recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tog på den transmongolske jernbanen gjennom Gobi-ørkenen.
Ulan-Ude jernbanestasjon.
Boggiebytte i Erenhot
Ulan Bator jernbanestasjon.
**Den transmongolske jernbane** knytter sammen den transsibirske jernbane fra Ulan-Ude i Russland med Jining i Kina, via Ulan Bator i Mongolia. Linjen ble bygd mellom 1949 og 1961. Den er stort sett enkeltsporet i Mongolia og dobbeltsporet i Kina. Sporvidden i Russland og Mongolia er 1 520 mm, mens den er 1435 mm i Kina.

Andre viktige stoppesteder i Mongolia er Sükhbaatar, Darkhan, Choir, Sainshand og Zamyn-Üüd, mens kinesiske Erenhot er grensestopp der en endrer sporvidde. Viktige bilinjer går til Erdenet og Baganuur.

Historie
--------

Utbyggingen av jernbanen i Mongolia begynte i 1947, nådde Ulan Bator i 1950 og den kinesiske grense i 1955. Før dette hadde de eneste jernbanelinjene vært korte godslinjer.

Operasjon
---------

Boggiebytte fra bredspor (1520 mm) til normal sporvidde (1435 mm).
Det mongolske jernbaneselskapet *Mongolyn Tömör Zam* frakter 80 % av alt gods og 30 % av alle reisende i Mongolia. De fleste togene har to lokomotiv for å minske sjansen for forsinkelser i det store, sparsomt befolkede landet.

Mongolske og russiske tog bruker sporvidden 1 520 mm, mens Kina bruker normalspor med bredden 1435 mm. Hver gong togene krysser grensen må de derfor bytte hjul. Hver vogn blir løftet og boggiene endret. Dette, sammen med toll- og passkontroll, gjør at grensepasseringen kan ta flere timer.

Se også
-------

* Jernbane i Mongolia
* Jernbane i Kina

Eksterne lenker
---------------

* (mn) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Trans-Mongolian Railway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (mongolsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Den tapte verden*** (engelsk tittel: *The Lost World*) er en technothriller skrevet av Michael Crichton, og publisert i 1995 av Knopf. Boken er oppfølgeren til en tidligere bok *Jurassic Park*. Boken ble senere filmatisert av Steven Spielberg. 

Arthur Conan Doyle har skrevet en roman med samme navn. Denne har vært dramatisert og gått som hørespill på NRK radio. På samme måte som boken til Conan Doyle omhandler Crichtons roman en ekspedisjon til et isolert område i Sentral-Amerika fylt med dinosaurer. I romanen til Conan Doyle har dinosaurene overlevet fra eldre tidsaldre før menneskeheten, men i romanen gjenskapt ved hjelp av avansert genetisk teknologi.

Handling
--------

I 1993, fire år etter katastrofen i Jurassic Park, slår matematiker Ian Malcolm seg motvillig sammen med paleontolog Richard Levine. De forsøker å finne en "tapt verden" av dinosaurer etter rykter om merkelige døde skapninger som skylles opp ved kysten av Costa Rica. I 1995 får de vite om Site B på Isla Sorna, et "produksjonsanlegg" hvor det nå nedlagte selskapet InGen klekket ut og dyrket dinosaurene til temaparken Jurassic Park som ligger på det nærliggende Isla Nublar. 

Levine begir seg raskt ut på en ekspedisjon for å finne igjen Isla Sorna, uten Malcolm. Han reiser sammen med en guide fra Costa Rica som heter Diego, men kort tid etter ankomst til øya blir de angrepet av ett par mystiske skapninger (senere identifisert som Carnotaurus) og Diego blir raskt drept. Etter hvert får Malcolm vite at Levine har forsvunnet i området. Malcolm reiser derfor til øya sammen med et redningsteam. De ankommer øya med våpen og utstyr som kan fungerer som et mobilt laboratorium. De finner et kompleks av forlatte InGen-bygninger, inkludert en landsby for de tidligere arbeiderne, og et laboratorium som de utforsker. 

Samtidig får en annen gruppe - bestående av genetiker Lewis Dodgson og hans assistent Howard King, og biolog George Baselton - vite om Levines ekspedisjon, og de reiser også til Isla Sorna. Den nye gruppen planlegger å stjele dinosaur-egg på vegne av Biosyn, et rivaliserende selskap til InGen som var ansvarlig for sabotasje som tidligere førte til Jurassic Park-katastrofen. Dodgson og hans gruppe blir snart angrepet av et par Tyrannosaurus Rex, når de forsøker å stjele egg fra dyrets rede, noe som fører til at Baselton blir drept.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Melkespann i kobber fra Alstahaug i Nordland. Spannet er trolig laget rundt midten av 1800-tallet. Foto Norsk Folkemuseum, NF.1921-2202.
Butikkjomfruer med melkespann fotografert i bakgården i Torvbakkgaten i Oslo omkring 1910. Fotograf ukjent. Oslo byarkiv A-10001 Ua 0006 055.
Melkespann i aluminium. Spannet er stemplet *HØYANG 22 3* og er produsert på Nordisk Aluminiumindustri A/S i Holmestrand i perioden 1935-1970. Foto Holmestrand Aluminium museum, HAM.00625.
**Melkespann** er en beholder som ble brukt til oppbevaring, avkjøling og transport av melk og fløte. Melkespann har lokk og rundt eller kvadratisk tverrsnitt. Små spann har tverrhank, men større spann har gjerne to ører til å løfte i. Størrelsen kan variere fra små *fløtespann* som rommer fra ca. 0,2 liter til store spann på ca. 50. liter.

På 1700- og 1800-tallet ble melkespann gjerne laget av kobber, og mindre spann kunne også være laget av messing. Utover 1800-tallet ble det vanligere med melkespann av fortinnet jernblikk, og på 1900-tallet kom det melkespann av aluminium. I 1919 skriver Kr. Støren: *Et godt melkespand skal være solid og holdbart, godt fortinnet og let at gjøre rent. Disse krav oppfyldes av de helpressede melkespand, som nu fabrikeres her i landet i størrelser fra 1 til 50 liter.* For tilsvarende transportkar av tre se ambar og melkestamp.

Se også
-------

* Ambar
* Melkestamp
* Melkebøtte
* Spann

Referanser
----------

1. ↑  Støren (1919) sp. 860.

Litteratur
----------

* Støren, Kr. (1919): «Melkestellet», *Landbrugsboken, bd. 2, del II, sp. 817-1006.* Kristiania.
* Østby, Jon Birger(1984): *Nomenklatur for melkestell.* Med tegninger av Torill Sand. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se melkespann i Digitaltmuseum
**Melkegrotten** (latin: *Crypta lactea*, arabisk: مغارةآلسثئ) eller **Melkegrottekapellet** eller **Vår Frues grotte**, er et katolsk kapell i Betlehem på Vestbredden i De palestinske selvstyreområder i Det hellige land. Det nåværende kapellet er fra 1872. Grotten har siden kristen oldtid vært et pilegrimsmål, og har siden det ble satt i stand på nytt på 1800-tallet vært - sammen med den tilknyttede Maria-helligdommen - ivaretatt av fransiskanerordenens Kustodie for Det hellige land i Palestina. *Status Quo*, en forståelse mellom de religiøse grupper i landet fra 1700-tallet, er gjeldende for stedet.

Historie
--------

Det nåværende katolske kapell fra 1872 ligger på stedet for en gammel bysantinsk kirke fra 400-tallet, og noen rester av gulvmosaikken er bevart.

Fra grottens indre

Tradisjon
---------

Kristen tradisjon vil at dette er hvor Den hellige familie gjemte seg under barnemordet i Betlehem, før de kunne flykte til Egypt. Grottens navn skyldes at «en dråpe melk» fra jomfru Marias bryst falt på grottens grunn, og endret gulvets farge til hvitt. Det er her tre forskjellige fuler, og stedet oppsøkes også av pilegrimmer som vil helbredes for infertilitet.

Referanser
----------

1. ↑  ««La Gruta de la Leche en Belén» (Spanish)». Arkivert fra originalen 29. juni 2016. Besøkt 23. desember 2017.
2. ↑  Kohn, Michael (1. januar 2007). *Israel & the Palestinian Territories* **(engelsk)**. Lonely Planet. ISBN 9781864502770.
3. ↑  Kirk, Martha Ann (1. januar 2004). *Women of Bible Lands: A Pilgrimage to Compassion and Wisdom* **(engelsk)**. Liturgical Press. ISBN 9780814651568.
4. ↑  Korb, Scott (18. mars 2010). *Life in Year One: What the World Was Like in First-Century Palestine* **(engelsk)**. Penguin. ISBN 9781101186015.
5. ↑  UN Conciliation Commission (1949). *United Nations Conciliation Commission for Palestine Working Paper on the Holy Places*.
6. ↑  Cust, L. G. A. (1929). *The Status Quo in the Holy Places*. H.M.S.O. for the High Commissioner of the Government of Palestine.
7. ↑  Planet, Lonely; Ham, Anthony; Barbarani, Sofia; Lee, Jessica; Maxwell, Virginia; Robinson, Daniel; Sattin, Anthony; Symington, Andy; Walker, Jenny (1. august 2015). *Lonely Planet Middle East* **(engelsk)**. Lonely Planet. ISBN 9781743609637.
8. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Fra Betlehem bys nettside
**Salomon** (**Solomon** eller **Shlomo**) **Morel** (født 15. november 1919 i Garbów i Polen, død 14. februar 2007 i Tel Aviv i Israel) var en polskfødt jøde som mellom februar og november 1945 var kommandant for den sovjetiske konsentrasjonsleiren Świętochłowice-Zgoda i Schlesien og arbeidet for det beryktede stalinistiske hemmelige politiet Urząd Bezpieczeństwa. 

Han var ettersøkt av polske myndigheter for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten.

Liv og virke
------------

I konsentrasjonsleiren Świętochłowice-Zgoda ble i all hovedsak tyske og polske sivile schlesiere, inkludert kvinner og barn, sperret inne under barbariske forhold. Fangene ble torturtert på grusomme måter. Morel skulle ifølge vitner ha vært spesielt brutal, og drepte i sin tid som konsentrasjonsleirkommandant mer enn 1 695 mennesker (over halvparten av alle fangene). Under den sovjetiske okkupasjonen av Polen fortsatte han å arbeide for staten. Etter kommunismens fall begynte vitner i Polen å stå frem med sin historie, og i 1992 sendte det amerikanske programmet «60 Minutes» en reportasje om Morel basert på en bok av John Sack. Dette førte til at polske myndigheter innledet etterforskning av Morel. Samme år flyktet han til Israel og fikk israelsk statsborgerskap. Han nektet å returnere til Polen da rettssaken mot ham begynte i 1996. Til tross for at polske myndigheter flere ganger, senest på sensommeren 2005, hadde krevet ham utlevert, nektet israelske myndigheter å utlevere ham, fordi de hevdet forholdet var foreldet. Ewa Koj ved IPN, som hadde ansvaret for å etterforske krigsforbrytelser, argumenterte med at saker som gjelder forbrytelser mot menneskeheten ikke foreldes og anklaget Israel for dobbeltmoral.

Morel selv hevdet at han ikke hadde gjort noe galt og kalte anklagene fra IPN for en «antisemittisk sammensvergelse».

Litteratur
----------

* John Sack, *An Eye for an Eye: The Story of Jews Who Sought Revenge for the Holocaust*, John Sack, 4th rev. edition, April 2000, ISBN 0-9675691-0-9

Eksterne lenker
---------------

* Response by the State of Israel to the application for the extradition of Salomon Morel and a report by Dr. Adam Dziurok and Prosecutor Andrzej Majcher on the subject of Salomon Morel and the history and operation of the camp at Świętochłowice-Zgoda. Arkivert 25. november 2005 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
En **sovende paragraf** er en lovbestemmelse som ikke håndheves. Som regel vil bestemmelsen ha blitt håndhevet i en tid etter at den ble vedtatt, men etter hvert som samfunnet har utviklet seg tilsier allmennhetens rettsforståelse at forholdet som rammes av lovbestemmelsen ikke bør sanksjoneres. Slike lovbestemmelser kan også ha blitt vedtatt som en form for symbolhandling fra lovgivers side; lovbestemmelsen har i slike tilfeller blitt innført uten at det er tilsiktet at brudd på bestemmelsen skal føre til individuelle sanksjoner.

Et eksempel på en tidligere sovende paragraf var den norske straffelovens § 213. Den forbød seksuell omgang mellom menn, og fra 1905 til 1950 ble 119 personer domfelt for brudd på den lovbestemmelsen. Fra 1950 til den ble opphevet den 21. april 1972 var bestemmelsen dermed sovende (forutsatt at det heller ikke ble innledet noen etterforskning eller iretteført noen saker etter denne paragrafen etter 1950).

I noen europeiske land håndheves ikke lover som forbyr incest forutsatt at det foregår mellom to voksne som samtykker.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 25. august 2022.
2. ↑  Nord-Norge, Tord Nyland Karlsen, studentmedarbeider, Jusshjelpa i (5. desember 2019). «Sovende paragrafer – et problem for rettssikkerheten?». *itromso.no* **(norsk)**. Besøkt 25. august 2022.
3. ↑  Friedman, Lawrence M.; Friedman, Marion Rice Kirkwood Professor of Law Lawrence M. (august 1975). *The Legal System: A Social Science Perspective* **(engelsk)**. Russell Sage Foundation. ISBN 978-0-87154-296-0.
4. ↑  «50 år siden opphevelsen av straffelovens §213». *HivNorge*. 21. april 2022. Besøkt 25. august 2022.
5. ↑  Renland, Astrid (20. april 2022). «Kampen mot 213». *blikk.no*. Besøkt 25. august 2022.
6. ↑  Marthinsen, Erling (10. juli 2022). «Fortidens moralske forargelse var rettet mot homofile, nå rettes den mot sexkjøpere». *Document*. Besøkt 25. august 2022.
7. ↑  «Geschwisterpaar bringt Inzest-Verbot ins Wanken». *Focus*. 15. november 2013. Besøkt 5. august 2022.
**TV-aksjonen 2011** var den 38. TV-aksjonen i rekken. Den ble gjennomført til inntekt for Norsk Folkehjelp og arbeidet med å fjerne miner og klasebomber i Bosnia-Hercegovina, Libanon, Sør-Sudan, Tadsjikistan, Laos og Vietnam. TV-aksjonen hadde navnet *Vi rydder for livet*. Til sammen ble det samlet inn 218,9 millioner kr.

Programledere for sendingen den 23. oktober var Haddy Njie, som ledet sin tredje TV-aksjonen, og Erik Thorstvedt, som hadde sin debut. Jon Almaas var auksjonarius under sendingen. Sendingen hadde i snitt 391 000 seere og en seerandel på 30,7 prosent.

Målet var på forhånd at 100 000 bøssebærer skulle besøke 2 millioner husstander i Norge i løpet av to timer denne søndagen i oktober.

Referanser
----------

1. ↑  Christian Hansen (24. oktober 2011). «Færre følger TV-aksjonen». NA24.no. Besøkt 7. januar 2012. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* NRKs nettsted om TV-aksjonen

| * v
* d
* r
TV-aksjonen |
| --- |
| 
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
**TV-film** er en filmtype produsert for TV. Slike filmer har vanligvis mange likhetstrekk med ordinære kinofilmer og noen få, slik som amerikansk *Dagen etter* (1983), har også blitt vist på kino i enkelte land. En del av dem har også blitt lansert på video. TV-filmer produseres i stor skala i USA, men er mer sjelden i Norge.

Det kan i noen tilfeller være litt uklare grenser mellom hva som er TV-film og hva som er TV-serie. For eksempel er produksjonene med den amerikanske detektiven Columbo av enkelte definert som enkeltstående TV-filmer. Dette siden lengden er forskjellig fra episode til episode og den tilsvarer vanligvis lengden til en ordinær spillefilm. Det ble også produsert forskjellige antall «episoder» for hver sesong.

Mer teaterlignede produksjoner slik som Fjernsynsteater kan også være et eksempel på TV-filmer som avviker en del fra den ordinære spillefilmen. Denne typen TV-film har vært mest vanlig i Norge.

Eksempel på kjente TV-filmer kan være *Terror bak rattet* (1971), *Casino Royale* (1954), *Dagen etter* (1983), *Den brennende sengen* (1984), *Ivanhoe* (1982), *Vi hade i alla fall tur med vädret* (1980) og *Marsjen* (1990).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
***Up*** er et musikkalbum av den amerikanske musikkgruppen R.E.M. som ble utgitt i 1998. Albumet var det første uten Bill Berry, som hadde vært medlem siden begynnelsen, Jefferson Holt, som var den opprinnelige manageren og Scott Litt, som hadde vært produsent på mange tidligere plater. Innspillingen var preget av spenning, og gruppen har fortalt at de var nær oppløsning. Den nye manageren, Bertis Downs, kalte inn til krisemøte der medlemmene i bandet fikk tatt opp problemene sine og avgjorde at de ville fortsette som gruppe.

*Up* debuterte på topp 10 i både USA og Storbritannia. Likevel ble albumet relativt sett en fiasko, med bare 900 000 solgte eksemplarer i USA på midten av 1999, og til slutt rett over to millioner verden over. Mens salgstallene i USA sviktet, flyttet den kommersielle basisen til R.E.M. seg til Storbritannia, der det ble solgt flere R.E.M.-plater per innbygger enn i noe annet land, og singlene til bandet regelmessig var på topp 20.

Sangen «Hope» er en omarbeidet versjon av Leonard Cohens «Suzanne».

Sporliste
---------

Alle tekstene og melodiene er av Peter Buck, Mike Mills og Michael Stipe der ikke annet er nevnt.

1. «Airportman» – 4:12
2. «Lotus» – 4:30
3. «Suspicion» – 5:36
4. «Hope» (Leonard Cohen, Buck, Mills, Stipe)1 – 5:02
5. «At My Most Beautiful» – 3:35
6. «The Apologist» – 4:30
7. «Sad Professor» – 4:01
8. «You're in the Air» – 5:22
9. «Walk Unafraid» – 4:31
10. «Why Not Smile» – 4:03
11. «Daysleeper» – 3:40
12. «Diminished» – 6:01
13. «Parakeet» – 4:09
14. «Falls to Climb» – 5:06

1 Cohen var ikke direkte involvert i skrivingen av «Hope», men ble kreditert fordi sangen hadde likheter med hans «Suzanne» i melodi og tekstmønster.

Referanser
----------

1. ↑  Dimrey, Robert (2006). *1001 album du må høre før du dør*. Oslo: Orion (norsk utgave).

Kilder
------

* Buckley, David: *R.E.M.: Fiction: An Alternative Biography* (Virgin, 2002)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Up* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Up* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Up* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *Up* på AllMusic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Kart over Upolu.
**Upolu** er ei øy i Samoa, forma av en massiv basaltisk skjoldvulkan i det vestlige Stillehavet. Øya er 75 km lang, med et areal på 1 125 km², og er den nest største i areal og den mest folkerike av Samoaøyene. Upolu ligger øst for «den store øya», Savai'i. Samoas hovedstad Apia ligger på midten av Upolus nordkyst, og den Faleolo internasjonale lufthavn, landets hovedflyplass, ligger vest på øya. Vulkanen som har danna øya har ikke hatt noen utbrudd i historisk tid, men tre lavastrømmer på øya er fra noen hundre til noen tusen år gamle.

Ifølge den samoanske greina av polynesisk mytologi var Upolu den første kvinnen på øya av samme navn.

Upolu ble ramma av jordskjelvet og tsunamien ved Samoa 2009; 20 landsbyer på sørkysten av øya ble ødelagt, deriblant statsminister Tuilaepa Lupesoliai Sailele Malielegaois hjemlandsby Lepa.

Eksterne lenker
---------------

* Samoa Tourist Authority

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Et **følgeskjema**, **følgebrev** eller **følgeskriv** er et dokument som følger med noe annet, for eksempel som et vedlegg som er påkrevd i tillegg til hovedskjemaet. Det kan være et "forklarende skriv som følger med sending, dokument, illustrasjon eller lignende". I Norge er begrepet gjerne kjent i forbindelse med utfylling av søknader og dokumenter til offentlige etater. 

I finansmarkedet brukes følgeskjema av verdipapirholderen for å følge sammen med sertifikater som veksles eller når det skal gjøres endringer på verdipapirer (egenkapital eller gjeld) utstedt av selskapet.

Følgeskjema har ofte mottakerens adresse, avsenderens adresse, distribusjonsliste, hilsen og avslutning. Det beskriver vanligvis hvorfor det bør leses av mottakeren, og hva leseren bør gjøre med det. Følgedokumentet gir mottakeren en spesifikk kontekst for hoveddokumentet, og gir samtidig senderen et dokument (artefakt) som dokumenterer at materialet har blitt sendt.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 16. januar 2023.
2. ↑  «Ordbøkene.no - Bokmålsordboka og Nynorskordboka». *ordbokene.no* **(norsk)**. Besøkt 16. januar 2023.
3. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 16. januar 2023.
4. ↑  «Ordbøkene.no - Bokmålsordboka og Nynorskordboka». *ordbokene.no* **(norsk)**. Besøkt 16. januar 2023.
5. ↑  «Letter of Transmittal». Nasdaq. Besøkt 16. mai 2017.
6. ↑  «Transmittal Letters». The Mayfield Handbook of Technical & Scientific Writing. Besøkt 16. mai 2017.
7. ↑  «Gameplan : Construction Transmittal».
Nina Furu (født 2. august 1962) er en norsk journalist, forfatter og kursleder. 

Furu har arbeidet med norske nettsider siden 1995, var nettredaktør for magasinene Det Nye og Foreldre & Barn og senere redaktør for portalsatsingen til Orkla Media, Hjemmet Mortensen og Egmont; Hjemmenett (1997–2001).

Furu er nå største eier, kursleder og fagansvarlig i Webgruppen AS, som leverer kurs i webkommunikasjon og digital marketing til profesjonelle i norske bedrifter og etater. Webgruppen leverer også internasjonale sertifiseringskurs i digital marketing fra Digital Marketing Institute.

Bakgrunn
--------

Nina Furu er vokst opp på Ammerud i Oslo. Hun er utdannet ved Oslo katedralskole, og har eksamen i sosiologi og psykologi fra Universitetet i Oslo. Etter noen år som lærer, skrev hun jevnlig i publikasjonene Digi.no, Det Nye, Allers og Dine Penger.

I 1995 startet hun Barnesiden, et av Norges første nettsteder for barn og startet også den beslektede Ungdomssiden før denne ble innlemmet i Doktor Online. Furu ble da nettredaktør i flere Hjemmet Mortensen-magasiner, og ble ansatt som redaktør i portalsatsningen Hjemmenett da denne ble etablert.

Etter den såkalte dotcom-døden, der Hjemmenett ble avviklet, gikk Furu over til å drive opplæring i nett og nettkommunikasjon. Nettredaktørskolen etablerte hun i 2003, først som en del av kursavdelingen ved Westerdals School of Communication, og siden 2007 som selvstendig kurstilbud i regi av Furus selskap Webgruppen.

Foruten å holde kurs og foredrag, skriver Furu fagbøker om sitt felt og rådgir flere større selskaper om digital markedsføring og webkommunikasjon.

Furu er gift med Jakob Thyness, som også er medeier i Webgruppen.

Publikasjoner
-------------

Furu har utgitt bøkene *I Arbeid* (Schibsted, 1993), *Redigering for Web* (Høyskoleforlaget, 2001), *Webkommunikasjon* (Høyskoleforlaget 2006), Slik skriver du for nett (Kommunikasjonsforlaget, 2010), Fra Triggerord til Hashtag (Høyskoleforlaget 2011), Sjangerskriving for digitale kanaler (Cappelen, 2013), Markedsføring og kommunikasjon på nett (Cappelen Damm, 2017).

Hun står også bak et hundretalls artikler på forskjellige nettmagasiner og på sin fagblogg, Ninafuru.no

Referanser
----------

1. ↑  «Nina Furu». nettredaktor.no. Besøkt 4. januar 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Johanne Marie («Nanna») Meyer** (født 1863, død 1958) var en norsk jurist, og en av de første kvinnelige juristene i Norge. Som saksbehandler og byråsjef i Justisdepartementets lovavdeling mellom 1903 og 1928 var hun sentral i en rekke reformer i Norge. Hun var blant de første kvinnelige embedsmenn i Norge.

Virke
-----

Hun var søster av Ludvig Meyer som også ble jurist. Hun tok i 1880 eksamen fra «Guvernanteskolen» ved Nissens Pikeskole, datidens høyeste utdannelse som var åpen for kvinner. Fra 1881 arbeidet hun i elleve år som lærer ved Frk. Falsens Pigeskole. I 1892 tok hun examen artium, som en av de første kvinnene, og i 1901 ble hun utdannet jurist. Fra 1903 til 1928 arbeidet hun i Justisdepartementets lovavdeling. Hun var involvert i en rekke lovendringer som de Castbergske barnelovene 1915 og Ektefelleloven av 1927, og er særlig kjent for sin sentrale rolle da kvinner fikk adgang til embeder i staten i 1912. I 1916 ble hun selv embedsmann da hun ble byråsjef i lovavdelingen. Nanna Meyer sognet politisk til Høyre. Hun var medlem i Norsk Kvinnesaksforening.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nanna Meyer i NBL
3. ↑  Moksnes, Aslaug (1984). *Likestilling eller særstilling?*. Oslo: Gyldendal. s. 261. ISBN 8205153566.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Cynghanedd** ([kəŋˈhaneð], walisisk: "harmoni") er et versemål innenfor den walisiske litteraturen, utviklet i middelalderen, men fremdeles i bruk i dag. Den består av innfløkte former for midtrim og alliterasjon. Cynghanedd har blitt karakterisert som det mest komplekse tradisjonelle versemålet vi kjenner til.

Alle verselinjer, med få unntak, innenfor den tradisjonelle walisiske lyrikken skal skrives med en av de 4 hovedmønstrene i cynghanedd. To av disse mønstrene lar en rekkefølge med konsonanter samlet rundt hovedtrykket i først linjehalvdel gjentas rundt hovedtrykket i andre linjehalvdel. En tredje lar et ord i linje rime med nestsiste stavelse i enn form for midtrim. Siste kombinerer alliterasjon og midtrim, de to første delene i en tredelt linje rimer og konsonantrekkefølgen i andre del av linjen gjenta i siste den.

Cynghanedd kombineres med enderim, f.eks. i diktformen cywydd, og dens alliterende former kan også koble sammen begynnelsen på to eller flere etterfølgende verselinjer.

Noen diktere har eksperimentert med cynghanedd på engelsk.

De 4 hovedmønstrene i Cynghanedd
--------------------------------

Eksemplene hentes fra Dikt 71 av Dafydd ap Gwilym. Sesur markeres med skråstrek ("/"). Merk at Dd, Ll og Ch enkeltlyder i det walisiske alfabetet, og at W er vokal.

### Cynghanedd groes ("kryss-harmoni")

Alle konsonanter rundt hovedtrykket før sesuren må gjentas i samme rekkefølge rundt hovedtrykket etter sesuren:

```
Gymar hwyl,  gem yr heli
G m r h  l / g m  r h l
```

Mønsteret {g m r h l} finner vi på begge siden av sesuren. Ingen av konsonantene i andre del av linjen mangler i første del. Vokalene som bære de to hovedtrykkene i linjen må være ulike.

### Cynghanedd draws ("tvers-harmoni")

Akkurat som cynghanedd groes, bare at vi finner konsonanter i begynnelsen av andre del av linjen som vi ikke finner i første del – de tilhører ikke den gjentatte rekken:

```
Drais y dwfr, fi dros Dyfi
Dr  s   d f /    dr s d f 
```

Her faller F i "fi" utenfor konsonantrekken {d r s d f}. Merk at R i "dwfr", ved rett før sesuren, ikke er en del av cyngahanedd; at siste konsonant før sesur ikke teller er ofte vanlig, også i cynghanedd groes. 

### Cynghanedd lusg ("dra-harmoni")

Siste stavelse før sesuren rimer med nestsiste trykksterke stavelse i linjen:

```
O fawl i'r twrf meistrawl tau
```

"f*awl*" rimer med "meistr*awl*". Merk at linjer i cynghanedd lusg alltid slutter i trykksvak stavelse.

### Cynghanedd sain ("lyd-harmoni")

Linjene er delt i tre, av to sesurer. De to første delene rimer, og de to siste delene inneholder samme konsonantrekke:

```
Y don   bengrychlon  grochlais
      /   ngr chl(n/ gr chl
```

"d*on*" rimer med "bengrychl*on*". Merk hvordan i dette eksemplet en konsonant i andre, gjentatte konsonantrekken {n g r ch l}, N, har vandret over sesuren og inn i andre del av linjen

Referanser
----------

1. ↑  red. Alex Preminger et al. *The New Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics*, Princeton University Press, s. 265.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Julie Henriette Holm Ebbing** (født 1985 i Bangsund, Namsos) er en norsk grafiker og billedkunster. 

Ebbing er utdannet fra Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO), og har også studert ved Kunsthøgskolen i Bergen, Strykejernet kunstskole, og Namsos videregående skole. 

I 2017 vant Ebbing The Kjell Nupen Memorial Grant. Stipendet ble tildelt på bakgrunn av kunstverket «Cutting Timber: An irritation», og ble dermed første norske kunster som vant stipendet. 

I 2019 ble Ebbing tildelt Håkon Blekens kunststipend for tradisjonelle teknikker.
«Hun er en helt spesiell begavelse», sa Bleken i et intervju.
Stipendet ble tildelt grafikeren på bakgrunn av utstillingen Omsorg uten dekning. hos Trondheim Kunstforening.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 63152501161510680545, besøkt 19. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Trondhjems Kunstforening (30. mars 2019). «Julie Ebbing fikk Håkon Blekens kunststipend 2019». Besøkt 18. april 2020.
3. ↑  Adresseavisen (29. mars 2019). «- Hun er en helt spesiell begavelse». Besøkt 18. april 2020.
4. ↑  Trondhjem Kunstforening (15. desember 2018). «Julie Ebbing». Besøkt 18. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
***Skjønnheten og Bastarden*** (originaltittel: *Tyttö sinä olet tähti*) er en finsk ungdomsfilm fra 2005, regissert av Dome Karukoski. Det var hans eksamensfilm og debutfilm fra kunsthøgskolen i Helsingfors.

Handling
--------

Filmen handler om overklassejenta Nelli som drømmer om å bli R’n’B sangstjerne i det skjulte, ettersom foreldrene hennes forventer at hun skal studere medisin ved universitetet. Arbeiderklassegutten Sune jobber som Hiphop-DJ. Han er en smule tilbakeholden når det gjelder jenter, men for ikke å tape ansikt foran kompisene inngår han et veddemål om at han skal få den uoppnåelige Nelli til sengs. Nelli ser en mulighet til å lage en demo gjennom Sune, og etter hvert som begge utnytter hverandre utvikler det seg også en romanse mellom de to. Dette bekymrer både Nellis far og kjæreste, mens Sunes kompiser observerer det hele med stor fornøyelse.

### Tema

Filmen formidler unge finske menneskers virkelighet i en moderne verden, og vanskelighetene rundt skillet mellom barn og voksen. Den tar for deg temaer som drømmer, identitet, romantikk og hvordan motsetninger tiltrekker hverandre. På veien mot en drøm lærer Nelli at ikke alt blir slik som hun forventer.

Priser
------

*Skjønnheten og Bastarden vant* Amandaprisen 2006 i klassen Canal+ Nordisk debutant-Amanda, men om prisen var fortjent er noe omdiskutert i norske medier ettersom den blir sett på som noe ordinær og klisjéfylt av anmeldere[]. Den vant også en Jussi-pris i hjemlandet for «Beste regi».

Rolleliste
----------

* Pamela Tola Nelli
* Samuli Vauramo Sune
* Joonas Saartamo Kondis
* Eero Milonoff Isukki
* Jussi Nikkilä Mikko
* Elena Leeve Mari
* Mikko Kouki Anssi
* Mikko Leppilampi D.T.
* Anna-Leena Härkönen Hilkka
* Eero Saarinen Nellin isä
* Lotta Kaihua Pilvi
* Laura Malmberg Isukin Tyttöystävä
* Osla Räisänen Isukin lapsi
* David Sandqvist Sunen Pikkuveli
* Jaana Järvinen Kuoronjohtaja

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skjønnheten og Bastarden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Skjønnheten og Bastarden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Skjønnheten og Bastarden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Skjønnheten og Bastarden* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Skjønnheten og Bastarden* på MovieMeter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Royal Armouries** er den nasjonale samlingen av våpen og rustninger i Storbritannia. Det er landets eldste museum, og et av de eldste i verden. Samlingen er spredd på tre utstillingssteder:

* Royal Armouries Museum i Leeds
* Tower of London
* Fort Nelson i Portsmouth

Noen gjenstander er også på permanent utlån til et museum i Louisville i Kentucky, i et samarbeid med Frazier Internataional History Museum. 

Samlingen er svært gammel, nesten jevnaldrende med Tower of London som ble bygget i det 11. århundre. Den ble først åpnet for publikum på regelmessig basis under Karl II i 1660. Før det, i hvert fall fra det 15. århundre, ble enkelte høytstående personer invitert til å se samlingen, og fra Elizabeth Is tid ble det åpnet for også andre besøkende til tider. 

Blant de meste kjente delene av utstillingen er *Spanish Armoury* som omfatter torturinstrumenter og henrettelsesredskaper, og *Line of Kings* med rytterfigurer av engelske monarker fra Vilhelm Erobreren. Begge utstillinger befinner seg i Tower of London. I sin eldste form var de svært uvitenskapelige. Blant annet ble torturinstrumentene brukt til propaganda, ved at engelske instrumenter ble fremstilt som om de hadde tilhørt den spanske inkvisisjonen, og i kongelinjen fant man inntil omkring 1826, da utstillingen ble omorganisert av en kompetent historiker, en muskett som ble hevdet å ha tilhørt Vilhelm Erobreren til tross for at han levde flere århundrer før musketten ble laget. 

Hovedutstillingen er nå Royal Armouries Museum i Leeds, som ble åpnet i 1996. Den er delt inn i fem avdelinger: Krig, turneringer, selvforsvar, jakt og Orienten. Utenfor museet er det opprettet en turneringsplass til oppvisninger av krigskunst fra middelalderen, blant annet dysting, samt oppvisninger av bruk av jaktfalker.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Armouries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** ISNI
 |
**Royal Asiatic Society** (fullt navn: **Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland**) er et britisk akademisk selskap. Det ble grunnlagt i 1823 på initiativ av orientalisten Henry Thomas Colebrooke i London, der det fortsatt har sitt sete. I 1824 gav kong Georg IV selskapet *Royal Charter*. 

Interesseområdet for Royal Asiatic Society strekker seg ikke bare over hele det asiatiske kontinent, men omfatter også Etiopia og det islamske Nord-Afrika. Det befatter seg imidlertid ikke med dagsaktuelle politiske spørsmål eller andre samtidsspørsmål. For dette formål ble tidlig på 1900-tallet *Royal Society for Asian Affairs* grunnlagt. 

Royal Asiatic Society utgir kvartalsskriftet *Journal of the Royal Asiatic Society* (JRAS), som publiseres av Cambridge University Press. 

Av selskapets medlemmer kan nevnes for eksempel Rabindranath Tagore, Aurel Stein, Wilfred Thesiger, Paul Georg von Möllendorff og Heinrich Leberecht Fleischer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Royal Aircraft Factory B.E.2** (***B**lériot **E**xperimental*) var et britisk en-motors, to-seters to-dekker som var i bruk hos Royal Flying Corps (RFC) under første verdenskrig. Det ble bygget i ca. 3 500 eksemplarer og brukt som jagerfly, til avskjæring av fienden, som lett bomber, til trening og rekognosering.

A B.E.2c ved the Imperial War Museums i London.
B.E.2 var konstruert av Geoffrey de Havilland som en videre utvikling av B.E.1, og fløy første gang i februar 1912 med de Havilland selv som prøveflyver. Den 12. august 1912 satte det britisk høyderekord på 3 219 m. Det ble opprinnelig bygget som et rekognoseringsfly og sendt til Frankrike kort tid etter krigens utbudd. **B.E.2a** og **b** ble avløst i løpet av 1915 av **B.E.2c** som var så omfattende modifisert at det nærmest var å betrakte som et nytt fly. **c**-varianten ble etterhvert avløst av den endelige varianten; **B.E.2e**, med kallenavnet Quirk i 1916.

I krigens siste ble B.E.2 for det meste trukket tilbake fra førstelinje, men fortsatte å bli brukt som natt-jager på let etter tyske Zeppeliner til å lete etter ubåter og som skolefly. Forut for dette hadde det vist seg som en effektiv nattjager, der den kunne notere seg for flere nedskytinger av Zeppeliner over London.

B.E.2c i the Canada Aviation and Space.
Flyet finnes bevart på følgende museer: 

* Imperial War Museums, Duxford;, England
* *RAF Museum*, Hendon;
* *Canada Aviation Museum*, Ottawa;
* *Musée de l'Air et de L'Espace*, Paris;
* *Militaire Luchtvaartmuseum* Soesterberg, Nederland;
* Forsvarets flysamling, Gardermoen.

En B.E.2f har blitt restaurert til flydyktig stand av The Vintage Aviator Ltd i New Zealand.

Eksterne lenker
---------------

* The BE2e aeroplanes of Major Allister Mackintosh Miller. 2002-05-03, International Plastic Modellers Society of South Africa,

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Hemerobius atrifrons*** er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

*Hemerobius atrifrons* finnes i hele Norge, men er ikke vanlig.

Utseende
--------

*Hemerobius atrifrons* er en mørkt brunlig bladlusløve. Ryggsiden på brystpartiet har et lyst midtfelt som er lett synlig mot de mørkere brystsidene. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Hodet er skinnende svart og er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).

*Hemerobius atrifrons* har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta). Vingene har markerte flekker.

Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

Artene i slekten *Hemerobius* kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hunner kan vanskelig artsbestemmes når de er nyklekte, eldre hunner kan artsbestemmes ut fra genitaliene, men dette medfører disseksjon.

Levevis
-------

*Hemerobius atrifrons* er rovdyr og lever vanligvis av bladlus.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *svartpannebladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *svartpannebladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *svartpannebladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *svartpannebladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *svartpannebladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *svartpannebladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hemerobius atrifrons* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
***Hemerobius perelegans*** er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

*Hemerobius perelegans* finnes i hele Norge, og er ganske vanlig særlig nord i Norge. Den er noe sjeldnere i sør.

Utseende
--------

*Hemerobius perelegans* er en mørk grålig, nesten svart bladlusløve. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Ryggsiden på brystpartiet har et lysere midtfelt og mørkere sider. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).

*Hemerobius perelegans* har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta). Langs hele vingens framkant er det mørkere og lysere flekker. Resten av vingene har markerte flekker.

Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

Artene i slekten *Hemerobius* kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hunner kan vanskelig artsbestemmes når de er nyklekte, eldre hunner kan artsbestemmes ut fra genitaliene, men dette medfører disseksjon.

Levevis
-------

*Hemerobius perelegans* er rovdyr og lever vanligvis av bladlus.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *prydbladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *prydbladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *prydbladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *prydbladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *prydbladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *prydbladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hemerobius perelegans* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
***Hemerobius marginatus*** er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

*Hemerobius marginatus* finnes i hele Norge, og er ganske vanlig.

Utseende
--------

*Hemerobius marginatus* er en stor, lys gulfarget bladlusløve. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Ryggsiden på brystpartiet har et lysere midtfelt og mørkere sider. Dette kan være vanskelig å se fordi kroppen er så lyst farget. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).

*Hemerobius marginatus* har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta). Vingemenbranen kan ha tydelige flekker, ribbenettet har mørkere striper eller felt.

Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

En egen form, *f. lapponica*, som er mørkere, brunlig, finnes i nordlige skandinavia.

Artene i slekten *Hemerobius* kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hunner kan vanskelig artsbestemmes når de er nyklekte, eldre hunner kan artsbestemmes ut fra genitaliene, men dette medfører disseksjon.

Levevis
-------

*Hemerobius marginatus* er rovdyr og lever vanligvis av bladlus. Arten er tilknyttet skog eller krattskog. Den finnes både i løv- og barskog.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brembladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *brembladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brembladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brembladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brembladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *brembladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hemerobius marginatus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
**Forsvarskommisjonen av 1990** var et norsk offentlig utvalg, oppnevnt i 1990 med Kåre Willoch som leder, som offentliggjorde resultatet av sitt arbeid som NOU 1992:12.

Oppnevning og sammensetning
---------------------------

Forsvarskommisjonen av 1990 ble oppnevnt av Jan P. Syses regjering 26. januar 1990 med tidligere statsminister Kåre Willoch (H) som leder. Kommisjonen hadde 15 medlemmer, ni av dem oppnevnt etter forslag fra de seks største politiske partiene. Johan Jørgen Holst (Ap) ble oppnevnt som nestleder. Han ble forsvarsminister i Gro Harlem Brundtlands tredje regjering 3. november 1990, og Kurt Mosbakk (Ap) ble da ny nestleder i kommisjonen. Kommisjonsmedlemmene Jens Stoltenberg (Ap) og forsker Helga Hernes ble begge statssekretærer i Brundtland-regjeringen, og de ble erstattet i Forsvarskommisjonen av Sylvia Brustad (Ap) og direktør Geir Lundestad.

Øvrige medlemmer var Martin Buvik (H), Johan Buttedahl (Sp), Erna Solberg (H), Stein Ørnhøi (SV) Arild Rødland (KrF), Anders Mjelde (FrP), nestleder Esther Kostøl i LO, generalmajor Gullow Gjeseth fra Forsvaret, Erik Klippenberg fra Forsvarets forskningsinstitutt, leder Anne-Lise Mellbye i Norges Bondekvinnelag og statsstipendiat Finn Sollie.

Kommisjonens anbefaling
-----------------------

Kommisjonen overleverte resultatet av sitt arbeid til Forsvarsdepartementet 16. mars 1992. Kommisjonens flertall foreslo å redusere Forsvaret fra 326 000 mann til 215 000 fram mot 2008. Antall brigader i Hæren ble foreslått redusert fra 13 til seks. Det ble også foreslått reduksjoner i Sjøforsvaret og Heimevernet. Innstillingen var delt på flere punkter: Et mindretall ønsket mindre reduksjon, mens Stein Ørnhøi ønsket større reduksjon.

Se også
-------

* Forsvarskommisjonen

Referanser
----------

1. ↑  Forsvarskommisjonen av 1990, s. 11
2. ↑  *Aftenposten*, 17. mars 1992, side 3

Litteratur
----------

* *Forsvarskommisjonen av 1990*. Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykning. ISBN 8258302582.
**Lalitavistaraḥsūtraen** (devanagari: ललितविस्तर सूत्र, tibetansk: *rgya cher rol pa*) er en buddhistisk sūtra i 27 kapitler som omhandler livet til Buddha. Teksten er trolig fra det 1. århundre e.Kr. og har overlevd på sanskrit og i en tibetansk oversettelse, som ble foretatt av Jinamitra and Bandhé Yeshé Dé i det 8. århundre. Teksten ble oversatt fire ganger til kinesisk, hvorav den første og den tredje oversettelsen var gått tapt i året 730 e.Kr. Den eldste av de to bevarte oversettelsene ble foretatt av Dharmaraksha i året 308 e.Kr. i 8 bokruller og 30 kapitler under tittelen Fóshuō pǔyào jīng (佛説普曜經). Den andre ble oversatt av Divākara i året 683 e.Kr. i 12 bokruller og 27 kapitler under tittelen Fāngguǎng dà zhuāngyán jīng (方廣大莊嚴經).

Teksten var trolig opprinnelig basert på læresetningene til Sarvāstivāda, men ble etterhvert utvidet til å omfatte forestillinger om de tre kroppene (trikāya), såvel som idéer fra Yogācāra.

Referanser
----------

1. ↑  Taishō Shinshū Daizōkyō, bind 3, tekst nr 186  
Zhōnghuá dàzángjīng, bind 15, tekst nr 120, side 353-480  
Tripitaka Koreana, bind 9, tekst nr 112  
Nanjio tekst nr 160
2. ↑  Taishō Shinshū Daizōkyō, bind 3, tekst nr 187  
Zhōnghuá dàzángjīng, bind 15, tekst nr 119, side 229-352  
Tripitaka Koreana, bind 9, tekst nr 111  
Nanjio tekst nr 159

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Homansbyen stasjon** er en planlagt ny T-banestasjon som skal ligge mellom Majorstuen stasjon og Nationaltheatret stasjon. Grunnen til byggingen er at det er rundt 2000 meter mellom Majorstuen stasjon og Nationaltheatret stasjon (dette vil dog bli redusert med et par hundre meter ved byggingen av ny Majorstuen stasjon), noe som er svært langt i sentrum av en storby. Forøvrig er vanlig lengde mellom stasjonene på T-banen i Oslo rundt 750-800 meter.

En stasjon mellom Majorstuen og Nationaltheatret nær Homansbyen lå i de opprinnelige planene for Undergrunnsbanen, men ble skrinlagt etter det store raset som ledet til byggingen av nå nedlagte Valkyrie plass stasjon isteden. Senere har det vært vedtak om å bygge stasjonen både på 1960 tallet og 1980 tallet, men det har blitt skrinlagt.

Bystyret i Oslo hadde vedtatt byggingen og finansieringen som en del av Oslopakke 3. Byggestart var tenkt å skje i 2014 og stasjonen skulle da åpnes i 2017. Men i den reviderte Oslopakken ble den tatt ut. Med vedtaket om en ny sentrumstunnel er byggingen av Homannsbyen stasjon utsatt til tidligst ved ferdigstillelse av ny sentrumstunnel i 2026.

Ved vedtaket om Oslopakke 3 regnet man med at 10 000 reisende ville bruke Homansbyen stasjon per døgn. Ruter AS – som vil eie og drifte stasjonen hvis den blir bygget – er derimot svært skeptiske til stasjonen, og vil ikke ha den bygget.

Deler av stasjonen ble gravet ut allerede på 1970-tallet og fungerer i dag som nødutgang for t-banetunnelen.

Referanser
----------

1. ↑  
«Skrinlegger underjordisk stasjon». NRK Østlandssendingen. 27. juli 2006. Arkivert fra originalen 28. november 2010. Besøkt 9. januar 2011.

Portal: Oslo