recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Helgelandsbrua** er ei 1 065 meter lang skråkabelbru som forbinder kommunene Alstahaug og Leirfjord i Nordland. Brua krysser Leirfjorden mellom fastlandet og øya Alsten, og gir Sandnessjøen fergefri fastlandsforbindelse. 

Brua er bygd som en tofelts vei med et gangfelt. Byggingen av broen startet i 1989, den ble åpnet i juli 1991 og var bomvei til den var nedbetalt 27. mai 2005. Den er en del av fylkesvei 17.

Konstruksjonen
--------------

Brua har i alt 12 spenn hvorav hovedspennet er på 425 meter. Seilingshøyden er 45 meter og laget av betong. Alle pilarene er bygd med klatreforskaling, også de to hovedtårnene som bærer «fritt frambygg»-delen. Brubanen er betydelig slank i horisontalplanet, bare 40 cm i tykkelse på midten og 1,2 meter i ytterkant. For hvert kabelfeste går det i tillegg bjelker på tvers under brubanen. Kablene er festet til brubanens ytterkant. Forankringene til kablene ligger i et prefabrikkert element som igjen er støpt inn i betongen på undersiden av overbygningen.

Hovedtårnene er 138 og 127 meter høye fra havoverflaten og til toppen. I tillegg er det nordligste tårnet fundamentert ned til en dybde på 30 meter under havoverflaten. Tårnene er 6 meter brede sett fra siden av brua og 2,2 meter på det smaleste, sett på tvers av brua.

Broen ble prisbelønt i 1994 med «FIP – outstanding structures». Den ble i 2010 kåret til Norges vakreste bro av *Teknisk Ukeblad*s nettlesere med 24 prosent av stemmene.

Brua ble konstruert av Elljarn Asbjørn Jordet i Aas-Jakobsen AS i samarbeid med det tyske konsulentfirmaet Leonard, Andrae und Partner.

Se også
-------

* Sundøybrua
* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Helgelands Blad: Gratis bru fra 27. mai Arkivert 5. april 2005 hos Wayback Machine. (14.03.2005)

Eksterne lenker
---------------

* Helgelandsbrua på broer.no
* AAS-JACOBSEN AS om Helgelandsbrua
* Structurae om Helgelandsbrua

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
Kart over det østromersk-langobardiske Italia
**Eksarkatet Ravenna** var senteret i den østromerske makt i Italia fra slutten av 500-tallet til 751, da den siste eksarken (østromerske guvernøren) ble myrdet av keiserens fiender i Italia, langobardene.

Ravenna ble hovedstad i Vestromerriket i 402 på grunn av den flotte havnen ved Adriaterhavet og frem til Vestromerrikets fall i 476. Byen ble da hovedstad for Odovakar, deretter for østgoterne under kong Teodorik. Under goterkrigen (535–554) ble Ravenna okkupert av den store østromerske generalen Belisarius og til slutt erobret av keiserriket. 

Ved sine seirer over østgoterne vant bysantinerne store områder i Italia, men tapte snart betydelige deler til langobardene (etter 568). Eksarkatet Ravenna ble organisert i en gruppe grevskap som hovedsakelig bestod av kystbyene på den italienske halvøy, siden langobardene hadde kontroll over de indre områder.

Utover 500- og 600-tallet var langobardene og frankerne en stadig trussel mot eksarkatet. Såvel i de deler av det sørlige Italia etterhvert som gjensto, som i Venezia og Roma, var det bysantinske veldet mer skinn enn virkelighet. Napoli ble styrt av nærmest selvstendige hertuger, de venetianske distrikter valgte seg et overhode på egen hånd, dogen, og Roma gjorde seg nesten selvstendig under pavenes ledelse. Eksarkatet kom på slutten til å omfatte bare Romagna og Pentapolis ved Rimini. 

Den siste eksarken i Ravenna ble myrdet av langobarder i 751. Eksarkatet ble da omorganisert som Katepanatet Italia med sete i Bari, som ble tapt til sarasenerne i 858 og først tatt tilbake igjen i 878.

Da frankerne fordrev langobardene i 756 gjorde pave Stefan II krav på eksarkatet. Han var alliert med Pipin den yngre, konge over frankerne, som donerte de erobrede landområdene i det tidligere eksarkatet til Kirkestaten. Denne donasjonen ble stadfestet av hans sønn Karl den store i 774.

Litteratur
----------

* Thomas Hodgkin: *Italy and her Invaders*, Clarendon Press, 1895
* Charles Diehl: *Etudes sur l'Administration byzantine dans l'exarchat de Ravenne. (568–751)*. Thorin, Paris 1888 (*Bibliothèque des Écoles Françaises d'Athènes et de Rome* 53, ISSN 0257-4101), (også Paris, Univ. These, 1888).
* André Guillou, Filippo Burgarella (Hrsg.): *L'Italia bizantina. Dall'esarcato di Ravenna al tema di Sicilia*. Utet Libreria, Turin 1988, ISBN 88-7750-126-X (*Storia degli stati italiani dal medioevo all'unità*).
* Ludo Moritz Hartmann: *Untersuchungen zur Geschichte der byzantinischen Verwaltung in Italien. (540–750).* Hirzel, Leipzig 1889.
* Jon R. Martindale: *The Prosopography of the Later Roman Empire*. Bd. 3, Cambridge 1992.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Vegard Dahle** (født 21. desember 1990) er en tidligere norsk funksjonshemmet langrennsløper. Han er oppvokst på Heimdal i Trondheim. Han konkurrerte tidligere i klassen LW 4 (stående utøver).

Dahle deltok i langrenn for stående i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver. Der tok han blant annet bronsemedalje på stafetten, sammen med Nils Erik Ulset og Trygve Steinar Toskedal Larsen.

Dahle deltok i verdensmesterskapet i Khantiy Mansiysk i april 2011, og tok 3 sølv (20km klassisk, sprint fristil og stafett) og en 9.-plass (10km fri).

I sesongen 2011/2012 vant han sammenlagtseieren i verdenscupen i langrenn for funksjonshemmede i klassen LW 4.

Dahle avsluttet karrieren med en sølvmedalje i klassisk sprint i VM i Sollefteå, slått med en halv skolengde av russeren Vlad Lekomtcev på oppløpet.

Dahle begynte å studere økonomi ved Trondheim Økonomiske Høyskole høsten 2010, og har siden vært innom både litteraturstudier, samfunnsøkonomi og sosiologi, før han valgte å fortsette sin økonomiutdannelse høsten 2015.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vegard Dahle – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Profil på Vancouver 2010
* Profil hos Norges Skiforbund[*død lenke*]
**Väringen** er en innsjø vest for Arboga i Örebro län i Sverige. Hovedtilførsel for sjøen er elvene Fröviån fra nord og Dyltaån fra vest. Sjøens utløp er i øst gjennom Arbogaån til Mälaren.

Sjøens omgivelser
-----------------

Berggrunnen i området domineres av granitt. Over dette ligger morenejord og øverst mektige lag med postglasial leire.

Omgivelsene veksler mellom skog og dyrket mark, samt en del bebyggelse. På øyene er det mange fritidsboliger. I den sørlige delen ligger den største øya, Kägleholm. Her finner vi ruinene av slottet til rikskansler Magnus Gabriel De la Gardie. Slottet ble rasert av brann i 1712.

Historie
--------

Vannstanden i Väringen ble senket på slutten av 1800-tallet. Dette førte til sumpdannelse flere steder. I nordvest dannet det seg etter hvert en sumpskog, nå vernet som Liaskogen naturreservat.

I 1933 ble planten sjøgull innført til Väringen. Dette er en plante som hører hjemme i Asia og Sentral-Europa, og er fremmed for skandinaviske økosystem. Hensikten med utplantingen var at denne skulle bidra til økt fiskeproduksjon i sjøen. Men planten har spredd seg fort, og utgjør nå potensielt hinder både for båttrafikk og fiske.

Status
------

Väringen er resipient for utslipp fra industrien i Frövi. Her slippes det ut både organiske forbindelser og fosfor, som bidrar til oksygenmangel i sjøen. Den økologiske status vurderes som utilfredsstillende, og tilstanden bedømmes som «måttlig» eller «otilfredsställande» på en rekke parametre. Det gjelder både overgjødsling, miljøgifter og endringer i sjøens vannstand og form.

Fisk
----

Til tross for miljøutfordringene, er Väringen en fiskerik innsjø. Her finnes abbor, brasme, flire, gjedde, gjørs, hork, karuss, krøkle, lake, laue, mort, suter og vederbuk, foruten den rødlistede asp samt utsatt ørret.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 16. juni 2019.
2. 1 2  «Sjödjup och sjövolym». *Svenskt vattenarkiv*. Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 16. juni 2019.
3. ↑  «Modelldata per område». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 16. juni 2019.
4. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 27. mai 2021.
5. 1 2 3  «Väringen» (PDF). Länsstyrelsen Örebro län. 2017. Besøkt 16. juni 2019.
6. ↑  Daniel Larson och Eva Willén (2006). «Spridningsmekansimer hos sjögull i systemet Väringen – Arbogaån – Galten» (PDF). Sveriges Lantbruksuniversitet. Besøkt 16. juni 2019.
7. ↑  «Väringen». *Vatteninformationssystem Sverige*. Länsstyrelserna. Besøkt 16. juni 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ekserserhuset** (Munkegata nr. 4) ble oppført i 1805–1806 av general og arkitekt Nicolai Wilhelm Gedde som ekserserhus for soldatene i Trondheim. Huset inneholdt en gymnastikksal på 350 kvm. Huset er bygget med saltak og i rød teglstein. Fra 1945 var bygget sammen med Bakeriet og Munkegata nr. 6 Distriktskommando Trøndelags hovedkvarter.

Et tilsvarende bygg fantes i Bergen inntil det ble fjernet med henblikk på flytting og gjenbruk i samme form. Delene er nummerert, men pr. 2014 fortsatt lagret. Ny tomt er under vurdering, men fortsatt ikke endelig bestemt.

Bildegalleri
------------

* Munkegata med Det Militære Bakeri, Ekserserhuset og Trondheim Katedralskole. Gouache av A. Schiølberg fra 1810Munkegata med Det Militære Bakeri, Ekserserhuset og Trondheim Katedralskole. Gouache av A. Schiølberg fra 1810
* Ekserserhuset i 1966Ekserserhuset i 1966
* Inngangspartiet til EkserserhusetInngangspartiet til Ekserserhuset

Referanser
----------

1. ↑  Norsk kunstnerleksikon om N.W: Gedde

Portal: Trondheim
**Arieh Handler** (født 27. mai 1915 i Böhmen, død 20. mai 2011 i Jerusalem) var en sionistisk leder.

Handler vokste opp i Tyskland og var sterkt involvert i å hjelpe jøder med å flykte fra det nasjonalsosialistiske Tyskland i årene frem mot den andre verdenskrig og Holocaust. I 1930-årene, reiste Handler flere ganger til Storbritannia der han var en av grunnleggerne av den britiske grenen av den religiøse sionistiske ungdomsbevegelse Bnei Akiva. Handler var også presidenten for den voksne religiøse sionistiske organisasjonen Mizrachi i mange år. Handler var mest kjent for å være en av de viktigste grunnleggerne av den religiøse sionistiske bevegelsen i Storbritannia, så vel som å være den siste personen i live som var til stede ved erklæring om at Israel var en egen stat.

Handler utviklet nære vennskap med mange fremtidige sionistiske ledere i Israel, deriblant David Ben-Gurion. Som en representant for den religiøse sionistiske bevegelsen, deltok Handler på mange hemmelige møter på høyt nivå i den sionistiske ledelsen som arbeidet for opprettelsen av den jødiske staten. Handler ble invitert av David Ben-Gurion til å delta under erklæringen Israels uavhengighet i Tel Aviv.

Referanser
----------

1. ↑   thejc.com[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Tyskland
**Heterodoksi** (av gresk *hetero* – «annerledes», og *doksa* – «mening») betyr annerledestenkende, og er det motsatte av ortodoksi. Innen religion, som kristendom, refererer «heterodoksi» til avvik fra den offisielle kirkelære (ortodoksi).

Kristendom
----------

### Den ortodokse kirke

Innen Den ortodokse kirke brukes begrepet hovedsakelig for å referere til kristne kirker og kirkesamfunn som ikke tilhører de østortodokse kirker, og som forfekter doktriner som ikke tilhører Tradisjonen.

### Den romersk-katolske kirke

Heterodoksi innen den romersk-katolske kirke refererer til synspunkter som avviker fra strengt ortodokse synspunkter, men som beholder tilstrekkelig trofasthet til doktrinen at den unngår betegnelsen «kjetteri». Mange katolikker bekjenner visse heterodokse synspunkter, enten i doktrinelle eller sosiale saker.

Politisk bruk om religion
-------------------------

### Kina

I slutten av 1999 ble en lov forfattet i Kina for å forby «heterodokse religioner». Dette ble brukt retroaktivt om Falun Gong, en spirituell praksis introdusert til offentligheten i Kina av Li Hongzhi (李洪志) i 1992.

Ikkereligiøs bruk
-----------------

### Økonomi

Heterodoks økonomi refererer innen økonomien til skoler innen økonomisk tenkning som anses å ligge utenfor den «ortodokse» økonomiske tankegang, særlig i kontrast til nyklassisk økonomi. Heterdokse økonomier kan referere til en rekke separate, uortodokse økonomiske tilnærminger eller skoler som institusjonell-, post-keynesiansk, sosialistisk, marxistisk, feministisk, georgistisk, østerriksk, økologisk, og sosial økonomi.

Se også
-------

* Āstika og nāstika
* Kjetteri
* Ortodoksi
* Skisma

Referanser
----------

1. ↑  «Heterodoks» hos Bokmåls- og Nynorskordboka. Universitetet i Oslo. Besøkt 12. juni 2016
2. ↑  Heterodoks. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 12. juni 2016 fra .
3. ↑  Heterodoksi. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 12. juni 2016 fra .
4. ↑  *Orthodox Dogmatic Theology* av Michael Pomazansky, oversatt av Seraphim Rose. Platina, CA: St. Herman of Alaska Brotherhoo. (1994), s. 243-246
5. ↑  Hornsby-Smith, Michael P. Raymond M. Lee og Peter A. Reilly: *Common Religion and Customary Religion: A Critique and a Proposal*. *Review of Religious Research 26(3)*, (1985). s. 244-252.
6. ↑  Leung, Beatrice: *China and Falun Gong: Party and society relations in the modern era*, *Journal of Contemporary China*, 11:33. (2002) s. 761–784
7. ↑  Uttalelse fra professor David Ownby Arkivert 26. mars 2008 hos Wayback Machine. Unofficial Religions in China: Beyond the Party's Rules, 2005
8. ↑  Lee, Frederic S. 2008. «heterodox economics» – *The New Palgrave Dictionary of Economics*, 2. utgave. (Utdrag).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
**Arica y Parinacota** er en region i Chile. Den er den nordligste regionen i landet og grenser til Peru i nord, til Bolivia i øst, til regionen Tarapacá i sør, og til Stillehavet i vest. Regionhovedstaden er Arica.

Provinser
---------

| Provins | Hovedstaden | Kommune |
| --- | --- | --- |
| Arica | Arica | **1** Arica |
| **2** Camarones |
| Parinacota | Putre | **3** General Lagos |
| **4** Putre |

Historie
--------

Som det nordligste området av Chile har Arica og Parinacota-regionen vært sentrum i en langvarig strid mellom Chile og Peru. Opprinnelig var området, sammen med Tarapacá-regionen, en region i Peru, mens Antofagasta-regionen hørte til Bolivia. Under salpeterkrigen (1879–83) erobret Chile disse to områdene, og med Ancóntraktaten, som ble inngått mellom Peru og Chile i 1883 ble det formelt besluttet at Tarapacá-regionen skulle tilhøre Chile. I tillegg forble Tacna og Arica okkupert av Chile i en tiårsperiode, hvoretter de to områdenes tilhørighet skulle bestemmes gjennom en folkeavstemning.

Det skulle imidlertid ta flere tiår før grensen ble endelig fastsatt. Først i 1929, med USA som megler, ble det besluttet at Tacna-regionen skulle tilhøre Peru og Arica tilhøre Chile.

Da grunnlaget for den nåværende regioninndelingen ble lagt i 1974, ble dette området en del av Tarapacá-regionen. I 2006 ble det gjort en revidering av regioninndelingen, som førte til opprettelsen av to nye regioner. Arica y Parinacota var den ene, og består av Arica og Parinacota, de to nordligste provinsene i Tarapacá-regionen fra 1974.

Etter innføringen av den nye regionen protesterte Peru mot loven, fordi dens regjering mente at den nye regionen også inkluderte et stykke av Tacna-regionen, som er peruansk. Chiles Høyesterett underkjente deretter loven, som ble endret på en slik måte at en egentlig grensestrid ble unngått. Det ble spesielt understreket at loven ikke endret på grensen mellom de to landene, heller ikke i havet utenfor kysten. Selv om loven senere ble akseptert av det internasjonale samfunnet generelt, så var Peru ikke fornøyd og brakte tvisten over grenselinjen inn for Den internasjonale domstolen i Haag, hvor den ennå ikke er endelig avgjort per juni 2011.

Referanser
----------

1. ↑  «Maritime Dispute (Peru vs. Chile)». Den internationale domstol. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 17. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Arica and Parinacota Region – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Arica y Parinacota Region – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Chiles regioner |
| --- |
| 
* Arica y Parinacota
* Tarapacá
* Antofagasta
* Atacama
* Coquimbo
* Valparaíso
* Región Metropolitana de Santiago
* O’Higgins
* Maule
* Ñuble
* Biobío
* Araucanía
* Los Ríos
* Los Lagos
* Aysén
* Magallanes y de la Antártica Chilena

 | Chiles flagg |
| ISO 3166-2:CL |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Ariel, 1906
**Ariel** ble laget av Ariel Motor Car Company i USA fra 1905 til 1906 i Boston, Massachusetts og en kort tid i Bridgeport, Connecticut.

Bilen var tilgjengelig med enten en luftkjølt eller en vannkjølt motor, som begge hadde en enkelt overliggende kamaksel og leverte 30 hestekrefter. Radiatoren var oval i form, lik de til Delaunay-Belleville biler. Ariels slagord, "Look for the Oval Front" (Se etter den ovale fronten), henspilte på denne radiatoren.

 Ariel Type III Roadster, 1905
Selskapet ble startet i Boston nær slutten av 1904 med en kapitalandel på $100 000.

Produksjonen av Ariel ble flyttet til en fabrikk i Bridgeport, CT i 1906, men fabrikken stengte etter bare tre måneder da den ble beslaglagt av sheriffen på vegne av ubetalte kreditorer. Ariel-linjen ble deretter overtatt av Sinclair-Scott Company i Baltimore, Maryland.

Sinclair-Scott, en produsent av hermetikkmaskineri, hadde også laget deler for Ariel og andre bilfirmaer. Sinclair-Scott endret merkenavnet til Maryland.

Referanser
----------

1. ↑  *Electrical World* **(engelsk)**. McGraw-Hill. 1905.
2. ↑  *The Automobile* **(engelsk)**. Class Journal Company. 1905.
3. ↑  «4 Mar 1906, 31 - The Boston Globe at Newspapers.com». *Newspapers.com* **(engelsk)**. Besøkt 22. januar 2022.
4. ↑  *The Motor World* **(engelsk)**. Motor World Publishing Company. 1906.
5. ↑  *Automobile Topics* **(engelsk)**. E.E. Schwarzkopf. 1907.

Kilder
------

* Georgano, G. N. red. (1971). *Encyclopedia of American Automobiles*. New York, NY USA: E. P. Dutton. ISBN 0-525-097929. LCCN 79147885.
* Georgano, Nick (2000). *The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile*. London: Stationery Office. ISBN 0117023191.

* Kimes, Beverly Rae (1996). *The Standard Catalog of American Cars: 1805-1942*. Iola, IA: Krause Publications. ISBN 0873414284.
**Skeppsbron 18** er en bygning i *Diana-kvartalet* på Skeppsbron 18 i Stockholm.

Bygningen ble utformet i 1909-1910 av arkitektfirmaet Hagström & Ekman for grossereren K Lundström. Den høye bygningen erstattet et velbevart 1700-tallspalass, som ble bygget i 1744 for konsul Johan Clason og som hans sønn solgte til Christian Hebbe d.y. på 1760-tallet. Bygningen ble da kalt "Clason-Hebbeska huset".

Skeppsbron 18 ved juletider
Utformingen er i nybarokk med avrundede hjørner og et to-etasjers karnapp som bæres opp av en skipsstevn, skulpturert i sandstein. Taket er tekket med glasert takstein og utført som et så kalt telttak, på toppen finnes en kule. Fasaden er formgtt i finhugget sandstein, de høye pilastrene forsterker bygningens høydevirkning. Hagström & Ekmans arkitektur minner om en annen bygning som ligger på Strandvägen 7 i Stockholm og som ble bygd omtrent samtidig. Bygningen på Strandvägen har samme arkitekter og var Kinneviks kontor før de flyttet til Skeppsbron.

*Bankaktiebolaget Stockholm-Öfre Norrland* skaffet seg et avdelningskontor på Skeppsbron 18. Gjennom en fusjon ble huset deretter overtatt av *Stockholms Handelsbank* (senere Svenska Handelsbanken) som disponerte husets banklokale fram til 1970-tallet.

Nå har Investment AB Kinnevik sine lokaler i bygningen. Selskapet har hvert år siden 1996 plassert Stockholms største juletre utenfor sitt kontor på Skeppsbrokaien. Det påstås at den til og med er verdens største juletre.

Referanser
----------

1. ↑  Andersson (1981) : Bankbyggande i Sverige, side 438
2. ↑  realtid.se Arkivert 9. oktober 2008 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. *Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3).* Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91-518-1125-1
* Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1981). *Bankbyggande i Sverige.* Stockholm: Liber Förlag. Libris 7260267. ISBN 91-38-05745-X

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skeppsbron 18 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* 

* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Skeppsbron 18

| * v
* d
* r
Skeppsbron |
| --- |
| Bygninger | 
* Stockholms slott
* 2: Stockholms telegrafstation
* 4: Ruuthska palatset
* 6: Wittmarckska huset
* 8: Skeppsbron 8
* 10: Sjöfartshuset
* 12–14: Hotel Reisen
* 16: Sutthoffska palatset
* 18: Skeppsbron 18
* 20: Brandstodsbolagets hus
* 22: Hobelinska huset
* 24: Dångerska huset
* 26: Pauliska huset
* 28: Schönska huset
* 30: Brandenburgska huset
* 32: Hebbeska huset
* 34: Nordström & Thulins hus
* 36: Thuenska huset
* 38: Tullhuset
* 40: Küselska huset
* 42A: Norra Bankohuset
* 42B: Södra Bankohuset
* 44: Skeppsbron 44
* 46: Skeppsbron 46
* 48: Räntmästarhuset

 |  |
| Tidligere bygninger | 
* 2: Saltkompaniets hus
* 8: Kadous hus
* 18: Clason-Hebbeska huset
* 20: Tottieska huset

 |
| Annet | 
* Gustav III:s staty
* Logårdstrappan
* Räntmästartrappan
* Carl Milles *Sjöguden*

 |
| Gamla stan Stockholm |
**Tore Ulstein** (født 21. desember 1967) er en norsk næringslivsleder. Han er styreleder i Ulstein Group og styremedlem i flere bedrifter i Ulstein Group samt Ulsmo, styreleder i SINTEF og styremedlem i GC Rieber AS. Han er medlem av Ordensrådet for St. Olavs Orden, Rådet og kontrollkomiteen i Stiftelsen DNV, senterstyret i SFI Move og rådsmedlem for det Nasjonale Eksportrådet. Tore Ulstein er sønn av Ulstein Groups tidligere konsernsjef, Idar Ulstein (1934–2012). 

Han har doktorgrad innen marin hydrodynamikk fra NTNU, samt en sivilingeniørgrad fra NTNU og diplom fra Massachusetts Institute of Technology (MIT). Han har arbeidet som førsteamanuensis II ved NTNU. 

Før Tore Ulstein ble styreleder for Ulstein Group var han i flere år nestleder i styret, og han har også hatt flere ledende stillinger i konsernet, blant annet visekonsernsjef og administrerende direktør i Ulstein Design & Solutions AS og Ulstein Verft AS. Han har hatt en rekke verv i nærings- og organisasjonsliv. Han var president i NHO fra 2013 til 2017. Han har vært styreleder i NORCE, medlem i Divisjonsstyret for Innovasjon, medlem i Norges Tekniske Vitenskapsakademi, medlem av Study Program Council for Marine Engineering, medlem av styringskomiteen for GCE Maritime, medlem av Norsk Industris Maritime Innovasjonsutvalg og medlem av DNVs Nordic Committee for Safety at Sea.

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NTB, / (14. juni 2017). «Tore Ulstein ferdig som NHO-president». *smp.no*. Besøkt 19. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kjølfly** (*Opigena polygona*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet på det sørlige Østlandet i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 35 – 42 mm), brågrunt nattfly. Arten er svært ordinært farget, men kjennes lett på at forkroppen (thorax) har tre høye kjøler av tett, oppstående, gulbrune hår: en bred kjøl som går langs ryggen og to smalere skråkjøler som går over "skuldrene" nesten tilbake til midtkjølen. Forvingen er mørkt gråbrun med mer eller mindre tydelige, lyse, siksak-bølgelinjer og et lyst nyremerke. Bakvingen er ganske mørkt gråbrun med en silkeaktig glans.

Levevis
-------

Larvene lever på ulike urter, blant andre gjetertaske, nøkleblom, tungras, syrer og kløver. De voksne sommerfuglene flyr i juli – september.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i den palearktiske sone, bortsett fra Nord-Afrika, Sørvest-Europa og Nordøst-Asia. Mot sør går den til Nord-India og Nepal. I Norge er den bare funnet på det sørligste Østlandet.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *kjølfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *kjølfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *kjølfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *kjølfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *kjølfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *kjølfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Opigena polygona* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Opigena polygona* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Rodrigo Bolaños Zamora** (født 29. desember 1950) er en costaricansk økonom, som fra mai 2010 til mai 2014 var sentralbanksjef i Costa Ricas sentralbank (Banco Central de Costa Rica).

Han er utdannet innen økonomi fra University of Chicago, der han tok en doktorgrad (Ph.D.) i 1982 og en mastergrad (MA) i 1976. Han har også utdanning innen økonomi ved Instituto Tecnológico Autónomo de México fra 1968 til 1973. Han har publisert flere artikler innen økonomiske tema. 

Han jobbet i ledelsen i sentralbanken i 1985–86, og var sentralbanksjef første gang fra 1995 til 1998. I finansdepartementet var han statssekretær fra 1984 til 1985, og finansminister fra 1989 til 1990. Fra 1986 til 1989 og fra 1990 til 1995 var han også leder av Costa Ricas børs (Bolsa Nacional de Valores de Costa Rica). Han har også hatt ledende stillinger innen Den interamerikanske utviklingsbanken (IDB) og Det interamerikanske investeringsselskapet (Corporación Interamericana de Inversiones - IIC), der han jobbet med restrukturering av aksjemarkedene.

Zamora har vært rådgiver for internasjonale organisasjoner som U.S. Agency for International Development, Verdensbanken, Den interamerikanske utviklingsbanken (IDB) og FN, samt for nasjonale organisasjoner som stiftelsen «Fundación CR-USA», investeringsselskapet til universitetet EARTH og INBio.

Fra 2008 til 2010 var han leder for Fondo Latinoamericano de Reservas, men da sentralbanksjef Francisco de Paula Gutiérrez trakk seg fra stillingen «av personlige grunner» i 2010, ble Zamora i mars utpekt som ny sentralbanksjef, en stilling han overtok fra 1. juni 2010. 

Den 8. mai 2014 overtok Olivier Castro Pérez som sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Colegio de Profesionales en Ciencias Económicas de Costa Rica - *Desempeño económico reciente: inflación y tipo de cambio* (s. 2), presentasjon av sentralbanksjefen i november 2010. Besøkt 26. desember 2011.
2. ↑  Inside Costa Rica – *President-Elect Chinchilla Announces New Head Of The Central Bank of Costa Rica*, besøkt 26. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Costa Ricas sentralbank – Presidente Doctor Rodrigo Bolaños Zamora


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Francisco de Paula Gutiérrez** | **Sentralbanksjef for Costa Ricas sentralbank**(2010–2014) | Etterfølger:**Olivier Castro Pérez** |
***Queen of the Sea*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av John G. Adolfi.

Handling
--------

Merilla (spilt av Annette Kellerman) oppdager en bok blant en vrak på bunnen av havet, som inneholder en profeti om at hun snart kommer til å redde fire mennesker - og deretter motta en egen menneskelig kropp, og en udødelig sjel. King Boreas (spilt av Walter Law) master of the Storm, vraker en rekke skip og og alle ofrene hans møter en sikker død. Merilla redder det spådde antallet liv, og det fjerde mennesket viser seg å være Prins Hero (spilt av Hugh Thompson) som var på vei for å møte sin forlovede, prinsesse Leanda.

Merilla og prinsen forelsker seg i hverandre, men Ariela (spilt av Beth Irvine) forteller dem at de er nødt til å være uselviske. Så prinsen fortsetter å møte prinsesse Leandra, som virkelig er forelsket i en av hoffmennene hennes, Clovis. Men Boreas kidnapper prinsessen, og plasserer henne i et fangehull. Merilla har nå blitt belønnet med en menneske-kropp. Prinsen og hans riddere kommer i tide for å redde prinsesse Leandra fra en forferdelig skjebne. Men prinsessen innrømmer sin kjærlighet til Clovis.

Skuespillere
------------

* Annette Kellerman som Merrilla, dronning av sjøen
* Hugh Thompson som Prins Hero
* Mildred Keats som Prinsesse Leandra
* Walter Law som Kong Boreas
* Beth Ivins som Ariela
* Philip Van Loan som en statsminister
* Fred Drucker som Clovis

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 16. april 2016.
2. ↑  Queen of the Sea
3. ↑  QUEEN OF THE SEA

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Queen of the Sea* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Queen of the Sea* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Queen of the Sea* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Queen of the Sea* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Skeppsholmsbron** er en bro i Stockholm, Sverige som går mellom halvøyen Blasieholmen på Norrmalm og Skeppsholmen. 

Den første broen på plassen ble oppført 1638-1640 og finansiert av admiralitet. Denne broen var av tre, stod på påler og utstyrt med en vindebro. I 1765 ble Skeppsholmsbron forsynt med en ny vindebro. I 1789 ble vindebroen fjernet og erstattet med en klaff i nordenden av broen. En sluseavgift ble innført som ble brukt til reparasjoner av broen.

Broen, som ble klat *Holmbron*, ble ødelagt av en brann i 1822. Etter brannen ble en provisorisk flytebro benyttet fram til 1861, da den ble erstattet av den nåværende konstruksjonen som ble finansiert av staten. Broen er en stålkonstruksjon i fem avdelinger med en total lengde på 165 meter, bredden er omtrent 9,5 (kjørebanen 5,5 meter og to gangbaner á 2 meter). Denne broen ble laget av Motala Verkstad og viste allerede etter 15 år visse forskyvninger som gjorde at den ble krokete. Den ble rettet opp og ble komplettert med diagonalstag som hadde manglet. På begynnelsen av 1950- og 1980-tallet ble ytterlige forsterkingsarbeider utført. Møtende kjøretøytrafikk på broen er ikke mulig og trafikken er regulert med lyssignal. Rekkveret på broen er utsmykket gylne kroner, som iblant blir til suvenirer for turister.

Regjeringen besluttet i 1935 at Skeppsholmsbron sammen med andre byggverk på Blasieholmen og Kastellholmen skulle klassifiseres som statlig byggnadsminne. Dette innebar at broen ikke skulle flyttes, rives eller at det ytre skulle kunne bygges om. 

Skeppsholmsbron sett fra Strömmen, lengst til venstre viser Grand Hôtel, i midten reiser seg Nationalmuseum og lengst til høyer skimtes bebyggelsen på Strandvägen, juni 2010

Kilder
------

* Arne Dufwa (1985). *Stockholms tekniska historia*. Uppsala: Almqvist & Wiksel. ISBN 91 38 08725 1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skeppsholmsbron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Skeppsholmsbron – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Artikkel fra Marinarkeologisk Tidskrift, 1-98

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lauri Koskela** (født 16. mai 1907, død 3. august 1944) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.

Koskela vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i den nest letteste vektklassen, fjærvekt opp til 61,0 kg i gresk-romersk stil, bak italienske Giovanni Gozzi og Wolfgang Ehrl fra Tyskland. Det var sju vektklasser i gresk-romersk stil og konkurransen ble avviklet  4. til 7. august 1932.

Fire år senere, under Sommer-OL 1936 i Berlin, ble han olympisk mester i bryting. Han vant vektklassen lettvekt i gresk-romersk stil foran Josef Herda fra Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1936 Tysklands flagg Berlin - **Gull** i bryting, lettvekt gresk-romersk stil Finlands flagg Finland
* Bronse 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse i bryting, fjærvekt gresk-romersk stil Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lauri Koskela – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Lauri Koskela – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Lauri Koskela – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lauri Koskela – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lauri Koskela – FILA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**OK Pan-Kristianstad (tidligere OK Pan og OK Pan-Önos)** (stiftet 1938) er en svensk orienteringsklubb som har tilholdssted i Kristianstad i Skåne, Sverige.

Om klubben
----------

Klubben ble i 1938 stiftet under navnet OK Pan. I 1987 skiftet klubben navn til Pan-Önos etter å ha inngått en stor sponsoravtale med selskapet *Försäljnings AB Önos*. De gikk etterhvert bort fra dette navnet igjen og kaller seg i dag OK Pan-Kristianstad. Klubbens farger er rød og svart. OK Pan-Kristianstad har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne-, og mosjonsnivå.

Klubben vant i 1987 den prestisjetunge stafetten Tiomila, som den første klubben fra Skåne.

Meritter
--------

Tiomila, herrer *(1)* :

* 1987

25-manna *(1)* :

* 1995

Smålandskavlen, herrer *(1)* :

* 1987

Kjente løpere
-------------

* Storbritannias flagg Gernot Kerschbaumer
* Storbritannias flagg Denys Scherbakov

Kjente tidligere løpere
-----------------------

* Storbritannias flagg Jamie Stevenson

Eksterne lenker
---------------

Offisielt nettsted
**Laurie Baker** (født 6. november 1976), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Baker ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det amerikanske laget som vant ishockeyturneringen for damer foran Canada og Finland. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. USA vant gruppespillet og fikk dermed spille finale mot Canada som ble nummer to. USA vant finalen med 3-1.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Gull **Gull** i ishockey, damer USAs flagg USA
* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i ishockey, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Laurie Baker – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Laurie Baker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Laurie Baker – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Laurie Baker – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***OGame*** er et nettleserbasert nettspill, hvor man er i verdenrommet og skal administrere et imperium. Spillet har to millioner registrerte kontoer. OGame ble lagd i 2000 er produsert og administrert av Gameforge. OGame er tilgjengelig på flere språk, og det finnes flere undersamfunn i spillet bestående av folk fra flere land.

Per 2011 har OGame.org totalt 52 universer, inkludert ti som bruker det nyere design. Flere nye blir lagt til i spillet med jevne mellomrom.

Handling
--------

Alle OGame-universene består av tre klassifiseringer: galakser, systemer eller planet-sluker (som kan brytes ned til planeter, måner og ruskfelt) og alle universer har opptil 9 galakser. Hver spiller starter med en planet med tilfeldig tildelte koordinater, i et tilfeldig system og en galakse. Den første planeten består alltid av 163 felt, som bestemmer hvor mange bygningsoppgraderinger som max kan bygges på planeten.

Opprinnelig kunne spillerens imperium bestå av opptil 9 planeter i en hvilket som helst ledig planet. I motsetning til mange andre strategi-spill, gir ikke OGame spilleren konstant kontroll over romfartøyet. En allianse er en gruppe spillere som har slått seg sammen, og brukes til solidaritetsformål. Allianser blir opprettet for at spillere skal beskytte hverandre mot angrep, slå seg sammen for å raide andre planeter eller for å fremme frihandel blant medlemmene.

Det finnes tre hoved-ressurser i spillet: Metall, Krystall og Deuterium, som kan opprettes via gruver eller kjøpes med penger. Det finnes separate gruver for hver ressurs, som kan oppgraderes for å produsere ressursene raskere. Disse ressursene brukes til å bygge bygninger, skip, forsvar eller til forskning på ny teknologi. For å drive gruvene er det nødvendig med energi som kan produseres med for eksempel solcelle-anlegg eller fusjonsreaktor. Deuterium er den mest verdifulle ressursen fordi den også kan brukes som drivstoff for romskip. Jo større skipsflåten er, desto mer drivstoff krever den.

Referanser
----------

1. ↑  «OGame». 14. juli 2006. Arkivert fra originalen 14. juli 2006. Besøkt 18. januar 2016.
2. ↑  online, heise. «IT-News, c't, iX, Technology Review, Telepolis». *heise online* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 12. oktober 2007. Besøkt 18. januar 2016.
3. ↑  «Computer-Games: Mit Spionage zum Sieg | Wissen & Bildung | BR». 10. januar 2008. Arkivert fra originalen 10. januar 2008. Besøkt 18. januar 2016.
4. ↑  Official OGame forum

Eksterne lenker
---------------

* (en) *OGame* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *OGame* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**7,65 × 20 mm (7,65mm Long)** er en fransk patron for pistol, en kopi av amerikanske **.30 Pedersen (.30-18 Automatic)** patronen..

Den ble produsert for Pistol M1935 og i ble også brukt i MAS M38 maskinpistol. Den er en rett randløs patron og er litt lengre enn den vanlige 7,65 x 17 mm Browning (.32 ACP) patronen. Patronen ble utviklet for Pedersen-mekanismen, et spesielt sluttstykke som gjorde en Springfield M1903 om til en halautomatisk karabin med et 40-skudds magasin til bruk under første verdenskrig. Krigen sluttet før systemet kom i bruk.

Etter krigen demonstrerte amerikanerne sitt «hemmelige» våpen for de franske styrkene, og de tok opp patronen til bruk i egne pistoler og maskinpistoler, slik at patronen er best kjent under det franske navnet.

Selv om den har større volum enn vanlig 7,65 er den likevel vesentlig svakere enn 9 x 19 mm Luger, som tyskerne og britene brukte under andre verdenskrig, og som senere ble standard NATO-patron. Den ble produsert i større antall fra 1935 til 1960.

Se også
-------

* Liste over patrontyper
* Kategori:Skytevåpen i kaliber 7,65 mm

Referanser
----------

1. ↑  Ian V. Hogg, I.V. & Weeks, J.S. (2000). *Military small arms of 20th century* (7th ed. utg.). Iola (WI): Krause Publications. s. 284-285. ISBN 978-0873418249. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. ↑  Canfield, Bruce N. (2003). «Never in Anger: the Pedersen Device». *American Rifleman*. National Rifle Association of America. 151 (June): 58–61&71.
Kart med dette anlegget inntegnet.
**Grand Coulee-demningen** er en vannkraftdam som ligger i Columbia River ved tettstedet Grand Coulee i Grant County i staten Washington, USA ca. 950 km fra elvemunningen. Den ligger 71 km ovenfor Chief Joseph-demningen, og er USAs suverent største kraftverk med en installert effekt på 6 809 MW, nesten tre ganger større enn Chief Joseph. Anlegget har 33 turbiner.

Dammen demmer opp innsjøen Franklin D. Roosevelt Lake som fra den kanadiske grensen og nedover til demningen er 90 km lang og har et areal på 320 km². Den er 168 meter høy og 1 586 meter lang. Reservoarets volum er inntil 11,9 millioner m³ og det er det sjette største i USA. Dammen slipper vann videre nedover til Chief Joseph, hvor det også produseres kraft.

Anlegget var ferdig i 1941 og vedlikeholdes av den føderale regjeringen. Det ble bygget for kraftproduksjon og vanningsformål. Demningen var viktig for industrialiseringen av Washington og Oregon, og kraften ble brukt til produksjonen av kjernefysisk materiale ved Hanford Site – som inngikk i det topphemmelige Manhattanprosjektet under den andre verdenskrig.

I forbindelse med åpningen komponerte artisten Woody Guthrie blant annet sangen *Grand Coulee Dam*.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grand Coulee Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) US Bureau of Reclamation - informasjon om anlegget.

  


| * v
* d
* r
Demninger i Columbia |
| --- |
|  Mica **·** Revelstoke **·** Keenleyside **·**  Grand Coulee **·** Chief Joseph **·** Rocky Reach **·** Rock Island **·** Wanapum **·** Priest Rapids **·** McNary **·** John Day **·** Dalles **·** Bonneville |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Jubileumsmedaljen i anledning av 60-året for seieren i Den store fedrelandskrigen 1941–1945
**Jubileumsmedaljen i anledning av 60-året for seieren i Den store fedrelandskrigen 1941–1945**  (russisk: Юбилейная медаль «60 лет Победы в Великой Отечественной войне 1941–1945 гг.») er en medalje innstiftet av Russlands president Vladimir Putin ved dekret datert 28. februar 2004. Medaljen ble tildelt krigsveteraner og andre som bidro til krigsinnsatsen i anledning av 60-årsjubileet for seieren i andre verdenskrig.

Utforming
---------

Medaljen er utformet i tambak. Advers har som motiv ordenstegnet for Seiersordenen. Seiersordenen ble innstiftet i 1943 og tildelt for den aller fremste militære ledelsesinnsats under andre verdenskrig. Under ordenstegnet står årstallene «1945–2005». Reversen bærer innskriften «60 лет Победы в Великой Отечественной войне 1941–1945"» (*60-året for seier i Den store fedrelandskrigen 1941-1945*) over sju linjer. Innskriften er omgitt av en laurbærkrans.

Medaljen er opphengt i et rødt bånd med oransje og svarte kantstriper. Fargene oransje og svart er fargene i båndet til Sankt Georgsordenen fra tsartiden og er en fargekombinasjon som på grunn av dens store militære prestisje ble overtatt av Sovjetunionen og er videreført av Russland i våre dager.

Tildeling
---------

Jubileumsmedaljen ble tildelt både militære krigsveteraner og personer som i sivilt arbeid bidro til krigsinnsatsen. Partisaner og geriljasoldater i motstandsgrupper kunne også hedres med medaljen, likeledes fanger i konsentrasjonsleirer og ghettoer. Personer som tidligere var tildelt minnemedaljer for innsats i verdenskrigen, kvalifiserte også til denne medaljen. 

### Norske mottagere

I løpet av 2005 og 2006 ble i overkant av 150 personer i Norge tildelt medaljen.

Referanser
----------

1. ↑  «Dekret av presidenten av Den russiske føderasjon av 28. februar 2004, nr. 277» **(russisk)**. Закон Прост. 28. februar 2004. Besøkt 1. april 2016.
2. ↑  Atle Pedersen: «Russisk heder til norske krigsveteraner», *Bergens Tidende*, s. 33, 27. mai 2006.
Zhanang (rosa) i Shannan (gul) i Tibet
**Zhanang** (tibetansk: གྲ་ནང་རྫོང, Wylie: gra nang rdzong, *Dranang Dzong* eller *Chanang*, tradisjonell kinesisk: 扎囊縣, forenklet kinesisk: 扎囊县, pinyin: *Zhānáng Xiàn*) er et fylke i Shannan i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 2.141,92 kvadratkilometer og ifølge folketellingen i 1990 et folketall på 1990 33.291 innbyggere, hvorav 33.156 tibetabere og 126 han-kinesere (folketellingen 2000: 35.278 innbyggere.

I Zhanang befinner seg de betydelige klostrene Samye, Mindrölling og Dorje Drag (jfr. *de nordlige skatter*).

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Zhatang 扎塘镇, Sangye 桑耶镇

**Kommuner:**

* Zhaqi 扎期乡, Jiru 吉汝乡, Anzha 安扎乡

Etnisske grupper ved folketellingen i 2000
------------------------------------------

Folketellingen i 2000 kom til 35.278 innbyggere.

| Folkegruppe | Antall | Andel |
| --- | --- | --- |
| Tibetanere | 35.018 | 99,26 % |
| Han | 235 | 0,67 % |
| Hui | 8 | 0,02 % |
| Miao | 5 | 0,01 % |
| Tujia | 4 | 0,01 % |
| Andre | 8 | 0,02 % |

Litteratur
----------

* Róng Zhànduī 绒占堆, **Shānnán** 山南, Beijing, Wǔzhōu chuánbō chūbǎnshè 五洲传播出版社 2000, ISBN 7-80113-398-6.
* Guójiā cèhuìjú dìmíng yánjiūsuǒ 国家测绘局地名研究所, **Xīzàng dìmíng** 西藏地名 / **bod ljongs sa ming** བོད་ལྗོངས་ས་མིང *(Tibetiske stedsnavn)*, Beijing, Zhōngguó Zàngxué chūbǎnshè 中国藏学出版社 1995, ISBN 7-80057-284-6.

Eksterne lenker
---------------

* 扎囊县 (中国行政区划网)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Bolwell Nagari** er en serie bilmodeller fra det australske selskapet **Bolwell**. Modellen ble først levert fra 1969 til 1972, og navnet ble hentet frem igjen i 2006 da selskapet annonserte at de arbeidet med en ny modell.

Selskapet leverte først Nagari som byggesett, og det var først fra 1969 med modellen *Mk VIII* at selskapet leverte komplette biler. Frem til 1972 ble det produsert 127 coupémodeller samt 13 cabrioleter av denne modellen, som var utstyrt med V8-motor fra Ford og andre komponenter fra Ford og Austin.

Det ble gjort et forsøk på å returnere i 1979 med modellen **Ikara**, utstyrt med motor fra Volkswagen Golf. Kun 10 eksemplarer ble bygget, og selskapet sluttet med bilproduksjon.

2006
----

Sent i 2006 ble det annonsert at Bolwell hadde planer om produksjon av en ny sportsbil med karosseri i karbonfiber kalt *Nagari*. Selskapet vil presentere modellen på bilutstillingen i Melbourne i slutten av februar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Bolwells offisielle nettsider
**Talemål** er innen lingvistikken språk slik de brukes muntlig (ved tale). Alle språk, bortsett fra enkelte kunstspråk, har oppstått som talespråk, og det er talemålet som mennesker naturlig tilegner seg i spedbarnsfasen. Skriftspråk er derimot en menneskelig oppfinnelse og noe som må læres. Det er likevel mange eksempler på at skriftspråket har påvirket talemålet gjennom å fungere som en norm; f.eks. i Norge der dansk skriftspråk (senere riksmål og bokmål) har påvirket talemålet i skriftnær retning.

Talemål kan grovt inndeles i dialekter, som er stedsegne lokale talemål, sosiolekter, som er talemål som kjennetegner bestemte sosiale grupper, og standardspråk, som er talemål som brukes over større områder enn ett bestemt sted og ofte ikke oppfyller definisjonen av dialekt. Disse gruppene kan være overlappende; f.eks. er et talemål ofte både standardspråk og sosiolekt. Standardspråk er ofte språk som brukes for å kommunisere mellom personer som snakker ulike dialekter, og noen kan ha standardspråket som morsmål. Standardspråk er så å si alltid prestisjespråk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Folkeavstemning om pensjonsspørsmålet** var en folkeavstemning i Sverige som ble avholdt 13. oktober 1957 og gjaldt organiseringen av pensjonssystemet.

Det var tre alternative svar en kunne gi. Den ene var en allmenn og obligatorisk tjenestepensjon, den andre var en frivillig tilleggspensjon og økt folkepensjon, mens det tredje alternativet var en tjenestepensjonsordning organisert av arbeidsmarkedets parter.

SAP og Sveriges kommunistiska parti støttet forslag en, Centerpartiet nummer to og Folkpartiet og Høyrepartiet det tredje forslaget.

Resultatet ble:

* Forslag 1 – 45,8 prosent
* Forslag 2 – 15,0 prosent
* Forslag 3 – 35,3 prosent
* Blanke – 3,9 prosent

Etterspillet
------------

Sosialdemokratene mente avstemningen viste at deres forslag hadde fått flest stemmer og kunne gjennomføres gjennom innføringen av allmenn tjenestepensjon. Centerpartiet forlot regjeringen som en følge av dette og Folkpartiet og Høyrepartiet forsøkte å få Centerpartiet med på et regjeringsskifte med Bertil Ohlin fra Folkpartiet som statsminister. I Centerpartiet valgte en å fortsette sin støtte til den sittende mindretallsregjeringen med sosialdemokraten Tage Erlander som statsminister.

Portal: Sverige