recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Aplothorax burchelli*** er en bille og den eneste i slekten *Aplothorax*, i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World. Den finnes bare på Santa Helena.

Dette er en stor (30-35 millimeter) løpebille. Kroppen er metallisk bronsefarget og virker langstrakt på grunn av det smale brystskjoldet. Bakkroppen er sylindrisk, rund og mye smalere fremme enn det er på midten. Dekkvingene har små avlange opphøyninger av variabel lengde, de danner tilsammen mange fine lengdestriper. 

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aplothorax burchelli* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aplothorax burchelli* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aplothorax burchelli* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aplothorax burchellii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Aplothorax burchelli* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Aplothorax burchelli* - bilde[*død lenke*]
* Norsk Entomologisk forening
**Schumann** er opprinnelig et tysk slektsnavn. Den mest kjente personen i denne er komponisten og pianisten Robert Schumann (1810–1856).

Schumann i Norge
----------------

Personer i Norge med slektsnavnet Schumann, eller en kombinasjon av Schumann og andre slektsnavn, stammer fra én av ihvertfall to uavhengige grener. 

***Den eldre grenen*** kan føres tilbake til Andreas Georg Schumann, født 29. april 1744 i Schwaan i Mecklenburg og død 31. juli 1807 i Bergen. Andreas Georg S. kom til Bergen sammen med sin bror Johan Georg S. som «Junge» ved det Norske Contoir rundt 1755 (året etter at det Tyske Contoir hadde skiftet navn). Sammen tok brødrene geselleksamen 14. oktober 1762 og fungerte deretter som «Kiøbmænd» i Bergen. Andreas Georg S. ble i 1778 gift med Martha Blydt (1749-1836).
Johan Georg S. døde barnløs, mens Andreas S. etterlot seg tre sønner som alle har en tallrik etterslekt både i Bergen og landet forøvrig:

* Kjøpmann og løytnant i Borgergarden Daniel Didrich Schumann (1778-1823)gift med Birgitte Wallem. Etterkommere inkluderer bl.a. sognepresten til Lenvig og Hillesøe Alrich Schumann (1814-1906) og arkitekt- og fotograffamilien Schumann Olsen i Bergen. Etterkommerer etter Daniel Didrich S. er også inngiftet i slektene Krüger, Lem, Sommerfeldt, Feydt, Rosentræder, Rødseth og Wallem.
* Stadsmegler Alrich Wiers Schumann (1782-1858) gift med Helene Dorothea Ellerhuusen (1792-1824).
* Bakermester Michael Blydt Schumann (1784-1837) gift med Helene Marie Schiøtt (1789-1849). Etterkommere inkluderer bl.a. Johan Schumann (1832-1911), verkseierfamilien Schumann i Bergen; Fredrich Carl S. (1848-96); Fredrik Carl S. (1873-1950); og Daniel Georg S.(1874-1914). Etterkommere av Michael Blydt S. er også inngiftet i familiene Janson, Arents Greve, von der Fehr, Martens, Blichfeldt og Heiberg.

Rode 24, hus 6 og 7 (i forgrunnen til venstre, rett bak Bradbenken) i Andreas Schumanns eie fra ca. 1790, overtatt av eldste sønn Daniel Didrich S. i 1807. I familien eie frem til ca. 1840
***Den yngre grenen*** kan føres tilbake til Frants Schumann, født 1851 eller 1852 i Halberstadt eller Magdeburg. Frants S. kom til Bergen ca. 1880. Han flyttet senere til Oslo der han har en tallrik etterslekt.

I tillegg har navnet Schumann forekommet i Norge, bl.a. gjennom en gullsmedfamilie i Skien på 1700-tallet. Disse slektene har senere dødd ut.
«***Et kraftkvinnfolk***» er et skillingstrykk fra begynnelsen av 1900-tallet.

Teksten
-------

**1.**Med muskler og tenner jeg fødtes på Kampen  

så diger ei tøs har ikke jordmora tatt.  

Jeg hylte og skreik så han far kom med tampen  

men da han fikk se meg besvimte han og datt.  

For tåteflaska sendte jeg i taket,  

da måtte man fram med øllebrød og kake,  

og grynsådd og erter og velling jeg åt og drakk,  

til klutene revna og bleiene sprakk.  

  

**2.**Så kom jeg til byen ble kokke hos presten,  

med kappe og forkle, å du jeg var fin.  

Der hadde jeg kos, men så knuste jeg nesten  

tre gamle serviser av japansk porselin.  

Kan jeg no for at steikefata sprekker  

og grytene er skjøre så dom knekker,  

men da jeg en dag dælje fire sjampagneglass  

ba frua meg søke en steinhoggerplass.  

  

**3.**Så kom jeg på landet der stelte jeg krøtter,  

jeg fora og måka og mjølka og sleit,  

men der gikk det ille med kjørtel og bøtter  

jeg mjølka så kuene sparka og beit.  

Jeg knuste både låvebru og grinder  

og møkkagreipa gikk som strikkepinner,  

så kjørte jeg mjølka og sprengte ei fillemerr,  

så knuste jeg kjerra så slutta jeg der.  

  

**4.**Så ble jeg forlova jeg kan ikke glemme'n,  

en liten stillferdig og søt kontorist,  

jeg tok han i favn ville kysse'n og klem'n,  

men stakkaren var svak så det endte litt trist.  

Jeg kyssa han slik at åtte tenner mangla  

og klemte han slik at fire ribbein skrangla.  

Tre uker lå stakkaren forkommen og lealøs  

og da han ble fresk ba han meg reise til sjøs.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
**Biomedisin**, også kjent som **teoretisk medisin**, **molekylær medisin** og **medisinalbiologi**, er en naturvitenskapelig disiplin som er nært beslektet med legevitenskap, dyrlegevitenskap, biokjemi, kjemi, biologi, histologi, genetikk, embryologi, anatomi, fysiologi, patologi, biomedisinsk teknologi herunder vevsteknologi, og zoologi, botanikk og mikrobiologi.

Biomedisin bidrar blant annet til utvikling av nye behandlingsformer ved analyse av hvordan og hvorfor sykdommer som for eksempel kreft oppstår.

En annerledes bruk av begrepet «biomedisin» har man i sosial- og kulturvitenskapene, der biomedisin er overordnet begrep for all den medisin som undervises på universitetene. Noen nenytter det - både dens tilhengere og dens motstandere - bruker begrepet synonymt med det de kaller «skolemedisin».

Medisinetnologer har vist at også denne legevitenskapen - «biomedisinen» - kan være formet av spesifikke kulturelle grunnoppfatninger hva gjelder kropp, sykdom og helbredelse. Denne begrepsbruken gjør «biomedisin» til noe analogt med forskjellige former for «ikkevestlig», «tradisjonell» eller «alternativ medisin», og som kan betraktes som et kulturelt system.

Referanser
----------

1. ↑  Walter Bruchhausen. *,Biomedizin‘ in sozial- und kulturwissenschaftlichen Beiträgen. Eine Begriffskarriere zwischen Analyse und Polemik*. s. 497-522.
2. ↑  Cornelius Borck: *Zwischen Vermittlungskrise und Biopolitik. Der Aktionsradius der modernen Medizin*. I: Thomas Lux (utg.): *Kulturelle Dimensionen der Medizin. Ethnomedizin – Medizinethnologie – Medical Anthropology*. Reimer, Berlin, ISBN 978-3-496-02766-9, a. 124–144.
3. ↑  Hansjörg Dilger, Bernhard Hadolt: *Medizinethnologie*. I: Bettina Beer, Hans Fischer (utg.): *Ethnologie. Einführung und Überblick*. 7. überarbeitete und erweiterte Auflage. Reimer, Berlin 2012, ISBN 978-3-496-02844-4, s. 309–329.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
***Et farlig frieri*** (svensk: *Ett farligt frieri*) er en svensk stumfilmkomedie fra 1919 regissert av Rune Carlsten (hans debut). Han skrev også manuset sammen med Sam Ask. Det er basert på Bjørnstjerne Bjørnsons novelle *Et farlig frieri* fra 1856.

Filmen ble restaurert i 2010 med mellomtitler på svensk og engelsk av Svenska Filminstitutet.

Innspillingsfakta
-----------------

Den ble spilt inn i Skandiateljén i Långängen og i traktene rundt Hardangerfjorden.

Handling
--------

I en liten landsby i fjellene er alle guttene forelsket i Aslaug, datteren til den rike bonden Knut Husaby. Thormund, den mest velstående bonden i landsbyen foreslår at sønnen, Ola, skal gifte seg med Aslaug. Husaby er for dette ekteskapet, men spør datteren om hun er enig. Aslaug nekter, fordi hun er forelsket i Tore Næsset, en husmannssønn. Hennes far er sterkt imot et slikt bryllup og sender henne til setra, høyt oppe i fjellet, og håper at hun skal endre syn.

Tore forenes med Aslaug på setra. På den eneste tilgjengelige veien tilbake, som passerer Husabys gård, får Tore kraftig juling av Husaby, som lar ham gå med et ironisk løfte: *«Hvis du neste lørdag klarer å slippe forbi Husaby-ulven og hans valper, vil jenta bli din»*.

Uken etter forsøker Tore å snike seg forbi gården uten hell. Han bestemmer seg deretter for å bestige den bratte klippen som grenser til setra på elvesiden. Etter nesten å falle klarer han å nå toppen, utslitt. Husaby, imponert over hans mot, går med på å la ham gifte seg med Aslaug.

Rolleliste
----------

* Lars Hanson - Tore Næsset
* Gull Cronvall - Aslaug
* Theodor Blick - Knut Husaby, Aslaugs far
* Hjalmar Peters - Thormund, rik bonde
* Kurt Welin - Ola, Thormunds sønn
* Hugo Tranberg - Sigurd Husaby
* Gösta Cederlund - Eyvind Husaby
* Hilda Castegren - Tores mor
* Torsten Bergström - Spillemann

Referanser
----------

1. ↑  Anmeldelse, synopsis og link til å se filmen: «A cinema history».

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Et farlig frieri* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Et farlig frieri* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Et farlig frieri* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
***The Baltimore Sun*** er Marylands største dagsavis som dekker lokale og regionale nyheter, hendelser, personer og næringer. Sun ble grunnlagt 17. mai 1837, av Arunah Shepherdson Abell og to ansatte. Familien Abell eide avisen til slutten av 1910 da familien Black hadde kjøpt seg opp til å kontrollere avisen. Avisen ble solgt i 1986 til Times-Mirror Company fra Los Angeles. Samme uken annonserte rivalen, *Baltimore News American*, eid av Hearst Corporation, at de ville stenge. Sun, som de fleste aviser i USA har hatt mye motgang de siste årene. De har tapt lesere, nyhetsdesken har blitt mindre og mindre, og konkurranse fra gratisavisen *The Baltimore Examiner*. I 2000 ble Times-Mirror company kjøpt av Tribune Company i Chicago.

Referanser
----------

1. ↑  «(Baltimore) The Sun». Thomson Reuters. Arkivert fra originalen 10. juli 2011. Besøkt 28. mai 2008.
2. ↑  «Examiner Plans Baltimore Edition» (HTML). *The Washington Post*. 18. oktober 2007. Besøkt 25. juni 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The Baltimore Sun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** LCCN **·** ISSN **·** ISSN
 |
Schloss Salem
Schloss Salem
**Schule Schloss Salem** er en internatskole i det tidligere riksabbediet Salem (slottet Salem) i kommunen Salem ved Bodensee i det sydlige Tyskland. Det er en av Tysklands mest prestisjefulle privatskoler, og mange adelige sender sine barn hit.

Privatskolen ble etablert i 1920 og har fra begynnelsen tatt opp både gutter og piker. Skolen ble grunnlagt av prins Maximilian av Baden og den berømte reformpedagogen Kurt Hahn, som utarbeidet mange av skolens pedagogiske prinsipper. Hahn som var av jødisk herkomst, måtte i 1933 emigrere til Skottland, hvor han grunnla internatskolen Gordonstoun.

Schule Schloss Salem er inndelt i en grunnskole som holder til på Burg Hohenfels, en middelskole som holder til på Schloss Salem, og et gymnasium som holder til på Schloss Spetzgart og en ny campus kalt Härlen. Den meget internasjonale skolen tilbyr både tysk Abitur og International Baccalaureate. Skolen legger vekt på at oppdragelse og undervisning, liv og læring, skal utgjøre en enhet, både sosialt, akademisk og musisk-kreativt, og gir sine elever en fremragende utdannelse både på det faglige og sosiale nivå. 

Skolen har tilsammen 670 elever, derav 60 gjester. Omkring 60 % er gutter og 40 % er piker. Omtrent en tredjedel av elevene mottar helt eller delvis stipend, for at skolen skal kunne rekruttere de beste elevene.

Berømte tidligere elever ved Schule Schloss Salem
-------------------------------------------------

* Philip, hertug av Edinburgh (f. 1921)
* Golo Mann (1909–1994), historiker og forfatter, sønn av Thomas Mann
* Elisabeth Noelle-Neumann (f. 1916), grunnlegger av *Institut für Demoskopie Allensbach*
* Oliver Hassencamp (1921–1988), forfatter
* Christian Kracht (f. 1966), forfatter
* Sofia av Hellas (f. 1938), dronning av Spania
* Ferdinand von Bismarck (f. 1930), fyrste av Bismarck
* Patrice Bart-Williams (f. 1979), reggaesanger
* Walter Sittler (f. 1952), skuespiller
* Grev Berthold Maria Schenk von Stauffenberg (f. 1934), generalmajor, eldste sønn av Claus von Stauffenberg
* Gabriele Thyssen (f. 1963), senere gift prinsesse av Leiningen og i annet ekteskap *Begum Aga Khan*, gift med Aga Khan IV

Prins Philip sendte sin sønn prins Charles på skolens skotske avlegger Gordonstoun.

Referanser
----------

1. 1 2  Salem, Schule Schloss. «Geschichte - Schule Schloss Salem - Internationale Privatschule in Deutschland». *www.schule-schloss-salem.de*. Arkivert fra originalen 17. juli 2016. Besøkt 29. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Schule Schloss Salem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Schule Schloss Salem – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Tyskland
**Et glassperlespill. Neo-rococo borgerromantikk: En helaftens konsertopera for kor, klaver, horn, cello, orgel og orkester**, op. 34 nr. 2, er et musikkverk som ble komponert i tidsperioden 1979–82 av komponisten Olav Anton Thommessen.

*Et glassperlespill* er en helaftens orkesterforestilling, en konsertopera, som i realiteten inneholder seks store komposisjoner. De seks komposisjonene er: *Prolog*, *Makrofantasi for klaver og orkester over Griegs a-moll*, *Hinsides neon, konsert for horn og orkester*, *Korsymfoni over Beethovens Åttende*, *Gjennom prisme, konsert for cello, orgel og orkester* og *Ekstranummer over Verdis Dies Irae – Apoteose*. Mange av disse enkeltverkene ble fremført og innspilt, bl.a. ble makrofantasien urframført av Geir Henning Braaten og Bergen filharmoniske orkester i 1982. Men den første fullstendige fremførelse av *Et glassperlespill* fant sted i Grieghallen under Festspillene i Bergen, den 4. juni 2005. Bergen filharmoniske orkester ble ved denne anledningen dirigert av Ingar Bergby, solister var Nils Anders Mortensen, piano, Ilene Chanon, horn, Kåre Nordstoga, orgel, Øystein Birkeland, cello, og Håkon Matti Skrede var kormester.

Kilder
------

* Artikkel av Elef Nesheim på ballade.no Arkivert 30. oktober 2007 hos Wayback Machine.
**Sverre Ditlev-Simonsen** (født 21. mai 1906, død 1. februar 2004) var en norsk skipsreder. Han ledet i en årrekke selskapet Sverre Ditlev-Simonsen & Co, og utmerket seg også både som spiller og leder i norsk bandysport.

Sverre Ditlev-Simonsen var sønn av skipsreder Olaf Ditlev-Simonsen. Han utdannet seg i Cardiff i Storbritannia, og ble bedriftsleder allerede i 1923 i rederiet Eidsvold. Fra 1930 ble han leder for rederiet Eidsiva. Fra 1934 var Sverre Ditlev-Simonsen eneinnehaver av Sverre Ditlev-Simonsen & Co, før sønnen Per Ditlev-Simonsen kom med på eiersiden i 1953.

Ditlev-Simonsen var styreformann i Oslo Nye Rederiforening på 1950-tallet, og var sentral i sammenslåingen med Oslo Rederiforening. Han var også i mange år styreformann i Norsk Sjøfartsmuseum. Han var ridder av både St. Olavs Orden og Vasaordenen.

På 1920-tallet var Ditlev-Simonsen aktiv bandyspiller i Ready, og vant flere norgesmesterskap. Senere var han klubbformann og styremedlem i mange år. Han fikk klubbens høyeste utmerkelse, Ready-statuetten, i 1947.

Kilder
------

* Nekrologer i *Aftenposten*, 10. februar 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni
 |
**Nils Olaus Young** (født 1816, død 18. juli 1890) var en norsk forretningsmann.

Han var sønn av Jørgen Young og arvet farens formue og eiendom i 1837. Nils Young var gift med Charlotte Elisabeth (1813–1889, f. Graah), og sammen fikk de fem barn. Datteren Elisabeth ble gift med skipsrederen Thomas Fearnley.

Young drev i mange bransjer. Hovedvirksomheten var trelasthandel og et skipsrederi, men han drev også et brenneri, et maltgjøreri, et ølbryggeri, en reperbane, en skipskran og en tobakksfabrikk. Da han døde 74 år gammel i 1890 var Young en av landets rikeste menn.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1865, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Morgenbladet, type referanse dødsannonse, utgitt 19. juli 1890[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Myhre, Jan Eivind (1990). *Hovedstaden Christiania*. Cappelen. s. 90. ISBN 8202091446.
4. ↑  «Dødsfald. Grosserer og Eiendomsbesidder Nils O. Young». *Norges Sjøfartstidende*, 19. juli 1890.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**.303 British** er en patron for gevær og maskingevær.

Patronen ble utviklet i Storbritannia først som en svartkruttpatron for Lee-Metford-riflen i 1880-årene, men ble senere ladet både med korditt og med røksvakt krutt. Patronen erstattet den eldre .577/450 Martini-Henry til enkeltskuddsriflen Martini-Henry. Som mange patroner fra perioden, slik som 7,62 x 54R til det russiske  Mosin-Nagant M91/30-geværet, var patronen laget som en randpatron, med en flens bak som lettet utrekkingen av patronen.

Våpen som Lee-Enfield-riflen, Vickers maskingevær og Brengun var alle kamret for denne patronen. Den var standard kaliber både i de britiske og i samveldelandenes væpnede styrker fra 1889 til 1950-årene, da den ble erstattet med 7,62 x 51 mm NATO. Den er populær på grunn av det store antallet militære overskuddsvåpen kamret for patronen som er sluppet på det sivile markedet. Mange av disse er modifisert for sportsskyting.

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 399-400. ISBN 8291361045.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .303 British – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) .303 British – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Sverre Johan Dürbeck** (født 13. desember 1912 i Sandefjord, død 21. august 1987 i Oslo) var en norsk jurist og NS-medlem som tjenestegjorde i Statspolitiet under den tyske okkupasjonen av Norge. Han var blant annet med på å planlegge deportasjonen av norske jøder i 1942.

Dürbeck ble etter krigen dømt til seks års tvangsarbeid etter § 86 («bistand til fienden»). Til grunn for dommen lå blant annet medvirkning til arrestasjon og deportasjon av norske jøder, i tillegg til hans tjeneste i Statspolitiet og som en av Karl Marthinsens nære medarbeidere. Sammen med Wilhelm Wagner og blant annet Ragnvald Kranz deltok han på møte hjemme hos Karl Marthinsen den 24. november 1942. På dette møtet ble deportasjonen av de norske jødene planlagt etter at det var klart at DS «Donau» hadde ledig kapasitet 26. november. Dürbeck fikk ansvar for anholdelse og transport av jødefamilier fra Østlandet og Sørlandet. 

Ifølge tiltalen deltok Dürbeck ikke i selve arrestasjonene, men han sto for administrativt arbeid ved utsendelse av ordrer og instrukser. Dommen sier ikke konkret hvilken vekt Dürbecks medvirkning til deportasjonen ble tillagt ved straffeutmålingen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister, histreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sverre Johan Durbeck - Digitalarkivet.no
3. ↑  Eirik Veum: *Nådeløse nordmenn - Statspolitiet 1941-1945*, s. 308 - Kagge Forlag 2012
4. ↑  Harper, Christopher S. (2012): *Rettsoppgjørets behandling av deportasjonen av jødene fra Norge under krigen 1940-1945.* Oslo: HL-senteret, s.35f.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**.357 Magnum** er en patron for revolver utviklet av Elmer Keith, Philip Sharpe og våpenprodusenten Smith & Wesson. Den er basert på S&Ws tidligere .38 Special patron. .357 Magnum ble introdusert i 1934, og er siden blitt et mye brukt kaliber.

Design
------

.357 Magnum ble utviklet som en direkte respons på Colts .38 Super Automatic. På den tiden var .38 Super det eneste pistolkaliberet som var i stand til å skyte gjennom dører på biler og trenge gjennom de tidlige skuddsikre vestene som fantes da.

For å sikre S&Ws posisjon som ledende våpenleverandør til politistyrkene ble .357 Magnum utviklet. Den ble utviklet på basis av den eksisterende .38 Special, men med en annen kruttladning, og med en hylse som er 1/8″ (3,2 mm) lenger. Den ekstra lengden sikret også at man ikke kunne bruke patronen i eldre våpen beregnet på .38 Special, og var således en sikkerhetsforanstaltning, siden trykkstandarden for .357 Magnum er omtrent dobbelt så høy som for .38 Special.

Jegeren og skytteren Elmer Keith (1899–1984) har fått mye av æren for utviklingen av denne patronen. Han fikk muligheten til å eksperimentere med høyere trykk i .38 Special fordi han hadde tilgang på tyngre revolvere beregnet på konkurranseskyting, som Smith & Wesson 38/44 «Heavy Duty» og «Outdoorsman», som var .38-kaliber våpen bygd på en ramme beregnet på .44-kaliber. Formålet var å utvikle en patron som kombinerte god evne til inntrengning i målet, flat kulebane og mulighet til å skyte på lengre avstander.

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. ↑  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 526-527. ISBN 8291361045.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .357 Magnum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) .357 Magnum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
68-punds karronade ombord på linjeskipet HMS «Victory»
**Karronade** er en kort, glattløpet kanon med stort kaliber, utviklet for Royal Navy av det skotske jernverket Carron Company mot slutten av 1700-tallet, benyttet på slagskip fram til rundt 1820. Selskapet hadde framgang gjennom sin utvikling og produksjon av karronader, en ny kortdistanse og kortløpet kanon for skip. Betegnelsen «karronade» (engelsk: *carronade*) er fra selskapet Carron Company, som igjen har navn etter elven Carron ved Falkirk hvor det ble etablert i 1759.

Karronade ble oppfunnet av general Robert Melville (1723–1809), sønn av en skotsk minister, som overtalte Carron Company i Falkirk til å produsere våpnene. De var populært kjent som «smasher», ble de vanligvis montert på kryssende glidevogner slik at de kunne skli frem og tilbake.

Hovedbruken var for nærkamp, gjerne mot andre skips besetninger. I Norge ble karronader produsert ved Moss Jernverk. Karronade ble gradvis mindre brukt mot midten av 1800-tallet, men var i bruk så sent som under den amerikanske borgerkrigen (1861–1865).

Den svenske industridesigneren Markus Johansson lot seg inspirere av karronadene til en særskilt serie lamper kalt *Carronade*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «What was a carronade?», *RMG*
2. ↑  «carronade», *Dictionary.com*
3. ↑   «Carron: Scotland's Forge», *BBC*
4. ↑   «Carronde», *Le Klint*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Bioingeniørfaglig institutt** (**BFI**) er en selvstendig faglig enhet NITO, og ledes av et fagstyre som er valgt av medlemmene ved direkte valg. BFI ivaretar  bioingeniørenes fag- og profesjonsinteresser, og instituttets prioriterte arbeidsområder vil til enhver tid gjenspeile utviklingen innen bioingeniørfaget. BFI har som ambisjon å være med på å forme samfunnets helse- og omsorgspolitikk og arbeider aktivt med å synliggjøre bioingeniørens kompetanse og rolle i norsk helsevesen. Instituttet eier og gir ut det vitenskapelige tidsskriftet Bioingeniøren.

Instituttet ivaretar bioingeniørenes autorisasjon, informerer om, veileder og behandler søknader om spesialistgodkjenning for bioingeniører som ønsker å gjennomføre et spesialistgodkjenningsløp. Gjennom instituttets studiefond ytes det økonomisk støtte til medlemmene slik at de kan drive faglig utvikling som kan bidra til å heve bioingeniørfaget.   

Det er en prioritert oppgave for BFI å legge til rette for videreutvikling av den faglige og etiske standarden i utdanning og utøvelsen av alle sider av bioingeniørfaget.

Historie
--------

Norsk Medisinsk Laboratorieteknikerforening ble konstituert den 14. november 1962. Organisasjonen bestod da av 22 medlemmer. De viktigste årsakene for organisasjonens stiftelse var for å bedre medlemmenes lønns- og arbeidsvilkår, opprette et eget tidsskrift, høyne utdannelsen, arbeide for å få autorisert laboratorieteknikeryrket og søke kontakt med innen- og utenlandske organisasjoner. I 1966 skjedde det et navneskifte til Norsk fysiokjemikerforbund der Irene Reinskou tok over som forbundsleder. I 1987 ble «Bioingeniør» ny felles yrkestittel for de ulike fagområdene, og samme år gikk Norsk fysiokjemikerforbund gjennom nok en navneendring, denne gang til Norsk bioingeniørforbund, mer kjent som NOBI. To år senere, i 1989, fusjonerte NOBI og Bioingeniørforbundet (MIP-ingeniørene) seg sammen og utgjorde så en medlemsmasse på 3600 medlemmer. Bioingeniørforbundet bestod av en egen yrkesgruppe, såkalte «MIP-ingeniører». Dette var medisinske laboratorieingeniører innen mikrobiologi, immunologi og patologi.

I 1997 fusjonerte NOBI og NITO seg sammen. Bioingeniørfaglig institutt (BFI) etableres som en selvstendig faglig enhet i NITO. Per 2019[oppdater] har BFI 5500 yrkesaktive medlemmer og over 1500 student- og pensjonistmedlemmer

Referanser
----------

1. ↑  «Bioingeniørfaglig institutt».
2. ↑  «Norsk Medisinsk Laboratorieteknikerforening».
3. ↑  «Norsk fysiokjemikerforbund».
4. ↑  «Fusjonering NOBI og Bioingeniørforbundet» (PDF).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**.40 S&W** er en patron for pistol utviklet i samarbeid mellom Winchester Repeating Arms og Smith & Wesson. Den bruker kuler fra 135 grain til 200 grain, og opererer med et maksimalt trykk på 35 000 psi.

Historie
--------

.40 S&W-patronen ble lansert 17. januar 1990 sammen med en ny pistol fra Smith & Wesson, kalt Model 4006, men det tok flere måneder før våpenet var å få kjøpt. Patronen ble utviklet fra 10 mm Auto-patronen som hadde blitt tatt i bruk av FBI, men viste seg å være for kraftig i praktisk bruk. 10 mm Auto hadde en ytelse omtrent som kaliber .41 Magnum, og rekylen og munningsblåsten viste seg å være for kraftig for mange skyttere. Våpenet var i utgangspunktet kraftig nok til hjortejakt, og det var for mye for selvforsvar og politibruk. Patronen ble derfor ladet med en svakere ladning for bruk i FBI, og dermed kunne Smith & Wesson gjøre om patronen slik at den ble kortere, men allikevel hadde den ønskede ytelse. De bestemte seg samtidig for å gå ned til hetter av typen «Small Pistol». Patronen ble raskt populær og gikk tidlig forbi 10 mm Auto når det gjaldt antall enheter solgt. Siden den var omtrent av samme lengde som 9×19 mm, kunne mange våpen konstruert for denne patronen enkelt gjøres om til å bruke det nye kaliberet.

Patronen har blitt populær både blant politi og sivile skyttere, men den er ennå ikke nyttet til militær bruk.

Typisk ballistikk er 10 gram kule på 350 m/s.

Rapporter om hylsebrudd
-----------------------

Siden det er en høytrykkspatron er det fort gjort for en hjemmelader å bli overrasket om man ikke er forsiktig. For at patronen skal kunne kamres fra magasinet, er man avhengig av en materampe, det vil si en skråning inn i kammeret, og der vil ikke hylse ha kontakt med kammeret når skuddet avfyres. Dersom trykket er for høyt vil hylsa bule ut, og i verste fall sprekke der den ikke har kontakt med kammerveggen. Dersom dette skjer vil gass under høyt trykk kunne føre til at magasinet blir presset ut, og eventuelle skader på våpen og skytter. Det finnes også en del pistoler i kaliberet som låser opp mekanismen for tidlig fordi det egentlig er ombygde 9×19 mm våpen hvor fabrikanten ikke har gjort en god nok jobb. Siden det er en kraftigere patron med høyere kulevekt må hele låsegeometrien i våpenet endres for at det skal fungere godt. Det er derfor all grunn til å holde seg til fornuftige ladninger når man selv lader ammunisjon for dette kaliberet.

Galleri
-------

* 
* 
* 
*

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. 1 2 3  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 535-536. ISBN 8291361045.
**Stig Andor Engen** (født 20. august 1959) er en norsk tidligere fotballkeeper. Har blant annet spilt for Hødd og Molde.

Engen kommer fra Hareid, der han spilte fotball i alderbestemte klasser. Men han hadde spilt flere sesonger i Hjørungavåg i lavere divisjoner før han sluttet seg til Hareids A-stall (nivå tre) i 1985. Tok over rollen som førstekeeper for Lars Atle «Lasse» Flø, og gjorde sine saker så godt at han ble solgt til Molde etter 1987-sesongen. Han var i rosenens by i to sesonger, før han vendte tilbake til Hareid. Etter 1992-sesongen, da Engen var spillende assistenttrener under Harald Åsland Riise i 2.-divisjon, gikk han til Hødd – som da spilte i 1.-divisjon. Har klubbens førstekeeper i 1993 og 1994, men byttet på å vokte buret med Trond Hjelle da Hødd spilte i Tippeligaen i 1995. Hødd rykket ned, og Engen gikk tilbake til Hareid, der han i 1996 var spillende assistenttrener under Inge Gjerde.

I 1997 trappet Stig Engen ned, og spilte deretter noen sesonger som spiss for Brandal i lavere divisjoner. I 2005 gjorde Engen et overraskende comeback som Hareid-keeper, da 3.-divisjonslaget møtte Aalesund i cupens første runde. Grunnen var at førstekeeper Vagn Scheide Mork hadde karantene. I 2009, i en alder av 50 år, gjorde Engen nok et comeback, denne gangen som spiss for Hareid 2 i 5.-divisjon.

Stig Andor Engen spilte 92 kamper for Hødd og 249 for Hareid. Han er i 2016 trener for guttelaget til Hareid.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* Profil hos Norges Fotballforbund
**.22 Long Rifle** (metrisk betegnelse **5.6×15mmR**), ofte forkortet **.22 LR**, er en patron for rifle og pistol. Patronen blir ofte referert til som **salongpatron** eller **finkaliber** (grunnet liten kulediameter), men denne betegnelsen kan også inkludere andre små patroner som f.eks. .17 HMR eller 22wmr

Patronen ble designet av Peters Cartridge i 1887, og er en av de mest brukte patroner i dag. Den kom først i Marlin og Stevens enkelskuddsrifler. Marlin modell 1891 bøylerifle, forgjengeren for dagens modell 39A, var den første repetergeværet som ble kamret for patronen.

Bruk
----

Et stort antall pistoler, revolvere og rifler er kamret for denne populære patronen. Populariteten skyldes i første rekke at ammunisjonen er svært rimelig og har svak rekyl. Dette gjør .22 LR til en svært egnet ammunisjon for skytesport. Både Det frivillige Skyttervesen, Dynamisk Sportsskyting Norge og Norges Skytterforbund har konkurranseprogrammer hvor man benytter .22 LR-ammunisjon.

Lading
------

.22 LR-patroner lades meget sjelden eller aldri av hjemmeladere, mest grunnet dens lave pris og randtenning som krever svært spesialisert utstyr for å lade.

Riflestigning
-------------

Piper til .22 LR har vanligvis en riflestigning på 405 mm (1:16 tommer).

Se også
-------

* Salongrifle
* .22 Short
* .22 Long
* Liste over patrontyper
* Kategori:Skytevåpen i kaliber .22 Long Rifle

Referanser
----------

1. ↑  T. Holloway. *A Guide to Handgun Cartridges*. Side 37–38.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .22 Long Rifle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) .22 Long Rifle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* GUNS AND SHOOTING ONLINE
**Sverre Grøtter** (født 9. august 1913 i Larvik, død 19. april 1994) var norsk direktør og siviløkonom. Foreldre var kjøpmann Søren Nilsen og hustru Edle Kathrine Larsen.

Grøtter avla Examen artium i 1933, eksamen ved Sandefjord handelsgymnas i 1934 og diplomeksamen ved Norges Handelshøyskole i 1944. I 1936-1941 drev han kolonialforretning i familiens gård, Øvre Fritzøegate 14 A, på Langestrand. 

I 1943 ble han ansatt som driftsøkonom hos J. Jacobsen Trikotasjefabrikk i 1943 og ble soussjef i 1946. Grøtter ble ansatt som administrerende direktør i Hjula Veverier A/S i 1955 og som administrerende direktør i Mekaniske Verksteders Landsforening 1. mars 1958.

Han ble i 1962 direktør for Christiania Portland Cementfabrikk, administrerende direktør på samme sted fra 1965 og - etter en fusjon mellom tre sementfabriker - var han administrerende direktør for A/S Norcem 1968-1973. Grøtter var ordfører i sentralstyret for Norsk Arbeidsgiverforening 1972-1975. Han var også styremedlem i Norsk Utviklingshjelp 1962-1968.

Ved Kongelig resolusjon av 18. september 1970 nedsatte Industridepartmentet et utvalg, som ble bedt om å fremme forslag om en framtidig organisasjon av statlige kontinentalsokkelsaker. Grøtter ble medlem.

Styreformann Alf Ihlen i DnC utså Grøtter som sin etterfølger. Det var imidlertid vanskelig å få frigjort ham, fordi styret i Christiania Portland Cementfabrikk nødig ville slippe ham så mye løs at han kunne gå inn i DnCs styre. Ihlen ga seg ikke, og etter to års bearbeidelse ble Grøtter medlem av bankens styre i 1964. Han overtok som styreformann etter Ihlen i 1972 og satt til 1982.

Sverre Grøtters søster var forfatteren Margit Bredvei.

Referanser
----------

1. ↑   *Næringslivets menn i Norden : biografisk håndbok over ledere av skandinaviske firmaer*, Oslo 1950 s. 248
2. ↑   *Teknologi i virksomhet: Norsk verkstedsindustri etter 1840*, Oslo 1989, s. 206
3. ↑  Mæland, Helge: *Med samarbeid som våpen: Dalen arbeiderforening 75 år: 1924-1999*, Skien 1999, s. 141
4. ↑   Petersen, E: *Norsk Arbeidsgiverforening 1950-1975*, Oslo 1975
5. ↑   Lerøen, Bjørn Vidar: *1001 brønn*, Stavanger 1997, s. 55
6. ↑  *En storbank i blandingsøkonomien: Den Norske Creditbank 1957-1982*, Oslo 1982, s. 179
7. ↑  *En storbank i blandingsøkonomien: Den Norske Creditbank 1957-1982*, Oslo 1982, s. 302
**Stiftsoverretten** var en domstol som var i funksjon i Norge fra 1797 til 1890.

I Norge hadde overhoffretten i Christiania eksistert som høyeste lokale domstol (under høyesterett i København) siden 1667. Ved en kongelig forordning av 11. august 1797 ble denne retten opphevet, og det ble i stedet opprettet fire regionale overretter, en stiftsoverrett i hver av de fire stiftenes hovedstad:

* Akershus stiftsoverrett (fra 1843 Kristiania stiftsoverrett)
* Bergen stiftsoverrett
* Kristiansand stiftsoverrett
* Trondheim stiftsoverrett

Forordningen var skrevet av den norske juristen Christian Colbjørnsen, som var generalprokurør i Danmark-Norge. Formålet var å effektivisere rettspleien. Reformen ble av noen sett som en svekkelse av norsk rettsenhet, men da Norge gikk ut av unionen med Danmark og inn i unionen med Sverige ble det i 1815 etablert en egen norsk høyesterett.

Stiftsoverretten kunne dømme i alle saker unntatt krigsrettssaker, geistlige saker og saker som lå under politiretten. Dommerkollegiet besto av en justitiarius og to assessorer. Kristiania overrett fikk etter hvert flere dommere. Voteringen var skriftlig, og dommen ble utarbeidet av justitiarius på bakgrunn av voteringen.

I 1867 ble Kristiania byrett skilt ut av Kristiania stiftsoverrett som apellrett for byen Kristiania, mens Kristiania stiftsoverrett fortsatte som domstol for amtene.

På grunn av langsomheten i rettens arbeid ble det mot slutten av 1800-tallet tatt til orde for reform av saksbehandlingen. I forbindelse med straffeprosessreformen ble Norge ved lov av 31. mai 1890 inndelt i tre overrettskretser (Kristiania, Bergen og Trondheim). De nye domstolene ble kalt overretter.

Litteratur
----------

* *Fra stiftsoverret til lagmannsrett*. Oslo: Borgarting lagmannsrett, 1997
* Tor Weidling: *Eneveldets menn i Norge*. Oslo, 2000
Schloss Charlottenburg
**Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg** (*SPSG*) er en stiftelse etablert i 1994, som forvalter den prøyssiske stats slott og haver i Berlin og Brandenburg.

Organisasjonens forløpere var *Staatliche Schlösser und Gärten Potsdam-Sanssouci* i DDR og *Verwaltung der Staatlichen Schlösser und Gärten* i Vest-Berlin. Disse sprang igjen ut fra den prøyssiske *Verwaltung der Staatlichen Schlösser und Gärten*, som ble etablert 1. april 1927 etter at stridighetene mellom Fristaten Preussen og familien Hohenzollern om eiendomsretten til de tidligere kongelige eiendommene var bragt til ende.

SPSG har sete i Potsdam, og finansieres av delstatene Berlin og Brandenburg, og av den føderale regjeringen, som bærer 42 % av omkostningene. Stiftelsen får også støtte fra flere støtteforeninger og private sponsorer.

Se også
-------

* Stiftung Preußischer Kulturbesitz

Eksterne lenker
---------------

* Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Sverre Cornelius Lund** (født 9. desember 1931, død 21. oktober 2012)
var en norsk trekkspiller kjent fra kringkasting og plateutgivelser.

Han bodde sine barneår i Hellandsbygd i Sauda.

På 60-tallet utga han flere plater blant annet med Frank Cook og Arnstein Johansen. Senere har han spilt med Kringkastingsorkestret og Stavangerensemblet. Han var med på å starte Norske Trekkspilleres Landsforbund og ellers
tretti lokale klubber, deriblant i Narvik der han tidvis var bofast. I Oslo drev han egen musikkforretning i flere titalls år. Han forestod designet til trekkspillet *Cornelli Gold* og *Excelsior Tosca*.

Han var far til vokalisten Geir Cornelius Lund (1963–2008) og mezzosopran Elisabeth Cornelius-Lund. Han var mye bosatt i Narvik, der kona Gerd var fra.

Sverre Cornelius Lund døde den 21. oktober 2012 og ble bisatt ved Håkvik kapell i Narvik den 6. november samme år.

Utmerkelser
-----------

* Æresmedlem i Norske Trekkspilleres Landsforbund
* Vågåfatet 1996 delt med Arnstein Johansen

Utgivelser
----------

* *Spelar Andrew Walters melodier til Rickie Løws Orkester* (POLS LP, 1980)

Referanser
----------

1. 1 2  Arvid Horpestad, *Trekkspillvirtuosen frå Hellandsbygd*, nekrolog i avisa Ryfylke den 4. desember 2012.
2. ↑  Norske Trekkspillers Landsforbund – Sverre Cornelius Lund død[*død lenke*] (Publisert 23. oktober 2012, besøkt 22. november 2012)
**Kiki Cutter** (født 24. juli 1949 i Bend, Oregon) er en tidligere alpinist fra USA. I 1968 var Cutter den første alpinisten fra USA som vant et verdenscuprenn. Med totalt fem seire var hun i over to år USAs beste kvinnelige alpinist.

Cutters internasjonale karriere begynte i 1967. Etter at hun hadde blitt amerikansk mester i utfor som 16-åring, ble hun tatt ut på det amerikanske landslaget. Hun deltok i verdenscupen mellom 1968 og 1970, og i løpet av disse sesongene vant hun fem renn og oppnådde ytterligere en pallplass. I 1968 endte hun på niendeplass i totalsammendraget, og i sesongen 1968/69 ble hun nummer fire i totalsammendraget og nummer to i slalåmcupen.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 25. februar 1968 | Oslo | Norge | Slalåm |
| 3. januar 1969 | Oberstaufen | Tyskland | Storslalåm |
| 15. mars 1969 | Mont Sainte-Anne | Canada | Slalåm |
| 22. mars 1969 | Waterville Valley | USA | Slalåm |
| 22. januar 1970 | Saint-Gervais | Frankrike | Slalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kiki Cutter – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kiki Cutter – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kiki Cutter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kiki Cutter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kiki Cutter – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Kiki Cutter – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Filosofisk logikk** er de områder av filosofien hvor de anerkjente metoder for logikk innenfor klassisk logikk har blitt brukt til å løse or videreføre diskusjonen om filosofiske problemer. Blant disse fremhever Sybil Wolfram studiet av argument, maning og sannhet, mens Colin McGinn presenterer identitet, eksistens, predikat, metafysisk nødvendighet og sannhet som hovedemnene i hans bøker om emnet.

Filosofisk logikk handler også om utvidelser av og alternativer til klassisk logikk, kjent som ikke-klassisk logikk. Disse får mer oppmerksomhet i tekster slik som John P. Burgess's *Philosophical Logic*, *Blackwell Companion to Philosophical Logic*, og flerbindsverket *Handbook of Philosophical Logic* edited by Dov M. Gabbay and Franz Guenthner.

Referanser
----------

1. ↑  Dale Jacquette, *A Companion to Philosophical Logic*, Wiley-Blackwell: 2002.
2. ↑  Wolfram, Sybil (1989). *Philosophical Logic: An Introduction*. Routledge: 1989. ISBN 0-415-02317-3.
3. ↑  Preface to Colin McGinn, *Logical Properties: Identity, Existence, Predication, Necessity, Truth*, Oxford: Oxford University Press, 2000 (ISBN 0-19-926263-2).
4. ↑  John P. Burgess, *Philosophical Logic*, Princeton University Press: 2009.
5. ↑  Lou Goble (ed.), *The Blackwell Guide to Philosophical Logic*, Oxford: Blackwell: 2009 (ISBN 0-631-20693-0).
6. ↑  Gabbay, Dov M.; Guenthner, Franz, redaktører. *Handbook of Philosophical Logic*,
**Stig Elvis Furset** (født **Stig Furset** 31. mai 1967 i Høyanger) er en norsk forfatter, bibliotekar og Elvis-imitator. Han tok hovedfag i litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen i 1995 med hovedoppgaven *Det kløyvde ordet: Om vald og religion i Flannery O'Connors The violent bear it away*.

Stig Elvis Furset er oppvokst på Husnes i Kvinnherad. Han er i dag bibliotekkonsulent ved Buskerud fylkesbibliotek. Han arbeidet tidligere som bibliotekar i Rygge kommune sør for Moss. Etter en konflikt om voldelige tegneserier i biblioteket ble han kjent som «bibliotekaren fra helvete».

Furset er medlem av BBØ og Avdeling Vest. Han hater Beatles og NFF.

I debutromanen *Den brennande sitaren* lar Furset fortelleren Jeremias, en kommuneansatt brannsupporter fra Moss, skildre fotballsesongen 2001. Sammen med Elvis og Diego tar Jeremias opp kampen mot Rosenborg og NFF for å sikre at gullet havner i Bergen.
I den vanskelige andreboken, *Den raude veggen*, treffer vi igjen Jeremias, Elvis og Diego som nok en gang tar opp kampen mot NFF. Denne gangen får de hjelp av kompisen Pels, og da går alt meget bedre. Gullet kom hem til Bergen etter 44 år.

Bibliografi
-----------

* *Den brennande sitaren* – roman fra 2002
* *Den raude veggen* – roman fra 2008

Kilder
------

* Presentasjon av Stig Elvis Furset i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterside hos Barberblad forlag
* Intervju i Dagbladet
* Teksteksempler

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Indisk karrikylling.
**Karri** er en krydderblanding som består av mange aromatiske kryddere, slik som for eksempel gurkemeie, pepper, koriander, cayennepepper, muskat, ingefær, kanel, kryddernellik, sennep, kardemomme, spisskummen. Karri inneholder ofte bukkehornkløver, som kan gi alvorlige allergiske reaksjoner hos mennesker med allergi mot peanøtter, soya og lupin.

Karri er en av de vanligste krydderblandingene i verden og stammer fra det indiske kjøkken. Karri er i tillegg navnet på sausbaserte varmretter i det indiske, tamilske, britiske og thailandske kjøkken. Ordet karri er opprinnelig tamilsk og betyr simpelthen saus.

Det finnes et stort antall oppskrifter på både krydderblandingen og de sausbaserte matrettene.

Se også
-------

* Curry (Matretter som kan være, men ikke nødvendigvis er, laget med krydderet karri).

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hanne Borgen Vassnes: «Derfor bør du spise karri» på *Godt.no* 28. oktober 2013
2. ↑  «Bukkehornkløver – det skjulte allergenet» hos *Folkehelseinstituttet* 14. desember 2011 (endret 6. mai 2015) Arkivert 14. juni 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Origin of Curry1» på *Dictionary.com*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
*For Fimbulisen i Antarktis, se Fimbulisen.*
**Fimbulisen** er en 15 km lang og 100 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, nordøst for fjellmassivet Coloradofjella, midt i Sabine Land. Den ligger nordvest for Nordmannsfonna, vest for Hayesbreen og sør for Von Postbreen. Fimbulisen er en ren innlandsbre og har bare en sidebre som graver seg ned til en dal (Sassendalen) og fører foran seg vesentlig morenemasser. Den vestlige to tredjedel av brekomplekset inngår i Sassen-Bünsow Land nasjonalpark.

Regnet fra nord og med klokken har den følgende sidebreer:

* Maritbreen i nord, vest for Przybyllokfjellet mot Von Postbreen – 2,5 km, 5 km²
* Rabotbreen i sør, øst for Moskusryggen mot Sassendalen – 12,5 km, 28 km²
* Wandbreen i nordvest, vest for Kalotten i retning Von Postbreen – 2,5 km, 2,5 km²

I sørøst glir Klauvbreen fra Nordmannsfonna over i Rabotbreen. I øst er en fjellrekke barriere mot Hayesbreen, med Hallberget (864 m) som den mest massive i den nord-sørgående rekken av nunataker.

Fimbulisen har sitt navn etter «fimbul» som betyr tøff, barsk eller hard.

Referanser
----------

1. ↑  Fimbulisen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 9. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Tordenskjoldsgate skole** (Todda) i Tordenskjolds gate 49 er Kristiansands eldste skole som fortsatt er i drift. Den er bygget i 1871, og hadde 140-årsjubileum i 2011. Skolen er den eneste gjenværende grunnskolen i Kvadraturen. Den er en 1.-7. skole med 154 elever og 16 ansatte. Elevene kommer i hovedsak fra sentrum og Eg. 35% har minoritetsspråklig bakgrunn. 27 nasjoner er representert ved skolen; blant dem er Kina, Nederland og Bosnia-Hercegovina.

I 1988 ble skolebygningen renovert til en pris av 2,3 mill. kr. Skolebygningen ble da flyttet og vendt 90 grader. Bygget for 1. trinn er fra 1988 og gymsalen stod ferdig i 2003.

Skolens arkiv der det eldste arkivmaterialet er fra 1887 er oppbevart hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder. Arkivet inneholder svært mange elevprotokoller med avgangsvitnemål, karakterer og fravær. Og elevkort på elever født fra 1937 til 1957.

Annet
-----

### Vis Med Avis

Todda har vunnet nyhets-konkurransen "Vis med Avis" 2 ganger, senest i 2010, med 12,3 av 14 poeng i snitt.

### Todda-sangen

Todda-sangen ble komponert i forbindelse med nedleggingen av Todda i 1985; som en protestsang. Flere av skolens elever har senere lagt til egenkomponerte vers. Skolen var truet av nedleggelse igjen i 2010, men planene ble raskt skrinlagt.

Eksterne lenker
---------------

* Min skole: Tordenskjoldsgate skole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Christian Magnus Falsen Sinding-Larsen** 
(født 17. april 1866 i Kristiania, død 12. februar 1930 i Oslo) 
var en norsk lege, kjent for sine bidrag til kirurgisk behandling tuberkulose og for utviklingen av Rikshospitalet.

Sinding-Larsen arbeidet fra 1892 ved det nyopprettede Kysthospitalet i Stavern (Fredriksvern). Han var overlege her fra 1892-1911. Han ble dr.med. 1907 med en avhandling om tuberkulose i hofteleddet. I 1911-1930 var han direktør ved Rikshospitalet men fortsatte sin forskergjerning,
og beskrev i 1921 det som da ble kjent som *Sinding-Larsen og Johanssons syndrom*, i nyere tid kjent som jumpers knee.

Han var sønn av forfatter Alfred Sinding-Larsen, bror til
arkitekt Holger Sinding-Larsen og onkel til journalist Henning Sinding-Larsen.

Utgivelser
----------

* *Rikshospitalets første hundrede aar* (1926)

Referanser
----------

1. 1 2   WhoNamedIt.com, Whonamedit? doctor ID 2634, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  artikkel i Store norske leksikon
3. ↑  oversikt over artikler
4. ↑  C. F. M. Falsen, *En hittil ukjendt sygdom i Patella*, i Norsk Magazin for Lægevidenskaben, 84:161-166. (1921)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |