recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jacobine Susanne «Ina» Madsen** (født 31. desember 1867 i Ofoten, død 19. august 1935 i København) var en norsk operasangerinne og sangpedagog.

Familie
-------

Ina Madsen var datter av skipsfører Jacob Edvard Didrik Madsen og Susanne Sofie Clausen, og søster av forfatteren Theodor Madsen. Hun ble gift med arkitekt Børge Rosenkilde (ca. 1869-1927). Hennes far døde før hennes dåp fant sted i Bergen.

Liv og virke
------------

Ina Madsen var elev av sanglærerinnen Camilla Wiese og professor Stockhausen. Hun fikk statens stipend to ganger, og Henrichsens legat to ganger, og studerte i Paris under Pauline Viardot-Garcia.

Hun debuterte 22. mai 1889 ved Den nationale Scene i Bergen, i rollen som *Zerlina* i Mozarts opera *Don Giovanni*. Samme sted opptrådte hun i juni 1889 sammen med Christian Zangenberg i *Tamburmajorens Datter* av Jacques Offenbach.

I 1890-årene opptrådte hun i barndomsbyen Bergen, og turnerte på kontinentet med konserter i blant annet Köln, Düsseldorf og Frankfurt. Hun holdt 20. februar 1898 sin offisielle avskjedskonsert i Norge, i Gamle Logens festsal. Der fremførte hun et utvalg folkeviser, arier og sanger av et bredt utvalg komponister, som Halfdan Kierulf, Edvard Grieg, Agathe Backer-Grøndahl og Gaetano Donizetti Sin arietolkning av sistnevntes opera *Luzia* fikk hun betydelig ros for i Tyskland.

År 1900 gjestet hun Nationaltheatret i rollen som *Siebel* i *Faust*.

Foruten sin medvirkning i operaer, opptrådte Madsen ofte som konsertsangerinne.

Hun virket i mange år som sangpedagog og konsertsangerinne i Berlin, hvor hun bodde som gift.

Roller i utvalg
---------------

* *Zerlina* i operaen *Don Giovanni* av i Wolfgang Amadeus Mozart (Den nationale Scene, 1889)
* *Stella* i *Tamburmajorens Datter* av Jacques Offenbach (Den nationale Scene, 1889)
* *Siebel* i *Faust* av Charles Gounod (Nationaltheatret, 1900)
* *Michaëla* i *Carmen* av Georges Bizet

Legater og stipender
--------------------

* 1897: Kunstnerstipend, kr. 750,-
* 1900: Theodor Henrichsens legat, kr. 2000,-

Referanser
----------

1. ↑  Ministerialbok for Nykirken prestegjeld 1858-1869 (1308M8): Fødte og døpte: 1867-11-10
2. 1 2 3  *Morgenbladet 1897.09.17*. Norge, Oslo. 1897. s. 2.
3. 1 2 3  *Norske kvinder*. Kristiania: Berg & Høgh. 1925. s. 21.
4. ↑  *Bergens Tidende 1898.02.18*. Norge, Hordaland, Bergen. 1898. s. 3.
5. ↑  Wiers-Jenssen, H. (1926). *Nationale scene*. John Griegs forlag. s. 266.
6. ↑  *Romsdals Budstikke 1897.08.10*. Norge, Møre og Romsdal, Molde. 1897. s. 3.
7. ↑  *Den 17de mai 1900.06.09*. Norge, Oslo. 1900. s. 3.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 111. ISBN 8200056228.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**«Når det kommer en båt med bananer»** var revyartisten Arve Opsahls debutplate. Den ga ham et gjennombrudd som folkekjær sanger. Plata kom ut i 1945, i en situasjon da krig og rasjonering hadde gjort mange produkter til mangelvarer. Sangteksten var aktuell og traff mange hjemme: Sydfrukter var etterlengtet.

Sangen ble snart folkeeie, og plata en bestselger. Året etter utgivelsen sto tusener på kaia i Oslo og sang Opsahls schlager. De feiret at den første bananbåten ankom Oslo etter krigen. Det var skipet «Mosdale» som klappet til kai.

Eric Christiansen var komponisten bak suksessen, som opprinnelig var dansk.

I Danmark sto Anker Hansen for teksten til «Når der kommer en båd med bananer», og det var revyartisten Ib Schønberg som gjorde plate-suksess med sangen. Danskene fikk forøvrig sine etterkrigsbananer alt 3. november 1945 med DFDS-skipet «Paraguay» ...

Tekstforfatteren for den norske utgaven var Juul Hansen, og Opsahls plate ble utgitt på Telefunken, med «Spill opp en swing» som B-side.

Referanser
----------

1. ↑  *Er dette den nye bananen*, *Aftenposten* 4. august 2009
2. ↑  *Ib Schønberg*, omtale på danskefilm.dk
3. ↑  *Liberaliseringens lavineskred*, information.dk 25. juli 2007

Eksterne lenker
---------------

* Teksten til den danske versjonen[*død lenke*]
**Sport Clube Beira-Mar** er en portugisisk sportsklubb fra byen Aveiro i distriktet med samme navn som bedriver fotball, futsal, basketball og boksing. Klubben ble grunnlagt i 1922 og lagets draktfarger er gule med svarte detaljer, mens bortedraktene er helhvite med gule detaljer. Fotballaget SC Beira-Mar spiller for øyeblikket i Liga de Honra, som er landets nest øverste divisjon, og spiller sine hjemmekamper på Estádio Municipal de Aveiro. Nåværende trener er den tidligere storspilleren Rui Bento.

Historie
--------

SC Beira-Mar ble grunnlagt den 1. januar 1922 og rykket opp til Primeira Liga for første gang i 1961. Klubben var, med unntak av årene 1971 til 1974, en middelhavsfarer på nivå to utover 1980-tallet og 1990-tallet. I 1999 kom deres hittil største sportslige prestasjon da klubben spilte seg frem til finalen i det portugisiske cupmesterskapet Taça de Portugal, som klubben vant over SC Campomaiorense. Til tross for dette endte klubben på nedrykksplass i serien.

Som følge av at de vant cupmesterskapet i 1999 ble klubben, som da spilte i Liga de Honra på nivå to, kvalifisert til UEFA-cupen 1999/00, hvor de røk ut i første runde mot den nederlandske klubben Vitesse. Dette er klubbens foreløpige beste plassering i europeisk sammenheng.

Meritter
--------

* **Taça de Portugal (1):** 1998/1999
* **Liga de Honra (2):** 2005/2006, 2009/2010

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Paraguays flagg Antolín Alcaraz
* Portugals flagg Eusébio
* Sveriges flagg Tobias Grahn
* Brasils flagg Mário Jardel
* Tsjekkias flagg Pavel Srníček
* Portugals flagg António Sousa
* Slovakias flagg Marián Zeman

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
I norsk prosessrett var **kjæremål** tidligere betegnelsen på et krav om overprøving av rettslige avgjørelser som ikke kunne ankes. Både tvistemålsloven av 1915 og straffeprosessloven skilte mellom anke som var krav om overprøving av realitetsavgjørelse (dom) i saken og kjæremål som var krav om overprøving av andre avgjørelser (kjennelser og beslutninger). Da den nye tvisteloven trådte i kraft 1. januar 2008 forsvant dette skillet i sivilprosessen og samtidig ble også straffeprosessloven endret slik at terminologien ble den samme. Alle krav om overprøving i en høyere rettsinstans kalles nå anke, og det har også fått den konsekvens at Høyesteretts kjæremålsutvalg nå heter Høyesteretts ankeutvalg. Det er samtidig foretatt en gjennomgang av lovverket slik at uttrykket kjæremål er erstattet med anke i de aller fleste lover (men ikke domstolloven § 10 og enkelte andre mindre viktige lover).

I tvisteloven er reglene om anke fra tingrett til lagmannsrett samlet i kapittel 29, mens reglene om anke til Høyesterett og Høyesteretts ankeutvalg finnes i kapittel 30. I straffeprosessloven finner vi ankereglene i kapittel 23 (anke over dommer) og i kapittel 25 (anke over kjennelser og beslutninger).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Når Paris bobler*** (originaltittel ***Paris When It Sizzles***) er en amerikansk romantisk komedie fra 1964, regissert av Richard Quine. Filmen ble produsert av Quine og George Axelrod. George Axelrods manus er basert på filmen *Fest i Paris*, som hadde et manus skrevet av Julien Duvivier og Henri Jeanson. Lydsporet ble komponert av Nelson Riddle, mens Charles Lang og Claude Renoir fotograferte filmen. William Holden og Audrey Hepburn spiller hovedrollene, mens Grégoire Aslan, Raymond Bussières, Noël Coward og Tony Curtis har andre roller.

Handling
--------

Filmen handler om manusforfatteren Richard Benson (William Holden), som har fått i oppdrag å skrive et manus for sin sjef Mr. Alexander Myerheim (Noël Coward). Han utsetter imidlertid arbeidet til to dager før deadline. Gabrielle Simpson (Audrey Hepburn) blir hyrt inn av Richard til å skrive manuset på en skrivemaskin, men blir overrasket når hun oppdager at Richard ikke har skrevet et eneste ord. Richard blir inspirert av Gabrielle og kommer opp med absurde ideer til filmen. Han gir den navnet *The Girl Who Stole the Eiffel Tower*, og den blir mer og mer basert på forholdet mellom dem. *Når Paris bobler* gjør narr av filmbransjen, skuespillere, studiosjefer og seg selv, og inneholder en rekke allusjoner til Hepburns og Holdens tidligere filmer, blant annet *Frokost hos Tiffanys*.

Medvirkende
-----------

Flere av skuespillerne spilte også roller i den fiktive filmen *The Girl Who Stole the Eiffel Tower*.

* Audrey Hepburn som Gabrielle Simpson (Gabby i filmen)
* William Holden som Richard Benson (Rick i filmen)
* Grégoire Aslan som politibetjent Gilet i filmen
* Raymond Bussières som François i filmen
* Tony Curtis som Maurice i filmen
* Noël Coward som Alexander Meyerheim (produsenten i filmen)

I tillegg til Tony Curtis hadde også Marlene Dietrich og Mel Ferrer korte ukrediterte gjesteroller.

Referanser
----------

1. ↑  Eleanor Quin. «Paris When It Sizzles: Overview Article». Turner Classic Movies. Besøkt 3. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Når Paris bobler* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Når Paris bobler* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Når Paris bobler* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Når Paris bobler* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Når Paris bobler* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Når Paris bobler* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Når Paris bobler* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Når Paris bobler* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Når Paris bobler* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
***Når eplene modnes*** er en norsk novellefilm regissert av Per Bronken. Bronken skrev også manuset. Det bygde på Hans E. Kincks novelle *Naar æbler modner sig*, utgitt i samlingen *Vaarnætter* i 1901. *Når eplene modnes* ble sendt i *Fjernsynsteatret* 28. april 1981.

Handling
--------

Stykket handler om erotikk. Handlingen finner sted i et Hardanger, som er til forveksling lik Paradisets eplehage. Vesentlig eldre damer på et sommerpensjonat følger grådig med hva som skjer mellom pensjonatets to unge gjester. De vandrer omkring i skumringen mellom epletrærne.

Syn
---

Jo Ørjasæter uttrykte dette om filmen i boka *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse*:

> Kincks særlige ånd og tone var sterkt til stede i denne vesle filmen. Den var vakker og lyrisk følsom uten søtladenhet eller overdreven dveling i replikker eller bilder, uten stilbrudd eller overflødigheter av noe slag. De to hovedpersonene ble spilt av Minken Fosheim og Svein Tindberg med innlevende alvor, men også lune.
> 
> 
>

Rolleliste
----------

* Minken Fosheim - Hun
* Svein Tindberg - Han
* Ella Hval - Kapteinsenken
* Knut Husebø - Løytnanten
* Turid Balke, Vibeke Falk, Ragnhild Michelsen, Randi Nordby, Inger Teien - Damer i pensjonen

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Fjernsynsteatret* 28. apr. 1981 - *Når eplene modnes* på tv.nrk.no
2. 1 2  Ørjasæter, Jo: *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse* Oslo, Ad notam, Gyldendal, 1994, s. 154, ISBN 8241704224

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Når eplene modnes* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Når eplene modnes* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Antoine-Léonard de Chézy** (født 15. januar 1773 i Neuilly-sur-Seine, død 31. august 1832 i Paris) var en fransk indolog og en av grunnleggerne av indologi-faget.

I 1798 skulle Chézy egentlig ha fulgt Napoleon på ekspedisjonen til Egypt, men ble syk i Toulon og måtte være igjen. Som konservator for orientalske håndskrifter ved det franske nasjonalbiblioteket begynte han å studere sanskrit under Silvestre de Sacy, grunnleggeren av orientalistikken. I 1814 fikk han Europas første lærerstilling i sanskrit ved *Collège de France*. Han døde i koleraen i 1832.

Chézy tilhørte kretsen omkring Friedrich Schlegel i Paris, hvor han traff Wilhelmine von Klencke, som han giftet seg med i 1805. Ekteskapet var imidlertid ulykkelig, og de ble skilt i 1810. I 1809 planla han å stifte et orientalistisk tidsskrift sammen med August Wilhelm von Schlegel, og korresponderte med Goethe.

Chézys hovedverk er en utgave av Kālidāsas *Śakuntalā* ledsaget av en fransk oversettelse. Blant Chézys elever var blant andre Franz Bopp, Wilhelm von Humboldt og Friedrich Schlegel.

Chézy ble innvalgt som medlem av *Académie des inscriptions et belles-lettres* i 1816.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   WeChangEd, www.wechanged.ugent.be[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Léonore database, oppført som Antoine Léonard Chezy de, Léonore LH//526/101, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   aibl.fr, besøkt 3. april 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Sagene kirke Foto: Helge Høifødt 
Tostrupgården.
**Christian Fürst** (født 15. april 1860 i Christiania, død 8. januar 1910) var en norsk arkitekt.

Han var bror av lege Valentin Fürst og arkitekt Hans Backer Fürst. Gjennom førstnevnte var han onkel til filmregissør Walter Fyrst og lege Valentin Fürst jr.

Karriere
--------

Han var utdannet ved Kristiania Tekniske Skole og tok eksamen ved Technische Universität Berlin i 1882. Han var assistent for Johannes Otzen frem til 1885. Etter et opphold i Kristiania returnerte Fürst til Berlin og studerte videre ved Königliche Akademie der Künste fra 1889 til 1891. Han var også assistent for Paul Wallot frem til 1892, da han vendte hjem til Norge. Han åpnet eget arkitektkontor i Kristiania i 1896, og hans bror ble partner i 1902.

Blant hans mest kjente arbeider er Trefoldighetskirken i Arendal, Sagene kirke og Tostrupgården i Oslo, det siste i samarbeid med Waldemar Hansteen og Torolf Prytz. Han deltok også i arbeidet med å gjenoppbygge Ålesund etter brannen i 1904.

Priser og utmerkelser
---------------------

Fürst mottok Sundts premie for Thomas Heftyes gate 21 i 1910.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 1dc98e7b-d642-4447-b1bd-177c2608e6e4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Christian Fürst i Store norske leksikon
3. ↑  Valentin Fürst i Norsk biografisk leksikon, 2. utg.
4. ↑  Steigan, Geir Tandberg (2004). «Christian Fürst (1860-1910)». Arc!. Besøkt 12. april 2009.
5. ↑  Trefoldighetskirken, *Avtrykk*, 07.08.2015
6. ↑  Torolf Prytz i Norsk biografisk leksikon, 2. utg.

Portal: Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Ukhta** (russisk: Ухта) er en industriby i Republikken Komi nordvest i Russland. Den ligger ved elva Ukhta, rundt 260 km nordøst for Syktyvkar. Innbyggertall: 103 340 (folketelling 2002), 110 548 (folketelling 1989).

Historie
--------

Ukhta på 1950-tallet
Oljekilder langs elva Ukhta var kjent allerede på 1600-tallet. På midten av 1800-tallet begynte industrialisten M. K. Sidorov å bore etter olje i området. Det var en av de første oljebrønnene i Russland. Småskala oljefelt var i drift i Ukhta i 1920–1921. Landsbyen *Tsjibju* ble grunnlagt ved elva Ukhta i 1929, og i 1939 ble navnet endret til det nåværende Ukhta. Bosetningen fikk bystatus i 1943, da den ble tilknyttet Petsjorabanen. 

Byen ekspanderte på 1940- og 1950-tallet, mye på grunn av tvangsarbeidere, som for det meste var politiske fanger som ble sendt dit i Stalintiden i Sovjetunionen.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Ukhta ligger i Petsjorabekkenet, en viktig olje og gass-produserende region. Oljefeltene ligger like sør for byen. Noe av Ukhtas olje blir raffinert lokalt, men mesteparten blir sendt gjennom rørledninger til oljeraffinerier mellom St. Petersburg og Moskva.

Ukhta lufthavn ligger 5 km øst for byen.

Kjente personer fra Ukhta
-------------------------

* Sergej Kapustin – tidligere sovjetisk ishockey-spiller
* Roman Abramovitsj – russisk milliardær, gikk på skole i Ukhta
* Julija Samojlova – russisk sanger og låtskriver

Referanser
----------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ukhta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (ru) Uoffisielt nettsted for Ukhta
* (en) Bilder fra Ukhta Arkivert 16. mars 2008 hos Wayback Machine.

  


| * v
* d
* r
Byer i republikken Komi |
| --- |
| Hovedstad: Syktyvkar |
| Republikken Komi's flagg | Inta **·** Jemva **·** Mikun **·** Petsjora **·** Sosnogorsk **·** Ukhta **·** Usinsk **·** Vorkuta **·** Vuktyl | Flag of Russia |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Diphyllostomatidae** er en liten familie av biller med en meget begrenset utbredelse – de finnes bare i et område ved kysten av California. De hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea), og man kjenner tre arter. Nesten ingenting er kjent om biologien deres, og larvene er ukjente.

Utseende
--------

Middels store (5–9 mm), slankbygde biller, brune til rødbrune uten metallglans, kroppen med lange, fine hår. Antennene er 10-leddete, rette (ikke knebøyde), hårete og ganske tykke, med en tre-leddet kølle. Fasettøynene er sterkt redusert hos hunnene, av normal form hos hannene. Kjevene (mandiblene) er store, flate og butte, og stikker noe ut foran hodet. Pannen er flat uten horn eller knøler. **Brystskjoldet** (pronotum) er sterkt hvelvet, ovalt på form sett ovenfra, uten markerte bakhjørner. **Dekkvingene** er ganske smale, tilsmalnende bakover, med svake punktstriper. Hannene har funksjonelle flygevinger, disse er sterkt redusert hos hunnene, som ikke kan fly. **Beina** er lange og ganske slanke (sammenlignet med andre skarabider), framleggene (tibiae) er kraftigere med butte pigger på utsiden. Mellom- og bakleggene har to lengdelister på utsiden. Føttene er fem-leddete, lange og ganske tynne. Larvene er ukjente.

Levevis
-------

Nesten ingenting er kjent om biologien til disse sjeldne billene. De er aktive om dagen, hannene flyr godt, men hunnene kan ikke fly. Sannsynligvis lever larvene i jorden som de fleste andre skarabider.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Diphyllostomatidae
				+ Slekten *Diphyllostoma*
					- *Diphyllostoma fimbriata* (Fall, 1901)
					- *Diphyllostoma linsleyi* Fall, 1932
					- *Diphyllostoma nigricollis* (Fall, 1901)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Diphyllostomatidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Diphyllostomatidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Diphyllostomatidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Diphyllostomatidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Diphyllostomatidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Diphyllostomatidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Jameson, M.L. og Ratcliffe, B.C. 2005. Diphyllostomatidae. Generic Guide to New World Scarabs (på engelsk, med bilde):
**Johan Gerhard de Besche** (født 31. mai 1821 på Kongsberg, død 19. februar 1875 på Frognerhaug i Aker) var en norsk lege og aviseier.

Han var sønn av kjøpmann, senere overtollbetjent Joachim Christopher de Besche og Elizabeth Birgitte Bergh. I 1845 ble han gift med Catharina Marie Hviid (1824–1879), datter av boktrykker Rasmus Hviid og Else Marie Ring. Han var far til Oscar de Besche og farfar til legen Arent Greve de Besche.

Etter å ha blitt *cand. med.* i 1843 var han et par år fattiglege i Christiania, før han i 1846 ble utnevnt til eskadronskirurg. I 1848 deltok han som frivillig i den første slesvigske krigen. I 1850 ble han utnevnt til korpslege ved opplandske ridende jegerkorps. På denne tiden ble han nærmere kjent med kronprins Karl. Han ble derfor i 1857 utnevnt til kongelig livmedikus, og i 1862 til første livmedikus. Han tok avskjed fra stillingen i 1869.

Som lege tok de Besche del i den faglige diskusjonen i tidsskrifter som *Militært Tidsskrift*, *Magazin for Lægevidenskaben*, *Den Militære Tilskuer* og i avisene. I 1863 arvet han halvparten av eierskapet til avisen *Morgenbladet* av sin svigermor, enken etter boktrykker Rasmus Hviid. I 1865 kjøpte han den andre halvparten av redaktør Stabells arvinger. Mot slutten av livet brukte han mesteparten av sin tid på den økonomiske driften av *Morgenbladet*.

Litteratur
----------

* S. C. Hammer: «de Besche, Johan Gerhard», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 3. Oslo: Aschehoug, 1926

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Finger of Justice*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Louis Chaudet.

Handling
--------

William Randall (spilt av Henry A. Barrows) er en kjent politiker. Men han lar ondskapen blomstre i distriktet sitt, samtidig som han nyter godt av de økonomiske overskuddene. Men ankomsten av pastor Noel Delaney (spilt av Crane Wilbur) og hans kamp mot den kriminelle underverdenen, skremmer den politiske lederen.

Men etter at Randall oppdager at hans egen datter, Betty, har blitt lokket inn i av de kriminelle, går Randall til unnsetning - men blir myrdet. Hans død vekker resten av innbyggerne i området, og kort tid senere er Delaneys innsats mot de kriminelle vellykket.

Skuespillere
------------

* Crane Wilbur som Noel Delaney
* Henry A. Barrows som William Randall
* Jane O'Rourke som Yvonne
* Mae Gaston som Mary
* Leota Lorraine som Edith
* Beulah Booker som Betty Randall
* Velma Whitman som Louise Bradley
* Jean Hathaway som Mrs. Bradley
* John Oaker som Flip
* Jack Lott som Jack Randall

Referanser
----------

1. ↑  The Finger of Justice
2. ↑  THE FINGER OF JUSTICE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Finger of Justice* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Christian Friedrich Rolle** (1681–1751) var en tysk organist og komponist fra barokken.

Liv og virke
------------

Rolle stammet fra en midttysk musikerfamilie. Ingenting er kjent om hans barndom og ungdom.

Rolle ble bykantor i Quedlinburg i 1709 med tittelen *Director musices*. Sammen med Johann Kuhnau fra Leipzig og Johann Sebastian Bach kontrollerte Rolle i 1716 det nye store orgelet i Marienkirche i Halle.

19. november 1721 ble Rolle utnevnt som Benedictus Christianis etterfølger i stillingen som generalkantor i kirka *St. Johannis* i Magdeburg. Han underviste i musikk ved Magdeburgs *Altstädtische Gymnasium*, men på grunn av sin høye anseelse var han fritatt fra alle andre undervisningsplikter.

I 1722 søkte Rolle på stillingen som thomaskantor etter avdøde Johann Kuhnau. Johann Friedrich Fasch og Georg Philipp Telemann søkte også. Tilslutt fikk Johan Sebastian Bach stillingen.

Etterkommere
------------

Christian Friedrich Rolle hadde fire sønner. Han underviste sin tredje sønn, Johann Heinrich Rolle, som selv var en musikkhistorisk betydningsfull komponist.

Verk
----

* Matthäus-Passion (1728)
* *Das bis zum Tode am Creutz geduldige Lamm Gottes*, Pasjon etter Markus (1737)
* Johannes-Passion (1738)
* Lukas-Passion (1744)
* Matthäus-Passion (andre komposisjon) (1747)
* Fiolinsonate i G-dur

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2014169747[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Répertoire International des Sources Musicales, RISM ID pe30002724[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Musicalics, Musicalics komponist-ID 94958, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Christian Friedrich Rolle i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Figurehead*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Robert Ellis og med Eugene O'Brien i hovedrollen.

Handling
--------

I byen Bolton er hele det politiske systemet under kontroll av to menn, Jim Durfee og Frank Freeman, som har til hensikt å fortsette å holde det slik ved å få valgt en medgjørlig person til ordfører («figurhodet» i tittelen). De innsetter Sheridan Dows som ordfører, som de tror at de kan kontrollere. Men han overrasker snart de politiske sjefene ved å ta sitt nye ansvar på alvor. Hjulpet av Mary Forbes får Sheridan etter hvert støtte fra befolkningen.

Durfee og Freeman blir skremt over trusselen Sheridan kan utgjøre for dem, og de planlegger å eliminere ham ved å plassere ham i en kompromitterende situasjon sammen med Mary. Dette mislykkes, og Durfee publiserer artikler om Sheridan i avisen, noe som snur meningene blant folket mot ham. Men Mary overtaler avisens redaktør til å tilbakevise angrepene mot ham. Ved å gjenvinne sin folkets støtte vinner Sheridan både valget og Mary.

Skuespillere
------------

* Eugene O'Brien som Sheridan Dow
* Anna Q. Nilsson som Mary Forbes
* Ora Carew som Sylvia Freeman
* Edwin Stevens som Frank Freeman
* Joseph W. Girard som James Durfee
* Frances Parks som Kitty
* Kate Price som Mrs. Devlin

Referanser
----------

1. ↑  THE FIGUREHEAD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Figurehead* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Figurehead* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Figurehead* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ujwal Thapa** (nepali: उज्वल थापा; født 1976/77 i Nepal, død 1. juni 2021 i Lalitpur) var en nepalsk ungdomsleder, aktivist, entreprenør, sosialarbeider og leder av det politiske partiet Bibeksheel Nepali.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Thapa ble utdannet ved Budhanilkantha School i Kathmandu og tok en bachelorgrad ved Bennington College i Bennington i Vermont i USA.

### Karriere

I 2002 utviklet han Digital Max Solutions, et selskap for utvikling av nettsteder og *software branding*. Så var han med på å bygge opp WordPress Nepal, et IT-fellesskap. Han startet i 2009 Shangrila Coffee, en kaffeplantasje i distriktet Syangja.

Han stilte som partiuavhengig kandidat til det nasjonale valget i 2013 fra Kathmandu Constituency Number 5.

Partiet Bibeksheel Nepali arrangerte protester under hans ledelse ved Maitighar Mandala for å støtte den ortopediske kirurgen Govinda K.C. ved Tribhuwan University Maharajganj Teaching Hospital. Denne legen sultestreiket for å oppnå reformer i den medisinske sektoren. Han anførte også en symbolsk protestaksjon mot medlemmer av Legislature Parliament of Nepal i Baneshwor i Katmandu for å kreve medisinske fasiliteter som borgerne kunne ha råd til.

Han var med på å starte og drive entreprenørforumet Entrepreneurs for Nepal, og drev en blogg, *Why Nepal*?

### Død

Thapa døde 1. juni 2021, i en alder av 44 år, av komplikasjoner med covid-19, på Mediciti Hospital i Lalitpur.

Referanser
----------

1. 1 2   english.onlinekhabar.com, besøkt 17. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LinkedIn, LinkedIn personlig profil-ID ujwalthapa, besøkt 23. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ujwal Thapa. «About Ujwal Thapa, building "bibeksheel" Leaders for Nepal». Whynepal.com. Besøkt 12. juni 2018.
4. ↑  «Candidate – Ujwal Thapa». Election.ujyaaloonline.com. Arkivert fra originalen 14. april 2017. Besøkt 14. april 2017.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. april 2017. Besøkt 1. juni 2021.
5. ↑  «Thousands demonstrate in support of Dr Govinda KC». *The Himalayan Times*. 23. juli 2016. Besøkt 12. juni 2018.
6. ↑  Milan Poudel (21. juli 2016). «Youths stage symbolic protest against 601 MPs (photo feature) – Capital». *The Kathmandu Post*. Besøkt 12. juli 2018.
7. ↑  Onlinekhabar. «Bibeksheel Nepali founder Ujwal Thapa no more». Onlinekhabar.com. Besøkt 1. juni 2021.
**Audun Kayser** (født 29. april 1946 i Bergen) er en norsk pianist. Han er utdannet ved Hochschule für Musik i Wien, i Paris (Yvonne Lefebure) og Master Class med Geza Anda. I 1969 debuterte han som pianist i Universitetets Aula i Oslo. Han har vært amanuensis i klaverspill ved Norges musikkhøgskole fra 1973 og intendant ved Edvard Griegs hjem Troldhaugen fra 1978 til 1990. Fra 1990 er han ansatt ved Griegakademiet ved Universitetet i Bergen som førsteamanuensis i klaver; og fra 2007 professor samme sted innenfor spesialiteten Lied-akkompagnement. Han har laget en rekke innspillinger som solist med orkester, akkompagnatør og solopianist, bl.a. Bach: Goldbergvariasjoner, Kjerulfs samlede klaverstykker og Griegs klaverkonsert i a-moll med Bergen Filharmoniske Orkester. Griegprisen i 2010. Pianisten Jan Henrik Kayser var hans onkel.

Plater
------

* *Bach / Goldberg-variations* (Bergen Digital, 1998).

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Audun\_Kayser[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Kayser mot Kayser* i Bergens Tidende den 12. juni 2002.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Audun Kayser i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Kort biografi på bach-cantatas.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Lysekrone i Grundtvigs kirke Foto: Hans Andersen 
**Esben Klint** (født 18. juni 1915 i Samarang på Java, død 27. februar 1969 i København) var en dansk arkitekt og sønn av 
Kaare Klint.

Esben Klint var utdannet ved Teknisk skole i København og ved Kunstakademiet. Han gikk i lære hos flere av tidens ledende arkitekter, men ble særlig preget av sin fars påvirkning.

Han arbeidet sammen med faren til hans død i 1954 og hadde senere eget arkitektkontor. Klint var tilsynsfører for Grundtvigs kirke i København, som var tegnet av bestefaren P.V. Jensen Klint. Esben Klint har tegnet lysekronene og orgelfasaden til hovedorgelet i Grundvigs kirke.

Klint er ellers kjent for sitt møbeldesign sammen med Børge Mogensen. Han tegnet blant annet flere lamper for firmaet Le Klint og mange av dem produseres fremdeles.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 7916, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) Esben Klint på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Kunstindeks Danmark
 |

Portal: Danmark
**The Yes Men** er en satirisk aktivistduo som består av Jacques Servin og Igor Vamos. Gjennom å bruke media på en taktisk måte klarer duoen og deres støttespillere å skape bevissthet rundt problematiske, spesielt politiske, emner. De har lykkes i å forlede medier som BBC, CNN og Fox News gjennom opptredener og pressemeldinger der de har utgitt seg for å representere både private selskaper og offentlige institusjoner.

I filmer har duoen etterlignet flere offentlige personligheter som de misliker. Dette kaller de selv for «identity correction». The Yes Men jobber med at løgn kan avdekke sannhet. De oppretter og opprettholder falske kopier av internettsider som ligner på sidene de ønsker å etterligne. Disse aktivitetene har ført til utallige invitasjoner til intervjuer, konferanser og TV-show. The Yes Men har en oppfatning av at store bedrifter og statlige organisasjoner oppfører seg inhumant overfor offentligheten.

The Yes Men har vært med på tre filmer:

* *The Yes Men* (2003)
* *The Yes Men Fix The World* (2009)
* *The Yes Men Are Revolting* (2014)

Referanser
----------

1. ↑  «Yes Men say no to giving up their political pranks» fra Associated Press i *The Daily Mail Online* 9. februar 2015
2. ↑  Omtale av *The Yes Men Are Revolting* hos Cinemateket, Norsk filminstitutt Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  Stephen Holden: «Review: In ‘The Yes Men Are Revolting,’ Prankster Activists Take On Climate Change» i *The New York Times* 11. juni 2015
**Guy Debelle** er en australsk økonom som fra september 2016 til mars 2022 var visesentralbanksjef i Reserve Bank of Australia.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Debelle har en bachelor of economics-grad fra University of Adelaide, som han fullførte i 1997, og han har en doktorgrad (ph.d.) fra Massachusetts Institute of Technology fra 1994.

Han begynte å jobbe i det australske finansdepartementet (Australian Treasury) i 1988, og jobbet der til 1990. Fra 1994 til 1995 jobbet han i Reserve Bank of Australia, i forskningsavdelingen. Han jobbet i Det internasjonale pengefondet (IMF) fra 1995 til 1997, før han igjen returnerte til sentralbankens forskningsavdeling i 1997. Han ble nestleder for økonomisk analyse (Economic Analysis Department) i 1998, og overtok som leder i samme avdeling i 2001, en stilling han hadde til 2003.

I 2003 var han gjesteprofessor ved Massachusetts Institute of Technology, og i 2004 jobbet han for Den internasjonale oppgjørsbanken.

Debelle var leder for sentralbankens internasjonale avdeling fra 2004 til 2007, og fra 2007 til 2016 var han assisterende sentralbanksjef med ansvar for finansmarkedene. Den 18. september 2016 ble han utnevnt til visesentralbanksjef, og overtok da etter Philip Lowe da Lowe ble utpekt til sentralbanksjef. Han sluttet i sentralbanken i mars 2022, og Michele Bullock overtok da denne stillingen.

Referanser
----------

1. 1 2   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Treasurer of the Commonwealth of Australia - *Deputy Governor of the RBA: Dr Guy Debelle*, besøkt 13. juni 2022.
3. ↑  RBA.gov - *RBA Board*, besøkt 13. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* RBA - Deputy Governor Guy Debelle

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP **·** CiNii
 |
**Roar Baglemo** (født **Rinnan**; 24. september 1937, død 28. desember 1999) var en norsk forfatter, kjent for den selvbiografiske boken *Rinnans sønn* fra 1982, og et av de første allment kjente barneoffer for etterkrigstidens «demonisering» av norske nazister og kollaboratører under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

I boken beskriver Baglemo hvordan det var å vokse opp i etterkrigstiden som sønn av Henry Oliver Rinnan (1915–1947), etterretningsagent og torturist for den tyske sikkerhetstjenesten i Trondheim 1941–1945. «Rinnan-bandens» infiltrasjoner av norsk motstandsbevegelse førte til at 83 personer ble drept og rundt tusen ble sendt i konsentrasjonsleir. 

Faren Henry Rinnan ble dømt til døden i landssvikoppgjøret og henrettet etter krigen, og moren, Klara Baglemo som hadde giftet seg med Henry i 1936, etablerte seg på nytt. Baglemo vokste opp hos sin bestemor. Han opplevde gjennom oppveksten å bli mobbet og plaget for sitt opphav og skiftet etternavn til Baglemo i voksen alder.

Baglemo hadde tre barn.

Bibliografi
-----------

* Baglemo, Roar. *Rinnans Sønn*, Snøfugl forlag AS, 1982. ISBN 82-7083-117-4a

Referanser
----------

1. ↑  «Roar Rinnan». *geni\_family\_tree*. Besøkt 1. desember 2016.
2. ↑  Baglemo, Roar (1938-) (1982). *Rinnans sønn*. Melhus: Snøfugl. ISBN 8270831298.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**George Elliott «Guy» Clarkson** (født 1. januar 1891 i York County i Ontario i Canada, død oktober 1974) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.

Clarkson vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det britiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og USA. Storbritannias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var 0-11 mot USA, 2-19 mot Canada og seier over Sverige med 4-3. OL-turneringen i ishockey 1924 var også det andre verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Storbritannias OL- og VM-lag 1924 var; William Anderson, Lorne Carr-Harris, Colin Carruthers, Eric Carruthers, Guy Clarkson, Ross Cuthbert, Geoffrey Holmes, Hamilton Jukes, Edward Pitblado og Blaine Sexton.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)
* VM 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guy Clarkson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Guy Clarkson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Guy Clarkson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Guy Clarkson – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Guy Clarkson – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Lynx Edicions** er et katalansk faglitterært bokforlag, som har spesialisert seg på å utgi naturvitenskapelige bøker om spesielt fugler (ornitologi), men også pattedyr (mammalogi). Bøkene er hovedsakelig skrevet på engelsk og henvender seg til et internasjonalt publikum.

Forlaget eies av Lynx Promocions, S.L. og ble etablert i 1989, i Barcelona, Spania. Opprinnelig for å utgi det nå 17 bind store ornitologiske bokverket «Handbook of the Birds of the World» (HBW). Første bind (696 sider) i HBW-serien kom ut i september 1992, og det siste, et oppdateringsbind (812 sider) til tidligere utgivelser, kom ut i juni 2013. 

I 2009 lanserte forlaget også første bind i en ny faglitterær bokserie om alle verdens pattedyr, bestående ni bind. «Handbook of the Mammals of the World» hadde per juni 2015 kommet ut i fem bind. Bind seks er planlagt til 31. juli 2016.

I tillegg til de to store bokseriene om fugler og pattedyr, utgir forlaget et utvalg med annen faglitterære bøker innen ornitologi, både av generell og spesiell karakter, herunder også orientert til bestemte land og verdensdeler. Dessuten eier og driver forlaget nettstedet Handbook of the Birds of the World Alive (fullversjonen er en betalingstjeneste), som er en elektronisk versjon av bokverket med samme navn. Nettstedet oppdateres kontinuerlig og inkluderer dessuten all relevant informasjon fra «HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World», et referanseverk for fugler i to bind (siste bind er planlagt til desember 2016) som er utgitt i samarbeid med BirdLife International.

Lynx Edicions eier og driver, gjennom HBW Alive, også Internet Bird Collection (IBC), som ble etablert i 2002 og er et elektronisk foto- og videobasert oppslagsverk over verdens fugler, tilgjengelig for alle via internett. Nettstedet er integrert med HBW Alive.

Referanser
----------

1. ↑  Josep del Hoyo, Nigel J. Collar, ed (July 2014). *HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World*. Volume 1 - Non-passerines. Barcelona: Lynx Edicions in association with BirdLife International. ISBN 978-84-96553-94-1.

Eksterne lenker
---------------

* Lynx Edicions
* HBW Alive
* Internet Bird Collection

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Yaqui*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Lloyd B. Carleton.

Handling
--------

Flores er en velstående meksikansk plantasje-eier, men han trenger desperat flere arbeidere til plantasjen sin på Yucatán-halvøya. General Martinez er kommandant for en meksikansk garnison i det nordlige distriktet i Mexico, som hater indianere. Garnisonens hovedkvarter ligger i sentrum av der Yaqui-indianere holder til. Fordi Flores har behov for spesifikke arbeidere, besøker han det nordlige distriktet. Flores besøker garnisonens hovedkvarter, og møter general Martinez. Han spør Martinez om han vet om noen metoder for å sikre nok indianere til å arbeide på Flores sin plantasje. De to mennene utarbeider deretter en plan som kan gagne begge to.

Generalens opplegg er ganske enkelt. Han planlegger å delta på en lokal Yaqui-festival. Men i løpet av feiringen, skal han offentlig fornærme Yaqui-lederen. Martinez vet at Tambor, Yaqui-lederen, ikke vil la dette stå uimotsagt. I løpet av festivalen forsøker Martinez å kysse Tambors kone. Etter å ha vært vitne til generalens fornærmelse mot sin kone, reagerer en opprørt Tambor med sinne. Etter en lang historie med mishandling av stammen - gjennomført av militæret - blir denne hendelsen dråpen som endelig får begeret til å renne over for dem.

Yaqui-stammen starter derfor et opprør. Men uten å forstå det, har indianerne egentlig spilt hele situasjonen nøyaktig slik Martinez hadde planlagt. Tambors forventede reaksjon provoserer frem Martinez sin militære respons. Etter at generalen og han soldater undertryker opprøret, arresterer han lederne - inkludert Tambor. De planlegger å henrette Tambor, og sende flere av indianere for å arbeide ved Flores sin plantasje. Men indianerne planlegger samtidig å ta hevn over general Hernandez.

Skuespillere
------------

Hobart Bosworth.
* Hobart Bosworth i rollen som Tambor.
* Goldie Colwell i rollen som Modesta.
* Dorothy Clark i rollen som Lucia.
* Emory Johnson i rollen som Flores.
* Jack Curtis som General Martinez.
* Louis A. Valderna som løytnant Hernandez.
* Charles H. Hickman som Señor Esteban.
* Gretchen Lederer som Señora Esteban.
* Yona Landowska som Ysobel.

Referanser
----------

1. ↑  THE YAQUI
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Yaqui* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Yaqui* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Yellow Dog*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Colin Campbell.

Handling
--------

I den lille byen Danforth innser Albert Walker at tyske sympatisører, spioner og unnvikere - ved å uttrykke tvil om USAs involvering i første verdenskrig - har en katastrofal effekt på de lokale innbyggernes patriotiske ånd. I forsøk på å dempe disse tendensene organiserer Albert flere andre i Danforth til en klubb, som skal ledes av en ung patriot kalt Nosey White. Gjengene lover å utfordre upatriotiske bemerkninger og handlinger.

Men når Nosey besøker kjæresten sin, Kate Cummings, overhører han faren hennes - Alexander Cummings - i samtale med en gruppe tyske spioner. Nosey oppdager at de fiendtlige agentene planlegger å sette fyr på et skipsverft i den lille byen deres.

Skuespillere
------------

* Arthur Hoyt som Albert Walker
* Antrim Short som Nosey White
* Clara Horton som Kate Cummings
* Frank Clark som Alexander Cummings
* Will Machin som Karl Schneider
* Frank Hayes som Jones
* Fred Kelsey som Max Kummich
* Fred Starr som Henry Babbitt
* Ruby Lafayette som Mrs. Blakely
* Ralph Graves som Tom Blakely
* Lillian Clark som kjæresten til Tom

Referanser
----------

1. ↑  THE YELLOW DOG
2. ↑  Jay Douglas Steinmetz. *Beyond Free Speech and Propaganda*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Yellow Dog* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Bruisyard** (uttales *Broos-yard*) er en landsby og et verdslig sogn ved elven Alde i grevskapet Suffolk i England. Landsbyens skilt har en avbildning av sankt Klara av Assisi og hennes nonneorden (på engelsk kalt *Saint Clare of the Order of the Poor Clares*) ettersom det var et nonnekloster i landsbyen inntil det ble oppløst på 1500-tallet under kong Henrik VIII. Landsbyskiltet ble bestilt av sognerådet i 2004 og framstilt av skulptøren Anne Smith, som har sitt verksted i Bruisyard. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen en befolkning på 160 innbyggere.

Rundtårnkirken
--------------

Sognekirken, viet apostelen Peter, er fra angelsaksisk tid, og er en av 38 rundtårnkirker som er bevart i grevskapet. Disse rundtårnkirkene er sjeldne i England som helhet, men er mest vanlig i East Anglia. Deler av kirkene er av nyere dato; vinduene i skipet og det sørlige kapellet til begynnelsen av 1500-tallet. Kirken er bevaringsverdig bygning av klasse I.

Bruisyard Hall
--------------

Herregården Rokes Hall ble omgjort i 1364 til Abbey of the Poor Clares («fattigklarissene»), men da nonneklosteret ble oppløst i 1539 ble det siden reist et elisabethansk herregård på dette samme stedet som inkorporerte deler av den eldre bygningen.

Referanser
----------

1. ↑   «Pronunciation of Suffolk place names», *Suffolk Churches*
2. ↑  ««Anne Smith. Sculptor and Painter»». Arkivert fra originalen 2. desember 2016. Besøkt 12. oktober 2016.
3. ↑   Photos of Bruisyard Arkivert 13. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Bruisyard.com*; det nederste bildet
4. ↑   «Parish population 2011» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
5. ↑  Ross, David: «Bruisyard St Peter», *Britain Express*
6. ↑  Bruisyard St Peter, a round-tower church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***The Young Ones*** er en britisk komiserie som ble sendt på BBC fra 1982–1984, laget av Ben Elton, Rik Mayall og Lise Mayer. 

Tittelen kommer fra Cliff Richards sang "The Young Ones", og Richard selv dukket også opp i en episode. Serien fikk en uavhengig oppfølger, *Bunn*. En rekke kjente band er også innom og spiller sine største hits, inkludert Madness med "House of Fun" og Motörhead med "Ace of Spades".

Handling
--------

Serien handler om fire unge studenter fra Scumbag College som deler hus i London: hippien Neil (Nigel Planer), anarkist Rick (Rik Mayall), punkern Vyvyan (Adrian Edmondson) og snobben Mike (Christopher Ryan), så vel som deres merkelige utleier Jerzy Balowski (Alexei Sayle).

De ulike episodene var i høy grad preget av anarkistisk komedie og voldelig humor, hvor omtrent alt kan skje. De fire personene har ingenting til felles i det hele tatt, bortsett fra at de samles for å se *Bastard Squad* på TV. Elevenes utleier er egentlig en og samme person, men hver gang han voldtar huset er navnet hans annerledes.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Young Ones* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Young Ones* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *The Young Ones* på Metacritic Rediger på Wikidata
* *The Young Ones rangerte fra dårligst til best*
* The Young Ones på BBC Radio Four's *The Reunion*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Guvernøren av Oklahoma** er statsoverhode i Oklahoma, USA, og er ifølge Oklahomas konstitusjon også regjeringssjef, som leder av den utøvende makten. Han er i embeds medfør øverstkommanderende for Oklahomas nasjonalgarde, når styrkene ikke er i føderal tjeneste. Foruten å være en embetsmann med utøvende makt, har guvernøren i tillegg lovgivende og dømmende makt. Blant guvernørens oppgaver har man utformingen av rapporten «Statens tilstand» som sendes til den lovgivende forsamlingen, legge fram statsbudsjettet, sørge for at statens lover blir håndhevet, og bevare freden.

Embetet ble opprettet i 1907, året da Oklahoma ble innlemmet i De forente stater som den 46. staten. I tiden før 1907 ble guvernøren av Oklahoma-territoriet, som hadde lignende oppgaver, utnevnt av presidenten. 

Den 27. og nåværende guvernør er Mary Fallin.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Governors of Oklahoma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Roar Eide** (født 20. mars 1923 i Bergen, død 7. november 2014 i Risør) var en norsk lektor og litteraturforsker.

Liv
---

Han ble *cand. philol.* i 1949 med en avhandling om «Sigrid Undsets diktning før Kristin Lavransdatter» og var senere lektor i Mo i Rana (1950–52), Brumunddal (1952–57) og ved Risør gymnas (1957–88). Fra 1969 til 1972 var han forskningsstipendiat ved NAVF.

Han skrev bokanmeldelser og et par artikler om Olav Duun i det litteraturhistoriske tidsskriftet *Edda*, og utga en avhandling om forfatteren Hjalmar Christensen (1981) som skaffet ham doktorgraden ved Universitetet i Oslo. Opponentene ved disputasen var Willy Dahl og Ellisiv Steen. Han skrev også i *Fossegrimen*, *Bokvennen* og *Norsk Litterær Årbok*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Aust Agder Blad* 11. november 2014.
3. ↑  *Bokvennen. 1997 Vol. 9 Nr. 2*. Oslo: Bokvennen forl. 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |