recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kommunistisk Parti i Danmark** (KPiD) er et dansk kommunistisk parti. Partiet ble grunnlagt i 1993, med bakgrunn i organisasjonen *Kommunistisk Forum*, som hadde brutt med Danmarks Kommunistiske Parti (DKP) i protest mot partiets selvkritikk i kjølvannet av omveltningene i Øst-Europa i 1989 og opprettelsen av Enhedslisten, der DKP var en av grunnleggerne.

Politisk fører partiet videre de politiske linjene som dominerte den Moskva-orienterte delen av den kommunistiske verdensbevegelsen før Mikhail Gorbatsjov, og omtales derfor ofte som *bresjnevistisk*. Fra midten av 1990-tallet deltok partiet i samlingsforhandlinger med DKP, Fælles Kurs og Danmarks Kommunistiske Parti/Marxister-Leninister (DKP/ML). I 2005, da kun DKP/ML var igjen av forhandlingspartnerne, valgte partiet imidlertid å legge dette på is. I kjølvannet av dette brøt en gruppe ut og startet *Kommunistisk Samling*, som i 2006 gikk inn i det nystiftede Kommunistisk Parti.

Partiet legger mye arbeid inn i kampen mot EU, og har også en viss innflytelse i venstreopposisjonen i fagbevegelsen. De er også blant drivkreftene i solidaritetsarbeidet med land som Nord-Korea og Cuba. Partiet stiller til valg, men har hatt svært begrenset suksess med dette. Det gir også ut avisa *Kommunist* med 14 dagers mellomrom og driver bokkafeen *Ny Tid* i København.

Partiformann er Betty Frydensbjerg Carlsson

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
| Slaget ved Lisaine |
| --- |
| Konflikt: Den fransk-prøyssiske krig |
| Fra slaget ved Lisaine |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15. til 17. januar 1871 |
| Sted | Langs elven Lisaine ved byen Belfort i Frankrike |
| Resultat | Tysk seier |

 |
| Stridende parter |
| Preussen Preussen | Frankrikes flagg Den tredje franske republikk |
| Kommandanter og ledere |
| Preussen August von Werder | Frankrikes flagg Charles Denis Bourbaki |
| Styrker |
| 37 300 - 52 000 | ca 150 000 |
| Tap |
| 1 847 soldater81 offiserer | 6 000 - 8 000 87 000 overga seg til sveitsiske myndigheter |

**Slaget ved Lisaine** (fransk: *Bataille d'Héricourt*) ble utkjempet mellom 15. til 17. januar 1871 mellom prøyssiske og franske ved byen Belfort langs elven Lisaine under den fransk-prøyssiske krig. 

De franske styrkene var under ledelse av Charles Denis Bourbaki som forsøkte å komme beleiringen av Belfort til unnsetning. Tidlig om morgenen angrep franskmennene med en langt dårligere bevæpning de prøyssiske styrkene, mens disse, under ledelse av August von Werder forberedte seg på å stanse den franske framrykkingen. De ytterste prøyssiske postene falt tidlig, men prøysserne lyktes i å tvinge franskmennene tilbake. 

Disse ble deretter angrepet i sin venstre fløy av en nydannet armé (2. og 7. korps) under Edwin von Manteuffel som kom fra Troyes og Auxerre, og den franske styrken på 87 000 soldater og 12 000 hester ble i dagene 1.-3. februar trengt inn på sveitsisk område ved Verrières, hvor de ble avvæpnet av sveitsiske myndigheter. 

Avvæpning av de franske styrkene i Sveits

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | HDS
 |
Institut de France i Paris hvor vitenskapsakademiet holder hus
**Det franske vitenskapsakademi** (fransk: *Académie des sciences* eller *l’Académie royale des sciences* da det ble grunnlagt) er et fransk vitenskapelig akademi som ble etablert den 22. desember 1666 av kong Ludvig XIV («Solkongen») etter forslag fra statsmannen og finansministeren Jean-Baptiste Colbert for å oppmuntre og beskytte ånden i fransk vitenskapelig forskning. Det var i forkant av den vitenskapelige utviklingen i Europa på 1600- og 1700-tallet, og er et av de eldste vitenskapsakademiene. Blant pådriverne var den franske fysikeren Edme Mariotte, som gjorde en uavhengig oppdagelse av Boyles lov («loven om konstant temperatur»), som derfor har blitt kalt Mariottes lov i Frankrike.

Det franske vitenskapsakademi er ett av de fem akademiene under paraplyorganisationen Institut de France. Medlemmene av akademiet velges på livstid. Per 2020-tallet er det 150 fullverdige medlemmer, 300 tilsvarende medlemmer og 120 utenlandske tilknyttede medlemmer. De er delt inn i to vitenskapelige grupper: matematiske og fysiske vitenskaper og deres applikasjoner, og kjemiske, biologiske, geologiske og medisinske vitenskaper og deres applikasjoner. Akademiet har for tiden fem oppdrag som det forfølger. Disse er å oppmuntre det vitenskapelige livet, fremme undervisning i vitenskap, overføre kunnskap mellom vitenskapelige miljøer, fremme internasjonalt samarbeid og sikre en dobbel rolle som ekspertise og råd.

Referanser
----------

1. ↑  D'Alembert, Jean Le Rond (2007): *The Encyclopedia of Diderot & d'Alembert Collaborative Translation Project*. Michigan Publishing, University of Michigan Library, Ann Arbor; s. 54–55.
2. ↑  Beckman, Olof: «Edmé Mariotte», *Nationalencyklopedin*. Bokförlaget Bra böcker AB, Höganäs
3. ↑   «Les Académies», *Institut de France*
4. ↑   «Five basic missions in the Academy's remit», *Academie-sciences.fr*

Litteratur
----------

* Crosland, Maurice P. (1992): *Science Under Control: The French Academy of Sciences, 1795–1914*, Cambridge University Press, ISBN 0-521-52475-X
* Stroup, Alice (1987): *Royal Funding of the Parisian Académie Royale Des Sciences During the 1690s*, DIANE Publishing, ISBN 0-87169-774-2
* Sturdy, David J. (1995): *Science and Social Status: The Members of the Academie Des Sciences 1666–1750*, Boydell & Brewer, ISBN 0-85115-395-X

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Académie des sciences (France) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alfabetisk liste over akademiets medlemmer (med korte portretter)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Et salongbord ved en sofa og en stol.
Et **salongbord** eller **sofabord** er et lavt bord laget for plasseres i en sittegruppe, ofte med sofaer eller lenestoler, og kan brukes til å sette fra seg drikke og snacks, bærbar datamaskin, blader, bøker (f.eks. sofabordbøker), dekorative gjenstander og andre små gjenstander. Noen salongbord har skuffer og hyller for oppbevaring. 

Salongbord er vanligvis så lave at de som sitter i sofaen ikke kan sitte med knærne under border. En mulig årsak til at salongbord er lave er at det gjør det mulig å se TV uten at gjenstander kommer i veien av synslinjen.[]

Salongbord med ekstra plass for oppbevaring på undersiden er en type kombinasjonsmøbel. Disse er typisk utformet enten i form av skuffer på undersiden, eller at selve bordplaten enten kan vippes opp eller dras av (som man ville gjort med en uttrekkbar hylle).

Se også
-------

* TV-benk
* Spisebord
* Kiste
* Nattbord

Referanser
----------

1. ↑  Edward T Joy, *The Country Life book of English Furniture*, Pub: Hamlyn.
2. ↑  Max Robinson, *Going for a Song: English Furniture*, Pub: BBC.
3. ↑  R.W. Symonds & B.B. Whineray, *Victorian Furniture*, Pub: Country Life Ltd.
En **kommunikasjonssatellitt** er en kunstig satellitt plassert i bane rundt for å sørge for telekommunikasjon.

De største formidler titusenvis av telefonsamtaler og flere titalls TV-sendinger samtidig mellom bakkestasjoner (også kalt jordstasjoner) gjerne i forskjellige verdensdeler. Moderne, store kommunikasjonssatellitter er ofte designet for levetider på 15 år. Prisen for en slik ligger på 100-150 millioner dollar, og kan være enda høyere. Det finnes rundt et par hundre kommunikasjonssatellitter i bruk, fordelt på mange titalls serier, f.eks:

* Intelsat
* Inmarsat
* Telestar
* PanAmSat

Den aller første kommunikasjonssatellitten, Echo 1, ble skutt opp i 12. august 1960.

Praktisk talt samtlige store kommunikasjonssatellitter kretser i geostasjonær bane. De fleste eies av private selskap.

Mobiltelefonsatellitter
-----------------------

I siste halvdel av 1990-årene startet utvikling av en egen kategori kommunikasjonssatellitter, som kan betegnes som «mobilbasestasjoner i verdensrommet». Disse formidler telefonsamtaler direkte mellom håndholdte mobiltelefoner. Noen av disse systemene består av store konstellasjoner (grupper) av satellitter, men enkeltsatellittene er mindre enn konvensjonelle kommunikasjonssatellitter. De kretser også i mye lavere baner enn de store kommunikasjonssatellittene. Hensikten er fullstendig (Iridium) eller tilnærmet (Globalstar) global mobildekning, selv midt i Stillehavet, Amazonasjungelen, Antarktis, Sibir eller Sahara.

* Iridium (66 operative satellitter i 780 km høye polbaner)
* Globalstar (50-talls satellitter i ca. 1 400 km høye baner)
* Orbcomm (minisatellitter, lave baner, kun tekstmeldinger)

Selskapene bak alle disse systemene gikk konkurs, da man ikke klarte å verve tilstrekkelig antall abonnenter til å få dekket inn kostnadene ved å bygge dem ut (ca. 5 milliarder dollar for Iridium). De ble kjøpt opp og er i dag likevel i bruk, men med nye eiere.

* Thuraya: To mobiltelefonsatellitter i geostasjonær bane, hvilket gir en liten, men merkbar forsinkelse under samtaler. Dekker «bare» rundt 100 land.
* Inmarsat M. Egentlig maritim, geostasjonær kommunikasjonssatellitt, men man kan benytte «mobiltelefoner» i stresskoffertstørrelse fra mesteparten av verden gjennom Inmarsat-systemet.

Referanser
----------

1. ↑

  


| * v
* d
* r
Kunstige satellittyper |
| --- |
| 
* Kommunikasjonssatellitt
* Kringkastingssatellitt
* Miljøsatellitt
* Navigasjonssatellitt
* Rekognoseringssatellitt
* Romstasjon
* Romteleskop
* Værsatellitt

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
***Salongen*** var et norsk talkshow som gikk på NRK Radio fra 2014 til 2019. Programmet ble sendt på P2 og varte en time. I hver utgave av *Salongen* hadde programlederne besøk av en gjest, vanligvis fra norsk kultur- og samfunnsliv. Programlederne presenterte også personlige betraktninger og uhøytidelige kommentarer. *Salongen* ble opprinnelig sendt mellom klokka 17 og 18 hver ettermiddag på hverdager, men fra 2017 hovedsakelig bare hver fredag, lørdag og søndag.

Da programserien startet opp i 2014, kalte hovedprogramlederen Nina Stensrud Martin *Salongen* for «et ærlig, upolert og manusløst vorspiel til *Dagsnytt 18*» (P2s daglige debattprogram). NRK har siden presentert programmet slik på nettet: «Rundt bordet i *Salongen* er det plass til verden, kultur, politikk, mennesker, meninger, harselas, historier og opplevelser». Kulturavdelingen i NRK har også omtalt *Salongen* som «et subjektivt samtaleprogram som søker å overraske og utfordre både gjesten og lytterne».

Podkast-versjonen av episodene i *Salongen* inneholdt noen ekstra minutter bonussamtale før og etter det radiosendte programmet.

Programledere
-------------

* Christine Lossius Thorin
* Jørgen Strickert
* Ragnhild Laukholm Sandvik
* Yngve Hustad Reite
* Torkil Risan

Det første programmet ble sendt 3. februar 2014 med Jørgen Strickert og Christine Lossius Thorin som programledere.

Annet
-----

Blant faste kunstneriske innslag har vært dikt av «salongpoeten» Frode Grytten, gjerne akkopagnert av tilrettelagte musikkspor og lydkollasjer. Det ble ellers ikke spilt musikk i programmet. 

Høsten 2015 ble *Salongen* klaget inn for Kringkastingsrådet og kritisert av flere debattanter på høyresiden i norsk politikk, som truet med å boikotte NRK fordi enkelte av Jørgen Strickerts satiriske kommentarer i programmet var «venstrevridde» og «sjikanøse».

I tillegg til en rekke ulike serier og innslag startet også *Salongen*-miljøet flere egne podkaster, som Torkil Risans TV-seriepodkast og «radiolesesirklene» Christine Lavransdatter og Familien Karamasov.

Referanser
----------

1. 1 2  NRKs arkiv over sendte programmer
2. ↑  Ludvig Lorentzens presentasjon av *Salongen* som nytt samtaleprogram, gjengitt i *Stavanger Aftenblad* 17. februar 2014
3. ↑  dagbladet.no 7. februar 2018: Tone Donald (redaksjonssjef i NRK Kulturavdelingen) *NRK svarer om Salongen og besøket av professor Johan Galtung*
4. ↑  Graatrud, Gabrielle; Silvola, Nils Martin Silvola (6. november 2015). «- Han ble framstilt som et nazisvin». dagbladet.no. Besøkt 6. mai 2018.
5. ↑  Sjøli, Hans Petter (21. november 2015). «Surt i salongen». vg.no. Besøkt 6. mai 2018.
6. ↑  Laustsen, Eliese (7. desember 2015). «- Tilbake hos NRK etter «sjikane»-episode». Dagens Næringsliv. Besøkt 6. mai 2018.
**Magersfontein** er et sted i provinsen Northern Cape i Sør-Afrika, cirka tre mil sør for Kimberley. Her beseiret en boerstyrke den 10.–11. desember 1899 den framrykkende Høylandsbrigaden i ett slag under andre boerkrig.[]

Magersfontein består av en rad høyder i slettelandskapet. Boerne hadde forskanset seg i skyttergraver foran høydene, noe var en helt ny taktikk, og ble ikke rammet i det hele tatt av britenes artilleriild som var innstilt på selve høydene. Da de skotske regimentene rykket frem i løpet av natten, ble de utsatt for presis ild fra boernes linjer, og slaget ble ett alvorlig nederlag for Storbritannia.

I dette slaget deltok en skandinavisk styrke på boernes side som bestod av svensker, finlandssvensker og noen nordmenn. Styrken lå foran boernes linjer og ble hardt rammet i løpet av slaget. De ble begravet på stedet, og flere minnesmerker finnes på slagmarken.

Britene mistet totalt 971 menn, mens boerne hadde 250 drepte og sårede, av disse var 44 skandinaver.[]

Referanser
----------

1. ↑  Carlsson, Arne Gunnar (2002). Kjerland, Kirsten Alsaker, red. *Norge og boerkrigen*. *Nordmenn i Afrika*. Bergen: Vigmostad & Bjørke. s. 107.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Det franske ostindiske kompani** (fransk: *Compagnie française des Indes orientales*) var et fransk selskap stiftet i 1664 for å konkurrere mot det britiske og det nederlandske ostindiakompani.

Selskapet ble uttenkt og planlagt av finansminister Jean Baptiste Colbert og sanksjonert av kong Ludvig XIV for å drive handel på den østlige halvkule. Den første generaldirektøren var François Caron, som hadde arbeidet 30 år for Det nederlandske ostindiske kompani, inkludert 20 år i Japan.

Det franske ostindiske kompani mislyktes i å grunnlegge en koloni på Madagaskar, men opprettet havner på de nærliggende øyene Bourbon og Île-de-France (dagens Réunion og Mauritius). I 1719 var selskapet aktivt i India, men det nærmet seg konkurs. Samme år ble det underlagt John Law sammen med andre handelskompanier for å danne Compagnie Perpétuelle des Indes. Selskapet gjenvant sin selvstendighet i 1723.

Da det mogulske keiserriket sto for fall bestemte franskmennene seg for å gå inn i Indias politiske affærer for å beskytte sine interesser, spesielt ved å inngå allianser med lokale ledere i Syd-India. Fra 1741 fulgte franskmennene under generalguvernør Joseph François Dupleix en aggressiv linje mot inderne og britene inntil de ble nedkjempet av Robert Clive.

Kompaniet var ikke i stand til å holde seg gående uten økonomisk støtte og ble nedlagt i 1769, få år før den franske revolusjon. Flere indiske handelshavner, inkludert Pondicherry og Chandernagore, forble under fransk kontroll inntil 1949.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Salongmusikk** er en musikksjanger som er preget av lettilgjengelighet, ofte sentimentalitet og ofte utført med en viss virtuositet. Salongmusikken krever ikke som den klassiske konsertmusikk den samme oppmerksomhet og konsentrasjon hos publikum, men har ofte preg av bakgrunns- eller hyggemusikk.

Sjangeren har sin opprinnelse på 1800-tallet, etter hvert som den utskilte seg fra den klassiske tradisjons musikk og nådde inn i det bedre borgerskaps hjem («hjemmene med klaver»). Her ble det nå gitt muligheter for dels å bruke musikken, fremført av profesjonelle, til underholdning av gjester, dels å utøve musikk.

Salongmusikken består gjerne av bearbeidelse av opera- og operettemelodier som fastholdelse av teateropplevelser, iørefallende småstykker av kjente komponister og poetiske instrumentalnumre, som vil fortelle en historie eller skape en særlig stemning. Sjangeren spenner over både verker som kan tåle oppførelse i en konsertsal, og numre av begrenset kunstnerisk kvalitet. Det er også betegnende at sjangeren både rommer verker som stiller krav til stor virtuositet hos utøveren, og numre som kan fremføres av amatører.

Typiske eksempler på salongstykker er stykker som *Jomfruens bønn* av Tekla Bądarzewska, Leander Fishers *La Fauvette, caprice élégant for piano* og Gustav Langes *Edelweiss-Idylle*.

Fra slutten av 1800-tallet rykket salongmusikken inn som underholdning i kafeer og hotellfoajerer, ofte med små ensembler med klaveret som det dominerende instrument. Radioen og grammofonen trengte etter hvert salongmusikken tilbake for å gi plass til andre former for lett underholdningsmusikk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «*Academic Universal-Lexicon, Salonmusik*». Arkivert fra originalen 21. februar 2014. Besøkt 9. mai 2014.
2. ↑  Åbo Akademi, musikvetenskap valbar specialkurs, *Salongsmusik*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Kommunistisk Parti** er et dansk kommunistisk parti som ble grunnlagt i 2006 etter at Danmarks Kommunistiske Parti/Marxister-Leninister og *Kommunistisk Samling*, en gruppe som var brutt ut av Kommunistisk Parti i Danmark for å starte et nytt parti, slo seg sammen.

Partiets politisk grunnlag samsvarer i stor grad med det politiske grunnlaget DKP/ML har utviklet siden 1992, med vekt på å bryte med ettpartimodellen og å skape en deltakende sosialismemodell. Kritikere på venstresida, fremfor alt Arbejderpartiet Kommunisterne, anklager imidlertid partiet for å ha overtatt de reformistiske standpunktene Danmarks Kommunistiske Parti sto for på 1970-tallet.

Partiet hadde ved stiftelsen 13 lokallag og står som utgiver av *Dagbladet Arbejderen*. Partiet driver bokhandler/kafeer i København, Århus og Ålborg. Det stiller ikke opp til valg, men oppfordrer medlemmer og sympatisører til å stemme Enhedslisten.

Partiformann er Jørgen Petersen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

Portal: Danmark
| Slaget ved Lutter am Barenberg |
| --- |
| Konflikt: Keiserkrigen |
| Slaget ved Lutter am Barenberg |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 17. augustjul./ 27. august 1626greg. |
| Sted | {{{sted}}} |
| Resultat | Seier til Den katolske liga |

 |
| Stridende parter |
| Danmarks flagg Danmark-Norge | Den katolske liga |
| Kommandanter og ledere |
| Christian IV  General Forck | General Tilly |

**Slaget ved Lutter am Barenberg** var et slag under keiserkrigen. Det foregikk 17. augustjul./ 27. august 1626greg. og var et knusende nederlag for den protestantiske hæren som var under ledelse av Christian IV og general Forck. Motstanderen var Den katolske liga under ledelse av general Tilly. Begge hærene var på ca. 20 000 mann, oppstilt i den klassiske oppstilling med kavaleri på fløyene.

Slaget gikk i begynnelsen godt for det protestantiske infanteriet. Etter hvert kom man under beskytning av Tillys kanoner og kavaleriet på fløyene ble slått. Christian IV måtte flykte fra slagmarken med kun 80 ryttere.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
| Det første slaget i Beleriand |
| --- |
| Konflikt: slagene i Beleriand |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | i de to trærs år (før det første tideverv) |
| Sted | Beleriand |
| Resultat | seier til Sinda-alvene |

 |
| Stridende parter |
| Sinda-alvene | Angband |
| Kommandanter og ledere |
| Thingol, Círdan, Denethor | Morgoth |
| Styrker |
| ukjent | ukjent |
| Tap |
| store | store |

**Beleriands første slag** eller **det første slaget i Beleriand** var et slag i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Dette slaget var det aller første av slagene i Beleriand, og det var alvene av Sindaenes slekt som kjempet mot den mørke valaen Morgoth.

Mens Noldoene fremdeles slet seg gjennom Araman, hadde Morgoth allerede kommet fram til Midgard, og hadde okkupert sin gamle festning Angband hvor tjenerne hans, Sauron og Gothmog, lenge hadde avlet orker.

Da Morgoth ikke ble akseptert av Sindaene bestemte han seg for å sikre området raskt, og derfor sendte han ut hæren sin. Dette var det eneste slaget mot den *Mørke herren* (Morgoth) som Sinda-alvene spilte en aktiv rolle i. Morgoths styrke delte seg i to deler, og den ene delen gikk mot vest og så gjennom Sirions dal, den andre øst mellom elvene Aros og Gelion, og noen gikk til og med gjennom fjellpassene *Anarch* og Aglon.

I øst var det kong Elu Thingol av Doriath som tok offensiven, og møtte orkene ved Amon Ereb, *Den ensomme ås*. Der ble Thingol møtt av kong Denethor fra Laiquendi, og orkene ble trengt opp i et hjørne. Siden Denethors menn var dårlig bevæpnet og utstyrt ble det felt før Thingol kunne redde dem, og kong Denethor ble drept, men det ble orkene også. De få orkene som overlevde Thingols angrep ble drept av dvergene fra Dolmedfjellet.

I vest var det alvene fra Falas under ledelse av deres herre, Círdan, som angrep orkene, men de tapte, og trakk seg tilbake til havnene sine Eglarest og Brithombar. Disse to byene ble beleiret, og Doriath var ikke i stand til å samle en stor nok hær til å hjelpe dem. Den eneste grunnen til at havnene gikk fri og beleiringen tok slutt var at orkene ble trukket tilbake for å kjempe mot Noldoene under Fëanor.

Etter det første slaget ble Doriath beskyttet av det magiske Melians belte.

Kong Denethors død i dette slaget ledet *Laiquendi* (grønnalvene i Ossiriand) til å forplikte seg til aldri igjen å ha en konge, og å aldri mer delta i krigene mellom de andre alvene og Morgoth.

  

Portal: Litteratur
***The Broken Gate*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Paul Scardon. Hovedrollen spilles av Bessie Barriscale. Manus er basert på en roman fra 1917 av Emerson Hough.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Når Don Lane kommer tilbake fra college, besøker han moren sin i hjembyen deres Spring Valley. Der oppdager Don at han er et uekte barn, og at moren hans fremdeles blir fordømt av lokalbefolkningen i Spring Valley - for å ha født et barn utenfor ekteskap. Når han havner i slåsskamp når han prøver å forsvare morens navn, havner han i fengsel. Men han blir snart løslatt av Brooks, en advokat og mangeårig venn av Aurora.

Kort tid senere blir Don fengslet igjen, på grunn av drapet på en av byens fylliker. I fortvilelse går Aurora på besøk hos dommer William Henderson, som er verge for Dons kjæreste Anne Oglesby. Aurora ber dommeren om å forsvare Don i retten. Når han nekter, truer Aurora med å avsløre Henderson som Dons biologiske far. Men senere blir det oppdaget at Don har stukket av fra fengselet.

Skuespillere
------------

* Bessie Barriscale som Aurora Lane
* Joseph Kilgour som William Henderson
* Sam De Grasse som advokat Brooks
* Marguerite De La Motte som Anne Oglesby
* Arnold Gray som Dieudonne Lane
* Lloyd Bacon som John
* Evelyn Selbie som Julia Delafield
* Alfred Allen som Eph Adamson

Referanser
----------

1. ↑  THE BROKEN GATE
2. ↑  Scardon, Paul; Barriscale, Bessie (1920). «The Broken Gate». Besøkt 16. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Broken Gate (1920 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Gate* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Gate* på AllMovie Rediger på Wikidata
Doubtful Sound
**Doubtful Sound** er en fjord sørvest på Sørøya på New Zealand, nær den mindre, men lettere tilgjengelige og mer kjente fjorden Milford Sound. Denne delen av øya har uoffisielt fått namvet «*Fjordland*» (engelsk *Fiordland*) på grunn av alle fjordene som skjærer inn i landskapet her, og en nasjonalpark her bærer også dette navnet. De bratte fjordsidene byr fram hundrevis av fossefall i regntida. Fjorden huser en av de sørligste bestandene av delfiner i verden. Tallet på individer er lavt, bare omkring 60 stykker, og det er uvisst om bestanden vil bestå i framtida. Det er vanlig at turbåter prøver å få kontakt med disse dyra.

Historikk
---------

Doubtful Sound fikk navnet «*Doubtful Harbour*» av kaptein James Cook, som ikke våget å seile inn i fjorden fordi han var utrygg på om farvannet var tilgjengelig for seilskip. Senere ble den kalt Doubtful Sound av hval- og selfangere.

En kommer fram til fjorden enten sjøveien eller på landeveien fra kraftstasjonen Manapouri vannkraftverk.

Doubtful Sound har tre fjordarmer, og det faller flere store fossefall ned i hver av dem, for eksempel Helena Falls ved Deep Cove, og Browne Falls som er over 600 m høy.

Doubtful Sound er uvanlig på den måten at der er to adskilte lag med vann som ikke blander seg: De øverste meterne er ferskvann fra elveutløpene i fjorden. Under dette er et lag med kaldt, tungt saltvann fra havet. Forskjellen i brytingsindeksen mellom disse to laga gjør det vanskelig for lys å trenge gjennom. Slik har det seg at mange dyphavsorganismer holder til i det forholdsvis grunne farvannet i denne fjorden.

Deep Cove
---------

Deep Cove er en fjordarm i Doubtful Sound, og tar mot utslippet av vann fra kraftstasjonen Manapouri vannkraftverk, den største vannkraftstasjonen på New Zealand. I likhet med resten av Fjordland har også Deep Cove et unikt, vilt og lite tilgjengelig landskap. Vanntilførselen fra kraftstasjonen påvirker kvaliteten på vannet i fjordarmen, selv om dette fra før er et område med stor ferskvannstilførsel gjennom en årlig nedbørsmengde på 7,6 meter.

Dyreliv
-------

Dyr som finnes i Doubtful Sound er blant annet:

* Pelssel
* Delfiner
* Pingviner

Doubtful Sound huser en stor mengde ulike sjødyr, for eksempel mange arter fisk, sjøstjerner, sjøanemoner og koraller. De mest kjente er kanskje de svarte koralltrærne som her finnes i uvanlig grunt vann for organismer som ellers regnes som dyphavsarter.

Kartlenker
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Doubtful Sound – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

45°18′S 166°59′Ø Doubtful Sound

45°27′S 167°09′Ø Deep Cove

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Den moderne destroyeren *Qingdao*
Det kinesiske orlogsflagg
Marinens tre flåter og deres respektive hovedbaser og styrker i 2006
Den kinesiske marines viktigste operative ambisjoner
**Folkets frigjøringshærs marine** (tradisjonell kinesisk: 中國人民解放軍海軍, forenklet kinesisk: 中国人民解放军海军, pinyin: *Zhōngguó Rénmín Jiěfàngjūn Hǎijūn*, engelsk: *People's Liberation Army Navy*, forkortet *PLAN*) er Det kinesiske kommunistiske partis forsvarsmakts, Folkets frigjøringshærs, marine gren. Den ble opprettet i 1950. Den består (2012) av en styrke på over 215.000 mann og organisert i tre flåter.[]

Historie
--------

Den første flåtebasen ble anlagt i mars 1950 med stor assistanse fra Sovjetunionen. Sovjetunionen gav også over årene mye materiellassistanse. I 1955 var det blitt organisert tre flåter: Nordflåten, Østflåten og Sørflåten. Også det marine flyvåpen var kommet i gang. 

Under det såkalte «store spranget» ble flåten videreutviklet, og fikk mange flere fartøyer.[] Også under kulturrevolusjonen ble marinen forskånet fra de problemer som resten av samfunnet fikk utlide.[]

I 1970-årene og 1980-årene fikk den kinesiske marine ca 20 prosent av det totale forsvarsbudsjettet og personell og fartøy økte kraftig.[] Det var også i 1980-årene at Kinas marine ble en regional stormakt, meget på grunn av den nye øverstkommanderende Liu Huaqing.[] I denne perioden gjorde man også store fremskritt med robotteknikk. Blant annet utviklet man de første ballistiske roboter til sina ubåter på det sene 1980-tallet.[]

På 1990-tallet, da Kinas økonomi gjorde store fremskritt, ble det igjen satset stort på marinen. Nye overflatefartøy- og ubåt-klasser kom i tjeneste mens de eldre fartøyer av sovjetisk type ble gradvis utfaset.

Fra 2000-tallets begynnelse hadde man begynt å planlegge en havsflåte, en såkalt *blue-water navy*. Moderne jagere og fregatter ble utviklet og flere moderne robotjagere fra Russland ble innkjøpt. Det finnes også planer om å konstruere hangarfartøy og større amfibiefartøy. Derutover har det marine flyvåpen fått forsterkning med blant annet nye angreps- og jagerfly.

Galleri
-------

* Robotjager Harbin-klassenRobotjager Harbin-klassen
* Robotjager Shenzhen-klassenRobotjager Shenzhen-klassen
* Forskning/radarfarøy YuanWangForskning/radarfarøy YuanWang
* Kinesisk ubåt av Kilo-klassen under transportKinesisk ubåt av Kilo-klassen under transport

Litteratur
----------

* Erickson Andrew S. Goldstein Lyle. Lord Carnes: *China goes to sea: maritime transformation in comparative historical perspective*, 2009, Naval Institute Press, Annapolis, Md. ISBN 978-1-59114-242-3
* Shambaugh, David L. (2002): *Modernizing China's military: progress, problems, and prospects*. Berkeley: University of California Press.

Eksterne lenker
---------------

* Sinodefence
* Globalsecurity
* PLA idag (svensk side)
| Det første slaget ved Bornholm (1563) |
| --- |
| Konflikt: Den nordiske syvårskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 30. mai 1563 |
| Sted | Utenfor Rønne på Bornholm |
| Resultat | Svensk seier, krigsutbrudd som resultat |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Danmarks flagg Danmark-Norge |
| Kommandanter og ledere |
| Jakob Bagge | Jacob Brockenhuus |
| Styrker |
| 19 skip | 10 skip |
| Tap |
| Ukjent | Tre skip erobret sammen med omkring 800 menn tatt til fange |

**Det første slaget ved Bornholm** den 30. mai 1563 mellom den svenske «bröllopsflottan» på vei til Rostock for å hente svenskekongen Erik XIVs brud og den dansk-norske blokadestyrken som var sendt til Bornholm for å avvente de svenske reaksjoner på Danmark-Norges besluttelse om å opprettholde en sjøblokade. Erik XIV med viten og vilje ønsket et sjøslag, og deretter instruktert admiral Jakob Bagge om å ignorere krav om å stryke mersseilet som tegn på respekt for dansk herredømme i dansk farvann.

Det kom til et sjøslag mellom den svenske flåten og den danske blokadestyrken ved Bornholm. De første kamphandlinger under den første store krigen mellom Danmark-Norge og Sverige var blitt innledet ved et kanonskudd gjennom det svenske flaggskipet «Elefanten»s storseilet. Svenskene vant suverent over de fåtallige danskene som mistet tre skip og opptil åtte hundre sjømenn og soldater samt admiral Brockenhuus. 

Krigsutbruddet ble etterfulgt av en meget krenkende episode under triumftoget i gatene på Stockholm. Brockenhuus og de åtte hundre fangene på ordre av svenskekongen som ønsket total ydmykelse i strid med skikk og sæd, ble ydmyket på det groveste. Med det var den nordiske syvårskrigen uunngåelige mellom Danmark-Norge og Sverige. 

Men den tiltenkte bruden kom ikke til Rostock, hennes far ønsket ikke å bli trukket inn i storkrigen mellom de to kongeriker og i slutten nektet å gå med på ekteskap mellom hans datter og Erik XIV. Sjøslaget eiendommelig nok har også blitt omtalt som «bryllupsslaget» selv om det var ikke blitt noe av det planlagte bryllupet.

Se også
-------

* «Herkules» (1556)
**Salomos salmer** fra intertestamentlig tid, ca. 50 f.Kr. er atten salmer som kun kjennes fra greske og syriske oversettelser fra hebraisk grunntekst. Salmene var inkludert i den greske oversettelsen av Det gamle testamente, Septuaginta (LXX).

Bakgrunn og tilblivelse
-----------------------

Bokens historiske og sosio-politiske kontekst er omtrent midten av det første århundre f.Kr. Salmenes skildrer etter all sannsynlighet politiske begivenheter og religiøse konflikter på denne tiden. De viser blant annet til Gnaeus Pompeius Magnus' berømte erobring av Jerusalem og tempelet i 63. f.Kr og hans grusomme død i Egypt etter nederlaget mot Gaius Julius Cæsar i 48 f.Kr.

Det er derfor vanlig å datere salmene til ca. 50 f.Kr. De greske og syriske manuskripter som vi har salmene overlevert i form av er relativt sene (tidsrommet 1000-1700 e.Kr.).

Teologi, form og miljø
----------------------

Salmene er teologisk poesi og har et svært belærende og polemisk tonefall. Hovedtemaet i salmene er spørsmålet om Guds rettferdighet. 

Salomos salmer er basert på Det gamle testamentes salmer, men i motsetning til de som etter tradisjonen stammer fra kong David, stammer disse salmene fra kong Solomo. Salmenes bruk er vanskelig å si noe om, men mest sannsynlig har de ikke vært brukt i liturgisk sammenheng slik som salmene i Salmenes bok.

Salmene bruker apokalyptiske vendinger for å skildre den kommende messianske tidsalder (jf. PsSal. 11 og 17-18). Salmene venter en jordisk, rettferdig «messiaskonge» av Davids hus, mot apokalyptikkens evige og trancendente messiasforestilling. PsSal. 17 minner svært mye om Salme 72.

Flertallet av salmene har fokuserer likevel på den individuelle botsfromheten.

Basert på salmenes teologi regner en del forskere med at salmene har blitt til i fariseeiske kretser og en del andre med essenerne, men det er ikke lett å avgjøre. Dersom salmene stammer fra fariseerne, burde de i så fall ha blitt tradert i den senere jødiske tradisjon (Rabbinismen) og ikke forbli borte frem til 1600-tallet.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
***Passions, He Had Three*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av Henry Lehrman.

Handling
--------

Henry er en stor, feit landsby-gutt med tre lidenskaper: Han liker egg, melk og kvinner. Han stjeler eggene fra Fuglerede, suger ut innholdet og fyller deretter skallene med vann. Når familien setter seg for å spise frokost og skallene blir knust, blir det Henry har gjort oppdaget. Bonden Jones plasserer deretter en stor bjørnefelle, dekket med halm for å skjule den, i nærheten av fuglereirene. Henry legger merke til at dette blir gjort, men sier ingenting.

Familien eier en ku som de kaller Loretta, men kua ser plutselig ut til å ha blitt tørr. Henry forteller aldri at han har vært på hemmelige besøk hos Loretta med sin egen kopp. Samtidig er Henry forelsket i den vakre Jenny Brown. Men det dukker også opp en konkurrent om Jennys hjerte. Henry lokker ham til den skjulte bjørnefellen i nærheten av fuglereiret, og skyver ham borti fellen. Beina hans blir derfor sittende fast i fellen, og Henry kan påstå at han har oppdaget egg-tyven.

Rolleliste
----------

* Roscoe Arbuckle som bonden Henry.
* Beatrice Van som Jenny Brown.
* Charles Avery som Si Black.
* Nick Cogley som faren til Jenny.
* Alice Davenport som moren til Jenny.
* Rube Miller som en gårdsarbeider.

Referanser
----------

1. ↑  Passions, He Had Three
2. ↑  Passions, He Had Three

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Passions, He Had Three* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Passions, He Had Three* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Bride*** er en filmversjon av Mary Shelleys *Frankenstein*. Filmen er fra 1985 og er regissert av Franc Roddam, og har Sting i hovedrollen som Baron Frankenstein og Jennifer Beals i rollen som monsteret han lager på samme måte som sitt berømte monster fra boken.

Handling
--------

Filmen begynner med at Baron Frankenstein, hans monster (Clancy Brown), Dr. Zalhus (Quentin Criso) og hans assistent Paulus (Timothy Spall) lager et kvinnelig monster ved navn Eva til det opprinnelige monsteret. Eva er fysisk sett identisk med et menneske, og mangler deformitetene til det opprinnelige monsteret. På grunn av dette frastøtes hun fra monsteret og avviser ham. Dette fører til at det opprinnelige monsteret blir rasende og ødelegger Frankensteins laboratorium. Frankenstein, som tror de eneste overlevende etter raserianfallet er han selv og Eva, flykter fra Castle Frankenstein. Der blir han forelsket i Eva og forsøker å ferdigstille sitt prosjekt med å gjøre henne til det perfekte mennesket. Monsteret, som også overlevde, vandrer rundt på landet der han blir venn med dvergen Rinaldo (David Rappaport). De kommer i kontakt med en sirkuseier som ender med å ta livet av Rinaldo, noe som fører til at monsteret går inn i en tilstand av dyp depresjon og raseri. Han bestemmer seg for å returnere til Castle Frankenstein for å hente sin påtenkte kone, Eva. Omtrent samtidig oppdager Eva at hun deler en psykisk lenke med monsteret. Hun avviser Frankenstein i det monsteret er på vei tilbake for å redde henne.

Rolleliste
----------

| **Skuespiller** | **Rolle** |
| --- | --- |
| Sting | Baron Charles Frankenstein |
| Jennifer Beals | Eva |
| Anthony Higgins | Clerval |
| Clancy Brown | Viktor the Monster |
| David Rappaport | Rinaldo the Dwarf |
| Geraldine Page | Mrs. Baumann |
| Alexei Sayle | Magar |
| Veruschka von Lehndorff | Countess |
| Quentin Crisp | Dr. Zalhus |
| Cary Elwes | Capt. Josef Schoden |
| Timothy Spall | Paulus |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Bride* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Bride* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Bride* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Bride* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Bride* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Bride* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Bride* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Bride* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Jan Schreiner Levy** (født 3. september 1943 i Halden) er en norsk journalist, Høyre-politiker og statstjenestemann.

Utdanning og arbeid
-------------------

Levy har eksamen fra Nordisk Journalisthøyskole i Århus 1968. Han var journalist i Østlandsposten 1965, men begynte i Høyres Pressebyrå året etter og var der til 1970, da han ble gruppesekretær for Høyres stortingsgruppe. Den stillingen hadde han til han i 1974 ble informasjonssjef i Høyres Hovedorganisasjon. Fra 1979 til 1981 var han redakør av Høyres Avis.

Statssekretær
-------------

Levy ble statssekretær i Kirke- og undervisningsdepartementet i Regjeringa Willoch i 1981 og fortsatte i Willochs andre regjering i Kirke- og kulturdepartementet til mai 1986, da regjeringa gikk av.

Statstjenestemann
-----------------

Han ble da hyrt inn som rådgiver i departementet, og i oktober samme år ble han utnevnt til direktør i Statens lånekasse for utdanning for seks år. Han ble deretter ekspedisjonssjef i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet (senere Utdannings- og forskningsdepartementet, fra 2006 Kunnskapsdepartementet), der han var leder av Universitets- og forskningsavdelingen. Han har representert Norge i OECDs utdanningsdirektorat og i Nordisk råds gruppe for høyere utdanning. Han var også involvert i Bologna-prosessen.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jan\_S.\_Levy[Hentet fra Wikidata]

Littertur
---------

* *Hvem Hva Hvor*, 1985, side 87

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jan S. Levy hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***The Bride of Fear*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Sidney Franklin.

Handling
--------

Ann Carter, en fortvilet ung kvinne, blir reddet fra å begå selvmord av Hayden Masters. Det viser seg imidlertid at Masters er en ondskapsfull kriminell som ønsker å bruke Ann til hans egne kriminelle formål. Redd for hva som kan skje med henne hvis hun ikke gifter seg med ham som han ber om, aksepterer hun forslaget hans.

Men i løpet av bryllupsnatten deres blir Masters arrestert av politiet for innbrudd, og havn havner i fengsel. Senere får Ann høre at Masters hadde blitt drept under et mislykket forsøk på å stikke av fra fengsel.

Rolleliste
----------

* Jewel Carmen som Ann Carter
* Charles Gorman som Hayden Masters
* Lee Shumway som Donald Sterling
* Charles Bennett som Martin Sterling

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 13. april 2016.
2. ↑  THE BRIDE OF FEAR

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Bride of Fear* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Bride of Fear* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Bride of Fear* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Jan Marcus Posthuma** (født 11. juli 1963 i Dokkum) nederlandsk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta. 

Posthuma vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1992 i Barcelona. Han var med på det nederlandske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak Brasil. Nederland vant semifinalen mot Cuba med 3-0 men tapte finalen med 0-3 mot Brasil. Posthuma spilte seks kamper i OL-turneringen.

Fire år senere, under Sommer-OL 1996 ble han olympisk mester i volleyball med det nederlandske volleyball-laget. De vant semifinalen mot Russland med 3-0 og finalen mot Italia med 3-2. Posthuma spilte åtte kamper i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1996 USAs flagg Atlanta - Gull **Gull** i volleyball, menn Nederlands flagg Nederland
* 1992 Spanias flagg Barcelona - Sølv Sølv i volleyball, menn Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Posthuma – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan Posthuma – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Jan Posthuma – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
**Gowalla** var en lokasjonsbasert sosial nettjeneste laget av Alamofire, et programvareselskap i Texas, USA. 

Tjenesten gikk ut på at brukere kunne sjekke inn på *steder* eller *spots* som det heter på engelsk. Ved å bruke en applikasjon for mobiltelefoner som bruker GPS kunne man finne ut om det fantes noen steder i nærheten, eller man kunne opprette et sted selv dersom det ikke allerede fantes.

Brukerne kunne legge inn egne kommentarer eller anmeldelser av steder, for eksempel etter restaurantbesøk og liknende. Et sted kunne brukes i markedsføringen av en bedrift eller butikk, og brukerne kunne få premier når man sjekket inn på et sted. Det var mulig å se hvilke brukere som tidligere hadde sjekket inn på stedet, samt lese eventuelle kommentarer andre brukere hadde lagt inn. Man kunne også få varsling når venner på Gowalla sjekket inn på steder. 

Man kunne også opprette reiser som inneholdt opp til 20 forskjellige steder. En reise kunne kategoriseres for eksempel som *Fjelltur* eller *Pubrunde*.

I mars 2010 hadde Gowalla cirka 150 000 aktive brukere.

En annen liknende tjeneste er Foursquare.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. mars 2010. Besøkt 18. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Tjenestens nettside – gowalla.com
* Hva er vitsen med Gowalla? – nrkbeta.no
**Govind Perumal** (født 25. september 1925, død 17. september 2002 i Nala Sopara) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Perumal ble olympisk mester i landhockey under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Det var tolv lag med i turneringen og India vant kvartfinalen over Østerrike med 4-0 og i semifinalen slo de Storbritannia med 3-1 og i finalen Nederland med 6-1.

Fire år senere, under OL 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske gullmedalje i landhockey. India vant semifinalen med 1-0 over Tyskland og i finalen beseiret de Pakistan med 1-0.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i landhockey Indias flagg India
* 1956 Australias flagg Melbourne - Gull **Gull** i landhockey Indias flagg India

Eksterne lenker
---------------

* (en) Govind Perumal – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Govind Perumal – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Iraq Campaign Medal** er en militær utmerkelse som utdeles av United States armed forces. Utmerkelsen blei oppretta ved Executive Order 13363 av president George W. Bush den 28. mai 2004. Medaljen blei utforma av U.S. Army Institute of Heraldry.

Iraq Campaign Medal var klar for utdeling i juni 2005. Utmerkelsen blir gitt til et hvert medlem av det amerikanske forsvaret som har tjenestegjort innenfor de irakiske grensene (eller landets territorialfarvann) sammenhengende i minst 30 dager, eller usammenhengende i minst 60 dager. Medaljen utdeles til soldater og offiserer som har tjenestegjort i Irak etter 19. mars 2003. Personell som har deltatt i strid mot en fiendtlig styrke eller personell som har blitt skada i kamp eller skada som følge av et terroristangrep innad i Irak, kan motta medaljen uansett hvor mange dager vedkommende har tilbragt i landet. Medaljen blir også tildelt posthumt til enhver stridende som dør i tjenesten i Irak; dette gjelder også dem som dør utenfor strid, slik som i ei ulykke eller av en skade.

Iraq Campaign Medal kan bli tildelt med pilespiss. Medaljen kan bli tildelt med Fleet Marine Force Combat Operation Insignia for soldater og offiserer i Marine Corps. Det tildeles også stjerner for deltagelse i enkelte kamphandlinger.

Denne utmerkelsen erstatter *Global War on Terrorism Expeditionary Medal* for tjeneste i Irak og personell som tidligere har fått GWOTEM for tjeneste i Irak kan velge å bytte medaljen inn i den nye Iraq Campaign Medal. Begge medaljene kan ikke tildeles for den samme tjenesteperioden i Irak og enhver nåværende tjeneste i Irak vil bare bli belønna med Iraq Campaign Medal.

Eksterne lenker
---------------

* Iraq Campaign Medal, Institute of Heraldry
Kingston, Ontario
**Kingston** er en by i provinsen Ontario i Canada. Den ligger der St. Lawrence-elven renner ut av Ontariosjøen. I 2011 hadde Kingston en befolkning på 123 798 og et areal på 451,19 km2. Innbyggerne er i hovedsak engelskspråklige.

Kingston er et sivilt og militært utdanningssentrum og huser krigsskolen Royal Military College of Canada og Queen's University.

Historie
--------

Franskmannen Samuel de Champlain utforsket området, først i 1615 og deretter i 1673. Av de europeiske maktene var det Frankrike som først tok Cataraqui, stedet der Kingston ligger, i besittelse. Stedet var strategisk beliggende, både militært og økonomisk. Franskmennene bygget Fort Frontenac. Britene erobret fortet i 1758 og i 1763 ble hele regionen avstått til Storbritannia. Stedet fikk navnet King's Town etter kong Georg III av Storbritannia.

I 1832 ble Kingston og Ottawa forbundet med Rideaukanalen, og dette satte fart i byens økonomiske utvikling. Fra 1841 og et par år framover var Kingston hovedstad i provinsen Canada. Byen fikk jernbane i 1856.

Militære institusjoner
----------------------

Canadas første befalsskole, Royal Military College of Canada (RMC), ble etablert på Point Frederick i Kingston i 1874 og tok inn de første kadettene i 1876.

McNaughton Barracks, tidligere Camp Barriefield, er en annen militærbase i byområdet.

Utdanning
---------

I 1841 ble Queen's College at Kingston grunnlagt av den presbyterianske kirken. Institusjonen utviklet seg til Queen's University.

St. Lawrence College ligger også i byen.

Referanser
----------

1. ↑  «Population and Dwelling Count Highlight Tables, 2016 Census», Census Canada. Lest 17. februar 2019.
2. 1 2  «Kingston», *The Canadian Encyclopedia*.
3. ↑  «Royal Military College of Canada», *The Canadian Encyclopedia*.
4. ↑  «Queen's University», *The Canadian Encyclopedia*.

Eksterne lenker
---------------

* City of Kingston, offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |