor del har opptatt ham, og han har vært arrangør av flere veldedighetskonserter til fremme av natur og miljøvern.[]

Årsaken til det store engasjementet for miljøsaken ligger i at han og broren Paul ble syke etter å ha surfet langs en strand i England.[]

Privatlivet lever Ridgeley sammen med Keren Woodward, kjent fra gruppen Bananarama. Ridgeley er en lidenskapelig golfspiller.[]

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 479358, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrew Ridgeley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Andrew Ridgeley på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Ridgeley hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Andrew Ridgeley på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Ridgeley på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Ridgeley på AllMusic Rediger på Wikidata
* Andrew Ridgeley på Twitter Rediger på Wikidata

* Andrew Ridgeley på Facebook Rediger på Wikidata

* Andrew Ridgeley på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Altertavlen i Trinitatis kirke. Den ble stilt opp i 1731 og er et omfattende barokkstykke i arkitektonisk oppbygging og er prydet med frifigurer. Foto: Ib Rasmussen 
**Johan Frederik Ehbisch** (født ca. 1672 i København, død 6. mai 1748) var en dansk billedhugger. 

Det er lite man vet om Ebischs utdannelse og bakgrunn, men det har blitt ansett som sannsynlig at han har vært elev av Christian Nerger ettersom han videreutviklet Nergers barokkstil. Fra begynnelsen av 1700-tallet var han i arbeid hos Frederik IV og ble kongelig hoffbilledhugger rundt 1719. Han arbeidet bl.a. i eketre, stukk og marmor. 

Ved hoffet har han vært med på mange istandsettelser av forskjellige bygg og han utførte utallige inventarer til kirker og kapeller, særlig etter den store bybrannen i København i 1728. En del av arbeidene ble publisert i Laurids de Thurahs *Den Danske Vitruvius*. 

Ehbisch utførte blant annet alter og prekestol til Trinitatis kirke i København i 1729–31 og alter, prekestol, kongestol og døpefont til Fredensborg slottskirke. 

Altertavlen i Trøgstad kirke er tilskrevet Ehbisch og utført i København i 1714.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, oppført som Friederich Ehbisch, Kunstindeks Danmark kunstner ID 6483, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00057865, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) Johan Frederik Ehbisch på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark
 |

Portal: Danmark
**Lovozero rajon** er en rajon (administrativt distrikt) i Murmansk oblast i Russland. Kommunen har 13 915 innbyggere, og arealet er 52 978,4 kvadratkilometer. Bosetningen er fordelt på to tettsteder, Lovozero og Revda. Kommunen har fått navnet sitt fra innsjøen Lovozero, *Lujavvr* på kildinsamisk. Ca. 4000 mennesker bor i Lovozero.

Lovozero ligger 200 km fra Murmansk og 85 km fra Olenegorsk.

De fleste samene i Russland bor i Lovozero, etter at den sovjetiske sentraliseringspolitikken på slutten av 1950-tallet samlet de fleste av dem fra Kolahalvøya og hit. I tillegg bor det komier og nenetsere der, etterkommerer av komier og nenetsere som kom over Kvitsjøen på slutten av 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1 (*Resultater fra den all-russiske folketellingen i 2010, bind 1*)» **(russisk)**. Rosstat. 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lovozersky District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Russland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lovprisning** er i religiøs forstand en følelsesladet opphøyelse av Gud, som oftest som uttrykk for takknemlighet for livet eller tilværelsen. Andre ganger kan lovprisning være bundet til situasjonsbestemte emner som helse og velstand.

I engelsktalende land brukes ordet "praise" i hverdagen, det betyr å komme med positive tilbakemeldinger vedrørende en person, handling eller tanke, enten offentlig eller privat. Pris er oftest det motsatte av kritikk. 

Lovprisning er en integrert del av mange religioner, for eksempel kristendom og islam, som mener at Gud er et høyere vesen som er verd å prise. Salmenes bok i Bibelen er en samling av hymner og poesi, og mange av versene priser Yahweh. I kristendom får ordet en litt annen betydning og forstås som et påbud om enten å beskrive Gud eller å gi et vitnesbyrd over hva Gud har utrettet.

Himmelsk lovprisning
--------------------

Eksempel på himmelsk lovprisning i Åpenbaringen 5:

"Og jeg så, og jeg hørte lyden av mange engler omkring tronen og de fire skapningene og de eldste – det var myriader på myriader og tusener på tusener. De ropte med høy røst:

Verdig er Lammet som ble slaktet,
verdig til å få all makt og rikdom, visdom og styrke,
ære og pris og takk.

Og hver skapning i himmelen og på jorden og under jorden og på havet, ja, alt som finnes i dem, hørte jeg si:
Ham som sitter på tronen, ham og Lammet
være takk og ære, pris og makt
i all evighet.
De fire skapningene svarte: «Amen.» Og de eldste kastet seg ned og tilba."
**Johan Fredrik Krohn** også kjent som Fredrik Krohn (født 5. desember 1835 eller 1836 i Christiania, død 18. februar 1890 på Hønefoss) var en norsk redaktør, boktrykker og politiker. Han gikk i boktrykkerlære hos Christian Schibsted i Christiania.

Han var ordfører i Hønefoss 1879-1885 og varaordfører da han døde. Han var folikskommissær og hadde mange andre verv. Midt på 1880-tallet var sterk motsetning mellom partiene Høyre og Venstre på Hønefoss, og Krohn ble i desember 1884 i et jevnt valg forbigått av venstremannen Prydz og ikke gjenvalgt som ordfører.

Han tok i 1859 over *Ringeriges Ugeblad* (nå *Ringerikes Blad*) som faren Johan Jørgen Krohn hadde etablert 17. januar 1845. Han var redaktør for avisen i 31 år og ga den ut to ganger i uken. Han gikk opp fra formatet 19,5x20,5 cm til 20 x 32 cm. Krohn drev også leiebibliotek av "nye og eldre verk" (omkring 2000 bind hadde han i samlingen), og han solgte skolebøker, annen litteratur, papir, blekk og andre skrivesaker. Utover på 1870-tallet begynte han som redaktør å gi uttrykk for en konservativ politisk linje. Redaktør Krohn gikk på 1880-tallet inn for «Ringerikslinjen», en direkte jernbaneforbindelse mellom Sandvika over Ringerike til Hønefoss, som første ledd i anlegg av Bergensbane gjennom Hallingdal. På 1870-1880-tallet ble Krohn regnet som Hønefoss' fremste mann. Han var gift med Antonie Owren datter av Ole Anton Owren, fogd for Ringerike. Krohn fikk begravelse på byens bekostning. Sønnen Ivar Trygve Krohn ble professor og rektor på Tannlegehøyskolen.

Referanser
----------

1. 1 2  Røste, Oddvar (1995). *En varde i distriktet: Ringerikes blad 150 år*. Hønefoss: Ringerikes blad.
2. 1 2 3  «Johan Fredrik Krohn (minneord)». *Ringerikes Blad*. 21. februar 1890. s. 1.
3. ↑  Holst, R. Sommerfelt (1931). *Slekten Krohn fra Kronborg og Ringerike*. Oslo: (Cammermeyers bogh.).
4. 1 2  Borgen, Per Otto (2000). *Ringerike: by- og bygdeleksikon*. Drammen: Forlaget for by- og bygdehistorie. ISBN 8291649065.
5. ↑  Ropeid, Andreas (1965). *Hønefoss*. [Hønefoss]: Hønefoss kommune.
6. ↑  *Hønefoss: byens historie*. [Hønefoss]: Hønefoss kommune. 1915.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Spydeberg kirke (innviet 1844) Foto: Øyvind Holmstad 
**Johan Fredrich Lühr** (født 1812 i Lüneburg, død 1879) var en tyskfødt murmester og arkitekt som virket i Norge.

Lühr var fra Lüneburg (ca. 5 mil fra Hamburg) og kom til Christiania rundt 1840. Han skal visstnok ha deltatt i byggingen av Slottet. Best kjent er han for et par kirker i Østfold samt det gamle rådhuset i Tønsberg, og han tegnet flere bygårder i Christiania, hvorav enkelte er revet. Ellers var han ansvarlig for å oppføre en rekke bygninger som andre hadde tegnet. Han var medlem av byggekomiteen for Stortinget fra 1858.

J.F. Lühr var far til Waldemar F. Lühr og stod for enkelte arbeids- og detaljtegninger samt oppføring av det som nå er Fredrikstad domkirke, som sønnen tegnet.

Verker i utvalg
---------------

* Spydeberg kirke (1842–44)
* Glemmen nye kirke (1853, utvidet til korskirke av Henrik Thrap-Meyer 1887–88, brant 1944, siden gjenoppført etter tegninger av Arnstein Arneberg)
* Tønsberg gamle rådhus (1865–67)

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arc!

Kilder
------

* Arc!
* Norsk kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Johan Fredrik Jakobsen Aaros**, kjent som **Fredrik Aaros** (født 11. januar 1911, død 12. august 1943) var en norsk telegrafist og motstandsmann.

Han var utdannet telegrafist og hadde fullført styrmanns- og skipperskole. Aaros oppholdt seg i Norge under angrepet på Norge 9. april 1940 I mai samme år seilte han med seilbåten «Lady Nancy» til England, der han tilsluttet seg Den kongelige norske marine. Aaros deltok i flere eskorteoppdrag ombord i jageren «Mansfield». I juni 1941 ble han medlem av Kompani Linge. Der ble Aaros trenet til å drive spionasje. I Norge hjalp han norske flyktninger å komme over til England eller til Sverige. Han krysset Nordsjøen med Shetlandsgjengen til Ålesund-distriktet med oppdrag som instruktør for lokale telegrafister.

I februar 1942 fikk Aaros i oppdrag å avløse Linge-karen Odd Starheim som telegrafist på Helle i Flekkefjord. Shetlandsskøyta måtte imidlertid gjøre vendereis på grunn av omfattende havis og heftige angrep fra tyske fly.

Vinteren 1943 deltok Aaros i Operasjon Carhampton som telegrafist. Opereasjonen viste seg å være en av de mest krevende operasjonene for Kompani Linge. Operasjonen gikk ut på å kapre noen tyske båter og føre dem over til Storbritannia. Etter at operasjonen var over, fikk Aaros og Tor Hugo van der Hagen i oppdrag å videreføre senderen i Kvås. Senderen ble lokalisert til ei hytte på Rudjordsheia, og oppdraget var å melde fra om skipstrafikk som passerte Lista og om ubåter i Farsund by. 12. august ble Aaros og van der Hagen overrumplet av Gestapo. Van der Hagen klarte å flykte, mens Aaros tok sitt eget liv for å unngå å bli arrestert.

Ettermæle
---------

For sin krigsinnsats ble Aaros tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren post mortem.

Dokumentarboka *«Dø, om så det gjelder! : Linge-telegrafist Fredrik Aaros»* av forfatteren Magne Haugland ble utgitt i 2019 og handler om Aaros' dramatiske liv og virke.

Stortingsrepresentant Hans Fredrik Grøvan avduket et bronserelieff av Aaros på Årosstranda i Søgne i Kristiansand, preget av kunstneren Erik Pirolt, 12. august 2020.

Referanser
----------

1. 1 2  «Johan Fredrik Åros». VG spesial/ Våre falne. Besøkt 24.08.2020.
2. 1 2  Haugland, Magne (2019). *Dø, om så det gjelder! : Linge-telegrafist Fredrik Aaros*. Søgne: Dokumentarbok!Forlaget. ISBN 9788269158908.
3. ↑  «Krigshelten Aaros». *Egde* (2, 2013): 16.
4. ↑  kulturrådgiver Magne Haugland (7. august 2020). «Avduking og minnearrangement for krigshelten Fredrik Aaros». n247.no. Arkivert fra originalen 10. august 2020. Besøkt 23. august 2020.
5. 1 2  «Johan Fredrik Jakobsen Aaros». Krigsseilerregisteret. Besøkt 24. august 2020.
6. ↑  *Erik Gjems-Onstad*: *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 196. ISBN 8250421906.
7. ↑  «Krigshelten Aaros minnes». Kristiansand kommune. 10. august 2020. Arkivert fra originalen 21. september 2020. Besøkt 23. august 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Gerhard Buchwald** (født 15. februar 1920, død 19. juli 2009) var en tysk lege som er mest kjent for sin motstand mot vaksiner.

Buchwald startet sine medisinstudier etter andre verdenskrig og tok doktorgrad ved Universitetet i Hamburg. Han begynte sin legepraksis i det Øst-Tyskland, blant annet som overlege ved et tuberkulosesykehus. I 1954 flyktet han til Vest-Tyskland hvor han praktiserte frem til han pensjonerte seg i 1990.

Allerede på 1960-tallet bekjentgjorde Buchwald sin skepsis mot vaksiner, og i 1975 publiserte han et brev hvor han mente at koppervaksinen gjorde mer skade enn nytte. Dette var på et tidspunkt der sykdommen fortsatt tok millioner av menneskeliv, men et effektivt vaksineprogram gjorde at sykdommen ble regnet som utryddet i 1980 av Verdens helseorganisasjon. Dette fikk likevel ikke Buchwald til å endre syn på vaksiner, og han fortsatte å engasjere seg i vaksinespørsmålet også etter at han var pensjonert. Han mente blant annet at økningen i vold og kriminalitet er en konsekvens av et økende antall vaksiner. Han har også uttalt at vaksiner dreper dobbelt så mange som aids og at Downs syndrom skyldes vaksinering.

Referanser
----------

1. ↑  Letter: Smallpox vaccination: more harm than benefit PubMed
2. ↑  Anita Petek-Dimmer. *Rund ums Impfen.* AEGIS Verlag 2004 G. Buchwald. s.177
3. ↑  Vaccination World Chiropractic Today

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE
 |