recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***The Song of the Soul*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av John W. Noble og med Vivian Martin i hovedrollen. Den er basert på en novelle fra 1909 av William Locke.

Handling
--------

Jerry Wendover har vært vansiret helt siden barndommen, etter t han heltemodig hadde redde en liten jente under en brann. En natt oppdager han Barbara Seaforth, en ung blind jente, som er fortapt i en sump. Han tar henne med seg hjem. De forelsker seg snart i hverandre, gifter seg og får et barn sammen. En dag forteller Jerry, en doktor, at Barbaras syn kan gjenopprettes.

Operasjonen er vellykket. Men legen advarer pasienten om å skjerme øynene fra kraftig lys, ellers kommer operasjonen til å være mislykket. Barbara, som innser ektemannens redsel for å avsløre sin egen vansiring for henne, velger å blinde seg selv permanent ved å stirre inn i lyset. Hun ofrer dermed sitt eget syn, for kjærligheten til ektemannen sin.

Skuespillere
------------

* Vivian Martin - Barbara Seaforth
* Fritz Leiber - Jerry Wendover
* Charles E. Graham - Grooze
* Ricca Allen - Jinny

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 17. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Song of the Soul – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Song of the Soul* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Song of the Soul* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Megasoma occidentalis*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En meget stor (7-12 centimeter) og tung bille. Kroppen er svart, tett kledt med fine, korte hår slik at den virker fløyelsaktig gul. Hannen har et kraftig, to-grenet horn (rettet framover) på hodet. På pronotum er det en utoverrettet pigg på hver side. Beina er lange og kraftige, leggene har to tenner på utsiden. Ytterst ender de i kraftige og skarpe klør som gjør at disse billene kan holde veldig hardt fast i det de griper. Arten ligner sterkt på *Megasoma elephas* men er litt mindre i gjennomsnitt, og piggene på pronotum peker utover, ikke fremover.

Levevis
-------

Arten lever i løvfellende, tropisk skog opptil 700 meter over havet. Larvene utvikler seg trolig inne i døde trestammer, det har blitt funnet i råtnende stammer av kokospalmer. Utviklingen tar gjerne tre år. De voksne billene er glade i råtnende frukt og spiser også utflytende sevje fra sår i trær, de kommer også til lys om natten. Hannene bruker hornene på hodet og pronotum til å kjempe med hverandre om hunnene, eller kamp om føderessurser.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i et lite område i delstatene Sinaloa og Oaxaca på vestkysten av Mexico.

Systematisk plassering
----------------------

 Hann
Arten har tidligere blitt regnet som en underart av *Megasoma elephas*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Slekten *Megasoma* Kirby, 1825
						* *Megasoma occidentalis* Bolívar y Pieltain, Jiménez-Asúa & Martínez, 1963

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Megasoma occidentalis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Megasoma occidentalis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Megasoma occidentalis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Megasoma occidentalis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Megasoma occidentale* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bildegalleri over artene
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Megasoma occidentalis*
**Maartje & Kine** er en nederlandsk musikal komikerduo bestående av Maartje de Boer (født i Papendrecht, 15. januar 1989) og Kine Håndlykken (født i Trondheim, 12. november 1985). Sammen spiller de diverse musikkinstrumenter, herunder fiolin, trekkspill, ukulele, banjo, bassbalalaika, piano, autoharpe, melodika, munnspill, klokkespill og kazoo.

Maartje & Kine møtte hverandre i studietiden på en stasjon i Delft. Kine studerte da industriell design ved det tekniske universitetet i Delft og Maartje dosent i musikk ved det kongelige konservatoriet i Haag, med trekkspill som hovedfag. 

Med forestillingen *Opus 1* nådde duoen finalen i *Groninger Studenten Cabaret Festival* (2010) og semifinalen i *Amsterdams Kleinkunst Festival* (2012). I 2013 turnerte gruppen med debutforestillingen *Vreemd Folk* i Nederland og Belgia. I 2015 fulgte teaterforestillingen *De Goldberg machine*. De har spilt på mange festivaler, som Lowlands og Oerol.

Fjernsyn og radio
-----------------

Maartje & Kine sørget for det musikalske akkompagnementet under showet *Eindemaandsshows* med Martijn Koning på NPO Humor TV. I programmet introduserte de gjestekomikerne ved hjelp av oder.

De har bidratt til en rekke nederlandske tv-program som *Top 2000 à Go-Go* (2013), *Comedy Club Katendrecht* (2014), *Kunststof TV* (2014) og *UITmarkt 2015* (2015).

I forbindelse med jordskjelvene i Groningen skrev Maartje & Kine en egen versjon av Queens *Bohemian Rhapsody*, kalt *The Groninger Rhapsody*. Låten ble plukket opp av forskjellige media og ble spilt på Omroep MAX (2015).

Teaterforestillinger
--------------------

* *Vreemd Folk* (2013 til 2015). Regi: Bob Maclaren
* *De Goldberg machine* (2015). Regi: Titus Tiel Groenestege
* *Vibrato* (2017 til 2018). Regi: Bob Maclaren
* *Hoge Noot* (2019, 2020, 2022)
* *Speelbeesten I og II* (2021)

Referanser
----------

1. ↑  Humor TV
2. ↑  Top 2000 a GoGo
3. ↑  Comedy Club Katendrecht
4. ↑  Uitkijkpost

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Maartje & Kine på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Janny Cecilie Hoff Brekke** (født 2. september 1949) er en norsk skuespiller. Hun var ansatt ved Den Nationale Scene 1975–1978 hvor hun gjorde seg sterkt bemerket i tittelrollen i Charles Marowitz' nyskapende Ibsen-oppsetning *Hedda*. Deretter hadde Brekke engasjement ved Nationaltheatret før hun i 1982 ble ansatt ved Teatret Vårt. Her spilte Brekke sentrale roller så vel i Sam Shepard-stykket *Tooth of Crime* som i farsen *Panikk i kulissene* av Michael Frayn.

I 1989 igjen ansatt ved Den Nationale Scene, der hun blant annet har spilt i Kjetil Bang-Hansens oppsetning av Brechts *Krittringen* og *Utlendingen* av Larry Shue.

I 2010–2013 spilte hun Solveig i TV-serien *Verdens beste SFO*.

Referanser
----------

1. ↑   Filmfront[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Janny Hoff Brekke på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Janny Hoff Brekke hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) Janny Hoff Brekke hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) «Janny Hoff Brekke» i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Boza og *leblebi* (ristede kikerter).
Klart til å nytes, med et kaneldryss på toppen.
**Boza** (tyrkisk: *boza*; bulgarsk: *боза* [boˈza]; rumensk: *bragă*) er et tyktflytende, svakt alkoholholdig type øl som konsumeres på Balkan, i Tyrkia, Sentral-Asia og Midtøsten. Boza er med sitt høye kaloriinnhold og lave alkoholprosent (ca. 1%) brukt som en varmende og nærende drikk i vintermånedene.

Boza blir tradisjonelt laget av hirse, men kan også fremstilles av mais, bygg, rug, havre og hvete. Smaken er søt og noe syrlig. 

Navnet *boza* stammer fra det persiske ordet *buze*, som betyr hirse. Drikken har en lang historie i Vest-Asia hvor den er blitt produsert og drukket i over 8 000 år.

Referanser
----------

1. ↑  «Boza (Fermented millet drink)». *Boza (Fermented millet drink)* **(tyrkisk)**. Besøkt 4. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas
 |
**Hauges Minde** er en bygård på Grünerløkka i Oslo. Den ligger i Sofienberggata og har adresse Olaf Ryes plass 2.

Gården blei bygd i 1875 som bedehus. Arkitekt var Niels Stockfleth Darre Eckhoff. Eier var Kristiania Indremisjonsforening. Bygninga er i tre etasjer med fasade i pussa tegl. De to nederste etasjene utgjorde en forsamlingssal med galleri. 

I 1880 blei det etablert skole i tredje etasje for å utdanne misjonsprester, som skulle sendes til USA. Men også andre fikk sin skolegang her, blant annet Trygve Lie.

Bygningen hadde forfalt, mars 2010.
Mellom 1917 og 1938 fungerte gården som kirke for Hauges menighet, som var blitt utskilt fra Paulus. Både menigheten og gården har navn etter predikanten Hans Nielsen Hauge.

Under andre verdenskrig holdt en del av det tyske propagandaapparatet (Abteiling für Volksaufklärung und Propaganda) til i bygninga. Seinere var den ungdomsherberge, kvinneherberge og krisesenter.

I mange år sto gården tom og forfalt. Den eies av Oslo kommune. I 2007–08 ble det lagt fram planer om å benytte huset til kunstformål (galleri, atelier) og bolig. Bydel Grünerløkka vedtok at den burde brukes til forsamlingslokale for strøket.

I oktober 2008 var gården okkupert en kort periode. 

Bygingen ble renovert 2010-2011 og huser pr. 2012 et kunstsenter.

Kilder
------

* *Hauges Minde*, Olaf Ryes plass 2 på Arc! av Geir Tandberg Steigan

Eksterne lenker
---------------

* «Hauges Minde (Oslo)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Boylston Street
**Boylston Street** er en stor gate i Boston i USA i retningen øst–vest. Den var kjent som Frog Lane tidlig på 1700-tallet og var senere kjent som Common Street. Senere ble den omdøpt til minne om Ward Nicholas Boylston (1747–1828), en forretningsmann som donerte store pengebeløp til Harvard University.

Fra vest til øst begynner Boylston Street ved krysset Park Drive og Brookline Avenue som en toveis, firefelts vei i Boston-nabolaget Fenway–Kenmore. Den løper gjennom en stor ansamling av parkeringsplasser og annen uutnyttet plass før den danner den nordlige grensen av parkområdet The Fens ved Storrow Drive/Commonwealth Avenue. Vestgående trafikk kan ikke fortsette på Boylston Street her, men må i stedet ta Ipswich Street. Her går Boylston Street inn i nabolaget Back Bay, hvor den blir til en stor kommersiell hovedvei med trefelts enveiskjøring østover etter Dalton Street. På sitt løp gjennom Back Bay danner gaten den nordlige grensen til Copley Square og den sydlige grensen til Boston Public Garden før den, i begge kjøreretninger, løper langs Boston Commons sydlige kant fra Charles Street til Tremont Street. Etter Tremont Street går Boylston Street tilbake til enveiskjøring østover før den ender ved Washington Street i Boston sentrum og går over i Essex Street.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boylston Street – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tiltale**, eller **tiltalebeslutning**, er et anklagedokument i straffesaker. Det er påtalemyndigheten som utformer anklagene. Anklagedokumentet legges frem for domstolen, når domstolen skal ta stilling til om den anklagede (den tiltalte) er skyldig.

Tiltalebeslutningen angir temaet for hva domstolen skal ta stilling til. Tiltalebeslutningen danner også grunnlaget for den anklagedes forsvar. Derfor får han den forkynt for seg i god tid før hovedforhandlingen i retten.

Tiltalebeslutningen er utformet av Riksadvokaten, statsadvokaten eller politiadvokaten, avhengig av den straffbare handlings alvor. Den skal angi hvilken lovbestemmelse som påstås overtrådt, og den faktiske handlingen som påtalemyndigheten mener å kunne føre beviser for.

Eksempel
--------

Et eksempel på hvordan en tiltalebeslutning kan utformes:

**Straffelovens § 192**

for ved vold eller ved truende adferd å ha skaffet seg seksuell omgang

**Grunnlag**:

Tirsdag 8. mars 2006 cirka klokken 14.00, på Rådhusplassen i Oslo, førte han en kniv mot *navn* strupe, og skar deretter av henne beltet. Han tvang henne ned på bakken, rev av henne benklærne, hvoretter han gjennomførte vaginalt samleie med henne.

Forholdet mellom tiltalebeslutning og dom
-----------------------------------------

Domstolen er bundet til å holde seg til de forhold som tiltalen gjelder når den skal avsi dom. Domstolen har derfor ikke rett til å ta opp andre forhold tiltalte kan ha gjort seg skyldig i. Innenfor de forhold tiltalen gjelder står derimot domstolen fritt med tanke på bevisbedømmelse og rettsanvendelse. Domstolen legger derfor det faktum den anser bevist gjennom hovedforhandlingen til grunn.

Hvis domstolen finner at forholdet skal henføres under et annet straffebud enn tiltalen kan den gjøre dette (subsumsjonsspørsmålet), også om det er et strengere straffebud enn i tiltalen, men retten har ingen plikt til å undersøke om et strengere straffebud kommer til anvendelse. Ønsker domstolen å anvende et annet straffebud på forholdet må partene bli gitt anledning til å uttale seg om saken (det kontradiktoriske prinsipp). 

Det er også en forutsetning for endring i subsumsjonen at endringen gjelder samme forhold. Problematikken ligner den som gjelder for dommens rettskraft, og er spørsmålet om hvor mye som skal til av endring i faktum eller lovandendelse før et forhold endrer identitet, slik at ny sak kan kjøres for forholdet. Et eksempel er hvis straffeansvaret bygger på et annet faktum, slik som hvis man i stedet for å dømme for kjøring under påvirkning av alkohol velger å dømme for etterfølgende alkoholnytelse. Det gjør seg også gjeldende utfordringer der hvor flere straffebud dekkes av samme faktum, eksempelvis om retten kan dømme for uaktsomt drap etter straffeloven når tiltalen gjelder overtredelse av vegtrafikkloven? Avgjørende er da hvilke interesser de ulike straffebud tar sikte på å beskytte.

Referanser
----------

1. ↑  Straffeprosessloven § 38

Se også
-------

* Siktelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Adsorpsjon** er en prosess som opptrer ved at en gass eller væske bindes til overflaten av et fast stoff eller væske (adsorbenten) og danner en molekylær eller atomær film (adsorbatet). Adsorpsjon er et viktig felt innen *overflatekjemi*, og prosessen er forskjellig fra absorpsjon der er stoff diffunderer inn i et annet stoff (bulkfase). Disse to prosessene kalles samlet *sorpsjon*.

Adsorpsjon er til stede i de fleste naturlige fysiske, biologiske og kjemiske systemer og er i utstrakt bruk i industrielle løsninger med eksempler som aktivt kull, vannrensing og enkelte katalysatorer. Adsorpsjon ligner på overflatespenning og er en konsekvens av overflateenergi. Inne i bulkfasen er alle bindingene fylt (ioniske, kovalente eller metallisk/krystallinske), men på overflaten er det frie bindinger fordi atomene ikke er fullt omgitt av naboatomer. Det er derfor energimessig gunstig å danne bindinger med andre tilgjengelige atomer.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Sorpsjon i *Det Norske Akademis ordbok*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Tim Challman** (født 27. desember 1945 i Nashville, Tennessee, USA) er en norsk-amerikansk jazzmusiker (saksofon og fløyte) og musikkpedagog, bosatt ved Stokmarknes i Vesterålen.

Challman har siden han flyttet til Stokmarknes i 1985 hatt stor betydning for jazzmiljøet i Vesterålen, og da særlig på Sortland. Han startet Vesterålen Storband i 1986, og var bandets musikalske leder i 16 år. Han har også spilt i Arctic Big Band, Finnmark Storband, Nordnorsk Storband og i en rekke andre jazzensembler med rot i Nord-Norge. Han spilte en sentral rolle i opprettelsen av Sortland Jazzweekend, som senere skiftet navn til Sortland Jazzfestival. Challman er den som har sittet lengst som leder for Nordnorsk Jazzforum (2000-2006), og han har sittet 8 år i styret for Festspillene i Nord-Norge.

I 2013 ble Tim Challman tildelt Stubøprisen, nordnorsk jazz' høyeste utmerkelse.

Eksterne lenker
---------------

* Stubøprisen til Tim Challman[*død lenke*]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Jan Ditlev Hansen | **Vinner av Stubøprisen**(2013) | Neste mottaker: |

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Marita Moltu** (født 31. august 1968) er en norsk politiker for Partiet De Kristne, tidligere fra Kristelig Folkeparti. 2. oktober 2015 ble hun varaordfører i Bergen kommune og nestleder i komité for helse og sosial. I perioden 2011-2015 var hun kommunalråd i Bergen kommune, nestleder for oppvekstkomiteen i bystyret og gruppeleder for Kristelig Folkepartis bystyregruppe. 

Hun var 1. vara for KrF til Bergen bystyre fra 29. oktober 2007 til 1. oktober 2009. Fra 1. oktober 2009 til 31. oktober 2011 møtte hun fast i bystyret. Sin yrkesbakgrunn har Marita Moltu fra StatoilHydro. I mars 2018 meldte hun seg ut av KrF og i august inn i Partiet De Kristne.

Marita Moltu er gift med Tomas Moltu, tidligere byråd for barnehage og skole i Bergen, også han fra Partiet De Kristne og tidligere fra KrF.[]

Referanser
----------

1. 1 2   web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Varaordføreren - bergen.kommune 3. november 2014
3. ↑  Tungetaleren Marita kan bli Bergens neste ordfører - TV2 1.september 2015
4. ↑  Paret som sender sjokkbølger inn i KrF. - Derfor meldte vi oss ut av partiet. - VG 6. mars 2018
5. ↑  Forlater KrF for De Kristne - Bergens Tidende 9. august 2018
**Tim Clark** (født 17. desember 1975) er en sydafrikansk profesjonell golfspiller.

Clark er født i Durban i Syd-Afrika og lærte å spille golf av sin far da han var tre år gammel. Han studerte ved North Carolina State University i USA, der han gjorde suksess i collegegolfen. Mens han studerte vant han U.S. Amateur Public Links i 1997, som gav ham spillerett i hans første turnering på PGA-touren, The Masters Tournament i 1998.

Clark ble profesjonell senere i 1998 og begynte på Nike Tour, der han vant to turneringer i 2000 for å kvalifisere seg til PGA-touren året etter. Hans første sesong ble avbrutt av en håndleddskade etter kun tre turneringer. Clark gjorde comeback i 2002 og tjente inn nok penger til å beholde spilleretten på PGA-touren.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Tim Clark – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Tim Clark – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Tim Clark – Sunshine-touren Rediger på Wikidata

* (en) Tim Clark – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Rock Aid Armenia** var et humanitært innsatsprosjekt fra den britiske musikkindustrien som skulle reise penger til å hjelpe ofrene for jordskjelvet i Armenia i 1988. 

Prosjektet munnet ut i utgivelsene av en rekke singler, compilations og en dokumentarfilm. Det ble også opprettet et eget plateselskap – Life-Aid-Armenia – til distribusjon av utgivelsene. Primus motor var den internasjonale veldedighetsarbeideren Jon Dee.

Den første single som ble utgitt, var en coverversjon av Marvin Gayes *What's Going On*, med en rekke medvirkende artister. Deretter fikk Dee ideen til en gjeninnspilling av Deep Purples Smoke on the Water, hvor forskjellige artister fra hardrockverdenen skulle synge hvert sitt vers. Innspillingen fant veien til toppen av UK Singles Chart, og sammen med de andre utgivelsene ble det reist omkring 100 000 $.

Referanser
----------

1. ↑  *Rock Aid Armenia*, discogs.com. Besøkt 28. april 2015
2. ↑  *Rock Aid Armenia: 20 years after*, thehighwaystar.com. Besøkt 28. april 2015
3. ↑  «*The beginning*, rockaidarmenia. Besøkt 28. april. 2015». Arkivert fra originalen 9. desember 2009. Besøkt 28. april 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Augusta Salling** (født 1954) er en grønlandsk politiker. Hun representerer partiet Atassut. 

Hun er utdannet lærer, men før hun ble politiker på full tid hadde hun også en periode i det private næringsliv, som direktør for Disko Havfiskeri fra 1986 til 1993. 

Lokalpolitisk var hun borgermester i Qeqertarsuaq kommune fra 1993 til 1997, men satt i kommunestyret helt til 2001. 

Partipolitisk har hun vært partileder fra april 2002 til Finn Karlsen overtok i september 2005. Hun varslet like før partiets landsmøte dette året at hun ville trekke seg som partiformann for å konsentrere seg om borgermesterjobben. Finn Karlsen var på dette tidspunkt nestformann i partiet. 

I tillegg er hun medlem i Nordisk råd, her ble hun varamedlem i 2005, og medlem fra 2007. Hun sitter også på Grønlands Landsting, og har gjort det siden 1999. I 2003 ble hun Landsstyremedlem for Finanser, tilsvarende finansminister.

Referanser
----------

1. ↑  «Atassut skal vælge ny formand». KNR.gl. 09.11.2005. Besøkt 07.11.2007.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Nanoq.gl[*død lenke*]
* Profil på Norden.org[*død lenke*]
**Rock Ice** er et costaricansk ølmerke. Det produseres av Cervecería Costa Rica, og blei introdusert i 1995. Det brygges med en såkalt «isbryggingsmetode», som gir det en rundere og mildere smak.

Varianter
---------

### Rock Ice

Rock Ice er den opprinnelige varianten. Den har en alkoholprosent på 5,2.

Rock Ice selges i følgende størrelser:

* 350 ml glassflaske
* 350 ml boks
* 473 ml boks

### Rock Limón

Rock Limón er en variant av Rock Ice med sitron- og saltsmak. Alkoholprosenten er på 5,2. Ølet kom på markedet i 2005. Fram til 2011 het det Rock Ice Limón.

Rock Limón selges i følgende størrelser:

* 350 ml glassflaske
* 350 ml boks

### Rock Golden Monkey

Rock Golden Monkey er et øl med mangostansmak. Det kom på markedet i 2010. Ølet har en alkoholprosent på 5,0.

Rock Golden Monkey selges i følgende størrelser:

* 355 ml glassflaske
* 350 ml boks

Eksterne lenker
---------------

* Rock Ice hos Florida Ice & Farm Company

| * v
* d
* r
Costaricanske ølmerker |
| --- |
| Cervecería Costa Rica | Bavaria  **·** Bohemia  **·** Bremen  **·** Imperial  **·** Kaiser  **·** Pilsen  **·** Rock Ice |
| Costa Rica’s Craft Brewing Company | Libertas  **·** Segua |
**Friedrich Ludwig Jahn Sportpark** (kortform *Jahnsportpark* eller *Jahn-Sportpark*) er et idrettsanlegg vest i Berlins ortsteil Prenzlauer Berg i bydelen Pankow. Stadionet brukes til fotball, friidrett og amerikansk fotball. Hovedarenaen *(Friedrich Ludwig Jahn Stadion)* har en tribunekapasitet på 19 708 tilskuere (hvorav ca 15 000 under tak), og er dermed Berlins tredje største etter Berlin olympiastadion og Stadion An der Alten Försterei. Det finnes noen mindre idrettsplasser i tillegg til hovedarenaen. Anlegget ligger like ved Max Schmelinghallen og Mauerpark. Det er oppkalt etter Friedrich Ludwig Jahn.

Den østtyske spydkasteren Uwe Hohn satt 20. juli 1984 verdensrekord på Jahnsportpark, med et kast på 104,80 meter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Friedrich-Ludwig-Jahn-Sportpark (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich-Ludwig-Jahn-Sportpark – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
**Friedrich Christian Gotthilf Roscher** (født 11. juni 1791 i Sachsen, Tyskland, død 1859 i Modum, Norge) var utdannet kjemiker og mest kjent for sin stilling som teknisk direktør (hytteinspektør) ved Blaafarveværket i dets stordriftstid. 

Friedrich Roscher kom fra en bergverksfamilie – hans far var kongelig prøyssisk hyttemester ved bergverkene i Sachsen. Selv arbeidet han som kjemiker i Dresden fram til ca. 1820 og var ekspert på framstilling av blåfarge.

Ca. 1822 kom han til Blaafarveværket i Modum, som nettopp hadde blitt overtatt av et tysk-engelsk konsortium med Wilhelm Christian Benecke (senere adlet Baron von Gröditzberg) i Berlin som største interessent og Benjamin Wegner som administrerende direktør. Roschers tittel her var «hytteinspektør», også kalt teknisk direktør, og han tilhørte direksjonen ved Blaafarveværket sammen med bergmesteren og administrerende direktør. Han var også arkitekten bak empirebygningen Nyfossum, som var familien Roschers hjem, og som senere fulgte stillingen «teknisk direktør».

Roscher var gift to ganger. Hans første kone var Augusta Elisabeth Hubbauer (1795-1845) fra Baden. De fikk fire barn, Theodor Roscher, Adolf Friedrich Roscher, Ragnvald Robert Roscher, samt en datter som døde som liten. Som enkemann giftet han seg på nytt med Marthe Dorothea Berg fra Modum, og fikk også sammen med henne fire barn. 

Friedrich Roscher sluttet ved Blaafarveværket i 1840. Siden var han involvert i driften både ved Snarums Koboltværk og Ringerikes Nikkelverk.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Friedrich Christian Gotthilf Roscher, Norsk biografisk leksikon ID Friedrich\_Roscher, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Blaafarveværkets arkiv

Litteratur
----------

* Tone Sinding Steinsvik: *Koboltgruvene og Blaafarveværket – en del av den store verden* (Modum 2000)
* Tone Sinding Steinsvik: *Blaafarveværket ; ved kgl. res. av 2. april 1776* (Modum 1978)
* Kjell Arnljot Wig: *Eventyret om Blaafarveværket* (Drammen 1995)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Marshalløyene, Ailinginae i midten ved siden av Rongelap
**Ailinginae** eller **Alinginaeatollen** (marshallesisk *Ailiginae*) er en atoll blant Ralik-kjeden i det nordre Stillehavet og tilhører Marshalløyene.

Geografi
--------

Ailinginae ligger ca. 650 km nordvest for hovedøyen Majuro og ca. 20 km sydvest for Rongelap. 

Atollen er en korallatoll og har et totalt areal på ca. 108,8 km² med en landmasse på ca. 2,80 kmkm² og en lagune på ca. 105,96 kmkm². Atollen består av ca. 25 øyer, og den høyeste høyden er på kun 11 moh.. De største øyene er

* *Ribinouri*, hovedøyen, i den sørlige delen
* *Knox*, i den østlige delen
* *Mogiri*, i den sørlige delen
* *Sifo*, i den vestlige delen

Forvaltningsmessig utgjør den ubebodde atollen en egen kommune.

Historie
--------

Ralik-kjeden har trolig vært bebodd av mikronesiere siden rundt 1000 f.Kr. og noen øyer ble oppdaget alt i 1526, av den spanske kapteinen *Alonso de Salazar*.

Ailinginae ble oppdaget i 1767 av den britiske kapteinen *Philip Carteret*. Øyene havnet senere under spansk suverenitet.

*Neuguinea-Compagnie*, et tysk handelsselskap, etablerte seg på Ralik-kjeden omkring 1859 og den 22. oktober 1885 kjøpte det tyske keiserrike hele Marshalløyene av Spania. Selskapet forvaltet øyene frem til den 13. september 1886 da området først ble et tysk protektorat, og i 1906 ble en del av Tysk Ny-Guinea.

Under første verdenskrig ble området okkupert av Japan i oktober 1914, som i desember 1920 fikk et forvaltningsmandat — det japanske stillehavsmandatet — over området av Folkeforbundet etter Versaillestraktaten i 1919.

Under andre verdenskrig ble øygruppen brukt som militærbase av Japan frem til USA erobret området våren 1944. Deretter havnet øygruppen under amerikansk kontroll. I 1947 ble Marshalløyene, sammen med Karolinene, utnevnt til *Trust Territory of the Pacific Islands* av FN, og ble forvaltet av USA frem til landets selvstendighet i 1979.

Den 1. mars 1954 ble Ailinginae, Rongelap, Rongrik og Utirik rammet av et radioaktivt nedfall etter en prøvesprengning på Bikiniatollen, ca. 140 km mot nordvest, og befolkningen ble evakuert til Kwajaleinatollen. Siden da har atollen vært ubebodd.

Referanser
----------

1. ↑  «Marshall Islands Atoll Information - Ailinginae Atoll» **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2009.
2. ↑  «Marshall Islands» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 23. september 2007. Besøkt 14. november 2009.
3. ↑  «Municipalities of the Marshall Islands» **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2009.
4. ↑  Dirk H.R. Spennemann. «Ships visiting the Marshall Islands (until 1885) Ailinginae Atoll» **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2009.
5. ↑  «Marshall Islands» **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Om Ailinginae
* Kart over Ailinginae
* Bilde over Ailinginae

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Asiatisk kunst i nefritt
**Nefritt** (latin *nephritis*, fra gresk νεφρός *nefros* som betyr nyre) er et blandingskrystall som populært kalles jade. Det populærr navnet deler den med jadeitten.

Navnet nefritt kommer av dens gamle bruk som amulett mot nyrelidelser. 

Nefritt er siden antikken blitt bearbeidet til våpen, økser, øreringer, amuletter, kar, sverdfester og så videre. De mest kjente funnsteder ligger i Asia: Turkestan, østre Sibir, Kina. Også Amerikas gamle kulturfolk bearbeidet nefritt.

Egenskaper
----------

Mineralet er kompakt, hardt og spaltet, gjennomlysende, hvit tremolitt eller fintrådet, mørkegrønn aktinolitt, således en varietet av monoklin hornblende. Den kjemiske formelen er Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2. Nefritten er seig og føles fet ved berøring. Til forskjell fra den lignende jadeitten er den vanskeligere smeltbar.

Litteratur
----------

* Berthold Laufer: *Jade: A Study in Chinese Archeology & Religion*, 1912 - Reprint: Dover Publications, New York. 1974.
* Jessica Rawson: *Chinese Jade Throughout the Ages*, London: Albert Saifer, 1975 ISBN 0-87556-754-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nephrite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ailsa Craig** (skotsk gælisk: **Creag Ealasaid**) er en øy i fjorden Firth of Clyde sør på vestkysten av Skottland. Navnet betyr «Elisabeths klippe».

Ailsa Craig er en vulkansk klippeøy med en karakteristisk rund form, høyeste punkt er 338 meter over havet. Den har et areal på 0,99 km². Det er et fyr på øya, som ikke vært bebodd siden fyret ble automatisert i 1990. Det ligger også ruiner av en gammel borg på øya.

Ailsa Craig er først og fremst kjent for den spesielle steinen *Ailsitt* som ble utvunnet på øya fra midten av 1800-tallet til midten av 1900-tallet. Den ble blant annet brukt til å lage curlingsteiner.

Øya er vernet som naturreservat og har betydelige sjøfuglkolonier, blant annet av havsule.

Referanser
----------

1. ↑  Iain Mac an Tàilleir (2003). «Placenames A-B» (PDF) **(engelsk)**. Pàrlamaid na h-Alba. Arkivert fra originalen (PDF) 23. september 2011. Besøkt 8. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ailsa Craig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Mesterlaget fra 1913, og utfordrere til Stanley Cup, Sydney Millionaires Professional Ice Hockey Team
New Glasgow Cubs fra sesongen 1912–13
**Maritime Professional Hockey League** (MaPHL) var en profesjonell ishockeyliga i New Brunswick og Nova Scotia i Canada fra rundt 1911 til 1914. To av ligaens mestre ble godtatt som utfordrerlag til Stanley Cup. Ligaens opphav var amatørligaen *Maritime Hockey League,* som opererte i Nova Scotia rundt 1900. MaPHL var en etterfølger av Interprovincial Professional Hockey League og ble etterfulgt av Eastern Professional Hockey League.

Maritime Professional Hockey League er i ettertid mest kjent for å ha flere lag som har vært utfordrere til Stanley Cup.

Historie
--------

Stanley Cup utfordrere:

* 1900 - Halifax Crescents
* 1906 - New Glasgow Cubs

Som en del av profesjonaliseringen av eliteishockeyen i Canada rundt 1910, endret ligaen navn til Interprovincial Professional Hockey League, og navnet ble igjen endret i 1911 til Maritime Professional Hockey League, og igjen i 1914 til Eastern Professional Hockey League. EPHL ble lagt ned 7. februar 1915 etter å ha blitt redusert til bare to lag.

To MaPHL-mestere utfordret mesterne fra National Hockey Association (NHA) for å bli utfordrer til Stanley Cup:

* 1912 - Moncton Victorias
* 1913 - Sydney Millionaires

I september 1913 deltok MaPHL sammen med NHA og Pacific Coast Hockey Association (PCHA) i dannelsen av en ny ishockeykommisjon som skulle koordinere aktiviteter på tvers av de ulike ligaene, kontraktspørsmål og spill for Stanley Cup. I 1914 var det forventet at MaPHL-mesteren skulle spille mote Toronto Blueshirts fra NHA for Stanley Cup, men dette oppgjøres ble avlyst og ingen flere lag fra MaPHL spilte senere om Stanley Cup.

Lag
---

* Glace Bay Miners - 1914–1915
* Halifax Crescents - 1910–1914
* Halifax Socials - 1911–1914
* Moncton Victorias - 1910–1913
* New Glasgow Cubs - 1910–1913
* New Glasgow Black Foxes - 1913–1915
* Sydney Millionaires - 1912–1915

Se også
-------

* NHL

Referanser
----------

1. ↑  Muller, s. 466

Litteratur
----------

* Müller, Stephan (2005). *International Ice Hockey Encyclopaedia: 1904–2005*. Books on Demand. ISBN 3-8334-4189-5.
* Maritime Professional Hockey League history[*død lenke*]
**Peadar Kearney** (født 12. desember 1883 i Dublin i Irland, død 24. november 1942 i Dublin) var en irsk republikaner og sangforfatter. Han er særlig kjent for sine opprørssanger, og i 1907 skrev han teksten «A Soldier's Song», som i irsk oversettelse under navnet «Amhrán na bhFiann» ble Fristatens og senere Irlands nasjonalsang.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Peadar Kearney ble født på Lower Dorset Street i Dublin. Hans far var fra Louth og moren opprinnelig fra County Meath. Han gitt på *The Model School* i Schoolhouse Lane og *St Joseph's Christian Brothers School* i Fairview i Dublin. Han sluttet på skolen da han var 14 år, og begynte i lære som husmaler.

Han sluttet seg til Conradh na Gaeilge i 1901, og Irish Republican Brotherhood (IRB) i 1903. I 1913 var han med på å grunnlegge Irish Volunteers. 

### Påskeopprøret og etterpå

Under påskeopprøret i 1916 kjempet han ved Jacob's Biscuit Factory under Thomas MacDonagh. Han klarte å rømme etter overgivelsen. Under den irske uavhengighetskrig var han aktiv soldat, og i 1920 ble han internert i Ballykinler i Down. Kearney var en god venn av Michael Collins, og under borgerkrigen stod han på traktattilhengernes side. Etter opprettelsen av Fristaten sluttet han å engasjere seg i politikk. 

Hans sanger var svært populære blant Irish Volunteers, som senere ble til IRA i perioden 1913–1922, og den mest populære var «A Soldier's Song». Bulmer Hobsons oversettelse til irsk ble i 1926 landets nasjonalsang. Kearney fikk aldri betalt for bruk av sangen, men i 1934 kjøpte regjeringen rettighetene for 1200 pund. Andre kjente sanger av Kearny er «Down by the Glenside» («The Bold Fenian Men»), «The Three-coloured Ribbon», «Down by the Liffey Side» og «Erin Go Bragh». 

Kearny døde temmelig ubemidlet i 1942 i Dublins utkanst i forstaden Inchicore, og ble gravlagt på Glasnevin gravlund i Dublin. Det er satt opp en plakett til minne om ham i Dorset Street. 

Han søster Kathleen var moren til forfatterne Brendan og Dominic Behan.

Referanser
----------

1. ↑   Dictionary of Irish Biography, Dictionary of Irish Biography-ID 004411[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 5747053, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  anphoblacht.com

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Nefropati** er en fellesbetegnelse på alle **nyresykdommer**. Disse sykdommene presenterer seg på ulike vis. Pasienten kan være uten symptomer, men blodprøver eller blodtrykksforhøyelse sammen med eventuell patologi i urinprøven peker i retning av underliggende nyresykdom. Pasienten kan ha symptomer som indikerer at det må foreligge en nyresykdom, som f.eks. flankesmerter, smerter ved vannlating, endring i urinvolum eller farge på urinen, væskeansamling (ødem) eller uremiske symptomer som blekhet, generell slapphet, dårlig ånde, kløe, kvalme og brekninger. Videre kan pasienten ha en systemsykdom som er kjent for å involvere nyrene.

Fordi nyrene har en vital betydning for menneskeorganismens funksjoner, vil nyresykdommer få store konsekvenser, enten det dreier seg om medfødte misdannelser, infeksjoner eller svulster. Se også cystenyre, glomerulonefritt, hesteskonyre, hydronefrose, hypernefrom, nefroblastom, nyreabscess, nyreanomalier, nyrearteriestenose, nyrebekkenkreft, nyregrus, nyreinfarkt, nyrestein, pyelonefritt, senkningsabscess, uremi. urografi.

|  |  |
| --- | --- |
| Klassifisering | D
* **ICD-10-CM**: N28.9
* **ICD-9-CM**: 583.81
* **MeSH**: D007674
 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
Lillestrøm kultursenter arrangerer konserter, teaterforestillinger og show.  Foto: Anders Rodem  
**Lillestrøm Kultursenter** er et kulturhus i Lillestrøm kommune. Kulturhuset ble innviet i 1926 og har adressen Kirkegata 11. 

Hovedbygningen ligger ca. 150 meter fra Lillestrøm stasjon. 

Lillestrøm Kultursenter arrangerer konserter, teaterforestillinger, musikaler og stand-up, samt konferanser.

Unge Viken Teater
-----------------

I kulturhuset i Kirkegata 11 har også Unge Viken Teater (tidligere Akershus Teater) lokaler.

Samfundet
---------

Foretaket Lillestrøm Kultursenter eier også selskapslokalet Samfundet, som ligger i Brogata 2b. Huset ble gitt i gave til Lillestrøm Kultursenter i 2001 fra Lillestrøm Arbeidersamfunn. I 2004 ble Samfundet flyttet fra Voldgata 6 til Brogata 2b.[]

1860-1865: Huset ble bygget som en av tre arbeiderboliger for Tandberg Saga. Det ble bygget et søndre hus, et midtre hus og et nordre hus. Man er ikke sikker på hvilket av disse tre husene som er dagens «Samfundet». Det første sikre beviset på at huset eksisterte var ved folketellingen i 1865. Da bodde det syv familier, 40 personer, i det søndre huset, hvorav 11 av disse jobbet ved saga. Lillestrøm Arbeidersamfund, forkortet Samfundet, ble stiftet den 16. oktober 1881. I mange år var dette Lillestrøms viktigste politiske debattforum. Samfundet hadde i sine første tiår også en viktig funksjon i å bidra til «Medlemmenes opplysning og dannelse». Det nyttige skulle forenes med det underholdende, og Lillestrøms første kino åpnet her i 1907, med en pris for menn og halv pris for kvinner og barn.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Unge Viken Teater». *ungeviken.no*. Besøkt 20. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Yueliang Shan
Utsyn fra fjelltoppen
En fjellklatrer inne i buen
**Yueliang Shan** (kinesisk: 月亮山; pinyin: *Yuèliàng Shān* = *Månefjellet*), for reisende alment kjent som **Moon Hill**, er et lite fjell med en naturlig gjennomgående hvelving. Den ligger i fylket Yangshuo, noen utenfor selve byen, i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Fjellet har sitt navn etter utformingen av det gjennomgående hullet, som er det som gjenstår av en kalksteinshule som ble dannet i den freatiske sone. Likesom de fleste bergformasjoner i området, er det karst. 

Fjellet er en populær turistattraksjon. .

Det ligger sør for Yangshuo på den andre siden av elven Jingbao langs China National Highway 321. Den har en høyde på 380 moh, med en relativ høye (over dalbunnen) på 230 meter. Det er 410 meter langt. Buen er omtrent 50 meter høy.

Referanser
----------

1. ↑  Cultural China website. 'Natural Scenery' Arkivert 12. mai 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moon Hill (Yangshuo) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Lillestrøm kirke
**Lillestrøm prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nedre Romerike prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet tidligere Lillestrøm kommune (tettstedet) i Akershus fylke, og hovedkirken var Lillestrøm kirke.

Lillestrøm prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lillestrøm kirkelige fellesråd underlagt Nedre Romerike prosti.

Historikk
---------

*Lille Strøm* var en gård på Rælingssiden, sørvest for Nitelva, hvilket gav navn til stasjonen på Hovedbanen i 1854. I forbindelse med anleggelsen av Kongsvingerbanen i 1862 ble stasjonen flyttet til Skedsmosiden, nordøst for Nitelva. Stasjonsnavnet fulgte imidlertid med på "flyttelasset", til tross for at den nye plasseringen lå på storgården Sørum i Skedsmo.

Utover fra 1860-tallet utviklet tettstedet *Lillestrøm* seg, som følge av en stadig større trelasthandel, og etter hvert ble "hopehavet" med Skedsmo et stadig viktigere spørsmål. For den raskt økende tettstedsbefolkningen ble Lillestrøm Indremisjons bedehus innviet til kirkelig bruk i 1889, og fikk residerende kapellan 1895.

Etter 30 år med utredninger ble ved kgl.res. av 22. august 1907, Lillestrøm sogn og kommune ble utskilt fra Skedsmo, gjeldende fra 1. januar 1908. Lillestrøm kirke ble innviet 22. september 1935, og ved kgl.res. 11. desember 1936 Skedsmo prestegjeld delt, slik at *Lillestrøm prestegjeld* ble opprettet, gjeldende fra 1. januar 1937.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Lillestrøm

Referanser
----------

1. ↑  Medby, Johan (1951). *Lillestrøm er stedet*. Nemnda. s. 5-8.
2. ↑  Christie, Sigrid (1969). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 186.
3. ↑  Nordanger, K. M. (1933). *Lillestrøm*. Oslo. s. 23.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
SEATO-landenes ledere møtes på Manilakonferansen den 24. oktober 1966. Fra venstre: Nguyen Cao Ky, Harold Holt, Park Chung-hee, Ferdinand E. Marcos, Keith Holyoake, Nguyen Van Thieu, Thanom Kittikachorn og Lyndon B. Johnson.

**SEATO** (**Southeast Asia Treaty Organization**) var en internasjonal forsvarsallianse som ble oppløst i 1977. Etter Genèvekonferansen i 1954 etter Frankrikes krigsnederlag mot Nord-Vietnam, ble SEATO opprettet den 8. september 1954 i Manila under ledelse av USA, som en «asiatisk versjon» av NATO. Målet var å stanse kommunismens vekst i det sørøstlige Asia.

Medlemsland var Australia, USA, Frankrike (til 1974), Storbritannia, New Zealand, Pakistan (til 1972), Filippinene og Thailand (til 1975).

I motsetning til NATO forpliktet ikke medlemslandene seg til bistand i tilfelle militære angrep. Alliansen støttet formelt USA i Vietnamkrigen, men deltok aldri i konflikten. Etter det amerikanske tilbaketoget fra Vietnam, ble SEATO sett på som overflødig, og organisasjonen ble oppløst den 30. juni 1977.

SEATOs hovedsete var i Bangkok.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Jenny Bech Jürgensen** (født 22. desember 1872 i Mosjøen, død 15. juni 1944 i Oslo) var en norsk forfatter.

Liv og virke
------------

Etter i 1892 å ha gått ved Det ettårige ettermiddagskursus for kvinner, arbeidet Jenny Bech Jürgensen som butikk- og kontordame i Kristiania. I 1894 rapporterte hun ved et møte i Kvinnelig Handelsstands forening om elendige lønnsforhold på arbeidsplassen, en butikk i Kristiania. Dette førte til avisskriverier og debatt. Den underbetalte det var meldt om fikk lønnsforhøyelse, mens Bech Jürgensen selv ble oppsagt fra sin stilling. Senere arbeidet hun som bokholder.

Jenny Bech Jürgensen utga i 1923 to små fortellinger der silhuetter ledsaget av korte tekster formidler historien. *Katten og musen – mors første fortælling* ble utgitt under signaturen J. B.

Familie
-------

Jenny Bech Jürgensen var datter av ordfører og handelsmann i Mosjøen Andreas Christian Bech Jürgensen og hans hustru og kusine Henriette Christiane Bech. Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1923: *Katten og musen – mors første fortælling*, Mittet, Kristiania
* 1923: *Kattehistorier*, silhuetter, Mittet, Kristiania

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten 1944.06.14*. Norge, Oslo. 1944. s. 9.
2. ↑  Holtsmark, Gabriel (1928). *Det ett-årige eftermiddagskursus for kvinner gjennem 50 år*. Oslo handelsgymnasium. s. 52.
3. ↑  Altern, Manny (1940). *Oslo Kvinnelige Handelsstands Forening*. Foreningen. s. 41.
4. ↑  *Aftenposten 1944.06.19*. Norge, Oslo. 1944. s. 6.
5. ↑  Jürgensen, Jenny Bech (1923). *Katten og musen*. Kristiania: Mittet.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 117-118. ISBN 8257900109.
* Brandt, Wilhelmine (1997). *Slægten Benkestok*. Damms antikvariat. ISBN 8290438079.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***The Fires of Youth*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Emile Chautard.

Handling
--------

Etter å ha ofret ungdommsårene sine i bytte for sin enorme formue, oppdager Pemberton at det eneste ønsket han har i sine eldre år er å gjenerobre guttetiden som han egentlig aldri hadde kjent. For å oppnå dette vender han tilbake til den gamle byen hvor han bodde som barn og ungdom.

Der, ved å bruke det fiktive navnet Peter Brown, blir Pemberton venn med lille Billy som blant annet tar den gamle mannen med på lange turer i skogen. Pemberton begynner også ved en fabrikk i området som en uheldig arbeider, og får vite mer om den usikre fremtiden og arbeidsforholdene ved fabrikken - og om den økende misnøyen blant de ansatte.

Skuespillere
------------

* Frederick Warde som herr Pemberton.
* Helen Badgley som Billy.
* Ernest Howard som faren til Billy.
* Jeanne Eagels som søsteren til Billy.
* Robert Vaughn som Jim.
* James Ewens.
* Carey L. Hastings.
* Grace Stevens.

Referanser
----------

1. ↑  The Fires of Youth
2. ↑  THE FIRES OF YOUTH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Fires of Youth* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***The Fine Feathers*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Phillips Smalley og Lois Weber.

Handling
--------

Arthur Vaughn, en ung kunstner, går til en skomaker. Der får Arthur øye på en jente, datteren til skomakeren. Men skomakeren er en alkoholiker, og kunstneren ber den unge kvinnen forlate den elendige tilværelsen sin. Han tilbyr henne arbeid ved atelieret hans, noe kvinnen går med på. En dag maler kunstneren henne, og dette maleriet blir straks omtalt som et mesterverk. En annen dag tar kvinnen på seg klær av sateng og silke, for og stå som modell - og ber ham male henne i disse plaggene. Malerens trent øye legger straks merke til den tydelige kontrasten.

Portrettene, med sin kontrast og realisme blir anerkjent som mesterverk. Dette etablerer raskt kunstnerens rykte innenfor kunst-verden. Under en utstilling tiltrekker dette oppmerksomheten til presidenten, som blir nysgjerrig og ønsker å bli kjent med modellen. Presidenten møter henne, men formaner henne til å forlate det livet hun lever. Kvinnen tenker over rådene hans, og ber deretter artisten om å gifte seg med henne. Han forteller henne imidlertid at han ikke kan.

Kvinnen vender deretter tilbake til sitt elendige, tidligere hjem, hos faren sin. Men i hennes fravær innser artisten snart at han virkelig elsker kvinnen, og begynner å lete etter henne.

Skuespillere
------------

* Phillips Smalley - Arthur Vaughn
* Lois Weber
* Charles De Forrest

Referanser
----------

1. ↑  Fine Feathers

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Fine Feathers* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata