recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Muzyka dlja dekabrja*** (originaltittel: *Музыка для декабря*) er en russisk film fra 1995, regissert av Ivan Dykhovitsjnyj.

Handling
--------

Seks år tidligere hadde Aleksander Larin, en berømt artist, forlatt Sovjetunionen og reist til USA. Men i dag er han tilbake i hjemlandet sitt, som etter kommunismens sammenbrudd har gjenopptatt navnet Russland. Hans første besøk er for Masha, en attraktiv ung kvinne han hadde kjent som barn. Når Masha - seks år tidligere - var en tenåring planla Aleksander å gifte seg med moren hennes Anna. Men han ble i stedet forelsket i datteren hennes.

Aleksander var bekymret for denne situasjonen, som han selv mente var umoralsk, og stakk derfor av fra de to kvinnene. Nå er Anna gift med en velstående forretningsmann, og Masha er forlovet. Aleksander finner snart ut at det var meningsløst for ham å kommer tilbake til hjemlandet. Nasjonen har forandret seg alt for mye, og død kjærlighet kan ikke gjenopplives.

Skuespillere
------------

* Gregory Hlady som Larin
* Viktor Bytjkov
* Nikolaj Tjindjajkin som Samojlov
* Dmitrij Dykhovitjnyj som Dima
* Sergej Kalvarskij

Referanser
----------

1. 1 2   *Freebase-data fra Google*, Google, Wikidata Q15241312,
2. ↑  В Голливуд со своим рублем
3. ↑  Музыка для декабря (1995)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Muzyka dlja dekabrja* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Muzyka dlja dekabrja* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Muzyka dlja dekabrja* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
***Puck*** var et norsk kulturprogram som gikk på NRK2 fra 1996 til 1998 og som omhandlet filosofi, etikk, kunst, teknologi og vitenskap. *Puck* var en av de første programmene som ble sendt på den nystartede NRK2 og var til tider omstridt.

Programmet gikk på søndagskveldene og hadde en times varighet. Deretter ble sendetiden redusert til en halvtime; deretter tre kvarter.

Serien var ved blant andre Bjørn Engvik, Kevin Jayne og Ketil Kern.

Om serien
---------

Da NRK2 kom på lufta høsten 1996, satset kanalen på det eksperimentelle og kontroversielle kulturprogrammet «Puck». Programmet ble presentert av to grupper med alternerende programledere. Den første gruppen besto av Jonas Ekeberg, Erling Fossen, Runar Hodne og Ane Aasheim. Fossen gikk etter uoverensstemmelser med daværende kanalsjef Stein Roger Bull men de tre gjenværende programlederne fortsatte fram til jul 1996. Den andre gruppen besto av Martin Gaarder og Kristin Rosenløw Eeg (tidligere kjent som Kristin Throndsen). Denne gruppen videreførte programmet fra 1997 og framover.

### Særtrekk og kritikk

Programmet ble til tider omstridt. Spesielt etter en av episodene der Erling Fossen gikk til angrep med kniv på en «Ola Nordmann»-dokke i strekkbenk. Han demonstrerte også hvor eitrende sinna han var på actionhelten MacGyver. Videre holdt han fra en rullestol innlegg om vold gjennom historien utkledd som djevelen med to sumobrytere i bakgrunnen.

### Seertall og omtale

Premieren ble sett av 62 000.

Første program hadde tittelen «den digitale nomade» og handlet om internettets framvekst i dagliglivet. Dagbladets TV-anmelder, Hans Rossine, kalte premieren av programmet «noe av det mest ubehjelpelige og amatøraktige tv-programmet som noensinne er laget.». VGs anmelder var heller ikke fornøyd og mente første program var kjedelig og vanskelig å få tak på. Aftenpostens anmelder var mere positiv og mente at programmet til tider var lovende, men at det skled ut for mye på slutten og at meningene til Erling Fossen angående internett var for bastante.

Referanser
----------

1. ↑  VG - SUKSESS FOR ANNE (03.09.1996 - Side: 48)
2. ↑   *Radikalt fjernsyn og bakstreverske radikalere*, artikkel i KK-NTNU av Espen Ytreberg
3. ↑  VG - FIKK IKKE TAK PÅ «PUCK» (02.09.1996 - Side: 52)
4. ↑  Aftenposten Aften - På TV (2.9.1996, s.20)

Eksterne lenker
---------------

* Noen episoder på NRK Nett-TV
Provinsene West Jersey og East Jersey i gult respektive grønt. Keith Line i rødt, Coxe and Barclay line i oransje.
**East Jersey**, ved siden av West Jersey, var en separat styrt engelsk provins som bestod i 28 år, mellom 1674 og 1702. Dets hovedstad var Perth Amboy. Fastsettelsen av en nøyaktig grense mellom East Jersey og West Jersey var ofte en kilde til konflikter.

Historie
--------

Området som East Jersey favnet, inklusive dagens Bergen County og Hudson County, var en del av Ny Nederland. Tidlige nederlandske forsøk på å kolonisere området omfattet Pavonia (1633), Vriessendael (1640) og Achter Col (1642), men disse overlevde ikke krig årene 1643-1645 og 1655-1660. Kolonister kom tilbake til Hudsonelvens vestre strender da byen Bergen ble grunnlagt i 1660. Det ble den første permanente europeiske bosetningen i det som skulle bli delstaten New Jerseys territorium. Under nok en krig kapitulerte den 27. august 1664 Ny Amsterdam for engelske styrker.

Mellom 1664 og 1674 kom de fleste nybyggerne fra andre deler av Amerika, særlig fra New England-koloniene og Long Island. Elizabethtown og Newark hadde et særlig sterkt puritansk preg. Sør for Raritan River var Monmouth kolonisert særlig av kvekere fra Long Island. I 1675 ble East Jersey oppdelt i fire *counties* av administrative grunner: Bergen County, Essex County, Middlesex County og Monmouth County.

Selv om et stort antall deleiere i East Jersey bosatte i England var kvekere, og guvernøren i størstedelen av 1680-tallet var den ledende kvekeren Robert Barclay, var det ingen stor kvekerinnflytelse på styret. Også den innvandringen som Robert Barclay tok initiativ til var mest innrettet for å støtte skotsk innflyttning snarere enn kvekeres innflytting. I 1682 påbegynte Barclay og øvrige skotske eiere en utvikling av Perth Amboy som provinsens hovedstad.

Stadige disputter mellom innbyggerne og de deleiere som for det meste var annetsteds boende, blant annet om eiendomsrett til mark, medførte problemer i provinsen helt til den ble overlatt til den bitiske regjering under dronning Anne I i 1702.

Referanser
----------

1. ↑  *New Jersey Guide to Its Present and Past* (Federal Writers' Project of the Works Progress Administration. New York: The Viking Press, 1939)

Litteratur
----------

* Winfield, Charles H. *History of the County of Hudson, New Jersey* (New York: Kennard & Hay Printing Company, 1874)
* Harvey, Cornelius B. ed. *Genealogical History of Hudson and Bergen Counties, New Jersey* (New York: The New Jersey Genealogical Publishing Co. 1900)
* John Fiske. *The Dutch and Quaker Colonies of America. Vol. I* (New York: Houghton, Mifflin and Company, 1903)
* Lovero, Joan D. *Hudson County: The Left Bank* (Sun Valley. CA: American Historical Press, 1999)

Eksterne lenker
---------------

* Where was the West Jersey/East Jersey line?
* Bergen Township, Past and Present
* Jersey City's Colonial Background
* Overview of Hudson County Heritage
* Bergen County Historic Society
**Gul påfuglspinner** (*Loepa katinka*) er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den lever i Sørøst-Asia, i det nordlige India og i Kina.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 90 – 100 mm), lyst gul spinner. Antennene er ganske korte hos begge kjønn. Hodet er gult, den fremre delen av brystet og forvingenes fremkant lyst rødbrune. Begge vingepar har et rosa område ved roten, og en stor, rund, rødlig øyeflekk med en mørk, kommaformet kjerne. Utenfor øyeflekken er det to tynne, brune siksaklinjer. I forvingens spiss er det en blekrosa flekk, bak denne en mørkebrun flekk. Larven er mørkebrun med lysegrønne, trekantede flekker på siden.På ryggen har den kjegleformede vorter med en hårkvast ytterst, i tillegg noen lange, lyse hår.

Levevis
-------

Larven lever på vinranke (*Vitis*) og villvin (*Parthenocissus*). Som andre påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler og tar ikke næring til seg.

Kilder
------

* Carter, D. (1994) Sommerfugler fra hele verden. N.W. Damm. ISBN 82-512-0438-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gul påfuglspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *gul påfuglspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Loepa katinka* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Loepa katinka* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Muzeum Sztuki w Łodzi** (Kunstmuseet i łódź) er et museum for moderne- og samtidskunst i den polske byen Łódź. 

Museet ble etablert i 1930, åpnet i 1931 og regner seg selv for å være at verdens eldste museer for moderne kunst. I 1948 flyttet museet fra den gamle plasseringen på Plac Wolności i Izrael K. Poznańskipalasset i Ulica Więckowskiego. I 1950 ble museet nasjonalisert, og fikk sitt nåværende navn.

Samlinger
---------

Museet er kjent for sin samling av moderne kunst fra perioden 1929 til 1932, representert av blant andre a.r.-gruppen Władysław Strzemiński, Katarzyna Kobro, Henrik Stażewski, Jan Brzękowski og Julian Przyboś.

Referanser
----------

1. 1 2  «*Muzeum Sztuki, Łódź*, post.atmoma.org. Besøkt 12. november 2016». Arkivert fra originalen 12. november 2016. Besøkt 12. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted, polsk/engelsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
Må ikke forveksles med Højslev.

**Højslev Stationsby** er en by i Midtjylland, i Skive kommune, Region Midtjylland, med 2 867 innbyggere i januar 2019. Højslev Stationsby ligger rett sør for Skive Fjord, og fungerer som drabantby for Skive. 4 km nord for byen ligger landsbyen Højslev.

Klima
-----

Byen ligger ca 7 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 7,7°C, med gjennomsnitt i juli på 16°C som den varmeste måneden og -0,6°C i januar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør 738 mm.

Historie
--------

Højslev Station ble etablert med jernbanelinjen Viborg-Skive i 1865. Utviklingen i byen skjøt fart etter at Højslev Teglværk ble etablert i 1879. Højslev Kro ble etablert i 1905. Utviklingen stagnerte fra ca 1920, da veinettet ble forbedret. Innbyggertallet sant fra 555 i 1921 til 508 i 1925, men økte senere til 710 i 1950 og 1.835 i 1976.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Ullerslev*, besøkt 14. juni 2019.
2. ↑  Geonames - *Højslev Stationsby*, besøkt 15. juni 2019.
3. ↑  Climate-data.org - *Højslev Stationsby*, besøkt 15. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Skive kommune
* (da) Den Store Danske - Højslev Stationsby
* (en) Højslev Stationsby – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Hølands varde** er en ås i Aurskog-Høland.

Ifølge Snorre Sturlason var det Håkon den gode som på 950-tallet innført veter eller varder som varslingssystemer i Norge. Disse ble reist på bestemte høydedrag og fjelltopper og ble tent for å varsle krig og ufred i landet.

Eksakt når Hølands varde ble reist, er usikkert. Prest og saksprosaforfatter Reier Gjellebøl (1737–1803) nevner også vardestedet i sin Hølands beskrivelse fra 1771. Varden sies å være så høyt beliggende at man kunne se syv kirker. Avstanden til Løken kirke er 6 km i luftlinje, ifølge Gjellebøl. Den siste som tente varden, skal ha vært Ole Gulliksen Fosskaug i 1808.

I 1925 ble det reist et brannvakttårn her som var i drift sommerstid, finansiert av forsikringsselskapet Skogbrand, med Akershus Skogselskap som eier og driver. Tårnet var i drift inntil Elgheia var ferdig våren 1940. Det forelå planer om reising av et nytt, uten at dette ble realisert. Muligens på grunn av krigen.

Midt på 1950-tallet ble det reist et nytt, enkelt tårn her i forbindelse med oppmåling/kartlegging, også dette som en trekonstruksjon. Dette ble revet et par-tre tiår senere.

Referanser
----------

1. ↑  Eriksen, Øivind (17. mai 2021). «(+) Vil bygge utkikkstårn: – Vi har stor tro på at planene kan realiseres». *Indre Akershus Blad* **(norsk)**. Besøkt 18. mai 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ronald Jensen** (født 1946) fra Sandnes i Sør-Varanger er en norsk tidligere skihopper som representerte IL i BUL. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1966/67 og 1967/68, og ble nummer 11 sammenlagt begge gangene. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 4. plass i Bischofshofen 8. januar 1967.

Jensen ble nummer 15 i normalbakken i VM i Oslo i 1966. Han ble nummer 3 i hopprennet i Svenska Skidspelen i Falun i 1967. Han tok bronsemedalje i NM i stor bakke på Voss i 1967 og i stor bakke i Meldal i 1970.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Svenska Skidspelen: Pristagare i Svenska Skidspelen Arkivert 18. august 2010 hos Wayback Machine.
* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6 (s. 335-336)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ronald Jensen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Adam Kwiecińskis hoppdatabase: Ronald Jensen
**Wuhan Institutt for virologi, Det kinesiske vitenskapsakademi** (forenklet kinesisk: 中国科学院武汉病毒研究所, pinyin: *Zhōngguó kēxuéyuàn Wǔhàn bìngdú yánjiū suǒ*; engelsk: **Wuhan Institute of Virology** (WIV) er en forskningsinstitusjon for virologi med sete i bydistriktet Jiangxia i Wuhan i den kinesiske provins Hubei.

Historie
--------

Det ble grunnlagt i 1956 som Wuhan mikrobiologilaboratorium innen det kinesiske vitenskapsakademi (CAS) og gjennomgikk en rekke navnerendringer: Det sørkinesiske institutt for mikrobiologi (1961), Wuhan institutt for mikrobiologi (1962), Provinsen Hubeis institutt for mikrobiologi (1970), og fra 1978 det nåværende navn, Wuhan institutt for virologi.

I 2015 fikk WIV landets første laboratorium på biologisk sikkerhetsnivå BSL-4. Det i 2018 ferdigstilte Sentrum for samling av viruskulturer er med sine ca 1500 patogene stammer Asias største virusbank.

Det var forskeren Shi Zhengli som (sammen med Cui Jie) her oppdaget SARS' opprinnelse. Den 4. april 2018 rapporterte hun om overføringen av koronavirus fra flaggermus til griser, og den 2. mars 2019 holdt hun det som sannsynlig at det i Kina ville komme til en overgang av koronavirus til mennesker, og advarte om det.

Den amerikanske regjering finansierte siden ca 2010 forskning på laboratorieforskning om koronavirus og hvordan de overføres. Den amerikanske helseorganisasjonen National Institutes of Health gav Wuhan-instituttet et forskningsstipend på 3,7 millioner dollar.

Forskningssenteret
------------------

Senterets generaldirektør er Yanyi Wang, representanty for det kinesiske kommunistiske parti er Changcai He. Senteret har (2020) 37 forskningsgrupper i virksomhet, fordelt på feltene

* Molekularvirologi
* Analytisk mikrobiologi og nanobiologi
* Mikrobielle virusstamkulturer og anvendelser
* Viruspatologi
* Nye infeksjonssykdommer

Referanser
----------

1. ↑   www.whiov.cas.cn[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «History». *Wuhan Institute of Virology, CAS*. Besøkt 26. januar 2020.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 4. mai 2020.
4. ↑  David Cyranoski. *Inside the Chinese lab poised to study world's most dangerous pathogens*.
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  Die Welt geht jetzt auf Distanz zu China RND 23. april 2020.
7. ↑  REVEALED: U.S. government gave $3.7million grant to Wuhan lab at center of coronavirus leak scrutiny that was performing experiments on bats from the caves where the disease is believed to have originated 12. april 2020, abgerufen am 16. April 2020.
8. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Heloísa Helena Lima de Moraes Carvalho** (født 6. juni 1962 i Pão de Açúcar, Alagoas) er en brasiliansk politiker. 

Helena står på venstresiden i brasiliansk politikk og jobbet blant annet i studentbevegelsen mot militærdiktaturet i landet. Hun ble senere medlem av Partido dos Trabalhadores (PT). Etter en periode som politiker på delstatsnivå i Alagoas, ble hun valgt inn som parlamentsmedlem for PT i 1999. Etter at Luiz «Lula» da Silva vant presidentvalget i 2002 markerte hun seg som en sterk kritiker av at regjeringens hadde en mer sentrumsorienterte og liberal politikk enn hva den hadde i opposisjon. Som en følge av dette ble hun ekskludert fra PT i desember 2003. Hun beholdt imidlertid sin plass i Parlamentet.

Sammen med en del andre dissidenter fra PT dannet Helena partiet Partido Socialismo e Liberdade (PSOL) sent i 2004. Hun var partiets presidentkandidat ved valget i Brasil 2006.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   divulgacandcontas.tse.jus.br[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Heloísa Helena, offisiell side (portuguese)
* Intervju med Heloísa Helena, mars 2004 (english)
* Intervju med Heloísa Helena, november 2005 (english)
**Renovación Nacional** (norsk: Nasjonal fornyelse) er et liberalt-konservativt politisk parti i Chile. Partiet ble grunnlagt i 1987 og inngår i sentrum-høyre-koalisjonen Alianza por Chile (norsk: Alliansen for Chile).

Partiet har sitt utgangspunkt i en samling av politiske partier, dannet av folk som sto Augusto Pinochet styre nær, men som på slutten av 1980-tallet var uenige i retningen for den politiske utviklingen i Chile. De sterkeste tilhengerne av Pinochet gikk videre i partiet Unión Demócrata Independiente, mens andre, som var tilhengere av frie valg, og også en del som foretrakk en annen presidentkandidat, dominerte Renovación Nacional.

Renovación Nacional har i valg til nasjonalforsamlingen fått mellom 14 og 18 prosent av stemmene. Ved presidentvalget i 2009–2010 stiller sentrum-høyre-koalisjonen Alianza por Chile til valg under navnet *Coalición por el Cambio* (*Koalisjon for forandring*) og har Renovación Nacionals leder Sebastián Piñera som presidentkandidat.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Renovación Nacional – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Renovación Nacional på Facebook Rediger på Wikidata
Kopi av en perkusjonslås på et britisk gevær fra 1810. Geværlåsen er en avfyringsmekanisme der hanen (slaghammeren) slår på en fenghette (en liten eksplosiv ladning) som er anbrakt på en pistong (en hul knast eller sylider) og antenner kruttladningen inne i kammeret som skyter kula ut gjennom løpet.
**Perkusjonslås** er etterfølgeren etter flintlåsen som avfyringsmekanisme for skytevåpen.

Perkusjonslåsen har en hane (slaghammer) som slår på en tennhette som sitter på en pistong. Pistongen har et lite hull i midten som fører inn til kammeret i bakenden av løpet. Når hanen slår på tennhetta blir det en liten eksplosjon og en stikkflamme går gjennom hullet i pistongen og antenner kruttladningen i kammeret. Tennhetta ble funnet opp av den skotske presten Alexander John Forsyth som tok patent på oppfinnelsen i 1807, men den kom først i alminnelig bruk på 1830-tallet. De første perkusjonsvåpnene var enkeltskudds munningsladevåpen.

Perkusjonsvåpen ble faset ut til fordel for våpen med patroner med tennhetter i på 1860-tallet.

Perkusjonsrevolvere
-------------------

Perkusjonsrevolver type Adams
Med perkusjonslåsen og fenghette ble det mulig å lage praktiske revolvere. På 1850-tallet designet både briten Robert Adams og amerikaneren Samuel Colt en rekke praktiske perkusjonsrelvolvere som ble antatt av hæren i dere respektive hjemland, som Beaumont–Adams revolver, Colt 1851 Navy Revolver og Colt 1860 Army Revolver.

Referanser
----------

1. ↑  Grant, Ford, Walton (2008). «Skytevåpen». I Erik Braathen. *Våpen – blankvåpen, rustninger og skytevåpen gjennom 4000 år*. Oslo: N.W. Damm & Søn. s. 16. ISBN 9788204135070. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Myatt, F. (1979): *The illustrated enencyclopedia of 19th century firearms*. Salamander books, New York

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Negativen av Likkledet i Torino, laget av Secondo Pia i 1898
En fremstilling av Jesu hellige ansikt i *St. Veronikas svetteduk* av Claude Mellan ca. 1649
**Jesu hellige ansikt** er en benevnelse for noen avbildninger av Jesus Kristus som noen katolikker tror har blitt til på en mirakuløs måte. Et eksempel på dette er avbildningen på Likkledet i Torino og dette blir forbundet med en spesiell medaljong som enkelte katolikker bærer og er også en av de katolske symboler på hengivelse overfor Kristus.

En rekke såkalte acheiropoieton (gresk: «ikke skapt av menneskehånd») gjenstander med tilknytning til Jesus har dukket opp gjennom århundrene, også framstillinger av Jesu ansikt. Fremstillinger av Jesu ansikt er blitt godkjente som hellige gjenstander av pavene Leo XIII i 1895 og Pius XII i 1958.

I romersk-katolsk tradisjon har Jesu hellige ansikt blitt brukt i forbindelse med bønn.

Legenden om St. Veronika og svetteduken
---------------------------------------

Utdypende artikkel: St. Veronika

Den hellige Veronika er i legenden satt i forbindelse med videreformidlingen av det sanne Kristusbildet. Hun skal ifølge *Acta Sanctorum* ha vært en vanlig kvinne som var møtt opp i menneskemengden langs Via Dolorosa for å se de dødsdømte slepe seg frem med korsene som de skulle nagles til på retterstedet. Hun fikk da se hvordan Jesus slet seg frem med det tunge korset sitt, og rakte ham et linklede for at han kunne tørke av seg svetten. Jesus tok imot tørklet, strøk seg over ansiktet med det og rakte det tilbake til henne. Da sto det et tydelig avtrykk av ansiktstrekkene igjen på svetteduken.

Legenden har ingen grunnlag i Bibelen, men en klut som en mente var St. Veronikas slør er (trolig siden det 700-tallet) blitt bevart blant relikviene i Peterskirken i Roma.

Referanser
----------

1. ↑  Ann Ball: *2003 Encyclopedia of Catholic Devotions and Practices*, sidene 635 og 239, ISBN 0-87973-910-X
2. ↑  Joan Carroll Cruz, OCDS,: *Saintly Men of Modern Times*, side 200, 2003 ISBN 1-931709-77-7
3. ↑  Alban Butler: *Lives of the Saints*, side 28, 2007, ISBN 0-86012-253-0
4. ↑  Harper, Douglas (november 2001). «Veronica». *Online Etymology Dictionary*. Besøkt 1. oktober 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Inngangen til Sagarmatha nasjonalpark
Gokyo Lake i Sagarmatha nasjonalpark
**Sagarmatha nasjonalpark** er en nasjonalpark som ligger i Nepal og som inneholder deler av Himalaya og den sørlige delen av fjellet Mount Everest. Parken ble grunnlagtt den 19. juli 1976 og i 1979 ble parken oppført på UNESCO sin verdensarvliste over natur-og kultursteder som har stor betydning for menneskeheten.. 

Nasjonalparken dekker et areal på 1148 km ² og varierer i høyden fra det laveste punktet på 2845 meter og til 8850 meter på toppen av Mount Everest. Det meste av området i parken er svært kupert og bratt terreng som er fullt av flere dype elver og isbreer. I motsetning til andre nasjonalparker kan denne parken deles inn i fire klimasoner på grunn av dens stigende høyde. Disse klimasonene inkluderer en skogkledd lavere sone, en sone av alpint kratt, den øvre alpine sonen som omfatter øvre grense for der vegetasjon kan klare å overleve og ligger mellom 5700 og 5800 meter, og til slutt er det den arktiske sonen der hverken dyr kan leve og ingen planter kan vokse. Hvilke typer planter og dyr som finnes i parken avhenger av høyden på området. 

Partialtrykket av oksygen synker med høyden. Derfor er de dyrene som er funnet så langt opp tilpasset seg og lever på mindre oksygen og ved kaldere temperaturer enn det dyrene ved lavere temperaturer gjør. Dyrene som lever på denne høyden har tykkere pelsen for å klare holde på kroppsvarmen sin. Noen av dem har kortere lemmer for å hindre store tap av kroppsvarme. Himalaya-bjørner går i dvalemodus i huler i løpet av vinteren når det ikke er mer mat tilgjengelig det året. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**James Anthony «Tony» Brown** (5. januar 1950 på Isle of Man) var statsministeren (*Chief Minister*) på Man fra 14. desember 2006 til 11. oktober 2011. Han etterfulgte Donald Gelling. Han er også medlem av House of Keys for Castletown.

Tony Brown ble utdannet ved Castle Rushen og har siden vært elektriker, og er fortsatt eier av Tony Brown Electrics i Castletown. Han ble valgt som et medlem av Castletown Commissioners i 1976, ble Formann i 1980 før han ble valgt som Castletowns medlem for House of Keys, et av kamrene i Mans parlament, i 1981 ved første forsøk. I 2000 ble han beseiret i et forsøk på å bli Talsmann (Speaker) av House of Keys av David Cannan. Han ble isteden Visetalsmann (*Deputy Speaker*). Etter parlamentsvalget i 2001 ble han valgt til Talsmann og i januar 2002 æren som Visepresident av Tynwald.

Han ble gjenvalgt i november 2006 som medlem av House of Keys og slo da Roy Redmayne med 915 mot 335 stemmer. Det var rykter om at han ville stille som statsminister, men da nominasjonene ble lagt fram sto ikke hans navn på listen. I de påfølgende avstemningene ble hverken Steve Rodan, John Shimmin eller David Cannan valgt. Nominasjonene ble da gjenåpnet og med Tony Brown som eneste kandidat. Hans nominasjon ble bekreftet av Tynwald torsdag 14. desember 2006 og mottok 26 stemmer. Viseguvernøren utpekte ham som statsminister senere den samme dagen. Han gikk da av som Talsmann for House of Keys slik loven krever.

Regjeringsposisjoner
--------------------

* *Minister for helse og sosial sikkerhet*, 1986-1989
* *Minister for lokalstyre og miljø*, 1989-1994
* *Minister for turisme og underholdning*, 1994-1996
* *Minister for transport*, 1996-2001
* *Statsminister*, 2006-2011

Referanser
----------

1. ↑  James Anthony Brown hos Tynwlad.org.im
 Wayback Machine
2. ↑  Isle of Man chief minister Tony Brown to retire hos BBC
«**Help Me Make It Through the Nigh**t» er en country-ballade komponert av Kris Kristofferson og utgitt på hans album *Kristofferson* fra 1970.

Selv om den også ble spilt inn i 1971 av Elvis Presley, og fire andre, Joan Baez for albumet hennes, *Blessed Are...*, Bryan Ferry for hans album, *Another Time, Another Place*, Jerry Lee Lewis, som gjorde en bluesy versjon for sitt album *Touching Home* og countrysangeren Sammi Smith, som hadde mest kommersielle suksess med låten. Smiths innspilling rangerer blant de mest vellykkede country singler gjennom tidene i form av salg, popularitet og radiospilletid. Hennes innspilling toppet landet singlelister, og var også en crossoverhit som nådde nummer åtte på den amerikanske popsinglelisten. Andre amerikanske sangere spilte inn sangen gjennom hele 1970- og tidlig 1980-tall. Den mest vellykkede versjonen etter Smiths ble registrert av Gladys Knight & the Pips i 1972.

Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Tina Turns the Country On!* i 1974.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Help Me Make It Through the Night* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Grand River, nær Little Eagle.

**Grand River** (lakota: *Čhaŋšúška Wakpá*) er en sideelv til Missourielven i Nord- og Sør-Dakota i USA. Lengden på hovedgrenen er 177 km. Med den lengste forgreningen er lengden omtrent 320 km.

Elveløp
-------

Grand River begynner som to sideelver som forener seg ved elvemøtet mellom North Fork (129 km lang, med utspring i North Dakota) og South Fork (145 km lang) i nærheten av Shadehill i Perkins County i South Dakota og ikke langt fra Grand River National Grassland. Elven flyter så ned retning øst gjennom Standing Rock indianerreservat og munnet - før oppbyggingen av reservoaret Lake Oahe - ved Mobridge ut i Missouri. På grunn av oppdemmingen av Missouris ligger nå munningspunktet inn i reservoaret ca 15 kilometer vest for nevnte by.

Hendelser
---------

Sitting Bull (1831–1890), en hunkpapa-lakota hellig mann som var høvding for sitt folk, ble født Grand River eller nær ved i Dakota Territory. Han ble drept av en *Indian agency*-politimann i Standing Rock Indian Agency i sin leir nær Grand River, da politiet kom for å arrestere ham.

Den legendeomspunne trapper og *frontiersman* Hugh Glass ble i 1823 angrepet av en grizzlybjørn ved elvemøtet som forener Grand River til ett løp.

Referanser
----------

1. ↑  *New Lakota Dictionary* (2nd utg.). Bloomington, IN: Lakota Language Consortium. 2011. s. 955. ISBN 978-0-9761082-9-0. LCCN 2008922508.
2. ↑  «PBS: The West: Sitting Bull».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**«Sagasøyla»**, inntil 1992 kalt **«Eidsvollsmonumentet»**, er ei 34 meter høy søyle med skulptur og relieffer påbegynt av billedkunstneren Wilhelm Rasmussen (1879–1965) på 1920-tallet. Kunstverket ble fullført og reist i 1992 ved Elveseter turisthotell i Leirdalen, en sidedal til Bøverdalen i Innlandet fylke.

Historikk
---------

En fullskalamodell av Wilhelm Rasmussens «Fra Hafrsfjord til Eidsvoll» ble satt opp på Eidsvolls plass foran Stortinget i Oslo i 1926.  Postkort: J. H. Küenholdt / Nasjonalbibliotekets bildesamling 
Søyla ble av Rasmussen kalt «Fra Hafrsfjord til Eidsvoll», men også omtalt som «Eidsvollsøylen» og «Eidsvollsmonumentet». Den var tiltenkt å stå på Eidsvolls plass foran Stortinget i Oslo. En modell i full størrelse ble prøveoppsatt i 1926. I 1933 meldte kunstneren seg inn i Nasjonal Samling (NS), Quislings fascistparti som samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig, og etter krigen ble sluttføringen av Rasmussens kunstverk skrinlagt. Søyla ble ikke ferdigstilt og reist før i 1992, da i deler av den opprinnelige granitten og moderne kunstbetong.

Motiv i søylen
--------------

Bildene på statuen har en heroisk sagastil. Den er delt inn i 12 deler som viser hendelser fra Norges historie, men også hendelser fra Gudbrandsdalen, fra nederste del til øverst viser den;

* 1: Slaget ved Hafrsfjord.
* 2: Dale-Gudbrands møte med Olav den Hellige.
* 3: Slaget ved Stiklestad.
* 4: Byggingen av Nidaros Domkirke.
* 5: Norske helgener (St.Olav, St.Svithun, St.Hallvard og St.Sunniva).
* 6 og 7: Sigurd Jorsalfares korstog til Jerusalem.
* 8: Slaget ved Kringen.
* 9: Norsk bergdrift.
* 10: Slaget ved Dynekilen.
* 11: Seglene til bispesetene i middelalderen.
* 12: Eidsvollsmennene.

Ved foten av søyla befinner kongerekken seg. Øverst troner en rytterstatue av Harald Hårfagre, kongen som samlet Norge til ett rike ved Hafrsfjord. Toppfiguren var opprinnelig en løve, men denne ble skiftet ut etter mye diskusjon.

Referanser
----------

1. 1 2  Artikkelen «Eidsvollsmonumentet» i *Store norske leksikon*
2. 1 2 3 4 5 6  Åmund Elvesæter, red. (1993). *Sagasøyla*. Elveseter hotel. ISBN 8290439725.
3. ↑  Kong Harald-statue også avvist; Dagbladet, 6.12.2006
4. 1 2 3  Fototreff på søkeordet «Sagasøylen» i oslobilder.no
**Midrasj Tehillim** (hebraisk: מדרש תהלים), det vil si «Midrasj til salmene», er aggadaisk midrasj som er kjent siden 1000-tallet e.Kr. da den ble sitert av Natan av Roma i hans *Aruk* (hebraisk סחר), av den spanske rabbiner Isaak ibn Ghiyyat i hans *Halakot* (1b), og av den franske rabbiner Rashi (akronym for Shlomo Jitzchaki) i hans kommentarer på *Første Samuelsbok* xvii. 49, og i mange andre avsnitt. Denne midrasj er også kalt for *Agadat Tehillim* (Rashi om *Femte Mosebok* xxxiii. 7 og mange andre ordskifter), eller *Haggadat Tehillim* (*Aruk*, סער, og i seks andre skrifter). Fra 1100-tallet ble den også kalt for *Shocher Tov* ettersom den begynner med verset *Salomos ordspråk* xi. 27, שחר טוב יבקש רצון ודרש רעה תבואנו, etc.

Utgaver
-------

Den sanne midrasj dekker kun Salmenes bok i.-cxviii. og dette er alt det som er funnet i enten manuskriptene eller i den første trykte utgaven (Konstantinopel 1512). I andre utgave (Thessaloniki 1515) er et supplement lagt til, med unntak av to salmer, Ps. cxix.-cl. Forfatteren av dette supplementet var antagelig R. Mattithiah Yiẓhari fra Zaragoza i Spania, som samlet de spredte *Haggadá sjel pesah* om salmene Ps. cxix.-cl. fra Yalḳuṭ, og la til egne kommentarer. Ettersom cxxiii. og cxxxi. er i Yalḳuṭ, inkluderte forfatteren av supplementet ingen haggadiske fortolkninger av disse to salmene. Denne utelatelsen ble gitt av Salomon Buber i hans komplette utgave av Midrasj Tehillim, med tillegg fra ulike jødiske skrifter, slik at midrasjen i sin nåværende form dekker hele Salomos ordspråk.

Referanser
----------

1. ↑  *Midrash Tehillim*, red. Salomon Buber, «Introduction», ss. 35 et seq.

Eksterne lenker
---------------

* Wilhelm Bacher & Jacob Zallel Lauterbach: «Midrash Tehillim» i *Jewish Encyclopedia* 1901–1906

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF
 |
**Juniperus pinchotii**  eller «Pinchot Juniper», alternativt «Redberry Juniper», er en art av bartrær som tilhører einerslekten *Juniperus* i sypressfamilien. Den vokser på 600-2.100 meters høyde i det sørvestlige Nord-Amerika – stort sett i hele det nordlige Mexico, og i Arizona, videre lokalt i New Mexico og vestlige Texas.

Arten er 1-6 meter høy, ofte flergrenet med en tett, rund krone. Barken er matt grå ytterst, og brun-oransje dypere nede. Den har grønne, skjellaktige nåler oftest særbu med hann- og hunnblomster på ulike individer. Bærkonglene modner på 12 måneder til et rød-oransje, 5–9 mm stort, rundt eller ovalt bær med 1-2 frø. Hannkonglene er 3–4 mm store og sprer sitt pollen om høsten.

Arten danner hybrider med *Juniperus coahuilensis*. Påståtte hybrider med *Juniperus monosperma* har aldri blitt vitenskapelig verifisert, og er umuluig i vill tilstand siden pollensesongene er helt ulike.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Juniperus pinchotii* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus pinchotii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus pinchotii* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus pinchotii* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus pinchotii* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus pinchotii* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Juniperus pinchotii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Juniperus pinchotii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Conifer Specialist Group – «Juniperus pinchotii» fra IUCN Red List.
* Conifers.org – «Juniperus pinchotii» beskrivelse.
**Rasestandard** er et teoretisk verktøy som definerer (beskriver) hvordan et dyr av en bestemt rase i teorien skal se ut, for eksempel hunder og katter. Rasestandarden gir et idealbilde av dyret, men ofte beskrives også uønskede, eksteriørmessige, anatomiske feil og mangler. I noen grad omfatter også en rasestandard dyrets psykologiske- og bruksmessige egenskaper, samt hjemland og opprinnelsesland. Hjemlandet er i så måte det land som har ansvaret for rasestandarden, men man må være klar over at en rasestandard allikevel kan variere fra land til land, ikke minst som følge av nasjonal praksis.

Standardens hensikt
-------------------

Hensikten med en rasestandard er å trygge (sikre) og forbedre en rase eller rasevarietetens genetiske framtid, gjennom å definere et bilde av hva som er ønsket og uønsket, slik at avl på disse egenskapene fremmes. Fra tid til annen kan rasestandarder bli oppdatert (justert).

Standardens voktere
-------------------

Rasestandardenes voktere er gjerne internasjonale og nasjonale registre, f.eks. ulike lands kennelklubber, rasedyrforbund eller avl- og oppdrettslag.

Såkalte eksteriørdommere (også kalt *dommere*) blir trent opp i å tyde og tolke rasestandardene, for derigjennom å kunne bedømme de dyr som stilles ut opp mot denne. En slik utdanning tar gjerne mange år å fullføre. Dommerens objektivitet og fagkunnskap (erfaring og kunnskap) er selvsagt svært viktig for resultatet, og derav rasens utvikling og framtid.

### Problemstillinger

I mange tilfeller er en enkelt dommers oppfatning av et dyr også hele grunnlaget for resultatet av bedømmingen. Dersom dommeren objektivitet og faglige kunnskap ikke er god nok, kan man få uønskede varige endringer i en rase på sikt. Slikt skjer dessverre også alt for ofte, og kommer særlig til uttrykk innenfor bedømming av kjæledyr.[]

I de senere år har man alt ofte sett at dommere framelsker ekstremiteter, f.eks. i bedømming av ulike hunderaser. Rynkete hunder blir stadig mer rynket, små hunder blir mindre og større hunder blir større. Noen hunder har sågar blitt så ekstreme i sin anatomi at de har fått problemer med å puste og å føde sitt eget avkom.

Et problem med bedømminger innenfor kjæledyrorganisasjonene er at dommeren i mange tilfeller selv er både oppdretter og utstiller i samme land. Selv om dommeren ikke kan bedømme egne dyr, kan man tenke seg at objektiviteten overfor konkurrerende oppdrettere kan slå negativt ut. Et resultat av denne muligheten kan komme til uttrykk gjennom at noen mennesker ikke ønsker å stille ut sine dyr overfor bestemte dommere, selv om det ikke finnes et dokumenterbart grunnlag for å hevde at dommeren ikke er ærlig og objektiv.

Se også
-------

* Avl

Eksterne lenker
---------------

* Om rasestandarder for hunder (NKK)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*Denne artikkelen handler om en person fra Thailand; thailandsk navneskikk er slik at en person refereres til med fornavnet sitt (Prapawadee) og ikke slektsnavnet sitt (Jaroenrattanatarakoon).*

**Prapawadee Jaroenrattanatarakoon** (thai:ประภาวดี เจริญรัตนธารากูล [pra.pʰaː.wa.diː t͡ɕa.rɤːn.ra.ta.na.tʰaː.raː.kuːn] opprinnelig navn: **Junpim Kuntatean**) (født 29. mai 1984 i provinsen Nakhon Sawan i Nord-Thailand) er en thailandsk vektløfter.

Under VM i vektløfting i Doha i 2005 vant hun sølvmedalje i vektklassen 53 kg (også kalt fjærvekt). I universitets-VM i 2006 vant Prapawadee gullmedalje i samme vektklasse. Under OL 2008 i Beijing vant hun gull i fjærvekt med olympisk rekord på 221 kg. 

Prapawadee endret sitt navn i 2007 etter råd fra en spåkone som sa at det ville forbedre hennes sjanser til å vinne OL-gull.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prapawadee Jaroenrattanatarakoon – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Prapawadee Jaroenrattanatarakoon – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Prapawadee Jaroenrattanatarakoon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Prapawadee Jaroenrattanatarakoon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Prapawadee Jaroenrattanatarakoon – IWF Rediger på Wikidata

* (de) Prapawadee Jaroenrattanatarakoon – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (vektløfting) Rediger på Wikidata
**Ras ben Sakka** er det nordligste punkt på det afrikanske kontinent mot Middelhavet, lokalisert i Tunisia på 37°21' nordlig bredde, kun 950 meter vest for Kapp Blanc (Ra's al Abyad), 37°20' nordlig bredde, som ofte nevnes som det nordligste enden av Afrika, men som er mer enn 30 meter lengre sør. Ras ben Sakka ligger i det tunisiske guvernementet Bizerte. Nærmeste by er havnebyen Bizerte.

En akse trukket fra Ras ben Sakka (det nordligste punktet) til Kapp Agulhas i Sør-Afrika (det sørligste punktet) vil måle bortimot 8 050 km.

Det er et annet sted enn Kapp Blanc (Ra's al Abyad) som har samme navn, Ras Nouadhibou, og som på fransk og spansk heter henholdsvis Cap Blanc og Cabo Blanco. Det ligger på den afrikanske kysten mot Atlanterhavet.

Referanser
----------

1. ↑  «Ras ben Sakka, the northernmost point of Africa», satellittkart
2. ↑  *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, Facts On File, Incorporated, Infobase Publishing, 2009, s. 764
3. ↑  Blant annet av SNL, «Kapp Blanc», lest 29. desember 2012
4. ↑  «The Land» Arkivert 1. oktober 2011 hos Wayback Machine.. *Africa: Facts and Figures* (EBSCO Publishing). 1. januar 2005.
5. ↑  Martinez, Homero E. (2008): *Dictionary for Air Travel and Tourism Activities*, iUnivers, s. 14

Se også
-------

* Verdens ytterpunkter
**Christoffer** (født 1341/1344, død 11. juni 1363) var eneste sønn av Valdemar Atterdag og Helvig av Slesvig, og storebror til Margrethe I. 

Han nevnes tidligst i 1354-55, og allerede i 1358 fikk han et vanskelig oppdrag av sin far, idet han ble sendt til Nyborg for å forhandle med utsendinger av opprørske jyder. Han ble inndratt i de fleste regjeringshandlinger, og kalte seg *Hertug av Lolland, Daners og Slavers sanne Arving*. Han fulgte med sin far for å gjenerobre Skåne, hvor han i 1362 utenfor Helsingborg ble hardt såret i kampene mot hanseatene. Neste sommer døde han etter noen ukers sykdom.

Mens faren ble gravlagt i Sorø klosterkirke, kom Christoffer til å få sin siste hvile i Roskilde domkirke, sammen med sin søster. Til gravmælet ble det et sted i Mellom-Europa bestilt et minne som forestiller en ung ridder i full rustning besatt med juveler og omkranset av Danmarks, Hallands og Lollands våpen. Christoffer selv er trolig begravet under kirkegulvet - gravmælet ble først oppstillet i 1878.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Christoffer*, Den store danske
4. ↑  *Roskilde Domkirkes historie*, roskildedomkirke.dk Arkivert 9. mai 2012 hos Wayback Machine.
5. ↑  *Junker Christoffer*, roskildehistorie.dk

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Statens bibliotektilsyn** var en norsk statsetat som ble opprettet i 1949 og nedlagt i 2002. Etaten hadde ansvar for tilsyn med og utvikling av folkebibliotek og skolebibliotek.

Tilsynet ble opprettet som en videreføring av *Kirkedepartemenetets bibliotekkontor*, som ble opprettet i 1902 på initiativ av Haakon Nyhuus. Kontoret var først betjent av en *biblioteksakkyndig* i en deltidsstilling, men var i 1935 økt til et avdelingskontor i Kirke- og undervisningsdepartementet. Som en oppfølging av Bibliotekloven av 1947 ble Statens bibliotektilsyn opprettet i 1949. Etaten mistet mange av sine oppgaver ved kommunalreformen i 1984/85 som førte til bortfall av en rekke særtilskudd til kommunene. Etaten ble nedlagt 31.12.2002 i forbindelse med at ABM-utvikling ble etablert. 

Direktører i Statens bibliotektilsyn har vært Arne Kildal, Anders Andreassen, Else Granheim og Asbjørn Langeland.

Tilsynet utga tidsskriftet Bok og Bibliotek.

Arkiv
-----

Arkivet etter Statens bibliotektilsyn F fra perioden 1921-2004 finnes i Riksarkivet.

Litteratur
----------

* Erling Annaniassen og Geir Vestheim. *Bok over land : trekk ved Statens bibliotektilsyns historie*. Tano Aschehoug, 1999. ISBN 9788251839273
* Asbjørn Langeland. «En epoke tar slutt». I: *Årsmelding fra statens bibliotektilsyn 2001*. (pdf)
* Øivind Frisvold. «Utsyn fra Tilsynet : Ny bibliotekhistorie gir også perspektiv på dagens debatt» I: *Bok og bibliotek*, nr 7/8, 1999 (www) Anmeldelse av *Bok over land*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Statens bibliotektilsyn F på Arkivportalen
Lovö kyrkallé, utsikt mot Lovö kyrka, 2007.
**Lovö kyrkallé** er en landevei og allé på Lovön i Ekerö kommune. Allén strekker seg i en rett linje fra Grindstugan på Drottningholms slottsområde i øst til Lovö kyrka i vest, en strekning på cirka 1800 meter. Omtrent halve veistrekningen fram til Lovö skogskyrkogård inngår i verdensarven Drottningholm.

Historikk
---------

Del av kart over slottsområdet med nåværende Lovö kyrkallé. Nord er oppover på kartet.
Lovö kyrkallé fikk sin nåværende utforming på 1750-tallet i forbindelse med byggingen av Kina slott og at Kantongatan med sine bygninger ble anlagt. Den ble utformet som en snorrett allé med plantede lindtrær og siktlinje. Før den nåværende Ekerövägen ble trukket gjennom slottsparken endte dagens Lovö kyrkallé ved det nordvestre hjørnet av barokkparkens lindeallé.

På et forslag til ny parkutforming utført av Carl Fredrik Adelcrantz i 1777 ser man alléen som en sentralakse i et tenkt parkanlegg der flere parkveier stjerneformet og symmetrisk stråler ut i alle himmelretninger. Adelcrantz’ forslag ble aldri gjennomført, det samme skjedde med Fredrik Magnus Pipers generalplan fra 1797, der han tegnet et engelsk hageanlegg med kanaler, sjøer, øyer og slingrende parkveier like nord for alléen, omtrent der den nåværende Ekerövägen krysser Lovö kyrkallé. På Pipers plan vises Kantongatans bygninger langs alléens vestre side.

Fram til begynnelsen av 1900-tallet kunne Drottningholms slottsområde nås også via en vestre innfart fra nåværende Ekerövägen og kirkealléen. Den vestre inngangen var sperret av en bom, derför ble den også kalt *Cantonbommen*. Her ble det i 1846-1847 bygd et lite bolighus for bomvakten; *Grindstugan*.

Referanser
----------

1. ↑  Kart med grensen for verdensarvområdet Drottningholm.
2. ↑  Kart over slottsområdet fra slutten av 1700-tallet: File:Drottningholm karta 1700-talet.jpg
3. ↑  Adelcrantz’ kart fra 1777: File:Drottningholms park generalplan Adelcrantz 1777.jpg
4. ↑  Pipers generalplan for Drottningholm 1797: File:Drottningholms park generalplan Piper 1797.jpg
5. ↑  «Statens fastighetsverk om Grindstugan». Arkivert fra originalen 19. april 2017. Besøkt 23. april 2017.

| * v
* d
* r
Drottningholms slott |
| --- |
| Bygninger | Apotekshuset - Badhuset - Cantongatan - Confidencen - Dragonstallet - Evert Lundquists ateljémuseum - Grindstugan - Götiska tornet - Hemmet - Hertigarnas stall - Inspektorsbostaden - Kanslihuset - Kavaljershuset - Kina slott - Kinesiska pagoden (ikke utført) - Lilla Kina - Slottet - Slottskyrkan - Slottsteatern - Slottsstallet - Teaterplanen - Vakttältet - Vilan | Högvakten |
| Parker og fontener | Slottsparken - Skulpturparken - Herkulesfontänen - Kaskaderna - Kronan - Monumentholmen - Svanholmen med svanhuset |
| Interiør | Déjeunersalongen - Slottsbiblioteket - Slottskyrkan - Ehrenstrahlsalongen - Hedvig Eleonoras paradsängkammare - Karl X Gustavs galleri - Rikssalen - Porslinsrummet - Stensalen - Trapphuset |
| Annet | Långa raden - Drottningholm (tettsted) - Drottningholms kungsgård - Drottningholmsbron - Drottningholmsmalmen - Canton - Lovö kyrkallé - Lovö skogskyrkogård - Museum de Vries |
**Metylnitrat** er metylesteren til salpetersyre og har kjemisk formel CH3NO3. Det er en høyeksplosiv og giftig organisk væske. Kokepunktet er 64,6 °C. (eksploderer). Smeltepunktet er -82,3 °C.

Metylnitrat må ikke forveksles med nitrometan. Metylnitrat fremstilles ved kondensering (destillasjon) av metanol og salpetersyre. 

CH3OH + HNO3 → CH3NO3 + H2O
Dette er en risikabel prosess som innebærer stor eksplosjonsfare på grunn av varm metylnitratgass. En annen produksjonsmetode er å foretrekke.

Det kan også produseres ved å tilsette metanol til en blanding av konsentrert salpetersyre og svovelsyre. Denne produksjonsmetoden er nesten identisk med prosessen for produksjon av nitroglyserin. Forskjellen er at reaksjonen foregår under noe høyere temperatur.

Detonasjonshastigheten til metylnitrat er ca. 8000 m/sek. Det er et av de kraftigste og mest sensitive høyeksplosiver som er kjent.
Metylnitrat har ikke fått noen utbredelse som sprengstoff på grunn sin flyktighet og problemer med håndtering.
Det ble brukt som rakettdrivstoff av tyskerne under 2. verdenskrig, og ble da blandet ut med 25 % metanol. Denne drivstoff blandingen hadde navnet Myrol. Denne drivstoff blandingen er mye mindre sensitiv enn ren metylnitrat, og innebar derfor en lav risiko for utilsiktet detonasjon.