recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Rhynchitoplesius*** er en slekt av snutebiller. Både larver og voksne lever av pollen, de aller fleste artene på hannkongler av bartrær.

Utseende
--------

Små (2 – 5 mm), avlange biller, mørke på farge. Oversiden er kledt med fine, utstående hår. **Hodet** er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. **Dekkvingene** er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte, men uten tydelige punktrekker. **Beina** er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.

Levevis
-------

Av de 22 slektene de nålevende nemonychidene deles inn i, lever alle bortsett fra to på hannkongler (hannblomster) av ulike slags nakenfrøete planter (hovedsakelig bartrær), der de spiser pollen. De to unntakene er en slekt i den palearktiske sone som lever på pollen av urter i soleiefamilien, og en søramerikansk slekt som lever på sørbøk *(Nothofagus).* De øvrige artene på den nordlige halvkulen lever på furu-slekten (*Pinus*). På den sørlige halvkulen lever de fleste artene på slekten kransgraner *(Araucaria*), men det lever også noen arter på familien Podocarpaceae og på slekten *Agathis*. Alle de nakenfrøete plantene er såkalt primitive plantegrupper som har eksistert lenge og det er sannsynlig at de mange fossile artene hadde et lignende levevis. De utvokste larvene kryper ut av hannkonglen, faller til bakken, graver seg ned og forvandler seg til en puppe. Puppestadiet kan vare opptil 2 år.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **barblomstsnutebiller, Nemonychidae** Bedel, 1883
					- Underfamilien **Rhinorhynchinae** Voss, 1922 – Nord-Amerika, Sør-Amerika og Australia
						* Stammen Mecomacerini Kuschel, 1994
							+ Gruppen Rhynchitoplesiina Legalov, 2011
								- Slekten ***Rhynchitoplesius*** Voss, 1952 - én art, Brasil
									* *Rhynchitoplesius eximius* (Voss, 1937)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Kilder
------

* Kuschel, G. 1983. *Past and present of the relict family Nemonychidae* (Coleoptera, Curculionoidea). *Geo Journal* 7: 499-504.
* Legalov, A.A. (2017) Contribution to the knowledge of the family Nemonychidae (Coleoptera) with descriptions of new taxa. *Ukrainian Journal of Ecology* 7(2): 64–87.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Eid kirke
**Eid prestegjeld**, også benevnt **Eid og Vold prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Indre Romsdal prosti. Det omfattet sogn i Rauma kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Eid kirke.

Eids kirkesogn er nå en del av Rauma kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Romsdal prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Eið sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Eid antas å være lagt under Grytten i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hørte Eid og Vold sogn til Gryttens Præstegjeld.

Ettersom det var eget tinglag, dannet Eid og Vold sogn grunnlaget for Eid og Vold formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 10. september 1862 ble Eid og Vold skilt ut som eget *Eid og Vold prestegjeld*. Fra 1. februar 1970 ble Eid prestegjeld avviklet og Eid og Voll sogn igjen lagt til Grytten prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 228.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 100.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 65-7. ISBN 8270612960.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
***Nannomacer*** er en slekt av snutebiller. Både larver og voksne lever av pollen, de aller fleste artene på hannkongler av bartrær.

Utseende
--------

Små (2 – 5 mm), avlange biller, mørke på farge. Oversiden er kledt med fine, utstående hår. **Hodet** er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. **Dekkvingene** er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte, men uten tydelige punktrekker. **Beina** er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.

Levevis
-------

Av de 22 slektene de nålevende nemonychidene deles inn i, lever alle bortsett fra to på hannkongler (hannblomster) av ulike slags nakenfrøete planter (hovedsakelig bartrær), der de spiser pollen. De to unntakene er en slekt i den palearktiske sone som lever på pollen av urter i soleiefamilien, og en søramerikansk slekt som lever på sørbøk *(Nothofagus).* De øvrige artene på den nordlige halvkulen lever på furu-slekten (*Pinus*). På den sørlige halvkulen lever de fleste artene på slekten kransgraner *(Araucaria*), men det lever også noen arter på familien Podocarpaceae og på slekten *Agathis*. Alle de nakenfrøete plantene er såkalt primitive plantegrupper som har eksistert lenge og det er sannsynlig at de mange fossile artene hadde et lignende levevis. De utvokste larvene kryper ut av hannkonglen, faller til bakken, graver seg ned og forvandler seg til en puppe. Puppestadiet kan vare opptil 2 år.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **barblomstsnutebiller, Nemonychidae** Bedel, 1883
					- Underfamilien **Rhinorhynchinae** Voss, 1922 – Nord-Amerika, Sør-Amerika og Australia
						* Stammen **Rhinorhynchini** Voss, 1922
							+ Slekten ***Nannomacer*** Kuschel, 1954 - to arter, Chile
								- *Nannomacer germaini* Kuschel, 1954
								- *Nannomacer wittmeri* Kuschel, 1954

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Kilder
------

* Kuschel, G. 1983. *Past and present of the relict family Nemonychidae* (Coleoptera, Curculionoidea). *Geo Journal* 7: 499-504.
* Legalov, A.A. (2017) Contribution to the knowledge of the family Nemonychidae (Coleoptera) with descriptions of new taxa. *Ukrainian Journal of Ecology* 7(2): 64–87.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Erling E. Guldbrandsen** (født 1960) er professor i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Han tok magistergrad om norsk samtidsmusikk og doktorgrad om den europeisk etterkrigsmodernismen med vekt på Pierre Boulez. Han er professor ved Institutt for musikkvitenskap og Senter for tverrfaglig forskning på rytme, tid og bevegelse ved Universitetet i Oslo. Hans forskning handler blant annet om musikkhistorie, musikkvitenskapelige grunnlagsproblemer, musikkestetikk og kulturanalyse, tolkningsteori og litterær tekstteori.

Han har også utgitt romanen *Brødre* (2016).

Utmerkelser
-----------

Han mottok H.M. Kongens gullmedalje i 1996 for doktoravhandlingen *Tradisjon og tradisjonsbrudd*.

Han fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2006 for artikkelen «Modernist Composer and Mahler Conductor: Changing Conceptions of Performativity in Boulez».

Referanser
----------

1. ↑  «Erling E. Guldbrandsen». Arkivert fra originalen 21. januar 2022. Besøkt 1. juni 2022.
2. ↑  Brødre; aschehoug.no
3. ↑  «Årets tidsskriftartikkel». Universitetsforlaget. Besøkt 1. juni 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***America's Army*** er et videospill utviklet, publisert og vedlikeholdt av den amerikanske hæren for å bedre rekrutteringen av soldater til hæren, samt å fremme et positivt bilde av hæren. Spillet er et førstepersonsskytespill (FPS) med vekt på høy realisme i modellering av våpen og scenarier. Spillet er gratis tilgjengelig på internett, og fra hærens rekrutteringsoffiserer. Spillet har flere enn 10 millioner registrerte brukere, hvorav ca. halvparten har fullført "Basic Training" (en slags virtuell rekruttskole) for å kvalifisere seg til normal spilling på internett.

Flere forfattere har påpekt at spillet må regnes som et propagandainstrument, gitt det amerikanske forsvarsdepartementets egen definisjon på propaganda:

> "Propaganda: Any form of communication in support of national objectives designed to influence the opinions, emotions, attitudes, or behavior of any group in order to benefit the sponsor, either directly or indirectly." (*Department of Defense Dictionary of Military and Associated Terms*: Propaganda)
> 
> 

Spillets første versjon (1.0), som fikk tittelen Recon, ble først utgitt den 4. juli 2002. Siden den gang har det blitt utgitt 26 versjoner, og den nyeste er America's Army 3.3 (Proving Grounds). Alle versjonene av spillet har blitt utviklet med spillmotoren Unreal Engine, og bruker (Punkbuster) til å prøve å stoppe juksing. Spillet er finansiert av USAs myndigheter, og distribueres gratis via digital nedlasting, nåværende gjennom STEAM.

Se også
-------

* Li, Zhan: *The Potential of America's Army as Civilian Public Sphere* – masteroppgave om *America's Army* ved Massachussetts Institute of Technology (USA), 2004

Referanser
----------

1. ↑  Nieborg, David: *Changing the Rules of Engagement - Tapping into the Popular Culture of America’s Army, the Official U.S. Army Computer Game* - masteroppgave om *America's Army* ved Utrecht University (Nederland), 2005
2. ↑  Løvlie, Anders Sundnes: *The rhetoric of persuasive games: Freedom and discipline in America's Army* - masteroppgave om *America's Army* ved Universitetet i Oslo, 2007

Eksterne lenker
---------------

* (en) *America's Army* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *America's Army* hos MobyGames Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Videospill
Trones kirke
**Namsskogan prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Namdal prosti. Det omfattet sogn i Namsskogan kommune i Nord-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Trones kirke.

Namsskogans kirkesogn er nå en del av Namsskogan kirkelige fellesråd, og underlagt Namdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I Reformatsen 1589 lå Grong som annekssogn under *Offuerhalds Præstegjeld*, og ble ved kgl.res. av 28. oktober 1820 skilt ut som eget Grong prestegjeld. Ved kgl.res. av 14. november 1822 ble det tillatt å bygge et kapell på Trones til bruk for nybyggerne i Namsallmenningen, og ved kgl.res. av 16. februar 1828 fikk nybyggere og samer i Røyrvik tillatelse til å bygge Røyrvik kapell, som ble innviet 11. september 1828. Ved regj.res. av 5. januar 1923 ble kapelldistriktene Trones og Røyrvik omgjort til henholdsvis Namsskogan og Røyrvik sogn. Ved kgl.res. av 28. mai 1959 ble Namsskogan og Røyrvik utskilt som eget *Namsskogan prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Namsskogan
* Røyrvik

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Nord-Trøndelag, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Foto: Lars Åge Kamfjord Rosahaugparken sett fra luften
**Rosahaugparken** er en park på Rosanes like ved Teie sentrum på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Parken har store grasområder og to dammer, og er et av få friluftsområder på østsida av øya. I parken er det også en fotballbane, og de bratte bakkene brukes som akebakker om vinteren. Nedafor Rosahaugparken ligger Rosanesstranda og Teie småbåthavn.

Området som parken ligger i, var tidligere et leireuttak som ble anlagt på 1800-tallet og drevet av Tønsberg Teglverk. Det ble nedlagt i 1909, men satte varige spor i terrenget. Etter nedleggelsen ble den første parken anlagt på stedet. På 1950-tallet hadde kommunen kjøpt Rosanes-gården, og bestemte seg for å ruste opp parken for å feire rederiet Wilh. Wilhelmsens 100-årsjubileum. Sveinung Skjold, som var avgangsstudent i hagearkitektur ved Norges landbrukshøgskole, vant en konkurranse som ble utlyst for å bestemme utforminga av parken. Den nye parken sto ferdig i juli 1961. Den har seinere gjennomgått flere mindre opprustinger.

Eksterne lenker
---------------

* Rosahaugparken hos Helsestien Nøtterøy
* Rosanes/Rosahaugparken Arkivert 29. oktober 2014 hos Wayback Machine. hos Teie Vel
***SuperPower 2*** er et sanntidsstrategispill utviklet av Golemlabs og utgitt av Dreamcatcher Interactive i 2004. Spillet ble utgitt mellom 11. oktober og 19. november i 2004 i Nord-Amerika og Europa. 18. april 2014 ble spillet gitt ut på spillplattformen Steam.

Spillet var ikke egnet for skjermer på denne tiden så følgende oppdateringer for spillet har gjort det mulig å spille med fullskjerm og forbedret ytelsen.

Spillet tar plass på en 3D-modell av jorden der spillerne kan velge mellom 193 land å spille som. Med mindre spilleren spiller med en spillmodifikasjon starter spillet alltid i 2001. Spillerens perspektiv er sett fra verdensrommet men kan zoomes inn på ulike steder på jorden. Når spillet begynner kan man styre landet som spilleren valgte før spillet startet. Spilleren må jobbe hardt for å oppnå ulike mål slik som å oppnå verdensfred, ta over verden, øke BNP en med 50% eller utvikle en land. Spilleren sine valg påvirker andre nasjoner som blir spilt av kunstig intelligens. Spillerens valg har enten positive eller negative virkninger på andre nasjoner, men det kommer an på hvilket land det er. For eksempel, viss en spiller gjør ytringsfrihet ulovlig i sitt land blir forholdet med andre land der ytringsfrihet er lovlig verre, mens forholdet med land der ytringsfrihet er ulovlig blir bedre eller forblir det samme.

Referanser
----------

1. ↑   GOG.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Humble Store[Hentet fra Wikidata]

Portal: Videospill
**FNs verdenskonferanse om urfolks rettigheter** i regi av FNs generalforsamling arrangeres 22. og 23. september 2014 i New York Verdenskonferansen vil utarbeide et sluttdokument i form av en konkret handlingsplan for hvordan statene best skal oppfylle forpliktelsene i FNs erklæring om urfolks rettigheter vedtatt i 2007. Verdenskonferansen er den første i sitt slag, hvor både statsledere og representanter for verdens urfolk deltar, og ble vedtatt i resolusjon A/RES/65/198 av FNs generalforsamling i 2010. Dette er første gang i historien at representanter for urfolk og verdens stater møtes for å drøfte statens forpliktelser overfor urfolkene.

I 2011 tok Sametinget initiativ til gjennomføring av en global konferanse for representanter for alle verdens urfolk i Alta 2013. Omkring 300 urfolksdelegater ble der enige om et felles sluttdokument som nå utgjør ett av flere dokumenter i grunnlaget for årets verdenskonferanse. Til sammen deltok rundt 800 delegater, observatører og andre på urfolkskonferansen i Alta 2013.

Sametingspresident Aili Keskitalo fra Norge er en av innlederne under åpningen av verdenskonferansen høsten 2014. Medlemmer av Samisk parlamentarisk råd og representanter fra Samerådet deltar også på konferansen. Også representanter for den norske regjeringen vil delta på konferansen.

Se også
-------

* Sametinget
* Samisk parlamentarisk råd
* Samerådet
* Urfolk
* FNs permanente forum for urfolk

Referanser
----------

1. ↑  World Conference on Indigenous Peoples, UN.org.
2. ↑  The General Assembly resolution 65/198
3. ↑  Pressemelding: -Gratulerer med Verdens urfolksdag, Regjeringen.no
4. ↑  Alta 2013, Sametinget.no[*død lenke*]
5. ↑  - Det gode forholdet fortsetter, NRK Sápmi

Eksterne lenker
---------------

* World Conference on Indigenous Peoples, UN.org
* Alta 2013[*død lenke*], Sametinget.no
* Indigenous Global Coordinating Group (GCG) for the UN World Conference on Indigenous Peoples
**Scrabble** er et spill hvor deltagerne skal lage ord ut av bokstavene de får utdelt. Spillet er utgitt av Mattel i Norge.

Hver spiller trekker 7 bokstaver og skal hele tiden ha 7 bokstaver til disposisjon. Den norske utgaven av spillet inneholder følgende 98 bokstavbrikker:

Ax7, Bx3, Cx1, Dx5, Ex9, Fx4, Gx4, Hx3, Ix5, Jx2, Kx4, Lx5, Mx3, Nx6, Ox4, Px2, Rx6, Sx6, Tx6, Ux3, Vx3, Wx1, Yx1, Æx1, Øx2, Åx2 

Bokstavene Q, X og Z er ikke med i den norske utgaven. 

I spillet er det også to blanke brikker som kan brukes som hvilken som helst annen bokstav. I spillet er det forskjellige felter det er gunstig å lande på, som for eksempel «tredobbelt ordpoeng», «dobbelt bokstavpoeng» og «tredobbelt bokstavpoeng». 

En internettversjon av Scrabble, Ordspill.no, ble lansert av Aftenposten i 2008. Det Scrabble-lignende spillet Wordfeud for nettbrett og mobiltelefon ble veldig populært i 2011.

Turneringer og mesterskap
-------------------------

Det arrangeres turneringer og nasjonale og internasjonale mesterskap i Scrabble. I 2008 arrangerte Aftenposten et norgesmesterskap der fire spillere ble plukket ut til finale i Oslo etter kvalifisering på Aftenpostens eget nettsted Ordspill.no. Turneringen ble vunnet av Matias Holte.

Norsk Scrabbleforbund ble stiftet 12. februar 2010 og arrangerer NM individuelt, NM for lag og andre turneringer.

### NM i Scrabble individuelt

| År | Sted og dato | Gull | Sølv | Bronse | Deltakere |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Oslo 18.–19. sep | Stian Toft | Anlaug Frydenlund | Kent Børre Mikalsen | 18 |
| 2011 | Oslo 24.–25. sep | Torill Johansen | Kirsti Næss | Erik Bjørseth | 13 |
| 2012 | Oslo 22.–23. sep | Stian Toft | Eskil Åsmul | Kent Børre Mikalsen | 34 |
| 2013 | Oslo 19.–20. okt | Stian Toft | Erik Bjørseth | Jon Aam Svendsen | 43 |
| 2014 | Oslo 20.–21. sep | Stian Toft | Jon Aam Svendsen | Tom Bovim | 34 |
| 2015 | Oslo 24.–25. okt | Knut Helset | Kirsti Næss | Stian Toft | 36 |
| 2016 | Oslo 29.–30. okt | Stian Toft | Tom Bovim | Thomas Kjetland | 30 |
| 2017 | Oslo 28.–29. okt | Stian Toft | Kim Bovim | Knut Helset | 31 |
| 2018 | Oslo 17.–18. nov | Stian Toft | Tom Bovim | Ivar Areklett | 34 |
| 2019 | Oslo 26.–27. okt | Stian Toft | Torill Johansen | Kim Bovim | 34 |
| 2020 | Oslo 24.–25. okt | Stian Toft | Knut Helset | Kim Bovim | 20 |
| 2021 | Oslo 30.–31. okt | Stian Toft | Kim Bovim | Knut Helset | 30 |
| 2022 | Oslo 29.–30. okt | Stian Toft | Kirsti Næss | Kim Bovim | 34 |
| 2023 | Oslo 28.–29. okt |  |  |  |  |

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten – Norges beste ordlegger er kåret!

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Duncan Mackay** (født 2. juli 1950 i Leeds i Yorkshire) er en engelskfødt keyboardist som for øyeblikket er bosatt i Cape Town i Sør-Afrika. Han er blant annet kjent for sin deltakelse med Steve Harley & Cockney Rebel og som studiomusiker med Kate Bush, Alan Parsons Project og Camel.

Biografi
--------

Mackay ble født i Leeds og startet sin musikalske karriere på fiolin og fullførte senere akademiske studier på samme instrument før han flyttet til Port Elizabeth i Sør-Afrika på midten av 1960-tallet. I 1970 ble han invitert til å turnere både i Brasil og Sør-Afrika med medlemmer av Sergio Mendes Band. I denne tiden komponerte og spilte han også inn sitt første soloutgivelse *«Chimera»* hjemme i Sør-Afrika. Tidlig på 1970-tallet etablerte Mackay et progressivt spillested i Johannesburg under navnet *Branch Office* og utviklet en særegen keyboardteknikk.

I 1973 ble han hørt av en representant for Phonogram Records, som inviterte Mackay tilbake til England for å bli med i trommeslager Ginger Bakers nye band. Derfra gikk han videre til bandet Colosseum II, med blant andre gitarist Gary Moore og Jon Hiseman. I 1975 ble han medlem av Steve Harley & Cockney Rebel hvor høydepunktet var singelen *«Make Me Smile (Come Up and See Me)»*, som endte som nummer én på listene i Storbritannia og Europa for øvrig. Videre bidro han på omfattende turnévirksomhet med bandet og ytterligere fire bestselgende utgivelser. I samme periode ga Mackay ut sitt andre soloalbum *«Score»*, som ble utgitt av EMI Records.

På resten av 1970-tallet fungerte Duncan Mackay som studiomusiker ved Abbey Road Studios, hvor han også spilte på de tre første albumene til Kate Bush og hvor det ene var hennes debutalbum *The Kick Inside* produsert av Pink Floyds David Gilmour med hitsingelen *«Wuthering Heights»*. Videre var han med på innspillingene av albumene *I Robot*, *Pyramid* og *Eve* fra Alan Parsons Project samt *Nude* og *The Single Factor* av Camel. 

Han arbeidet også med Budgie i samme periode, før han i 1978 komponerte og ga ut sitt tredje album *«Visa*. I 1979 ble han medlem av den britiske supergruppen 10cc og ut over 1980-tallet spilte han på flere av deres utgivelser og var med på alle turnéene. Mackay begynte i denne perioden også å produsere filmmusikk. I 1993 flyttet Duncan Mackay tilbake til Cape Town og hvor han begynte å jobbe innen tv–musikk. I 2003 gikk han sammen med vokalist og gitarist Greg McEwan for å stifte Re'union og er i senere tid opptatt med innspilling og turné med dette bandet.

Egen diskografi
---------------

* *Chimera* (1974)
* *Score* (1976)
* *Visa* (1980)
* *A Picture of Sound* (1990)
* *Lockwood Mackay* (1997) (med Neil Lockwood)

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 209760, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Duncan Mackay.com Arkivert 28. april 2009 hos Wayback Machine. – Mackays offisielle hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
*«Bosnisk» kan også referere til Bosnia og bosniere.*

**Bosnisk språk** er en spesifikasjon fra den tidligere samlebetegnelsen serbokroatisk. Bosnisk er et slavisk språk, og har store likhetstrekk med andre slaviske språk (f.eks. kroatisk og serbisk), men inneholder til forskjell fra de fleste andre av disse, noen få tyrkiske lånord. Grunnen til de tyrkiske lånordene er at Bosnia lå under tyrkisk styre i nærmere 500 år. De tyrkiske lånordene er imidlertid på vei til å gå helt ut av bruk. Dette fordi den yngre generasjon oppfatter disse som umoderne (tilhørende den eldre generasjon), og dagens bosniere har meget lite eller intet til felles med tyrkere, selv om Tyrkia her[] regnes for å være et meget vennligsinnet land.

Det er først etter krigen i Bosnia (1992–1995) språket ble erklært som et offisielt språk.

Språket har sju kasus, og har to skriftsystemer: det latinske alfabetet og en variant av det kyrilliske alfabetet utviklet av Vuk Stefanović Karadžić på første halvdel av 1800-tallet, gjerne kalt det serbiske alfabetet. I dagligtale og i lovgivningen (og også i Serbias og Montenegros grunnlover) blir alfabetet imidlertid bare omtalt som «kyrillisk».
I Bosnia-Hercegovina er de to alfabetene sidestilte som offisielle skriftformer, men dette er ikke regulert i grunnloven. Det fremgår imidlertid av domstolslovgivningen.

Referanser
----------

1. ↑  Ethnologues tall fra 2004
2. ↑  «Serbias grunnlov» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 26. mai 2011. Besøkt 6. juni 2016.
3. ↑  Montenegros grunnlov
4. 1 2  Lov om Domstolen for Bosnia-Hercegovina Arkivert 15. august 2011 hos Wayback Machine. artikkel 9
5. 1 2  Forskrifter for Bosnia-Hercegovinas konstitusjonsdomstol[*død lenke*], artikkel 6, 14 og 69.

Eksterne lenker
---------------

* Bosnian - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).

| * v
* d
* r
Moderne slaviske språk |
| --- |
| Vestslavisk | Kasjubisk **·** Polsk **·** Schlesisk **·** Slovakisk **·** Sorbisk **·** Tsjekkisk |
| Østslavisk | Belarusisk **·** Rusinsk **·** Russisk **·** Ukrainsk |
| Sørslavisk | Bosnisk **·** Bulgarsk **·** Kroatisk **·** Makedonsk **·** Montenegrinsk **·** Serbisk **·** Serbokroatisk **·** Slovensk |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Ewe** er et kwa-språk som tales av rundt tre millioner mennesker av ewe-folket i Ghana, Togo og Benin. Ewe er del av en språkbunt av språk som også er i slekt, gbespråka, som blir snakka fra øst i Ghana til vest i Nigeria. Andre gbe-språk er blant annet fon og aja. Ewe er, som andre gbespråk, et tonespråk.

Ewe er et av de best dokumenterte språka i Afrika, delvis på grunn av arbeidet til Diedrich Hermann Westermann, som publiserte mange ordbøker og grammatikker over ewe og flere andre gbe-språk. Andre lingvister som har undersøkt ewe er blant annet Gilbert Ansre (tone, syntaks), Hounkpati B. Capo (fonologi, fonetikk), Herbert Stahlke (morfologi, tone), Roberto Pazzi (antropologi, leksikografi), Felix K. Ameka (semantikk, kognitiv lingvistikk) og Alan Stewart Duthie (semantikk, fonetikk).

Referanser
----------

1. ↑  Ethnologues tall fra 2003

Eksterne lenker
---------------

* Assamese - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
* Referanser for ewe fra UCLA
*«Sørestisk» kan også referere til noen fra sørlige Estland.*

**Sørestisk** (*lõunaeesti kiil*; også ofte kalt võro(-seto)-språk, etter en by sør i Estland) er et lite østersjøfinsk språk som blir brukt i de sørøstlige delene av Estland. Tradisjonelt er sør-estisk blitt ansett for å være en dialekt av estisk, men grammatikken skiller seg på flere områder sterkt fra standard estisk. I likhet med finsk har f.eks. sør-estisk vokalharmoni, noe standard estisk ikke har. Andre grammatiske trekk minner mer om livisk. Brukere av språket har lenge blitt utsatt for et sterkt normeringspress. En sørestisk folkebevegelse arbeider derfor for at språket skal få status som minoritetsspråk.

Meie Essa (Fader vår)
---------------------

*Meie Essa taiwan: pühhändetus sago sinno nimmi. Sinno rikk tulgo. Sinno tahtmine sündko kui taiwan, nida ka ma pääl. Meie päiwaliko leiba anna meile täämba. Nink anna meile andis meie süda, nida kui ka meie andis anname ommile süüdleisile. Nink ärra sada meid mitte kiusatuse sisse; enge pästa meid ärra kurjast: Sest sinno perralt om rikk, nink wäggi, nink awwustus iggawestsel ajal. Amen.*

| * v
* d
* r
Østersjøfinske språk |
| --- |
| Nordlige | Bjarmisk †  **·** Finsk **·** Ingrisk **·** Karelsk **·** Kvensk **·** Ludisk **·** Tornedalsfinsk **·** Vepsisk |
| Sørlige | Estisk **·** Livisk †  **·** Sørestisk **·** Votisk |
| Østlige | Erzja **·** Merja †  **·** Mesjera †  **·** Moksja **·** Muroma † |

| * v
* d
* r
Språk i Estland |
| --- |
| Offisielt språk | Estisk | Estlands flagg |
| Minoritetsspråk | Estisk tegnspråk **·** Russisk **·** Russisk tegnspråk **·** Sørestisk |
| Tidligere minoritetsspråk | Svensk **·** Tysk |

Portal: Estland

1. ↑  «ScriptSource - Estonia». Besøkt 21. august 2023.
Yeruham
**Yeruham** (hebraisk skrift: יְרוּחָם, יְרוֹחַם, *Yeroham*) er en by (lokalkommune) i Sørdistriktet i Israel. Den ligger i Negevørkenen og hadde et folketall på 9.400 i 2006. Den er oppkalt etter den bibelske Jeroham. Yeruham ligger nord i Negev, 15 km fra Dimona, 520 meter over havet.

Historie
--------

### Antikken

Yeruham er stedet der Tel Rahma lå, datert tilbake til 900-årene f.Kr.. I utkanten av Yeruham er det en eldgammel brønn, Be'er Rahma (באר רחמה). Noen arkeologer har identifisert brønnen som den der den bibelske Hagar hentet vann til sin sønn Ishmael.

### Moderne tid

Den moderne Yeruham ble grunnlagt den 9. januar 1951 som **Kfar Yeruham** (hebraisk skrift: כְּפַר יְרֻחָם).Den var en av de første utviklingsbyene i Israel, og grunnlagt for å bosette grenseområdene i tida da staten enda var ung. Den ligger nær Makhtesh Gadol, et område men den gang trodde var rikt på naturressurser.

De første immigrantene kom fra Romania, og mange av dem var overlevende etter Holocaust, etterfulgteav immigranter fra Nord-Afrika, Persia, India og andre steder. I 1961 var folketallet 1.574. Navnet ble endret til Yeruham i 1962. Yeruham var opprinnelig grunnlagt langs Petroleumsvegen i Negev (i dag 224 og 225) og vokste først under byggingen av hovedvei 25 og veien mellom Beersheba og Mitzpe Ramon, som skapte en ny veirute til Eilat, slik at Petroleumsveien ikke lenger fylte den oppgaven.

Fra høsten 1990 tok Yeruham i mot hundrevis av immigranter fra den tidligere Sovjetunionen, som i dag utgjør omkring en fjerdedel av innbyggertallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Livni, Shimshon. Gardus, Yehuda; Shmuel, Avshalom, red. *The Land of the Negev*. Ministry of Defense Publishing. s. 588. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. ↑  Livni, Shimshon. Gardus, Yehuda; Shmuel, Avshalom, red. *The Land of the Negev*. Ministry of Defense Publishing. s. 590–592. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Finnmarkskommisjonen** (samisk *Finnmárkokomišuvdna*) ble oppnevnt av Kongen i statsråd 14. mars 2008, med grunnlag i finnmarksloven. Den har sete i Tana der den er samlokalisert med Indre Finnmark tingrett.

Kommisjonen skal kartlegge bruks- og eierrettigheter som folk i Finnmark kan ha ervervet med grunnlag i langvarig bruk av det arealet som 1. juli 2006 ble overført fra Statskog SF til Finnmarkseiendommen. Dette arealet antas å omfatte vel 95 % av grunnen i Finnmark (45 000 kvadratkilometer). Kartleggingen skal ifølge finnmarksloven § 29 skje på grunnlag av «gjeldende nasjonal rett».

Hensikten med Finnmarkskommisjonen er å få til en raskere og mer helhetlig avklaring av rettighetsforholdene i Finnmark enn hva som hadde vært mulig gjennom de vanlige domstolene. Parter som er uenige i kommisjonens konklusjoner om rettighetsforholdene kan bringe spørsmålene inn for Utmarksdomstolen for Finnmark, som ble etablert høsten 2013.

Minst to av de fem medlemmene i kommisjonen skal være bosatt i Finnmark eller på annen måte ha sterk tilknytning til fylket. For tiden har kommisjonen følgende sammensetning: Jon Gauslaa (leder), Ingrid Aamodt, Ole Henrik Magga, Veronica Andersen og John Bernhard Henriksen.

Kommisjonen kunngjorde i februar 2009 at den har startet rettighetskartleggingen på øyene Stjernøya og Seiland i Vest-Finnmark (felt 1) og i Nesseby kommune i Øst-Finnmark (felt 2). Den har senere startet arbeidet i ytterligere åtte utredningsfelt, Sørøya (felt 3), Karasjok (felt 4), Varangerhalvøya øst (felt 5), Varangerhalvøya vest (felt 6), Tana med Tanafjorden (felt 7), Kautokeino (felt 8), Porsanger (felt 9) og Nordkyn/Sværholthalvøya (felt 10).

Kommisjonens rapport for felt 1 Stjernøya/Seiland ble offentliggjort 20. mars 2012. Senere har kommisjonen offentliggjort rapportene for felt 2 Nesseby (februar 2013), felt 3 Sørøya (oktober 2013), felt 5 Varangerhalvøya øst (juni 2014), felt 6 Varangerhalvøya vest (oktober 2015) felt 4 Karasjok del 1 (desember 2019) og Karasjok del 2 - reindriftsinterne rettforhold (desember 2022).

Referanser
----------

1. ↑  - *Om Finnmarksloven*
2. ↑  - *Lovdata*
3. ↑  – *Justiskomiteens merknader*
4. ↑  - *finnmarkskommisjonen.no*[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Finnmarkskommisjonens hjemmesider[*død lenke*]
* Informasjonsside om finnmarksloven
* Finnmarksloven
* Forskrift om Finnmarkskommisjonen og Utmarksdomstolen for Finnmark
**Asland** er navnet på fire gårder som ligger side om side i Aslandgrendi i Gjøystdal (senere forandret til Gøystdal i pakt med nyere skriveregler) i Tinn kommune. Det har vært gårdsdrift her fra gammel tid og det skal finnes skrevne detaljer fra rundt 1400 tallet.

Navnet kommer av at personen Atle (muligens Asle) ryddet landet og startet gårdsdrift. Det ble derved hetende Atlesland, som gjennom generasjoner er blitt forenklet til Asland.

Personer som heter Asland trenger ikke være i slekt, men det ser ut som at alle etniske norske personer med dette navnet i Norge har eller har hatt tilhørighet til Aslandgrendi. Således har også folk i nyere tid byttet navn til Asland med henvisning til tilhørighet til stedet. 
I USA finnes også slekt herfra. De kaller seg Ashland og bor i staten Washington.
Asland-gårdene har i alle år opptil slutten av 70-tallet hatt seterdrift i Gjerdalen og i Nivstjønnan-området og to av gårdene har fiske-rettigheter i flere fjellvann. Bl.a. Store og Lille Nivstjønn.

Kilder
------

* Mer informasjon finnes i Tinn Soga hvor bl.a. Halvor G. Asland (født 13. mai 1885, død 18. mars 1966) var medforfatter.
* Navnet kan avleses i NAF's veibok.

Eksterne lenker
---------------

* Kart på www.finn.no[*død lenke*].
**Karl den XIIs gate** var ei gate i Vaterlandskvartalene i Oslo. Den het opprinnelig Store Vognmannsgade, og gikk fra Nygata til Elvegata ved Lilletorget. Dette er omtrent der Stenersgata går i dag, men litt nærmere Akerselva, altså der Oslo City og Oslo Spektrum ligger nå.

Vaterland på bykart fra 1860, før Store Vognmannsgade var omdøpt til Karl den XIIs gate
Gata fikk nytt navn i 1874 etter kong Karl den 12, som bodde i et hus på hjørnet av denne gata og Rødfyllgata under beleiringen av Akershus i 1716.

Nygata 12, "Traktorhuset" oppført 1954, fotografert 1960. I dag hjørnet på Oslo City. Karl XIIs gate til høyre i bildet. Foto: Næss, Erik / Oslo byarkiv 
Hele gata med alle hus ble fjernet i forbindelse med byggingen av T-banen tidlig på 1960-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Knut Are Tvedt, red. (2010). *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 296. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Flere bilder på Digitalt Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Aziziye 
**Aziziye** (tidligere *Çermük*, til 2008 *Ilıca*; kurdisk: *Çêrmik*) er en by, og et fylke, i den tyrkiske provinsen Erzurum i Øst-Anatolia. Byen Aziziye har 40.350 innbyggere, og fylket av samme navn 52.403 (pr. 2008). Aziziye ligger vest i provinsen og grenser til provinsen Bayburt.

Til tidlig på 1900-tallet var Aziziye en by bebodd av armenere. Navnet *Ilıca* er en tyrkisk oversettelse av den opprinnelig armenske navnet *Çermug*.

Elven Pulur Çayı munner ved Aziziye ut i den mot vest strømmende elven Karasu, kildeelv til Eufrat.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

| * v
* d
* r
Erzurums distrikter |
| --- |
| Aşkale  **·** Çat  **·** Erzurum  **·** Hınıs  **·** Horasan  **·** Ilıca  **·** İspir  **·** Karaçoban  **·** Karayazı  **·** Köprüköy  **·** Narman  **·** Oltu  **·** Olur  **·** Pasinler  **·** Palandöken  **·** Pazaryolu  **·** Şenkaya  **·** Tekman  **·** Tortum  **·** Uzundere  **·** Yakutiye | Tyrkias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Gammelt flyfoto av Kjøpmannskjær sør på Nøtterøy i Vestfold. Fylkesvei 308 passerer stedet. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene 
**Kjøpmannskjær** er ei grend og et tettsted på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold med 440 innbyggere i 2022. Kjøpmannskjær ligger ved Vrengen, lengst sør på øya. Kjøpmannskjær er også en grunnkrets i delområdet Brattås.

Gammelt flyfoto av Fylkesvei 308 gjennom Kjøpmannskjær. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene 
Gammelt flyfoto av veien fra Kjøpmannskjær langs Vrengensundet over Vrengenbrua (utenfor bildet til venstre) til Sundene nord på Tjøme foran i bildet. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene 
Navnet Kjøpmannskjær antas å bety skjær eller berg hvor kjøpmannsskuter la til for å selge varer og kjøpe trelast. Fast bosetting ble ikke etablert før omkring 1800, da det er begrenset med dyrkbar mark her.
Kjøpmannskjær består i hovedsak av fem enda mindre steder: Tokenes, Sevika/Seviken, Styrsvik, Lysheim og Landsrød.

Gjennom Kjøpmannskjær går fylkesvei 308 fra Tønsberg og videre over Vrengenbrua til Sundene på Tjøme. Fra 1886 fram til da den første Vrengenbrua ble åpnet 8. november 1932 var Kjøpmannskjær et fergested, med fergeforbindelse over sundet til Fergeodden på Sundene.

Ved fylkesveien ligger bedriften Unitor Chemicals som ble etablert i 1965 under navnet Kjemi-Service AS. Etter å ha holdt til på Sem de første årene, etablerte bedriften seg i Kjøpmannskjær i 1973.

Midt på 1900-tallet var det tre mindre dagligvarebutikker i Kjøpmannskjær. Etter at disse var nedlagt ble det etablert én stor butikk i tettstedet, strategisk plassert både i forhold til biltrafikk og båttrafikk. En større marina ligger like ved. 

Høsten 2009 ble gang og sykkelveien gjennom Kjøpmannskjær ferdigstilt.

I Kjøpmannskjær er det registrert tre kulturminner: ei gravrøys fra bronsealderen/jernalderen, et skipsvrak fra rundt 1900 og et skipsvrak fra 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Tettsteder. Folkemengde og areal, etter kommune.». Statistisk sentralbyrå. 14. desember 2022. Besøkt 21. desember 2022.
2. ↑  Lorens Berg (1922) *Nøtterø. En bygdebok*
3. ↑  «Unitor Chemicals: Historikk». Arkivert fra originalen 29. mai 2009. Besøkt 10. mars 2009.
4. ↑  (no) «Kjøpmannskjær». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
5. ↑  (no) «Kjøpmannskjær». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
6. ↑  (no) «Kjøpmannskjær». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Øyvind Weiby Gregersen** (født 9. mars 1970) er en norsk kjemiker. Han er professor ved Institutt for kjemisk prosessteknologi ved NTNU og dekan ved Fakultet for naturvitenskap, NTNU. Hans forskningsområder er innenfor papirteknologi og papirfysikk.

Gregersen var ferdig utdannet sivilingeniør fra Kjemiavdelingen ved NTH i 1992.
I 1998 ble han ph.d. i kjemiteknikk med avhandlingen *On the assessment of effective paper web strength*.

Etter ph.d.-studiene arbeidet han som forsker ved Papir- og fiberinstituttet (PFI) i to perioder, 1998–2000 og 2001–2002 (forskningsdirektør). Mellom disse to periodene var han post.doc. ved NTNU.

1. august 2017 overtok han som dekan ved Fakultet for naturvitenskap, NTNU. Han etterfulgte Anne Borg, som fra samme dato ble prorektor for utdanning ved NTNU.

Gregersen er medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi (NTVA) og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) – og ble på StoorpHaesten 104 år etter Høiskolens Chemikerforenings stiftelse, som den tredje personen gjennom tidene, utnevnt til Stoorridder av Cornu Aureum.

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Øyvind Weiby Gregersen i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Øyvind Weiby Gregersen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Referanser
----------

1. ↑  Opheim, Aagot (20. januar 2021). «(+) NTNU har fått åtte nye sjefer i dag». *adressa.no*. Besøkt 27. januar 2021.  *Bak betalingsmur*
2. ↑  NTH ble integrert i NTNU i 1996
3. ↑  (no) BIBSYS-post for avhandlingen. Ikke fulltekst
4. ↑  «NTVAs medlemsoversikt». Arkivert fra originalen 26. oktober 2017. Besøkt 26. oktober 2017.
5. ↑  «Gruppe III Kjemi | DKNVS». Besøkt 12. februar 2020.

Kilder
------

* Gregersens profilside med CV på NTNU.no

Eksterne lenker
---------------

* Gregersens profil på ResearchGate (Besøkt 26. oktober 2017)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Tine Arntzen Hestbek** er en norsk samfunnsviter og pedagog. Hun er ansatt som dekan ved Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap ved NTNU.

Utdannelse og karriere
----------------------

Etter noen år med undervisningsstillinger, tok Hestbek en cand.mag.-grad fra Universitetet i Trondheim i 1992, med grunn- og mellomfag innen pedagogikk, sosiologi og sosialantropologi. I 1998 ble hun cand.polit. med hovedoppgave i pedagogikk.

I 2007 fikk hun opprykk til førstelektor, og i 2015 til dosent i pedagogikk, ved Program for lærerutdanning ved NTNU. Hun var dosent ved lærerutdanningen på NTNU inntil 2015 da hun ble prodekan utdanning i full stilling ved Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse. I 2020 ble hun konstituert dekan, og fra mars 2021 er hun dekan ved fakultetet.

Hun har vært medlem og leder av flere lokale og nasjonale råd og utvalg innenfor utdanningssektoren.

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Tine Arntzen Hestbek i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Tine Arntzen Hestbek i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Referanser og noter
-------------------

1. 1 2  Mikkelsen, Solveig (20. januar 2021). «Dette brenner tre nybakte ledere for». *www.universitetsavisa.no* **(norsk)**. Besøkt 21. april 2021.
2. ↑  Universitetet i Trondheim ble integrert i NTNU da denne institusjonen ble etablert i 1996
3. 1 2  «Tine Arntzen Hestbek - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 5. mai 2021.
4. ↑  før 2017: Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse

Eksterne lenker
---------------

* «Tine Arntzen Hestbek - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 28. april 2021.  *Hestbeks profilside på ntnu.no*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**«Tusind stykker»** (svensk tittel: **«Tusen bitar»**) er en dansk popballade med melodi og tekst av Anne Linnet. Hun utgav den på albumet *Jeg er jo lige her* i 1988 (Pladecompagniet PCLP 8010 (LP), Pladecompagniet PCCD 8010 (CD)).

Linnets opplegg av sangen er vers 1 + vers 2 + refreng + versenes sluttlinjer + repetert og uttrukket refreng.

Sangen behandler det menneskelige hjertets skjørhet og gir oss en påminnelse om at vi skal ta hånd om våre medmennesker og forsøke å ikke såre hverandre.

Björn Afzelius' versjon
-----------------------

I 1989 utgav Björn Afzelius en versjon hvor han har skrevet svensk tekst. Den finnes på albumet med samme navn fra 1990: *Tusen bitar* (Rebell RLP 17 (LP), Rebell RCD 17 (CD) Afzelius' tekst har for det meste samme innhold som Linnets, og ofte, hvor det er mulig, samme ordvalg. Det finnes imidlertid noen tekstlinjer som ikke har helt samme betydning eller betydningsnyanse.

I Afzelius' versjon finnes også et refreng mellom begge versene. En annen forskjell i hans opplegg er at versenes sluttlinjer (*för när vännerna försvinner…*) hos ham ikke kommer tilbake mellom refrengene i slutten, som de altså gjør hos Linnet.

### Musikkvideo

I musikkvideoen forekommer, i tillegg til Afzelius selv, Lasse Brandeby (i rollen som Kurt Ohlsson), Tomas von Brömssen samt Sven Wollter.

Andre svenske versjoner
-----------------------

Sangen ble også spilt inn på plate i 1990, i Afzelius' svenske oversettelse, av dansebandet Vikingarnas forhenværende vokalist, Stefan Borsch, på albumet *Från Värmland til Mexico* samt av dansebandet Matz Bladhs samme år på albumet *Leende dansmusik 90* (Frituna 0245 1). Matz-Bladhs anvendte seg imidlertid av en annen tekst, skrevet av Ulf Georgsson. Den har også blitt spilt inn av Black Ingvars på albumet *Earcandy Five* (Swedish Dancemetal Records SDMCD 1808) i 1995.

Sangen har også blitt spilt inn av Scotts på albumet *På vårt sätt* i 2008, og i 2014 spilte den svensk/iranske artisten Laleh inn en versjon.

Italiensk versjon
-----------------

Det finnes også en versjon på italiensk, «Mille parti», innspilt på plate av Don Bennechi.

Norsk versjon
-------------

Steinar Storm Kristiansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Tusen biter». Scandinavia utgav sangen på singlen Mariann Records MSN 156 i 1990. Arrangører var Pete Knutsen og Rutger Gunnarsson. Produsent var Steinar Storm Kristiansen.

Referanser
----------

1. ↑  Anne Linnets biografi Arkivert 11. juni 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Anne Linnet – Jeg Er Jo Lige Her at Discogs
3. ↑  Björn Afzelius – Tusen Bitar på Discogs
4. ↑  «Björn Afzelius 1947-1999». Arkivert fra originalen 6. november 2006. Besøkt 7. mars 2021.
5. ↑  Matz Bladhs – Leende Dansmusik 90 (LP, Album) at Discogs
6. ↑  Black Ingvars – Earcandy Five (CD, Album) at Discogs
7. ↑  Scandinavia – På Villeste Toten (7", Vinyl) at Discogs)

Portal: Danmark
**Diego Borja Cornejo** (født 1. mai 1964 i Quito) er en ecuadoriansk økonom og politiker, som har sittet i det nasjonale grunnlovsutvalget, og har vært finansminister og sentralbanksjef i Ecuador.

Han har en mastergrad fra Université catholique de Louvain, og er utdannet innen økonomi ved Pontificia Universidad Católica del Ecuador. Han har vært professor og foreleser ved flere universiteter. 

Borja er nasjonal leder i *Movimiento Poder Ciudadano*, og var før dette nasjonal leder i *Movimiento Nuevo País*. 

Fra 28. desember 2005 til 7. juli 2007 var han Ecuadors finansminister (Ministro de Economía y Finanzas). Som finansminister var han også Ecuarors guvernør i Den latinamerikanske utviklingsbanken (Corporación Andina de Fomento), Den interamerikanske utviklingsbanken, Den internasjonale bank for gjenoppbygging og utvikling, Verdensbanken og Det internasjonale pengefondet. I hans periode som finansminister fikk han reformert *Hydrokarbonloven* (Ley de Hidrocarburos), slik at statens inntekter ble 50% av oljeselskapenes inntekter. Tidligere betalte noen oljeselskaper så lite som 18%, til tross for opptil 250% avkastning på sine investeringer. 

Den 30. september 2007 ble han valgt inn i det nasjonale grunnlovsutvalget («Asamblea Constituyente»), for valgkretsen Pichincha. Den nye grunnloven ble vedtatt i september 2008. 

Borja ble «koordineringsminister for økonomisk politikk» (Ministro Coordinador de Política Económica) 23. desember 2008. Men, da Carlos Vallejo trakk seg fra stillingen som sentralbanksjef i desember 2009 overtok Borja som sentralbanksjef.

Han ble erstattet av Pedro Delgado Campaña i november 2011, da president Rafael Correa gjorde omrokeringer i den politiske ledelsen, og ble utnevnt til leder for den tekniske komisjonen i *New International Financial Architecture* .

Referanser
----------

1. ↑  Central Banking – *Ecuador chief and general manager quit*, besøkt 1. januar 2012.
2. ↑  Ecuador Times – *Ecuadorian Government unveils New Cabinet*, besøkt 30. desember 2011.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Carlos Vallejo** | **Sentralbanksjef for Ecuadors sentralbank**(2009–2011) | Etterfølger:**Pedro Delgado Campaña** |
| Forgjenger:**Magdalena Barreiro** | **Ecuadors finansminister**(2005–2006) | Etterfølger:**Armando Rodas** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |



[[Kategori:Fødsler i 1964]