recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alfa Romeo 75** (1985–92) er en 4-dørs familiebil sedan fra italienske Alfa Romeo. Den erstattet Alfa Romeo Giulietta (1977) og ble produsert i omtrent 386 767 eksemplarer før Alfa Romeo 155 overtok i 1992. 

Navnet kom av at fabrikken feiret 75 år. Året etter lanseringen ble den gjeldstyngede fabrikken kjøpt av Fiat og 75 ble fabrikkens siste bakhjulsdrevne bil inntil Alfa Romeo Giulia (2016).

75 hadde bakmontert girboks. Motorene var 1.6, 1.8 og 2-liter bensin og en diesel rekkefirer, samt en V6 (156 hk; senere 3-liters V6 på 192 hk). **75 Turbo** fra 1986 hadde en 1.8-liters 155-hk mens **Turbo Evoluzione** (500 eks.) hadde 155 hk. Fissore bygde en **75 Sportwagon** konsept som Fiat aldri lot produsere. 75 ble i USA solgt som **Alfa Romeo Milano**.

* 
* 
* Milano Milano
* inne i Milano inne i Milano

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Alfa Romeo 75*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Benny Christiansen, *Dette er en glemt bil-skatt* i TV2.no den 6. mars 2015.
**Yonsei-universitetet** (IPA: [jənseː], hangul: 연세대학교, hanja: 延世大學校, romanisering: *Yŏnse Taehakkyo*, revidert romanisering: *Yeonse Daehakgyo*) er et privateid forskningsuniversitet i Sør-Korea. Universitetet har campus i Wonju, Seoul og Incheon. Det er ett av de største privateide universitetene i landet, og rangeres som ett av landets tre ledende universiteter.

Universitetet ble dannet i 1957 ved en sammenslåing av to presbyterianske kristne institusjoner med røtter tilbake til henholdsvis 1915 og 1885. Institusjonene hadde begynt å samarbeide i 1920-årene. Siden oppstarten har universitetet vært regnet til Sør-Koreas tre beste universiteter, sammen med Seoul nasjonale universitet og Korea-universitetet. Yonsei-universitetet og Korea-universitetet har en velkjent kappestrid om å være det fremste private universitetet.

Referanser
----------

1. ↑  Card, James (30. november 2005). «Life and death exams in South Korea». *Asia Times*. Arkivert fra originalen 27. mai 2012. Besøkt 17. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yonsei University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Thyraborg** (tysk: Thyraburg) var en festning i forsvarsverket Dannevirke i det daværende sydlige Jylland, i dag i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. Festningen antas å blitt bygget under Valdemar den Store, da han forsterket en del av hovedvollen med en cirka 2,5 meter tykk teglstensmur, som er kjent under navnet Valdemarsmuren.

Borgen ble bygget kort tid etter byggingen av Valdemarsmuren og ble antagelig brukt som garnison for Dannevirkes besetning. Borgen lå på nordsiden av Dannevirkes hovedvoll og var på tre sider omgitt av den nå uttørrende Dannevirke sjø. Den lå strategisk like ved Hærvejens port i Dannevirke. Festningen ble kalt opp efter Tyra Danebod, som ifølge legenden var ansvarlig for bygningen av Dannevirke. Thyra Dannebod, som var mor til Harald Blåtann, opptrer fortsatt i dag i mange sønderjydske eller sydslesvigske folkesagn omkring byggingen av Dannevirket.

Stedet, hvor borgen har stått, kan ennu i dag sees få hundre meter øst for Danevirke Museum i landsbyen Dannewerk.

Referanser
----------

1. ↑  «Thyraborg». *Haithabu Danewerk* **(dansk)**. Besøkt 3. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Billede af Thyraborg
* Projektkontor Verdensarv Hedeby og Dannevirke: *En gådefuld borgvold* Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Artikler med tilknytning til arkeologisk grenseområde Hedeby og Danevirke |
| --- |
| World Heritage Logo | Hedeby | Hedebyklokken  **·** Vikingmuseet i Hedeby | Tysklands flagg |
| Danevirke | Hauptwall **·** Krumwall **·** Valdemarsmuren **·** Osterwall **·** Kograben **·** Thyraborg **·** Danevirke Museum **·** Evakueringen av Dannevirke |
| Berørte kommuner | Hollingstedt  **·** Ellingstedt  **·** Dannewerk **·** Busdorf  **·** Fleckeby **·** Windeby **·** Eckernförde **·** Jagel  **·** Selk |
Demningen ved Hunderfossen Foto: Erlend Bjørtvedt 
Eventyrslottet ved Hunderfossen familiepark Foto: Stig Sunde 
**Hunderfossen** er en ca. 7 meter høy foss i Gudbrandsdalslågen i Lillehammer kommune i Innlandet. Fossen ligger mellom Fåberg og Granrudmoen (Øyer) i Gudbrandsdalen. Europavei 6 går forbi fossen, som ligger om lag 15 km nord for Lillehammer og 3 km sør for Granrudmoen. Hunderfossen holdeplass er et stoppested på Dovrebanen.

Gudbrandsdalslågen er oppdemmet ved fossen og vannfallet brukes sammen med Ensbyfalla nedenfor i Hunderfossen kraftverk. Kraftverket utnytter et fall på tilsammen 46,7 meter i fossene. Demninga ved Hunderfossen er 300 meter lang med en gang- og sykkelvei på kronen. Det er bygd fisketrapp forbi fossen/demninga.

I dag er Hunderfossen-navnet sterkest knyttet til Hunderfossen Eventyrpark som ligger nordvest for fossen. Parken er blant Norges 10 største turistattraksjoner, med over en kvart million besøkende hver sommer. Noen andre turistattraksjoner som har beliggenhet like ved eventyrparken er Norsk Veimuseum og Barnas Gård.

Sørvest for fossen ligger Lillehammer Olympiske Bob- og Akebane, som eies og drives av Lillehammer Olympiapark. Anlegget er Nord-Europas eneste kunstfrosne bob- og akebane og Skandinavias eneste bob- og akebane.

Referanser
----------

1. ↑  Artikkel om Hunderfossen på snl.no
2. ↑  Lillehammer Olympiske Bob- og Akebane Arkivert 13. mars 2012 hos Wayback Machine. fra hjemmesidene til Lillehammer Olympiapark.

Eksterne lenker
---------------

* Hunderfossen Eventyrpark
* Energisenteret
* Norsk vegmuseum
* Olympiaparken: Lillehammer Olympiske Bob- og Akebane

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Halfdan Cleve** (født 5. oktober 1879, død 6. april 1951) var en norsk pianist og komponist, født og oppvokst i Kongsberg. Han komponerte blant annet fem klaverkonserter, andre klaververker, samt en del kammermusikk.

Cleve ble født inn i en musikalsk familie, og var sønn av organist i Kongsberg kirke, Andreas Johan Julius Klewe (1832–1903). Cleves musikalske talent viste seg tidlig, og han begynte å spille klaver tre år gammel. Som 8-åring hadde han sin første offentlige opptreden. Han ble først undervist av faren, og fra 1895 studerte han i Kristiania under Otto Winther-Hjelm. 
I 1898 flyttet han til Berlin, hvor han studerte under Oscar Raif og brødrene Scharwenka.

I 1902 gjorde Cleve sin debut i Berlin hvor han fremførte sin egen pianokonsert i A-dur. Han bodde i Berlin til 1908. I 1907 var han solist ved en konsert for å hedre Edvard Grieg – med Grieg selv på dirigentpodiet. Han bodde i Berlin til 1908. Deretter bodde han en kort periode i København. I 1909 flyttet han til Kristiania hvor han bodde resten av sitt liv. Tilbake til Norge konsentrerte han seg om komposisjon. Musikken hans karakteriseres som senromantisk. Etter hvert fikk den et norskere preg. Cleve fikk Statens kunstnerlønn fra 1946. Fra 1926 til 1950 var han klaverlærer ved Musikkonservatoriet i Oslo. 

Cleve giftet seg i Vestre Aker kirke i 1902 med pianisten Berit Winderen (1878–1964), som han fikk fire døtre med: Astri (født 1903), Dagny (født 1905), Signy (født 1907), Cissi (Cecilie Schou) (født 1911).

På Glitre gård på Lågdalsmuseet på Kongsberg ble det 5. oktober 1958 innviet et eget Cleve-rom hvor hans familie hadde donert flere av Cleves møbler og bilder.

Referanser
----------

1. 1 2   Musicalics, Musicalics komponist-ID 87612[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Oppr. Klewe, Norsk biografisk leksikon ID Halfdan\_Cleve, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Cleve,\_Halfdan, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6nh6t6s, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 18. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Langs Lågen 2011 (Lokalhistorisk årbok): Dag Kristoffersen: Som far så sønn. Andreas Klewe og Halfdan Cleve

Eksterne lenker
---------------

* Halfdan Cleves vei i Kongsberg

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Kluge Advokatfirma AS** (**Kluge**) er et norsk advokatfirma med kontorer i Stavanger, Oslo, Bergen og Hamar. Firmaet har ca. 170 medarbeidere, hvorav ca. 130 er advokater og advokatfullmektiger. Kluge er et forretningsadvokatfirma med kompetanse innen forretningsområder som finans, eiendom, energi, bygg & entreprise, transaksjoner og offentlig forvaltning.

Historie
--------

Advokatfirmaet Kluge ble etablert i Stavanger i 1923 av Kristofer Nordahl Kluge. I 1929 inngikk han kompaniskap med Hugo Parr firmaet skiftet navn til K. Kluge & Hugo Parr. De drev firmaet sammen med 1–2 fullmektiger i mellomkrigstiden, og arbeidet innenfor de fleste fagområder.

Under den andre verdenskrig deltok Kristofer Kluge i Milorg inntil han ble arrestert og sendt til Grini, hvor han satt fram til krigens slutt. Advokatpraksisen ble gradvis gjenopptatt fra sommeren 1945. 

I etterkrigstiden var firmaet hovedsakelig engasjert i tingsrettslige saker. I 1950-årene startet Parr sitt eget firma og Kristofer Kluge dannet etter hvert kompaniskap med Per Riis. I 1955 kom Kluges sønn, Thor Kluge, inn i firmaet som advokat og partner. I 1965 begynte Kristofer Kluge å trappe ned og fra og med 1970 fortsatte Thor Kluge på egen hånd. I 1980 trådte Odd-Sverre Rage og Clement Endresen inn som partnere.

I løpet av 1980-årene ekspanderte firmaet basert på deres innsats betydelig. Hovedkontoret i Stavanger flyttet først til Forus, så til Hinna og så senere utpå på 2000-tallet tilbake til Stavanger sentrum. I 1987 ble Oslo-kontoret startet av Harald S. Kobbe og Stig Tufte-Johnsen, og også det kontoret fikk ganske snart en lang rekke medarbeidere. Bergenskontoret ble startet opp av Harald S. Kobbe i 1994. På 1990-tallet ble firmanavnet forenklet til «Kluge».

Referanser
----------

1. ↑  Legal 500
2. ↑  Chambers and Partners
3. ↑  Årsrapport 2015
4. ↑  Årsrapport 2014

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Oslo sentrum baptistkirke, fasaden mot Hausmanns gate. Foto: Helge Høifødt 
**Oslo sentrum baptistkirke** (tidl. **Oslo 1. baptistkirke**) ligger i Hausmanns gate 22, i Hausmannsområdet i utkanten av Oslo sentrum.

Kirkebygget
-----------

Kirketomten ble kjøpt i 1886 og kirken ble innviet i 1898. Den har ca. 120 sitteplasser i kirkerommet og ca. 80 på galleriet. Mye av utsmykningen er laget av Alfred Holte, som var medlem av menigheten. Bygningen har fire etasjer, pusset fasade og detaljer i nyromansk stil. Arkitekt var Marius Finstad Leyell. Kirken ligger inne i et kvartal som for øvrig rommer Elvebakken videregående skole, med fasade mot Hausmanns gate.

Oslo 1. baptistmenighet
-----------------------

Oslo 1. baptistmenighet ble grunnlagt i 1884. Den har ca. 300 medlemmer i 2023. Menighetens har søndagsgudstjeneste med oversettelse til bl.a. engelsk. Menigheten har medlemmer med bakgrunn fra Sri Lanka (Tamiler) Myanmar (Chin og Karen) og Afrika (Gahna og Kongo).Cirka halvparten av burmeserne i Norge er baptister.

Menighetene La Senda Antigua og United Kristianiakirken har også gudstjenester i kirken.

Referanser
----------

1. 1 2  Menighetens nettsted og Oslo byleksikon

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon
* M.C. Kirkebøe (2007). «Oslo 1. baptistkirke». I Knut Are Tvedt og Øyvind Reisegg. *Oslos kirker i gammel og ny tid* (2. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 150-151. ISBN 978-82-573-1946-5.

Eksterne lenker
---------------

* Menighetens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkias flagg Tsjekkia |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | London 2012 | BC4, par |
|  World Cup |
| Bronse | Belfast 2011 | BC4, par |

**Leoš Lacina** (født 31. mai 1963) er en tsjekkisk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC4, som er en av klassene for utøvere med alvorlige funksjonshemminger, som ryggmargsskade, duchennes muskeldystrofi eller tetraplegia, men ikke cerebral parese. Han har også konkurrert internasjonalt i svømming, og har flere medaljer fra Eurowaves. 

Lacina har kvadriplegi (tetraplegi), dvs lammelse i begge armer og bein, etter en ryggmargsskade i 1995. Han begynte med boccia i 2004, og debuterte internasjonalt ved EM i boccia 2009.

Han er utdannet ved College of Economics i Praha.

Karriere
--------

Lacina deltok ved svømmemesterskapet Eurowaves i 2006, der han fikk sølv på 50 meter rygg og 50 meter fristil. Ved Eurowaves i 2008 fikk han sølv på 100 meter fristil og bronse på 50 meter rygg. 

Hans første internasjonale bocciamesterskap var EM i boccia 2009 i Povoa de Varzim i Portugal. Der kom han på 19.-plass. Ved VM i boccia 2010 kom han på 34.-plass, og ved World Cup i 2011 kom han på 23.-plass, samt at han var med på det tsjekkiske laget som fikk bronse i parkonkurransen. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 32 i verden i klassen BC4.

Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2012 i London. I parkonkurransen i klassen BC4 fikk Tsjekkia sølvmedalje, der han spilte sammen Radek Procházka. Tsjekkia tapte her 3-5 for Brasil i finalen. Individuelt ble han slått ut i 8.-delsfinalen for Dirceu Pinto, der han tapte 2-4.

Referanser
----------

1. 1 2  IPC - *LACINA Leoš* Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 25. desember 2012.
2. ↑  Sports Ulster - *CPISRA Boccia World Cup - 18-27 August 2011 - Fixtures & Results* Arkivert 14. desember 2013 hos Wayback Machine. besøkt 26. desember 2012.
3. ↑  CPISRA - *World ranking list of BC4, Friday Dec 16, 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 25. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - Leos Lacina
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Biáng biáng-nudler
**Biangbiangnudler** (forenklet kinesisk: 面; tradisjonell kinesisk: 麵; pinyin: *Biángbiáng miàn*), også kalt forenklet kinesisk: 油泼扯面; tradisjonell kinesisk: 油潑扯麵; pinyin: *yóupō chěmiàn*, er en form for nudler kjent fra provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. De propageres som en av «Shaanxis ti forunderligheter» (kinesisk: 陕西十大怪), og beskrives som lik belter eller bukseseler på grunn av sin tykkelse og lengde. Men de er blitt landskjente først og fremst for skrivemåten med kinesiske tegn. 

Nudelretten består av brede håndlagede nudler og serveres helst med chilipepper. Den er en vinterrett som passer Shaanxis kalde vintere.

Retten skal stamme fra Xi'ans nære omgivelser, nærmere bestemt fra landsbyen Kangwangcun (kinesisk: 康王村, *Kāngwáng Cún*) i fylket Huxian (kinesisk: 户县, *Hù xiàn*). Råstoff er hvetemel, i gamle dager snarere en blanding av to hirsearter, annetsteds bokhvete.

Tegnet for *biáng*
------------------

*Biáng* i kalligrafisk regelskrift
*Biáng* i Songskrift
Det kinesiske tegnet for *Biáng* består av 58 strøk og det er dermed et av de mest komplekse i bruk. Det finnes ikke verken i moderne ordbøker eller i Kangxiordboken. 

Tegnet er sammensatt av 言 («tale»; 7 strøk) i midten, flankert av 幺 («liten»; 2+3 strøk) på begge sider. Under dette er 馬 («hest»; 10 strøk) som i sin tur er flankert av 長 («vokse»; 2×8 strøk). Denne sentralblokken er i sin tur innrammet av 月 («måne»; 4 strøk) til venstre, 心 («hjerte»; 4 strøk) under, 刂 («kniv»; 2 strøk) til høyre, og 八 («åtte»; 2 strøk) over. Alt dette er i sin tur innrammet av nok et lag skrifttegn, nemlig 宀 («tak»; 3 strøk) over og 辶 («gå»; 4 strøk) som bukter seg fra venstre og under.

Tegnets opprinnelse er uklar. Én versjon vil at tegnet ble utviklet av Qin-dynastiets statsminister Li Si (280-208 f.Kr.). Men ettersom det ikke finnes i Kangxiordboken kan det vel tenkes at det er et betydelig yngre tegn.

På restauranter og i deres menyer benyttes tegnet fullt ut, også ettersom skrifttegnet er en viktig attraksjon i seg selv. Men i computergenerert skrift benyttes noen lydlignende enklere erstatningstegn, som 棒棒麵 (*bàngbàng miàn*) eller 梆梆麵 (*bāngbāng miàn*).

Eksterne lenker
---------------

* CCTV Forum Discussion on Biang Character
* Sunny Days blog post on biang biang noodles
* Blog post by Dan Washburn on biang biang noodles
* CCTV writeup on the ten strange wonders of Shaanxi
* "Origins of biang biang noodles" in the Cultural Origins Blog[*død lenke*]
* Pictures of Chinese sign with "biang" characters

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Modell av isbryteren
**MV «Xue Long»** (kinesisk: 雪龙, pinyin: *Xuě Lóng*) er en kinesisk isbryter for polare farvann (Folkerepublikken Kinas første) og et forskningsfartøy for Det kinesiske polarforskningsinstitutt. Navnet betyr «Snødragen». Skipet har Shanghai som registrert hjemmehavn.

Polarskipet MV «Xue Long 2», bygd i Shanghai, tilkom i 2019, og dermed fikk Kina to slike skip.

Historie
--------

Skipet ble bygd i Kherson i Ukraina i 1993. Verftet der bygde i alt fire like isbrytere; to av dem gikk til Russland, «Xue Long» er den tredje, og den fjerde ble registrert på De nederlandske Antiller.

«Xue Long» ble omfattende oppgradert i 2007 for å forlenge dens tjenestetid med 15 år. I tillegg til et helikopter medbringer isbryteren som regel en autonom undervannsfarkost.

### Redningsforsøket i Sørishavet 2013

«Xue Long» førsøkte i desember 2013 å komme det russiske skip «Akademik Sjokalskij» til unnsetning etter at det var frosset fast i isen i Samveldebukta nær Antarktis. Den 28. desember, bare 6,3 nautiske mil unna, måtte den oppgi forsøket fordi isdekket var blitt for tykt. Den 30. desember, etter hele tre isbrytere hadde prøvd og feilet, bestemte russiske myndigheter seg for å benytte «Xue Long»s helikopter for å evakuere de 52 passasjerene på «Akademik Sjokalskij», men flyvningene kunne ikke gjennomføres før 2. januar på grunn av værforholdene.

Søkeområder etter Malaysia Airlines Flight 370 vest for Australia.
### Søk etter Malaysia Airlines Flight 370

Etter redningsopersjonen for «Akademik Sjokalskij» seilte «Xue Long» til Perth i Western Australia. Den 8. mars 2014 forsvant Malaysia Airlines Flight 370 under sin ferd fra Kuala Lumpur til Beijing. Det ble etter noen dager antatt at det mest sannsynlige leteområde var i Indiahavet om lag 2.500 km sørvest for Perth. Gitt sin nærhet til området inngikk *Xue Long* i den multinasjonale legeorperasjonen.

Litteratur
----------

* Linda Jakobson: «China Prepares For an Ice-free Arctic», Stockholm International Peace Research Institute, *SIPRI Insights on Peace and Security*, No. 2010/2, March 2010.
* James Manicom: «Identity Politics and the Russia-Canada Continental Shelf Dispute: An Impediment to Cooperation?», *Geopolitics*, Vol. 18, No. 1, 2013, pp. 60-76.
* Tong Guoqiang: «Arctic Issues and China's Stance», China Institute of International Affairs, March 4, 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Eisbrecher kann nicht vordringen, auf spiegel.de, lest 28. desember 2013
2. ↑  Hurst, Daniel (21. mars 2014). «MH370 search resumes as five aircraft look for satellite-detected objects». *The Guardian*. Arkivert fra originalen 10. mai 2017. Besøkt 15. desember 2016.
3. ↑  «Australia vows indefinite jet search». *BBC News*. 22. mars 2014. Arkivert fra originalen 23. mars 2014. Besøkt 22. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Xue Long – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* Xue Long (from Antarctic Philately Web site)
* M/V Xuelong (brief English-language summary from the Polar Research Institute of China site)

XUE LONG ONLINE:

* 
* 
* Asia Times: *Exploring China's Arctic Icebreaker*, 17. juli 2013 Arkivert 17. juli 2013 hos Wayback Machine.
Selskapet for innvandrerboliger (SIBO) var et statlig selskap som ble opprettet i 1976 for å skaffe boliger til innvandrere i Norge. Selskapet var underlagt Kommunal- og arbeidsdepartementet og hadde hovedkontor i Oslo. SIBO hadde som mål å bidra til integrering av innvandrere gjennom å tilby dem rimelige og tilpassede boliger, samt veiledning og oppfølging.

Historie
--------

I 1988 ble SIBO slått sammen med Flyktningeboliger (FLYBO) og Lånekassen for flyktninger, og endret navn til "Selskapet for innvandrer- og flyktningeboliger (SIFBO)". SIFBO overtok ansvaret for å forvalte boligene som var eid av de to stiftelsene, samt å yte lån og tilskudd til flyktninger.

I 1992 ble SIFBO avviklet av regjeringen på grunn av selskapets økonomiske situasjon. Stortinget vedtok å overføre det meste av oppgavene og personalet fra SIFBO til Den Norske Stats Husbank, som også overtok SIFBOs økonomiske forpliktelser. Husbanken fikk dermed en sentral rolle i boligarbeidet for innvandrere og flyktninger i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2  «Selskapet for innvandrer- og flyktningeboliger (SIFBO) - Endringshistorie - Forvaltningsdatabasen - SIKT». *www.sikt.dep.no*. Besøkt 17. juli 2023.
2. ↑  «Om Selskapet for innvandrerboliger ( SIBO) Selskapet for Industrivekstanlegg ( SIVA) Den Norske Stats Husbank». *www.regjeringen.no*. Besøkt 17. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Selskapet for innvandrer- og flyktningeboliger (SIFBO) - Endringshistorie - Forvaltningsdatabasen - SIKT[*død lenke*] \*Selskapet for innvandrer- og flyktningeboliger (SIFBO)
**Edward Donald Slovik** (født 18. februar 1920 i Detroit i USA, død 31. januar 1945 i Sainte-Marie-aux-Mines) var menig i den amerikanske hæren under annen verdenskrig, og den eneste amerikanske soldat som har blitt henrettet for desertering siden den amerikanske borgerkrigen.

Selv om mer enn 21 000 amerikanske soldater ble dømt for desertering under annen verdenskrig, herunder 49 dødsstraffer, var Sloviks dødsstraff den eneste som ble gjennomført.

Det ble reist krigsrett mot Slovik den 11. november 1944. Panelet på ni krigsrettmedlemmer fant ham skyldig og dømte ham til døden. Dommen kom som et sjokk på Slovik, som hadde ventet fengselsstraff og avskjed i unåde. Henrettelsen ved skyting ble gjennomført 31. januar 1945 klokken 10.04 i nærheten av landsbyen Sainte-Marie-aux-Mines. Han ble gravlagt på Oise-Aisne American Cemetery and Memorial, en krigskirkegård for straffedømte amerikanske soldater under annen verdenskrig.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 3736, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 3134, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6n45zxp, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* The Detroit News: The Execution of Pvt. Eddie Slovik

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Cold Light of Day*** er en amerikansk-spansk actionfilm fra 2012, regissert av Mabrouk El Mechri. Hovedrollene spilles av Henry Cavill, Bruce Willis og Sigourney Weaver. Den handler om Will (Cavill), som finner ut at familien hans har blitt kidnappet av utenlandske agenter. De leter etter en koffert som ble stjålet av Wills far (Willis), noe som fører til at Will må ta saken i egne hender.

Filmen tjente dårlig med penger, og har kun 5 % på kritikernettsiden Rotten Tomatoes.

Handlingsreferat
----------------

Will Shaw (spilt av Henry Cavill) eier en konsulent-virksomhet i San Francisco som er i ferd med å gå konkurs, og motvillig besøker han familien sin i Spania på ferie. Der blir han møtt der av sin far, Martin Shaw (spilt av Bruce Willis) som er rådgiver for amerikanske myndigheter. På ferie er Will alt for opptatt med telefonen sin, og forårsaker en seil-ulykke hvor Will hopper i vannet for å redde brorens kjæreste Dara (spilt av Emma Hamilton) fra å bli truffet av en yacht, men hun slår hodet på en vinsj.

Martin tar en tur til nærmeste by. Men når han kommer tilbake er yachten vekk, og han finner ikke lenger familien sin. Will går til politiet og de leder ham til Zahir (spilt av Roschdy Zem) som vet hvor Wills familie er. Will fornemmer at noe er galt, og forsøker å flykte i en politibil. Martin dukker opp, og hjelper Will å unnslippe politiet. Martin avslører at han arbeider for CIA, og at familien hans er kidnappet. Martin møter sin CIA-teamleder Jean Carrack (spilt av Sigourney Weaver) i Madrid, men han blir skutt og drept av en leiemorder. Will må derfor løse saken på egenhånd, før familiens hans blir drept.

Medvirkende
-----------

* Henry Cavill som Will Shaw
* Sigourney Weaver som Jean Carrack
* Bruce Willis som Martin Shaw
* Verónica Echegui som Lucia Caldera
* Caroline Goodall som Laurie Shaw
* Rafi Gavron som Josh Shaw
* Óscar Jaenada som Maximo
* Lolo Herrero som Reynaldo
* Mark Ullod som Vicente
* Emma Hamilton som Dara Collins
* Joseph Mawle som Gorman
* Michael Budd som Esmael
* Alex Amaral som Cesar
* Jim Piddock som Meckler
* Paloma Bloyd som Cristiana
* Roschdy Zem som Zahir
* Colm Meaney som CIA-agent

Referanser
----------

1. ↑  «The Cold Light of Day». Rotten Tomatoes. Besøkt 18. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Cold Light of Day* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Cold Light of Day* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Cold Light of Day* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Cold Light of Day* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Cold Light of Day* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Cold Light of Day* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Cold Light of Day* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Cold Light of Day* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Cold Light of Day* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *The Cold Light of Day* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
***Albert Herring*** (eller *Maigreven*) er en komisk opera i tre akter med musikk av Benjamin Britten. Librettoen av Eric Crozier bygger på Guy de Maupassants fortelling *Le Rosier de Madame Husson*, men hele handlingen er flyttet til England.

Historie
--------

Operaen ble skrevet som et motstykke til den tragiske operaen The Rape of Lucretia. Den ble uroppført 20 juni 1947 i Glyndebourne med komponisten som dirigent.

Den svenske premieren fant sted på Stora Teatern, Göteborg 9. april 1951. På Stockholmsoperan hadde den premiere på Södra Teatern den 23. januar 1972.

Roller
------

* Lady Billows, gammel despot (sopran)
* Florence Pike, hennes husholderske (alt)
* Miss Wordsworth, lærerinne på søndagsskolen (sopran)
* Mr. Gedge, pastor (baryton)
* Mr. Upfold, borgermester (tenor)
* Polismästare Budd (bass)
* Sid, slaktergutt (baryton)
* Nancy, bagerihjelper (mezzosopran)
* Mrs. Herring, Alberts mor og eier av grønnsakshandelen (mezzosopran)
* Albert Herring, hennes sønn (tenor)
* Emmie (sopran)
* Cis (sopran)
* Harry (guttestemme)

Handling
--------

Operaen utspiller seg i småbyen Loxford i den østre delen av Suffolk, England i løpet av april og mai 1900. Til maifesten finner en ingen Maigrevinne, som oppfyller kravene, så det må det bli en Maigreve i stedet for. Bare *Albert Herring* virker å være tilstrekkelig uskyldig. Men han er ubesluttsom, så *Sid* lykkes med spritens hjelp allikevel å få ham til å takke ja. Byens befolkning blir forskrekket av å se den tiltenkte Maigreven beruset og han rømmer sin vei. Alle leiter etter ham og til slutt dukker han opp full og med godt humør og forteller at han har vært på horehus og i slagsmål og brukt opp alle pengene sine. I fortsettelsen vil han leve sitt eget liv.

Referanser
----------

1. ↑  Kungliga teatern : repertoar 1773-1973 : opera, operett, sångspel, balett. Skrifter från Operan, 0282-6313 ; 1. Stockholm. 1974

Kilder
------

* Peter Gammond (1982). *Opera-handbok* **(svensk)**. Göteborg: Wezäta. ISBN 91-8507491-8.  [libris 7745312]
* Mogens Wenzel Andreasen (1990). *Operans värld : ett lexikon över kompositörer, roller och innehåll i våra vanligaste operor* **(svensk)**. Stockholm: Rabén & Sjögren. s. 37-38. ISBN 91-29-59233-X.  [libris 7236411]


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Cynthia Harnett** (født 22. juni 1893 i London, død 25. oktober 1981) var en britisk illustratør og barnebokforfatter, best kjent for de seks historiske romanene som hun skrev mellom 1949 og 1971. Hun mottok Carnegie Medal for en av disse bøkene, *The Woolpack*, i 1951.

Hun vokste opp i London, gikk på privatskoler og fikk en kunstutdannelse på Chelsea School of Art. Hun studerte senere med fetteren og kunstneren George Vernon Stokes (1873–1954). De samarbeidet etterhvert om flere bøker, som illustratører, redaktører og forfattere.

Bøker
-----

Hennes første bokutgivelse var *In Praise of Dogs: An anthology in prose and verse*, som var redigert av henne, og illustrert av Stokes. 

De seks historiske romanene ble utgitt fra 1949 til 1971, og omfatter hendelser og perioder i engelsk historie fra slaget ved Agincourt i 1415 til Christopher Wrens dager i siste del av 1600-tallet. *The Wool-Pack* (1951) foregår i Cotswolds i 1493 og forteller om den tolv år gamle Nicholas som oppdager at faren, som er ullhandler, blir svindlet av en forretningspartner. *The Load of Unicorn* (1959) skildrer fremveksten av trykkekunsten. Bøkene legger stor vekt på å skildre dagligliv og sosialhistorie, i motsetning til den vanlige tendens til å skrive om politiske og militære emner i historiske romaner. Bøkene gir detaljert kunnskapen om tiden og næringslivet, i et tilgjengelig språk; noen ganger så informativt at det oppleves som lærebokaktig.

*The Woolpack* ble filmet for tv i 1970, som en miniserie i tre episoder: *A Stranger on the Hills*.

Hennes bøker finnes ikke på norsk.

Referanser
----------

1. ↑   carnegiegreenaway.org.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  goodtoread.org The Historical Stories of Cynthia Harnett
3. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Cynthia Harnett Arkivert 15. juni 2011 hos Wayback Machine.
4. 1 2  Peter Hollindale og Zena Sutherland. «Internationalism, Fantasy, and Realism (1945–1970)». I: *Children’s Literature, an illustrated history*. Edited by Peter Hunt. Oxford University Press, 1995. ISBN 0-19-212320-3
5. ↑  Fiona M. Collins. «Historical fiction, engaging the young reader in the past». I: *The Historian*; Spring 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cynthia Harnett på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
Dette navnet følger spansk navneskikk og alfabetiseres derfor etter det første av de to etternavnene.

**Jesús Herrada Lopez** (født 26. juli 1990) er en profesjonell spansk landeveissyklist. Han sykler for Cofidis. Hans fem år eldre bror José Herrada er også profesjonell syklist.

Meritter
--------

2007
 Nasjonal juniormester på tempo
2008
1. etappe, Kroz Istru
 Nasjonal juniormester på tempo
2009
 Nasjonal U23-mester på tempo
2010
 Nasjonal U23-mester på tempo
2011
3. etappe, Vuelta Ciclista a Burgos
2012
Etappe 2a, Vuelta a Asturias
2013
Spansk mester i landeveisritt
5. etappe, Tour du Poitou-Charentes
2014
1. etappe, Route du Sud
5. etappe, Tour du Poitou-Charentes
2015
2. etappe, Vuelta a Asturias
2. etappe, Tour du Limousin
2016
2. etappe, Critérium du Dauphiné
2017
Spansk mester i landeveisritt
2019
Trofeo Ses Salines
Sammenlagt + 3. og 4. etappe, Luxembourg rundt
Mont Ventoux Dénivelé Challenge
6. etappe, Vuelta a España
2022
Classic Grand Besançon Doubs
7. etappe, Vuelta a España
2023
2. etappe, Tour of Oman
Tour du Doubs
11. etappe, Vuelta a España

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jesús Herrada – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Jesús Herrada – TheSports.org Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Cofidis (2023) |
| --- |
| 
* Allegaert
* Bidard
* Carvalho
* Champion
* Cimolai
* Consonni
* Coquard
* Delettre
* Fernández
* Finé
* Geschke
* Jesús Herrada
* José Herrada
* Izagirre
* Kreder
* Lafay
* Lastra
* Mariault
* Martin
* Noppe
* Perez
* Périchon
* Renard
* Rochas
* Thomas
* Toumire
* Wallays
* Walscheid
* Wood
* Zingle

 |
Fiskeoppdrettsanlegg i Astafjorden i Gratangen (2022).  Foto: Simo Räsänen 
**Havbruk** er akvakultur i sjøvann, det vil si fiskeoppdrett, skalldyroppdrett og dyrking av planter og alger i havet, i fjorder eller i kunstige basseng med sjøvann. Akvakultur er et videre begrep, ettersom det også omfatter denne typen virksomhet i ferskvann.

Fiskeoppdrett
-------------

Grøntvedt-brødrene var pionérer innen fiskeoppdrett, og satte ut sin første merd på Hitra i 1970, her avbildet i 1972.  Foto: Magnus Berg/Nasjonalbiblioteket 

Utdypende artikkel: Fiskeoppdrett

Laks eller atlanterhavslaks *(Salmo salar)* oppdrettes i merder, og det er få land i verden der de naturgitte forhold ligger til rette for lakseoppdrett i sjø. Blant annet er den gunstigste vanntemperaturen mellom 8 °C og 14 °C. Norge er verdens største produsent av oppdrettslaks med 1253 tusen tonn som er cirka halvparten av verdens produksjon (tall fra 2018). Chile er nest størst med 677 tusen tonn, videre følger Storbritannia (153), Canada (145), Færøyene (72), Australia (61), USA (19), Irland (14) og Island (14). Kina startet med oppdrett av atlanterhavslaks i 2019.

Andre fiskeslag som det drives oppdrett på er bl.a. sjøørret, torsk, kveite, piggvar og steinbit.
Leppefisken berggylt oppdrettes for å brukes i bekjempelsen av lakselus.

Skalldyroppdrett
----------------

Skalldyroppdrett i Saint-Cast-le-Guildo i Frankrike.  Foto: Pierre André Leclercq 
Skalldyroppdrett er oppdrett av krepsdyr og skjell og pigghuder. Eksempler på arter er blåskjell, hummer, kamskjell, kongekrabbe, kreps, kråkeboller og østers.

Algeoppdrett
------------

Utdypende artikkel: Algekultur

Dyrking av tang og tare bl.a. for bruk til mat har lang tradisjon i Asia. Der dyrkes også mikroalger.

Se også
-------

* Akvakultur i Norge

Referanser
----------

1. ↑  «About Salmon Farming». *globalsalmoninitiative.org* **(engelsk)**. Besøkt 15. november 2022.
2. ↑  Finansdepartementet (4. november 2019). «NOU 2019: 18». *NOU 2019: 18 Skattlegging av havbruksvirksomhet* **(norsk)**. regjeringen.no. Besøkt 15. november 2022.
3. ↑  «(+) China plans salmon farm 130 miles from shore». *www.fishfarmingexpert.com*. 1. mars 2019. Besøkt 15. november 2022.
4. ↑  Førde, Thomas (8. august 2018). «Her dyrker de fram landets ypperste lusejegere». *Tu.no*. Besøkt 15. november 2022.
5. ↑  «Mot en ny havnæring for tare?». *Havforskningsinstituttet* **(norsk)**. Besøkt 15. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mariculture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Søk etter *Havbruk* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
* NOU 2019: 18 Skattlegging av havbruksvirksomhet regjeringen.no

| * v
* d
* r
Fartøy i havbruksnæringen |
| --- |
| 
* Brønnbåt
* Bløggebåt
* Servicefartøy
* Fôrbåt
* Avlusningsskip
* Ensilasjebåt
* Dykkerbåt

 | Servicefartøy |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Banglapedia **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Lakan Dula** (baybayin: Mal:Script, abecedario: *Lácandólá*, født muligens i 1503, død 1575) var herskernavnet til den siste *lakan* (øverste hersker eller ledende *datu*) av kongedømmet Tondo i filippinsk førkolonial tid. Han regjerte fortsatt da spanjolene begynte å erobre områder ved elven Pasigs delta på Filippinene i 1570-årene.

En førstehåndsberetning er bevart fra den spanske kongelige notar Hernando Riquel:13, og ifølge den presenterte han seg selv til spanjolene som «**Bunao Lakandula**», noesom skulle bety at han egennavn var «Bunao». Men ettersom ordet *lakan* (som på moderne tagalog betyr *herr*) var en tittel på linje med «fyrst», så betyr allerede navnet «fyrst Dula». 

Han konverterte senere til katolisismen, og ble døpt som **Carlos Lakandula**. Rmn annen vanlig navnevariant er **Gat Dula** (eller sammenskrevet, *Gatdula*). Han kalles til tider og feilaktig **Rajah Lakandula**, men ettersom *Rajah* og *Lakan* betyr det samme, er denne formen redundant og feilaktig.

Han var ved siden av Rajah Matanda og Rajah Sulayman en av de tre rajaher i det aktuelle område som spilte viktige roller under den spanske erobring av Pasig-deltaet tidlig under den spanske kolonisering.

Det er uklart om navnet *Lakandula* på hans tid var et navn reservert til ham som enkeltperson, men i så fall ble det etterpå et slags eranavn, idet herskere etter hans død i noen generasjoner kalte seg *lakandula av Tondo*.

Referanser
----------

1. 1 2  Joaqiun, Nick (1990). *Manila, My Manila: A History for the Young*. City of Manila: Anvil Publishing, Inc. ISBN 978-971-569-313-4.
2. ↑  Scott, William Henry (1982). *Cracks in the Parchment Curtain and Other Essays in Philippine History*. Quezon City: New Day Publishers. ISBN 978-971-10-0000-4.
3. 1 2  Dery, Luis Camara (2001). *A History of the Inarticulate*. Quezon City: New Day Publishers. ISBN 971-10-1069-0.
4. ↑  Scott, William Henry (1994). *Barangay: Sixteenth Century Philippine Culture and Society*. Quezon City: Ateneo de Manila University Press. s. 192. ISBN 971-550-135-4.
5. ↑  *The Philippine revolution and beyond: papers from the International Conference on the Centennial of the 1896 Philippine Revolution, Volume 1*, National Commission on Culture and the Arts (Philippines), National Centennial Commission (Philippines), Philippine Centennial Commission [and] National Commission for Culture and the Arts, 1998, p. 111
6. ↑  Scott, William Henry (1992). *Looking for the Prehispanic Filipino*. Quezon City: New Day Publishers. ISBN 971-10-0524-7.
7. ↑  Santiago, Luciano P.R (mars 1990). «The Houses of Lakandula, Matanda, and Soliman [1571–1898]: Genealogy and Group Identity». *Philippine Quarterly of Culture and Society*. 18 (1). JSTOR 29791998.
**Namsos-ulykken** var en flyulykke som rammet Widerøes Flyveselskap den 27. oktober 1993.

Widerøes Twin Otter, de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter, LN-BNM i rute fra Værnes til Namsos var under innflyvning til Namsos lufthavn kl. 20.30 da det traff tretopper og havarerte i et skogholt på Berg i Overhalla kommune.

Journalist i lokalradioen «Klompen», Kjartan Trana, hoppet på en av brannbilene og dekket saken fra ulykkesstedet.

Flyet hadde et mannskap på to og 17 passasjerer. To av mannskapet og fire av passasjerene omkom i ulykken.

Hendelsesforløp
---------------

Under innflyvning til Namsos lufthavn kom flyet for lavt i forhold til flyplassen, traff tretopper og havarerte.
Som følge av at flyet traff tretoppene i et stort skogsfelt, mistet det mye fart, som førte til at mange overlevde ulykken.

Ulykkesundersøkelse
-------------------

Ulykken ble undersøkt av Havarikommisjonen for sivil luftfart. Rapporten som kom ut i 1996 påpeker en rekke bakenforliggende faktorer som kan ha hatt innflytelse for at ulykken skjedde. Rapporten har 26 tilrådninger.

Referanser
----------

1. ↑  «Rapport om luftfartsulykke ved Namsos den 27. oktober 1993 med DHC-6-300 Twin Otter, LN-BNM». Statens havarikommisjon for transport. juni 1996. Besøkt 27. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Aviation-safety.net – Informasjon om Widerøe LN-BNM
* Airliners.net – Bilder av flyet før ulykken
X26 Taser
Et **elektrosjokkvåpen** er et håndholdt våpen som gir et ikke-dødelig elektrisk støt som forstyrrer muskelfunksjoner. De er laget slik at de ikke skal forstyrre hjertets funksjon. De kalles også ofte «Tasere» etter en den mest kjente produsenten, Taser International. De kommer i to hovedtyper, en som man manuelt må berøre «offeret» med, og en som skyter ut to piler med ledninger festet på.

Norge
-----

Elektrosjokkvåpen er ikke tillatt å eie, erverve eller selge i Norge uten tillatelse: 

> Det er forbudt å erverve, eie eller inneha elektrosjokkvåpen, pepperspray og andre selvforsvarsmidler med tilsvarende virkning, springkniver, batangakniver, stiletter, slåsshansker, batonger, karatepinner, kastestjerner, blåserør for utskyting av piler eller andre gjenstander, spretterter eller andre tilsvarende særlig farlige gjenstander uten aktverdig formål og som fremstår som voldsprodukter.
> 
> 
> Våpenforskriften § 9-1
> 
> 

### Elektrosjokkvåpen og politiet i Norge

I Norge er det i politidistriktene Sør-Vest, Troms, Øst og Oslo en midlertidig ordning med at en del av det operative politiet har tilgang på elektrosjokkvåpen. Denne midlertidige ordningen/prosjektet ble innført 1. januar 2019 og varer ut 2021. I de seks første månedene av prosjektet har politiet brukt elektrosjokkvåpen 16 ganger.

Referanser
----------

1. ↑  Våpenforskriftens §9, første ledd. lovdata.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Electroshock weapons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Taser videoer
* Våpenforskriftens §9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Alt for Rognan*** var en realityserie som ble sendt på TV 2 høsten 2006. De hadde Tom Sterri som prosjektleder fra tv2, med noen millioner i prosjektet *Alt for Rognan*. Serien ble kåret til beste reality under Gullruten 2007.

Programmet gikk ut på at 10 helt vanlige menn fra strandstedet Rognan i Saltdal kommune, Nordland skulle sette opp en revy på Chat Noir. Dette oppdraget skulle de gjennomføre på bare noen få måneder. Revyen hadde premiere 16. november 2006. Kort tid etter hadde kompaniet solgt 15 000 billetter, og tjent sin første million. 

Siste forestilling på Chat Noir ble spilt 24. mars 2007, og deretter har Rognankompaniet vært på norgesturné med revyen. Sommeren 2007 opptrådte kompaniet på hjemstedet Rognan med sin nye revy «Sirkus Rognan». Denne revyen ble senere også satt opp i Tønsberg. 

Høsten 2007 er Rognankompaniet på ny norgesturné, og 24. november er det ny forestilling på Chat Noir.

Tilsammen spilte «Alt for Rognan» 289 forestillinger, og rundt 130 000 mennesker så forestillingen.

Rognankompaniets medlemmer
--------------------------

* Trond Bakke (f. 1959), arbeidsledig (tidligere platearbeider)
* Knut Harald Hansen (f. 1947), vaktmester
* Håvard Jansen (f. 1974), sykepleier
* Lars Erik Jansen (f. 1965), elektriker
* Paul Gunnar Jansen (f. 1972), kulturarbeider
* Steinar Johansen (f. 1989),
* Lars Kristian Kristoffersen (f. 1988), skoleelev
* Frank Nilsen (f. 1970), bussjåfør

Kompaniets tiende medlem, hotellportieren Thor Arne Ramstad (f. 1948), måtte trekke seg fra prosjektet av helsemessige årsaker. Geir Testad (f. 1973) valgte å trekke seg fra kompaniet i februar 2007 for å tilbringe mer tid med familien.

Referanser
----------

1. ↑  Chat Noir – ALT FOR ROGNAN - gjør alt for daman! Arkivert 17. desember 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Sirkus Rognan kommer hjem Aftenposten.no (arkivert side).

Eksterne lenker
---------------

* Alt for Rognan fanklubb
* Avisa Nordland
* Saltenposten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Horatio Hornblower** er en fiktiv offiser i det britiske Royal Navy som er hovedpersonen i en serie romaner av forfatteren C. S. Forester. Hornblower ble senere beskrevet i en rekke filmer og TV-programmer. 

Den opprinnelige fortellingen om Horatio Hornblower begynte i 1937 med romanen *The Happy Return* (i USA het den *Beat to Quarters*) og omhandlet en kaptein i den britiske marinen på et hemmelig oppdrag til Mellom-Amerika, men senere historier skulle fylle ut de tidligere årene og beskrev en kadett som ofte var sjøsyk. Under Napoleonskrigene ble Hornblower forfremmet på grunn av hans dyktighet og dristighet, til tross for hans fattigdom og mangel på innflytelsesrike venner, som det var vanlig at høyere britiske offiserer hadde på denne tiden. 

Hornblower skal ha blitt adlet med Knight Grand Cross of Order of the Bath, og han fikk tittelen baron. Hornblower er tonedøv, og han mente at musikk er uforståelig og irriterende. I et tilfelle var han ikke i stand til å gjenkjenne den britiske nasjonalsangen. Som løytnant tjente Hornblower under den fiktive kaptein Sawyer, som lider av paranoid schizofreni, på en tur til Karibia. Hornblower blir forfremmet flere ganger og han får etter hvert grad som admiral.

### Bøker i Hornblower-serien

1. Midshipman Hornblower
2. Løytnant Hornblower
3. Hornblower og Hotspur
4. Hornblower og Atropos
5. Den lykkelige hjemkomst
6. Et linjeskip
7. Flagget til topps
8. Kommandøren
9. Lord Hornblower
10. Hornblower bruker list
11. Hornblower i fare - Brown på Resolution
12. Kapteinen fra Connecticut

Referanser
----------

1. ↑  Forester, C. S. (1971). *Midshipman Hornblower*. Oslo: Nasjonalforl.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Må ikke forveksles med Leieboerforeningen.

**Leieboerforeningen i Norge** er en landsomfattende organisasjon med sete i Bergen.

Historie
--------

Leieboere i Bergen organiserte seg alt i 1916 i forbindelse med bybrannen. Den 5 mai i 1919 ble foreningen stiftet og etablert. Det var den gang arbeiderbevegelsen som bidro til stiftelsen av foreningen.

Leieboerforeningen er den eldste i Norge og blant de eldste i Europa. I 1939 ble foreningen en del av Norges Leieboerforbund, som ble medlagt 31. desember 2006.

Ledere
------

Johan Didriksen var leder fra 1986 til 1994, han gjorte et stort arbeid for leieboerne i Bergen. 
Etter Didriksen gikk bort overtok Kasper Larsen som ledet foreningen fra 1995 til 1997. I 1998 ledet Svein Storetvedt foreningen. 
Fra 1998 til 1999 ledet Aril Hosøy foreningen og da han ble huseier, sluttet han. 
Stig Høisæther ledet så foreningen fra 1999 fram til idag. 
Foreningen talte da 240 medlemmer og har siden vokst til 1758 betalende medlemmer. Stig Høisæther har ledet og bygget opp foreningen siden han overtok leder vervet og han har fungert som dagligleder i flere år i tillegg til ledervervet.
Høisæther ble medlem alt i 1985 og startet da en beboerforening i Krohnengaten og de begynte med 20 medlemmer som klaget på manglende rehabilitering. Etter to år vokste foreningen til alle 120 beboere som betalende medlemmer i beboerforeningen og i Leieboerforeningen. Han kom inn i styret i 1995 som sekretær og fungerte aktivt overfor leieboerne i byen fra da av. Han steg i gradene og ble nestleder før han overtok leder vervet.

Landsdekkende
-------------

Leieboerforeningen Bergen ble i 2005 en landsdekkende forening for leieboere, da Norges Leieboerforbund ble nedlagt. I 2004 ble nettsiden Leieboerportalen opprettet og ble til en møteplass for leieboere og i dag er der ca. 250 000 besøkende i året på nettportalen.[] 80% av medlemmene kommer fra Bergen og vestlandet og de resterende kommer fra landet ellers hvor de ikke er leieboerorganisasjoner fra før.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.leieboerportalen.no[Hentet fra Wikidata]

Se også
-------

* Norges Leieboerforbund (nedlagt 2006)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |