recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barry Whiteside** er en fijiansk økonom, som fra mai 2011 til mai 2017 var sentralbanksjef i Fijis sentralbank (Reserve Bank of Fiji).

Han overtok etter Sada Reddy 5. mai 2011, etter å ha vært fungerende sentralbanksjef siden 9. desember 2010. Han ble utnevnt for en treårsperiode. I 2014 ble han utnevnt for en ny treårsperiode.

Whiteside begynte å jobbe i sentralbanken siden 1976, og startet som *Assistant Research Officer* i forskningsavdelingen, en avdeling han ble leder for i 1991. I 1998 ble han *Chief Manager* i avdelingen for *Financial Markets* (finansmarkedene), en avdeling som hadde ansvaret for forvaltning av Fijis valutareserver, og i 2002 ble han *Chief Manager* i avdelingen for *Currency and Corporate Services* (valuta- og næringslivstjenester). Etter dette gikk han over til avdelingen som har ansvar for overvåkning av finansnæringen (Financial Institutions). Han ble utnevnt til visesentralbanksjef i 2009 etter å ha vært fungerende visesentralbanksjef i halve 2008 og det meste av 2009.

Som utdanning har han en Bachelor of Arts-grad innen økonomi og administrasjon fra University of the South Pacific, og han har i tillegg en Master of Arts-grad innen økonomi fra Simon Frazer University i Canada.

Da hans andre periode utløp i mai 2017 overtok Ariff Ali stillingen som sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  Fijis sentralbank - *Executive Management* Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine. besøkt 3. januar 2012.
2. 1 2  Fiji Village - *Faizul Ariff Ali appointed as acting Governor of Reserve Bank of Fiji*, besøkt 19. april 2021.
3. ↑  Fiji Live - *Whiteside confirmed as RBF Governor* Arkivert 6. mai 2014 hos Wayback Machine. besøkt 3. januar 2012.
4. ↑  Fijis sentralbank - *Financial statements for the year ended 31. December 2010* Arkivert 19. oktober 2012 hos Wayback Machine.
5. 1 2  Radio New Sealand International - *Whiteside appointed as Fiji Reserve Bank governor*, besøkt 4. januar 2012.
6. ↑  Fiji Village - *Barry Whiteside reappointed as Govenor of the Reserve Bank of Fiji*, besøkt 19. april 2021.
7. 1 2  Fiji Live - *Whiteside named deputy RBF chief* Arkivert 23. september 2010 hos Wayback Machine. besøkt 4. januar 2012.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Sada Reddy** | **Sentralbanksjef for Fijis sentralbank**(2011–2017) | Etterfølger:**Ariff Ali** |
**Centre de Recherche Insulaire et Observatoire de l'Environnement** (CRIOBE) er et forskningssenter i Papetoai på Moorea i Fransk Polynesia. Det er særlig opptatt av studier av koralløkosystemer og øymiljø.

Senteret ble grunnlagt i 1971 av Bernard Salvat ved École pratique des hautes études (EPHE) i Paris og er nært tilknyttet denne institusjonen, som også har sitt eget institutt på Moorea, Institut des récifs coralliens du Pacifique. Det samarbeider også nært med Centre de Biologie et Ecologie Tropicale et Méditerranéenne ved Universitetet i Perpignan i Frankrike.

CRIOBE har etablert Moorea Ecostation i samarbeid med Richard B. Gump South Pacific Research Station tilhørende University of California, Berkeley. Gjennom dette samarbeider de to institusjonene om forskning på natur og miljø, og kartlegger økologiske konsekvenser av lokale og globale endringsprosesser, samt registrerer arter og biologisk mangfold.

Referanser
----------

1. 1 2  «Le Centre de Recherches Insulaires et Observatoire de l'Environnement de Polynésie Française (CRIOBE)» Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. The MER Consortium.
2. ↑  «Le CRIOBE a fêté ses 40 ans» Arkivert 27. september 2013 hos Wayback Machine. EPHE, 25. juli 2011.
3. ↑  Petit, Jérôme og Guillaume Prudent: «French Polynesia» i: *Climate Change and Biodiversity in the European Union Overseas Entities*, Gland/Brussel: International Union for Conservation of Nature, 2010, s. 105 og 109.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Centralforeningen** var Norges første nasjonale idrettsorganisasjon, og er forløperen til Norges Idrettsforbund. Organisasjonen ble stiftet 15. mars 1861, under navnet Centralforeningen for Udbredelse af Legemsøvelser og Vaabenbrug. 

Kjernesakene i starten var gymnastikk i skolene og fremme av skyttersaken, men i 1893 ble Det frivillige Skyttervesen opprettet, og overtok skyttersaken, så foreningen endret da navn til Centralforeningen for Udbredelse af Idræt. I 1910 slo foreningen seg sammen med de særforbundene som var oppstått siden 1890, og tok da navnet Norges Riksforbund for Idræt. Den ble splittet i 1917, da Centralforeningen (senere Kjenn Ditt Land) brøt ut for å fronte friluftslivet i Norge, og det gjenværende Riksforbundet ble i 1919 omorganisert og omdøpt til Norges Landsforbund for Idrett, som i 1946 fikk navnet Norges Idrettsforbund, etter de gikk sammen med Arbeidernes Idrettsforbund i 1940.

Kilder
------

* Bryhn, Rolf: Centralforeningen i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 28. juli 2020 fra SNL.no
* Norges Idrettsforbund - Historikk
**Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning** (**CAN**) er en svensk organisasjon som ble grunnlagt i 1901 og som arbeider med å spre informasjon og kartlegging av rusmiddelavhengighet, Resultatet av kartleggingene blir utgitt i rapporter som finnes på forbundets hjemmeside. Organisasjonen utgir også andre publikasjoner, og arrangerer kurs og konferanser, driver ungdomsnettsiden Drugsmart.com og har et offentlig bibliotek som er et av de største innenfor området. CAN har adresse i Klara Norra Kyrkogata 34 i Stockholm.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (sv) Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning på Twitter Rediger på Wikidata

* (sv) Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning på Facebook Rediger på Wikidata

* (sv) Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning på LinkedIn Rediger på Wikidata

* (sv) Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Skjematisk kart over PériphériqueSkjematisk kart over Périphérique
**Boulevard périphérique** (fransk for ringveg) er den mest kjente av seks ringveier i og rundt Paris’ sentrum. Den 35,04 km lange motorvegen med for det meste åtte kjørefelt er anlagt langs byens administrative grense, men ligger på innsida av Boulogneskogen og Bois de Vincennes. Fartsgrensen er 80 km/t. En rekke fotobokser skal sjekke at den overholdes. – *Périphérique* brukes også om lignende ringveier (orbitaler) rundt en rekke franske byer.

Historikk
---------

Da Paris’ siste bymur ble fjernet i 1920-årene, dannet det seg raskt ny bebyggelse i de områdene som ble ledige. Denne ble så revet, og motorveien ble påbegynt i 1958 og fullført i 1973. Den har 4-10 kjørefelt; mesteparten har åtte. Veien var ment å løse køproblemene i Paris, men ble snart Frankrikes mest trafikkerte og skapte sine egne bilkøer. Tett bebyggelse på begge sider gjorde det dessuten vanskelig å utvide veien. Målinger viser at gjennomsnittsfarten på virkedager er nede i 43 km/t fordi trafikken korker seg for å utnytte veiens maksimale kapasitet. 

Veien er blitt kritisert for å danne en barriere mellom Paris og forstedene, og være en av Frankrikes største kilder til luftforurensninger og støy. 3,3 km av bilringen skal belegges med en ny type støysvak asfalt.. De grønne har også foreslått at veien overdekkes med et tak med solceller, noe som både vil redusere støyen og produsere strøm. I tillegg er det foreslått å redusere fartsgrensen til 70 km/t.

I 2002 ble veien trafikkert av 1,1–1,2 mill. kjøretøy pr. dag; med en gjennomsnittlig kjørelengde på ca. 7 km tilsvarte dette en gjennomsnittlig årsdøgntrafikk på ca. 220 000–240 000.

Trafikk
-------

Den blå bilen har forkjørsrett foran den grønne. Det er heller ikke tillatt å skifte spor i påkjørselsområdet.
Boulevard périphérique er ikke klassifisert som motorvei, men som kommunal vei. Den har derfor også andre trafikkregler enn motorveier, spesielt gjelder høyreregelen langs hele ringveien slik at påkjørslene har forkjørsrett foran trafikken i høyre spor.

Bilringene rundt Paris, hvorav kun Boulevard Périphérique er fullført. Ytterst Grand contournement de Paris, så Francilienne, A86 (Paris super-périphérique) og Boulevard Périphérique. Innenfor sistnevnte finnes ytterligere tre ringveier.

Andre ringveier i og rundt Paris
--------------------------------

* *Les Boulevards des Marechaux* (marskalkenes boulevarder) er en del eldre gater som danner en ring rundt sentrum like innenfor Boulevard périphérique. Fartsgrensen er 50 km/t. Motsatt ringveiene lenger ute er de åpne for alle, med bussfelt, fortau og sykkelbane, og også en trikkelinje på en del av strekningen. Innenfor denne boulevarden finnes ytterligere to ringveier.
* *A86* (Paris super-périphérique), 20–25 km fra sentrum. Denne motorveien omslutter det meste av Paris unntatt en parsell sør for Versailles.
* *A104* (*La Francilienne*), 15 km utafor A86, kan være begynnelsen på enda en bilring, men dekker i dag bare 10% av sirkelen vest for Stor-Paris.
* *Le Grand contournement de Paris* omgår en del av hovedstaden ca. 100 km fra sentrum.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
***Hell's Kitchen*** er en amerikansk reality-TV-serie som har gått på Fox siden 2005. Serien er en oppfølger til den britiske *Hell's Kitchen* fra 2004, begge med den britiske kokken Gordon Ramsay som programleder. Han var også skaper av serien.

Programmet har gått på TV3 siden 2008.

Konsept
-------

Mesterkokken Gordon Ramsay er i denne serien på jakt etter et nytt amerikansk kokketalent. Tolv deltakere skal kjempe om seieren, som består av en toppjobb i en nyåpnet restaurant. Vinneren vil, i tillegg til jobben, også få et uvisst beløp i form av deleierskap i restauranten samt være med å bestemme hvordan spiserommet skal se ut.

I hver av episodene må minst en av deltakerne forlate kokurransen. Deltakerne er fordelt på to lag og skal i slutten av hver episode nominere den de mener har gjort den dårligste jobben.

Ramsay er temmelig direkte i sin stil overfor deltakerne og går ikke av veien for å kjefte dem huden full hvis han synes de gjør en for dårlig jobb. Hans røffe stil har blitt en av programmets fremste kjennetegn. En episode uten kjefting, regnes ikke som en "skikkelig" *Hell's Kitchen* episode.

Personer i serien
-----------------

* Gordon Ramsay ... Programleder og Head Chef
* Scott Leibfried ... Sous Chef
* Amy Rilling ... Vertinne (2005–2006)
* Jean Philippe Susilovic ... «maître d'»
* Jabari Jones ... Servitør
* Jason Thompson ... Fortellerstemmen

Vinnere
-------

* Dave Levey (høsten 2009)
* Danny Veltri (våren 2009)
* Christina Machamer (2008)
* Rahman "Rock" Harper (2007)
* Heather West (2006)
* Michael Wray (2005)
* Holli Ugalde (sommer 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Hell's Kitchen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hell's Kitchen* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Hell's Kitchen* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Joachim Andreas Koht** (noen ganger skrevet **Koth**) (født 7. august 1805 i Kongsberg, død 18. juli 1884 i Tromsø) var en norsk apoteker og politiker, som var ordfører i Bodø i fra 6. juni 1846 til 12. oktober 1847. Han startet som assistent hos apoteker Hans Adolph Reetz i 1831. I 1844 flyttet han til Bodø, der han fikk han borgerskap som apoteker og overtok Bodø apotek. Han flyttet tilbake til Tromsø i 1847 og overtok Tromsø apotek etter Reetz, som han betalt 11 000 speciedaler for.

Familieliv
----------

Joachim Andreas Koht ble født 7. august 1805 i Kongsberg, med foreldrene *Hans Jacob Koht* and *Anna Marie Schive*
Han var gift med *Johanne Andrea Conradi*. og sammen fikk de fire barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Tromsø bys historie*, s. 416
2. ↑  *Bodø bys historie*, s. 416
3. ↑   Joachim Andreas Koht

Litteratur
----------

* Axel Coldevin (1937). *Bodø bys historie*. Bodø: Bodø kommune.
* Nils A. Ytreberg (1946). *Tromsø bys historie*. Tromsø: Peder Norbye.
* Axel Coldevin (1966). *Bodø by 1816-1966*. Bodø: [s.n.]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Økumenisk korsvandring til Helier-høyden på Jersey.
Katolsk korsvandring i Kroatia.
Ortodokse i korsprosesjon i Moskva.
**Korsvandring** er en handling der kristne går et visst stykke utendørs bærende på ett eller flere kors, ofte som en tradisjonelkl utendørs korsveiandakt. Handlingen blir gjerne kombinert med gudstjeneste eller liknende. Mange korsvandringer er økumeniske arrangement arrangert av flere ulike kirker og organisasjoner. Andre kan være særskilte for en enkelt kirke som den katolske korsveisandakten med 14 faste stasjoner, eller en ortodoks korsprosesjon hvor en menighet følger et kors og andre symboler båret av geistlige. Det er vanlig å holde korsvandringer i forbindelse med påsken, men de kan også finne sted til andre tider. 

Vandringen kan gå rundt et område, som en by eller en kirke, eller til et særskilt sted, som et fjell, vann eller et valfartssted. På veien kan en stoppe og holde andakt, be, lese bibeltekster, synge salmer, fremføre små spill og liknende. Det finnes også eksempel på korsvandringer hvor en ikke bærer kors.

Korsvandringer minner om Jesu gang med korset til korsfestingen. Korsvandringer blir særlig holdt i forbindelse med påsken eller fastetida, spesielt på langfredag. Blant annet blir de holdt på Via Dolorosa i Jerusalem, regnet som veien til Golgata. Disse vandringene ender som regel i Gravkirken.

Eksterne lenker
---------------

* Marthe Ihle, Samarbeidet om korsvandring, ostlendingen.no (02.04.2013)
* Korsvandring til Vardeåsen. Bildereportasje i vestbyavis.no.
* crosswalkchicago.org
* Korsveien, katolsk.no
**Johannes «Jo» Jacobus van Gastel** (født 5. januar 1887 i Tilburg, død 5. mars 1969 i Tilburg) var en nederlandsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.

Van Gastel ble olympisk mester i bueskyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det nederlandske laget som vant bevegelig fugl 28 meter. De andre på laget var Driekske van Bussel, Piet de Brouwer, Janus Theeuwes, Joep Packbiers, Tiest van Gestel, Janus van Merrienboer og Theo Willems. Det var tre lag som deltok i lagkonkurransen og det var åtte deltakere på hvert lag. Nederland fikk 3087 poeng, Belgia 2924 og Frankrike 2328 poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Gull **Gull** i bueskyting, bevegelig fugl 28 meter lagkonkurranse Nederlands flagg NED

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=johannes+jacobus;n=van+gastel, oppført som Johannes Jacobus van Gastel[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jo van Gastel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jo van Gastel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jo van Gastel – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Kinesisk kalligrafi
**Kalligrafi** (fra gresk *καλός* (*kalos*), «skjønn» og *γράφειν* (*graphein*), «skrive») er skjønnskrift, kunsten å skrive vakkert, skrivning som kunst.

Østasiatisk kalligrafi
----------------------

I kinesisk og japansk kunst har kalligrafien hatt en sterk stilling i rundt to tusen år. I Kina har man bedrevet kalligrafi helt siden man begynte med myke pensler under Han-dynastiet. I dette kulturområde betyr kalligrafi vanligvis penselskrift, selv om man nå også kunne tale om «kalligrafi med penn». Kalligrafi var i det gamle Kina en av «de fire kunster», og kunsten har fortsatt en meget høy status.

Arabisk kalligrafi
------------------

En ijazah fra 1791, et sertifikat på arabisk om at man mestrer kalligrafi.
Den islamske kunstens bildeforbud førte til at kunsterne kompenserte med dekorativt utførte koransitat, og kalligrafien har en lang og ubrutt tradisjon.

Arabisk kalligrafi har sitt utspring i ønsket om å gi Guds ord den skjønnest mulige jordiske form; og kalligrafien har utviklet seg sammen med arkitekturen til å bli den mest betydningsfulle kunstart i islams verden.

Kalligrafi finner man følgelig først i koranhåndskrifter og på religiøse bygningsverk (Guds navn, Muhammeds og de fire første kalifers navn, koransitater), og dernest i andre håndskrifter som utsmykning av særlig tittelblad og kapiteloverskrifter, etter hvert også til å gi poetiske tekster visuell uttrykkskraft. I moderne tid dyrkes kalligrafi også av sufier som meditativ disiplin og av kunstmalere som en form for abstraksjoner.

Europeisk kalligrafi
--------------------

I Vesten anvendes primært et bredkantet skriveredskap, og dette redskapet bidro til å utforme og prege vestlig skrift fra romernes tid (100-tallet) til oppfinnelsen av boktrykkerkunsten på 1400-tallet. I renessansen var *litera antica* (antikvaskriften) først en håndskreven bokstavform som så ble utgangspunktet for bokskriften. Denne bokstavformen er fremdeles anvendt i bøker og til kontinuerlige tekstmengder. I 1906 bidro Edward Johnston til en renessanse for vestlig kalligrafi, blant annet med sin bok '‘Writing, Illuminating and Lettering'’. I dag er kalligrafi en selvstendig kunstform, og en viktig øvelse for typedesignere samt et håndverk i seg.

Se også
-------

* Håndskrift

Eksterne lenker
---------------

* Søkbar digitalkopi av Christopher Haanes' *Håndbok i kalligrafi* (Aschehoug, 1995)
* Søkbar digitalkopi av Einar Egelands *Skrift* (Yrkesopplæring, 1995)
* Søkbar digitalkopi av David Harris' *Boken om kalligrafi* (Allehånde, 1995)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Hanstholm fyr** ble oppført i 1843 og var det første fyr på Jyllands vestkyst. Hanstholm fyretablissement består av ni bygninger og ble oppført av arkitekt Jørgen Hansen Koch og J.P. Jacobsen. Sistnevnte sto for selve fyrtårnet. Bygningene ble fredet i 1979.

Fyret ble forhøyet i 1889 og da ble det også utstyrt med elektrisk kullbuelampe. Den gang var det også verdens kraftigste fyr. I 1924 ble kullbuelampen erstattet med glødelampe.

Lykta er 65 meter over havet, noe som gjør fyret til Danmarks høyest plasserte lykt. I sommersesongen er det åpent for publikum og entré til fyret er med i billetten til MuseumsCenter Hanstholm.

Hanstholm fyr er bygget av entreprenøren G.N. Sibbern fra København, mannen som også bygget Thorvaldsens museum.

Hanstholm fyr som fastmerke
---------------------------

Kart over Skagerrak og Nordsjøen med Hanstholm og Lindesnes
Hanstholm fyr er et fastmerke. Grensen mellom Skagerrak og Nordsjøen er en linje som trekkes mellom Hanstholm fyr og Lindesnes fyr.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sag: Hanstholm Fyretablissement» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 1. juli 2018.
2. ↑  Hanstholm fyr omtalt hos Thy turistkontor[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanstholm Fyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hanstholm fyr

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Guy Gardner** er en superhelt som opptrer i tegneserier utgitt av DC Comics, vanligvis i historier om Green Lantern Corps, og han var også et betydelig medlem av Justice League i en liten periode (sent 1980-tallet til midten av 1990-tallet). Gardners opprinnelige design var basert på skuespilleren Martin Milner.

Finn Wittrock spiller Gardner i den kommende live-action serien *Green Lantern* på HBO Max.

Biografi
--------

### Tidlig liv

Guy ble oppdratt i Baltimore av Foreldrene Roland Og Peggy Gardner. Faren hans, Roland, var en alkoholiker som slo Guy hver dag. Noen av Guy sine skader var synlige, som blåmerker, kutt og lignende, mens andre var usynlige og ble mer følelsesmessig påført. Guy jobbet hardt på skolen for å vinne farens godkjennelse, men Roland ga heller oppmerksomhet og komplimenter til Guys eldre bror, Mace.

Etter å ha tatt utdanningen sin, jobbet Guy som en sosialhjelp-saksbehandler. Han jobbet hovedsakelig med innsatte og deres rehabilitering. Etter at han forlot denne linjen med arbeid, jobbet han som en lærer for funksjonshemmede barn. Denne jobben brakte ut den mer kjærlige og omsorgsfulle siden av Guy.

### Green Lantern Corps

Den utnevnte Green Lantern av Space Sector 2814, et romvesen med navnet Abin Sur fra planeten Ungara, krasjlandet på Jorden etter å ha blitt dødelig såret. Når Sur døde, søkte hans power-ring etter en erstatning og fant to potensielle etterfølgere: Guy Gardner og Hal Jordan. Jordan var nærmere ulykken, så han ble valgt i stedet for Gardner. I den senere *Booster Gold-*serien det ble vist at den tidsreisende Booster overbeviste Gardner om å besøke sin døende far, og dermed sikret han at Jordan ble den kandidaten som var nærmest ringen til Abin Sur. Gardner ble dermed en back-up Green Lanter, dersom noe skulle skje med Hal Jordan.

Når Jordan ble klar over Gardner sin status som hans egen back-up Green Lantern, gjorde han alt han kunne for å sette opp et tilfeldig møte, og de to ble etterhvert venner. Gardner har senere samarbeidet med Jordan etter å ha fullført opplæringen sin under Kilowog.

Under et jordskjelv ble Gardner påkjørt av en buss mens han forsøkte å redde en av elevene hans. I den perioden hvor Gardner var i rehabilitering, Ble John Stewart rekruttert for å være Jordans nye "backup".

Referanser
----------

1. ↑  Wallace, Dan. «Gardner, Guy». I Dougall. *The DC Comics Encyclopedia*. New York: Dorling Kindersley. ISBN 978-0-7566-4119-1. OCLC 213309017.
2. ↑  «Martin Milner's biography on IMDb». Besøkt 13. april 2019.
3. ↑  *Guy Gardner* #11 (August 1993)
4. ↑  *Guy Gardner* #14 (November 1993)
5. ↑  *Green Lantern* vol. 2 #59 (March 1968)
6. ↑  *Booster Gold* vol. 2 #2 (November 2007)
7. ↑  *Green Lantern Corps* vol. 3 #0 (September 2012)
8. ↑  *Green Lantern* vol. 2 #87 (December 1971)
*Hanyang er også et tidligere navn på den sørkoreanske byen Seoul*
Foto av det gamle Hanyangarsenalet.
**Hanyang**  (forenklet kinesisk: 汉阳, tradisjonell kinesisk: 漢陽, pinyin: *Hànyáng*) er en av de tre byer som sammen med Wuchang og Hankou er sammenslått og inngår i den moderne storbyen Wuhan, hovedstad i provinsen Hubei i Kina.

Historie
--------

Hanyang er den nest yngste av de tre byene. Den ble grunnlagt under Sui-dynastiet (581-618). Hanyang var lenge et eget muromgjerdet fylkessete og ble under Qingdynastiet sete for prefekturet Hanyang.

Hanyang spilte en viktig rolle under Kinas tidlige industrialisering og i 1889 grunnla embedsmannen og reformatoren generalguvernør Zhang Zhidong (1837–1909) et jernverk i byen, som i 1908 ble sammenknyttet med en jerngruve i Daye og kullgruvene i Pingxiang for å bli *Kull- og jernselskapet Hanyeping* (漢冶萍煤鐵廠礦有限公司). Selskapet fikk senere sterke japanske interessenter og 1915 inngikk kontroll over Hanyeping i de 21 krav. En betydningsfull våpenfabrikk var også i byen.

Zhang Zhidong fremmet også bygging av bomullsspinnerier, silkefabrikker og andre industrier. Han fremmet også byggingen av jernbane mellom Beijing og Hankou (ferdig 1906), og ble i 1889 utnevnt til generalguvernør av Hukuang (dobbeltprovinsen Hunan-Hebei som Qing-dynastiet betraktet som en enhet). 

Zhang Zhidongs moderniseringsprosjekter ble ledsaget av korrupsjon og var lenge tapsprosjekter, men førte til at trebyområdet vokste frem som et slags indre Kinas versjon av Chicago. 

Under Republikken Kina lød byen vekselsvis under Wuchang og Hankou.

Referanser
----------

1. ↑  Damian Harper (2005). *China* (3. aktualisierte utg.). Hamburg: G und J/RBA. s. 147.
2. ↑  Albert Feuerwerker, *China's Early Industrialization: Sheng Hsuan-Huai (1844-1916) and Mandarin Enterprise* (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1958), s. 68.
**Armand Deperdussin** (født 8. juli 1864 i Liège, Belgia, død 11. juni 1924 i Paris) var en fransk industrimann og flypioner. Etter å ha etablert seg som silke-megler, ble han involvert i flyvning i 1910 etter å ha sett den triumferende flyver, Louis Blériot, grunnleggeren av Société de Production des Aéroplanes Deperdussin.

I 1912 kjøpte han Champagne Airfield og bygde 30 verksteder og andre bygninger. Han grunnla også en av de aller første flyskolene der.

Han ansatte fly-konstruktør Louis Béchereau som konstruerte strømlinjeformede fly som overgikk tidligere uoppnåelige ytelser. Med et dedikert personale og revolusjonerende tekniske fremskritt vant selskapet mange priser, spesielt det berømte internasjonale Gordon Bennett-troféet i Frankrike i 1912 med pilot Jules Védrines som ble den første piloten til å fly over 169,6 Km/t  (105,4 mph), og igjen i 1913 med pilot Maurice Prévost som fløy 200,8 Km/t

Selskapet gikk konkurs i august 1913 og Deperdussin ble vanæret i 1913 da han ble beskyldt for å fått banklån ved bedrageri og forfalskning. Han ble ikke stilt for retten før i 1917 og 30. mars 1917 ble han dømt for å ha underslått 32 millioner franc fra sine selskap, bøtelagt med 1 000 francs og fengslet i fem år

Selskapet ble omdøpt til Société pour l'aviation et ses dérivés (SPAD) da det ble tatt over av Blériot Aéronautique i 1914.
Deperdussin begikk selvmord i 1924.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Armand Jean Auguste Deperdussin, www.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   www.findagrave.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Deperdussin
4. ↑  www.jstor.org

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Det historiske Hanyangarsenalet
**Hanyang** (kinesisk: 汉阳区; pinyin: *Hànyáng Qū*) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Wuhan, hovedstaden i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. 

Det har et areal på 108 km² og teller 480 000 innbyggere.

Historie
--------

Hanyang var lenge et eget muromgjerdet fylkessete og ble under Qingdynastiet sete for prefekturet Hanyang. Under Republikken Kina lød byen vekselsvis under Wuchang og Hankou. Senere ble de tre byene sammenslått til Wuhan. Byen var lenge sete for en metodistisk misjon.

Hanyang spilte en viktig rolle under Kinas tidlige industrialisering og i 1889 grunnla generalguvernør Zhang Zhidong et jernverk i byen, aom i 1908 ble sammenknyttet med en jerngruve i Daye og kullgruvene i Pingxiang for å bli *Kull- og jernselskapet Hanyeping* (漢冶萍煤鐵廠礦有限公司). Aelskapet fikk senere sterke japanske interessenter og 1915 inngikk kontroll over Hanyeping i de 21 krav. En betydningsfull våpenfabrikk var også i byen.

Referanser
----------

1. ↑  Albert Feuerwerker, *China's Early Industrialization: Sheng Hsuan-Huai (1844-1916) and Mandarin Enterprise* (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1958), s. 68.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hanyang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Kjell Pedersen** (født i 1930, død 20. juli 2017) var en norsk syklist, som ble norgesmester 14 ganger, kongepokalvinner i 1954 og hadde spurten sin som varemerke.

Karriere
--------

### Rytter

Pedersen meldte seg inn i Sportsklubben Rye som 15-åring i august 1946.

I 1948 tok han sølvet på 20 km i junior-NM, og to år senere ble Pedersen norgesmester for senior på 30 km tempo under Sykkel-NM 1950.

Pedersen ble norgesmester på 170 km fellesstart både under Sykkel-NM 1954 og under Sykkel-NM 1958.

Han fikk én kongepokal i 1954 og ble Norgesmester for lag hele 11 ganger.

### Dommer, leder og trener

Etter sin aktive sykkelkarriere var Pedersen dommer i Norges Cykleforbund, leder for Sportsklubben Rye fra 1976 til 1978 og trener for klubbens yngre ryttere.

Referanser
----------

1. 1 2   Sportsklubben Rye, www.sportsklubbenrye.no, besøkt 8. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Langseth, Per Sigurd (27. juli 2017). «Kjell Pedersen – Kjell P. – er død». Sportsklubben Rye. Besøkt 8. juli 2019.
3. 1 2 3  «NORGESMESTERE MENN SENIOR OG U23» (PDF). Norges Cykleforbund. Arkivert fra originalen (PDF) 18. mars 2017. Besøkt 8. juli 2019.
4. 1 2  «Sykkelsportens kongepokalvinnere» (PDF). Norges Cykleforbund. Arkivert fra originalen (PDF) 8. juli 2016. Besøkt 8. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Pedersen – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Kjell Pedersen – Cycling Archives Rediger på Wikidata
**Hao Ran** eller **Haoran** (kinesisk: 浩然, kunstnerpseudonym for **Liang Jinkuang** 梁金广, født i 1932 i Tangshan i provinsen Hebei i Kina, død 20. februar 2008) var en kinesisk forfatter.

Han ble født en fattig familie i Tangshan og ble foreldreløs da han var 10 år og avbrøt sin skolegang etter bare tre år. 14 år gammel ble han bykader medlem av kommunistpartiet to år senere.

I 1949 begynte han å arbeide for kommunistpartiets ungdomsorganisasjon og fra 1954 arbeidet han som journalist og redaktør for *Hebei Ribao*, *Youyibao* og *Hongqi*. Sitt første litterære verk, novellesamlingen *Xique deng zhi*, ble utgitt i 1956. I 1964 ble han forflyttet til Beijing og ble yrkesforfatter. Hans mest berømte verk, *Yanyangtian* («En strålende dag»), kom i 1965 i tre deler, og ble senere filmatisert under samme navn.

De fleste av Hao Rans bøker handler om livet for fattige bønder, og han blir ofte ansett som den mest typiske revolusjonære forfatteren fra Mao-tiden. Han ble av flere beskyldt for å skrive propagandaverk helt uten kunstnerisk verdi, men en del av hans bøker har selv i det postmaoistiske Kina vunnet priser og hatt en del suksess. Hao har også skrevet barnelitteratur.

Andre pseudonymer han benyttet var *Baixue* (白雪) og *Panshan* (盘山).

Litteratur
----------

* Wong Kam-ming: «Revolutionär realism och revolutionär romantik i två romaner av Han Ran», i *Orientaliska studier* 41, 1982
* Cecilia Lindqvist: «Hao Ran och drömmen om framtiden», *Kinarapport* nr 4, 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**«Bouquet of Roses»** er en amerikansk sang fra 1948 med melodi av Steve Nelson og tekst av Bob Hilliard. Den ble opprinnelig spilt inn på plate av Eddy Arnold and His Tennesseee Plough Boys and his Guitar i Chicago 18. mai 1947. Den ble utgitt på RCA Victor 20-2806 (i USA), på His Master's Voice BD 3234, His Master's Voice IM 1399 og på His Master's Voice A.L. 3001 (sistnevnte i Norge).

Coverversjoner
--------------

* Les Paul og Mary Ford gjorde en coverversjon. Den ble utgitt på deres LP med samme tittel i 1962.
* Mickey Gilley spilte inn i 1975.

Norske versjon
--------------

Tola har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Et brev med små fioler».

### Innspilling

* Frank Weylert, Sverre Berghs orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 8904.

Listeplasseringer
-----------------

Sangen var Arnolds tredje nummer én på Billboard Juke Box Folk Records-listen og tilbrakte 19 uker på Billboard Best Selling Folk Records-listen.

Mickey Gilleys versjon lå som nummer åtte på Billboard Hot Country Singles-listen.

Referanser
----------

1. ↑  RCA Victor Records in the 20-2500 to 20-2999 series[*død lenke*]
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  Whitburn, Joel: *The Billboard Book of Top 40 Country hits (Second edition)*. Record Research. Side 29
4. ↑  Whitburn, Joel;: *The Billboard Book of top 40 Country Hits (Second edition)*. Record Research*. Side 136.*
**Kristkirken** var en kirke i Borgundkaupangen i middelalderen. Eldste omtale av kirke og prest er fra 1309. Det fremgår av omtalen i Aslak Bolts jordebok (1432) at kirken allerede er øde. Det antas at det er ruinen av denne som i 1880 er omtalt å ligge like nedenfor prestegårdslåven, sørøst for nåværende Borgund kirke, men som nå er borte. Stedet er ikke arkeologisk undersøkt.

Kirken skal ha vært en steinkirke fra andre halvdel av 1100-tallet, med rektangulært skip og kvadratisk kor, utvendig kledd med marmorkvader.

Betegnelsen kristkirke er ofte brukt om domkirker med biskop, men eksistensen av et eventuelt kortvarig bispedømme på Sunnmøre synes ikke entydig bevist.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum XV:1
2. ↑  Side 131 og 136.
3. ↑  Se f.eks. Kulturminnesøk.
4. ↑  Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Møre og Romsdal fylke (Riksantikvaren, 2016), s. 18.
5. ↑  *Middelalder på Sunnmøre*

Litteratur
----------

* Kristkirken — Borgund Arkivert 23. desember 2017 hos Wayback Machine. på nettstedet «Middelalder på Sunnmøre»

Eksterne lenker
---------------

* «Kristkirken kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* «Borgund-kaupangen ved Kata-vågen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Haoliners Animasjon** (**絵梦**) er et kinesisk animasjonsstudio som ble etablert i 2013. Selskapet består av et team på fire, Li Haoling (som grunnla Haoliners i 2014), Wang Xin, Chen Ye og Dong Yi. Alle har betydelige med erfaring når det gjelder animasjon (anime) og har jobbet innenfor dette fagfeltet i mange år. Forgjengeren til selskapet var engasjert i en rekke animasjonsprogrammer som ble sendt på TV og opprettholdt gode samarbeidsrelasjoner med konvensjonelle medier. Akkompagnert med utviklingen av internett og fremveksten av mobile kunder de siste årene, har selskapet gradvis blitt en organisasjon med fokus på å etablere og produsere animasjon på nett istedenfor. Selskapet samarbeider med Tencent Comic, www.U17.com, cartoon.tudou. com, BILIBILI, Enlight Media og andre medier på sine plattformer. Selskapet har produsert nesten halvparten av innenlandsk 2D-animasjonserier siden 2013, og har blitt godt mottatt av publikum i både online rating-systemer og gjorde det svært bra blant institusjonelle investorer. Haoliners Animasjon League, er navnet som blir brukt i selskapets kampanjer og reklamer, og betyr å forene mennesker med drømmen om å produsere animasjon gjennom nye internettbaserte plattformer, og dermed utvide den kinesiske produksjonen i fremtiden.

Liste med serier produsert av Haoliners Animation League
--------------------------------------------------------

| Engelsk tittel | Kinesisk tittel | Produksjonsår | Regissør |
| --- | --- | --- | --- |
| Mantou Diary | 馒头日记 | 2013 | Li Haoling |
| Chinese Man of Surprises | 中国惊奇先生 | Februar 2014 | Li Haoling |
| Ace Censor | 王牌御史 | Juni 2014 | Shi Yi |
| Die Now | 端脑 | November 2014 | Wang Zixuan |
| Monster List | 妖怪名单 | Desember 2014 | Dong Yi |
| There is a mountain of sword | 灵契 | Desember 2014 | Dong Yi |
| I’m Bai Xiaofei | 我叫白小飞 | April 2015 | Chen Ye |
| The Story of That Rabbit in That Year | 那年那兔那些事儿 | Mars 2015 | Shi Yi |
| Demon Fox Matchmaker | 狐妖小红娘 | Juni 2015 | Wang Xin |
| 2B Hero | 突变英雄 | Juni 2015 | Li Haoling |
| School Shock | 雏蜂 | Juli 2015 | Li Haoling |
| Spiritual Realm | 灵域 | Oktober 2015 | Wang Xin |
| The Totem of Comic | 神明之胄 | November 2015 | Chen Ye |

Eksterne lenker
---------------

*
**Canlaon Volcano** (også skrevet **Kanlaon**) er en stratovulkan på Filippinene. Den ligger i provinsen Negros Occidental og regionen Western Visayas, i den sørlige del av landet, 500 km sør for hovedstaden Manila. Toppen på Canlaon Volcano er 2 435 meter over havet. Rett nedenfor og nord for toppen er det aktive Lugud-krateret. Nord for Lugud er en 2 ganger 0,8 km (1,24 ganger 0,50 mi) caldera ved navn Margaja Valley, med en liten kratersjø som kommer og går med årstidene.

Tre varme kilder ligger i fjellhengene, Mambucal Hot Springs i nordvest, og *Bucalan Hot Spring* og *Bungol Hot Spring*. Nord for Kanlaon er vulkanene Vulkane Silay og Mandalagan.

Trakten er tett befolket. Nærmeste større bosetting er Canlaon, 10,2 km øst for Canlaon Volcano.

Referanser
----------

1. ↑  "Kanlaon Volcano Page" Arkivert 18. februar 2012 hos Wayback Machine.. Philippine Institute of Volcanology and Seismology.

Eksterne lenkerr
----------------

* (en) Kanlaon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Kristnisaga** er sagaen om hvordan kristendommen ble innført på Island.

NettutgaverKristnisaga som djvu-bok på danskOg som pdf
Den står ført opp i *Hauksbók* på sidene som kommer umiddelbart etter Landnåmsboken. På moderne norsk kan denne sagaen kalles for «Kristendomssagaen», idet det islandske eller norrøne ordet «kristni» betyr kristendom. Det antas at det er forfatteren av *Hauksbok* som også har skrevet eller satt sammen *Kristnisaga*.

Når sagaen begynner, spiller Torvald, Fredrik, Tangbrand og Olav Tryggvason hovedrollene, men når historien nærmer seg sitt klimaks, er det Hjalte, Gissur og lovesigemannen Torgeir som driver hendelsesforløpet framover, slik at kristendommen blir innført på tinget som ny sed og skikk.

Etter dette nevnes det også mye om biskopene Gissur og Isleif. Sagaen er komplisert, da den inneholder et svært stort personregister og mengder av små detaljer om hva som skjer, uten at leseren alltid kan se en klar linje. Sagaen er heller ikke lang, kun rundt 7000 ord. Ikke desto mindre er den viktig da den forteller i stor detalj om hvordan denne betydningsfulle historiske prosessen fant sted; i sagaen er de opplysningene samlet fra tiden da den kristne forkynnelsen begynte, kort tid før år 1000 og fram til året 1118.

Det vites ikke nøyaktig hvilke kilder skriveren av sagaen har benyttet. Noen av kildene er nok tapte og antagelig bygger *Kristnisaga* også på muntlig overlevering. Av kjente kilder kan nevnes *Olav Tryggvasons saga*, *Gunnlaug Ormstunges saga* og *Íslendingabók*. Det er uvisst når verket ble skapt, skjønt det er rimelig å anta at den ble skrevet en gang rundt år 1200.

Sagaen ble utgitt på dansk av Frederik Winkel Horn i 1871, og på tysk av Bernhard Kahle i 1905.

Referanser
----------

1. ↑  
	* B. Kahle: *Kristnisaga, Torvaldståtten, Isleifståtten og Hungrvaka*, Halle 1905.

Eksterne lenker
---------------

* Kristnisaga vitenskapelig utgave på gammelislandsk med filologiske fotnoter
* Kristni saga på norrønt hos heimskringla.no
* Kristendomssaga på dansk hos heimskringla.no

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Image:Kristnisaga.pdf – originaltekst fra Wikikilden |

Portal: Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Kristo Tohver** (født 11. juni 1981 i Tartu) er en estisk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Meistriliiga. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Tohver debuterte som hoveddommer på landets øverste nivå i 2001. Hans første europacupkamp kom den 15. juli 2010, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2010/11 mellom Brøndby IF og FC Vaduz (3–0). Han har siden dømt gruppespillkamper i UEFA Europa League og kvalifiseringskamper til UEFA Champions League.

Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap samt i europamesterskap for U-17 i 2011 og U-19 i 2019. Han har også dømt flere kvalifiseringskamper til både europamesterskap og verdensmesterskap på seniornivå. Tohver debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 19. november 2008, da han dømte vennskapskampen mellom Litauen og Moldova (1–1).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2020 Refereeing International Lists, Estonia (Besøkt 11. oktober 2020)
2. ↑  Worldfootball.net – UEFA Europa League Qual. 2010/2011, Brøndby IF - FC Vaduz 3:0 (Besøkt 11. oktober 2020)
3. ↑  Worldfootball.net – Friendlies 2008, Moldova-Lithuania 1:1 (Besøkt 11. oktober 2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristo Tohver – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata
**Cannon Street stasjon** er en jernbane- og undergrunnsstasjon i City of London.

Jernbane
--------

Jernbanestasjonen er endestasjon for ruter som krysser Themsen over Cannon Street Railway Bridge. Den hadde opprinnelig en viktoriansk fasade, som ble ødelagt under bombingen av London i andre verdenskrig, og den nye fasaden har et nokså uspennende design fra 1960-årene av John Poulson. Arkitekten ble senere fengslet for å ha skaffet seg blant annet denne kontrakten gjennom korrupsjon. To tårn i rød murstein ut mot Themsen er det eneste som står igjen av den gamle stasjonsbygningen. 

Fra den opprinnelige stasjonen. Postkort fra 1910.
I 1926 ble det lagt strøm til stasjonen, og samtidig la man om sporene. Tidligere hadde tog måtte rygge inn på Cannon Street for å komme til Charing Cross, men dette var etter ombyggingen ikke lenger nødvendig. 

Under eiendomsboomen i 1980-årene ble det reist en stor kontorbygning over plattformene, uten at man stoppet togtrafikken i byggeperioden. Det var opprinnelig åtte plattformer, men nr. 1 ble fjernet mot slutten av 1990-årene. Alle de gjenværende ble da omnummerert, noe som i en periode skapte stor forvirring for pendlere. 

Stasjonen forbinder den sørlige delen av City med det sørlige og sørøstlige London. Noen ruter går direkte til Cannon Street fra Kent og East Sussex i rushtiden. I helgene brukes stasjonen enkelte ganger som en mellomstasjon mellom London Bridge og Charing Cross. 

Cannon Street stasjon drives av Network Rail.

Undergroundsymbol Undergrunn
----------------------------

Undergrunnsdelen er en grunn stasjon, rett under jernbanedelen. Den betjener linjene Circle og District, og ligger i kollektivsone 1. Det er direkte adgang mellom undergrunns- og jernbaneplattformene, slik at pendlere lett kan bytte. 

Fordi det nesten utelukkende er pendlere som bruker stasjonen er den bare åpne mandag fredag til kl. 21.00.


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Mansion HouseRingbane |  | Circle-linjen Circle-linjen |  | MonumentHammersmith/ringbane |
| Mansion HouseEaling Broadway/Richmond/Wimbledon |  | District-linjen District-linjen |  | MonumentUpminster |

| National Rail |
| *Endestasjon* |  | South Eastern Main Linegren Cannon Street |  | London BridgeDover |

Eksterne lenker
---------------

* London Cannon Street Station Rail Network (Engelsk)
* Cannon Street Tube/Bus Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Færøysk delegasjon på gjennomreise i Oslo, ca. 1944. Joensen lengst til høyre.  Foto: Sverre Stove 
**Ole Fredrik Joensen** (1876–1964), på folkemunne kalt **Óli í Skúla**, var en færøysk kjøpmann og politiker (Sb.) fra Klaksvík. Han var Klaksvíks sognestyreformann og medlem av det færøyske Lagtinget.

Liv og virke
------------

Han var sønn av lærer Samuel Michael Joensen og hustru Marie Fredrikke Olsen i Klaksvík. Etter konfirmasjonen begynte han i handelslære ved kjøpmannsforretningen Jørgen Bech & Sønner i Klaksvík. Han giftet seg med Oluffa Olsen, datter av sysselmann, lagtings- og landstingsmann Clement Olsen.

Han etablerte i 1904 sin egen kjøpmannsforretning med fiskebåtrederi, eksport av klippfisk og saltfisk samt import av kull, tømmer og salt. Firmaet O.F. Joensen holdt til i Klaksvík og hadde filialer i flere andre bygder.

Han var medlem av sognestyret (senere kommunestyret) i Klaksvík 1906–1922. Fra Klaksvík ble utskilt som egen kommune i 1908 og til 1911, var han sognestyrets formann (borgermester). Han var også formann i 1920.

Joensen var innvalgt på Lagtinget fra Norðoyar 1924–1928, 1932–1946 og 1950–1954, valgt som sambandsmann. Georg L. Samuelsen beskrev ham som «så kongetro som noen kan huskes å ha vært», men «radikal i en viss god forstand». På Lagtinget arbeidet Joensen for utbygging av sykehusvesenet, sosialforsorgen og havnevesenet. Joensen tok initiativ til Færøyenes første statsgodkjente sykekasse i Klaksvík i 1905. Han var sykekassens formann i 20 år og ble en pådriver for et moderne sykehus på stedet. Han ble forstander ved sykehuset som åpnet i 1928.

### Æresbevisninger

Joensen ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen og tildelt Dannebrogordenens hederstegn.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 302. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3 4  Samuelsen, Georg L. (28. oktober 1964). «O. F. Joensen deyður». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 1.
3. ↑  Patursson, Sverre (1918). *Fra Færøernes næringsveie i tekst og billeder. Med historisk oversigt* **(dansk)**. Kristiania: Hanche. s. 42–43.
4. ↑  «Yvirlit yvir borgarstjórar 1908-2013» **(færøysk)**. Klaksvíkar kommuna. Arkivert fra originalen 8. juli 2016. Besøkt 6. juli 2014.
5. ↑  Poulsen, Sofus (23. februar 2006). «Um læknar, jarðarmóður og tuberklar» (PDF). *FF Blaðið* **(færøysk)** (361): 9–10. Arkivert fra originalen (PDF) 14. juli 2014.
6. ↑  Sølvará, Hans Andrias. «Brot úr eldru søgu Klaksvíkar» **(færøysk)**. Klaksvíkar kommuna. Arkivert fra originalen 6. september 2016. Besøkt 15. august 2017.

Portal: Færøyene
Kardinal Godfried Danneels bærer et stort humeralvelum for å holde en monstrans under en prosesjon.
Et **humeralvelum** er et liturgisk klede/plagg som brukes i katolske og anglikanske kirker. Dette velumet er et klede som er omtrent 2,75 m langt og 90 cm bredt, og som draperes over skuldrene og ned foran på kroppen. Det er som oftest laget av silke. Ved endene er det vanligvis store lommer, som tillater bæreren å holde gjenstander uten å berøre dem med sine bare hender.

Humeralvelumet benyttes i den katolske kirke særlig ved utstilling av og velsignelse med det allerhelligste sakrament eller ved Kristi-legemesprosesjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «Skjærtorsdag – Liturgisk ressursbank / Overføringen av det helligste Sakrament». *liturgi.info*. Besøkt 27. september 2017. «Etter slutningsbønnen blir presten stående, legger røkelse i karet og velsigner den, og knelende incenserer han det hellige Sakrament tre ganger. Han tar på seg det hvite humeral-velum, reiser seg, tar ciboriet og dekker det med flikene av velum.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Humeral veil – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Humeral veil – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata