Josef Kammhuber sammen med forsvarsminister Franz Josef Strauss, general og øverstkommanderende for NATOs bakkestyrker i Sentral-Europa Hans Speidel og forsvarssjef Friedrich Foertsch i 1961
**Josef Kammhuber** (født 19. august 1896 i Burgkirchen am Wald som senere ble del av Tüßling i Bayern i Tyskland, død 25. januar 1986 i München) var en tysk general, som var den første sjefen for Deutsche Luftwaffe i Vest-Tyskland fra 1957 til 1962. Han regnes som en av grunnleggerne av Bundeswehr og var den tredje offiseren som fikk grad som full general i Bundeswehr i 1961. Under andre verdenskrig var han den første sjefen for nattjagerne i Luftwaffe og bygget opp det første vellykkede forsvarssystemet mot nattlige bombeangrep mot Tyskland, den såkalte Kammhuber-linjen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Josef Kammhuber var bondesønn fra Oberbayern i Kongeriket Bayern.

### Første verdenskrig

Han startet sin militære karriere som 18-åring ved utbruddet av første verdenskrig i 1914, da han ble soldat i 3. bayerske pionérbataljon i Den bayerske armé. I 1917 ble han forfremmet til løytnant.

### Mellomkrigstiden

Etter første verdenskrig ble han ansatt som yrkessoldat i Reichswehr, det nye tyske forsvaret. I 1925 ble han premierløytnant. Han fikk mellom 1928 og 1930 utdanning til jagerpilot i Sovjetunionen på det tyskerne kalte Kampffliegerschule Lipezk som ledd i et hemmelig tysk–sovjetisk militærsamarbeid, og ble forfremmet til kaptein i 1931. Han tjenestegjorde fra 1933 til 1939 i Luftfartsministeriet og hørte til staben til general Walther Wever, som arbeidet med å bygge opp en strategisk bomberkommando. Dette arbeidet ble avsluttet i 1936 ved Wevers død. Etter dette arbeidet han med et tysk svar på det britiske luftforsvarets opprustning.

### Andre verdenskrig

I 1939 ble Kammhuber oberst og vendte tilbake til aktiv militær tjeneste. Under mobiliseringen samme år ble han stabssjef for 2. luftflåte under general Hellmuth Felmy. I mars 1940 ble han kommodor for 51. kampskvadron («Edelweiss-skvadronen»). Under slaget om Frankrike havnet han i fransk krigsfangenskap og kom fri etter fire uker. Han ble etter dette knyttet til Luftwaffes overkommando.

I juli 1940 ble han sjef for 1. nattjagerdivisjon og dermed også leder for luftvernet og radarenhetene. I og med dette ble han koordinator for hele den tyske luftverninnsatsen. 1. oktober 1940 ble han forfremmet til generalmajor og 9. april 1941 fikk han ridderkorset. I august 1941 ble han general for nattjagerne og kommanderende general av 12. flygerkorps, som omfattet alle enhetene som deltok i nattforsvaret av Tyskland. Han bygget i denne egenskap opp den såkalte Kammhuber-linjen, som han ble kjent for. Han ble fratatt sin kommando i 1943 på grunn av en krangel med sjefen for Luftwaffe, Erhard Milch, og var uten oppgaver helt til februar 1945. Han spilte følgelig ingen betydningsfull rolle etter 1943.

### Den kalde krigen

Ved slutten av andre verdenskrig havnet han sammen med sin stab i amerikansk krigsfangenskap. Etter repatrieringen i 1948 jobbet han i noen år som vinhandler. I 1952 ble han knyttet til den amerikanske hærens militærhistoriske institutt, US Army Historical Division, i forbindelse med et stort forskningsprosjekt om Luftwaffes historie skulle dra nytte av tyske taktiske og strategiske erfaringer i en fremtidig krig med Sovjetunionen.

Den 6. juni 1956 ble han utnevnt til generalløytnant i Bundeswehr, det nyetablerte vesttyske forsvaret, og ble ekspedisjonssjef for luftforsvaret i Forsvarsdepartementet. Året etter ble han utnevnt til den første sjefen for Bundesluftwaffe, luftforsvaret i Vest-Tyskland. Han ledet oppbyggingen av det vesttyske luftforsvaret i tett samarbeid med det amerikanske luftforsvaret og etter forbilde av dette, og Vest-Tyskland ble utrustet med amerikanske jagerfly. 

I 1960 holdt han gravtalen for generalfeltmarskalk Albert Kesselring. Han fikk rang som full general i 1961 og gikk av med pensjon 30. september 1962. Han hadde et nært vennskap med forsvarsminister Franz Josef Strauss.

General Kammhuber-kasernen i Karlsruhe er oppkalt etter ham; Bundesverfassungsgericht flyttet midlertidig inn i kasernen i 2011.

Utmerkelser
-----------

* Jernkorset (1914) 2. og 1. klasse
* Bayerischer Militärverdienstorden 4. klasse med sverd
* Wehrmacht tjenestemedalje 4. til 1. klasse
* Jernkorsets spenne (1939) 2. og 1. klasse
* Pilotmerket
* Jernkorsets ridderkors (1941)
* Frontflygerspennen
* Storoffiser av Republikken Italias fortjenstorden (1958)
* Kommandør av den amerikanske Legion of Merit (1961)
* Stort fortjenstkors med stjerne og skulderbånd av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (1962)

Referanser
----------

1. ↑   Nuremberg Trials Project, nuremberg.law.harvard.edu, besøkt 30. august 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000007275, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   TracesOfWar, TracesOfWar person ID 35799[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6ss536q, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  *Rangliste des Deutschen Reichsheeres*, Mittler & Sohn Verlag, Berlin 1923-1932, s. 155
6. ↑  Veit Scherzer: *Die Ritterkreuzträger 1939–1945*, Scherzers Militaer-Verlag, Ranis/Jena 2007, ISBN 978-3-938845-17-2, S. 431

Litteratur
----------

* «General Josef Kammhuber. Inspekteur der Luftwaffe von 1957 bis 1962». I: *Geschichte der Luftwaffe*. Bundesministerium der Verteidigung, 2013
* Wolfgang Schmidt: «'Seines Wertes bewusst!' General Josef Kammhuber». I Helmut R. Hammerich og Rudolf J. Schlaffer (red.), *Militärische Aufbaugenerationen der Bundeswehr 1955 bis 1970. Ausgewählte Biografien*, München, Oldenbourg Wissenschaftsverlag 2011, ISBN 978-3-486-70436-5; s. 351–381.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |