recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
\* Vaalimaa
SAIMEN
Vyborgbukta
Koiviston saaret
Seiskari
\* Uuras
\* Koivisto
\* Johannes
\* Saima kanal
\* Makslahti
\* Enso
\* Jääski
\* Kaukjärvi
Muolaanjärvi
\* Antrea
\* Heinjoen as.
\*Perkjärvi
REPUBLIKKEN KARELIA
\* Vuoksen
\* Raivola
Retusaari
\* Terijoki
\* Hiitola
\* Päivilä
\* Kivennapa
\* Elisenvaara
\* Kronstadt
\* Kellomäki
\* *Tiurinlinna*
\* Valkjärvi
\* Kaarlahti
\* Rajajoki
\* Siestarjoki
Kilpola
LEMPAALAN  
YLÄNKÖ
\* Valkeasaari
\* Kiviniemi
\* Saijanjoki
Suvanto
\* Sakkola
\* Sierattala
\* Rautu
\* Ohtajoki
\* Vaskela
\* Finlandskij-banegården
\* Uusi Miina
\* Taipaleenjoki
\* Neva
\* Toksova
Konevitsa
Valamo
FINLAND
FINSKEBUKTA
\* Villmanstrand
\* Vyborg
\* Imatra
\* Kexholm
ST. PETERSBURG
LADOGA
\* Seuloskoi

**Det karelske nes** (russisk: Карельский перешеек – *Karelskij peresjejek*; finsk: *Karjalankannas*) er ikke et nes, men et eid mellom innsjøen Ladoga og Finskebukta. Den viktigste byen er Vyborg, som ligger dypt inne i en beskyttet vik i Finskebukta, nord for selve neset. Området tilhører i dag Russland. Sør for Det karelske nes ligger St. Petersburg.

Det karelske nes, med dagens grense og grensen fra 1939 inntegnet
Før andre verdenskrig var Vyborg og en stor del av neset en del av Finland, som ble tvunget til å avstå dette til Sovjetunionen i fredsforhandlingene etter vinterkrigen og fortsettelseskrigen. En stor del av den finske befolkningen ble da evakuert til Finland og Sverige.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Oversikt over det tyske skolesystemet
I Tyskland er skoler et anliggende for de forskjellige tyske delstatene. Dette gjør at det er forskjeller i skolestrukturen rundt om i landet, selv om hovedtrekkene er de samme.

Grunnskole
----------

Skoleplikten begynner det året barnet fyller seks år, og varer fra ni til tolv år. De første fire eller seks årene (avhengig av delstaten) går eleven i grunnskolen (*Grundschule*). Dette nivået kalles *Primarstufe*.

Etter grunnskolen er det tre hovedløp eleven kan ta: *Hauptschule*, *Realschule* og *Gymnasium*. Alle disse går under betegnelsen *Sekundarstufe I*.

Yrkesfaglige utdannelser
------------------------

I hovedskolen (*Hauptschule*) går elevene først på skolen frem til niende- eller tiendeklasse. Etter endt skolegang tar elevene *Hauptschulabschluss*, og kan deretter fortsette på en yrkesskole (*Berufsschule*). Tiden ved yrkesskolen kombineres gjerne med praksis i en bedrift, og kan sammenlignes med lærlingeordningen i Norge. En typisk yrkesfaglig utdannelse tar to eller tre år.

Det finnes 5 358 hovedskoler i Tyskland, med totalt 1,1 millioner elever.

Gymnasium
---------

For å komme inn ved tyske universiteter trenger man avsluttende eksamen fra et gymnasium (*Gymnasium*). Denne eksamenen kalles Abitur. Elevene begynner som regel på gymnasiet i femte klasse i *Sekundarstufe I*, og fortsetter etter å ha avsluttet 10. klasse på den såkalte *Gymnasiale Oberstufe*. De kan da ta Abitur etter tolvte eller trettende skoleår. 

Tradisjonelt har det vært tre hovedtyper tyske gymnasier

* Humanistiske gymnasier (*Humanistische Gymnasien*), der det legges det vekt på klassiske språk som latin og gresk.
* Nyspråklige gymnasier (*Neusprachliche Gymnasien*), der elevene lærer moderne språk som engelsk og fransk.
* Matematisk-naturvitenskapelige gymnasier (*Mathematisch-naturwissenschaftliche Gymnasien*), hvor elevene fordyper seg i matematikk og realfag.

Mange delstater har også spesielle former for gymnasier, som musikkgymnas (*Musikgymnasium*) og idrettsgymnas (*Sportgymnasium*).

Det finnes 3 139 gymnasier i Tyskland. Disse har tilsammen 2,32 millioner elever.

Realskole
---------

En realskole (*Realschule*) er en mellomting mellom et gymnasium og en yrkesskole. Her går elevene frem til tiendeklasse, da realskolen avsluttes med *Mittlere Reife*. Deretter kan elevene ta en teknisk utdannelse, eller i noen tilfeller gå over til gymnasiet (dette krever en opptaksprøve).

Frem til 1964 ble realskolene kalt middelskoler (*Mittelschulen*).

Fellesskole
-----------

På midten av 1960-tallet åpnet en ny type skoler, fellesskoler (*Gesamtschulen*). Denne skoletypen er en blanding av de tre tradisjonelle typene, her kan elevene ta både Abitur og yrkesrettede utdannelser.

Konseptet med fellesskoler slo aldri helt gjennom, i dag er bare 700 av 19 000 tyske skoler av denne typen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Skoleskyss** er skyss for elever til og fra skolen. Skyssen kan foregå med buss, tog, ferge eller annet transportmiddel. Den kan organiseres med ordinær kollektivtransport. I noen tilfeller utføres hele eller deler av skyssen med drosjebil, taxibåt eller av foresatte.

Norge
-----

Tidligere var det små grendaskoler i hver bygd og det var vanlig å gå til skolen. Trafikken var heller ikke så tett som i dag. Den omfattende skolesentraliseringen i Norge fra 1960-tallet og utover, førte til at skolebarn fikk lengre skolevei og trengte skyss. Mange rutebilselskap var i utgangspunktet noe likegyldig til skoleskyss. Skolekjøring ble koordinert med den vanlige rutetrafikken. Dette fikk stor betydning for busselskapene, særlig i distriktene. Sammen med Norske Kommuners Sentralforbund utarbeidet *Norges Rutebileieres Forbund* et eget regulativ for skolebarnkjøringen. Veksten i skoleskyssen var så stor at den oppveide tilbakegangen som privatbilismen skapte. Mange steder er skolebussen det eneste kollektive rutetilbud.

*Skyssbevis* er et bevis som tillater en reisende skoleelev å bruke spesifisert offentlig transportmiddel i forbindelse med reiser til og fra undervisningssted. I blant kalles det *t:kort* og *skysskort*. I grunnskolen i Østfold: «Skysselever i 1. klasse får utdelt en refleks som skyssbevis», hevdet Østfold kollektivtrafikks nettside i 2016.

Buss
----

Utdypende artikkel: Skolebuss

De første skolebussene var hestekjøretøyer, allerede i 1827 hadde pioneren George Shillibeer det første transportmiddelet for skoleelever da han leverte en omnibuss med 25 seter til Newington Academy for Girls i Stoke Newington ved London. På de amerikanske delstatene oppsto en ny busstype da man vil unngå at trekkdyr skremmes av skolebarna, da ordinære hestevogner ombygges som lukket vogn med trebenker og inngangsdør fra bak for oppstigning - og avstigning på trygg avstand fra hestene. Wayne Works var først ut med denne busstypen i 1890-tallet i delstaten Indiana, og dette var begynnelsen på busskarosseriprodusentens lange karriere som skolebussprodusent. Navnet på busstypen, «kid hack», kom av det engelske ordet «hackney» som mente kuskbetjente hestevogner til leie for persontransport. Allerede den gang var privateide hestekjøretøyer hyret ut til skoleeiere og skolemyndigheter, en praksis som fortsetter i dag i USA.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 25. september 2020. Besøkt 11. september 2020.
3. ↑  Danielsen, Arne. 2004. *Hans Jakob Eide – Høvdingen.* Side 27.
4. ↑  Hjermann, Lasse. 2001. Side 85-87.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. august 2016. Besøkt 7. august 2016.
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. juli 2017. Besøkt 11. september 2020.
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. august 2016. Besøkt 7. august 2016.
8. ↑  Mark Theobald (2004). Wayne Works. Coachbuilt.com. Retrieved 2010-04-26
*Alternativ betydning: Tjeneste (frekvensforvaltning)*
I økonomisk og markedsmessig betydning er en **tjeneste** en transaksjon der en fysisk gjenstand ikke bytter eier. Dette skiller seg fra en transaksjon der en vare eller annen gjenstand bytter eier. En tjeneste er for eksempel et telefonabonnement, en undervisningstime eller en bilreparasjon. Profesjonelle leverandører av spesielle faglige tjenester, er håndverkere, installatører, verkstedpersonell, advokater, arkitekter, rådgivende ingeniører og andre konsulenter. Mange tjenester innebærer direkte kontakt mellom kunden og produsenten. Tjenester innebærer ofte lite standardisering og mye tilpasning til kundens spesielle behov. Typisk for tjenester sammenlignet med varer er at tjenester ikke kan lagres og adskilles fra kunden: En vare kan anskaffes på et tidspunkt og forbrukes senere eller selges videre til andre.

Profesjonelle leverandørers tjenesteytelser skjer mot betaling bl.a. kalt vederlag, honorar, salær. Andre typer tjenester forutsetter også ofte monetær betaling. 

Innenfor EU og EØS reguleres levering av tjenester ved tjenestedirektivet.

I en mer dagligspråklig betydning kan «å gjøre noen en tjeneste» bety at du utfører noe positivt for en annen uten å forvente noe i gjengjeld, men fordi du synes at du bør eller må gjøre det. Å gjøre en tjeneste kan også være å gjøre noe ene og alene for å være vennlig, hyggelig, hjelpsom, imøtekommende eller positiv på forskjellige måter.

Service
-------

Service, engelsk for *tjeneste*, er et mye brukt ord i Norge, men med en utvidet betydning. Service kan være den positive måten du forventer å bli behandlet på, eller service kan være en enda mer positiv måte å bli behandlet på enn det du hadde ventet deg. Service i sistnevnte forstand kan sies å være differansen mellom opplevelse og forventning. 

Service er ofte:

* Smile, møte blikket og si hei
* Fleksibilitet
* Kommunikasjon
* Velvilje
* Kvalitet
* Kvantitet
* Samsvar med forventninger

Dårlig service er ofte:

* Avvik mellom kroppslig og verbal kommunikasjon
* Avvik i kvalitet
* Ensporede tjenesteytere
* Enhver opplevd service som er lavere en forventet service

God service er ofte:

* Samsvar mellom markedsføring og virkelighet (holde hva du lover)
* Kvalitet levert over tid
* God kommunikasjon, uten usikkerhet etc. (et profesjonelt inntrykk)
* Opplevd fleksibilitet
* Enhver opplevd service er høyere enn forventet service

Se også
-------

* Bjørnetjeneste

Referanser
----------

1. ↑  Grönroos, Christian (1993). «An Applied Service Marketing Theory». *European Journal of Marketing* **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2020.
2. ↑  Vargo, Stephen L.; Lusch, Robert F. (1. mai 2004). «The Four Service Marketing Myths: Remnants of a Goods-Based, Manufacturing Model». *Journal of Service Research*. 4 **(engelsk)**. 6: 324–335. ISSN 1094-6705. doi:10.1177/1094670503262946. Besøkt 3. mai 2020.
3. ↑  Berg, Jon Knut (28. mars 2020). «tjenestedirektivet». *Store norske leksikon*. Besøkt 3. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Turi Lillian Josefsen** (født 1936 i Hammerfest) er en norsk-amerikansk forretningskvinne.

Hun var grunnlegger av og visepresident i United States Surgical Corporation (USSC), og administrerende direktør i den europeiske divisjonen, Auto Sutur Europa. På begynnelsen av 1990-tallet var hun den best betalte kvinnen i amerikansk næringsliv og på et tidspunkt angivelig verdens best betalte kvinnelige konsernsjef. Etter at USSC ble overtatt av Tyco International ble hun medlem av styret i WebSurg SA, et nettbasert kirurgisk treningsprogram.

Josefsen vokste opp i Hammerfest. Hun arbeidet på telegrafstasjonen der før hun reiste til USA som au-pair. Sammen med sin daværende ektemann Leon C. Hirsch bygde hun opp selskapet United States Surgical Corporation, som spesialiserte seg på kirurgiske instrumenter.

Hun har gjort betydelige investeringer i barndomsbyen Hammerfest, blant annet i flere hotellprosjekter og i «Turistua» panoramarestaurant, som åpnet i 1991 på byfjellet Salen. Hun har også gitt store pengegaver til ulike gode formål i Hammerfest, blant annet finansierte hun et flunkende nytt ridesenter i 2003. 

Hun har også vært med på å publisere et tobinds bokverk om Finnmark, sammen med fotograf Gunnar Altmann og journalist Bjørn Moholdt. Verket heter *The Fascinating Land. En reise i Vest-Finnmark / A Journey in West Finnmark*; bind 1 har undertittelen *. Naturen/Nature* (1995) og bind 2 har undertittelen *Mennesker i Vest-Finnmark*. Senere var hun også med på å finansiere dramatiseringen av Kautokeino-opprøret, som la grunnlaget for filmen Kautokeino-opprøret, regissert av Nils Gaup.

Josefsen har tildelt stipendiater og legater i kirurgi, inkludert en sjefskirurgstilling ved University of Illinois i Chicago (UIC).

Referanser
----------

1. ↑  www.ussurg.com Arkivert 4. juli 2008 hos Wayback Machine. (ledet av hennes mann, Leon C Hirsch ()
2. ↑  Luttwak, Edward N. (7. september 1994). *Endangered American Dream*. Simon and Schuster. s. 169–. ISBN 9780671896676. Besøkt 23. mai 2011.
3. ↑  thefreelibrary.com:20 HIGHEST PAID WOMEN Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine.
Nicolas René Berryer, en typisk representant for den høyere franske embetsadel *Noblesse de robe*. Berryer var justisminister, marineminister og politiminister under Ludvig XV av Frankrike.
**Tjenesteadel**, **embetsadel** og **rangadel** er folk som ble regnet som adelige fordi de hadde en plassering på offisielle rangstiger, eller hadde gods og privilegier som fulgte med embetsutnevnelser. Før personene kom i disse posisjonene var de ikke adelige – til forskjell fra arveadelen.

Danmark-Norge
-------------

I unionstiden mellom Danmark og Norge var det mellom 1693 og 1730 mulig å erverve arvelig adelskap ved å komme inn i en stilling som var plassert i en av de tre øverste rangklassene. Det skal ha vært et ønske å oppheve denne regelen da Christian VI kom på tronen, men det skjedde ikke noen formell beslutning. Bestemmelsene om personlig adelskap ble iallfall ikke endret. Fra rangforordningen i 1808 ble det presisert at innehavere av embeter i tre øverste rangklassene skulle ha personlig adelskap for dem, deres ektefeller og barn, men dermed altså ikke et arvelig adelskap.

Andre land
----------

Det franske *Ancien Régimes* *Noblesse de robe* (også kalt *Robins*) er kroneksempelet på tjenesteadel som fulgte høyre administrative poster. Embeter og dermed adelstittelen kunne arves, under visse betingelser også av enken. I tillegg kunne embetsinnehaverne selge embetet og tilhørende adelstitler til personer som var kvalifisert til å bekle embetet. 

*Kirchenfürsten* var under Habsburgmonarkiet kirkelige poster med tilknyttet adelstitler. På 1700-tallet kunne høyere embetsmenn i det tysk-romerske rikets Reichshofrat få embetsadelstitler. For det østerrikske tjenesteadelskap kunne også fortjenstfulle gjerninger ligge til grunn for adelskap. Enkelte embeter i Preussens *Landrecht* gav rett til adelstitler.

*Pomesjtsjiki*, embetsadelen i det russiske keiserriket, fikk små gods som lønn for utviste tjenester, disse var vanligvis ikke arvelige. Den russiske tjenesteadelen var en motvekt mot bojarene, den mektige arveadelen som blokkerte for tsarenes forsøk på å bli eneveldig. 

*Equites* var under romerrepublikken en halvadelig stand av kavalerister som i den romerske keisertiden ble omgjort til en tjenesteadel.

Referanser
----------

1. ↑  SAMMENHÆNGEN MED PRIVILEGIER OG RANG I TIDEN 1660-1730 |Nils G. Bartholdy | Historisk Tidsskrift Arkivert 2014-07-15, hos Wayback Machine.
2. ↑  Adel: Rangforordning 1808 Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Nils G. Bartholdy: SAMMENHÆNGEN MED PRIVILEGIER OG RANG I TIDEN 1660-1730 |Historisk Tidsskrift
* *Georg Freiherr von Frölichsthal*: Nobilitierungen im Heiligen Römischen Reich. Ein Überblick, i *Sigismund Freiherr von Elverfeldt-Ulm (red.): Adelsrecht, Limburg an der Lahn 2001, 67ff, 107ff*
* *Emanuel Schwab*: Über den persönlichen Adel der Reichshofräte, i Monatsblatt Adler 6 (1906–1910), 333ff
* (no) Equites i Store norske leksikon
* (no) Adel i Store norske leksikon
* (no) Russlands historie i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Golden Womb** var et dansk pyramidespill etablert i 2001. Administrerende direktør var Jack Shemesh.

I starten gikk konseptet ut på å verve så mange medlemmer som mulig til en tilsynelatende gratis deltakelse i en vagt formulert forretningsmulighet basert på en pyramideformet matrise. Etter kort tid ble selskapet koblet til det malaysiske selskapet PureInvestor hvor medlemmene ble oppfordret til å investere penger under løfter om skyhøy avkastning. Bak PureInvestor stod britiske Bryan Marsden.

> Vi har utviklet et system hvor pengene re-genererer seg selv.
> 
> 
> Jack Shemesh, adm. dir. i Golden Womb 
> 
> 

PureInvestor ble forløperen til Marsdens Ponzi-svindel People in Profit System som han etablerte i 2004. Han ble i 2006 dømt til 5 års fengsel for bl.a. hvitvasking.

Referanser
----------

1. ↑  Golden Womb Organisation v/ Jack Shemesh[*død lenke*] kompany.at
2. 1 2  Pyramidespil blomstrer i Danmark Finans
3. ↑  PIPS' Marsden & Wife Charged With Money Laundering Millions SitNews
Blue Peter-flagget har vært i bruk av USAs marine siden 1913
***Blue Peter*** er et britisk studiobasert magasinprogram for barn som har gått på BBC siden 1958. Programmet ble sendt for første gang den 16. oktober 1958 og regnes som verdens eldste fjernsynsprogram for barn.. Hver episode er på 25 minutter, og programmet blir sendt 3 ganger i uka. Episode nummer 4000 ble sendt 14. mars 2005. 

Selv om programmet har et nautisk navn og kjenningsmelodi er det et underholdningsprogram for barn som har utfordringer og konkurranser for seere og presentatorer, og dessuten håndarbeid«gjør-/lag-det-selv-tips». Programmet har fått navnet sitt etter det blå og hvite flagget som blir brukt av skip i havn når det er klar til å seile.

Referanser
----------

1. ↑  Phonetic Alphabet and Signal Flags by Naval Historical Center (five phonetic alphabets: 1913, 1927, 1938, WWII, 1957–present)
2. ↑  Marson, Richard. "Blue Peter" 50th Anniversary Book: The Story of Television's Longest-running Children's Programme.Hamlyn (21 September 2008). ISBN 978-0-600-61793-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blue Peter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Blue Peter* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Blue Peter* på Metacritic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
***Taiwanostethus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (18-28 millimeter), slankt kileformede, blanke, mørke smellere. Antennene er sagtakkede, pronotum hvelvet med nokså rette sider, omtrent så langt som bredt, bakhjørnene noe tilbaketrukne. Dekkvingene er avsmalnende bakover med utydelige punktstriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Denne slektens larver synes å være rovdyr.

Utbredelse
----------

Selkten er kjent fra Taiwan, Bangladesh og Thailand.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
					- Stammen Elaterini Leach, 1815
						* Understammen Elaterina
							+ Slekten ***Taiwanostethus*** Kishii, 1994
								- *Taiwanostethus sihleticus* (Candéze, 1881)
								- *Taiwanostethus tanidai* Kishii, 1994

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Taiwanostethus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Taiwanostethus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
Chevals «Palais Idéal»
**Ferdinand Cheval** (født 1836 i Charmes-sur-l'Herbasse i Frankrike, død 19. august 1924 i Hauterives) var en fransk postmann som brukte 33 år av sitt liv på å bygge et «idealpalass» (fransk: *Palais idéal*) som i dag regnes som et ekstraordinært eksempel på naivistisk arkitektur.

Liv og virke
------------

Ferdinand Cheval levde i Châteauneuf-de-Galaure, i departementet Drôme. Han forlot skolen i en alder av 13 år for å bli bakerlærling, men endte opp som postbud.

Byggingen startet i april 1879. Han sa han hadde sparket bort i en stein som var så rar at han tok den med hjem. Dagene etter tok han med flere, og gikk snart postrunden med trillebår. Han tok med seg stein de neste 33 årene, og bygde på huset, ofte til lyset av en oljelampe. «Hobbyen» førte til at han ble betraktet som en blanding av original og landsbyidiot.

De ytre veggene tok ca. 20 år. Utsmykningen er en blanding av bibelske, hinduistiske og andre kulturinnflytelser. Steinene ble murt sammen med kalk, sement og ståltråd.

Han ønsket også å bli gravlagt i bygget, noe myndighetene satte seg i mot. Han brukte så åtte år på å bygge seg et mausoleum på kirkegården i Hauterives. Ett års tid senere døde han.

Like før det, begynte storheter som André Breton og Pablo Picasso å anerkjenne verket som verdig kunst. 

Den franske kulturministeren André Malraux, erklærte palasset som kulturelt landemerke og verneverdig i 1969. Det er nå åpent for publikum.

Galleri
-------

* Palais Idéal i Hauterives, FrankrikePalais Idéal i Hauterives, Frankrike
* Temple hindou på vestfasadenTemple hindou på vestfasaden
* Detalj fra nordfasadenDetalj fra nordfasaden
* Le chalet suisse på vestfasadenLe chalet suisse på vestfasaden

Se også
-------

* Simon Rodia
* Justo Gallego Martinez
* Jeff Mckissack

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=ferdinand;n=cheval[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID chevalj[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6m34s82, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 128374, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   RKDartists, RKD kunstner-ID 487869, rkd.nl, besøkt 7. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferdinand Cheval – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Le Palais Idéal du Facteur Cheval* (site in French, requires Flash.)
* *Le Palais Idéal du Facteur Cheval* site in English
* "Expo Coco Peintre du Facteur Cheval-1987 Hauterives France
* Hauterives and Palais Idéal Photogallery

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL **·** BBC Things
 |
**Skjeggedal kraftverk** er et tidligere vannkraftverk ved Tyssedal i Odda kommune i Hordaland. 

Kraftverket ble i 1986 ombygget til **Skjeggedal pumpestasjon**. Tilløpsrøret til kraftstasjonen er benyttet til pumpesjakt. Maksimal pumpekapasitet er 9 m³/s fordelt på to pumper som hver har et maksimalt forbruk på 5,3 MW. Årlig forbruk er 17 GWh.

Kraftstasjonen
--------------

Skjeggedal kraftstasjon stod ferdig i 1938 og ble tegnet av arkitektene Henning og Thorvald Astrup. Før Oksla kraftverk startet produksjonen våren 1980 utnyttet Skjeggedal kraftverk fallet på 30 meter fra Ringedalsvann til Vetlevann.

Pumpestasjonen
--------------

Fra 1986 har Skjeggedal pumpestasjon pumpet vann brukt i Mågeli kraftverk gjennom *Bruuns tunnel* under Ringedalsdammen og opp i Ringedalsvannet slik at det kan brukes i Oksla kraftverk.

Eier
----

Eier er Statkraft. Tidligere det eid av AS Tyssefaldene, som da var eid av DNN Industrier AS 40 % og Statkraft 60 %. Deler av konsesjonen for anlegget gikk ut i 2010.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  ; *NVEs vannkraftdatabase*; utgiver: Norges vassdrags- og energidirektorat; besøksdato: 7. mai 2020.
2. 1 2  «Skjeggedal vannkraftverk». Statkraft. Besøkt 7. mai 2020.
3. 1 2 3   Statkraft, «Skjeggedal vannkraftverk», besøkt 7. mai 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «NVE Atlas». *Vannkraft.*  Norges vassdrags- og energidirektorat
* [ NVE vannkraftdatabase]
* Statkraft
* AS Tyssefaldene

Se også
-------

* Oksla kraftverk
* Tysso I kraftverk
* Tysso II kraftverk
* Mågeli kraftverk
* Håvardsvann kraftverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NVE-ID
 |
**Jean-Baptiste Girard** (født 1680 i Dole i Frankrike, død 4. juli 1733 samme sted) var en fransk jesuittpater. Han ble kjent i hele Europa i 1730-årene på grunn av beskyldninger mot ham om seksuelt misbruk, og ble brennemerket som selve innbegrepet på den korrupte geistlige.

Liv og virke
------------

Girard trådte i 1696 inn i jesuittordenen, og ble presteviet i 1707. Etter opphold i Gray, Pontarlier og Aix-en-Provence kom han i 1728 til Toulon, der han utøvde oppgaver som skriftefar.

Etter at det først fremkom beskyldninger mot ham om korrupsjon, ble et i 1731 startet en rettsprosess mot ham, hvorunder han ble anklaget for å ha forført Marie-Catherine Cadière i skriftemålet til kjønnslig omgang og senere ha ansporet til abort.[] Det ble ført vitnemål fra andre som hadde skriftet for ham, men han ble frikjent den 10. oktober 1731 i Toulon. Han måtte imidlertid vende tilbake til sin fødeby. Der døde han to år etter.

Rettsprosessen ble næring for den pågående konflikt mellom jesuitter og jansenister, som den gang var svært heftig og ble ansett som å berører selve forståelsen av katolisismen.[] Striden om pater Girards skyld eller uskyld engasjerte ikke bare i Frankrike, men fant interesse langt utover landets grenser.[] Mange sanger, dikt og stridsskrifter ble skrevet, og striden stod i sammenheng med den generelle strid om kirkens rolle i samfunnslivet.[]

Saken ble i årevis gjenstand for oppmerksomhet, og den inspirerte til litteratur. Voltaire beskjeftiget seg med den, og dessuten var den bakgtrunn for den pornografiske romanen *Thérèse philosophe*, som var et av de mest solgte libertinske verker på 1700-tallet.[] I anagrams form ble personene Girard og Cadière skildret. Den jesuittfiendlige polemikk på 1800-tallet fremholdt Girard som selve innbegrepet på den korrupte geistlige.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118837443, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2019203164[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bibliographie annuelle de l'histoire de France, BHF author ID 000003353, oppført som Jean-Baptiste Girard[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   opac.vatlib.it, oppført som Jean Baptiste Girard, VcBA-ID 495/128756[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 17024058t[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Dictionnaire d'Histoire et de Géographie Ecclésiastique*),
* Johann Hoefer, *Nouvelle Biographie universelle*, Paris, Firmin Didot, t. 20, 1854,
* Stéphane Lamotte, *Un fait divers à l'épreuve du temps : l'affaire Girard-Cadière, de 1728 à nos jours*, thèse d'histoire, doctorat soutenu à Montpellier III en décembre 2011.
* Michaud, *Bibliographie universelle ancienne et moderne*, Paris, Firmin Didot, t. 16, 1862,
* A. Jacques Parès, *Le Procès Girard-Cadière* (Toulon-Aix…1731), Marseille, 1928,
* Michel Vovelle, « Du temps de la peste à l'ère des Lumières », dans *Histoire de Toulon*, (M. Agulhon dir.), Privat, 1990.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi, Universitetet Trier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Aid in Action** er en frivillig hjelpeorganisasjon som ble startet i 2010 av Anne Louise Hübert, etter et besøk i en landsby i Kenya. Organisasjonen har som formål å bidra til å skape en bærekraftig utvikling for fattige mennesker.

Bakgrunn
--------

Aid in Action har siden desember 2010 fått betydelig oppmerksomhet for sine bistandsprosjekt i Kenya. De har samlet inn midler til nødhjelpsprosjekter i Kenya og Somalia. Størstedelen av organisasjonens virksomhet er langsiktige prosjekter for fattigdomsreduksjon.

Organisasjonen kjennetegnes av aktiv bruk av sosiale medier for å engasjere giverne. De har tatt i bruk moderne medier som blogging, Twitter, Facebook og jevnlige statusoppdateringer og facebookbegivenheter. I august 2011 under den verste tørken på Afrikas horn, samlet Aid in Action inn 700.000 kr ved hjelp av Facebook og tekstmeldinger. Hübert har også startet egen tv-kanal (VMS).

Formål
------

Formålet er å gi mennesker i utviklingsland rent drikkevann, ernæringsmessig god mat, trygghet og omsorg. Innsamlede midler går med til boring av vannbrønner, bygging av vanninfrastruktur, veibygging, bygging av barnesenter, innkjøp av drivhus og mat til skolene og planting av papayatrær.

Det er ingen ansatte i den norske administrasjonen. Alle midlene som kommer inn går til bistandsprosjektene.

Anne Louise Hübert
------------------

Anne Louise Hübert holder foredrag og deler sine erfaringer som grunnlegger og funding-ansvarlig i Aid in Action. Hun har blant annet talt på Inspirator Nordic Innovation summit, First Tuesday, Handelshøyskolen BI, Høgskolen i Buskerud, Hedmarktoppen Folkehøyskole m.fl.

Referanser
----------

1. ↑  Droppet ferien for å hjelpe hungersnødrammede barn - Aftenposten
2. ↑  Nordmenn har gitt 36 millioner til Afrikas horn - Vårt Land Arkivert 27. mai 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Aid in Action på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**José Gil de Gouveia Beltrão** (født 27. november 1905, død 1948) var en portugisisk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Beltrão vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1936 i Berlin. Med hesten «Biscuit» var han med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Tyskland og Nederland. De andre på laget var Domingos De Sousa Coutinho på «Merle Blanc» og Luís Mena e Silva på «Fossette». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på sjetteplass.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i hestesport, sprangridning, lag Portugals flagg Portugal

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID be/jose-beltrao-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) José Beltrão – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) José Beltrão – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) José Beltrão – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Fabrizio Soccorsi** (født 2. februar 1942 i Roma, død 9. januar 2021 i Roma) var en italiensk lege. Fra 2015 og til sin død var han pave Frans' livlege.

Biografi
--------

Soccorsi ble uteksaminert innen medisin og kirurgi fra det romerske universitet La Sapienza i 1968. Han fikk sin legelisens året etter, og arbeidet over et vidt spekter, både medisinsk og som på undervisningsnivå, til han ble leder for avdeling for hepatologi og for seksjonen hepatiske sykdommer, fordøyelsessystemet og ernæring, og seksjonen for indremedisin og for spesialisert medisin ved San Camillo Forlanini-sykehuset i Roma.

Han underviste i immunologi ved medisinske læresteder i Roma og i Lazio, gav oppfriskingskurs om leverpatologier ved San Camilo-sykehuset og ble utnevnt til leder for klinisk medisin og farmakologi ved fakultetet for medisin og kirurgi for ved *La Sapienza*. Han utviklet også flere samarbeid og konsulentvirksomheter i offentlig sektor, med mer enn hundre publikasjoner og vitenskapelige bidrag. Han var også en konsulent for Direktoratet for helse og hygiene for Vatikanstaten, og en ekspert innen *Consulta medica* i kongregasjonen for helligkåringer i Vatikanet.

I 2015 ble han livlege for pave Frans. I juni 2017 ble han dypt berørt av sin datter Cristiana, som døde for tidlig etter en lang sykdom. Noen dager før hun døde hadde pave Frans, ved sitt besøk til helligdommen i Fatima i Portugal, plassert to buketter hvite roser for datteren foran Mariabildet der.

Mot slutten av 2020 ble han innlagt på Agostino Gemelli-sykehuset i den italienske hovedstad, smittet med covid-19 og på grunn de komplikasjoner det fikk for onkologiske problemer han allerede led under. Han døde av lungebetennelse som et resultat av covid-19 den 9. januar 2021.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   www.vaticannews.va, besøkt 10. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.infobae.com, besøkt 10. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.avvenire.it, besøkt 10. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Aida Moga** (født **Cornelia** **Aida Rădulescu**; 12. januar 1926 i Timișoara, død 27. juli 2001 i București) var en rumensk sangerinne.

Sammen med sin søster Lavinia (født i 1923), som også var sangerinne (kjent som Lavinia Săvulescu), debuterte hun som komponist for populærmusikk mens de gikk på gymnas. Hun studerte ved Musikkhøyskolene «Astra» og «Sabin Drăgoi» i hjembyen, men gikk også på en skole for dekorativkunst. Hennes debut som sanger fant sted i 1955 med sangen *Îmi spuse mie luna*.

Mellom 1957 og 1965 var hun ansatt ved revyteatret «Constantin Tănase», deretter ved revyteatrene «Ion Vasilescu» og «Savoy», alle tre i București. Med begge teatrene gikk hun også på turné til utlandet. Hun samarbeidet med mange kjente rumenske populærmusikkomponister, så som Vasile Veselovski, Ion Vasilescu, Radu Șerban, Henri Mălineanu, Edmond Deda.
Hun var først gift med Eugen Goldiș, som var administrerende direktør for skofabrikkene Bata og Data, (som han hadde en datter med, Dana Adriana), deretter med Alexandru Sidor, som var statsadvokat i militæret, med skuespilleren Dorin Moga og til slutt med rygbyspilleren Titi Ionescu. Med den siste hadde hun en datter, Vanda.

Æresbevisninger
---------------

* I 1963 fikk hun *Arbeiderordenen* 3. klasse.

* I 1968 fikk hun *Kulturordenen*.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Sarau, Gheorghe. «Gheorghe Sarău, Aida Moga (Atât cât ştim), Bucureşti: Editura Sigma, 2013, 284 p. + 55 foto.» **(engelsk)**. Besøkt 9. oktober 2017.
2. ↑  Radiodifuziune, Societatea Romana de. «StoryMania - AIDA MOGA». *main.radioromaniacultural.ro*. Arkivert fra originalen 9. oktober 2017. Besøkt 9. oktober 2017.
3. ↑  «Tobosarul Malagamba». Besøkt 9. oktober 2017.
4. ↑  «MELODII DE NEUITAT: Strada Speranței – AGERPRES» **(rumensk)**. Arkivert fra originalen 9. oktober 2017. Besøkt 9. oktober 2017.
5. ↑  Systems, Indaco. «Decretul nr. 711/1963 pentru conferirea de ordine si medalii unor cadre artistice si tehnice». *Lege5* **(rumensk)**. Besøkt 9. oktober 2017.
6. ↑  Systems, Indaco. «Decretul nr. 797/1968 privind conferirea ordinului și medaliei Meritul Cultural unor membri ai colectivelor artistice din instituțiile muzicale de concerte și spectacole». *Lege5* **(rumensk)**. Besøkt 9. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Aida Moga på Discogs.com

Videre lesning
--------------

* Gheorghe Sarău, *Aida Moga (atat cât știm)*, Sigma, 2013
En 1912 Russo-Baltique modell; "D" 24/40. Dette er faktisk den eneste brannbilen laget av fabrikken.
Frimerke med en 1909-modell Russo-Balt.
**Russo-Baltique** (også kalt **Russo-Balt** og **Russobalt**) er et russisk bilmerke. Det var det første russiske selskapet som produserte biler og fly.

Navnet henviser til at konsernet hadde fabrikker i Latvia; bilproduksjonen foregikk på jernbanefabrikken RBVZ i Riga fra 1909 til 1915.

Historie
--------

Russo-Baltique var opprinnelig et industriselskap, men i 1907 bestemte de seg for å begynne å produsere biler. Den første modellen sto ferdig i 1909, under navnet *Russo-Baltique 24-30*. Dette var en åpen 2-seters bil med 30 hk. 

Som mange andre bilmerker i samme periode, satset de på billøp, og fikk gjennom dette et godt omdømme. I 1913 ble de utnevnt til offisiell hoffleverandør til keiseren. 

Fra 1914 begynte de også å produsere fly, og det samme året hadde de produsert verdens første dedikerte bombefly. Dette flyet fikk navnet *Ilya Muromets*. Dette flyet var også verdens største på sin tid. Igor Sikorsky stod bak konstruksjonen. 

Etter oktoberrevolusjonen i 1917 avtok produksjonen, og de siste årene fram til 1923 ble det stort sett produsert lastebiler og militære kjøretøyer ved den andre fabrikken deres i St. Petersburg.

I dag
-----

Dagens Russo-Balt holder til i Riga, og produserer tilhengere for bil. I 2003 ble det imidlertid besluttet å reetablere Russo-Baltique som bilmerke. Merket ble etablert i 2005, med hovedkontor i Moskva, og produksjon delt mellom Moskva og Tyskland. Disse bilene skal ifølge selskapet selv produseres i kun 10-15 eksemplarer totalt, og kun 2-3 pr år, til en pris av 50 millioner rubler, ca. 12 millioner kroner. 

Modellen heter *Russo-Baltique Impression*, en luksus-sportbil basert på Mercedes-Benz, nærmere bestemt CL63 AMG, med Mercedes' V12-motor på 555 hk.

Se også
-------

* Mat Zemlja

Kilder
------

* Finansavisen Motor, nr 16 2007

Eksterne lenker
---------------

* Russo-Balt offisiell hjemmeside (Russland)
* Russo-Balt offisiell hjemmeside (Latvia)
* Bilder av Russo-Baltique på supercars.net[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**José Antonio Echeverría Bianchi** (født 16. juli 1932 i Cárdenas i provinsen Matanzas i Cuba, skutt og drept 13. mars 1957 i Havanna) studerte arkitektur, var president i Federación de Estudiantes Universitarios (FEU) ved Universitetet i Havanna, og en frontfigur ved stiftelsen av El Directorio Revolucionario i 1953.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Echeverría kom fra en middelklassefamilie i Cárdenas. Han ble innskrevet ved universitetet i Havanna for å studere arkitektur.

### Politisk motstand

Etter Fulgencio Batistas statskupp 10. mars 1952 der han avsatte president Carlos Prío Socarras, oppstod en bølge av sivil ulydighet og åpen motstand. I årene 1952 og 1953 syntes motstanden mot Batista å ha særlig stor grobunn ved Universitetet i Havanna, Universitetet i Santa Clara og Universitetet i Santiago de Cuba.[] Sammen med studentene Fructuoso Rodriguez, Faure Chomón og Joe Westbrook tok Echeverría i 1953 initiativ til å stifte El Directorio Revolucionario (DR) som planla og utførte sabotasjer og voldelige aksjoner mot Batistas tilhengere, kraftverk, politistasjoner, forsyningslinjer, etc.[]

Sommeren 1956 reiste Echeverría og Ricardo Corpion til Mexico der de møtte Fidel Castro og andre fra 26. juli-bevegelsen (M-26-7) som var i landflyktighet. Her inngikk DR og 26. juli-bevegelsen den såkalte Mexico-avtalen som innebar at de skulle holde hverandre gjensidig informert og koordinere sine aksjoner for å styrte Batista.[]

### Kuppforsøk

Den 13. mars 1957 foretok DR et væpnet angrep på presidentpalasset i Havanna. Hensikten var å ta livet av Fulgencio Batista. Samtidig stormet en annen DR-enhet radiostasjonen *Radio Reloj* med Echeverría i spissen. Hensikten var å spre nyheten om Batistas død og proklamere Cuba som frigjort republikk i tråd med konstitusjonen av 1940.[] Batista unnslapp imidlertid gjennom en skjult heis fra presidentkontoret i andre etasje og opp til tredje etasje i presidentpalasset. Opprøret ble deretter slått ned av Batistas politi og tilstrømmende enheter av hæren. Det ble rapportert at 40 personer ble drept.

I tillegg nådde ikke Echeverría ut med sitt budskap over radio. Studentene forstod seg ikke helt på det tekniske utstyret, og Echeverría fremførte derfor sitt budskap til en død mikrofon.[] Like etter flyktet han i en ventende bil som kolliderte med en politibil. Echeverría kom seg ut av bilen, skjøt mot politifolkene med en maskinpistol og ble drept da de besvarte ilden. Etter Echeverrías død ble DR omdøpt til *Det revolusjonære direktorat av 13. mars.*

Et av instituttene på Universitetet i Havanna er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑  Quirk 1993, s. 102.
2. ↑   .
3. ↑  .

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Våpenskjold for Spesialoperasjonsstyrker (Russland)
**Spesialoperasjonsstyrker (Russland)** (russisk: Силы специальных операций; ССО, - *Sily spetsial'nykh operatsii; SSO*) er den delen av de russiske spesialstyrker (Spetsnaz) som er underlagt generalstabens spesialoperasjonskommando (russisk: командование сил специальных операций; KCCO, tr. *Komandovanie sil spetsial'nalnykh operatsii; KSSO, eller KSO*)

Struktur
--------

* Senezj SPETSNAZ-senter
* Kubinka-2 SPETSNAZ-senter
* Terskol SPETSNAZ-senter for strid i fjellende
* SPETSNAZ (SSO) Lufttransportbrigade
* 561. SPETSNAZ Havari- og redningsskvadron

Mens de offisielle tallene er hemmelige, er det i Senezj og Kubinka trolig 2000 SPETSNAZ-soldater (spesielle operatører) totalt. I tillegg finnes støtte-elementer og logistikk. Videre har Kommandoen en dedikert spesiell lufttransportbrigade som direkte styrer flyressurser på Torzhok, og en skvadron av Ilyushin Il-76 transportfly på Migalovo flyplassen, i nærheten av Tver.

Referanser
----------

1. ↑  «Силы специальных операций (ССО)». Arkivert fra originalen 6. september 2017. Besøkt 22. september 2017.
2. 1 2 3  Marsh, Dr. Christopher (2017). *Developments in Russian Special Operations - Russia's Spetsnaz, SOF and Special Operations Forces Command* (PDF). CANSOFCOM Education & Research Centre Monograph Series. Ottawa, Ontario: Canadian Special Operations Forces Command. ISBN 9780660073538. Arkivert (PDF) fra originalen 19. oktober 2017. Besøkt 22. september 2017.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Noetikk** er en gren av metafysisk filosofi som omfatter studiet av sinn og intuisjon, og hvordan disse kan virke inn på materien. 

Grunntanken innen noetikk er at det menneskelige sinn er i stand til å påvirke den fysiske verden, noe som de senere årene er blitt bekreftet gjennom utallige vitenskapelige forsøk[], blant annet ved Institute of Noetic Sciences. Ved dette instituttet forskes det blant annet på kreativitet, effekter av meditation, PSI, ulike bevissthetstilstander, effekten av healing og bevisste drømmer.

De fleste har en ide om at tankene er vektløse, men mye tyder på at tankene faktisk har en egenvekt[]. Akkurat som masse påvirker materie, kan tanker også gjøre dette, men i en mye mindre skala[]. Noen mennesker har en særlig evne til å kunne påvirke materien med tankene[]. Psykokinese er ansett som den direkte innflytelsen av sinnet på materien. 

Noetikk er en kontroversiell vitenskap[], men nyere forskning har ført til et mer seriøst syn på dette feltet[]. Det fikk et spesielt høydepunkt i Dan Browns bok, *Det Tapte Symbol*, hvor noetikk var et sentralt tema.

Eksterne lenker
---------------

* Institute of Noetic Sciences
**Sherwood Roland «Ernie» Ball** (født 1930 i Santa Monica, død 9. september 2004 i San Luis Obispo) var en gründer, musiker og innovatør fra California i USA.

Ball begynte som musiker på klubber og lokal-TV, og med å lage musikkinstrumenter og tilbehør.

En av de mest kjente bassene fra Ernie Ball; modellen *Stingray*, her i femstrengs-utgave.
Han åpnet en av de første musikkforretningene i USA som solgte kun gitarer. Han fikk kritikk for at han ikke førte trommestikker og annet utstyr, og ble fortalt at en ren gitarbutikk aldri kunne lønne seg, men det viste seg at kunder begynte å reise milevis for å komme til butikken hans. Etter hvert ble utstyret hans eksportert til mer enn 70 land.

Gitarene og bassgitarene fra Ernie Ball brukes av noen av de mest kjente musikerne i verden.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 9452531, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ernie Ball – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ernie Ball hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* (en) Ernie Ball på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ernie Ball på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Bentegården 1920 Foto: Anders Bugge (1889–1955) / Riksantikvaren 
**Bentegården** er Tønsbergs eldste hus. Det befinner seg i Nordbyen, med husnummer 16. Det stammer sannsynligvis fra begynnelsen av 1700-tallet, men hovedbygninga kan ha blitt oppført så tidlig som i 1650.

Huset er oppkalt etter fraktemannen Bent Knutsen, som bodde i der fra 1881 til 1911. Det er også kjent under navnet *Stangebygården*. Det blei kjøpt av Tønsberg kommune i 1947. Huset har status som vedtaksfreda kulturminne.

Bygninga er lafta av ganske kraftig tømmer, og gavlene vender mot sjøen. Planløsninga er usymmetrisk med hovedinngang på den ene sida. Gården hadde både uthus og sjøbod.

Referanser
----------

1. ↑  Bentegården Arkivert 14. desember 2013 hos Wayback Machine. hos Historiske Vestfold

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bentegården – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Bentegården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Gamle Tønsberg: Nordbyen 16
* Bentegården hos Historiske Vestfold

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Alexander Sinclair** (født 28. juni 1911, død 2. oktober 2002) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Sinclair spilte på det candaiske amatørlaget *Port Arthur Bearcats* som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander Sinclair – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alexander Sinclair – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alexander Sinclair – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alexander Sinclair – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
Nakenscanner som bruker millimeterbølge
**Nakenscanner** er en billeddannende radar som brukes for å kroppsvisitere personer uten fysisk kontakt. Det er kjent at disse maskinene bruker en av to teknologier; backscatter X-ray og millimeterbølge-scanner. Den eldste teknologien er backscatter X-ray, og er bare i begrenset bruk på grunn av helserisikoen. Denne teknologien gir skarpere og mer detaljerte 2-dimensjonale bilder. Millimeterbølge-scanner er ansett å være tryggere i bruk og finnes på mange flyplasser. Disse sender radiobølger mot personen og bygger opp en 3-dimensjonal modell av personen, men uten klær. Bølgelengder for millimeterbølger er øverst i bølgeområdet som blir omtalt som mikrobølger.

Fordeler med slike scannere er typisk at det går mye hurtigere enn manuell kroppsvisitering, og at visitering med maskiner ofte oppfattes som mindre pågående enn manuell visitering. Opplevde ulemper er typisk forbundet med at bildene viser personen i naken fullfigur.

Scan med nakenscanner basert på billeddannende millimeterbølger er påstått å være harmløs av produsenter og brukere av slike scannere. Det finnes imidlertid ingen undersøkelser av langtidseffekter på et større antall mennesker.

Den første flyplassen som tok ibruk teknologien var Schiphol i Nederland. Fordi det er alvorlige problemer forbundet med å bli avbildet naken i mange kulturer så er det akseptert at personer kan velge manuell kroppsvisitering. I tillegg er hodet ekskludert fra å bli scannet og bildene er løpende slettet. Den som analyserer bildene sitter i et annet rom og skal ikke være istand til å se personen som blir scannet, all kontakt skal gå via en annen person som kan stoppe den undersøkte om noe er mistenkelig.

Det har vist seg at Transportation Security Administration og Marshalls Service i omfattende grad har lagret bilder fra nakenscannere de har operert. En scanner som var i bruk i rettsbygningen i Orlando har lagret omtrent 35 314 bilder.

Referanser
----------

1. ↑  Cnet news: Feds admit storing checkpoint body scan images