recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Virelai** (av gammelfransk *virer*, «dreie» eller «bøye») er en danse- og kjærlighetssangform fra middelalderen. Fra rundt 1450 ble *virelai* også brukt om en diktform uten musikk. 

Ved siden av ballade og rondeau var virelai en av de tre *formes fixes* («faste formene») i gammelfransk lyrikk. Formen er ganske fri siden strofenes antall og lengde ikke var fastlagt, men oftest var det bare to rim.

Fra 1200- til 1400-tallet var virelai en av de mest brukte sangformene. Guillaume de Machaut var en av mestrene innen formen, 33 virelais er bevart etter ham. En av de eldste kjente virelais er av Jehannot de Lescurel (død 1304), mens Guillaume Dufay (død 1474) er av de siste som skrev virelais. 

Den spanske *villancico* er pendant til virelai.

Eksempel
--------

*Douce Dame Jolie* av Guillaume de Machaut

Douce dame jolie,
Pour dieu ne pensés mie
Que nulle ait signorie
Seur moy fors vous seulement.
Qu'adès sans tricherie
Chierie
Vous ay et humblement
Tous les jours de ma vie
Servie
Sans villain pensement.
Helas! et je mendie
D'esperance et d'aïe;
Dont ma joie est fenie,
Se pité ne vous en prent.
Douce dame jolie,
Pour dieu ne pensés mie
Que nulle ait signorie
Seur moy fors vous seulement.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Sirkelens ende*** er en norsk roman av Tom Egeland. Boken ble utgitt i 2001 og handler om den albinoide arkeologen Bjørn Beltø som på Værne kloster i Østfold finner et 2 000 år gammelt gullskrin med et innhold av verdenshistorisk interesse.

Boka er oversatt til 23 språk og har fått oppmerksomhet, da den ble sammenlignet med *Da Vinci-koden*, som utkom to år senere. De to bøkene har mange tematiske – men ikke stilistiske – likhetstrekk. Da boka første gang ble utgitt i 2001, solgte den ca. 10 000 eksemplarer. Med årene har salget passert 100.000 eksemplarer bare i Norge.

Boka fikk økt oppmerksomhet da *Da Vinci-koden* kom ut i 2003 – dette fordi romanens handling ligner mye på *Da Vinci-kodens* handling. Enkelte hevdet til og med at *Da Vinci-koden* var et plagiat av *Sirkelens ende*, noe som ble gjendrevet først og fremst fordi *Sirkelens ende* ennå ikke var oversatt til engelsk. Begge romanene handler om gåter knyttet til Jesus, og handlingen beskriver en vitenskapsmann som skal løse disse ved en reise i Europa. Romanene setter spørsmålstegn ved *Bibelens* fremstilling – en fremstilling som kanskje var påvirket av kirkefedrenes syn. Begge er basert på konspirasjonsteorier og andre teorier – blant annet at Jesus var gift med Maria Magdalena. På tross av dette skiller romanene seg fra hverandre i skrivestilen. Tom Egeland har selv også avvist at *Da Vinci-koden* skulle være et plagiat av *Sirkelens ende*.

Handling
--------

Arkeologen Bjørn Beltø – albino og vegetarianer – får i oppdrag å overvåke et arkeologisk utgraving ved Værne kloster i Østfold ledet av den kjente engelske arkeologen og professor Graham Llyleworth på vegne av SIS. Men Beltø finner fort ut at meningen med utgravingen er noe helt annet enn det de går ut med, og særlig når et skrin med noe hemmelig i blir så å si stjålet uten at reglene for nytt funn blir fulgt. Han bestemmer seg for å finne ut hvorfor det er så viktig å holde innholdet i skrinet så hemmelig og tar det fra dem – noe som sender ham ut på en lang og eventyrlig reise. Underveis må han slite med sine egne problemer også.

Egelands kilder til Sirkelens ende
----------------------------------

* *Dødehavsrullene* (ca. år 100 e.Kr.)
* *Thomasevangeliet* (ca. år 100 e.Kr.)
* *Maria Magdalenas evangelium* (ca. år 100 e.Kr.)
* Ingeborg Flood: *Gårder og slekter i Rygge* (1957)
* Lauritz Opstad og Erling Johansen: *Bygdehistorien i Rygge inntil 1800* (1957)
* Jacob Jervell: *Den historiske Jesus* (1962)
* Michael Baigent, Richard Leigh og Henry Lincoln: *Hellig blod, hellig gral* (1982)
* Karl Olav Sandnes og Oskar Skarsaune: *Mannen som ble Messias*  (2000)

Kuriosa
-------

Forfatteren er oldebarnet til folkedikteren Jon Flatabø. I et intervju med Aftenposten fortalte Egeland at hovedpersonen Bjørn Beltø i *Sirkelens ende* er oppkalt etter to av Flatabøs pseudonymer: Bjørn Botnen og Sven Beltø.

Kilder
------

* Etterordet til 2004-utgaven av romanen *Sirkelens ende*, skrevet av forfatteren selv.

Eksterne lenker
---------------

* *Sirkelens ende* på Aschehougs hjemmeside[*død lenke*]

Portal: Litteratur
***Fredag den 13de*** (originaltittel: *Friday the 13th*) er en amerikansk grøsser og slasher-film fra 1980 med Betsy Palmer, Adrienne King, Harry Crosby og Kevin Bacon i hovedrollene. Regi er ved Sean S. Cunningham. Spesialeffektene er laget av Tom Savini.

Filmen har fått hele ti oppfølgere, lansert fra 1981 til 2003, der den siste er en såkalt crossover (med *A Nightmare on Elm Street*). I 2009 kom en nyinnspilling.

Handling
--------

Campingplassen Camp Crystal Lake gjenåpner etter lang tid. Stedet var stengt i flere år grunnet en tragisk drukningsulykke. Syv idealistiske unge leirledere er klare for å lede sommerens gjester gjennom leirbålsanger og leker. Men like etter deres ankomst hjemsøkes stedet av en lystmorder som dreper en etter en på de mest bestialske vis. Drapene viser seg å være forbundet med den drukningsulykken som førte til at stedet i sin tid ble stengt.

Om filmen
---------

*Fredag den 13* er den mest suksessfulle av slasher-filmene og regnes også som den som for alvor banet veien for denne sjangeren. Den ble dårlig mottatt av kritikerne, men ble en stor kommersiell suksess og betraktes i dag som en kultfilm. Den har per april 2008 fått brukbare 69% på Rotten Tomatoes. 

*Fredag den 13* er en lavbudsjettfilm og kostet bare drøyt $500.000 å spille inn. Den spilte imidlertid inn nærmere $40 millioner på amerikanske kinoer alene.

Filmen har hentet en del av sin inspirasjon fra den italienske *A Bay of Blood* fra 1971 og den amerikanske *Screams of a Winter Night* fra 1979.

Den norske versjonen var kraftig klippet da den hadde premiere på norsk kino. Fredag den 13de-serien ble populær på 1980-tallet. I Norge ble filmene totalforbudte, men piratkopier sirkulerte.

I rollene
---------

* Betsy Palmer: Mrs. Pamela Voorhees
* Adrienne King: Alice Hardy
* Harry Crosby: Bill
* Laurie Bartram: Brenda
* Jeannine Taylor: Marcie
* Kevin Bacon: Jack Burrell
* Ari Lehmann: Jason Voorhees

Referanser
----------

1. ↑  «Filmguiden CINERAMA.no - Blu-ray Disc: Fredag den 13de (1980) - anmeldelse». *www.cinerama.no*. Arkivert fra originalen 25. september 2021. Besøkt 30. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Friday the 13th (1980 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Fredag den 13de* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fredag den 13de* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Fredag den 13de* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Fredag den 13de* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Fredag den 13de* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Fredag den 13de* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Fredag den 13de* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Fredag den 13de* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Fredag den 13de* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Fredag den 13de* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Fivizzano** er en kommune i provinsen Massa-Carrara i den italienske regionen Toscana.

Frazioni
--------

Kommunen omfatter følgende *frazioni*:

Agnino, Agnolo, Aiola, Alebbio, Alebbio Casette, Alebbio Prato, Antigo, Arlia, Bardine di Cecina, Bardine di San Terenzo, Bottignana di Sopra, Bottignana di Sotto, Cà-Giannino, Campiglione, Canneto, Castelletto, Caugliano, Cecina, Cerignano, Cerri, Certaldola, Ceserano, Colla, Colle di Cerignano, Collecchia, Collecchia Piano, Collegnago, Colognola, Cormezzano, Corsano, Cortila, Cotto, Debicò, Equi Terme, Escaro, Fazzano, Fiacciano, Fivizzano, Folegnano, Gallogna, Gassano, Gragnola, Groppoli, Isolano, Lorano, Magliano, Maglietola, Mazzola, Mezzana, Molina di Equi, Mommio, Moncigoli, Montale, Montecurto, Monte dei Bianchi, Montevalese, Monzone Alto, Monzone Ponte, Motta, Mozzano, Mulina di Equi, Panigaletto, Pian di Molino, Piastorla, Pieve di Viano, Pieve San Paolo, Pò, Pognana, Posara di Sopra, Posara di Sotto, Pratolungo, Quarazzana, Rometta Apuana, San Terenzo, Sassalbo, Sercognano, Serraruola, Signano, Soliera Apuana, Spicciano, Stazione Rometta, Tenerano, Terenzano, Terma, Traggiara, Turano, Turlago, Uglianfreddo, Vallazzana, Vendaso, Verrucola, Verzano, Vezzanello, Viano, Vinca, Virolo

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fivizzano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i provinsen Massa-Carrara |
| --- |
| 
* Aulla
* Bagnone
* Carrara
* Casola in Lunigiana
* Comano
* Filattiera
* Fivizzano
* Fosdinovo
* Licciana Nardi
* Massa
* Montignoso
* Mulazzo
* Podenzana
* Pontremoli
* Tresana
* Villafranca in Lunigiana
* Zeri

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Fred Uhlman** (født 1901 i Stuttgart, død 1985 i London) var en tysk-britisk maler og forfatter. Til tross for at han primært levde av å male, er han i ettertiden kanskje mest kjent for å ha skrevet romanen *Forsoningen* (1971) og selvbiografien *The Making of an Englishman* (1960).

Biografi
--------

Fred Uhlman ble født i Stuttgart i 1901 i en jødisk familie. Han var utdannet jurist i Freiburg, München og Tübingen og arbeidet som advokat. Uhlman var også medlem av SPD og hadde blant annet kontakter til fremtredende sosialdemokrater, som Kurt Schumacher. I 1933 forlot han sin hjemby som følge av nazistenes maktovertagelse, og planla å etablere seg som maler i Paris. Tre år senere flyttet han til London, der han giftet seg med Diana og etablerte seg som en skikkelig maler. Under krigen hjalp han og hans kone de tyske flyktningene som flyktet til England med å finne jobber og et sted å bo under deres opphold[]. Blant dem som Uhlman hjalp, var den tyske jøden og kunstneren John Heartfield (1891–1968), som bodde hos Uhlman i 47 Downshire Hill mellom 1938 og 1943. Fred Uhlman grunnla også i denne perioden «Free German League of Culture», som var en antinazistisk organisasjon[].

Til tross for at han bodde i London, tilbrakte han somrene i Croesor Valley i Wales, og mange av motivene i bildene hans er hentet fra området rundt. Hans malerier kan bli sett i mange viktige gallerier, blant annet Fitzwilliam-museet i Cambridge og Victoria og Albert-museet i London. Ved siden av å være kjent som maler, er han også kjent for å ha skrevet romanen *Forsoningen* fra 1971, der han skildrer sin hjemby i 1930-årene, og et vennskap mellom en jødisk og en kristen tysker. 5 år etter ble boken hyllet av Arthur Koestler[]. Fred Uhlman døde i London i 1985.

Malerier
--------

* *View from a window*, 1943.
* «*Parliament Square, Coronation*», 1953.  Arkivert 13. oktober 2006 hos Wayback Machine.
* «*The Lighthouse*», 1953.  Arkivert 13. oktober 2006 hos Wayback Machine.
* «*Welsh Hills*», 1958.

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 6628[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6qv3rdk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Peerage person ID p8163.htm#i81625, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fred Uhlman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Fred Uhlman hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Fred Uhlman hos The Peerage Rediger på Wikidata
* (en) The Fred & Diana Uhlman Collection

  

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Femårsplanen** eller offisielt «Femårs plan for den nasjonale økonomi i USSR» var en serie generelle planer for den økonomiske utviklingen av hele Sovjetunionen. 

Planverket ble utviklet av Gosplan basert på kommunistpartiets generelle retningslinjer for økonomisk utvikling. Å oppfylle planen, helst før tiden, ble sentralt innen det sovjetiske byråkratiet. Samme metode for økonomisk utvikling ble også tatt i bruk av andre såkalte sosialistiske land og en del andre land, som India. Tanken om sentraliserte utviklingsplaner for økonomien har også influert kapitalistiske land, ved at en setter integrerte økonomiske mål for en bestemt periode. 

Den første sovjetiske femårsplanen ble innført av Josef Stalin i 1929, kun to år etter han ble leder av unionen. Målet var en rask industrialisering av Sovjetunionen. Tungindustri som kraftverk, gruver og smelteverk samt elektrifisering ble prioritert foran forbruksvarer. Resultatet av dette var at jordbruket ble samlet i kollektivbruk for å effektivisere produksjonen, og arbeidskraften som ble overflødig ble tvangsbeordret til å delta i industrialiseringen ved å arbeide på fabrikker. Man økte eksporten av landbruksprodukter enormt, selv om produksjonen gikk ned så mye som 30% enkelte steder. Dette førte til hungersnød i Nord-Kaukasus og Ukraina, og millioner døde som resultat av dette. Industrialiseringen i seg selv var forøvrig vellykket og ble gjennomført på kun fire år, ikke fem som planlagt.

I alt var det 13 femårsplaner i Sovjetunionen. Den siste femårsplanen dekket perioden fra 1991 til 1995 og ble aldri fullført da Sovjetunionen ble oppløst i 1991.
***FREDAG*** var et popkulturelt ungdomsmagasin som utkom hver fredag som et bilag til Dagbladet i perioden fra 1990 til 2012. Målgruppen var popkulturinteresserte mellom 20 og 30 år. De viktigste stoffområdene var musikk, uteliv, film, TV, mote, teknologi, spill, sex og ungdomskultur.

Historie
--------

Første utgave av *FREDAG* ble lansert i november 1990. I starten var Fredrik Skavlan fast bidragsyter. Siden ble magasinet lagt om fire ganger. I 2005 kom magasinet i ny drakt, med endret layout, ny logo, mindre format og tykkere papir. Det nye magasinet ble lansert samtidig som det daværende SPORT-magasinet, som ble lagt ned noen år før *FREDAG*. Våren 2009 gjennomgikk *FREDAG* en ny, omfattende redesign for å favne bredere, blant annet med flere seksjoner og mye småstoff.

Våren 2012 ble magasinet nedlagt og erstattet av en ny seksjon med featurestoff i hovedavisa.

Spalter
-------

Gjennom de to tiårene magasinet eksisterte, hadde det en rekke forskjellige, faste spalter. Den mest kjente var «Sterke meninger», som eksisterte frem til nedleggelsen i 2012. Til den spalten kunne leserne sende inn korte, humoristiske meldinger med en sterk mening om hva som helst. De trykkede meldingene ble belønnet med en CD. Da magasinet var nytt, var meldingene mer tradisjonelle, og noe lengre leserinnlegg ble trykket med fullt navn på innsenderen.

En annen spalte som var med helt fra starten var «Helgelyd», der redaksjonen anbefalte ny musikk. Magasinet hadde også en enquête der medarbeiderne svarte på et spørsmål som var knyttet til en av hovedsakene i bladet. I starten var dette en vanlig enquête med vilkårlige respondenter.

Dagbladets restaurantanmeldelser sto i sin tid på trykk i *FREDAG*, og ble derfor samlet under vignetten «Robinson & FREDAG». Spalta ble siden flyttet til Magasinet. I stedet fikk *FREDAG* en ukentlig utelivstest der to anmeldere som kalte seg «Dagen & Derpå» testet utesteder. Spalten eksisterte frem til bilaget ble nedlagt i 2012.

Fra magasinets start og fram til en stykke ut på 2000-tallet, ble kontaktannonser trykket i *FREDAG* under spaltenavnet «Noen som passer for meg».

De siste årene hadde *FREDAG* spalta «Sex», der lege og skuespiller Anders Danielsen Lie skrev om seksualitet. I «Alle snakker om» anbefalte redaksjonen alternativer til mainstream-filmer, -musikk, -bøker og så videre. «Gym & Tonic» var bladets treningstestere. I «På en snurr» fortalte en kjendis om sine utelivsvaner.

Redaksjonelle ledere
--------------------

* Pål Nordseth 2011 - 2012
* Sigrid Hvidsten 2008 - 2011
* Randi Fuglehaug 1. februar 2006 – 2008
* Anne Gunn Halvorsen
* Eivind Eidslott – 31. januar 2006
* Joachim Førsund

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Dagbladets annonseseksjons månedsbrev da Fuglehaug tiltrådte som leder i Fredag.

Portal: Litteratur
***Rundt neste sving*** er det 24. albumet med Bjørn Eidsvåg. Albumet ble utgitt 8. november 2010 og er produsert av Thomas Dybdahl. Dybdahl har også skrevet sangen «Ri stormen ut». Både Dybdahl og Ingrid Olava bidrar med vokal på platen. Sangen «Nede for telling» med tekst av poeten Helge Torvund ble radiohit for Eidsvåg. Eidsvåg fortalte i pressemeldingen til denne platen at det var annerledes og spennende å jobbe med en produsent som i tillegg var artist og låtskriver selv. Bjørn Eidsvåg og Thomas Dybdahl gjennomførte også en felles turné sommeren 2011. Dette albumet ble distrubuert av Coop i Norge for å være tilgjengelig for publikum og møte de harde tidene for platebransjen.

Sporliste
---------

1. «Bekymra»
2. «Snart framme»
3. «Lykke»
4. «Nede for telling»
5. «Rundt neste sving»
6. «Ri stormen ut»
7. «Øveleva»
8. «Fragmenter»
9. «Savn»
10. «God natt»
11. «Vekk meg»

Andre medvirkende
-----------------

* Produsent: Thomas Dybdahl
* Arrangementer: Thomas Dybdahl, bandet og Bjørn Eidsvåg
* Mixet av Ulf W.Ø. Holand i Holand Sound Design
* Innspilt i Malabar Studio
* Foto: Stian Andersen

Utgivelser
----------

* 2010 CD Petroleum Records RRCD 19

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rundt neste sving* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Rundt neste sving* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Rundt neste sving* på Spotify Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Fenalår
**Fenalår** er betegnelse for et kjøttstykke av lår, fortrinnsvis fra sau, men også fra annet småfe, som er speket. Spekeprosessen tar to til fire måneder eller mer, og kjøttet blir i noen områder også røykt. Holdbarheten avhenger av salting og tørrhet. Før speking ligger kjøttet i saltlake normalt seks til åtte dager. Speking/tørking skjer på et mørkt, luftig og kjølig sted. Fettet i fenalåret blir harskt av sol og dagslys. I eldre tider var det ikke uvanlig ha fenalår hengende på stabburet i flere år til det var helt uttørket.

Fenalår kan kjøpes i skiver, stykker eller som hele lår, med og uten ben. Produktet er saltet og tørket, og serveres vanligvis oppskåret i tynne skiver; alene eller som tilbehør til annen mat. Mange forbinder fenalår med julen. Dette kommer av at november tidligere var selve slaktemåneden, og dermed ble fenalår nytt i løpet av julen. 

Fenalår er typisk norsk mat som det er vanskelig å finne sidestykker til i utlandet.[] I Spania finner man Serranoskinken som er en spekeskinke fra svin. 

For å få en god kvalitet på fenalåret ble det gjerne før i tiden hengende både én og to vintre i stabburet. Ordentlig tørre fenalår hadde ofte fem–seks vintre bak seg.

Referanser
----------

1. ↑  *Mat av sauekjøtt*. Bekkestua: SIFF. 1973. ISBN 8270630292.
2. ↑  Strømstad, Aase (1984). *Mat på norsk: tradisjonsrike retter fra hele landet*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203114083.
3. 1 2  Riddervold, Astri (1993). *Konservering av mat: tørking, røyking, salting, gjæring, sukkersylting*. [Oslo]: Teknologisk forl. ISBN 8251204216.
4. ↑  *Norsk mat fra mange gryter*. Oslo: Husmorforlaget. 1958.

Portal: Mat og drikke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas
 |
**Fjernlys** er en funksjon for lys på biler som man bruker når man kjører i mørket på dårlig eller ikke-opplyste veier. 

Lysbryteren på en bil har to hovedposisjoner, der vanligvis nærlyset koples inn når bilen startes. (Såkalt kjørelys skal være minimum 20 watt på hver side av bilen. Enkelte nyere biler kopler derfor inn parkeringslyset (2 X 21 W) isteden, mens andre benytter LED-belysning.) På nyere biler er der en hendel på rattstammen som regulerer strømmen til hovedlyset slik at en kan sette på fjernlys ved behov. Denne bryteren var på eldre biler plassert på golvet. Lyset kan også brukes til å gi trafikksignaler i form av blink med («lyshorn»).

Fjernlyset skal slåes av/ned til nærlys i møte med en annen bil og må aldri brukes kontinuerlig når man ligger bak en annen bil da dette blender føreren av bilen foran gjennom speilene. Fjernlyset skal ikke brukes i tåke, til det har man tåkelys. Forskjellen er at fjernlyset lyser langt foran bilen og lyser opp tåken, mens tåkelyset lyser ned foran bilen.
Graf av et polynom av 4, grad, med 3 kritiske punkter.
I matematikk er en **fjerdegradsfunksjon** en funksjon på formen

{\displaystyle f(x)=ax^{4}+bx^{3}+cx^{2}+dx+e,}
der *a* er forskjellig fra null,
som er definert av et polynom av fjerde grad, på engelsk kalt **quartic polynomial**.

Noen ganger brukes betegnelsen **bikvadratisk** istedenfor *quartic*, men vanligvis refererer **bikvadratisk funksjon** til en kvadratisk funksjon av et kvadrat (eller, tilsvarende, til funksjonen definert av en fjerdegradsfunksjon uten ledd med oddetallsgrad) som har formen

{\displaystyle f(x)=ax^{4}+cx^{2}+e.}
En **fjerdegradsligning**, eller ligning av fjerde grad, er en ligning som setter en fjerdegradsfunksjon lik null, på formen

{\displaystyle ax^{4}+bx^{3}+cx^{2}+dx+e=0,}
der *a* ≠ 0.

Den deriverte av en fjerdegradsfunksjon er en tredjegradsfunksjon

Siden fjerdegradsfunksjonen er definert av et polynom med partallsgrad, har den den samme grensen når argumentet går til positiv eller negativ uendelighet. Hvis *a* er positiv, øker funksjonen til positiv uendelighet i begge ender, og derfor har funksjonen et globalt minimum. På samme måte, hvis *a* er negativ, avtar den til negativ uendelighet og har et globalt maksimum. I begge tilfeller kan den, men ikke alltid, ha et annet lokalt maksimum og et annet lokalt minimum.

Graden fire er den høyeste graden slik at hver polynomligning kan løses med rottegn.
Blikk fra Det gylne horn mot det gamle Fener
**Fener** er en bydel i den historiske delen av Istanbul, i kommunen Fatih, på Det gylne horns høyre bredd, mellom Balat og Cibali. Grekerne som bodde i området i bysantinsk tid ble kalt *fanarioter* etter Porta Phanari – «Fyrhusporten» – som tyrkerne kalte *Fener Kapı*. Det er fra denne porten bydelen har fått navnet sitt.

Fener er sete for patriarken i Konstantinopel, som etablerte seg her i 1601 etter å ha vært i landflyktighet etter Konstantinopels fall i 1453. Den patriarkalske St. Georgskirken ved hovedvegen langs stranda rommer patriarkens trone, og patriarkatets kontorer ligger like ved. Om lag 3% av befolkninga i Fener er etterkommere etter adelsfamilier som forlot byen ved tyrkernes maktovertakelse og opprettelsen av Det osmanske riket, levde i eksil ulike steder rundt Middelhavet og seinere vendte tilbake på sultanens oppfordring. Noen av disse skapte seg store formuer ved handel og finansvirksomhet, og kunne også oppnå høge stillinger i statsapparatet. Blant annet ble provinsene Moldavia og Valakia gitt i len til fanarioter, noe som tillot dem å skape seg enorme formuer og bygge strålende palasser langs Det gylne horn.

Fener har i dag en overveiende muslimsk befolkning, men av svært blanda opphav. I seinere år er mange av Feners tidligere innbyggere flytta ut til nyere forsteder, og er blitt erstatta av innflyttere fra andre deler av Tyrkia.

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Rundi** er et bantuspråk som snakkes av en 6 million mennesker i Burundi og nærliggende områder i Tanzania, Den demokratiske republikken Kongo og Uganda. 84% av brukerne er hutuer, 15% er tutsier (selv om dette er en kategorisering som ikke brukes lenger), og 1% tilhører twa-folkegruppen.

Rundi er nært beslektet med njaruanda, hovedspråket i det nærliggende Rwanda, og med giha, et språk som brukes i det vestlige Tanzania. Rundi og njaruanda er gjensidig forståelige.

Innbyggerne i Rwanda og Burundi tilhører tre forskjellige etniske grupper: hutu, tutsi, og twa (et pygméfolk). At disse gruppene snakker det samme språket, kan være et resultat av at hutuene utgjør en stor majoritet av folket, og at de andre gruppene assimilerte seg og tok til seg hutuenes språk, eller det kan være et tegn på at forskjellen mellom hutuer og tutsier er gal, og at dette egentlig er *ett* folkeslag som har blitt delt i to på en kunstig måte.

Rundi brukes ofte som et eksempel på Meeussens lov, som beskriver endringer i et ords intonasjon.

Referanser
----------

1. ↑  , s. 6.

| * v
* d
* r
Språk i Burundi |
| --- |
| Offisielle språk | Fransk **·** Rundi | Burundis flagg |
| Andre språk | Swahili |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Fjernskriver Siemens T100, her i støykabinett
Siemens T100 fra ca. 1958
**Fjernskriver** ble brukt til overføring av tekst enten over radio eller telelinje. I den vestlige verden mistet den sin aktualitet med innføringen av Internett.

Telegrafen ble etter hvert avløst av teleks. Teleksnett ble første gang etablert i Tyskland i 1933 og fikk fotfeste av betydning i Norge først etter krigen. Teleks var en verdensomspennende telekommunikasjonstjeneste hvor man var tilknyttet via abonnement. Hvert abonnement hadde en fjernskriver og kunne kommunisere med andre teleksbrukere. Det på mange måter revolusjonerende med teleksen var at mottakeren ikke trengte å være til stede for å motta meldingen.

Den første sivile teleksforbindelse mellom Oslo og utlandet ble åpnet i 1946. Allerede under krigen hadde Wehrmacht og de sivile tyske myndigheter et teleksnett som dekket landet. Telegrafverket sørget også for forbindelser til skip i utenriksfart, både med telegraf, telefon og teleks. 

I 1988 var det cirka 10 000 teleksabonnenter, mens globalt var cirka 1 500 000 brukere i over 200 land.[] Internett har overtatt funksjonen til teleks og Telenor la ned teleksnettet 1. juli 2000.

Fono-teleks var en videreutvikling av teleksen der man kunne skrive meldingene ved hjelp av en ordinær telefon til en sentral og dermed videre til teleksnettet og frem til mottakeren. Det er fortsatt muligheter for samtrafikk mellom e-post og teleks til eller fra land som fortsatt benytter teleks.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ellingsrud kirke** er en arbeidskirke på Ellingsrudåsen i bydel Alna i Oslo. Kirken er bygget i tre, og kledd med syrevasket tegl. Ellingsrud har vært eget sokn med egen sokneprest siden 2003. 

Kirken ble innviet 14. juni 1981, med vigslingsgudstjeneste med Andreas Aarflot (biskop i Oslo fra 1978). Ellingsrud menighet var opprettet i 1972 i Østre Aker prosti, opprinnelig som en del av Høybråten sokn.

Kirkebygget
-----------

Ellingsrud kirke har 550 sitteplasser. Den har eget menighetsrom som kan leies av soknets befolkning. Kirken inneholder også eget menighetskontor. I kirkens kjeller ligger «Kulturkjelleren», utstilling og utsalg for lokale kunstnere og håndverkere.

Kirkens tårn er frittstående ved veien inn til kirken. Klokkestøperiet Olsen Nauen installerte kirkens klokkespill som består av 12 klokker. Dette kan spilles ved hjelp av et elektrisk klaviatur. De to største klokkene kan benyttes som kirkeklokker til ringing og kiming, der den største klokken veier 95 kg med tone kvint.

Kirkens altertavle er utført av billedkunstner Ingegjerd Pettersen-Hagh. Den består av tre deler: Hovedbildet i midten viser Jesus som den oppstande Herre som trer ut av graven og dødsriket for å være sammen med oss her og nå. På det andre sidebildet er malt Jesus som vasker føttene til apostelen Peter for å illustrere «diakonien som en stående utfordring», slik kunstneren selv uttrykte det i et intervju fra 1997. På det andre sidebildet ser vi kvinnene ved graven. Pettersen-Hagh har også utført glassmaleriet med den hvite duen, Den hellige ånd, samt bildet «Jesus i drabantbyen» som ble brukt i Kirkekjeller'n og som ble hengt opp i kirkestua i kirken.

Tilsvarende kirkebygg er oppført på Rødtvedt og Fossum i Oslo samt på Langhus i Akershus fylke.

Kirkens orgel ble installert i 1994. Det er bygget hos Ryde og Berg, og har 16 stemmer.

Prester og menighet
-------------------

Oslo Indremisjon (Kirkens Bymisjon) ansatte i 1972 Eivind Willoch som drabantbyprest og den første presten i Ellingsrud menighetskrets som lå under Høybråten sokn. Menigheten holdt da til i Kirkekjeller'n i en innredet sokkeletasje i en boligblokk på Karihaugen, Henrik Sørensens vei 2.

Drabantbyprest, senere kapellan, Trond Tveit Selvik overtok etter Eivind Willoch i 1979. Ingeborg Midtømme var kapellan 1988-1992, Ingunn Rinde fra 1993-2000. Bodil Slørdal fra Råde i Østfold overtok som kapellan i 2000 og ble i 2003 den første soknepresten i Ellingsrud menighet. Sokneprest Klara Midlang (senere Vogl) har vært ansatt siden 2005, formelt tilsatt fra 15. mars 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Ellingsrud og Furuset menighet
* Oslo byleksikon
* (no) «Ellingsrud kirke». *Kirkesøk*. Den norske kirke.

| * v
* d
* r
Kirker i Groruddalen prosti |
| --- |
| Ellingsrud **·** Fossum **·** Furuset **·** Grorud **·** Haugerud **·** Høybråten **·** Romsås **·** Rødtvet **·** Stovner **·** Tonsen **·** Østre Aker |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Armeens depot, Akershus festning, bygget 1832
Feltdepot, State Game Lands 252, Pennsylvania
**Depot** eller **magasin** er et lager der det oppbevares større mengder materiell for senere bruk. Uttrykket brukes oftest om militære lagre, gjerne for uniformer, feltutrustning eller kjøretøy. Et depot for våpen kalles vanligvis et arsenal. Innenfor medisin brukes depot om tabletter eller sprøyter som er laget slik at det gir langsommere, men lengre frigjøring av virkestoffer.

Militære depoter
----------------

Depoter bygget fram til midten av 1900-tallet var gjerne bygget i murstein. I motsetning til andre militære bygninger kan depoter ofte kjennes igjen på mange store doble dører, og forskjellige former for heiseanordninger for å frakte materiell. Unntaket er såkalte krutthus, depoter for svartkrutt. Disse har gjerne bare én enkelt dør og ingen vinduer. I land der det er mulig, vil større depoter ofte ligge i umiddelbar nærhet av kanaler. Det gamle hoveddepotet i København er bygget i en firkant rundt et 6000 m² stort utgravet havnebasseng.

Depoter bygget under og etter andre verdenskrig er ofte huset i nissenhytter, halvbueformede bygninger av bølgeblikk. Mindre feltdepoter kan være nedgravde og ta form av bunkere.

Motorsport
----------

I motorsport er et depot et verksted eller område ved siden av en motorsportsbane hvor kjøretøyene kan klargjøres, vedlikeholdes og repareres i løp under depotstopp.

Etymologi
---------

Ordet «depot» er kommet inn via fransk *dépôt*, fra latin *deponere* – å legge fra seg. Ordet har samme ordstamme som deponi, som i motsetning til depot brukes om et lager av noe en ønsker å bli kvitt. Ordet «lager» kommer fra tysk, og betyr en (militær) leir. Det tilsvarende skandinaviske uttrykket er hus, som i «krutthusene» på Fredriksvern, Fredriksberg fort og Hovedøya og Tøyhuset, det gamle arsenalet i København.

Se også
-------

* Depotfunn
* Tøyhus
**Ellingsen Seafood AS** er et norsk sjømatselskap etablert på Skrova i Lofoten i 1947 av Karsten J. Ellingsen. Selskapet driver med oppdrett, salg og eksport av laks, samt sesongbasert mottak av hval, torsk og annen hvitfisk. Selskapet leverer laks både til det norske og det internasjonale markedet. 
I 2018 omsatte Ellingsen Seafood for over 700 millioner kroner og hadde rundt 100 ansatte.

Ellingsen Seafood kontrollerer 11 konsesjoner for oppdrett av laks i Vågan, Flakstad, Hadsel, Lødingen og Tysfjord kommune. Selskapet bearbeider mesteparten av sin fiskeproduksjon på sitt eget anlegg på Skova, mens noe behandles av eksterne aktører.

I 2015 etablerte Ellingsen Seafood kassefabrikken Lopack, her produseres det isoporesker til egen bruk og videresalg. Etableringen kom som følge av kutt i fergetilbudet over Vestfjorden, en viktig distribusjonslinje for bedriften. Fabrikken produserte omkring 600 000 kasser og omsatte for 15 millioner kroner i 2018. Lopack er lokalisert i Svolvær i Vågan kommune.

I 2020 ble produksjonsanlegget Silver Seed, som selskapet har investert 360 millioner kroner i, åpnet. Anlegget har konsesjon til å produsere 4 millioner smolt. Silver Seed er lokalisert på Ramberg i Flakstad kommune.

Selskapet besto tidligere av flere selskaper, men ble i 2007 fusjonert i Ellingsen Seafood. Selskapet er et familiedrevet konsern bestående av flere generasjoner, og driftes av administrerende direktør Line Ellingsen. Hun er barnebarnet til Karsten J Ellingsen, og overtok som administrerende direktør for selskapet i 1997.

Oppdrettsselskapet Ellingsen Seafood eier samtlige aksjer i Silver Seed, Ellingsen Vågan eiendom AS og Lopack, og har 50 % eierandel i rederiet Brønnbåt Nord Lofoten.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Om oss - Ellingsen Seafood». *ellingsenseafood.no*. Arkivert fra originalen 4. november 2021. Besøkt 4. november 2021.
2. ↑  Olsen, Stian (25. juni 2020). «Marginalt resultatfall for Ellingsen Seafood». *iLaks*. Besøkt 4. november 2021.
3. 1 2 3 4 5  «Ellingsen Seafood holder øysamfunnet Skrova flytende». *www.nho.no* **(norsk)**. Besøkt 4. november 2021.
4. ↑  Ingebrigtsen, Øystein (26. mars 2019). «Egen kassefabrikk ble en suksess for laksekonsernet: – Vi produserte 600.000 kasser i fjor». *Lofotposten* **(norsk)**. Besøkt 4. november 2021.
5. ↑  oss 98029350, Skrevet av Kurt E. Kleppe-Holm 27 10 2020 15:59- OPPDATERT 16 08 2021 12:05 Tips (27. oktober 2020). «Åpnet verdens mest avanserte smoltanlegg». *Avisa Lofoten* **(norsk)**. Besøkt 4. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**«Heartbreak Express»** er en amerikansk sang med melodi og tekst av Dolly Parton. Den tjente som tittelsporet på hennes album, *Heartbreak Express* fra 1982.

Sangen, hvor en kvinne tar farvel med et dårlig forhold og reiser med «Heartbreak Express», ble utgitt i mai 1982 som albumets andre single (RCA Victor PB-13237). etter suksessen med «Single Women». Produsent var Greg Perry.

Norsk versjon
-------------

Asbjørn Berg har skrevet en norsk tekst med samme tittel som den amerikanske versjonen. Lillian og Ottar har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *Rett fra hjertet* (Big Hand Records) i 1982.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- |
| Dolly Parton | Canadas flagg RPM Country Tracks-listen | # 1 | 1982 |
| Dolly Parton | USAs flagg Billboard Hot Country Singles-listen | # 7 | 1982 |

Referanser
----------

1. ↑  allmusic ((( Heartbreak Express > Overview ))) [*død lenke*]
2. ↑  LP Discography – Dolly Parton Singles Arkivert 2. februar 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  allmusic ((( Dolly Parton > Charts & Awards > Billboard Singles )))
John Cougar Mellencamp
**Heartland rock** er en nordamerikansk musikksjanger som kan karakteriseres som en blanding av folk, country og rock.

Stilen, som var svært populær på 1980-tallet, særlig i USA, utviklet seg Midtvesten influert av musikalske forbilder som The Rolling Stones, The Byrds, Bob Dylan, Van Morrison, samt den første garasjerock-bølgen fra 1960-årene. Den tidlige utviklingsfasen markeres av de to Springsteen-albumene *The River* (1980) og *Nebraska* (1982).

Heartlandmusikken er ganske enkel og rett fram: instrumenteringen er tradisjonell, med gitar, slagverk, bassgitar og keyboard, ikke sjelden med munnspill. Sangtekstene omhandler ofte hverdagslivet til hvite, arbeidsløse *blue collar workers* og tematiserer dette samfunnsjiktets problemer på en slik måte at sjangeren må sies å overskride grensene for ren underholdningsmusikk. Springsteen utviklet den klareste politiske relevansen på tittelsporet til albumet *Born in the U.S.A.*

Mange av heartland-musikerne engasjerte seg i konkrete prosjekter som tok sikte på å lindre sosial nød og hjelpe oppsagte arbeidere, stort sett i form av bidrag og konserter motivert av en humanitær og karitativ innstilling, og uten å ta klare politiske standpunkt. Som resultat tok begge kandidatene til presidentvalget i 1984, republikaneren Ronald Reagan og demokraten Walter Mondale, Bruce Springsteen til inntekt for sine respektive politiske ståsteder.

Til de mest betydelige heartland-representantene hører Bruce Springsteen, John Fogerty, Tom Petty, Bob Seger og John Mellencamp.

Heartland-musikken mest kommersielt framgangsrike år var på midten av 1980-tallet. Springsteens hadde sine største salgssuksesser mellom 1984 og 1987 – bortsett fra *Hungry Heart* (1980). Også for Mellencamp, Petty og Seger lå de kommersielt mest framgangsrike årene i Heartland-rockens gullår.

Referanser
----------

1. ↑  [(en) Heartland rock hos AllMusic], besøkt 6. juni 2013
2. ↑  Jon Pareles: *Heartland Rock: Bruce's Children*. I *New York Times*, 30. august 1987
3. ↑  Katalognummer Columbia 04680
4. ↑  Robin Denselow, s. 333f
5. ↑  Robin Denselow, s. 335
6. ↑  se Joel Whitburn: *Top Pop Singles 1995–1993*. Monomonee Falls, Wisconsin: Record Research Inc. 1994, s. 563; og Frank Laufenberg, Ingrid Hake: *Rock- und Poplexikon. Bind. 2*. Düsseldorf / Wien: Econ Verlag, 1994, s. 1426
7. ↑  ref Joel Whitburn: *Top Pop Singles 1995–1993*. Monomonee Falls, Wisconsin: Record Research Inc. 1994, se om Mellencamp s. 399, om Petty s. 459f, om Seger s. 532f

Litteratur
----------

* Robin Denselow: *The Beat Goes on. Popmusik und Politik. Geschichte einer Hoffnung*. Tysk oversetting av Hubert Mania. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt Verlag, 1991

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heartland rock hos AllMusic
**Fjerde armé** (***Fourth Army***) var en armé i den britiske hæren, og del av British Expeditionary Force under første verdenskrig. Armeen ble opprettet 5. februar 1916 under ledelse av general Henry Rawlinson for å iverksette britenes hovedbidrag i slaget ved Somme.

På slagets første dag, 1. juli 1916, angrep 11 divisjoner fra Fjerde armé på begge sider av Albert–Bapaume-veien. Angrepet ble slått fullstendig tilbake i den nordlige sektor, så Fjerde armés senere operasjoner ble konsentrert i den sydlige sektor, mens kontroll over den nordlige sektor ble overlatt til Reservearmeen.

Under Flandernoffensiven (som skulle bli det tredje slaget om Ieper) var planen at Fjerde armé skulle gjennomføre en amfibisk invasjon av den belgiske kysten så fort man hadde oppnådd et gjennombrudd. Da kampene ved Ieper kjørte seg fast ble imidlertid Fjerde armés divisjoner trukket ut som forsterkninger, slik at armeen i realiteten ble oppløst.

Fjerde armé ble gjenoppbygget tidlig i 1918 – nok en gang under general Rawlinson – etter at Femte armé nærmest var tilintetgjort, og senere oppløst, under den tyske offensiven kjent som operasjon Michael. Fjerde armé gikk i spissen for den britiske hundredagersoffensiven som begynte med slaget ved Amiens og endte med våpenhvilken i november.

Under annen verdenskrig hadde ingen britiske forband navnet Fjerde armé, men som ledd i en avledningsmanøver, operasjon Fortitude, ble tyskerne forledet til å tro at Fjerde armé eksisterte med hovedkvarter i Edinburgh Castle og planla å invadere Norge. Dette fikk tyskerne til å flytte avdelinger fra det virkelige invasjonsområdet i Normandie.
**Smedbakken** er en gate i Midtbyen og Kalvskinnet i Trondheim som går nordover fra Erling Skakkes gate og frem til Kongens gate. Gaten har adskilte kjørefelt og fungerer som gjennomfartsvei i tillegg til å være adkomstvei til Hans Hagerups gate, Repslagerveita og parkeringsområdet ved Leüthenhaven.

Gaten er nevnt med nåværende navn for første gang i 1804 og fikk sitt navn etter smeder som hadde tilhold i dette området. Gaten gikk opprinnelig fra Repslagerveita og nordover til Kongens gate, hvor den gikk under navnene *Repslagerbakken*, *Reperbakken* og *Reperbanebakken*. Disse navnene stammer fra Reperbanen på Kalvskinnet, som ble anlagt i 1637 som byens første. Den nåværende traseen mellom Repslagerveita og Erling Skakkes gate ble opparbeidet på midten av 1950-tallet i forbindelse med rutebilstasjonen som ble oppført på Leüthenhaven.

Smedbakken ble også brukt som et gammelt navn på Bakkegata ved Møllenberg, før denne fikk sitt nåværende navn i 1878.

Referanser
----------

1. ↑  Terje Bratsberg. *Trondheim byleksikon*. «Smedbakken» s. 488
2. ↑  Wilhelm K. Støren. *Sted og navn i Trondheim*. «Smedbakken» s. 294

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 488. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 294. ISBN 82-7028-471-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Junípero Serra Ferrer** (Petra, Balearene, 24. november 1713, død 28. august 1784) var en spansk fransiskansk prest.

Han tok ordensnavnet *Junípero* etter en av de første som sluttet seg til Frans av Assisi, Guds tjener Fra Ginepro (bror Junipero) (ca 1190-1258), i beundring for hans enkelhet.

Han er særlig kjent for å la grunnlagt ni misjonsstasjoner i California under sitt misjonsarbeid blant indianerne. Disse utviklet seg til større byer, blant andre San Francisco og San Diego som den gang var en del av Alta California i provinsen Las Californias i Ny-Spania. Han innledet sitt virke i San Diego 16. juli 1769, og etablerte sitt hovedkvarter først ved Monterey, men flyttet snart noe sørover og etablerte misjonsstasjonen Mission San Carlos Borromeo de Carmelo i dagens Carmel-by-the-Sea.

Misjonsstasjonene hadde som viktigste mål å bringe den katolske tro til den amerikanske urbefolkningen i området. I tillegg skulle de bidra med å integrere de omvendte til det spanske samfunnet og sette dem i stand til å ta eierskap og ivaretakelse av deres egne områder. Som leder av fransiskanerordenen i California måtte Serra forholde seg også til de verdslige myndighetene i Mexico by og lokale militære kommandanter, i tillegg til de kirkelige myndighetene.

Serra ble saligkåret av pave Johannes Paul II 25. september 1988, og helligkåret av pave Frans 23. september 2015, i en seremoni i Den ubesmittede unnfangelsens nasjonalhelligdom i Washington, D.C. under pavens første besøk til USA, og dette var første gangen en helligkåringseremoni ble holdt i USA. Den hellige stols erklæring av Serra som helgen var kontroversiell blant noen av den amerikanske urbefolkningen som kritiserte Serras behandling av deres forfedre og forbant ham med undertrykkelsen av deres kultur.

Referanser
----------

1. ↑  «Paven helligkåret Junipero Serra i Washington». Katolsk informasjonstjeneste. 23. september 2015. Besøkt 24. september 2015.
2. ↑  «Guds tjener Junipero (~1190-1258)». Katolsk informasjonstjeneste. 31. august 2015. Besøkt 25. september 2015.
3. ↑  «Junípero Serra». Store norske leksikon. 14. februar 2009. Besøkt 24. september 2015.
4. ↑  «Blessed Junípero Serra 1713 - 1784». Serra Club of Bethlehem. 11. april 2009. Arkivert fra originalen 17. oktober 2013. Besøkt 25. september 2015.
5. ↑  «Pope to Canonize ‘Evangelizer of the West’ During U.S. Trip». *National Catholic Register*. Arkivert fra originalen 27. september 2015. Besøkt 25. september 2015.
6. ↑  Pogash, Carol (21. januar 2015). «To Some in California, Founder of Church Missions Is Far From Saint». *The New York Times*. Besøkt 25. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Junípero Serra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** BNE
 |
**Runesteinene i Skjeberg kirke** er to runesteiner i yttermuren på Skjeberg kirke, Sarpsborg kommune, Østfold.

Skjeberg kirke I
----------------

Dette er en firkantet stein som står i sørmuren på koret. Steinen er første gang nevnt i et brev fra sogneprest Andreas Mørch i 1810. I 1816 var M.F.Arendt på stedet og laget en avtegning. Innskriften ble undersøkt nærmere av Oluf Rygh i 1899, og hans tolkning er:

**þetta hus er u(i)**
**kt dtrotne uaro(m)**
**ok mođor hans marie**
**ok petre postola**
På norrønt blir det: *þetta hùs er vigt Dròtni vàrum ok mođur hans Mariu ok Pètri postola*.

I moderne norsk blir det: «Dette hus er viet vår Herre og hans mor Maria og apostelen Peter».

Runene skriver seg fra siste halvdel av 1200-tallet.

Skjeberg kirke II
-----------------

Steinen er murt inn i sørøsthjørnet av kirken. På toppen er det hugd ut et mannshode mot øst, på sørsiden står innskriften:

**stein þenna gærđe**
**botolfr steinmeistaræ**
På norrønt blir det: *Stein þenna gerđi Botolfr steinmeistari*

Og på moderne norsk: «Denne steinen ble gjort av Botolv steinmester».

Som Skjeberg kirke I er også denne innskriften fra sent 1200-tall

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1941. s. 9ff.
*For å lese om smekke i betydningen sviknott, se det*
Baby med smekke sittende i barnestol blir matet med ertegrøt.  Foto: 2007 
**Smekke** er et lite forkle, tøystykke, plastikkdel eller liknende som blir festet under haka og ned på brystet for å unngå søl på klærne når en spiser. Er ofte formet som en skål nederst (hvis laget av plastikk eller liknende), som fanger mat som faller ned. Smekker brukes særlig av småbarn, men også av enkelte voksne og i visse situasjoner, for eksempel som hummersmekke eller hakepapir ved tannlegebesøk.

Ordet kan også brukes om fluesmekker og annet å slå insekter med.

Se også
-------

* Forkle, beskyttende klesplagg i form av et tøystykke som knyttes fast for å dekke brystet og livet
* Serviett, lite tørkle eller duk av tekstil eller papir for å tørke seg på eller beskytte seg mot søl når en spiser
* Snekkerbukse, smekke- eller selebukser (med brystklaff og seler)
* Fluesmekke, slåredskap

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bibs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |