recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Ferdinand Mayer** (født 23. oktober 1895 i Pforzheim, død 18. oktober 1980 i München) var en tysk fysiker og elektrotekniker.

Han er kanskje mest kjent som forfatteren av Oslorapporten som avslørte tyske tekniske hemmeligheter overfor de allierte ved begynnelsen av andre verdenskrig.

Studier og karriere
-------------------

Mayer studerte matematikk, fysikk og astronomi ved høyskolene i Karlsruhe og Heidelberg. 
I 1920 promoverte han med arbeidet *Über das Verhalten von Molekülen gegenüber freien langsamen Elektronen* («Om innvirkningen på molekyler av frie, langsomme elektroner»). Hans veileder var nobelprisvinneren Philipp Lenard. I 1922 ble han ansatt i Berlin-firmaet Siemens & Halske AG.

I 1926 startet han et samarbeid med Karl Küpfmüller. De to vitenskapsmennene forsket på mulighetene for støyfri overføring av informasjon i kabelforbindelser over store avstander.
I 1936 overtok Mayer ledelsen av forskningsavdelingen i Siemens & Halske. I 1943 ble han av politiske grunner (lytting til «fiendtlig radio» og kritikk av nazi-regimet) dømt til fangenskap i konsentrasjonsleir, hvor han ble værende til krigens slutt.

I 1946 dro Mayer til USA, hvor han ble i 4 år. Der bedrev han forskning for det amerikanske luftforsvaret (US Air Force) i Dayton, Ohio, og underviste ved Cornell University i Ithaca i staten New York, som professor i kommunikasjonsteknologi. I 1950 dro han tilbake til Tyskland. Der hadde han ledelsen av forskningsavdelingen for kommunikasjonsteknologi ved Siemens & Halske AG i München fram til 1962.

Oslorapporten
-------------

Mayer var opphavsmannen til Oslorapporten, en rapport om den militære forskningen i Det tredje rike, som i 1939 ble overlevert til det britiske konsulatet i Oslo og som han undertegnet med «en tysk vitenskapsmann, som er vennlig innstilt overfor dere». Først i 1977 avslørte han for sin egen familie at han hadde skrevet Oslorapporten. I samsvar med hans eget ønske ble dette først offentliggjort etter hans egen og hans kones død.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Jens Tangen** (født 20. juli 1897, død 22. september 1980) var en norsk fagforeningsmann og formann for det legale AFL (nå: LO) mellom 28. september 1940 og 10. september 1941. Selv om han etter den annen verdenskrig ble frikjent for anklager om landssvik, ble han i 1946, sammen med sin personlige sekretær Martin Brendberg ekskludert fra AFL.

Under partisplittelsen i Det norske Arbeiderparti i 1923 fulgte han opprinnelig Norges Kommunistiske Parti, som han seinere forlot.

Tangen ble i 1934 formann for Bygningsarbeiderforbundet. Han var partiløs, og ble i forbindelse med det tyske angrepet på Norge i 1940 med i Fagopposisjonen av 1940. Etter at Elias Volan 28. september ble avsatt som AFL-formann valgte okkupasjonsmakten å innsette Tangen. Ifølge historiker Harald Berntsen var det imidlertid allerede ved innsettelsen ulike forståelser av hva rollen hans skulle være – mens rikskommissær Terboven tok det for gitt at utøvelsen av formannsvervet skulle skje i forståelse med Nasjonal Samling, ønsket Tangen å fortsette den linjen som Elias Volan hadde vært representant for. Formannskiftet ble tatt til etterretning av AFLs sekretariat.

Som AFL-formann befant Tangen seg i spenningen mellom den NS-tilknyttede sekretæren Erling Olsen og AFLs juridiske konsulent Viggo Hansteen, som ønsket å trekke Tangen i retning av motstandsbevegelsen. Samtidig som det fra årsskiftet 1940/41 kom til brudd mellom Tangen og Olsen, og dermed også flere av de andre lederne av Fagopposisjonen av 1940, var han avhengig av å opprettholde forholdet til både NS og Terboven.

Fra sommeren 1941 begynte den såkalte *nazifiseringen* av det norske samfunnslivet, fagbevegelsen inkludert. I tråd med dette krevde okkupasjonsmakten at Tangen erstattet Ludvik Buland med Erling Olsen som nestleder. Tangen avslo, og Terboven svarte med å arrestere Buland, samt tre andre fagforeningsledere. AFL og Tangen nektet imidlertid å utpeke erstattere for disse, og truet heller med å trekke seg tilbake. Dermed begynte samarbeidet mellom AFL og okkupasjonsmakten å nærme seg bristepunktet. AFL opprettet så et utvalg som skulle forberede organisasjonens illegalitet, og også her var Tangen med. På høsten møtte Tangen AFLs førkrigsformann Konrad Nordahl i forbindelse med dette, men de oppnådde ikke enighet, først og fremst fordi Tangen krevde at hele arbeiderbevegelsen, også kommunistene, skulle trekkes inn i motstandsarbeidet.

I forbindelse med melkestreiken, som kulminerte med henrettelsen av Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm, ble også Tangen arrestert. I motsetning til andre AFL-ledere ble han imidlertid ikke dømt, og i mars 1942 ble han sluppet fri og flyktet til Sverige. NS-mannen Odd Fossum ble innsatt som ny AFL-formann etter Tangen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1900, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Erik Olsen Huseby** (født 18. mars 1869 i Buvik i Sør-Trøndelag, død 28. desember 1943 i Orkdal i Sør-Trøndelag) var en norsk gårdbruker, lensmann og politiker (V). Han var Buviks ordfører fra 1917 til 1922.

Han fikk en etter tiden god utdannelse for unge bondesønner, idet han gikk amtsskolen i Orkdal, underoffiserskolen i Trondhjem og landbruksskolen på Jønsberg. Tilbake i Buvik overtok han både slektsgården Husby og stillingen som lensmann etter sin avdøde far Ole Larsen Huseby. Tidlig på 1900-tallet var Husby en storgård i Trøndelag med 800 dekar dyrket mark, 1 000 dekar skog, «klebersteinsbrudd, laksefiske, bortleie av sjø og elvegrunn til tømmerfløting, dampskipskai, m.m.»

Huseby var en meget benyttet tillitsmann i produsentsamvirkene for melk og kjøtt; forløpere til TINE og Nortura. Han var styreformann ved meieriet på Øysand fra 1907 til 1938, formann i Trondhjem og omegns meieriforening, styreformann i Bøndernes Salgslag, styremedlem i Norges kjøtt- og fleskesentral og medlem av representantskapene i Norske Melkeprodusenters Landsforbund, Norske Meieriers Eksportlag (det senere Norske Meieriers Salgssentral) og Trøndelag melksentral. Han var også styremedlem i Strinda krets av Norges Bondelag og medlem av representantskapet i Norges Brannkasse.

Huseby var venstremann og engasjert i Buviks kommunale styre og stell. Han tok avskjed som lensmann i 1916 og ble Buviks ordfører året etter, og satt til og med 1922. Han var formann i både skolestyret og forliksrådet.

Huseby ble stygt skadet i brystet og ryggen idet han ble stanget av en okse hjemme på gården. Han ble innlagt på Orkdal sykehus, men det viste seg at han hadde pådratt seg indre blødninger, og døde av skadene.

Referanser
----------

1. ↑   www.disnorge.no, besøkt 18. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Bonde Erik Huseby død som følge av en ulykke». *Adresseavisen*: 3. 29. desember 1943.
3. ↑  Skappel, Simen (red.) (1918). *Eiendomsbesiddere i Norges landdistrikter*. Kristiania: Abels Kunstforlag. s. 99.
4. ↑  «TINEs historikk». TINE. Arkivert fra originalen 8. desember 2017. Besøkt 7. desember 2017.
5. ↑  «100 år på Løren: Fra Fællesslagteriet til Nortura». Nortura. Besøkt 7. desember 2017.
6. ↑  «50 aar. Gaardbruker og fhv. lensmand Erik Huseby …». *Trondhjems Adresseavis*: 4. 17. mars 1919.
7. ↑  Utheim, John (1901). *Oversigt over valgtingene og valgmandstingene 1900*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri. s. 80–81.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Brigitte Gaudin** (født 15. april 1957 i Bordeaux), fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal, 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Gaudin ble olympisk mester i fekting i Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i florett for damer foran Sovjetunionen og Ungarn. De andre på laget var Isabelle Bégard, Véronique Brouquier, Pascale Trinquet og Christine Muzio.

Fire år tidligere, i Sommer-OL 1976 i Montréal, vant hun en sølvmedalje i lagkonkurransen i florett med det franske laget som kom på andreplass bak Sovjetunionen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - **Gull** i fekting, florett lag damer Frankrikes flagg Frankrike
* Sølv 1976 Canadas flagg Montréal - Sølv i fekting, florett lag damer Frankrikes flagg Frankrike
* Bronse 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronse i fekting, florett lag damer Frankrikes flagg Frankrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brigitte Gaudin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Brigitte Gaudin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Brigitte Gaudin – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Relieffet *Der Tod des Demonstranten* (Demonstrantens død) av Alfred Hrdlicka, plassert foran Deutsche Oper i Berlin
**Benno Ohnesorg** (født 15. oktober 1940 i Hannover, død 2. juni 1967 i Berlin) var en tysk student som ble skutt av en sivilkledd politimann i forbindelse med studentdemonstrasjonene i Vest-Berlin i 1967. Han deltok på en demonstrasjon mot den iranske sjahens (Muhammed Reza Pahlavis) besøk foran Deutsche Oper, og det var hans første politiske demonstrasjon.

Han studerte romanistikk og germanistikk, var pasifist, medlem av en protestantisk studentmenighet og ønsket å bli lektor. Ohnesorg var gift, og hans kone var gravid da han døde.

Hendelsen førte til en radikalisering av den daværende vesttyske studentbevegelsen.

Gjerningsmannen
---------------

Den vesttyske politimannen som skjøt ham, Karl-Heinz Kurras, ble dekket av politikollegaene og frikjent for alle anklager under to rettssaker. Mer enn 40 år etter skytingen ble det avdekket at Kurras var en hemmelig agent for det østtyske hemmelige politi Stasi. Men det er likevel uklart hva som var hans motiv. Stasi-arkivene inneholder dokumenter som viser at Kurras ikke handlet etter ordre fra Stasi da han skjøt Ohnesorg. Stasi var nødt til å bryte forbindelsen til Kurras etter gjerningen hans og tapte ham som informant.

I populærkulturen
-----------------

Det norske visebandet Ohnesorg er oppkalt etter Benno Ohnesorg.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 15767969f[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   filmportal.de, Filmportal-ID 420d636c973f4bab8c427280af27f4ca, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w63v3brh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  «Intet unnslapp Stasis årvåkne blikk», Aftenposten 15. desember 2009
8. ↑  Stasi-Mitarbeiter erschoss Benno Ohnesorg
9. ↑  East German Spy Shot West Berlin Martyr
10. ↑  1968 REVISITED: The Truth about the Gunshot that Changed Germany
11. ↑  Spy Fired Shot That Changed West Germany
12. ↑  Bild.de med fotogalleri fra hendelsen, og av både Kurras og Ohnesorg
13. ↑  Bandcamp: Ohnesorg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Benno Ohnesorg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Benno Ohnesorg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
**Stiftelsen Institutt for journalistikk (IJ)** er et kurs- og kompetansesenter for norske medier, som ligger i Oslo. 
IJs formål er å bidra til å heve kvaliteten på norsk journalistikk gjennom kurs og annen kompetanseutvikling. Kurstilbudet skal avspeile utviklingen av journalistikken og gi nytteverdi til mediene.

Kursene holdes i Oslo på Pressens hus, internt i mediebedrifter, på kurs- og konferansehoteller landet rundt, og på studieturer i utlandet. IJ tilbyr også kurs for bedrifter utenfor mediebransjen, for eksempel skrivekurs.

IJ ble opprettet i 1975 av Norsk Presseforbunds grunnorganisasjoner Norsk Journalistlag (NJ),Norsk Redaktørforening (NR) og Mediebedriftenes Landsforening (MBL). Sentral i etableringen var Thorbjørn Wale, som også ble instituttets første leder.

De første årene holdt instituttet til i Oslo, men ble i 1980 etablert nær gamlebyen i Fredrikstad. I 2013 ble bygget solgt for 15 millioner kroner til Fredrikstad kommune. I perioden 2014-2021 leide virksomheten lokaler i Litteraturhuset i Fredrikstad. I 2021 flyttet IJ inn i Pressens Hus i Oslo. 

IJ administrerer en rekke pressestipend, og er også sekretariat for Pressens Faglitteraturfond og Pressens Stipendfond.

IJ finansieres dels ved tilskudd over statsbudsjettet, dels ved kursavgifter og salg av tjenester og bøker.

Instituttleder
--------------

* Siri Skaalmo: 2020–
* Eivind Andres Fjellstad, 2014–2020
* Frode Rekve: 2009–2014
* Trine Østlyngen: 2003–2009
* Eirik Moe: 1996–2003
* Nils E. Øy: 1989–1996
* Thorbjørn Wale: 1975–1989

Referanser
----------

1. ↑   Utgave 2017-05-22 av GRID[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
**TRIPS-avtalen** (*Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights*) er en internasjonal avtale, som konvensjonsfester et minimumsvern for immaterielle rettigheter. Avtalen omfatter beskyttelse av opphavsrett, patent, varemerker,design, geografiske betegnelser, kretsmønsterrett og  forretningshemmeligheter.

TRIPS ble framforhandlet i Uruguay-runden (1987-1994), som et tillegg til den tidligere GATT-avtalen (WTO-avtalen), som utgjør i dag grunnlaget for WTOs virksomhet. Avttalen ble undertegnet 15. april 1994, og ble ratifisert av Norge den 7. desember 1994. TRIPS-avtalen var et resultat av intensiv lobbying fra amerikansk side, men hadde sterk støtte fra EU, Japan og andra mektige handelsnasjoner. Alle nasjoner som ønsker bli medlemmer i WTO og få tilgang til de markedsfordeler dette innebærer, må godkjenne TRIPS.

Kritikk
-------

TRIPS prioriterer opphavsretten framfor andre menneskerettigheter og har blitt møtt hard kritikk fra framfor alt ikke-statlige organisasjoner som Attac og nasjoner i den Den tredje verden. En av de mest omdiskuterte konfliktene som har oppstått i skyggen av TRIPS er spørsmålet om tilgangen på aids-medisiner i Afrika, og ikke minst corona vaksiner i økonomisk utnytta land.

Eksterne lenker
---------------

* Avtale om handelsrelaterte sider ved immaterielle rettigheter (TRIPS) på Regjeringen.no
* WTO – offisiell hjemmeside
* "Information Feudalism: Who Owns the Knowledge Economy?"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**IPRED** er kortnavn på **EF-direktiv 2004/48/EF**, **Intellectual Property Rights Enforcement Direktive**, noe som kan oversettes til «Direktiv for innskjerping av immaterialrett». Direktivet skal bidra til mer effektiv håndhevelse av opphavsrettigheter. 

EU-direktivet pålegger medlemsstatene å treffe passende tiltak for å ivareta opphavsrettigheter (*artikkel 3*). Tiltakene skal være «effektive, stå i et rimeligt forhold til krænkelsen og have afskrækkende virkning». Direktivet pålegger medlemsstatene å gi nærmere bestemmelser i tråd med direktivet om bevissikring (*artikkel 6 og 7*) og bestemmelser om midlertidige tiltak for å hindre opphavsrettskrenkesler (*artikkel 9*). Eventuelle midlertidige tiltak skal senest opphøre etter 20 virkedager/31 kalenderdager (*artikkel 9 nr 5*). 

Direktivet ble vedtatt 29. april 2004, og gjennomføringsfristen for medlemsstatene er to år etter vedtakelsen (artikkel 20). Medlemsstatene skal innen 29. april 2004 rapportere om gjennomføringen av direktivet, og Europakommisjonen vil deretter vurdere om tiltakene har vært effektive (*artikkel 20*).

I Sverige ble direktivet gjennomført først 1. april 2009, etter store diskusjoner i Riksdagen

Tyskland er dømt for brudd på direktivet.

Kilder
------

* Saksgang, OEIL hos Europaparlamentet (engelsk)
* Saksgang, Prelex hos Europakommisjonen
* Direktivet, Eurlex

Referanser
----------

1. ↑  Ja till jakt på fildelare Arkivert 15. august 2010 hos Wayback Machine. Riksdag & Departement 25.2.2009
2. ↑  EF-domstolen 5.6.2008, Case C‑395/07
Gatebilde fra Baoshan
Baoshan
«Baoshan» har flere betydninger.
**Baoshan** (kinesisk: 宝山区, pinyin: *Bǎoshān Qū*) er et distrikt i Shanghai i Folkerepublikken Kina med et landareal på 424,58 km² og en befolkning på 740 900 pr. 2001. 

Øst i Baoshan munner elven Huangpu ut i Yangtzefloden.

I Baoshan ligger hovedkvarteret til firmaet Baosteel, og det er også i dette distriktet at Shanghaiuniversitetet har sin hovedcampus. I gaten Donglin Lu ligger en minnepark til Den antijapansake krig (Den annen sino-japanske krig) med et lite museum med artefakter fra denne krigen. Her er også en moderne pagode av glass og stål. 

Byen Wusong, ved utløpet til Huangpu, ble i 1964 inkorporert i det som nå er distriktet Baoshan. Kinas første jernbanelinje, Woosungbanen, ble anlagt mellom Shanghai og Wusong i 1876.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter:**

* Wusong (吴淞街道), Zhangmiao (张庙街道), Youyi-gaten (友谊路街道).

**Storkommuner:**

* Miaohang (庙行镇), Luodian (罗店镇), Dachang (大场镇), Gucun (顾村镇), Luojing (罗泾镇), Yanghang (杨行镇), Yuepu (月浦镇), Songnan (淞南镇), Gaojing (高境镇).

Referanser
----------

1. ↑  «宝山区-行政区划网 www.xzqh.org» **(Simplified Chinese)**. XZQH. Besøkt 24. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kongens kopp**, også kjent under tallrike andre navn som «Rose», «Ring av ild» (*Ring of Fire*), «Donat», «Heroes» og lignende, er en internasjonal drikkelek som også anvender et kortspill. Det spilles ofte blant universitetsstudenter i Vesten, som Canada, Mexico, Chile, New Zealand, Australia, USA, Sverige, og mange andre land. Opplegget er at de som deltar må drikke og dele ut drinker basert på de kortene som trekkes. Spillet kan også blandes med andre drikkeleker. Hvert kort har en regel som blir bestemt før drikkeleken begynner.

Eksempel på regler
------------------

Ettersom spillet vanligvis blir utøvd i beruset tilstand, finnes det en rekke regler for spillet. I hovedsak går det ut på at man tildeles et visst antall «slurker» med øl, eller «shots» med sprit, når man får spesielle kort.

### Eksempel 1

Man forbereder spillet ved å legge 14 kort i en sirkel på bordet, og resten av stokken i midten av sirkelen. 

Når alle har satt seg rundt bordet, trekker en av spillerne et kort. Han gir så kortet til en av de andre (eller seg selv). Hvis kortet viser ess til 10, må den som mottok kortet ta en slurk øl. Hvis kortet er en konge, dame eller knekt, må man ta to slurker. Mottakeren trekker så et kort, og gir det til noen andre. Det er fullt lovlig å gi kort tilbake til den som ga deg kort, men dette kan føre til at alle de andre syns det blir kjedelig. Man kan også gi kort til seg selv. Denne delen av spillet fortsetter til stokken i midten er tom.

Nå sitter man igjen med sirkelen bestående av 14 kort. Man fortsetter på vanlig måte med å trekke et kort og gi det til noen, men nå er det verdien på kortet som avgjør antall slurker (1 for ess, 4 for en firer, 12 for en dame, og videre).

### Eksempel 2

Man legger kortene i en bunke midt på bordet. Spiller nr 1 trekker det øverste kortet, og teller antall plasser til venstre for seg som kortet viser. Hvis det er færre spillere enn nummeret på kortet, teller man seg selv, og fortsetter videre på spilleren til venstre igjen. Den man ender på må ta en slurk øl, og trekker så et nytt kort. Hvis man trekker et billedkort (knekt, dame eller konge), teller kortet to slurker, og man kan velge hvem man vil gi det til. Får man en ess må alle drikke, og den som trakk esset må trekke på nytt.

### Regel-supplement

En variant av spillet kan også inkludere en flaske i midten og kortene i en sirkel rundt denne. Etter hvert trukket kort legger kortinnehaver sitt kort på toppen av flasken på en slik måte at minst to av kantene på kortet ikke berører andre kort. Den som til slutt velter kortstabelen med tømme sin enhet med drikke.

Referanser
----------

1. ↑  Pedersen, Eric R.; LaBrie, Joseph (2006): «Drinking game participation among college students: Gender and ethnic implications», Loyola Marymount University, Department of Psychology
2. ↑  Levites, Barry (9. november 2005): «Universities make move to ban drinking games on campus» Arkivert 12. august 2009 hos Wayback Machine.. The Huntington News
3. ↑  Harper, Andy (22. mars 2007): «Alcohol an ancient, important part of culture» Arkivert 13. oktober 2007 hos Wayback Machine.. The Sidelines
**Baota** (kinesisk: 宝塔区, pinyin: *Bǎotǎ Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Yan'an i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. 

Det har et areal på 3 556 km² og teller 400 000 innbyggere (2004).

Historie
--------

På staten Qins tid var området organisert som fylket Gaonu i kommanderiet Shang. I 1937 gjorde Det kinesiske kommunistiske partis sentralkomite Yan'an til administrativt sete for Shaan-Gan-Ning grensedistrikt. I 1949 ble områdets navn endret til Yan'an fylke. I 1972 ble det reorganisert til å danne Yan'an-sonens fylkesnivås Yan'an-by. Med det ble fylkesnivåsenheten gjort til distriktet Baota.

Administrative enheter
----------------------

Distriktet består av tre subdistrikter: Baota-shan, Nanshi og Fenghuang-shan; elleve storkommuner: Liulin, Hezhuangping, Ceyuan, Qiaogou, Liqu, Yaodian, Ganguyi, Qinghuabian, Panlong, Sørlige Niwan, og Linzhen; og ni kommuner: Chuankou, Wanhua, Fengzhuang, Yuanlong-tempelet, Qucun, Guantun, Madongchuan, Songshu-lin, og Guanzhuang.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*For den norske Kongens fortjenstmedalje, se Kongens fortjenstmedalje*
**H.M. Kongens medalje** (svensk: *H.M. Konungens medalj*) er en svensk fortjenstmedalje. Medaljen ble tidligere kalt *Hovmedaljen* (*Hoffmedaljen*). Den ble innstiftet omkring 1814. H.M. Kongens medalje kan tildeles både svenske og utenlandske statsborgere for særlige fortjenester. Medaljen tildeles også tjenestegjørende ved Det kongelige hoff for lang og tro tjeneste. H.M. Kongens medalje er siden 1975, da tildeling av ordener til ikke-kongelige svenske opphørte, den fremste utmerkelse som tildeles ordinære svenske borgere av Sveriges statsoverhode.

Inndeling
---------

H.M. Kongens medalje tildeles i flere ulike størrelser og utstyres med ulike oppheng. Disse er ordnet i et hierarkisk system, som regnet fra fremste til laveste versjon omfatter:

* medaljen i gull av 12. størrelse med briljanter og kjede til å bære om halsen
* medaljen i gull av 12. størrelse med kjede til å bære om halsen
* medaljen i gull (forgylt sølv) av 12. størrelse til å bære om halsen i Serafimerordenens bånd
* medaljen i gull (forgylt sølv) av 12. størrelse til å bære om halsen i høyblått bånd
* medaljen i gull (forgylt sølv) av 8. størrelse til å bære på brystet i Serafimerordenens bånd
* medaljen i gull (forgylt sølv) av 8. størrelse til å bære på brystet i høyblått bånd
* medaljen i sølv av 8. størrelse til å bære på brystet i høyblått bånd

Utforming
---------

H.M. Kongens medalje har på advers regjerende monarks portrett omgitt av dennes navn og tittel på svensk. Medaljen er kronet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «H.M. Konungens medalj» Arkivert 2013-10-20, hos Wayback Machine. Sveriges kongehus.
**Anne Margrethe Rynning** (født Holtermann 15. juni 1830 i Bergen, død 10. februar 1887 i Kristiania) var en norsk lyriker og forfatter som i sin diktning forfektet et konservativt syn på kvinnens rolle.

Liv og virke
------------

Anne Margrethe Rynnings forfatterskap besto av tre utgivelser i første halvdel av 1870-årene, alle under psevdonymer. I 1870 utga hun som *En Kone* boken *Quinden som mandens Krone*. I 1873 utkom den autoritære boken *Til Tjenere*, fra en Husmoder, og *Religiøse Smaadigte*, af Forfatterinden til *Quinden som mandens Krone* og *Til Tjenere*. Lydighet og tro er gjennomgangstema i hennes skrifter.

Familie
-------

Anne Margrethe Rynning var datter av skipsmegler Peder Lorentzen Holtermann (1802-1860) av slekten Holtermann og Fredrikke Amalie Olsen (1803-1885).
Hun ble 12. juni 1856 gift i Bergen med gårdbruker og sorenskriverfullmektig, senere protokollfører i Kristiania byrett Paul Emil Rynning (1818-1906), og var mor til fiolinist, dirigent, komponist, musikkpedagog, genealog og kvinnesaksforkjemper Fredrikke Waaler (1865-1952) og advokat og rettshistoriker Lorents Rynning (1870-1962).

Bibliografi
-----------

* 1870: *Quinden som mandens Krone*, af en Kone, Dybwad, Christiania
* 1873: *Til Tjenere*, fra en Husmoder, Cammermeyer, Christiania
* 1873: *Religiøse Smaadigte*, af Forfatterinden til *Quinden som mandens Krone* og *Til Tjenere*, Christiania

Referanser
----------

1. ↑  *Morgenbladet 1887.02.11*. Norge, Oslo. 1887. s. 2.
2. ↑  Aasen, Elisabeth (1986). *Kvinners spor i skrift*. Oslo: Samlaget. s. 147. ISBN 8252128432.
3. ↑  Holtermann, O. (1902). *Slægtsbog for Familjen Holtermann*. Trondhjem: O. Holtermann. s. 11.
4. ↑  Waaler, Fredrikke (1918). *Slegten Rynning og dens sidelinjer*. Hamar. s. 50.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 186. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**iPhone 7** og **iPhone 7 Plus** er smarttelefoner designet og produsert av Apple. De representerer den syvende generasjonen av iPhone-serien, og etterfølger iPhone 6S. 

Modellene kommer i ulike farger, rosegull, gull, sølv, svart og gagatsvart. Når det gjelder lagringsplass, har man alternativene 32GB, 128GB og 256GB. Modellene med fargen gagatsvart finnes kun med kapasitetalternativene 128GB og 256GB.

Vekten på iPhone 7 er 138 gram, med en lengde på 138,33 mm, bredde på 67,1 mm og en høyde på 7,1 mm. Vekten på iPhone 7 Plus er 188 gram, med en lengde på 158,2 mm, bredde på 77,9 mm og en høyde på 7,3 mm. Dette gir iPhone 7 en 4,7" skjerm, og iPhone 7 Plus en 5,5" skjerm.

iPhone 7 har Apples A10 Fusion Chip, med henholdsvis 4 kjerner; 2 vanlige, og 2 som kjører på 10%. Bakkamera er på 12 megapiksler og frontkamera på 7 megapiksler. iPhone 7 Plus har i ulikhet til iPhone 7, en ekstra linse på kamera; en telelinse.

Bilder
------

* 
*

Referanser
----------

1. 1 2 3  «iPhone 7 – Spesifikasjoner». *Apple (Norge)* **(norsk)**. Besøkt 8. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Anne Margrethe Ullensten** er et norsk forfatterpseudonym, brukt av **Bergljot Johnson** (født 1872, død 1955), - Kaare Espolin Johnsons mor - i én bok.

>  Uf, Ulrik er en vriompeis!  
> Naar jeg bare kunde ane, hvad der gaar av ham om dagen – saa grinete han er.  
> Som f. eks. nu, da han vred av sig derborte i døren: «Der maa da være maate paa alt, selv paa 19-aarig glæde.» Det var godt han forsvandt; ellers hadde han faat efter sig «og paa 24-aarig grættenhet.»  
> Javist er jeg glad. Det er som en morsom drøm dette, at jeg skal følge med Else til Troldbotten, endda der inderst findes en saar hjertekrok, fordi jeg reiser fra far, min eiegode far, og fra tante Marianne. Hun har være som en mor for mig, helt siden jeg mistet min egen mor, som jeg beundrer paa maleriet derinde i stuen, men som jeg slet ikke kan huske.
> 
> 
> Innledningen på *Else og jeg*.
> 
> 

Ungpikeboken *Else og jeg* utkom på Aschehoug i 1923. Omslaget var illustrert av Gerhard Gjerding. Boken skildrer to jenters reise fra Oslo til Nordland, og deres kjærlighetshistorier. Den er skrevet i en tidstypisk, munter tone som påminner om ungpikebøkene til blant andre Ranka Knudsen og Signe Pedersen. 

Et annet fellestrekk med bøker av Knudsen og Pedersen, er at hovedpersonen er en vilter og godhjertet ung pike som har mistet én eller begge foreldrene i tidlig barndom. Johnson mistet selv moren da hun var to år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *H. Aschehoug & Co.s forlag: jubilæumskatalog*. Oslo: Aschehoug. 1947. s. 330.
3. 1 2  Pedersen, Bjørn Tore (2000). *Lengselens billeddikter: en bok om Kaare Espolin Johnson*. Oslo: Pax. s. 21-22, 52. ISBN 8253022441.
4. ↑  (no) Kaare Espolin Johnson i Norsk biografisk leksikon
5. 1 2  Økland, Einar (1996). *Norske bokomslag 1880-1980*. Oslo: Samlaget. s. 52. ISBN 8252145213.
6. ↑  Ullensten, Anne Margrethe (1923). *Else og jeg*. Kristiania: Aschehoug.
7. ↑  *Katalog over bøker skikket for folkeboksamlinger: hovedkatalog 1926*. Oslo: Kirkedepartementets bibliotekkontor. 1926. s. 183.

Portal: Litteratur
**Baobab-ordenen** (afrikaans: *Die Orde van die Baobab*, engelsk: *The Order of the Baobab*, nordsotho: *Sefoka sa Baobab*, xhosa: *IMbasa ye-Baobab*, zulu: *Isimiselo sika Baobab*) er en sørafrikansk orden innstiftet 6. desember 2002 til belønning av fortjenester innen næringsliv, vitenskap og teknologi og samfunnsvirke. Den er oppkalt etter baobabtreet. Ordenen tildeles sørafrikanske borgere. Baobab-ordenen tildeles av Sør-Afrikas president.

Inndeling
---------

Baobab-ordenen er inndelt i tre trinn:

* 1. klasse, engelsk: *Supreme Counsellor*, i gull, GCOB
* 2. klasse, engelsk: *Grand Counsellor*, i sølv, SCOB
* 3. klasse, engelsk: *Counsellor*, i bronse, COB

Insignier
---------

Baobab-ordenen
Ordenstegnet for Baobab-ordenen består av en oval medaljong som i midten bærer et baobabtre (*Adansonia digitata*) som motiv. Baobabtreet har flere symbolske dimensjoner. Det er kjent for sine dype røtter og lange liv. Det gir skygge og har tradisjonelt vært benyttet som møtested. Barken benyttes til å lage klær og tau, frukten benyttes til mat og treverket til brensel. Midtmedaljongen er omgitt av en enneagon, en nikantet polygon, som skal symbolisere de mange måtene man kan bidra til landets utvikling og velstand. Samtidig viser tallet ni til antallet provinser i Sør-Afrika. Ytterst er medaljongen omgitt av en krans formet som bark fra baobabtreet. Sør-Afrikas riksvåpen finnes på reversen. Ordenstegnene er i gull, sølv eller bronse, avhengig av klasse. 

Ordenstegnet er opphengt i et bånd til å bære om halsen. Ordensbåndet er gullfarget og har baobabtrær i lys farge i midten.

Insigniene er designet av Gold Mametja.

Tildeling
---------

Ordenen tildeles sørafrikanere for innsats for næringslivet og Sør-Afrikas økonomi, for vitenskapelig, medisinsk og teknologisk virke og for samfunnsinnsats. Publikum inviteres til å komme med nominasjoner. Forslag behandles av et ordensråd.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «South Africa» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1584–1585.
2. 1 2 3  «The Order of the Baobab», South Africa Government Information.
3. ↑  Judith Crews: «Forest and tree symbolism in folklore», *Unasylva*, nr. 213, 2003.
4. ↑  «Designers of the National Orders», South Africa Government Information.

Eksterne lenker
---------------

* National Orders Arkivert 18. oktober 2012 hos Wayback Machine. oversikt over Sør-Afrikas ordensvesen
Kulturområdet markert i rødt
Fylket Xinjin, der landsbyen Baodun (kinesisk *Baoduncun*) ligger
**Baodunkulturen** (kinesisk: 宝墩文化; pinyin: *Bǎodūn wénhuà*) (2500 f.Kr.–1750 f.Kr.) var en neolittisk kultur på Chengdusletten i det som nå er provinsen Sichuan i Kina. Seks bosettinger er blitt funnet (pr 2009): Ved Baodun i fylket Xinjin, ved Mangcheng i fylket Dujiangyan, ved Yufu i fylket Wenjiang, ved Zizhu i fylket Chongzhou, ved Shuanghe i Chongzhou, og et funnsted i fylket Pi.

Arkeologene har inndelt kulturen i fire faser (I-IV). De eneste karbondateringer for Baodunkulturen er fra Bianduishan. To dateringer ble kalibrert ved hjelp av *CalPal software* til 2467 ± 347 f.Kr. og 1993 ± 335 f.Kr.

Kjennetegn og levninger
-----------------------

Funnstedet ved Baodun er det største; det dekker et areal på om lag 600 000 m².

Alle bosettingene er ved eller nær elven Min. Bosetningene hadde murer dekket med småstein, et trekk som er særegent for Baodunkulturer. Leirkarene fra kulturen har noen likhetstrekk med Sanxingdui.

Referanser
----------

1. ↑  *The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective*, s. 120
2. ↑  Flad 2013
3. ↑  Zhongguo 1991
4. ↑  Flad & Chen 2013, s. 80

Litteratur
----------

* Allan, Sarah (ed), *The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective*, ISBN 0-300-09382-9
* «Chapter 7: The Sichuan Basin Neolithic». *A Companion to Chinese Archaeology*. John Wiley & Sons. 2013. s. 125–146. ISBN 978-1-4443-3529-3.
* Flad, Rowan; Chen, Pochan (2013). *Ancient Central China: Centers and Peripheries Along the Yangtze River*. New York: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-72766-2.
* d'Alpoim Guedes, Jade; m.fl. (2013). «Site of Baodun yields earliest evidence for the spread of rice and foxtail millet agriculture to south-west China». *Antiquity*. 87 (337): 758–771. doi:10.1017/S0003598X00049449.
* Zhongguo Shehuikexueyuan Kaogu Yanjiusuo Sichuan Gongzuodui (1991). *中国考古学中碳十四年代报告集1965-1991*. Beijing: Wenwu Chubanshe.
**Mikkel Mandt** (født 17. januar 1822 i Eidsborg, død 17. desember 1882 samme sted) var en norsk landskaps- og portrettmaler fra Telemark, sønn av lensmann og stortingsrepresentant Petter Mikkelsen Mandt.

Han var i 1842 elev hos Johannes Flintoe i Christiania og våren 1843 hos Adolph Tidemand. Han restaurerte bl.a. altertavlen i Kviteseid kirke i 1842 og er husket for flere portretter av samtidige. Rundt 1842–43 gav han undervisning i tegning og maling i Skien og hadde bl.a. Henrik Ibsen som elev. Han var ved kunstakademiet i København i 1844 og trolig noen år fremover, og oppholdt seg senere i Düsseldorf, hvor Tidemand var lærer. På grunn av den dansk-tyske krig reiste han tilbake til Norge i 1848. Han etterfulgte faren som lensmann i Mo og Lårdal i Telemark i 1862.

Galleri
-------

* Ole Paus, ca. 1842/43; han var Henrik Ibsens sosiale bestefarOle Paus, ca. 1842/43; han var Henrik Ibsens sosiale bestefar
* Aasmund Saamundsen Nordgaard, stortingsrepresentant, ca. 1843Aasmund Saamundsen Nordgaard, stortingsrepresentant, ca. 1843
* Landskap i Vest-Telemark. Tilhører Vest-Telemark MuseumLandskap i Vest-Telemark. Tilhører Vest-Telemark Museum

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk kunstnerleksikon*
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Hans Flock** (født 18. april 1940 i Hølonda) er en norsk jurist og tidligere høyesterettsdommer. 

Han tok juridisk embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1966 og har tidligere jobbet som dommerfullmektig, privatpraktiserende advokat og lagdommer i Frostating lagmannsrett. Fra 1. september 1996 til 2010 var han dommer i Høyesterett.

Flock var leder for «Liland-utvalget» som gransket politiet og påtalemyndigheten sin behandling av Liland-saken. Han er også medredaktør til *Norges lover*.

Flock er jurist i femte ledd. Hans bestefar, også hetende Hans Flock, var byfogd i Trondheim og justitiarius i Trondheim byrett. Hans Flocks grandtante var pianisten, forkynneren og sosialarbeideren Sara Flock. Hans tippoldefar var rådmann i Christiania og mannen som leste opprørsloven under det berømte Torgslaget 17. mai 1829.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten morgen – Juridisk embedseksamen (21.6.1966, s.9)
2. ↑  Aftenposten morgen – Navn i nyhetene (15.11.1993, s.4)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Adele av Flandern** (dansk: **Edel av Flandern**; født ca. 1064, død i april 1115) datter av Robert I av Flandern og Gertrud av Sachsen. Dansk dronning og hertuginne av Puglia.

Robert I arrangerte ekteskap for Edel med Knut den hellige av Danmark for å danne en dansk–flamsk allianse mot Vilhelm Erobreren som hadde inntatt England i 1066. Ekteskapet ble inngått i 1080 eller 1081.

Paret fikk følgende barn:

1. Karl Danske (f.1083 el.1085, død 1127), greve av Flandern
2. Cæcilia av Danmark (f. ca. 1085, død etter 1131), gift med Erik jarl av Västergötland
3. Ingegerd av Danmark (f. ca.1086), gift med Folke den tykke

Etter at ektefellen ble drept i 1086 flyktet Adele tilbake til hjemlandet og bodde ved farens og broren Robert II av Flanderns hoff. I 1092 ble det arrangert nytt ekteskap for henne, denne gang med Roger Borsa av Puglia og Calabria. Med sin andre ektefelle fikk hun sønnen Vilhelm II av Puglia ( f. ca. 1095 eller 1097, død 1127).

Da hennes andre ektefelle døde i 1111 var sønnen umyndig og hun fungerte som regent i hans sted inntil hun døde.

Mens hun ennå levde ble hennes første ektefelle helligkåret og hun sendte vakre gaver til utsmykning av helgenskrinet hans i Odense.

Litteratur
----------

* Steffen Heiberg (2004). *Danske dronninger i tusind år* **(dansk)**. København: Gyldendal. s. 21. ISBN 87-02029-46-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |

Portal: Tyskland
**Mikkel Ødelien** (født 5. oktober 1893, død 11. februar 1984) var en norsk vitenskapsmann og forsker i jordfag.

Han var født i Ål i Hallingdal. Han tok graden cand.agric. i 1918, og redigerte tidsskriftet *Årbok for beitebruk* fra 1919 til 1930. Han var siden professor ved Norges landbrukshøgskole på Ås fra 1932 til 1962. Han var rektor på NLH fra 1954 til 1956. I 1967 arbeidet han for Norad på Madagaskar.

Han bidro med ny kunnskap innenfor nesten alle felt innenfor forskning på jordsmonn. Han var særlig aktiv i feltene om gjødsling, mikronæringstoffer og tungmetaller.

Mikkel Ødelien ble medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1950 og ble utnevnt til ridder av første klasse av St. Olavs Orden i 1959. Han var medlem av flere utenlandske vitenskapsakademier og selskaper og var æresdoktor ved Kungliga Lantbruksakademien ved Uppsala universitet (1962).

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Mikkel\_Ødelien[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Mikkel Ødelien* (Store norske leksikon)
3. ↑  «Ødelien, Mikkel». *Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon*. Kunnskapsforlaget. 2007.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Choley Yeshe Ngodub**, også kalt *Chogley Tulku*, født 1851 i Bumthang, død 1917, var den 57. og siste druk desi (konge) av Bhutan og regjerte fra 1903 til 1907. Han var også anerkjent som den femte taleinkarnasjon av Shabdrung Ngawang Namgyal, Bhutans grunnlegger. Han omtales derfor også som *Sungtrul Yeshe Ngodub* (prinsregent). Yeshe Ngodub ble i 1854 installert på Bhutans «gylne trone» inntil 1869 da det ble oppdaget en sinnsinkarnasjon av Shabdrung som rangerte høyere enn taleinkarnasjonen, og Yeshe overlot den gylne trone til Jigme Chögyal.

Bakgrunn
--------

Bhutans 56. druk desi, Sangye Dorji, døde i 1903 etter å ha regjert i seksten år som en marionett under Ugyen Wangchuck. Ugyen var sønn av den tidligere druk desi Jigme Namgyal (1825–1881) og etter flere militære seire i 1880-årene var det han som reelt styrte Bhutan. Han innsatte Yeshe Ngodup som ny druk desi i 1903. Yeshe hadde tidligere, som prinsregent i 1870-årene, vært underordnet Ugyen Wangchucks far.

Yeshe var godt utdannet i buddhismens religiøse spørsmål og han var også en habil kunstner. Flere av hans verk finnes enda i templene i Paro og Haa.

Druk desi og Je Khenpo
----------------------

Også etter utnevnelsen av Yeshe til druk desi i 1903 fortsatte Ugyen Wangchuck å dominere Bhutans politikk. Han så behovet for en modernisering av landets styre, og i 1907 avsatte han Yeshe og lot seg velge til konge (den første med tittelen Druk Gyalpu) i et fornyet arvekongedømme.

Yeshe Ngodub forsvant ikke ut i passivitet etter å ha blitt avsatt. Da Paro dzong brant i 1907 sto han i spissen for gjenreisingsarbeidet. I 1915 ble han utnevnt til landets 53. Je Khenpo, den øverste religiøse leder i det buddhistiske Bhutan. Han hadde denne stillingen til han døde i 1917.

Referanser
----------

1. ↑  Phuntsho 2013 s. 548
2. 1 2  Phuntsho 2013 s. 517

Kilder
------

* Karma Phuntsho (2013). *The History of Bhutan* (PDF). Random House India. ISBN 9788184004113.
**Kristian Lund** (1932–2012) var en norsk politiker og teleingeniør. Han var stortingsrepresentant for Oppland fra 1981 til 1985. Han representerte Høyre.

Liv og virke
------------

Han vokste opp i Furnes. Faren Arnulf Lund var fergekaptein på Mjøsa, og moren Dagny Finstad Lund var lærerinne ved Kirkenær skole.

Han gikk Befalsskolen for Hærens samband på Jørstadmoen ved Lillehammer og utdannet seg til ingeniør i teleteknikk. Fra 1961 til 1981 var han lærer ved Hærens tekniske fagskole/elektronikk på Jørstadmoen.

I 1970-årene var han innvalgt i Lillehammer bystyre og Oppland fylkesting. Han var formann i Høyres fylkestingsgruppe fra 1972 til 1981.

I 1981 ble Lund innvalgt på Stortinget fra Oppland. Han fikk plass i Stortingets sosialkomité. Høyres nominasjon i 1985 ble jevn, og Lund tapte mot Harald U. Lied og Dag C. Weberg.

Lund var formann i Oppland Høyre fra 1986 til 1988. Han var nestleder i riksrevisjonen fra 1986 til 1994.

Han gikk til en sivil stilling i Kommunedatasentralen for Øst-Norge (KDØ), senere Norsk Informasjonsteknologi, som i 1995 ble solgt til IBM Norge. Lund var salgssjef i IBM Norge til han ble pensjonist i 1999.

Referanser
----------

1. 1 2   Gudbrandsdølen Dagningen, side(r) 55, type referanse dødsannonse, utgitt 21. april 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   stortinget.no, verkets språk bokmål, stortingsrepresentant-ID KRLU, besøkt 29. juni 2012[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6  «Kristian Lund». Stortinget.no.
4. ↑  «Kjent mjøsskipper død». *Totens Blad*. Lena: 2. 17. oktober 1964.
5. ↑  Kolberg, Fred A. (3. desember 1984). «Lund vraket to ganger». *Oppland Arbeiderblad*. Gjøvik: 16.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kristian Lund hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kristian Lund hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
**Adelcrantzska palatset** er et palé oppført i 1755 i Karduansmakargatan 8, på Nedre Norrmalm i Stockholm. Palasset ble tegnet av, og navngit etter, arkitekten Carl Fredrik Adelcrantz.

Carl Fredrik Adelcrantz (1716-1796)
Stue med dekor fra 1700-tallet i Adelcrantzska palatset, 2011.
Palasset inneholder i dag Finansdepartementet og forvaltes av Statens fastighetsverk. Tomten ble ervervet i 1753 av visepresidenten i Kammarrevisionen Gustaf Samuel Ruuth, to år etter en brann i Klarakvarteren som ødelagt det gamle huset. Ruuths svoger, arkitekten Adelcrantz, fikk i oppdrag å bygge om det brannskadde huset. Portalen fikk en klassisistisk utforming og interiøret i bygningen er en verdifull rokokkoinnredning.

Den øvrige bebyggelsen i kvarteret ble revet i 1977 i forbindelse med Norrmalmsreguleringen, og palasset er i dag omgitt av regeringskansliets moderne kontorkompleks. Adelcrantzska palatset er et statlig byggnadsminne (vernet) siden 1935.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adelcrantzska palatset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Statens fastighetsverk

Portaler: Arkitektur | Sverige
Skjematisk diagram av en kokevannsreaktor
En **kokevannsreaktor** eller **kokvannsreaktor** er en atomreaktor som bruker lett vann til generering av elektrisk kraft. Det er et design som er forskjellig fra en Sovjetisk RBMK. Det er den nest vanligste typen elektrisitetsgenererende atomreaktor etter trykkvannsreaktor, som også bruker lett vann. Hovedforskjellen mellom en *kokevannsreaktor* og trykkvannsreaktor er at i en *trykkvannsreaktor* varmes vann opp, som blir til damp og deretter driver en dampturbin. I En trykkvannsreaktor varmer reaktorkjernen vann, som ikke koker. Dette varme vannet bytter deretter varme med et lavere trykksystem, som gjør vann til damp som driver turbinen. trykkvannsreaktor er utviklet av Argonne National Laboratory og General Electric (GE) i midten av 1950-årene. Den viktigste nåværende produsenten er Ge Hitachi Kjernekraft, som spesialiserer seg på design og konstruksjon av denne typen reaktorer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boiling water reactors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Kongens Have** – også kalt **Rosenborg Have** – er et stort parkanlegg i det sentrale København. Parken avgrenses av Øster Voldgade, Sølvgade, Kronprinsessegade og Gothersgade, og omgir renessanseslottet Rosenborg slott.

Historie
--------

Slott og have på et stikk fra *Den Danske Vitruvius*. 1746.
Rosenborg slott med *Grønne Bro* og To hvilende løver foran, sett fra Kongens Have  Foto: Illya Kondratyu 
Hageanlegget ble påbegynt under Christian IV i 1608. En plantegning fra 1649 viser at hagen var oppdelt i kvadrater – et sjakkbrettmønster som kan gjenkjennes i dagens stisystem. Omkring 1700 ble det planta lindealleer langs hovedstiene. Disse gjenfinnes i dag som Damegangen og Kavalergangen (nærmest slottet). Tidligere var området sør for slottet også en del av hagen; dette ble i 1783 omgjort til ekserserplass. På slutten av 1700-tallet ble hagen åpna for allmennheten.

Sia 1960-tallet er parken fornyet med bl.a. rekka av hestekastanjer ut mot Gothersgade og en rosehage i renessansestil. En svanefontene, forestillende Stormarns våpen, omgitt av en ring av lindetrær ligger ved et skjæringspunkt mellom diagonale stier. Om våren springer et teppe av ulikefarga krokus i sjakkbrettmønster ut på plenen foran slottet. Parken blir også brukt til temporære kunstutstillinger og andre arrangementer som konserter gjennom hele sommeren.

Kongens Have forvaltes av Slots- og Ejendomsstyrelsen.

Fredning
--------

Kongens Have er fredet. Fredningen omfatter 15 bygninger, deriblant Herkulespaviljongen, i tillegg til skulpturen «Løven og hesten» av Peter Husum.

Se også
-------

* Skulpturer i Kongens Have

Referanser
----------

1. ↑  Velkommen i Kongens Have Arkivert 13. april 2013 hos Wayback Machine. fra Slots-og Ejendomsstyrelsen
2. ↑  Velkommen i Kongens Have Arkivert 13. april 2013 hos Wayback Machine. fra Slots-og Ejendomsstyrelsen
3. ↑  Rosenborg Slot og Kongens Have fra Slots-og Ejendomsstyrelsen
4. ↑  Staudebedet i Kongens Have fra Slots-og Ejendomsstyrelsen
5. ↑  Fredningssag / Kongens Have, Kronprinsessegade 001-025, Gothersgade 060 og Sølvgade 023 Z fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 26. juni 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kongens Have – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Slots- og Ejendomsstyrelsens folder *Oplev Kongens Have*
* Mer om parkens historie i Slots- og Ejendomsstyrelsens blad *Portal*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |