recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Skellefteå AIK Hockey**, er et idrettslag fra Skellefteå i Sverige. Klubben ble dannet i 1921. Hockey ble lagt til programmet i 1943 og i 1985 ble hockey en uavhengig forening, først under navnet Skellefteå Hockey Club (SHC), men i 1991 gikk de tilbake til Skelleftea AIK Hockey da det fortsatt var slik folk betegnet klubben.

Historikk
---------

Skellefteå AIK ble grunnlagt i 1921 av medlemmer av Skellefteå IF. Grunnleggerne ønsket å starte en bandydel i klubben, men ble nektet. De besluttet derfor å danne en ny klubb, og starter en IFK-forening. IFKs paraplyorganisasjon, derimot, ønsket å få betalt for å bistå med organiseringen, derfor falt valget på å danne en AIK-union, og de ​​fikk kontakt med AIK i Stockholm og fikk hjelp til å sette opp foreningens vedtekter. Skellefteå tok derfor AIKs farger og drakter, noe som blir veldig kritisert idag.

I løpet av det første tiåret var rivaliseringen mellom de to klubbene AIK Skelleftea (Skellefteå AIK) og IF (IF Skellefteå) høyt. Befolkningen var delt i to leirer, AIKere og IFere.

Skellefteå AIK begynte med ishockey i 1943, men spilte i sin første sesong kun treningskamper. Sesongen 1943/1944 begynte de å spille i Skellefteå-serien, som ikke ble spilt ferdig på grunn av dårlig vær. Skellefteå AIK Hockeys kampdrakter har alltid vært sorte og gule.

Svensk eliteserie
-----------------

Skellefteå AIK spilte i eliteserien i ti sesonger på rad, hvor 1977/1978 var høydepunktet, da de kom på andreplass i serien. Skellefteå vant eliteserien i ishockey i 1980/1981, men ble da slått i Championship semi-finalen. 

Sesongen 1985/1986 spilte Skellefteå i daværende Division 1 og Championship. Den vant imidlertid de to seriene og divisjonsfinalen mot andreplasserte Huddinge IK og tok steget opp til Elite League etter bare ett års degradering.

I sesongen 2012/2013 tok Skellefteå AIK sitt andre SM-gull i klubbens historie. Laget slo Luleå HF med 4 - 0 i finaleserien. I sluttspillet vant Skellefteå 12 av 13 kamper, og tapte ingen etter full tid. Sesongen 2013/2014 tok Skellefteå AIK sitt tredje SM-gull i klubbens historie. Laget slo Färjestads BK med 4 - 0 i finaleserien.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skellefteå AIK – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF
 |

| * v
* d
* r
Svenska Hockeyligan 2023/24 |
| --- |
|  | 
* Frölunda
* Färjestad
* HV 71
* Oskarshamn
* Leksand
* Linköping
* Luleå
* Malmö
* MoDo
* Rögle
* Skellefteå
* Timrå
* Växjö
* Örebro

 | Sveriges flagg |
Tallumpaviljongen fra sydøst
**Tallumpaviljongen** (eller *Tallum Paviljongen* som den opprinnelig het) i Stockholm ble tegnet i 1922 av Gunnar Asplund og ble innviet i 1923. Bygningen ligger i den sørlige delen av Skogskirkegården som siden 1994 er en del av Unescos verdensarv.

Innergården
Tallumpaviljongen fra sør
Navnet stammer fra Gunnar Asplunds og Sigurd Lewerentz konkurransebidrag til arkitektkonkurransen om Skogskirkegården i 1915. Deres bidrag hadde mottoet "Tallum". Bygningen var fra begynnelsen av formodentlig ment å være midlertidig, men ble stående og fungerte fram til 1981 som kirkegårdsforvaltningens driftsbygning.

De pyramideformede takene ble sannsynligvis inspirert av tidens interesse for klassiske former slik som 1700-talls arkitekter som Claude Nicolas Ledoux eller Étienne-Louis Boullée brukte dem. De spisse formene og farvesetningen med grønt tak og grønne fasader kan også være et arkitektonisk grep for å få bygningen til å smelte inn i furuskogen. 

Tallumpaviljongen er en trebygning som består av to parallelle bygningskropper som er sammenkoblet av en kort korridor på nordsiden, her ligger også hovedinngangen. Mellom bygningsdelene finnes en stenlagt innergård som åpner seg mot sør. Innergårdens fasader er holdt i gul farge. Tallumpaviljongen ble renovert og ombygd i 1998, og fungerer nå som **Visitors Center.** Den vestlige bygningsdelen inneholder en kafé og den østlige brukes av kirkegårdsforvaltningen som et lite museum og informasjonssenter for Skogskirkegårdens arkitektur og kunstneriske utforming. Her finnes blant annet Lewerentz' lenestol for *officiantrummet* i Uppståndelsekapellet, Asplunds enkle trestol for venterommene i Skogskrematoriet og Carl Milles lille Dødsengelen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Visitors center - Skogskyrkogården». *skogskyrkogarden.stockholm.se* **(svensk)**. Besøkt 2. mai 2017.
2. ↑  Asplund, s. 73

Litteratur
----------

* Caldenby, Claes; Hultin, Olof; Acking, Carl-Axel, red (1985). *Asplund.* Stockholm: Arkitektur förlag i samarbete med Arkitekturmuseet. Libris 7754397. ISBN 91-86050-11-7

| * v
* d
* r
Skogskyrkogården i Stockholm |
| --- |
| Bygninger og anlegg | Almhöjden også kalt Meditationslunden  • Skogskapellet  • Skogskrematoriet med Hoppets, Trons og Heliga Korsets kapell samt Monumenthallen  • Skogskrematoriet II  • Tallumpaviljongen  • Uppståndelsekapellet  |  |
| Annet | Uppståndelsemonumentet |
*:Fuite en Egypte* av Nicolas Poussin, 1657.
Nicolas Poussins *Den hellige familie i Egypt*, 1655–57
**Flukten til Egypt** (fransk: *La fuite en Egypte*) er en oljemaleri av Nicolas Poussin fra 1657 eller 1658. Det ble trolig inspirert av den italienske barokkmaleren Annibale Carraccis maleri over det bibelske temaet Flukten til Egypt.

Proveniens
----------

Kunstsamlren Jacques Sérisier i Lyon var den første eieren av *Flukten til Egypt* og var trolig også den som hadde bestilt det. Maleriet ble frembudt på salgsauksjon i Versailles i 1986 med 80.000 franske francs som utgangspris, og ble kjøp av Richard ag Robert Pardo for 1.600.000 francs og utstilt i deres galleri. Senere ble det anerkjent som et ekte kunstverk av Nicolas Poussin, hvorpå fulfte en langstrukken rettsprosess. Denne førte til at domstolen dømte at maleriet skulle leveres tilbake til selgeren, som deretter bød dfret ut for salg for mer enn 15 millioner euro. Musée des Beaux-Arts de Lyon begynte med en innsamling for å kjøpe det.

I juli 2007 hadde Louvre og Musée des Beaux-Arts de Lyon til slutt midler for å kjøpe maleriet, med 17 millioner euro et av de kosbaserte kunstkjøp til da for innsamlede midler, hvorav 1 million fra byen Lyon, 250.000 fra regionen Rhône-Alpes, 1 mill, fra Louvre fra museets egne midler, og fra 18 private donatorer som Gaz de France med 3 mill. euro, Total SA, AXA, selskaper og banker i Lyon og en privatperson. Kunstverket ble formelt kjøpt av Louvre og ble i februar 2008 overført til Musée des Beaux-Arts de Lyon.

Referanser
----------

1. ↑  Nicolas Roloff, "Un Poussin pour le musée de Lyon" i *Le Journal du Louvre*, n° 1, Autumn 2007, sidene 76-77, referert til på engelskspråklig Wikipedia

Eksterne lenker
---------------

* Embarkation for Cythera story, theme and analysis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
Preble Field var et seremoni-område på Naval Training Center San Diego. Til tider fantes en tribune for publikum. Flere dekkskanoner har vært på stedet siden den andre verdenskrigen, og seks stykker er utstilt utendørs (per 2013). Kanonene peker mot Ingram Plaza, oppkalt etter Osmond Ingram som var den første vervede fra U.S. Navy til å bli drept i strid under den første verdenskrigen
**Naval Training Center San Diego (NTC San Diego)** var en marinebase i USA, på nordsida av San Diego-bukta. Området er oppført på National Register of Historic Places, og flere av de enkelte byggverkene blir av bymyndighetene i San Diego, regnet som historiske.

Basen ble stengt i 1993. På området har Liberty Station blitt grunnlagt - et byområde med blant annet forretninger, hoteller og boliger. Militærbasen lå ved siden av Marine Corps Recruit Depot San Diego (som fortsatt eksisterer per 2016).

Marinebasens oppdrag var å tilby trening til U.S. Navy og U.S. Naval Reserve, blant annet gjennom rekruttskole og tekniske skoler og -kurs. Marinebasen besto til tider av 300 bygninger. De første bygningene ble arkitekttegnet av Frank Walter Stevenson i stilen, *Mission Revival*.

Basen het *Naval Training Station* før den i 1944 fikk navnet *Naval Training Center*.

Under andre verdenskrig var inntil 33000 mann tilknyttet på en gang, hvorav 25000 var militærrekrutter. Etter krigen var innbyggertallet nede i 5800 menn; men basen hadde 40000 innbyggere på en gang under Koreakrigen.

Basen hadde et *POW/MIA museum*.

Filmen *Top Gun* fikk spilt inn flere scener på marinebasen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. august 2015. Besøkt 30. august 2016.
3. ↑
4. ↑  City of San Diego: NTC News and Milestones Arkivert 14. juni 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  Liberty Station website
6. ↑  Journal of San Diego History
7. ↑
8. ↑  quarterdeck.org
9. ↑  La Tourette, Robert, LT USN (juni 1968). «The San Diego Naval Complex». United States Naval Institute Proceedings. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
10. ↑
11. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
«Várzea» har flere betydninger.
**Várzea** er skogsområder langs bredden av Amazonas og Solimões som blir periodisk oversvømt på grunn av de sesongmessige svingningene i vannstanden i elver som er rike på silt og sedimenter, som kalles «hvitvannselver» på grunn av fargen på vannet. Várzea-skogen strekker seg fra 20 til 200 km ut fra bredden av Amazonas. Samlet dekker de i Brasil et område på 250 000 kvadratkilometer, tilsvarende om lag 5 % av den brasilianske Amazonas-regionen.

På grunn av de regelmessige oversvømmelsene av sedimentrikt vann har jordsmonnet i várzeaskogene et svært høyt næringsinnhold, noe som gir grunnlag for en stor variasjon av flora og fauna. Det næringsrike vannet ved flomvannstand gir også unike refugier for fisk og vannfugler. Fiskene bruker flomskogene både til mat (og blir dermed viktige spredere av frø fra planter) og til reproduksjon og gyting. Varigheten og intensiteten av flommen markerer forskjellen mellom ulike områder av várzea. Den økende utbredelsen av storfe og vannbøffel i várzeaområdene fører til forstyrrelse av disse økosystemene.

En lignende skogtype er *igapó*, men i motsetning til várzeas betegner igapós skogslandskap som oversvømmes av «svartvannselver», det vil si elver som er rike på organisk materiale.

De rundt 1,1 millioner innbyggerne i várzeaskogene (*ribeirinhos*) lever for det meste av fiske i flomtiden om vinteren, og av tømmerhogst og småskala landbruk om sommeren.
**Öxabäck** er et tettsted i Mark kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 300 innbyggere.

Stedet har en liten dagligvarebutikk. Nærmeste handlesenter er i Kinna (ca. 17 km fra Öxabäck).

Öxabäck har hatt et meget fremgangsrikt damelag i fotball, Öxabäck IF. De ble svenske mestere hele seks ganger mellom 1973 og 1988, en bedrift som hittil bare Jitex BK og Umeå IK har greid å tangere. Den siste tittelen vant laget i 1988. Etter 1999 ble damelaget nedlagt. Det ble også seks svenske cupmesterskap i årene mellom 1985 og 1991. Det eneste finaletapet i disse årene var i 1990 mot Malmö FF.

Öxabäck/Mark IF var byens innebandylag frem til 1999, da laget ble slått sammen med Örby IF og Berghem IF, og dannet Team Tygriket 99.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 1. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* IBK Tygriket 99 Arkivert 12. april 2009 hos Wayback Machine.

  


| * v
* d
* r
Mark kommune i Västra Götalands län i Sverige |
| --- |
|  | 
* Berghem
* Björketorp
* Fritsla
* Horred
* Hyssna
* Kinna
* Rydal
* Sätila
* Torestorp
* Öxabäck

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |
**Stålbarken «Bell»** var en firemastet bark bygget i Port Glasgow i 1901. Barken var bygd i stål og hadde en tonnasje på 3 765 tonn brutto og 3609 tonn netto. Hun var 352,5 fot lang og 49,1 fot bred. «Bell» ble i 1915 og 1916 ansett som det største norske seilskipet.

Barken hadde navnene «Pereko» og «Brilliant» før den i april 1915 ble kjøpt inn av rederen Alf Monsen i Tønsberg for bruk til bulklast som hvete i trafikk på Atlanterhavet mellom Nord-Amerika og Storbritannia. Som en britiskbygd bark med fire master har den popp akterut og bakk forut. Midtskips var det innebygget en tank for føring av 2 000 tonn olje.

Den 30. mars 1916, under første verdenskrig, var «Bell» underveis fra Portland i Oregon til Falmouth med hvetelast. Utenfor sørkysten av Irland, ble skipet påtruffet av den tyske ubåten «U 44». Etter varselskudd fikk mannskapet en halv time til å forlate skipet i livbåtene, hvoretter skipet ble torpedert. Livbåtene ble tatt under slep av ubåten, og forlatt utenfor Ouessant i Frankrike. Mannskapet ble etterhvert plukket opp av D/S «City of Stockholm» og satt i land i Liverpool om kvelden den 31. mars. Ingen av mannskapet omkom i hendelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Stålbark 4 master Bell». Lillesand sjømannsforening. Besøkt 5. januar 2019.
2. ↑  «Sjøforklaringer over krigsforliste norske skibe i 1916» (pdf). Besøkt 5. januar 2019.

Litteratur
----------

* Norske seilskuter 2. bind, Fredhøis Forlag A/S 1933

Eksterne lenker
---------------

* «Bark 'Bell'». Norsk Maritimt museum/digitaltmuseum. 29. september 2017. Besøkt 5. januar 2019.
**Coherent** er en variant av operativsystemet UNIX for IBM PC-kompatible og andre datamaskiner utviklet og solgt av Mark Williams Company. Operativsystemet ble lansert i 1980 for Digitals PDP-11 arkitektur, og ble senere portet til en rekke mikroprosessorer, inklusive Zilogs Z-8000 og Motorolas M68000. Mest kjent er imidlertid PC-implementasjonen av systemet, som ble tilgjengelig i 1982, og som etter 1984 var den eneste versjonen som ble videreutviklet.

Coherent var en klone av UNIX - nyutviklet fra bunnen av og uten behov for lisens fra AT&T. En betydelig del av arbeidet kom fra en gruppe programmerere ved University of Waterloo i Canada. Likheten med originalen var imidlertid så stor at AT&T sendte en delegasjon til Marc Williams Company (MWC) for å studere systemet. De fant imidlertid ingen beviser for at noe var kopiert.

Coherent var opprinnelig modellert etter Unix Seventh Edition (også kjent som «Versjon 7»), og var et flerbruker, multitasking system, men manglet en rekke verktøy som var standard i «ekte» Unix-systemer. Ikke desto mindre klarte produktet seg bra i markedet, og MWC utviklet nye versjoner som fulgte Intels prosessorutvikling fram til 1994.

Siste versjon var 4.2.10, lansert i 1994. Mark Williams Company ble lagt ned i 1995.

Coherent var et proprietært produkt, men den 3. januar 2015 ble systemet frigitt som åpen kildekode, under en 3-klausuls BSD-lisens.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Mark Williams Company (1994). «Preface». *Coherent Manual*.
3. ↑  Dennis Ritchie (10. april 1994). «Re. Coherent». Besøkt 15. september 2016.
4. ↑  Dean Hannotte (12. juni 1984). «A Good Buy on Unix». *PC Magazine*.
5. ↑  Bob Swartz (1.2.1995). «Closing Announcement». Besøkt 15. september 2016.
6. ↑  «Coherent Source Code». 3. januar 2015. Besøkt 15. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coherent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Unix og Unix-lignende operativsystemer |
| --- |
| 
* *386BSD*
* Android
* *Australian Unix Share Accounting Method (AUSAM)*
* *A/UX*
* AIX
* *BSD*
* *CB UNIX*
* *Coherent*
* Chrome OS
* Darwin
* *Domain/OS*
* DragonFly BSD
* *DYNIX*
* Dyson
* *Forsknings-Unix (UNIX versjon 6, UNIX versjon 7)*
* FreeBSD
* GNU Hurd
* HP-UX
* *Idris*
* iOS
* *IRIX*
* Illumos
* Inferno
* *IS/1*
* Linux
* *IS/3*
* *LOCUS 845*
* *LSI UNIX (LSX)*
* LynxOS
* Mac OS X
* Minix
* *MERT/UNIX/RT*
* NetBSD
* *Nexenta OS*
* *NeXTSTEP*
* OpenBSD
* *OpenSolaris*
* *OpenSolaris for System z*
* *PC-UX*
* *PC-UX/V*
* Plan 9
* *PWB/UNIX*
* QNX
* SCO UNIX/SCO Open Desktop/SCO OpenServer
* *SINIX*
* Solaris
* *SPARC64/OS*
* *Sprite*
* *SunOS*
* *System III*
* *System V*
* *TUNIS*
* *Tru64*
* *Ultrix*
* UNICOS
* *UNIX/32V*
* *UnixWare*
* *Venix*
* *Xenix*

 |
**Wriedts Bryggeri** ble etablert i 1856 i Drammen. Bryggeriet holdt til i Øvre Storgate 35 ved Øvre Sund. Bedriften ble i 1958 innlemmet i Aass Bryggeri ved Nedre Sund.

Industribygningene i pusset mur fra 1850-årene ligger der fremdeles – uten synlige bygningsmessige endringer, på begge sider av gaten, og danner verneområdets avsluttende fasade mot elveparken og Øvre Sund bru. Kontorbygningen er eldre, og bygget i tømmer etter brannen i 1838.

Alle tradisjonelle bryggerier i Norge ble etablert mellom 1820 og 1902, de fleste i tidsrommet 1840 -1860. Wriedts bryggeribygninger er blant landets best bevarte og fra den mest representative periode. Øvre Storgate 42 er som tapperibygning bryggeriets mest karakteristiske og værhanen med C.W. på taket viser fortsatt vei. Tapperibygnings kjeller ligger 6 meter under Øvre Storgate og var et imponerende anlegg få bryggerier i Skandinavia kunne vise maken til. Slike ølkjellere er andre steder i bruk som fest- eller møtelokaler, eller drives som restaurant. Schoushallen er landets eldste. Under navnet Bragerhallen var Wriedts ølkjeller noen tid i bruk som restaurant etter brannen i 1970 på Grand Hotel ved Torget. Grands legendariske kelnere serverte i Bragerhallen.

Gustav Wriedt (født 1855, død 1907), som drev bryggeiet fra 1882 til sin død, er en svært synlig person i Drammens politiske og kulturelle historie. De bevarte bryggeribygninger symboliserer derfor også hans betydningsfulle rolle i det lokalsamfunn han viste så stor respekt for. På et meget tidlig tidspunkt innførte han 8 timers arbeidsdag, han var aktivt medlem av Drammens Arbeiderforening og holdt 1. mai 1898 festtalen da foreningen tok initiativ til et demonstrasjonstog for 8 timers arbeidsdag. Gustav Wriedt var fra 1880 med i den første Åskomité og han var i en periode medlem av bystyre og formannskap.

Bildegalleri
------------

* Wriedts Bryggeris reklame for Pommac i 1930.Wriedts Bryggeris reklame for Pommac i 1930.
* Wriedts Bryggeris reklame for isi-Cola i 1953.Wriedts Bryggeris reklame for isi-Cola i 1953.
* Bryggerigården fra 1858 i Øvre Storgate 37, Drammen.Bryggerigården fra 1858 i Øvre Storgate 37, Drammen.
* Wriedts Bryggeri inngangspartiet.Wriedts Bryggeri inngangspartiet.

Referanser
----------

1. 1 2   Drammen byleksikon-ID wriedts-bryggeri-mineralvandfabrik-chr-as[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Fortidsvern nr.1/2001 og Drammen Byleksikon 1995

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon
 |
**Philip Howard, 20. jarl av Arundel** (født 28. juni 1557 i Strand i London, henrettet 19. oktober 1595 på Tower of London) var en engelsk adelsmann. Han ble i 1970 helligkåret av pave Paul VI.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født som eldste sønn av Thomas Howard, 4. hertug av Norfolk og Lady Mary FitzAlan, datter av Henry Fitzalan, 19. jarl av Arundel. Han ble døpt i Palace of Whitehall med medlemmer av kongefamilien til stede, og fikk navn etter sin gudfar Filip II av Spania.

### Ekteskap

Fjorten år gammel ble han gift med sin fostersøster, Anne Dacre. Det arrangerte ekteskapet var dårlig til å begynne med, og de var lenge fra hverandre, men ble så gjenforent og fikk etterhvert et svært godt ekteskap.

Faren ble i 1572 henrettet for høyforræderi, og hans titler ble inndratt.

### Jarl av Arundel

Da morfaren døde arvet Philip Howard hans tittel, og han ble dermed jarl av Arundel i 1580.

Jarl Arundel og de fleste i hans familie ble katolikker under Elizabeth I, på et tidspunkt hvor dette var en svært farlig ting å gjøre. De forsøkte å forlate England uten tillatelse. Mange kunne kommet unna med dette, men Arundel var dronningens tremenning, og både konversjonen og det å forsøke å forlate landet uten monarkens tillatelse var høyforræderi.

Den 25. april 1585 ble han satt i Beauchamp Tower i Tower of London. Det ble aldri bevist at han var skyldig i høyforræderi, men han ble sittende i Tower i ti år inntil han bukket under for dysenteri. Mens han lå for døden bad han dronningen om å få lov til å treffe sin kone og sønnen, som hadde blitt født mens han var fengslet. Dronningen svarte at dersom han gikk tilbake til den anglikanske tro kunne han få lov til dette. Arundel nektet, og døde alene i Tower. Han ble umiddelbart etter proklamert å være en katolsk martyr.

Han ble gravlagt uten noen seremoni under gulvet i St Peter ad Vincula i Tower. 29 år senere fikk enken og sønnen tillatelse fra Jakob I til å flytte hans levninger til Arundel Castle, hvor hans grav fortsatt er et pilegrimsmål.

Arundels eiendommer og titler ble inndratt i 1589, men sønnen Thomas fikk i 1604 tittelen gjenopprettet sammen med de subsidiære titlene.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10301.htm#i103007, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Ronny Baier: «Howard, Philipp» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 21, Nordhausen 2003, ISBN 3-88309-110-3, sp. 681–687.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Henry FitzAlan** | **Jarl av Arundel**(1580–1589) | Etterfølger:**Thomas Howard** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Hymnary
 |
**James Haggarty** (født 14. april 1914 i Port Arthur, død 8. mars 1998) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Haggarty spilte på det canadiske amatørlaget *Port Arthur Bearcats* som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.

OL-medaljer
-----------

* OL 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Haggarty – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) James Haggarty – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Menstadslaget** er et sammenstøt som fant sted i 8. juni 1931 på Menstad (mellom Porsgrunn og Skien i Telemark) mellom arbeidere på den ene siden og politistyrker og militæravdelinger på den andre.

Bakgrunn
--------

Menstadslaget var en del av den største arbeidskonflikten som har vært i Norge i moderne tid; stor-lockouten i 1931. Lockouten varte fra februar til august det året. 60 000 arbeidere var utestengt fra arbeidsplassene, og 7,5 millioner arbeidsdager gikk tapt. De mange konfliktene mellom arbeidere og arbeidsgivere førte frem mot kompromisset Hovedavtalen i 1935. NAF bestemte at lønnen skulle settes ned mellom 15 og 20 prosent på grunn av rasjonaliseringspolitikken. LO godtok ikke dette, og foreslo en reduksjon av arbeidstiden. NAF svarte med lockout. Mens lockouten pågikk lot Norsk Hydro og Union Co. noen kontraktsarbeidere utføre en del arbeid. Dette ble oppfattet som streikebryteri og førte til en opptrapping av konfliktnivået.

Det ble en hissig stemning hvor sekretær i Arbeiderpartiet, senere statsminister Einar Gerhardsen kalte streikebryterne «skabbdyr» og direktør Bjarne Eriksen i Hydro sa at dette var en kamp mellom Arbeiderpartiet og samfunnet. Om ettermiddagen 8. juni marsjerte 2 000 arbeidere, de fleste organisert i LO-forbundet Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund, til Hydros utskipningshavn og lasteplass på Menstad, hvor 100 statspolitifolk passet på kontraktsarbeiderne. Det ble et voldsomt sammenstøt der tre politimenn ble alvorlig skadet. Peder Kolstads regjering, hvor Vidkun Quisling var forsvarsminister, sendte hele fjerde gardekompani på 145 soldater fra Oslo, og fire marinefartøyer ble sendt opp Skienselva for å holde ro og orden, men disse ble aldri satt inn mot arbeiderne. Slaget varte i ca. fem minutter, og fagforeningen ga til slutt opp.

I rettsoppgjøret som fulgte, ble 30 av de streikende tiltalt, hvorav 24 ble idømt bøter og fengsel inntil tolv måneder. Av disse var 16 medlemmer av Norges Kommunistiske Parti, to fra Arbeiderpartiet og 6 partiløse.

Den opphissede stemningen må sees på bakgrunn av den internasjonale situasjonen med voldelig sammenstøt i mange land, radikaliseringen av fagbevegelsen i tiden etter den første verdenskrig og at svenske soldater skjøt og drepte streikende arbeidere i Ådalen (Sverige) samme vår.

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Knut Kjeldstadli: «Fra gatekamper til faste forhandlinger». Hentet 30. des. 2016.

Litteratur
----------

* Johansen, Per Ole, *Menstadkonflikten 1931*, Tiden forlag, 1977

Bilder
------

* *Arbeiderbevegelsens Arkiv* Bilder fra Menstadslaget, gjengitt i Fri Fagbevegelse (tidsskrift)

Eksterne lenker
---------------

* *Fri fagbevegelse Arkivert 9. april 2014 hos Wayback Machine.*om Menstadslaget Arkivert 9. april 2014 hos Wayback Machine.
* Lengre artikkel av Per Ole Johansen om Menstadslaget

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*Denne artikkelen omhandler størrelsesforhold i musikkinstrumenter. For mensur i betydningen tonevarighet, se mensuralnotasjon.*
**Mensur** er et begrep for oppmåling og størrelsesforhold hos musikkinstrumenter eller instrumentdeler (f.eks. orgelpiper). Mensur er et uttrykk for et grunnleggende design som gir seg uttrykk i instrumentet klanglige egenskapene.

Strengeinstrumenter
-------------------

I snever forstand er strengeinstrumenters mensur et mål på den fritt svingende strengens lengde, målt mellom instrumentets sadel og stol. I videre forstand står mensur for flere grunnleggende mål på et strengeinstrument, som lengden på halsen, høyden på sargen, bredden på instrumentkroppen og annet.

Blåseinstrumenter
-----------------

**1:** vid mensur (typisk for horn)  
**2**: snever mensur (eksempelvis trompet)
For blåseinstrumenter er mensur en betegnelse på forholdet mellom rørets diameter og lengde, og på munnstykkets dimensjoner. For instrumenter med trang mensur har røret en sylinderformet (mange tromboner) eller en svakt konisk boring (naturtrompet) og et stort sjallstykke. I motsatt ende finner en instrumenter med vid mensur, dvs. et svært konisk formet rør og et mindre sjallstykke, eksempelvis flygelhorn, tuba og lignende). Jo trangere mensur, desto mer rik på overtoner blir tonen. Instrumenter med snever mensur, som trompet og trombone, får på grunn av det store antallet harmoniske overtoner en skarp, gjennomtrengende klang. Instrumenter med vid mensur har en rundere tone, da overtonene blir langt svakere.

Kirkeorgler
-----------

For kirkeorgler er mensur i vid forstand alle målene til en orgelpipe og hvordan dette målet endrer seg over en rekke orgelpiper. I snevrere forstand er mensur forholdet mellom orgelpipas lengde og diameter. Mensuren har stor betydning for pipenes klangfarge, og i likhet med for blåseinstrumenter vil en orgelpipe med vid mensur produsere en rund tone, mens en med trang mensur gir en skarpere tone.

Litteratur
----------

* Alfons Huber: «Mensur» i *Oesterreichisches Musiklexikon*. Onlineutgaven, Wien 2002 ff. ISBN 3-7001-3077-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Österreichisches Musiklexikon **·** GND
 |
**Menskopp** eller **mensbeger**, også kalt **kvinnekopp**, **damebeger** og annet, er en liten, myk gummikopp som blir plassert nederst i skjeden for å samle opp blod og utflod under menstruasjonen. Koppen danner en forsegling mot skjedeveggen og holder seg på plass ved hjelp av vakuum. Den må tømmes noen ganger i døgnet, og normalt sett vaskes den med vann ved tømming. 

Menskopp kan brukes av kvinner i alle aldre. Det lages i naturgummi, eller silikon for kvinner med lateksallergi.

Bruk
----

Ulike typer tamponger, engangsplugger av bomull eller andre materialer som suger opp blod og utflod under menstruasjonen. Tampongen til høyre har innføringshylse. I midten er en miljøvennlig menskopp.
Menskopper kan brukes av alle kvinner, også av dem som ikke har debutert seksuelt. De kan dessuten benyttes av dem som bruker spiral eller pessar, og under alle sportsaktiviteter, men ikke under renselsen (blødningene og utfloden etter en fødsel).

En menskopp endrer ikke skjedens naturlige fuktbalanse og tørker ikke ut slimhinnene. Ingen har rapportert om klamhet, utbrudd av candidasopp i skjeden eller toksisk sjokksyndrom etter bruk.

Menskopper finnes i ulike former og størrelser.

Se også
-------

* Mensbind
* Tampong

Eksterne lenker
---------------

* (en) Menstrual cups – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Menstrual cup – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* menskopp.org
* *Det Nye* om menskopper

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Mensendieck** er en behandlingsmetode utviklet av dr.med. Bess Mensendieck. Hun var opptatt av kroppens daglige bevegelser og omgivelsenes innvirkning på kropp og sinn.

Etter mensendieckmetoden gis pasienten behandling for sine symptomer/plager basert på en analyse av mulige årsakssammenhenger. Dette er i de fleste tilfeller avgjørende for at behandlingen skal få en varig effekt. Målet med behandlingen er redusert smerte og bedring av funksjonsnivå ved bevisst endring av belastning og bevegelsesmønster.

For å nå dette målet, gis pasienten innsikt i de fysiske årsakssammenhenger, såvel som fysiske og sosiale faktorer, og hvordan disse forhold influerer på kroppsholdning og dermed kroppsbelastning.

Mensendieckfysioterapi
----------------------

Mensendieckfysioterapi er en aktiv øvelsesterapi der bløtvevsbehandling og avspenning er integrert. Øvelsene er alltid individuelt tilpasset og fremmer muskulær balanse.

Mensendieckfysioterapi er også en forebyggende metode idet pasienten lærer hva vedkommende selv kan gjøre for å forebygge plager i muskel- og skjelettsystemet.

Elementer
---------

Mensendieckmetoden kan sees som en prosess som inneholder følgende elementer:

* Informasjon/læring
* Bevisstgjøring/opplevelse
* Instruksjon/korrigering
* Instruksjon av enkle øvelser / dagligdagse funksjoner og koordinasjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Sture Rogne** (født 20. april 1947 i Ørsta) er en norsk trekkspillmusiker og NRK-medarbeider.

I NRK har han arbeidet som programsekretær i Skoleavdelingen og senere i Musikkavdelingen, radio, blant annet med produksjonsansvar for den europeiske NOVU-serien om generasjonsmotsetninger (1974). Han ledet også TV-seriene *Start* (1975–78) og *Musikalsk gjestebud* (1975–76), etterfulgt av radioseriene *Lette toner for noen og enhver* (1977) med Jan Eriksen, *Nattstudio* med Sigmund Groven, *Fra Rockens historie* (1982) med Leif Gjerstad, *Trekkspillrunde* og *Lett norsk med KORK* (1982),
*Musikkveld* og *Musikkaktuelt* (1982–85) med Knut Høyland. Senere kom *Musikalsk lørdagskveld* (1984). 

I samarbeid med Erling Lægreid og Steinar Brauteset laget han programserier om Jakob Sande og Per Sivle (1985). Videre var han leder for Kringkastingsforeningen, en av de tre fagforeningene i NRK (1987–88). Han var medlem av det sentrale omstillingsutvalget for NRK (1987–88). Så ble han redaksjonssjef og senere programredaktør for Fjernsynets musikkavdeling (1988–91). Deretter var han rådgiver for kringkastingssjef Einar Førde (1991–1998). I Orkesterredaksjonen var han programleder, produsent og regissør for Kringkastingsorkestret (1998–2008). 

Han var i Reidar Thommessens trio 1969-71 og drev i tillegg egen kvartett. Senere musiker ved Det norske teatret, Den Norske Opera, Oslo Nye Teater, Nationaltheatret, Riksteatret og Rikskonsertene. 

Ellers har Rogne medvirket på en lang rekke plateinnspillinger med artister som Alf Cranner, Kari Diesen, Lasse Kolstad, Rolf Just Nilsen, Sølvi Wang, Rolf Søder, Wenche Myhre, deLillos, Einmal Kommt Die Liebe, Dag Frøland, Lars Klevstrand, Tove Karoline Knutsen, Kari Bremnes, Stein Ove Berg, Pjokken Eide, Ivar Medaas, Lillian Askeland, Geirr Lystrup, Britt Langlie, Maj Britt Andersen og Inger Lise Rypdal. Rogne medvirket i norske Melodi Grand Prix-finaler med Åge Aleksandersen og Inger Lise Rypdal og i den internasjonale finalen i Bergen 1986.

Priser
------

* Spellemannprisen 1975 for *Det glade Aalesund*
* Spellemannprisen 1979 for *Så lenge skuta kan gå*

Utgivelser
----------

* *Det glade Aalesund* (1975). Med Ragnar Danielsens ensemble.
* *Sture Rogne* (1977). Med Robert Normann, Erik Amundsen, Espen Rud m.fl.
* *Så lenge skuta kan gå* (1979). Med Det norske teatrets ensemble.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Sture Arntzen**  (født 24. november 1948) var leder av fagforbundet Handel og Kontor i Norge (HK) fra 1. juli 1994 fram til 1. juli 2013. Han ble etterfulgt av Trine Lise Sundnes.

Forbundet er siden 1931 tilsluttet Landsorganisasjonen i Norge (LO).

Han organiserte seg første gang i Norsk Sjømannsforbund i 1965. Han fikk dermed sitt første tillitsverv om bord 17 år gammel. 1. september 1969 ble den nåværende HK-lederens medlemskap i LO overført til HK da han tok seg jobb i en varehandelsbedrift i Trondheim. Etter 3 år i denne bedriften gikk han over til hva som i HK-sammenheng gjerne kalles «industrien» Det vil si at han jobbet med salg i det senere Nora-konsernet. 

I mai 1975 hadde Sture Arntzen sin første arbeidsdag i Handel og Kontor i Norge hvor han opp gjennom årene har hatt en rekke ulike arbeidsoppgaver. 

Landsmøtevalgt ble Sture Arntzen da han ble nestleder i HK i 1988. I 1992 ble han valgt til første nestleder, men også som forbundsleder med virkning fra 1. juli 1994. Arntzen overtok dermed som forbudsleder etter daværende forbundsleder Sidsel Bauck. Gjenvalgt har Arntzen blitt på HKs landsmøter i 1996, 2000, 2004 og 2008. 

Handel og Kontor i Norge hadde sitt siste landsmøte 11. -15. september 2012 hvor Arntzens lederverv ble prolongert fram til 30. juni 2013, samtidig som Sundnes ble valgt som ny leder med virkning fra 1. juli 2013.

Sture Arntzen støttet Gerd-Liv Valla i konflikten mellom henne og Ingunn Yssen i 2007. Forbundet har i stadig sterkere grad markert seg på venstresiden i norsk fagbevegelse under Arntzens ledelse. Sture Arntzen regnes i dag som en av LO-toppene i Norge med stor innflytelse på arbeidsliv og fagbevegelse. Han ble blant annet valgt inn som fagbevegelsens representant i Arbeiderpartiets valgkomite under konflikten mellom Yssen/Valla, et verv som vanligvis bekles av LOs leder. Arntzen ledet også valgkomiteen under LOs kongress 2009.
**Stureterminalen** er en olje- og gassterminal og viktig utskipningshavn for råolje og LPG på øya Alvøyna i Øygarden kommune i Vestland.

Oljeterminal
------------

Terminalen mottar råolje og kondensat fra Oseberg-området gjennom Oseberg Transport System (OTS) via en 115 km lang oljerørledning fra Oseberg A-plattformen, samt råolje fra Granefeltet gjennom Grane Oil Pipeline (GOP) via en 212 km lang oljerørledning.

Anlegget omfatter to kaianlegg som kan motta oljetankere på opp til 300 000 dødvekttonn (dwt), fem råoljekaverner med en kapasitet på en million kubikkmeter, en LPG-kaverne på 60 000 kubikkmeter og en ballastvannkaverne på 200 000 kubikkmeter. Terminalen har også et anlegg for gjenvinning av VOC (flyktige gasser) som er miljømessig viktig i forbindelse med lasting av tankskip.

Prosessanlegget på terminalen gjenvinner de letteste komponentene fra råoljen og disse blir tatt ut i LPG-mix (Liquefied Petroleum Gases) og nafta.

Raffinert råolje og LPG-mix blir lagret i fjellagre og deretter utskipet over kai. Det blir også eksportert LPG-mix og nafta fra terminalen via Vestprosess-rørledningen til Mongstad. Beredskap i forbindelse med skipssikkerhet og oljevern har meget høy prioritet på terminalen.

I dag[*når?*] anløper det 150-160 tankskip og LPG-tankskip i året.[]

Se også
-------

* «Helge Ingstad»-ulykken

Referanser
----------

1. ↑  *Fullt kjør på Stureterminalen*, VestNytt, 3. august 2011
2. ↑  «Beredskapen økes ved flere norske olje- og gassanlegg etter PSTs trusselvurdering». *Tu.no* **(norsk)**. Teknisk Ukeblad. 7. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Stureterminalen hos Statoil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**«If I Needed Someone»** er en sang av The Beatles som første gang ble utgitt på albumet *Rubber Soul* i 1965. Sangen ble skrevet av George Harrison og innspilt mellom 16. oktober og 18. oktober 1965.

Inspirasjon
-----------

Sangen var tungt influert av musikken til den amerikanske gruppen The Byrds. Etter sigende sendte Harrison sangen til Jim McGuinn med beskjeden «Dette er for Jim» ettersom gitarriffet i *If I Needed Someone* var basert på McGuinns riff i sangen «The Bells of Rhymney». Introduksjonen og sangens capo var også svært like Byrds. Pussig nok var The Byrds' egen bruk av elektrisk 12-strengers gitar influert av George Harrisons bruk av et tilsvarende instrument i filmen *A Hard Day's Night*.

Harrison har selv skrevet om sangen at «*If I Needed Someone* er som en million andre sanger skrevet rundt D-akkorden. Om du beveger fingeren din rundt, får du flere små melodier og noen ganger får du flere små sykdommer. Den gitarlinja, eller variasjonene av den, finnes i mange sanger, og det forbauser meg at folk fortsatt finner nye kombinasjonsmuligheter i de samme notene.»

Versene har tunge harmonier med John Lennons stemme høyest, noe høyere enn Harrisons i miksen.

Musikere
--------

* John Lennon — harmonistemme, rytmegitar
* Paul McCartney — harmonistemme, bassgitar
* George Harrison — dobbel hovedstemme, førstegitar
* Ringo Starr — trommer, tamburin
* George Martin — harmonium (orgel)

Andre versjoner
---------------

Harrison inkluderte sangen på sitt *Live In Japan*-album fra 1992 hvor han og Eric Clapton hadde betydelig lengre gitarspill mellom versene. Harrisons stemme er også mye mer prominent enn på The Beatles' original.

Clapton spilte også en kort versjon av sangen på hyllestkonserten «Concert For George» i 2003.

*If I Needed Someone* var den første sangen fra George Harrison som ble en hitsang for en annen gruppe. Det var The Hollies' utgave som nådde 20.-plass på britiske hitlistene i januar 1966, men ved deres standard var det likevel den sangen som var minst suksessfull. Harrisons nedlatende kommentarer til pressen førte til sinte ordvekslinger mellom de to britiske gruppene.

Kilder
------

* MacDonald, Ian (1995). *Revolution In the Head: The Beatles' Records and the Sixties*. Vintage. ISBN 0-7126-6697-4.
* Harrison, George (1980). *I Me Mine*. Simon and Schuster. ISBN 0-671-42787-3.
* Hammond, Ian. «The Harrisong, Part IV». Retrieved October 19, 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Sangteksten Arkivert 11. mai 2006 hos Wayback Machine.
* Alan W. Pollacks notater om «If I Needed Someone»
Tegning av den kjente mohawkhøvdingen Joseph Brant.
Øvre del av delstaten New York med de respektive hjemområder til de fem opprinnelige stammer i irokeserføderasjonen, ca. 1650
**Mohawkene** (**Kanienkeh** eller **Kanienkehaka** som betyr «flintfolket») er et innfødt folkeslag i Nord-Amerika som lever rundt Ontariosjøen og St. Lawrence-elva i det som nå er Canada og USA. Deres opprinnelige hjemland strekker seg fra sør for Mohawk-elva, øst til Green Mountains ved Vermont, vest til grensa til Oneida-nasjonen og nord til St. Lawrence-elva.

Språk
-----

Mohawkenes språk tilhører den irokesiske språkfamilien.

Historie
--------

Mohawkene var blant de fem (senere seks) irokesiske indianerstammer som sammen dannet irokeserføderasjonen, eller *haudenosaunee*, i 1642. Etter etableringen av irokeserføderasjonen ble mohawkene kjent som «vokterne av den østlige dør», en betegnelse som henspilte på at det var deres ansvar å verne føderasjonen mot invasjoner fra øst.

Mohawkene var den østligste av stammene i føderasjonen. Geografisk var deres hjemland hovedsakelig i den delen av USA som i dag utgjør delstaten New York, men med utbredelse dels inn i Canada og dels inn i den amerikanske delstaten Vermont. 

Fra 1710 og frem til avslutningen av den amerikanske uavhengighetskrig var de allierte med England – først mot franskmennene, senere mot amerikanerne. I 1783 flyktet de fra staten New York og inn i Canada.

I dag
-----

Mohawkene teller i dag (2008) om lag 35 000 personer. Mange bor på det amerikanske indianerreservatet *St. Regis Mohawk* (på grensen mellom New York og Canada) eller de kanadiske reservatene *Akwesasne*, *Kahnawake*, *Kanesatake*, *Tyendinega* og *Six Nations*. I 1969/1970 og 1990 kom det under Oka-krisen til væpnede sammenstøt mellom mohawker og kanadiske styresmakter.

Kilder
------

* Iroquois Population in 1995

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mohawk tribe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Fra «Crossing the Rubicon», Jacob Abbott (1803-1879). *History of Julius Caesar*.
**Alea iacta est** (latin: «terningen er kastet») Ifølge tradisjonen skal dette ha vært uttalt av Julius Cæsar da han krysset grenseelven Rubicon i 49 f.Kr. og borgerkrigen var et faktum.

Uttrykket stammer fra Suetons Cæsar-biografi kapittel 32.

Der verserte etterhvert flere gjengivelser av uttrykket: *Iacta alea est, Jacta alea esto, Alea iacta est, Alea jacta est, Jacta alea esto Rubiconem transivimus.*

Betydningen er i overført betydning at *den endelige avgjørelse er truffet*. 

Ifølge historikeren Plutark siterte Cæsar den greske komedieskriver Menander, med ordene *Ἀνερρίφθω κύβος* (*anerriptho kybos*).

Cæsar, som var prokonsul i Gallia, hadde ikke rett til å overskride provinsens grense mot (det daværende) Italia. Men i år 49 f.Kr. bestemte han seg for å gjøre det: Han gikk med sine styrker over Rubicon, grenseelven mellom Gallia Cisalpina og Italia, og skal da ha ytret ordene. Uttrykket henspiller på at man denne tid hadde et terningspill som kunne spilles med både én og flere terninger, og talemåten i dagligtale kan ha vært brukt i forbindelse med dette spill - slik at det Cæsar gjorde, var å bruke det i overført betydning.

Elverhøj
--------

I det danske skuespill *Elverhøj* av Johan Ludvig Heiberg (fra 1828) lar denne kong Christian IV gå over Tryggevælde Å, hvorved han overskrider grensen til Stevns Herred, hvor *Elverkongen* ifølge folketroen har sitt rike og ikke tåler andre konger. Derfor sier kongen: *Vel er jeg ikke Cæsar, og disse bølger ikke Rubicon, men dog jeg siger: Jacta est alea*.

Referanser
----------

1. ↑  Sueton: *Divus Iulius*, 32f, jamfør 31.
2. ↑  Plutark: *Vita Divi Iuli* 32.8.4 og *Sayings of Kings & Emperors* 206c.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin
 |
**Johannes Andreas Næs** (pseudonym: **Flóvin Flekk**) (født 16. september 1920 i Hvalba, død 5. juni 2018) var en færøysk skolemann og forfatter.

Han avla eksamen ved Føroya Læraraskúli i 1952, gikk videreutdannelse ved Danmarks Højskole for Legemsøvelser 1946–1947 og Danmarks Lærerhøjskole 1947–1948. Han tok utdannelse som skolepsykolog ved Danmarks Lærerhøjskole 1963–1964. Næs var ansatt som lærer 1942–1962, rådgiver i spesialundervisning 1962–1989, og som fungerende landsskolerådgiver 1965–1966. Næs var dessuten forstander ved Vágs Tekniska Skúli 1951–1963, redaktør i *Sunnudagsblaðið* 1951–1979, samt bibliotekar ved bygdebiblioteket i Vágur 1953–1963.

Han var styremedlem i Føroya Lærarafelag 1959–1968, herav formann 1960–1963 og 1964–1968. Han var også formann i Føroya Skúlabókagrunnur 1966–1985, og upolitisk medlem av kringkastningsrådet Útvarpsnevndin for Kristiliga Lurtara- og Hyggjarafelag 1963–1994. Han har også hatt verv innenfor Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum.

Næs har diktet og oversatt salmer og sanger, og har skrevet noveller, diverse artikler om skole, diverse undervisningsmateriell, og har vært medforfatter av flere skolebøker i færøysk og kristendom.

Bibliografi
-----------

* 1949 - Keldufar (dikte)

Eksterne lenker
---------------

* Johannes A. Næs hos Rithøvundafelag Føroya
* Johannes A. Næs[*død lenke*] på *snar.fo*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ludvig Petersen** | **Føroya Lærarafelags formann**(1964–1968) | Etterfølger:**Hans Kristiansen** |
| Forgjenger:**Poul E. Petersen** | **Føroya Lærarafelags formann**(1960–1963) | Etterfølger:**Ludvig Petersen** |

Portaler: Litteratur | Færøyene
En kopi av en tysk Katzbalger
En **katzbalger** er en type tysk kortsverd i bruk blant landsknekter og andre soldater på 15– og 1600-tallet. Ordet oversettes vanligvis til «kattekutter», og er trolig en henvisning til de blodige nærkampene hvor slike sverd ble brukt. Sverdet hadde rett blad med parallelle eller lett avsmalende sider. Parrepinnene var lange og snodde og var bøyet i en S-form tilbake mot sverdgrepet slik at hele parerbøylen formet et 8-tall som beskyttet hånden. Selve grepet var vanligvis avsluttet med en fiskehale-form.

Disse korte sverdene ble båret av soldater som kjempet hellebarder og piker. I slike kamper vil formasjoner låses mot hverandre med spyd (ikke ulikt slik de klassiske greske falanksene), og målet var å bryte opp motstanderens formasjon. I slike sammenstøt ble de korte sverdene brukt i nærkamper mellom spydene.

Referanser
----------

1. ↑  Green, T.A. red. (2001). «Swordsmanship, European Renaissance». *Martial Arts of the World* (1. utg.). Santa Barbara, California: ABC-Clio. s. 579. ISBN 1-57607-150-2. Besøkt 20. oktober 2015.
**Karenstid** (fra latin: *carere*, «være borte, det å unnvære noe») er et begrep som brukes for å definere et tidsrom før visse rettigheter blir gjort gjeldende.

Karenstid kan på norsk oversettes til *ventetid*. Ordningen er mest benyttet innen arbeidslivet og forsikringsbransjen.

I arbeidslivet
--------------

### Karensdager ved sykdom

Innen sykelønnsordningen betyr karensdag at hvis den ansatte er syk og må være borte fra jobben, går et antall dager (kalt *karensdager*, som den syke ikke får betalt for) før arbeidsgiver begynner å yte sykepenger. I Norge ble karensperioden ved sykdom opphevet i 1978, men ulike grupper har med jevne mellomrom tatt til orde for å innføre ordningen igjen.

### Karensdager ved ledighet

Dersom den ansatte blir arbeidsledig, går det i dag tre dager før det offentlige begynner å betale arbeidsledighetstrygd.

### Karenstid ved skifte av jobb

I enkelte arbeidskontrakter er det inngått avtale mellom arbeidsgiver og arbeidstaker om en karenstid ved skifte av jobb. Særlig er dette aktuelt i virksomheter med stor konkurranse, eller hvor den ansatte får kjennskap til bedriftssensitiv informasjon. Hvis en ekspert, eller person med særlig spisskompetanse, forplikter seg til en periode ikke å gå inn i konkurrerende eller lignende virksomhet, kan dette kalles karenstid. En motytelse kan være at han/hun eksempelvis bibeholder hel eller delvis lønn fra virksomheten man trer ut av.

Karenstid i forsikringsbransjen
-------------------------------

### Karenstid ved forsikring

Innen forsikring betyr det at forsikringsselskapet ikke er pliktig å utbetale forsikring en gitt periode. Ved for eksempel uførepensjon kan det være tre måneder før forsikringen begynner å løpe. En livsforsikring kan ha karenstid på flere år fra inngått forsikring til utbetaling ved død fordi spesielle hendelser kan skje (krig/selvmord).