recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ariane Ehrat** (født 17. februar 1961 i Schaffhausen) er en tidligere sveitsisk alpinist.

Under OL 1984 i Sarajevo havnet hun like utenfor seierspallen med en fjerdeplass i utfor. Ett år senere tok hun sølv i utfor under verdensmesterskapet i Santa Caterina, på samme tid som Katharina Gutensohn, slått av Michela Figini.

Ariane Ehrat noterte seg for sine første poeng i verdenscupen i desember 1979 i italienske Limone Piemonte, da hun ble nummer 13 i kombinasjonsøvelsen. Den første pallplasseringen fikk hun i utforrennet i Sarajevo 5. desember 1983, da hun ble nummer 3. Hun gikk aldri helt til topps i noe renn i verdenscupen, men oppnådde i alt tre pallplasser i utfor og Super-G.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ariane Ehrat – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Ariane Ehrat – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ariane Ehrat – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ariane Ehrat – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Ariane Ehrat – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Øysteins gate** er en blindvei ved Øya i Trondheim som går sørover fra Klostergata parallelt med Klosterenget og Gudruns gate. Den fungerer som adkomstvei til boligbebyggelse i området, som i hovedsak består av eldre eneboliger.

Gaten fikk sitt navn i 1878 og ble oppkalt etter kong Øystein Magnusson (1088–1123). Lengst sør mot enden av gaten i retning av Nidelva lå opprinnelig en stor del av hageanlegget til eiendommen Klosterenget. Denne eiendommen oppstod etter at Amager og Gustavsminde ble slått sammen i 1860-årene. Klosterenget bestod opprinnelig av et større hageanlegg med terrasser ned mot elven, hovedbygning og en sidebygning med tjenerbolig, stall og vognremisse.

Ved Øysteins gate 1 er det satt ned fem snublesteiner til minne om familien Isaksen, som ble henrettet i Auschwitz i 1943. Isidor Isaksen (født 1896) var styreformann for Det mosaiske trossamfunn i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (2008). *Trondheim byleksikon* s. 291
2. ↑  Snublestein.no – Isidor Isaksen (Besøkt 16. juni 2023)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 639. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kammeradvokaten** er den danske statens faste advokat.

Kammeradvokaten er ikke en statlig organisasjon, men er et privat advokatfirma som gjennom Finansministeriet har avtale med staten om å levere advokattjenester til sentraladministrasjonen. Avtalen dekker med få unntagelser statens behov for advokatbistand på alle rettsområder. Kammeradvokaten har plikt til å føre saker og yte rådgivning til staten, og de statlige institusjoner har – som utgangspunkt – også plikt til å søke deres behov for advokatbistand dekket hos Kammeradvokaten. En av disse former for rådgivning er Kammeradvokatens uttalelser om juridiske forhold, som kalles for (juridiske) *responsa*.

Kammeradvokaten er en enkeltperson, men gjennom avtalen forplikter han seg til å oppretholde et allsidig advokatfirma med kapasitet til å betjene staten. Embedet besettes for tiden (fra 2004) av advokat og adjungert professor ved Aarhus Universitet Karsten Hagel-Sørensen fra Advokatfirmaet Poul Schmith. Embedet besettes ved kongelig utnevnelse.

Kammeradvokaten fører ikke offentlige straffesaker, og embedet må således ikke forveksles med Rigsadvokaten, som er statens øverste anklager.

Kammeradvokaturets historie
---------------------------

Christian V opprettet i 1684 embedet som kammeradvokat, som opprinnelig kun var advokat for statskassen – «kongens kammer». Embedet har ikke alltid vært besatt med en privat advokat. Frem til 1936 var kammeradvokaten en (kongelig) embedsmann.

Kammeradvokatens virke nedstammer i vid utstrekning fra hvervet under eneveldet i Danmark-Norge som generalprokurør, herunder Henrik Stampe og Christian Colbjørnsen.

Den første privatpraktiserende kammeradvokat var høyesterettssakfører Arne Kemp, som i 1936 grunnla det advokatfirma hvor alle senere kammeradvokater også er kommet fra.

Tidligere kammeradvokater
-------------------------

* 1936–1953 Høyesterettssakfører Arne Kemp
* 1953–1965 Høyesterettssakfører H. O. Hansen
* 1965–1982 Høyesterettssakfører Poul Schmith
* 1982–1992 Landsrettssakfører Ole Fentz
* 1992–2004 Advokat (H) M. Gregers Larsen
* 2004– Advokat (H) Karsten Hagel-Sørensen

Se også
-------

* Kronjurist
* Regjeringsadvokaten

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (om hvervets historiske bakgrunn)
* (avtalen om Kammeradvokatordningen)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Isabella Signe Maria Lövin** (født 3. februar 1963) er en svensk journalist, forfatter og politiker fra Miljöpartiet de Gröna. Fra 2009 til 2014 var hun representant i Europaparlamentet. Fra 3. oktober 2014 til 21. januar 2019 var hun bistandsminister i Stefan Löfvens første regjering. Fra 21. januar 2019 til 4. februar 2021 var hun miljø- og klimaminister i Stefan Löfvens andre regjering. Fra 25. mai 2016 til 5. februar 2021 var hun også visestasminister.

Isabella Lövin er datter av kunstneren Björn Lövin. Hun har lest filmvitenskap, statsvitenskap, sosiologi og italiensk ved Stockholms universitet og tok radioproducentutdanning ved Dramatiska institutet.

Som europaparlamentariker arbeidet Isabella Lövin først og fremst med EUs fiskeripolitikk og ble etter sitt inntrede i parlamentet etterhvert ansett å være en av Sveriges mest innflytelserike innen miljøspørsmål.

Hun var fra 13. mai 2016 til 31. januar 2021 partiets talsperson. Hun var det sammen med Gustav Fridolin til 4. mai 2019 og deretter sammen med Per Bolund.

Referanser
----------

1. 1 2   www.europarl.europa.eu, besøkt 2. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Torsk på klimatet». europaportalen.se. 8. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Isabella Lövin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Isabella Lövin på Twitter Rediger på Wikidata

* Isabella Lövin på Facebook Rediger på Wikidata

* Isabella Lövin på Instagram Rediger på Wikidata
* (sv) Isabella Lövin hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata

* (en) Isabella Lövin hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NDL **·** CiNii
 |
**BF «Trygge»** var en rutegående bilferge som ble bygget for statlige midler ved 1937/1938 ved A/S Storvik mekaniske verksted i Kristiansund for ruta Ruten Kristiansund – Kvernes – Gjemnes - Torvikbukt. I denne ruta gikk den fra 1938 til 1949, da den ble avløst av B/F Gjemnes. 

BF «Trygge» var den første bilferga som var bygd i stål i Møre og Romsdal. Fartøyets lengde var 92'2", og den var 25'0" bred, 10'6" dyp og veide 137 bruttotonn og var utstyrt med en Wichmann 300 BHK 2-takts, 4-sylinders råoljemotor, som gav en fart på 10 knop. Fergen hadde ellers en kapasitet på 14 personbiler og sertifisert for 260 personer. 

Under krigen var det 4-5 tyske vakter om bord i tidsrommet. Bilene måtte rygge om bord. 

Fra den i 1949 ble avløst på ruten Kristiansund – Torvikbukt, gikk BF «Trygge» i en rekke andre samband. Blant annet ble den i 1952 satt i sambandet Bremsnes-Kristiansund med seks turer på hverdagene og 3 om søndagene. Her gikk den i rute fram til 1954, da den på nytt avløst av bilfergen BF «Gjemnes». 

Fartøyet ble formelt overtatt av Møre Fylkes Ruteselskap (senere MRF) i 1965, og i 1966 ble den solgt til Ingvald S. Vestre, Vestrefjord. Den ble da ombygd og ominnredet, og ble utstyrt med en ny motor på 460 BHK, og omdøpt til «Vestra» for deretter å bli leid tilbake av MRF og satt inn i det forlengede sambandet på Hjørundfjorden. Der gikk den frem til 1982. MRF fortsatte å leie fergen frem til 1988, da den ble solgt til et firma for transport av anleggsutstyr. Fartøyet i 2021 fortsatt i bruk under navnet «Vestra». 

BF «Trygge» ble således benyttet i fergedrift i 50 år.

Referanser
----------

1. ↑  *Over til rutebil : avdeling Møre og Romsdal 1930-1965*. Norges rutebileieres forbund. 1966. s. 108.
2. 1 2  Ulstein m. fl. Ragnar (1955). *Om samferdsel i Møre og Romsdal. Møre og Romsdals fylkesbåtar 1920 - 1955*. MRF. s. 305.
3. 1 2 3  «Bilfergen "B/F Trygge" ute på fjorden». digitaltmuseum.no. Besøkt 19.2.2021.
4. ↑  «M/S Vestra - Sjøhistorie». *www.sjohistorie.no*. Besøkt 19. februar 2021.
5. ↑  «VESTRA (Cargo) Registered in Norway - Vessel details, Current position and Voyage information - IMO 0, MMSI 257055600, Call Sign LJVL». *www.marinetraffic.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. februar 2021.
**Julian Andrew Dicks** (født 8. august 1968 i Bristol) er en tidligere engelsk fotballspiller. Hans posisjon på banen var venstreback. Han var kjent som en hardhaus, og kallenavnet hans var «The Terminator».

Dicks begynte sin karriere i 1985 i Birmingham. Han ble i klubben til 1988, da han ble kjøpt til West Ham for £300 000. Han spilte 159 ligakamper og scoret 29 mål for London-klubben.

17. september 1993 ble han kjøpt til Liverpool for £1 500 000 av manager Graeme Souness. Dicks ble ikke noen suksess i Anfield-klubben, og etter kun en sesong returnerte han til West Ham etter å ha spilt 28 kamper og scoret 3 mål for de røde.

I sin andre periode i West Ham ble han en stor suksess. Han ble fire ganger kåret til årets spiller av supporterne.

Dicks forlot fotballen for godt i 2002 på grunn av skader. Han begynte med golf, og ble faktisk profesjonell spiller. Skadene gjorde at han ikke kunne satse fullt på golfen, og spiller nå kun for moro skyld.

Dicks følger nøye med hva som skjer i West Ham, og i sesongen 2004/2005 kritiserte han offentlig daværende manager Alan Pardew.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 08be0359[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 107806, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julian Dicks – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Julian Dicks – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Julian Dicks – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Julian Dicks – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Julian Dicks – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Julian Dicks – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på LFChistory.net
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Skjermbilde fra World Wind**World Wind** er en virtuell globus utviklet av NASA for bruk på datamaskiner som kjører Microsoft Windows eller GNU/Linux. Det viser NASA og USGS bilder på en 3D-modell av Jorden, og Mars.

Brukeren kan rotere rundt planeten og zoome inn og ut. Stedsnavn og politiske grenser kan slås på. Programmet kan også vise bilder fra andre kartservere som er kompatible med OpenGIS Web Mapping Service.

Datasett tilgjengelig
---------------------

Blue marble datasett i lav oppløsning er inkludert i nedlastingen. Når brukeren zoomer inn på spesielle områder lastes høyoppløselige bilder ned fra NASA's servere.

|  |  |
| --- | --- |
| Bilde/terreng datalag:* Blue marble bilder
* Landsat bilder
* USGS bilder
* SRTM terrengdata
 | Animerte datalag:* Animated Earth
* MODIS
* GLOBE
 |

Andre data som kan projiseres på globusen inkluderer landegrenser, stedsnavn og linjer som viser lengde- og breddegrader.

Referanser
----------

1. ↑  (en)Miguel de Icaza. «World Wind Software on Linux».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) NASA World Wind – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) World Wind – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NASA World Wind Wiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Hallvard Sand Bakken** (født 26. oktober 1900 i Drammen, død 27. november 1979) var overbibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Bergen.

Hallvard Sand Bakken var sønn av kjøpmann Emanuel Christian Sand Bakken (1877-1963) og Olga Halvorsen (1877-1956). Han ble i 1934 gift med Ruth Michelsen (f. 16. august 1909), som var datter av Bergenskjøpmannen Jon Michelsen (1871-1942) og hustru, Erna Pommerenk (1878-1959).

Han ble aspirant ved Universitetsbiblioteket i Oslo i 1926, assistent i 1930, og bibliotekar i 1935. I 1936 ble han magister i allmenn litteraturhistorie, og i 1946 sjefbibliotekar ved Bergens Museum. Fra 1948 til han gikk av med pensjon i 1971, var Hallvard Sand Bakken overbibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Bergen.

Han har skrevet en rekke litteraturhistoriske avhandlinger i forskjellige tidsskrifter. Et spesielt felt som opptok Sand Bakken, var temaer knyttet til sagnfiguren Peer Gynt, særlig spørsmål om historiske forbilder for figuren, Peter Christen Asbjørnsen og emner fra det nasjonale gjennombrudds tid. Sand Bakken skrev også tallrike artikler om litterære og kulturelle spørsmål i dagspressen, arbeidet med bibliografier, var medarbeider i Aschehougs konversasjonsleksikon, og medredaktør av *Libri. International library review* (Kbh.).

Sand Bakken var videre sekretær i Foreningen for norsk bokkunst 1938-46, var Statens styrerepresentant i Vestlandske kunstindustrimuseum 1946-72, generalsekretær i Selskapet til Videnskapens fremme 1948-53, medlem av Norges teknisk-naturvitenskapelige Forskningsråds litteraturkomité 1947-67, formann i Foreningen av professorer og dosenter ved Universitetet i Bergen 1966, og konstituert som Universitetets publikasjonsutvikler siden 1952.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Henrik Ameln, (29.april 1879 - 17.september 1961).», besøkt 23. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Bakken, Hallvard Sand 1933: «P. Chr. Asbjørnsen og Universitetsbiblioteket» (s. 299-324). I: *Overbibliotekar Wilhelm Munthe på femtiårsdagen 20. okt. 1933*. Oslo.
* Bakken, Hallvard Sand 1956: «St. Hallvard i legende, saga og billedkunst». I: *Drammens og Oplands Turistforenings årbok 1956*.
* Bakken, Hallvard Sand 1958: «Nordiske vitenskapelige bibliotekers historie. Norge» (s. 228-256). I: Svend Dahl (red.): *Nordisk håndbok i bibliotekkunnskap, bd. II*.
* Kloster, Robert og Hallvard Sand Bakken 1962: *Vestlandske Kunstindustrimuseum 1887-1962*.
* Bakken, Hallvard Sand 1965: «Vitenskapelige biblioteker i Norge. Hva har de vært til nå?» (s. 279-289). I: *Naturen 5-1965*.
* Bakken, Hallvard Sand 1970: *Bøker og Bilder. En samling opptrykk utført av det tekniske personale til s 70-årsdag 26.-10. 1970*.
* Flo, Olav og Hallvard Sand Bakken 1970: *Bibliografi over Hallvard Sand Bakkens forfatterskap, 1900-26. oktober-1970*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Worldwide Harmonized Light-Duty Vehicles Test Procedure** (**WLTP**) er en internasjonal prosedyre for å teste kjøretøyer som personbiler og lette lastebiler ment for laboratorier. Den trådte i kraft i 2017 og erstattet da New European Driving Cycle (NEDC). Prosedyren er utviklet under ledelse av FNs økonomiske kommisjon for Europa. Den fokuserer på harmoniserte tester for å jevnføre kulldioksidutslipp, drivstofforbruk, miljøfarlige utslipp og rekkevidde. Den har en spesielt utviklet kjøresekvens, WLTP-kjøresyklus, som belaster kjøretøyet i forskjellige temperaturer samt stimulerer forskjellige terrengforhold og trafikkforhold.

Testbeskrivelse
---------------

Tester gjennomføres ifølge etablerte regler som er inndelt i ulike klasser, avhengig av kjøretøyenes effekt/vekt-forhold, PWr, i enheten kilowatt per tonn, kW/tonn. Inndelingen består av tre forskjellige klasser:

* Klasse 1 – kjøretøy med lavt effekt/vekt-forhold, PWr, mindre enn eller likt med 22.
* Klasse 2 – kjøretøy med effekt/vekt-forhold større enn 22 og mindre enn eller likt med 34.
* Klasse 3 – kjøretøy med høyt effekt/vekt-forhold, større enn 34.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Arianisering** (etter tysk *Arisierung*, også kalt *Entjudung*, «avjødifisering») var et eufemistisk uttrykk som nazistene i Det tredje riket fra 1933 til 1945 brukte om sin skrittvise overføring av all jødisk eiendom og næringsvirksomhet i Tyskland og Østerrike til «ariere», «germaner» og ikke-jøder. Arianiseringen ble ideologisk begrunnet med antisemittisme (jødehat) og forestillingen om «det ariske herrefolk».

Det dreide seg ikke om ekspropriasjon (beslagleggelse) i vanlig forstand, der det blir gitt erstatning for inndratt eiendom. Det var heller et røvertokt med nazistatens velsignelse, og noen særlige forsøk på å gi det et skinn av legalitet med ny lovgivning, ble ikke foretatt.

Fra 1. januar 1938 ble jødene forbudt å drive detaljvarehandel eller håndverksbedrifter, samt å tilby varer og tjenester. Høsten 1938 var antallet bedrifter under jødisk eierskap sunket fra 100 000 til rundt 40 000. Med «Forordningen om utskjalting av jøder fra det tyske forretningsliv» av 12. november 1938 ble arianiseringen bragt til sin avslutning: Alle gjenværende jødiskeide forretninger ble overlatt til ikkejødiske interesser («arianisert»), eller de ble oppløst. Inntekter fra likvidasjonen av eiendom tilfalt Det tyske rike. Smykker, juveler, antikviteter, immobilier og aksjer måtte tvangsinnløses til satser langt under markedsverdi, eller ble regelrett konfiskert. Dette ruinerte de jødiske eierne. I det øvrige ble jødiske arbeidstakere oppsagt, og selvstendig næringsdrivende ble ilagt yrkesforbud.

I utvidet forstand ble uttrykket «arianisering» av og til benyttet for å betegne fordrivelsen av jøder og spor av jøder fra kulturlivet og vitenskapens verden.

Se også
-------

* Holocaust

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
Halltorps kyrka er en festningskirke.  Foto: Henrik Sendelbach 
**Halltorp** er et tettsted i Kalmar kommune i Kalmar län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 266 innbyggere. Det er det minste tettstedet i Kalmar kommune og ligger om lag 30 kilometer sør for Kalmar, hvor åkerlandskapet går over i skogsområder. Halltorp har barnehage og barneskole, 1.-6. trinn, mens 7.-9. klasse busses til Ljungbyholm.

Halltorp vokste fram rundt Halltorps kyrka, som er en festningskirke fra 1100-tallet. Den ligger ved et gammelt veikryss, hvor veien mellom Söderåkra, Halltorp og Voxtorp møtes mellom kysten og skogen. Halltorpselva var trolig også farbar ganske langt innover på den tiden. På begge sider av elva kan man i dag se fornminner fra bronsealderen og jernalderen. I 1899 ble jernbanelinja Kalmar-Torsås innviet, og da ble Halltorp en stasjon på linja. 

Store deler av Halltorp eies av godset Värnanäs.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 16. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Tätorter i Kalmar kommun - Halltorp

  


| * v
* d
* r
Kalmar kommune i Kalmar län i Sverige |
| --- |
|  | Boholmarna **·** Drag **·** Dunö **·** Hagby **·** Halltorp **·** Kalmar **·** Lindsdal **·** Ljungbyholm **·** Läckeby **·** Påryd **·** Rinkabyholm **·** Rockneby **·** Smedby **·** Trekanten **·** Tvärskog **·** Vassmolösa |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kolbjørn Gåsvær** (født 1. februar 1926 på Jøa, død 30. juni 2012 på Jøa) var en norsk lærer, Duun-formidler og kulturarbeider.

Gåsvær var født på Jøa i Fosnes kommune i Trøndelag. Han var utdannet lærer fra Levanger lærerskole (1950), og studerte senere ved Universitetet i Trondheim og *Danmarks lærerhøjskole*, København. Han arbeidet som lærer i over 40 år, i Salsnes, Lesja, Namsos og Jøa.

Han var redaktør for *Årbok for Namdalen* i tolv år. Som lærer og sambygding arbeidet han mye med å formidle Olav Duuns diktning. Han var med på å starte Olav Duun-stiftinga i Namdalen i 1996, og var redaktør av medlemsbladet. For allsidig kulturarbeid, med vekt på innsatsen for Duun, ble han tildelt *Naumdøla Mållags målpris*, Nord-Trøndelag fylkes kulturpris og Fosnes kommunes kulturpris.

Kolbjørn Gåsvær skrev kronikker, dikt og annet til flere aviser og tidsskrifter. Han var konsulent for TV-serien *Medmenneske*, skrev teaterstykket *Overhallsrevolusjonen* for Overhalla historielag og var skuespiller i Trygve Hoffs *Herlaugsspel* på Leka i fem år. Han var også medlem av Nord-Trøndelag fylkesting for Venstre 1976–1987.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* *En vandring i Olav Duuns rike : Olav Duun: "Landet i eventyret"*. Utgitt av Nord-Trøndelag fylkeskommune, 1996. 19 s. *(Også på engelsk og tysk)*
* *Gjetarliv : 70 gamle gjetarar fortel*. Jøa, 1996. 56 s.
* *Hilderøya og Øyværet, Olav Duun og Gjæslingan*. Jøa, 1999. 43 s.
* Norart 17 artikler fra Årbok for Namdalen
* Minneord i Trønder-Avisa 4.7.2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Kolbjørn Gulbrandsen** (født 18. desember 1912 i Rælingen, død 18. oktober 1995) var en norsk skihopper som representerte Strømmen og Lillestrøm Skiklubb nasjonalt så vel som internasjonalt. Han ble nummer 7 i Verdensmesterskapet i Lahtis i 1938. Hans beste resultat i NM var 7.-plass (1939), og forøvrig en 8. og 12.-plass. Gulbrandsen oppnådde også 2.-plasser i internasjonale renn i Sverige - Fiskartorpet samt Hammarby i 1939. Han var regnet som en utpreget krafthopper, med bakkerekord i 14 av landets ledende skibakker, deriblant Skuibakken i Bærum.[] 2. verdenskrig, so[]m brakte forbud mot å avvikle skirenn, innebar et vesentlig, ufrivillig brudd i karrieren. Han var aktiv som skihopper til han fylte 42 år, i 1954. I 1955 ble han tildelt Romerike Idrettskrets Diplom for fremragende indrettsprestasjoner.

Kolbjørn Gulbrandsen er far til professor Ørnulf Gulbrandsen.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Kolbjørn Gulbrandsen, (18.oktober 1912 - 18.oktober 1995).»[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955 (s. 649, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5 (s. 154)
* Asbjørn Dørumsgard (red.): *Rælingen - Trekk av bygdehistorien I*. Rælingen kommune 1955 (s. 649-650, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
**Fotgrøft** er et element som ofte forekommer som en del av gravhauger. Fotgrøfta oppstår ofte når masse spas sammen for å lage gravhaugen og tas fra fotgrøfta. Ei fotgrøft kan også få gravhaugen til å framstå som høyere enn den virkelig er. I noen tilfeller er det laget bruer over fotgrøfta og inn i gravhaugen som en del av hele gravanlegget. I dyrka mark kan spor av gravhauger finnes under dyrkingslaget ved at fotgrøfta er fylt opp med dyrkingsjord og framstår som mørkere sirkler mot den lysere undergrunnen. Fotgrøfter kan under ideelle forhold være synlige fra flyfoto, på satellittbilder eller de er mulig å påvise ved geofysiske undersøkelser.

Referanser
----------

1. ↑  «Stamnes, Arne Anderson 2011: Georadar avdekker fortidsminner, *Spor*, nr.1 2011 s. 30-33.». Besøkt 14. januar 2014.
2. ↑  «Trinks, Immo, Terje Gansum og Alois Hinterleitner 2010: Mapping iron-age graves in Norway using magnetic and GPR Prospection, *Antiquity* Volume 084, Issue 326, December 2010.». Besøkt 14. januar 2014.
«Bevegelsesmønster», («Patterns of Movement») 2007, akryl på lerret 89x116 cm
«Gav etter» («Surrendered») 2008, akryl på lerret 60x30 cm
**Kolbjørn Håseth** (født 19. august 1953 i Molde, oppvokst i Elnesvågen) er en norsk billedkunstner. Maleriene kan klassifiseres innenfor kategorien samtidsrealisme, med naturnære skildringer av landskap, hav og berg. Flere av bildene som beskriver detaljer i naturen, kan hinte mot en til dels erotisk fortolkning. Håseth begynte sin selvlærte kunstnerkarriere i 1982. Han har bosted i Bud i Romsdal, samt atelier og galleri (Galleri kHz). Håseth har en sønn født i 2002. 

Håseth er medlem av Norske Billedkunstnere og kunstnerforeningene International Guild of Realism og American Society of Traditional Artists. Han debuterte på Vestlandsutstillingen i 1986. Han har hatt et femtitalls separatutstillinger, og deltatt på en lang rekke kollektivutstillinger, også internasjonalt.

Priser
------

Han har mottatt flere priser for sine malerier, blant annet for beste landskap under utstillingen «Leading Masters of Contemporary Realism» på Cape Cod, USA 2007 for bildet «Lekende». 

Han var finalist i kunstkonkurransen «Challenge Nº 33» med tema «Seascapes, Rivers and Lakes» i *International Artist Magazine* juni/juli 2006 for bildet «Men ikke stillhetens hav», («But not the Sea of Silence»), akryl 2006, 73x92 cm (kunstnerens eie).

Håseth vant prisen for beste landskap med fjellmassivbildet «Det kan jo passere» på The International Guild of Realism sin sjette årlige jurierte utstilling i 2011.

Portal: Kunst

Referanser
----------

1. ↑  Trøndelag kulturnett[*død lenke*]
2. ↑  The International Guild of Realism (IGOR)
3. ↑  American Society of Traditional Artists (ASTA)
4. ↑  The International Guild of Realism: Leading Masters of Contemporary Realism, Cape Cod, USA. «Lekende», («Playful»), akryl 2007, 65 x 40 cm (norsk eie). Arkivert 23. desember 2010 hos Wayback Machine.
5. ↑  The International Guild of Realism sin sjette årlige jurierte utstilling i Sage Creek Gallery i Santa Fe, New Mexico, USA 2011. «Det kan jo passere», («It May Pass»), akryl 2009, 100 x 40 cm Arkivert 8. september 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Kolbjørn Håseths nettsider
**Kolbjørnrud** er en gard i Nordlia i Østre Toten (gårdsnummer 123). Garden har ca. 200 mål dyrka jord og 600 mål skau. En del av skauen er tilkjøpt fra nabogarden Øver-Fjell. Husa på Kolbjørnrud ligger særs høgt og fritt. Fra garden er det unnasolgt jord til blant annet gamle Nordli skole og til småbruket Mekket. Disse to eiendommene er nå (2007) helt utparsellert og framstår som et sammenhengende byggefelt, som regnes med til tettbebyggelsen i Nordlia. Bebyggelsen på gamle Nordli skole er i dag grendehus og barnehage.

Garden er også kjent for hoppbakken Kolbjørnrudbakken. Denne ble anlagt på 1920-tallet og er fortsatt i bruk, nå av Østre Toten Skilag. I mellomkrigsåra var det en populær danseplass på Kolbjørnruds grunn, Kolbjørnrudtrampen.

Navnet tolkes av Rygh som norrønt *Kolbjarnarruð*, altså Kolbjørns rydning.

Husmannsplasser
---------------

* Frydenlund (utskilt som sjølstendig småbruk i 1904)
* Kolbjørnrudstuggua
* Sveom

Eksterne lenker
---------------

Norske Gaardnavne
**Savannah/Hilton Head internasjonale lufthavn** (IATA: **SAV**, ICAO: **KSAV**) er en lufthavn i delstaten Georgia i USA. Lufthavnen ligger nær grensa til Sør-Carolina og brukere derfra er en viktig del av passasjergrunnlaget. Lufthavnen er den nest største i delstaten etter verdens største lufthavn, Hartsfield internasjonale lufthavn. Fra Savannah/Hilton Head internasjonale lufthavn er det flyruter til en rekke innenriks destinasjoner i USA, i tillegg til Toronto Pearson internasjonale lufthavn i Canada. Lufthavnen har også en militær del og det er en omfattende sivil småflytrafikk der. Lavprisflyselskapet Allegiant Air opererer flest kommersielle flyruter fra lufthavnen.

Historie
--------

Lufthavnen ble åpnet som sivil lufthavn i 1929. De første flyrutene gikk til Miami og New York City. Under andre verdenskrig ble lufthavnen en militær flyplass. Etter krigen ble sivil flyrtrafikk gjenopptatt og i 1962 fikk lufthavnen ny terminal, samtidig med at rullebanene ble forlenget. Etter dette har flyplassen gjennomgått flere utvidelser og ombygninger.

Gjennom sin historie har lufthavnen endret navn flere ganger. (Tidligere navn: Savannah International Airport, Travis Field, Chatham Field)

Referanser
----------

1. ↑  «FAA:SAV». Arkivert fra originalen 30. april 2018. Besøkt 17. juli 2017.
2. ↑  Routes and airlines på lufthavnens nettsted
3. ↑  History of Savannah/Hilton Head International Airport på lufthavnens nettsted

Eksterne lenker
---------------

* Lufthavnens offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
Kart som viser Savannah's nedbørsområde.
Savannah River med Augsta Canal gjennom byen Augusta i det nordlige Georgia.
**Savannah River** er en elv som renner langs grensen mellom delstatene Georgia og Sør-Carolina i det sørøstlige USA. Elven er cirka 560 km lang, og danner absolutt hele grenselinjen mellom Georgia og Sør-Carlonia helt fra grensen mot Nord-Carolina i nord. Den renner ut i Atlanterhavet ved storbyen Savannah. Nedbørsområdet er på 25.511 km².

De engelske kolonistene bosatte seg stort sett langs Savannah-elven i den tidlige koloniperioden fra 1700-tallet. Den engelske kulturen sto særlig sterk i de to elvebyene Savannah og Augusta. Elven er farbar for større skip, og har i historisk tid vært en svært viktig fordselsåre for Georgia, ikke minst for eksporten av bomull fra Savannah til Europa.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Savannah River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GNIS
 |
Satellittbilde av Savai'i fra 2010. Foto: NASA 
**Savai'i**, også tradisjonelt kalt **Salafal**, er den største og høyeste øya i Samoa og blant Samoaøyene. Den er også den største landmassen i Polynesia utenfor Ny-Zealand og Hawaii. Øyas befolkning var i folketellinga i 2006 43 142, noe som utgjør 24 % av landets befolkning. Fergeterminalen og den eneste byen er Salelologa, som ligger på østkysten, som er det stedet flest ankommer øya. Det går en asfaltert vei rundt øya, med busser som går til de fleste landsbyene.

Savai'i består av seks distrikter: Fa'asaleleaga, Gaga'emauga, Gaga'ifomauga, Vaisigano, Satupa'itea og Palauli. Hvert distrikt består av landsbyer med sterke tradisjoner rundt slektskap, historie, land og høvdingtitler. Det er også en viss grad av økoturisme på øya.

Øya er den største skjoldvulkanen i det sørlige Stillehavet, med utbrudd seinest på begynnelsen av 1900-tallet. Sentralt på øya ligger Savai'i-regnskogen, som med sine 72 699 hektar er den største regnskogen i Polynesia. Øya har over 100 vulkankratere og inneholder det meste av Samoas endemiske flora og fauna.

Referanser
----------

1. ↑  [« Arkivert 1. januar 2011 hos Wayback Machine. Final Population and Housing Census 2006»]. *Samoa Bureau of Statistics*. Juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Samoa Tourism Authority

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Jedburgh** (skotsk-gælisk: *Deadard*; skotsk: *Jedart/Jethart*) er en liten by (*town*) i Scottish Borders Skottland. Den er en tidligere kongelig burgh og tidligere grevskapsby for Roxburghshire. Byen ligger ved Jed Water, som er en bielv til Teviot, omkring 16 km fra grensen til England. Byen preges av de store ruinene etter klosteret Jedburgh Abbey. Byen har gjennom historien vært utsatt for en rekke trefninger i grensestrider mellom Skottland og England. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 4 030 innbyggere, beregnet til 3 960 for 2014.

Historie
--------

Biskop Ecgred av Lindisfarne grunnla en kirke i Jedburgh på 800-tallet i den tiden da byen var en del av kongeriket Northumbria, og kong David I av Skottland opprettet ved kirken et religiøst hus i tiden mellom 1118 and 1138 som huset augustinske munker fra Beauvais i Frankrike. Klosteret, Jedburgh Abbey, ble grunnlagt i 1147, men under grensekrigene med England på 1500-tallet etterlot klosteret som en ruin.

Den dypt religiøse skotske kongen Malcolm IV døde ved Jedburgh i 1165, kun 24 år gammel. Som svært from og svakelig er det er antatt at han døde av overdreven fasting, men det kan ha blitt forsterket av Pagets sykdom.

David I bygde en festning ved Jedburgh, men i 1174 var den en av fem festninger som ble tvunget overgitt til England. Den var tidvis kongelig bolig, men ble erobret så ofte av engelskmennene at den til sist ble revet i 1409. I 1823 ble det bygd et fengsel på dette stedet, men det ble stengt i 1868. I 1964 ble det restaurert og åpnet for offentligheten som et museum under navnet Jedburgh Castle Jail and Museum.

Byens nærhet til England gjorde den til et mål for angrep og stridigheter for både skotske som engelske styrker, men dens strategiske posisjon brakte også verdifull handel til byen. Ved ulike tider og ved ulike steder hadde byen marked for hester, kyr, korn, og salg av kjøttvarer. Gårdsarbeidere og tjenere kom også hit for å søke arbeid ved markedsdagene.

Maria Stuart, skottenes dronning oppholdt seg i et bestemt hus i byen i 1566 og dette huset er nå et museum som ble åpnet i 1987 på 400-årsjubileet for hennes død.

Referanser
----------

1. ↑  «Scots Language Centre: Scottish Place Names in Scots» Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine.. *Scotslanguage.com*.
2. ↑  «Jedburgh» i: *Groome's Ordnance Gazetteer of Scotland*, 2. utg. 1896.
3. ↑  «Jedburgh (Scottish Borders)», *City Population*
4. ↑  «Jedburgh Abbey», *Historic Scotland*
5. ↑  «Malcolm IV 'the Maiden'», *Scottish Monarchs*
6. ↑  «Jedburgh Castle Jail and Museum». Arkivert fra originalen 4. april 2016. Besøkt 16. juni 2016.
7. ↑  Olsen, Judy (2003): *Old Jedburgh* Arkivert 15. desember 2019 hos Wayback Machine.. Catrine, Ayrshire: Stenlake Publishing, ISBN 9781840332360, s. 3
8. ↑  Mary, Queen of Scots House - Jedburgh

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jedburgh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Byen Jedburghs offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Jeffrey Logan «Jeff» Davis** (født 19. mars 1958 i Havre de Grace) er en amerikansk tidligere skihopper som representerte Steamboat Springs Winter Sports Club. Han ble nasjonal mester i 1979.

Davis konkurrerte internasjonalt i årene 1977-1981. I VM i Lahtis 1978 ble han nummer 44 i normalbakken og 10 (sist) i lagkonkurransen, som da var prøvegren. OL i Lake Placid 1980 ga 17.-plass i normalbakken og 44.-plass i storbakken. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1977/78 og 1980/81, og ble nummer 59 og 37 sammenlagt. I verdenscupens to første sesonger, 1979/80 og 1980/81, ble det 64. og 43.-plass sammenlagt. Davis' beste plassering i et internasjonalt renn var 5.-plass i St. Moritz 27. februar 1980, et resultat som bidro til at han ble nummer 14 sammenlagt i den sveitsiske hoppuka 1980.

Jeff Davis ble tatt opp i The American Ski Jumping Hall of Fame i 2008.

Referanser
----------

1. 1 2  Sports Reference: Jeff Davis Arkivert 5. februar 2013 hos Wayback Machine. (olympiaresultater, besøkt 17. januar 2017)
2. ↑  Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1904-1980 Arkivert 3. november 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 17. januar 2017)
3. 1 2  Adam Kwieciński: Jeff Davis Arkivert 13. august 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 17. januar 2017)
4. ↑  The American Ski Jumping Hall of Fame - Inductees Arkivert 21. desember 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 17. januar 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jeff Davis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jeff Davis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jeff Davis – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Tread of Pioneers Museum: Jeff Davis Arkivert 18. januar 2017 hos Wayback Machine.
**Jediene** er en slags spesialsoldater i George Lucas' fantasiunivers Star Wars. De kjennetegnes ved stor sensitivitet for *Kraften* («the Force») og av sitt hovedvåpen, lyssverdet eller lyssabelen. Deres fremste fiender er sithene. Jediene har gjennomgått trening i kraften og innehar således spesielle egenskaper. Utdanningssystemet er hierarkisk oppbygd, der man starter som «padawan» og (kan) ender opp som jedimester. De mest kjente jedimestrene er antakelig Yoda, som har trent opp mange av jediene i jedirådet og de fleste andre jediene og Luke Skywalker som bygde opp igjen jediordenen etter imperiets ødeleggelser. Det fantes ca. 9000 jedier i universet under klonekrigen.

Jediordenen
-----------

Jediordenen er en organisasjon hvor de fleste jedier er medlem og hvor padawaner blir trent opp. 

### Kjente jedier

* Anakin Skywalker
* Grev Dooku
* Kit Fisto
* Luke Skywalker
* Mace Windu
* Obi-Wan Kenobi
* Qui-Gon Jinn
* Yoda
* Shak Tii
* Ki-Adi-Mundi

Eksterne lenker
---------------

* Star Wars-guiden: Jediordenen Arkivert 19. april 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Jef van de Wiele** (født 20. juli 1903 i Deurne i Belgia, død 4. september 1979 i Brugge i Belgia) var en belgisk-flamsk nazistisk politiker.

Nazisme
-------

Van de Wiele var en sterk beundrer av den tyske diktatoren Adolf Hitler og han snakket ofte varmt for en snarlig inkorporering av Flandern som en del av Det tredje rike. Van de Wiele hadde litt kontakt med nazistene før den tyske invasjonen av Belgia og han hevdet til og med at Adolf Hitler personlig hadde lovet ham at Flandern skulle bli innarbeidet i det tyske riket i henhold til van de Wieles ønsker og at han hadde videre blitt lovet stillingen som Gauleiter.

Innflytelse under okkupasjonen
------------------------------

Under den tyske okkupasjonen av Berlin hadde van de Wiele litt innflytelse blant nazistene, selv om den kompliserte natur av belgisk politikk gjorde at han ikke fikk den fulle innflytelse han ønsket seg. Van de Wiele arbeidet entusiastisk i samarbeid med nazistene, og han oppfordret til en full mobilisering til fordel for nazistene i Flandern. Etter de allierte styrkenes frigjøringen av Belgia flyktet van de Wiele til Tyskland, der han snart ble utpekt til leder for den teoretiske organisasjonen «Reichsgau Flandern» i desember 1944.

Etterkrigstiden
---------------

Etter at den andre verdenskrig var avsluttet ble van de Wiele stemplet som en landsforræder på grunn av hans entusiastiske samarbeid med tyskerne gjennom hele verdenskrigen og han ble dømt til døden i november 1946. Men dommen ble senere omgjort til livsvarig fengsel og han ble løslatt etter sytten år i fengsel, og han bosatte seg deretter i Vest-Tyskland på 1960-tallet. Han returnerte til Belgia på 1970-tallet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**«Jedna si jedina»** (norsk oversettelse: *Du er den eneste,* direkte oversatt: *den ene og eneste*) av Dino Merlin, var den første nasjonalsangen til Bosnia-Hercegovina (1995). Sangen ble byttet ut allerede i 1998, fordi enkelte følte at den utelukket serbere og kroater. Dette til tross for at teksten ikke nevner noen nasjonalitet. Det ble erstattet av «Intermeco» av Dušan Šestić, og denne nasjonalsangen har ingen tekst.

Tekst
-----

**Teksten på bosnisk**:

Zemljo tisućljetna
Na vjernost ti se kunem
Od mora do Save
Od Drine do Une
Jedna si jedina
Moja domovina
Jedna si jedina
Bosna i Hercegovina
Bog nek' te sačuva
Za pokoljenja nova
Zemljo mojih snova
Mojih pradjedova
Jedna si jedina
Moja domovina
Jedna si jedina
Bosna i Hercegovina

**Oversatt til norsk**:

Jeg sverger min troskap til deg
mitt tusen år gamle land
fra Sava til havet
fra Drina til Una
Du er det eneste
hjemlandet som jeg har
Du er den eneste
Bosnia og Hercegovina
Måtte Gud ta vare på deg
for de nye generasjonene
mitt land av drømmer
mine forfedrers land
Du er den eneste
mitt hjemland
Du er den eneste
Bosnia og Hercegovina

Referanser
----------

1. ↑  «National Anthem: We are singing "Jedna si jedina" for 21 Years - Sarajevo Times». *Sarajevo Times* **(engelsk)**. 24. november 2016. Besøkt 14. juli 2018.

Portal: Litteratur
Hollandsk snakkes i det lilla områdenet merket med tallene 3–9
**Hollandsk** (nederlandsk: *Hollands*) er en nederlandsk dialekt. Den snakkes i de vestlige delene av Nederland, hovedsakelig i provinsene Noord-Holland og Zuid-Holland. I Noord-Holland er de hollandske dialektene preget av det frisiske språket, som opprinnelig var områdets dominerende språk, men som siden har mistet sin status til fordel for den hollandske dialekten. Standardnederlandsk ble til på 1600-tallet, og de hollandske og brabantske dialektene leverte de viktigste bidragene.[]

Derfor blir det nederlandske språket ofte feilaktig kalt «hollandsk».[]

Historie
--------

Hollandsk ble til da nybyggere slo seg ned grevskapet Holland på 1300- og 1400-tallet for å så blande sitt frankiske språk med det lokale frisiske språket. Det vil si at hollandsk, gammelfrisisk og gammelengelsk tidlig i mellomalderen var svært like. Hollandsk kom etterhvert under innflytelse av flamske dialekter, senere brabantske dialekter via Utrecht.

Spesielt Zuid-Holland (dvs sør for fjorden IJ) mistet den frisiske karakteren. Grunnen for dette er sannsynligvis at Zuid-Holland lå nærere Flandern og Utrecht enn det Noord-Holland gjorde.

 
Det finnes et par skriftlige kilder fra middelaldersk hollandsk. Dikt og prosa fra Holland har eksistert siden omkring 1400. Den flamske og brabantske innflytelsen var imidlertid så stor at tekstene ikke er rent hollandske. I middelaldersk hollandsk faller hankjønn og hunkjønn sammen. Denne tendensen er sterk i dialektene langs kysten, men svakere i brabantsk som står nærmere tysk med sine tre kjønn.

Referanser
----------

1. 1 2  Adolphe van Loey: *Inleiding in de historische klankleer van het Nederlands*. Zutphen (1967 eller 1968)
2. 1 2  Adolphe van Loey: *Schönfeld's historische grammatica van het Nederlands*. Zutphen 1954
3. ↑  K.H. Heeroma: *Het verleden van het Zuidhollands*. I: Jo Daan og K.H. Heeroma: *Zuidhollands*, Amsterdam 1965
4. ↑  Cornelis Gerrit Nicolaas de Vooys: *Geschiedenis van de Nederlandse taal*. Groningen 1970
**Jeffrey Blankfort** er en amerikansk radioprodusent av jødisk opphav som gjennom en rekke artikler har gjort seg markert gjennom sin krasse kritikk mot Israel og sionismen. Han har vært og er sentral i flere organisasjoner og kampanjer for palestinerne, og i 2002 vant han en rettssak mot Anti-Defamation League etter at denne ble kjent skyldig i å ha spionert mot ham og flere andre politiske aktivister.

I tekstene sine gjør Blankfort seg til talsperson for en enstatsløsning der hele det historiske Palestina gjøres til en stat med like statsborgerlige rettigheter uavhengig av religion, kultur og nasjonalitet. Han har også gjort seg bemerket ved å kritisere Noam Chomsky, som av mange vurderes som en sterk Israel-kritiker, for i realiteten å forsvare Israels rett til å eksistere som en rasistisk stat og for å ignorere Israel-lobbyens makt i USA.

Referanser
----------

1. ↑   americanart.si.edu[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Tekster av Jeff Blankfort

Portal: Litteratur
Kart over de territorielle forholdene ved Østersjøen etter 1466

**Det kongelige Preussen** (tysk *Königlich-Preußen*, polsk *Prusy Królewskie*) var en provins bestående av områdene som tidligere hadde hørt under Den tyske orden, som fra 1466 etter den andre freden i Thorn var forbundet med den polske krone (Kasimir IV og Elisabeth av Habsburg) i personalunion. Uttrykket «det kongelige Preussen» brukes som motsetning til den østlige delen av Preussen, kjent som Hertugdømmet Preussen fra 1525 og som Kongeriket Preussen fra 1701.

Provinsen, som i hovedsak hadde tyskspråklig befolkning, omfattet Pomerellen, Kulmer Land, Marienburg og Elbing, og formelt også Ermeland, som likevel de facto bevarte stor grad av selvstendighet.

Den vestlige delen av Preussen beholdt sine tidligere rettigheter og det gjaldt en rekke forfatningsrettslige særregler. De prøyssiske stendene, spesielt det sterke tyske borgerskapet i hansastader som Danzig, Thorn og Elbing beholdt sine privilegier. Tysk var offisielt språk, og byene hadde sin egen finans- og valutapolitikk, egne mynter, eget rettssystem, egne lover, egen hær og egne diplomatiske representasjoner.

Etter Lublinunionen i 1569 ble en del av rettighetene ensidig opphevet, og kongens innflytelse økte. Men en sterk regional bevissthet og distanse til kongen i Warszawa ble bevart. Med hertugdømmet Preussen anså man seg som nært historisk forbundet. I 1772 ble Det kongelige Preussen med unntak av Danzig og Thorn innlemmet i Kongeriket Preussen, og ble til provinsen Vest-Preussen. Danzig og Thorn ble innlemmet året etter.

Litteratur
----------

* Hans-Jürgen Bömelburg: *Zwischen polnischer Ständegesellschaft und preußischem Obrigkeitsstaat. Vom Königlichen Preußen zu Westpreußen (1756–1806)*, München 1995, ISBN 3-486-56127-8
* Karin Friedrich, *The Other Prussia. Royal Prussia, Poland and Liberty, 1569-1772*, Cambridge 2000 ISBN 0-521-58335-7
* Michael G. Müller, *Zweite Reformation und Städtische Autonomie im Königlichen Preußen. Danzig, Elbing und Thorn in der Epoche der Konfessionalisierung (1557–1660)*, Berlin 1998, ISBN 3-05-003215-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Det kinesiske akademi for samfunnsvitenskap** (forenklet kinesisk: 中国社会科学院, tradisjonell kinesisk: 中國社會科學院; pinyin: *Zhōngguó Shèhuì Kēxuéyuàn*; *Chinese Academy of Social Sciences*, CASS) er Folkerepublikken Kinas nasjonale akademi for samfunnsvitenskap. Det har sitt sete i Beijing. 

Akademiet er tilknyttet[*bør utdypes*] Folkerepublikken Kinas Statsråd, det vil si landets regjering. 

Det ble stiftet i mai 1977, og ble utskilt fra Det kinesiske vitenskapsakademi. President er (2009) professor Chen Kuiyuan.

Presidenter
-----------

1. Hu Qiaomu (胡乔木): 1977-1982
2. Ma Hong (马洪): 1982-1985
3. Hu Qiaomu: 1985-1988
4. Hu Sheng (胡绳): 1988-1998
5. Li Tieying (李铁映): 1998-2003
6. Chen Kuiyuan (陈奎元): 2003–2013
7. Wang Weiguang (王伟光): 2013–2018
8. Xie Fuzhan (谢伏瞻): 2018–

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chinese Academy of Social Sciences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** CiNii
 |