recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Presidentvalget i Russland 2004** ble holdt den 14. mars 2004. Vladimir Putin vant valget med 71 % av stemmene og trengte ikke en annen runde for å vinne embetet.

Både OSSE og EU mente at regjeringen brukte store ressurser i valget, og at russiske medier var svært ensidig fokusert på Putin. Han i tillegg nektet å stille i debatter og interjuver under valgprossessen. OSSE konkluderte med at statlig TV hadde mislykkes med å møte sine lovpålagte oppgaver med å gi alle kandidatene representativ dekning.

Kandidater
----------

Sergej Glasjev var handelsminister for Boris Jeltsin, og medlem av Sovjetunionens kommunistiske parti. Han hadde økonomiske reformer som sin hovedsak under valget, og hevdet at tidligere regjeringer etter Sovjet hadde ignorert sosiale problemer i landet.

Irina Khakamada som er av japansk herkomst fikk sovjetisk statsborgerskap i 1950, tok rollen under valgkampen som en av Putins største kritikere. Hun var medlem av Dumaen for åtte år, men tapte gjenvalg i 2003. 

Nikolaj Kharitonov var kandidaten til kommunistpartiet og Putins største utfordrer til valget. Han var offisielt ikke et medlem av partiet, men ble fremsatt som kandidat etter at partiets leder Gennadij Ziuganov nektet å stille en tredje gang.

Oleg Malysjkin var nominert av det liberal demokratiske partiet, etter at lederen Vladimir Zjirinovskij ikke ville stille en tredje gang. Han ble valgt til den russiske Duma i 2003.

Sergei Mironov var under valget leder av Føderasjonsrådet, det øverste kammeret av det russiske parlamentet. Han var sett som en trofast Putin tilhenger. Før han annonserte sitt kandidatur han ga støtte til Putin.

Vladimir Putin, tidligere statsminister, ble valgt til President i 2000 og gikk for en annen periode. Han var populær blant folket og hadde ikke noe særlig motstand i valget. Han nektet Forent Russland sin nominasjon og stilte som uavhengig representant.

Resultat
--------

| Kandidat | Parti | Stemmer | % |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Vladimir Putin | Partiløs politiker | 49 563 020 | 71.91 |
|  | Nikolay Kharitonov | Kommunistparti | 9 514 224 | 13.80 |
|  | Sergey Glazyev | Partiløs politiker | 2 850 330 | 4.14 |
|  | Irina Khakamada | Partiløs politiker | 2 671 519 | 3.88 |
|  | Oleg Malyshkin | LDPR | 1 405 396 | 2.04 |
|  | Sergey Mironov | RPL | 524 392 | 0.76 |
| Against all | 2 396 550 | 3.48 |
| Totalt | 68 925 431 | 100.00 |
|  |
| Gyldige stemmer | 68 925 431 | 99.17 |
| Ugyldige/blanke stemmer | 578 847 | 0.83 |
| Totalt antall stemmer | 69 504 278 | 100.00 |
| Stemmeberettigede/valgdeltagelse | 108 064 281 | 64.32 |
| Kilde: CEC |

| * v
* d
* r
Presidentvalg i Russland |
| --- |
| 1991 **·** 1996 **·** 2000 **·** 2004 **·** 2008 **·** 2012 | Russlands flagg |
***A Heart in Pawn*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av William Worthington.

Handling
--------

Toyamas kone Sada tjener i all hemmelighet penger som Geisha for å finansiere studiene hans i Amerika, Men hun påstår at alle pengene kommer fra hennes avdøde bestefar. I Amerika begynner Toyama som assistent for Dr. Stone, og studerer potensielle medisiner for nedarvede sykdommer. Toyama oppdager at Sada har blitt dømt til døden for å ha myrdet en fremtredende bank-mann som hadde angrepet henne.

Men det Toyama ikke vet er at Sadas dom har blitt omgjort til livsvarig fengselsstraff. I mellomtiden gifter Toyama seg med Stones halvt japanske datter Emily, for å oppfylle Stones døende ønske. Senere adopterer han og Emily en jente som viser seg å være Sadas egen datter.

Rolleliste
----------

* Sessue Hayakawa som Tomaya
* Vola Vale som Emily Stone
* Tsuru Aoki som Sada
* Florence Vidor som Dr. Stones datter

Referanser
----------

1. ↑  A Heart in Pawn
2. ↑  A HEART IN PAWN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Heart in Pawn* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Heart in Pawn* på American Film Institute Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Friidrett |
| Parapanamerikanske leker |
| Gull | Lima 2019 | F54 - Spydkast |

**Justin Phongsavanh** (født 19. mai 1997 i Ankeny i Iowa) er en parafriidrettsutøver fra USA, som konkurrerer i klassen F54, som er for sittende utøvere.

Bakgrunn
--------

Phongsavanh og en venn ble i oktober 2015 skutt da de stod i en fast food-kø, og han ble lam fra livet og ned. Før denne skaden, da han gikk på high school, drev han med amerikansk fotball, friidrett, bryting og rugby, og han kontaktet derfor *Adaptive Sports Iowa* for å komme i gang med paraidrett. Han konkurrerer nå i parafriidrett og parastyrkeløft.

Idrettskarriere
---------------

Phongsavanh vant spydkast under USA-mesterskapet i friidrett 2017. 

Han deltok i Parapanamerikanske leker 2019 i Lima i Peru, og vant der spydkast i klassen F54.

Referanser
----------

1. ↑  Team USA - *Justin Phongsavanh*, besøkt 9. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Profil hos Team USA
* (en) Profil hos Parapanamerikanske leker 2019
**Justine Ijeomah** fra Nigeria, er en nigeriansk forretningsmann og menneskerettsaktivist. I 2008 grunnla han Human Rights Social Development and Environmental Foundation (HURSDEF) som arbeider for øke menneskerettighetene og forbedre miljøet i Nigeria. Ijeomah er gift med Goodness, og de er bosatt i Port Harcourt.

Ijeomah har blitt utsatt for flere drapsforsøk, tortur og også blitt arrestert utallige ganger. Han har i perioder måttet gå i skjul for å redde livet. HURSDEF og Ijeomah går til aksjon når uskyldige blir arrestert, mennesker forsvinner og er til stede på politistasjoner og ved rettsforhandlinger. Gjennom sin tilstedeværelse sørger de for at det er mindre muligheter for at mishandling finner sted, noe som ofte rammer gatebarn.

Svensk Amnesty International nominerte ham i 2013 til Per Anger-prisen, og juryen tildelte Ijeomah den med denne begrunnelsen: «För att i ett sammanhang av brutalt polisvåld och under misshandel, dödshot och mordförsök uthålligt ha kämpat mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna särskilt bland fattiga och lågutbildade och för att envist ha arbetat för avskaffande av dödsstraffet».

Kilder
------

* Hjemmesiden til Forum för levande historia, lest 2015-01-18

| * v
* d
* r
Per Anger-prisen |
| --- |
| Per Anger-prisen | Per Anger - Per Anger-prisen - Forum för levande historia - Schutzpass |
| Prisvinnere | Gennaro Verolino - Arsen Sakalov - Aljes Bjaljatski - Organización Femenina Popular - Sebastian Bakare - Brahim Dahane - Jelena Urlajeva - Narges Mohammadi - Sapiyat Magomedova - Justine Ijeomah - Rita Mahato – Islena Rey Rodriguez – Abdullah al-Khateeb – Gégé Katana Bukuru – Teodora del Carmen Vásquez – Najwa Alimi – Intisar Al-Amyal – S'bu Zikode – Anabela Lemos |
***Mazurka*** er en tysk romantisk film fra 1935 regissert av Willi Forst, og med Pola Negri, Albrecht Schoenhals og Ingeborg Theek i hovedrollene. Filmen tar sin tittel fra den polske dansen av samme navn.

Handling
--------

Den unge Lisa Petrovna og venninnen Hilde deltar på en konsert av komponisten Grigorij Mikhailov. I mellomtiden blir hun overrakt et brev hvor Mikhailov ber henne om et intervju etter konserten. Mikhailov snakker med henne, og inviterer henne deretter til en annen konsert. Vera Petrovna opptrer der, men hun besvimer etter å ha lagt merke til Mikhailov blant publikum. Hun kommer snart til bevissthet igjen, men hun trekker frem en revolver og skyter komponisten to ganger. Petrovna blir deretter arrestert, men nekter å fortelle noe som helst under rettssaken. Først når en koffert hentet fra et skap hjemme hos henne blir brakt inn i rettssalen som bevis, forandrer hun mening.

Vera sier at hun er villig til å vitne, men bare for lukkede dører og på betingelse av at kofferten forblir låst. Dommeren godkjenner denne avtalen. Vera forteller om livet sitt, gjennom tilbakeblikk. Hun sang ved operaen i Warszawa før hun giftet seg med den kjekke og galante Rittmeister Boris Kierow. For å vie seg helt til ekteskapet og deres små barn, ønsket hun å gi sin aller siste forestilling i «Mazurka» en opera skrevet av den unge komponisten Grigorij Mikhailov. Men ektemannen hennes ble sendt ut i første verdenskrig i 1914, samtidig som Vera blir hjemme med deres lille datter. Etter at han kommer hjem fra fronten får de problemer i ekteskapet, og de tar ut skilsmisse. Han får deretter foreldreansvaret for datteren deres.

Vera forsøkte å komme tilbake til sin sang-karriere, men fikk bare opptredener ved nattklubber eller puber. Det gikk 15 lange år før hun kunne se datteren sin igjen. Den tidligere ektemannen hennes, som har dødd i mellomtiden, hadde giftet seg på nytt etter skilsmissen deres. Lisa vokste opp med å tro at farens andre kone var hennes biologiske mor. Men når Vera oppdager hennes egen datter ledsaget av denne forhatte mannen, skyter hun Mikhailov. Når kofferten blir åpnet under rettssaken mot henne, får retten se dokumenter som bekrefter Veras uttalelser. I løpet av saksgangen viser det seg at Vera ønsket å skåne datteren hennes for sin egen skjebne, ved å havne i klørne til den skruppelløse Mikhailov. Straffen mot Vera blir derfor forholdsvis mild, med tre år i fengsel.

Medvirkende
-----------

* Pola Negri: Vera Petrovna Kowalska
* Albrecht Schoenhals: Grigorij Michailow
* Paul Hartmann: Rittmeister Boris Kierow
* Ingeborg Theek: Lisa
* Franziska Kinz: Kierows andre kone
* Inge List: Hilde, Lisas venninne

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mazurka* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Mazurka* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Mazurka* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Mazurka* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Mazurka* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Mazurka* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
*For det tidligere flymagasinet, se* Vi flyr

***Luftens helter*** er en norsk komiserie som gikk på NRK1 i 2007. Serien handlet om en to eldre flyvere (Jon Skolmen og Knut Lystad) som startet et eget flyselskap, Senior Air, etter å ha fått sparken i SAS. Med seg får de en erfaren mekaniker, en regnskapssjef og en kabinsjef (spilt av Trond Kirkvaag, Ingar Helge Gimle og Kristin Zachariassen). Serien ble sendt på lørdagskvelder.

Premieren ble sett av 724 000, mens siste episode ble sett av 587 000.

Kritikerne var ikke særlig begeistret for serien. Dagsavisen brukte blant annet ord som «Flykomedie som ikke viser tegn til å ta av». Avisa gjorde videre sammenligninger med katastrofeserien *Herfra til Haglemoen* (som ble tatt av sendeskjemaet etter tre episoder).

Handling
--------

Nedskjæringer i SAS gjør at kaptein Odd Grenland og 2. pilot Birger Wom får sparken fordi de er for gamle. Grenland kjøper et brukt fly for egne penger, og sammen starter de selskapet Senior-Air som skal konkurrere med SAS på strekningen Oslo-Bergen. Med seg får de det mekaniske geniet Joar "Jojo" Johansen, Jasmin Rosenrot, tidligere kabinsjef i Spantax og tallgeniet Karl Åge Tørkle.

I rollene
---------

| Rolle | Skuespiller |
| --- | --- |
| Kaptein Odd Grenland | Knut Lystad |
| 2. pilot Birger Wom | Jon Skolmen |
| Mekaniker Joar «Jojo» Johansen | Trond Kirkvaag |
| Kabinsjef Jasmin Rosenrot | Kristin Zachariassen |
| Regnskapssjef Karl Åge Tørrkle | Ingar Helge Gimle |
| Kaptein Bjarne Beck | Henrik Mestad |
| 2. pilot Finn Kaspersen | Andreas Cappelen |
| SAS-direktør Claes-Göran Storhammar | Per Morberg |

Referanser
----------

1. ↑  «Hva skjer?». *arkiv.nrk.no*. 2007. Besøkt 3. oktober 2016.
2. ↑  «MEST SETT - LØRDAG 29.». *VG*. 6.10.2007.
3. ↑  «MEST SETT - LØRDAG 17.». *VG*. 24.11.2007.
4. ↑  Hjelp, vi flyr ikke – Flykomedie som ikke viser tegn til å ta av.[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Luftens helter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Luftens helter* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Luftens helter* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Luftflotte 5** var en av hoveddivisjonene i det tyske Luftwaffe under andre verdenskrig, den ble opprettet 12. april 1940 i Hamburg Tyskland, og overført til Oslo Norge 24. april 1940.

Historie
--------

Totalt ble 1008 fly disponert av Luftflotte 5, hvorav nesten halvparten var transportfly. Etter at kampene i Sør-Norge endte i mai 1940 ble det meste av styrken sendt for å støtte de tyske styrkene ved Narvik. Milch ble i mai 1940 avløst av general Stumpff. Luftwaffe tok over flyplassene i landet, og opprustet mange av dem. Det ble også anlagt flere sjøflystasjoner, og man konstruerte falske flyplasser for å avverge bombing av de virkelige basene. Etter den norske kapitulasjonen var det særlig i Nord-Norge Luftwaffe opererte. De kunne derfra nå konvoier i Nord-Atlanteren, og fungere til støtte for tyske skip.

Etter angrepet på Sovjetunionen i juni 1941 ble store deler av Luftwaffe omdisponert til Østfronten. Fra sommeren 1941 hadde Luftflotte 5 også ansvar for Nord-Finland. Hovedkvarteret ble flyttet til Kemi i Nord-Finland. De ble først satt inn mot allierte konvoier til Murmansk og Arkhangelsk, og senere mot Murmansk-banen og andre landmål. Noen få bombeoppdrag mot De britiske øyer ble flydd fra norske baser, men dette tilhørte sjeldenhetene. I november 1943 ble Stumpff avløst av general Kammhuber, og hovedkvarteret ble samtidig flyttet tilbake til Oslo. I oktober 1944 ble Luftflotte 5 oppløst da hele Luftwaffe ble omorganisert.

Kommandører
-----------

* Generalfeltmarskalk Erhard Milch, 12. april 1940 – 9. mai 1940
* Generaloberst Hans-Jürgen Stumpff, 10. mai 1940 – 27. november 1943
* General Josef Kammhuber, 27. november 1943 – 16. september 1944

Stabssjefer
-----------

* Oberst Dr. Robert Knauss, 12. april 1940 – 16. april 1940
* Generalmajor Helmuth Förster, 16. april 1940 – 9. mai 1940
* Generalmajor Dr. Robert Knauss, 9. mai 1940 – 1. august 1940
* Oberst Gerhard Bassenge, 1. august 1940 – 5. oktober 1940
* Generalmajor Andreas Nielsen, 20. oktober 1940 – 31. desember 1943
* Oberst Ernst Kusserow, 1. januar 1944 – 16. september 1944

Underordnede avdelinger
-----------------------

Kilder
------

* Luftflotte 5 @ Lexikon der Wehrmacht
* Luftflotte 5 @ The Luftwaffe, 1933-45
* Lokalhistoriewiki Wehrmacht – Luftwaffe

Portal: Andre verdenskrig
***A Helpful Sisterhood*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Van Dyke Brooke.

Handling
--------

Mary, en fattig ung kvinne, blir invitert til å bli med i en klubb på den videregående skolen hun går på. Men venninnen hennes, Sophie, blir ignorert. Mary blir veldig smigret over denne oppmerksomheten, aksepterer invitasjonen, og driver gradvis lenger vekk fra sine tidligere venner. Hun blir raskt langt mer snobbete. Men for å holde tritt med sine nye og rikere følgesvenner, som er pretensiøse, forandrer Mary seg etter hvert fra en elskelig ung kvinne til å bli langt mer misfornøyd.

For å delta i en dans, stjeler hun en vakker kjole. Senere stjeler hun også et par strømper og en rull silke, for å ligne mer på sine velstående omgangskrets. Men hun blir oppdaget i det hun begår tyveriet, som tar henne med til sjefen for butikken.

Skuespillere
------------

* Norma Talmadge som Mary.
* Mary Maurice som en bestemor.
* Marie Weirman som Sophie.
* Marie Tener som Louise.
* Mary Anderson som Alice.
* Leo Delaney som en detektiv.
* Van Dyke Brooke som Mr. Vardon.
* Arthur Cozine som John.
* Cortland Van Deusen som Bert.

Referanser
----------

1. ↑  A Helpful (?) Sisterhood

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Helpful Sisterhood* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Helpful Sisterhood* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Luftfjæring** på kjøretøy er en type fjæring som bruker luftbelger i stedet for spiralfjærer eller bladfjærer. Det brukes ofte på tunge kjøretøy og lettere kjøretøy der det er et høyere krav til behagelig kjøring. Fjærelementene består av luftbelger som fylles med trykkluft av en kompressor som vanligvis drives av kjøretøyets motor. 

Fordelen med luftfjæring framfor konvensjonelle stålfjærer er bedre kjørekomfort og kontinuerlig variabel nivåregulering. Via kontrollventiler reguleres trykket i luftbelgene avhengig av belastningen.

Personbiler
-----------

Luftfjæring på en lastebil.
Luftfjæring kom først på Stout Scarab i 1946, men den første serieproduserte personbilen med luftfjæring var Cadillac Eldorado Brougham i modellåret 1957. Systemet var siden ekstrautstyr på flere amerikanske bilmodeller på slutten av 1950-talet og på enkelte tyske modeller på 1960-tallet. Høye produksjonskostnader og forbedrede konvensjonelle fjæringsystem gjorde at luftfjæring da ikke slo igjennom for vanlige personbiler.

Luftfjæring kom tilbake på slutten av 1990-tallet som ekstrautstyr til Mercedes-Benz S-klasse, og er siden brukt også til andre bilmerker.

Lastebiler og busser
--------------------

Luftfjæring brukes på tunge kjøretøyer. Dermed kan fjæringen tilpasses lastevekten og gi bedre komfort.

På moderne busser brukes luftfjæring ofte for å regulere høyden mellom mellom bussens golv og bussholdeplassen ved på- og avstigning.

Tog og sporvogner
-----------------

Motorvognboggi der hjulakselen fjæres med spiralfjærer, mens boggien fjæres mot selve vognen med de to svarte luftbelgene.
Moderne tog og sporvogner er oftest utrustet med luftfjæring mellom boggien og selve vognen. Det gir bedre komfort og automatisk nivåregulering. Golvet i persontog kan dermed holdes i nivå med jernbanestasjonenes plattformer ved på- og avstigning.

Referanser
----------

1. ↑  Luftfjädring karnag.se. Besøkt 25. august 2021.
2. ↑  News from Cadillac. oldcarbrochures.com. Besøkt 25. august 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Kubenskojesjøen** (også kalt **Kubenasjøen** og **Kubenskijsjøen**) (russisk: Кубенское озеро – *Kubenskoje ozero*) er en stor og grunn innsjø i Vologda oblast i Russland.

Innsjøen ligger på 109 moh, og har en utstrekning på 60 km fra nordvest til sørøst. Arealet er 648 km², uten øyer 407 km², og den gjennomsnittlige dybden er bare 3 meter. Sjøen er kjent for sine hyppige stormer og store sesongmessige variasjoner i vannivået. Den gjennomsnittlige sesongvariasjonen er 2,4 m og maksimum er 5,49 m. Sjøen er kilde for elva Sukhona.

Området rundt sjøen ble bosatt av russere på 1100-tallet, da Kamennijklosteret ble grunnlagt på en holme i sjøen. En gren av fyrstefamilien i Jaroslavl eide land i nærheten og var kjent som Kubenskijprinsene. 

Siden 1828 har innsjøen vært en del av kanalsystemet mellom Volga og Nordre Dvina. Nordre Dvina-kanalens østre endepunkt ligger i nordvestenden av sjøen. I 1917 ble en dam bygd ved Sukhonas utløp, og sjøen ble med det et reservoar.

Referanser
----------

1. 1 2  «Озеро Кубенское». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 30. august 2015.
2. ↑  Paleolimnology Guide

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Kubenskoye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
En ISU-152 ved Kubinka
**Kubinka stridsvognmuseum**, eller *Stridsvognmuséet i Kubinka*, er et stort museum for stridsvogner i Russland, beliggende i byen Kubinka, like utenfor Moskva. Muséet har mange berømte stridsvogner fra første verdenskrig, andre verdenskrig og den kalde krigen. Muséet huser også mange unike kjøretøyer, slik som Panzer VIII Maus, Objekt 279 og en Mörser Karl, samt enestående prototyper fra Russland og Tyskland. Muséet har sin bakgrunn i forskningssamlingen til stridsvogntestbasen i Kubinka. De fleste vestlige stridsvognene fra den kalde krigen er krigstroféer fra Midtøsten, Afrika, Vietnam og Latin-Amerika, som ble sendt sent til stridsvogntestbasen for å testes for svakheter.

Fra august til oktober i 2007, fortalte muséets nettsted at det var stengt for utenlandske besøkende etter ordre fra militæret.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tank Museum, Kubinka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tank Museum, Kubinka – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nettsted for Kubinkas frivillige restaureringsteam Arkivert 13. november 2007 hos Wayback Machine.
**Den andre folkeavstemningen om skotsk uavhengighet** er en planlagt folkeavstemning om uavhengighet for Skottland. Skottlands regjering annonserte 24. juni 2016 at den hadde startet med forberedelser av lovgivning for en «høyst sannsynlig» folkeavstemning om skotsk uavhengighet. Dette skjedde som resultat av at England stemte for å forlate EU, mens Skottland stemte med stort flertall for å forbli i EU. Statsminister Nicola Sturgeon uttalte at Skottland har «stemt klart og utvetydig for å forbli i EU». Et fortsatt EU-medlemskap for Skottland anses som sentralt i folkeavstemningen. Statsminister Sturgeon uttalte at hun vil kommunisere til alle medlemsstater i EU at «Skottland har stemt for å forbli EU og jeg vil diskutere alle muligheter for å gjøre det». Lørdag 25. juni var det skotske statsrådet samlet til kabinettsmøte og vedtok å «umiddelbart starte samtaler med EUs institusjoner og medlemsstater for å utforske alle muligheter for å beskytte Skottlands plass i EU».

Referanser
----------

1. ↑  Carrell, Severin; Rankin, Jennifer (25. juni 2016). «Sturgeon to lobby EU members to support Scotland's bid to remain». The Guardian. Besøkt 14. oktober 2016.
Fra den østlige delen av Chesapeake & Delaware Canal, en del av ICW i Delaware.
En seksjon av leden i Nord-Carolina, krysset av en bro.
**Intracoastal Waterway** (ICW) er en skipsled på 4 800 kilometer langs Atlanterhavet og Mexicogolfen i USA. 

Leden går fra Boston i Massachusetts, sørover langs Atlanterhavet og rundt sørsiden av Florida, deretter følger den golfkysten til Brownsville i Texas. Noen deler av vannveien består av naturlige innløp, laguner, brakkvannselver, bukter og sund, mens andre er kunstige kanaler. Leden gir en navigerbar og tollfri rute langs kysten, uten de mange farene som følger med reise på det åpne hav.

ICW blir vedlikeholdt av føderale myndigheter og er mange steder forbundet med kanaler og vannveier som går innover i landet. Opprinnelig var ICW tenkt å skulle danne et sammenhengende strekk fra New York til Brownsville, men kanalen som skulle skjære gjennom Florida ble ikke fullført. Skipstrafikken går nå rundt kysten av Florida, og leden er delt i to seksjoner: den nordlige delen langs atlanterhavskysten og den sørlige langs golfkysten.

Atlantic Intracoastal Waterway
------------------------------

Den atlantiske delen av ICW går fra Boston til Key West i Florida. Leden består av flere kunstige kanaler, blant annet Cape Cod-kanalen, Chesapeake & Delaware-kanalen og Albemarle & Chesapeake-kanalen. Minste dybde er 1,9 meter i Dismal Swamp-kanalen i Virginia og Nord-Carolina. Industriområdene nord for Norfolk i Virginia har mye kommersiell skipstrafikk, mens vannveien i sør hovedsakelig er til fritidsbruk.

Gulf Intracoastal Waterway
--------------------------

Golfseksjonen går 1 800 kilometer mellom Brownsville i Texas og Apalacheebukta i Florida. Mye av strekningen ligger skjermet bak barriereøyer, og er om lag 3-4 meter dyp. Vannveien er ikke direkte koblet til den atlantiske delen, unntatt gjennom den grunne Okeechobeekanalen sør i Florida. Mest kommersiell skipstrafikk er det mellom Mobile, New Orleans og Houston. Det er forbindelse til Mississippi-elvesystemet.

Historie
--------

Idéen om ICW stammer fra finansminister Albert Gallatin, som i 1808 foreslo et system av kanaler som skulle koble Boston havn med Brownsville havn. Kongressen avviste den fullstendige planen, men i løpet av de følgende årtier gjennomførte U.S. Army Corps of Engineers en rekke undersøkelser, og konstruksjonen begynte på ulike seksjoner. Private investeringer spilte også en rolle i utviklingen.

Under andre verdenskrig ble den atlantiske rutens betydning stor når det gjaldt å unngå trusselen fra tyske ubåter langs kysten.

Referanser
----------

1. 1 2  «Intracoastal Waterway | shipping route, United States». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 2. september 2017. Besøkt 2. september 2017.
2. ↑  «About the Intracoastal Waterway» **(engelsk)**. Besøkt 2. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Intracoastal Waterway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
***L'Homme qui vendit son âme au diable*** er en fransk stumfilm fra 1921, regissert av Pierre Caron.

Handling
--------

En velstående bank-mann blir deprimert på grunn av sine økonomiske forhold, og han bestemmer seg for å begå selvmord. Mefistofeles dukker opp for ham, akkurat i det han er i ferd med å avslutte livet. Han gjør en uhyggelig handel med bank-mannen for å kjøpe sjelen hans.

Men kort tid etter at avtalen deres blir fullført, møter bank-mannen en attraktiv ung kvinne. Han blir snart forelsket i denne kvinnen, og han ønsker ikke lenger å dø. Heldigvis er kvinnens kjærlighet til ham så sterk at hun er i stand til å drive Djevelen bort, og frigjøre ham fra pakten hans.

Skuespillere
------------

* Charles Dullin
* Jean-David Évremond
* Yvonne Fursey
* Gladys Rolland

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. mai 2016.
2. ↑  «The Man Who Sold His Soul to the Devil (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 20. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *L'Homme qui vendit son âme au diable* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***L'Europe galante*** (*Galante Europa*) er en opéra-ballet med en prolog og fire entrées av André Campra. Den franske teksten er av Antoine Houdar de la Motte.

Operaen blir regnet som den første opéra-ballet. I stedet for en gjennomgående fortelling tar de uavhengige aktene for seg det felles temaet «kjærlighet i fire land»: Frankrike (entrée 1), Spania (entrée 2), Italia (entrée 3) og Tyrkia (entrée 4).

Oppførelseshistorikk
--------------------

*L'Europe Galante* ble uroppført 24. oktober 1697 av Académie Royale de Musique under ledelse av Marin Marais i Salle du Palais-Royal i Paris. Den gjorde suksess og ble oppført periodisk fram til 1775.

I 1997 - ved 300 årsjubileet - produserte Istanbul Baroque en full scenisk oppføring ved *Istanbul Dolmabahçe Palace*. Forestillingen ble også vist på festivalen *Printemps Baroque du Sablon* i Brussel samme år.

Roller
------

| Rolle | Stemmetype | Premierebesetning 24. oktober 1697(Dirigent: Marin Marais ) |
| --- | --- | --- |
| Vénus (*prolog*) | sopran | Clément |
| Philène (*1*) | haute-contre eller høy tenor | Antoine Boutelou |
| Silvandre (*1*) | bass | Gabriel-Vincent Thévenard |
| Céphise (*1*) | sopran | Marie-Louise Desmatins |
| Doris (*1*) | sopran | Dupeyré |
| Dom Carlos (*2*) | bass | Charles Hardouin |
| Dom Pédro (*2*) | haute-contre eller høy tenor | Pierre Chopelet |
| Octavio (*3*) | haute-contre eller høy tenor | Louis Gaulard Dumesny |
| Olympia (*3*) | sopran | Fanchon Moreau |
| Zuliman (*4*) | bass | Thévenard |
| Roxane (*4*) | sopran | Marie Le Rochois |
| Zäide (*4*) | sopran | Desmatins |
|

Kilder
------

* *(italiensk)* Amadeus Almanac
* Anthony, James R (1992), 'Europe galante, L *i* The New Grove Dictionary of Opera*, red. Stanley Sadie (London) ISBN 0-333-73432-7*


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
L'Inconnue de la Seine
**L'Inconnue de la Seine** (fransk for «den ukjente kvinnen fra Seinen») var en uidentifisert ung kvinne hvis dødsmaske ble et populært innslag på veggene i kunstnernes hjem etter 1900. Hennes maske var inspirasjonen for mange litterære verk.

Ifølge en ofte gjentatt historie, ble liket av den unge kvinnen trukket ut av elven Seinen ved Quai du Louvre i Paris rundt slutten av 1880-årene. Kroppen viste ingen tegn på vold. En patolog ved Paris likhus ble så betatt av hennes skjønnhet at han lot en formstøpingsarbeider støpe en dødsmaske av ansiktet hennes. Identiteten til jenta ble aldri ble fastslått. Claire Forestier anslo alder til ikke mer enn 16, gitt fastheten i huden.

Kopiene av dødsmasken ble raskt et vanlig innslag i Paris' bohemmiljøer. Albert Camus sammenlignet hennes gåtefulle smil med Mona Lisa. På 1960-tallet benyttet firmaet Laerdal Medical i Stavanger dødsmasken til *Piken fra Seinen* for å forme ansiktet til en ny dukke til bruk i førstehjelpsopplæring, kalt Resusci Anne.

Referanser
----------

1. ↑  ^ Angelique Chrisafis (2008-01-19).. "Ophelia av Seinen" (på engelsk) (Weekly magazine supplement til Sydney Morning Herald) Sydney Morning Herald (Fairfax): p. 24.
2. ↑  Laerdal.com – The Girl from the River Seine Arkivert 3. desember 2014 hos Wayback Machine. (Besøkt 16. august 2012)

Eksterne lenker
---------------

* «Resusci Anne and L'Inconnue: The Mona Lisa of the Seine», fra BBC

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Sigmund Hoftun** (født 1931, død 1985) fra Herad i Gol i Hallingdal, dr. philos fra Universitetet i Oslo på en avhandling om den franske forfatteren André Malraux, var redaktør i bokforlaget Gyldendal Norsk Forlag i Oslo fra 1958 til sin død. 

Sigmund Hoftun er kjent for å ha introdusert de skjønnlitterære og faglitterære billigbokseriene Lanternebøkene og Fakkel-bøkene. Dessuten grunnla og redigerte han sammen med Erik Rudeng (senere direktør i Institusjonen Fritt Ord) det litterære tidsskriftet *Gyldendals aktuelle magasin (GAM),* som kom ut med et nummer hvert halvår fra 1977, men bare med sju nummer i alt. Både dette tidsskriftet og tidsskriftet *Poesi Magasin,* som også Hoftun stod bak, ble nedlagt som ulønnsomme fra 1. januar 1980, da Gyldendal var inne i en periode med en vanskelig økonomi og gikk med underskudd.

Fagbøker av Sigmund Hoftun
--------------------------

* *Fransk treklang : Pierre Corneille, Leconte de Lisle, André Malraux*. Oslo 1973: Gyldendal. ISBN 82-05-06076-2
* *Pessimisme og poesi hos Leconte de Lisle*. Edda 1970 : 3. Oslo 1970
* *Mål og metoder i litteraturforskningen : dokumenter fra norsk litteraturdebatt*, ein antologi ved Sigmund Hoftun og Rolf Tobiassen. Oslo 1969: Gyldendal.
* *André Malraux og menneskets verdighet*. Oslo 1967: Gyldendal.
* *Mennesket og kunsten : kunstfilosofiske tekster / André Malraux ; presentert og oversatt av Sigmund Hoftun*. Oslo 1967: Gyldendal.

Referanser
----------

1. ↑  Gyldendal Norsk Forlag, årsmeldinger 1979-1984.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Kongo** (*kikongo*) er et bantuspråk som blir brukt av bakongofolket og bandunufolket som lever i de tropiske skogene i Den demokratiske republikken Kongo, Republikken Kongo og Angola. 

Språket er tonalt og dannet basisen for språket kituba, et kreolsk bantuspråk og brukes mye som lingua franca i deler av Vest-Afrika. Kongo ble snakket av mange mennesker som ble solgt som slaver i Amerika. Man kan derfor finne kreolvarianter av språket i rituelt bruk i blant annet Brasil, Jamaica, Cuba og Haiti. Det er også en av kildene til gullahfolkets språk og palenquerokreol i Colombia. Det finnes om lag sju millioner mennesker som har kongo som morsmål, og kanskje to millioner i tillegg som har det som andrespråk.

Skriftspråket
-------------

En bønn nedtegnet på kikongo
Kongo var det første av alle bantuspråk som brukte det latinske alfabetet. Det finnes kilder som nevner at en katekisme ble oversatt til språket under befaling av en portugisisk jesuitt, født i Kongo 1557, ved navn Diogo Gomes. Det finnes likevel ingen versjoner av denne i dag. I 1624 tok Mateus Cardoso, en annen portugisisk jesuitt, på seg oppgaven med å revidere og publisere en kongooversettelse av den portugisiske katekisme (Marcos Jorge). Innledningen i denne gir informasjon om at oversettelsen ble gjort av kongolærere fra São Salvador (dagens Mbanza Kongo) og den innfødte Felix do Espírito Santo var mest sannsynlig også med i arbeidet. Kongo ble det første bantuspråk som fikk ordbok. Ordboka ble skrevet rundt 1648 til bruk av capuchinmisjonærer og den største bidragsyteren var Manuel Reboredo, en sekulær prest fra Kongo som siden ble en del av capuchinfellesskapet som Francisco de São Salvador. Bakerst i denne ordboka finner man en preken nedtegnet på språket. Ordboka har rundt 10 000 ord.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Pinakbet fra Ilocos
Pinakbet
**Pinakbet**, eller **pakbet**, er en filippinsk matrett som stammer fra ilokanoregionene nord på hovedøya Luzon, men som etterhvert er blitt utbredt over hele Filippinene.

Ordet er kortform av ilokanospråkets *pinakebbet*, som betyr *skrumpet*. Retten består av bagoong terong (fiskepasta av fermentert fisk) og grønnsaker, hovedsakelig bittermeloner, auberginer, tomater, okra, bønner og chili.

Retten er krydret med ingefær, løk, hvitløk og fiske- eller rekepasta.

Retten er kokt slik at mesteparten av fuktigheten er fordampet og ingrediensene er *innskrumpet*, derav navnet. Det er regionale varianter av retten; noen steder er det for eksempel vanlig også å medta kjøtt fra spegris.

Det serveres ris til retten.

Referanser
----------

1. ↑  «Pakbet / Pinakbet». San Pablo City. 2010. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 21. september 2012.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 8. april 2018. Besøkt 10. oktober 2018. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Filipino cuisine». Famouswonders.com. 2011. Besøkt 21. september 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Portal: Alternativ behandling

**Blodtypedietten** er en diett utviklet og presentert av Peter D'Adamo, en naturopatisk lege, og beskrevet i hans bok «Eat Right 4 Your Type». 

D'Adamos påstand er at ABO-blodtypene er den viktigste faktoren for å bestemme en sunn diett, og han presenterer forskjellige dietter for personer med O-, A-, B- og AB-blodtyper. Lektiner er et nøkkelbegrep i dietten hans.

I sin bøker refererer D'Adamo til arbeider av biokjemikere og glykobiologer som har forsket på blodtyper og hevder eller impliserer at deres forskning støtter hans teori. Ikke desto mindre er det konsensus blant ernæringsfysiologer, leger og forskere at teorien ikke støttes av vitenskapelige bevis.

D'Adamos hypoteser og anbefalinger kritiseres fordi har ikke fremlegger god nok dokumentasjon. I hans første bok som kom i 1997 finnes bare en bibliografi. Hans senere bøker har hatt omfattende referanser om klassifiseringen av forskjellige matvarer i de tre kategoriene han benytter: *Fordelaktig*, *nøytral* og *unngå*. Men selve prosessen og bakgrunnen for hans konklusjoner og klassifisering forblir udokumentert. Dessuten innvendes det at han ved å begrense seg til å dele menneskeheten inn i kun fire stereotyper blir blodtypedietten hans mest av alt lik en slags «blodtypeastrologi».

I januar 2014 publiserte University of Toronto en stor studie der det ble slått fast at det var ingen påviselig sammenheng mellom blodtype og effekt av type diett.

Referanser
----------

1. ↑  Erik Arnesen (3. mars 2014). «Punktum for Blodtypedietten?». Frisk og funksjonell.
2. ↑  Blodtypedietten – visjonær vitenskap eller tull? Tidsskrift for Den norske legeforening
3. ↑  Theory Behind Popular Blood-Type Diet Debunked University of Toronto

Eksterne lenker
---------------

* Derfor fungerer blodtypedietten Video med den norske legen Wasim Zahid
Arteriesystemet
**Blodårene** er del av sirkulasjonssystemet, og har som oppgave å være en transportåre for blod i en organisme. Arterier er blodårer som transporterer blod fra hjertet til kroppen, mens vener er blodårer som transporterer blod fra kroppen til hjertet.

Typer
-----

Blodårer finnes i forskjellige størrelser og konfigurasjoner:

* Arterier
	+ Aorta (hovedpulsåren, kroppens største arterie, som transporterer blod vekk fra hjertet)
	+ Avgreninger fra aorta, som f.eks. arteria carotis communis, arteria subclavia, truncus coeliacus, arteriae mesentericae, arteria renalis og arteria iliaca communis.
* Arterioler
* Kapillarer (kroppens minste blodårer)
* Venyler
* Vener
	+ Store samle-vener, som f.eks. vena subclavia, vena jugularis, vena renalis og vena iliaca.
	+ Venae cavae (kroppens to største vener, hulvenene, som leder blodet tilbake til hjertet)

Blodårene benevnes som *arterielle* eller *venøse*, avhengig av om strømretningen i blodåren er i retning fra eller til hjertet. Begrepet «arterielt blod» henspiller allikevel på blod som er mettet med oksygen, selv om arteria pulmonalis frakter «venøst blod» og blodet i vena pulmonalis er rikt på oksygen.

Anatomi
-------

Alle blodårer har den samme histologiske struktur. Bekledning av den indre overflate er av endotel, utenfor dette finner man subendotelielt bindevev. Deretter følger et lag med muskelvev av typen glatt muskulatur, som er velutviklet i arterier. Ytterst finner man et nytt lag med bindevev, som kalles adventitia, som bl.a. inneholder nerver som forsyner muskulaturen i karveggen, samt små kapillarer (i større arterier) som sørger for blodforsyning til selve karveggen.

Kapillærer består av ikke stort mer enn et lag endotel og enkelte ganger litt bindevev.

I anatomi, er begrepet som brukes når en blodåret flyter sammen med en annen for å danne en region med diffus blodforsyning, kjent som en anastomose. Dette er viktig i forskjellige områder av en organisme, ettersom blokkering av en blodåre kan kompenseres ved at de andre blodårene i anastomosen kan besørge blodforsyning til det angjeldende organ/vev.

Fysiologi
---------

Vaskulitt er en inflammasjon i åreveggen, som kan skyldes f.eks. autoimmun sykdom eller infeksjon.

Se også
-------

* Karkirurgi
* Anastomose

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Blohm & Voss BV 40** var et tysk glidefly utviklet under andre verdenskrig av Blohm & Voss. Flyet skulle fungere som et jagerfly og hovedformålet var å angripe allierte bombeflyformasjoner. Det fløy første gang i mai 1944.

Flyet var svært smalt og derfor vanskelig å treffe. Det hadde en relativt tungt pansret cockpit og var bestykket med to MK 108-kanoner med en begrenset mengde ammunisjon. Tanken var at flyet skulle dras opp i høyden for så å slippes løs. Deretter skulle flyet stupe ned mot bombeflyene, fyre av våpnene for så å fortsette i glideflukt til landingsstedet. En annen ide var å taue en bombe i en kabel etter flyet. Flere prototyper ble produsert, men prosjektet ble kansellert før slutten av krigen.

Litteratur
----------

* Green, William and Swanborough, Gordon. *The Complete Book of Fighters*. New York:Smithmark, 1994. ISBN 0-8317-3939-8.

Eksterne lenker
---------------

* BV 40

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Arena Națională** er Romanias nasjonalarena som ligger i hovedstaden București. Den er hjemmebane for Romanias herrelandslag i fotball og for eliteserieklubben FCSB. Stadionanlegget stod ferdig i september 2011 og erstattet den tidligere Stadionul Național (1953–2008).

Stadionet har en tilskuerkapasitet på 55 634 og er dermed landets største idrettsanlegg målt etter antall sitteplasser. Anlegget har et overtrekkbart tak og er bygget etter kriterier utarbeidet av UEFA, hvor anlegget er rangert som nummer fire i UEFAs stadionrangering, som er den høyeste oppnåelige kategorien. Arena Națională har blitt brukt som konsertarena ved flere anledninger, blant annet gjestet av Red Hot Chili Peppers, Depeche Mode og Metallica. Stadionet blir også årlig brukt som finalearena for både den nasjonale cupen Cupa României og supercupfinalen Supercupa României.

Arena Națională var vertskap for finalen i Europaligaen i fotball for menn 2011/12 mellom Atlético Madrid og Athletic Bilbao (3–0) den 9. mai 2012. Under EM i fotball 2020 er stadion utpekt som vertskap for tre gruppespillkamper og én 16. delsfinale.

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com – First Division Clubs in Europe (Publisert 7. august 2011, besøkt 8. september 2019)
2. ↑  Naţional Arena costa 119 milioane de euro şi a ajuns la 234!
3. ↑  Harmonized Index of Consumer Prices: All Items for Romania
4. ↑  UEFA.com – UEFA Europa League 2011/12, Atlético Madrid-Athletic Bilbao (Besøkt 8. september 2019)
5. ↑  UEFA.com – Wembley to stage UEFA EURO 2020 final (Publisert 19. september 2014, besøkt 8. september 2019)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Arena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Worldstadiums.com – National Arena (Bucharest) Arkivert 15. juni 2012 hos Wayback Machine.
**Det stedlige svalbardråd** var et råd med sete i Longyearbyen. Rådet ble opprettet ved kongelig resolusjon 6. august 1971 og hadde sitt konstituerende møte 1. november 1971, hvor sogneprest Samson Vik ble rådets første leder. Det stedlige svalbardråd var begynnelsen på innføring av lokaldemokrati i Longyearbyen.

Rådet skulle ta initiativ i og uttale seg om saker som angikk lokalbefolkningen, både overfor lokale og sentrale myndigheter. Det stedlige svalbardråd besto av 14 representanter, hvor fire av dem satt i kraft av sine stillinger. Disse fire var verkslegen ved Store Norske Spitsbergen Kulkompani, sognepresten, radiobestyreren og skolestyreren. De øvrige 10 representantene var valgt av ulike grupper eller foreninger. I tillegg hadde rådet med en representant fra Ny-Ålesund og Isfjord radio. Disse to representantene møtte kun ved behandlingen av saker som ikke gjaldt Longyearbyen. De russiske bosetningene var ikke representert og Sysselmannen hadde talerett og forslagsrett. 

Det stedlige svalbardråd ble etterfulgt av Svalbardrådet i 1981.
**Artsbeskrivelse** er en vitenskapelig beskrivelse av en plante- eller dyreart. Den skal være gjennomført etter fastsatte regler, og inneholde en beskrivelse av artens ytre utseende, funnsted,
særtrekk og levevis med mer. Alle nye arter må beskrives i en trykt publikasjon for å være gyldig. 

En artsbeskrivelse inneholder:

* Alle arter skal ha et vitenskapelig navn med to ledd, et *slektsnavn* og et *artsnavn* (artsepitet).
* Alle nye arter må beskrives i en trykt publikasjon med angivelser av diagnostiske egenskaper, funnsted, en generell beskrivelse med mere. I botanikken må publikasjonen inneholde en *diagnose* (beskrivelse) skrevet på latin.
* Alle beskrivelser av nye arter skal angi en type, det vil si et konservert eksemplar, som oppbevares på et angitt sted (vanligvis en naturhistorisk samling ved et museum), slik at det kan undersøkes av andre systematikere.
* Alle arter klassifiseres etter evolusjonært slektskap. Det blir også klassifisert i høyere biologiske kategorier som *orden* og *familie*.

Historie
--------

Helt fra Platon) har det vært vanlig å tilordne planter og dyr til slekter og arter. På 1700-tallet hadde systematikken en oppblomstring, som skyldtes både opplysningstidens større vitenskapelige aktivitet, men og like mye kolonitidens oppdagelsesreiser i de nye kontinentene. Det ble beskrevet så mange nye arter at også antallet av kjente slekter ble svært uoversiktlig.

Carl von Linné hadde stor betydning for den biologiske systematikken. Linné innførte i 1753 den *binomiale nomenklaturen* for arter, altså artsnavn som består av nøyaktig to ledd, og han rakk å publisere beskrivelser over samtlige organismer som da var kjente, 4 400 dyrearter og 7 700 plantearter. I tillegg til å beskrive artene, klassifiserte han dem og ga dem dermed en fast plass i det biologiske systemet.

Synonymer
---------

De fleste plante- og dyrearter har vært beskrevet flere ganger, av ulike botanikere eller zoologer. Og en art kan derfor finnes med flere ulike vitenskapelige navn, synonymer. Ved senere revisjon og gjennomgang er det navnet brukt i den eldste beskrivelsen som blir gyldig navn for arten.

Referanser
----------

1. ↑  Linné. 1759. *Systema naturae*, 10. utgave.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
«Caledonia» har flere betydninger.
Kart som viser grensene for de romerske murene i Skottland. Landet nord for disse betraktet romerne som «Caledonia».
**Caledonia** er det latinske navnet som ble gitt av Romerriket for den nordligste delen av Storbritannia. Bruken av navnet blir noen ganger benyttet spesielt til området nord for Den antoninske mur, men benyttes oftest som synonymt med det samme området som i dag representerer Skottland.

Navnet er avledet fra en piktisk stamme navngitt av romerne, *Caledonii*, en av flere i området, kanskje den dominerende. Deres navn kan bli funnet i «Dùn Chailleann», et skotsk-gælisk ord for byen Dunkeld, og «Sidh Chailleann» for fjellet Schiehallion, «Alve(bakken) til kaledonierne».

Det moderne bruken av begrepet Caledonia på engelsk og skotsk er som regel en romantisk eller poetisk navn for Skottland. Skottland er i seg selv avledet fra Scotia, den latinske navnet for Irland, og nordlige irske stammer, «skotere», innvandret eller invaderte vestkysten av Skottland på 500-tallet e.Kr. og dannet etterhvert kongedømmet Dalriada i konkurranse med den piktiske befolkningen i hva som kalles for Piktland. Med tiden ble skoterne og pikterne forent som ett folk, skottere, kanskje på grunn av presset fra en tredje folkegruppe nordfra, norrøne, hovedsakelig fra Norge.

Den kaledonske fjellkjede er oppkalt etter Caledonia som grovt sett går fra Skottland, gjennom Norge og ender i Svalbard.

Ny-Caledonia er et fransk territorium i Stillehavet, navngitt av James Cook i 1774.

Se også
-------

* Hadrians mur
* Den antoninske mur
* Slaget ved Mons Graupius
* Piktere

Eksterne lenker
---------------

* 1911 Encyclopædia Britannica: Caledonia (Wikisource)

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Per Erik Ohlsson** (født 20. november 1884, død 19. september 1980) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Ohlsson vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass på 50 m rifle lagskyting bak USA. De andre på laget var Oscar Eriksson, Sigvard Hultcrantz, Ragnar Stare og Oscar Eriksson. Ohlsson fikk også en bronsemedalje på liggende lagskyting 600 meter armégevær, Danmark vant foran USA.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv Sølv i skyting, 50 m rifle, lag Sveriges flagg Sverige
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse Sølv i skyting, 600 m armégevær, liggende, lag Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Ohlsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Ohlsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Erik Ohlsson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Erik Ohlsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erik Olufsen Gyldenstierne**, Erik Hak, død 1536, dansk-norsk lensherre av Gyldenstierne-slekten.

Erik Gyldenstierne var 1525-27 forlent med Åstrup i Vendsyssel, Danmark, fra 1527 også Nyslot på Lolland som han i 1532 fikk livsbrev på. I 1532 var han med i krigen mot Christian II i Norge og da hans fjerne slektning Mogens Gyldenstierne 9. juli 1532 drog til Danmark for å kjempe mot Christian II, ble Akershus slott overdratt til Erik Gyldenstierne.

Under Grevefeiden var Erik Gyldenstierne en viktig pådriver for at det sønnafjellske rådet tidlig gav sin støtte til Christian III og til sist hyllet ham. Han ble i 1535 sendt med en flåte til Danmark og deltok med Peder Skram i stridighetene mot Hanseatene (Grevefeiden). Han døde i Danmark sommeren 1536, og ble etterfulgt av Peder Hanssøn Litle som høvdsmann og lensherre av Akershus len.

Familie
-------

Foreldre: Oluf Pedersen G. til Estvadgård (ca. 1450-1504) og Anne Rosenkrantz (ca. 1470-før 1525). Likesom sin bror Anders Gyldenstierne ble han ofte kalt ved navnet *Hak* både før og etter antagelsen av adelsnavnet Gyldenstierne. Gift med Olive Krabbe (1517-ca 1563).

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog, bind 1926[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk biografisk leksikon, 3. utg, 1979-84.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |