recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lars Slettebø** (født 6. mars 1957 i Haugesund) er en norsk tegner og portrettkunstner.

Lars Slettebø har siden 1987 vært tegner for *Se og Hør*, *Haugesunds Avis*, *Sunnhordland* og *Kvinnheringen*, der han laget karikaturer, portretter og reportasjetegninger. Han har siden 1999 også vært rettstegner i TV 2. Blant annet i 22.juli-rettssaken, Orderud-saken, Baneheia-saken og Birgitte Tengs-saken. I perioden 2003–2004 var han fantomtegner i *Fornemmelse for mord* på TVNorge. 

Lars Slettebø står bak satireavisa Taakeluren, som først begynte i Haugesunds Avis i 2003. Taakeluren kommer nå ut i avisa Sunnhordland hver fredag. Etter flere studieopphold i Russland har Slettebø også utviklet seg som ikonmaler. Har deltatt på flere utstillinger, først og fremst på Vestlandet.

I 1989 gav Lars Slettebø ut boka *Første musebok*, en tittel som spiller på at han ofte har ei mus i tegningene sine. Karikaturene hans er preget av sikker formsans og slående forenkling.

Lars Slettebø bor i dag i Haugesund. Han er far til tidligere Kvinnherad-ordfører Peder Sjo Slettebø.

Eksterne lenker
---------------

* Blogg med eksempler på karikaturtegninger
* Karikaturer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Citrin** er en gul til brun kvarts. Den er allment benyttet som en diamant i fasettslipt form og er den mest verdifulle kvartsperlen som brukes i smykker. Nesten alle citrinstener på markedet er varmebehandlet ametyst. Naturlig citrin er gul til oransje og forekommer i mye lysere fargetoner enn varmebehandlet materiale, som er mørk oransje-brun til rødbrunt. Citrin kan også være produsert av varmebehandlet røykkvarts.

Citrin er sjelden funnet i naturlig form i naturen. Steinen danner sin farge i nærheten av vulkaner som avgir varme. Den oppstår som klynger av pyramideformede avsetninger i en geode. Når ametyst får en lengre oppvarming over 75 °C, blir steinens farge gul, gulbrun orange, mørk orange til brun og rød brun.

Krystallene er gjennomskinnelige til gjennomsiktige. Det er blitt solgt citrinstener under navnet *Topas*, gjerne under navn som *«false topaz»* eller *«topascitrin»*. Ametrin-miks er en blanding av ametyst og citrin. Denne stenen er delvis lilla og delvis oransje gul i fargen.

Funn
----

Verdens største ametystgeode ble funnet i gruven *Galerias Santiños* i Uruguay i 2006. Her fant de også ekte citringeoder.

I Norge er citrin funnet på en rekke lokaliteter:

* Bjerkreim i Rogaland
* Evje og Hornnes i Aust-Agder
* Halden i Østfold
* Hurum i Buskerud
* Røyken i Buskerud
* Tingvoll i Møre og Romsdal

Eksterne lenker
---------------

* Citrin fra Ørsdalen i Bjerkreim. Digitaltmuseum.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Bjarne Jensen** (født 14. april 1956 i Haslev) er en dansk rullestolcurlingspiller. Han representerer Tårnby Curling Club, og begynte å spille rullestolcurling i 2000. 

Han har spilt på det danske landslaget i rullestolcurling i flere år, og har deltatt i ett Paralympics og tre VM i perioden 2004 til 2007. Danmark fikk bronse i kvalifiseringen til VM i 2008, men kun to av de 10 lagene som deltok i denne kvalifiseringen fikk plass i VM. Danmark spilte derfor ikke i VM i 2008. Jensen deltok som reserve i denne kvalifiseringen. 

Han er gift og har to barn, og driver også med hesteridning i tillegg til curlingen.

Resultater
----------

| De olympiske ringer Paralympiske leker |
| --- |
| Plass | Øvelse | År | Sted |
| 5. | Rullestolcurling | 2006 | Italias flagg Torino |
| Curling VM i rullestolcurling |
| Plass | Øvelse | År | Sted |
| 8. | Rullestolcurling | 2004 | Sveits’ flagg Sursee |
| Sølv | Rullestolcurling | 2005 | Skottlands flagg Glasgow |
| 9. | Rullestolcurling | 2007 | Sveriges flagg Sollefteå |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjarne Jensen – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Bjarne Jensen – World Curling Federation Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Operasjonsstue ved et hjertekirurgisk sykehus i USA.
**Operasjonsstue** er et rom ved en operasjonsavdeling i et sykehus der de kirurgiske og andre inngrep blir utført.

Utstyr
------

Siden inngrepene krever godt lys er det vanlig med en større takmontert operasjonslampe som ofte har flere enheter som gir lys fra flere vinkler.

Siden det ofte benyttes sug, oksygen og lystgass er disse gassene ført i fast røropplegg til operasjonsstuen fra en sentral for gasstilførsel, slik at gassen kan taes fra en standard tilkobling i veggen.

Mye av utstyret som benyttes bruker 220V kraftforsyning. Vanligvis er det sikkerhet for konstant strømforsyning med UPS, og/eller generator. En eller flere operasjonsstuer deler vaskerom for instrumenter der det også er mulighet for pakking og sterilisering.

Det er viktig å kunne holde god hygiene og ha enkel rengjøring av operasjonsstuen, spesielt etter operasjoner der det er frigjort bakterier som ved infisert puss eller avføring. Operasjonsstuene er derfor vanligvis flislagt på gulv og vegger.

Det benyttes narkosegasser som kan være skadelige for de som arbeider med mindre mengder gass over lang tid. Derfor monteres det sug som kan trekke ut gasser, både fra narkoseapparatet og fra området ved operasjonen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Reeperbahn** er en svensk musikkgruppe som var aktiv årene 1977–1984.

Bandet spilte i hovedsak rock/pop-musikk og besto i utgangspunktet av Olle Ljungström (sang, gitar), Dan Sundquist (sang, bass), Eddie Sjöberg (gitar) og Peter Korhonen (trommer). De laget fire studioalbum i perioden 1979–1983. Sundquist hoppet av bandet i 1982 og ble for en tid erstattet på bass av Peter Ivarsson, mens Ljungström sto igjen alene som vokalist. Ivarsson døde uventet året etter, og Reeperbahn ble oppløst etter sommerturnéen 1984.

De har imidlertid blitt gjenforent ved to anledninger, først i 1986 på den første Hultsfredsfestivalen, og sommeren 2010 på festivalen Forever Young. Vokalisten Olle Ljungström utmerket seg dessuten med en framgangsrik solokarriere fra 1993.

Reeperbahn spilte ved minst ett tilfelle i Norge, på musikk-klubben Ratz i Oslo den 30. januar 1984.

Diskografi
----------

**Studioalbum**

* *Reeperbahn* (1979)
* *Venuspassagen* (1981)
* *Peep-Show* (1983)
* *Intriger* (1983)

**Samlingsalbum**

* *Samlade Singlar* (1982)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Aftenposten, 18. januar 1984, s. 12. Hentet 10. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reeperbahn på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Reeperbahn på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Reeperbahn på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Reeperbahn på Last.fm Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Citroën LN (Helene)** og **Citroën LNA (Helena)** var superminibiler produsert av den franske bilprodusenten Citroën mellom 1975 og 1985.

LN ble introdusert i 1975 som en omarbeidet versjon av Peugeots 104 Z, og ble drevet av den økonomiske 602 cm³ to-sylindrede bensinmotoren fra Citroën 2CV. Utstyrsnivået var lavt, men LN's viktigste salgsargumenter var den billige prisen og driftsøkonomien.

Citroën LN ble opprinnelige bare solgt i Frankrike, men da den kraftigere erstatningen LNA ble introdusert i 1983, ble de eksportert til det meste av Europa (inkludert høyrestyrte versjoner for Storbritannia). Den hadde den kraftigere og mer moderne 652 cm³ to-sylindrede motoren fra Citroën Visa. Denne ble senere erstattet av en 1100 cm³ firesylindret motor som hadde en toppfart på nesten 145 km/t.

Samtidig som LNA ble lansert med sitt Peugeot karosseri, skapte Talbot Samba også en bil på samme karoseri som hadde firkantede frontlykter og et annet og litt lenger karosseri. LNA-produksjonen opphørte sommeren 1985, mens Talbot Samba overlevde et år lengre. Peugeot 104 forble i produksjon frem til 1988 selv om dens etterfølger, 205, hadde blitt lansert fem år tidligere.
Refineria di Korsou eier oljeraffineriet på Curaçao, som fra 1985 til 2019 ble leid og drevet av Refineria Isla Curaçao, et datterselskap av Petróleos de Venezuela (PDVSA)
**Refineria di Korsou N.V.** er et statseid selskap som eier oljeraffineriet og tilknyttet infrastruktur på Curaçao i Karibia. Det har hovedkontor i Willemstad. 

Selskapet ble opprettet etter at Shell i 1985 overlot raffineriet til myndighetene på Curaçao, sammen med terminalanleggene i Bullenbaai og Caracasbaai. Curaçaos øyråd ble eneeier av selskapet. Oljeraffineriet ble samme år utleid til Petróleos de Venezuela (PDVSA). PDVSA drev raffineriet gjennom datterselskapet Refineria Isla Curaçao B.V. Leiekontrakten utløp i 2019.

I 2016 inngikk regjeringen på Curaçao en intensjonsavtale med det statskontrollerte kinesiske selskapet Guangdong Zhenrong Energy (GZE) om å overta driften og modernisere raffineriet. Etter at det kom fram at det kinesiske selskapet manglet tekniske forutsetninger, finansiell styrke og støtte fra den kinesiske regjeringen til å engasjere seg i prosjektet kansellerte Curaçaos regjering avtalen 30. desember 2017.

Referanser
----------

1. ↑  «History» Arkivert 18. januar 2018 hos Wayback Machine. Refineria di Korsou N.V. Lest 29. november 2017.
2. ↑  «Curacao seizes PdV oil terminal in Bonaire», *Argus*, 23. mars 2020. Lest 22. juni 2020.
3. ↑  «Curacao inks deal with China firm to run Isla refinery», *Reuters*, 19. september 2016. Lest 29. november 2017.
4. ↑  «40 y Lease agreement between Curacao refinery & Chinese company Guangdong Zhenrong (GZE)», *Curaçao Chronicle*, 1. februar 2017. Lest 29. november 2017.
5. ↑  «Tomorrow final decision government on GZE as an operator refinery», *Curaçao Chronicle*, 29. desember 2017. Lest 1. januar 2018.
6. ↑  «Curacao scraps deal for Chinese firm to run Isla refinery», *Reuters*, 2. januar 2018. Lest 2. januar 2018.
**Bjarne Liens kvartett** er en kvartett som ble startet av Bjarne Harry Lien i 1969. Kvartetten besto da av Bjarne Lien på trekkspill, Unni Pauline Staurset på hardingfele, Ola Holm på gitar og Jorulf Dalset på bass. 

Kvartettens første plateinnspilling ble gitt ut i 1974 (på plateselskapet Talent) og het "Dans på Romsdalstunet". I forkant av denne utgivelsen ble singelen "Mardalsfossen" (gitt ut i desember 1973) gitt ut. Dette var en polka som ble populær og kom inn på Norsktoppen. Kvartetten spilte inn mye i radio og var også på riksdekkende fjernsyn. Kvartetten var mye rundt å spilte til dans. I 1975 kom platen "På Bygdavis" ut. På denne platen er besetningen: Bjarne Lien (trekkspill), Unni Pauline Staurset (hardingfele), Bjarne Hjelvik (gitar) og Håkon Oshaug (bass). I 1978 kom platen "Svingom på gamlemåten" med besetningen: Bjarne Lien (Trekkspill), Unni Pauline Staurset (hardingfele), Bjarne Hjelvik (gitar) og Bjørn Jacobsen (bass). 

I 1979 gikk Bjarne Lien inn i et samarbeid med den kjente folkemusikeren Ola Opheim. Dette samarbeidet førte til tre plateutgivelser. Den første var "Rallarslåtter fra Raumabanen" fra 1979 (senere utgitt på cd i 2001). På denne utgivelsen var besetningen: Bjarne Lien (trekkspill), Ola Opheim (fele), Bjarne Hjelvik (gitar) og Håkon Nilsen (bass). I 1981 ble platen "På Gammeldansens Vegne" gitt ut med samme besetning. "På Gammeldansens Vegne" var den siste plateutgivelsen på plateselskapet Talent.

I 1984 ga Ola Opheim og Bjarne Liens Kvartett ut sin siste plate. Den het "Gammeldans fra fjord og fjell" og besetningen bestod da av: Bjarne Lien (trekkspill), Ola Opheim (fele), Bjarne Hjelvik (gitar) og Arne Haugen (bass). Bjarne Lien er oppført som utgiver av denne. 

I 1997 ga Bjarne Lien gitt ut cd-utgivelsen "Trollstiggubben" sammen med Knut Kjøk (fele), Asbjørn Lund (gitar) og Ingolf Drabløs (bass). Cd-utgivelsen ble gitt ut på plateselskapet Norild Records.
**Reeves Bluffs** er en rekke østvendte fjellskrenter, 15 km lange, som ligger 28 km vest for Cape Murray i Cook Mountains. De ble oppdaget av Discovery-ekspedisjonen (1901–04) ledet av kaptein Robert F. Scott, som gav navnet «Mount Reeves», etter Edward A. Reeves, en kartkurator i Royal Geographical Society, til en topp langs denne skrenten. Skrenten ble kartlagt i detalj av U.S. Geological Survey (USGS) fra landmålinger og flyfotografi tatt av U.S. Navy (1959–63). Siden det ikke er noen markante fjelltopper langs denne klippen, og fordi navnet Mount Reeves er i bruk andre steder i Antarktis, anbefalte Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) (1965) at det originale navnet ble endret og at hele rekken fikk navnet Reeves Bluffs.

Kilder
------

* Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Reeves Bluffs» (innhold fra Geographic Names Information System).

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
Puente del Alamillo
Puente del Alamillo om natten
**Puente del Alamillo** er en skråkabelbro i Sevilla i Andalucía i Spania.

Broen går over Guadalquivirs sidearm *Canal de Alfonso XIII*. Den gir tilgang til La Cartuja, en øy mellom denne kanalen og hovedløpet. Byggingen av broen ble påbegynt i 1989 og den ble åpnet til verdensutstillingen i Sevilla 1992. Den ble tegnet av den spanske arkitekten Santiago Calatrava. Den var verdens første skråkabelbro uten motforankring. Brotårnets høyde er 142 m, og det vender vekk fra brolegemet med en vinkel på 58°.

Calatravas Sundial Bridge ved Turtle Bay i Redding i California i USA og Chords Bridge i Jerusalem i Israel har begge lignende utforming som Alamillo Bridge.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Puente del Alamillo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Puente del Alamillo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Helgö i Mälaren.
Noen av de arkeologiske funnene fra Helgö: En øse, en buddhafigur og toppen av en biskopstav, funnet i restene etter et hus fra vikingtiden.
Helgö**Helgö** er en øy, et småsted eller tidlig bydannelse fra jernalderen som ligger i Mälaren i Ekerö kommun i Sverige. Øyas største bredde er på rundt 1,5 km og den er omkring 5 km lang. Den eldste bosetningen på Helgö er rundt 500 år eldre enn Birka.

Arkeologene kaller stedet for *Helgösamfunnet* etter den virksomheten som begynte å vokse fram her rundt år 200 e. Kr. I 1954 ble det gjennomført arkeologiske utgravninger, og man fant boplasser foruten et verkstedsområde som ble en internasjonal sensasjon på 1950-tallet. På Helgö eksisterte det siden 400-tallet spesialiserte håndverkere og man har funnet rike spor etter gullsmier og andre verksteder.

Helgös storhetstid var folkevandringstiden mellom år 400-550 og Merovingertiden mellom 550-800. De avanserte bronsesmiene og andre håndverk forsvinner i løpet av 600-tallet og øya får et preg av alminnelig jordbrukskarakter. På 700-tallet oppstår kaupangen Birka som lå på Björkö ikke langt unna, og da mer strategisk til. Birka dominerte handelen i den tidlige middelalderen og fram til 900-tallet da Sigtuna sannsynligvis overtok denne posisjonen.

Helgö vitner om utstrakt handel. Man har funnet en liten Buddha fra Nord-India og en dåpskopp fra Egypt, begge fra 500-tallet, og en mynt fra Ravenna og Roma, Bysants og Arabia. Sannsynligvis har kjøpmennene hatt kongeættene i Vendel og Uppsala som kunder for luksusartikler, og det har garantert for Helgös rikdom over flere generasjoner.

Se også
-------

* Bydannelse
* Birka
* Hedeby
* Kaupang

Eksterne lenker
---------------

* Scandinavian Iron Age and Early Medieval ceramic moulds – lost wax or not or both?

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland
 |
**Paul Metz** (født 17. november 1892, død 8. september 1975) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Metz vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte første kampen mot Storbritannia med 1-5 men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i landhockey Danmarks flagg Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Metz – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Paul Metz – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Paul Metz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul Metz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paul Metz – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Justizvollzugsanstalt Stuttgart-Stammheim
Justizvollzugsanstalt Stuttgart-Stammheim
**Stammheim-fengselet** (***Justizvollzugsanstalt Stuttgart-Stammheim***) er et høysikkerhetsfengsel i Stuttgart-Stammheim. Det er det nest største fengselet i delstaten Baden-Württemberg.

Fengselet ble bygget mellom 1959 og 1963 med datidens mest moderne sikkerhetsteknologi og bestod opprinnelig av to bygninger. I 1964 startet fengselsdriften. En ny bygning med plass til 128 innsatte åpnet i 2005. Bygningene kalles bygg 1, 2 og 3.

Fengselsområdet er inngjerdet og omgitt av en mur, og omfatter 49 600 m². I gjennomsnitt hadde fengselet 867 fanger i 2006. Ved normalt belegg har fengselet plass til 877 fanger. Av de ca. 600 cellene er noen enkeltceller og andre fellesceller med plass til 2–4 fanger. Rundt 250 av fangene er satt i forskjellige former for arbeid i fengselet.

Stammheim-fengselet og RAF
--------------------------

Stammheim-fengselet ble kjent for et bredt publikum gjennom fengslingen av fremtredende medlemmer av den venstreekstremistiske terroristorganisasjonen Rote Armee Fraktion (RAF). På det meste satt ni RAF-medlemmer i Stammheim-fengselet.

I forbindelse med rettssakene mot medlemmer av RAF ble det bygget en pansret forsamlingsbygning ved siden av fengselet. For å forhindre fluktforsøk med helikoptre, ble stålnetting trukket over både bygningen og inngangspartiet.

Etter at Ulrike Meinhof hadde hengt seg selv i Stammheim-fengselet 9. mai 1976, begikk ytterligere tre medlemmer av RAF selvmord 18. oktober 1977: Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Jan-Carl Raspe. Den fjerde fangen, Irmgard Möller, overlevde sitt selvmordsforsøk. Enkelte kritikere har hevdet at de i virkeligheten ble drept eller forsøkt drept av myndighetene.

Selvmordene kom i etterkant av et mislykket forsøk på å presse myndighetene til å løslate fangene, gjennom bortføringen av arbeidsgiverpresident Hanns-Martin Schleyer og kapringen av Lufthansa-maskinen «Landshut». Myndighetene nektet å gi etter for terroristenes krav. Flyet ble stormet av den tyske elitestyrken GSG9 i Somalias hovedstad Mogadishu. Schleyer ble få dager senere skutt av gisseltagerne.

### Filmer

* *Todesspiel* (TV)
* *Stammheim* – spillefilm om Stammheim-prosessene
* *Der Baader-Meinhof Komplex*, filmatisering av Stefan Austs bok med samme tittel

### Litteratur

* Tatjana Botzat, Elisabeth Kiderlen og Frank Wolff: *Ein deutscher Herbst. Zustände 1977.* ISBN 3-8015-0315-1
* Stefan Aust: *Der Baader Meinhof Komplex*. Hamburg Hoffmann und Campe 1987 ISBN 3-455-08253-X
* Kurt Oesterle: *Stammheim*, München 2005, ISBN 3-453-62007-0. Bericht eines in Stammheim eingesetzten Justizbeamten über die RAF-Häftlinge

Eksterne lenker
---------------

* Sinnbild für das Ende der Terroristen, Artikel der *Stuttgarter Zeitung* über Stammheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Værnes Garnison
**Heimevernets Utdanningssenter Værnes** (HVUV) var en utdanningsavdeling underlagt Heimevernet, som lå på Værnes garnison ved Værnes lufthavn i Stjørdal. Avdelingen utdannet soldater og befal til Heimevernet.

Avdelingen besto av fire kompanier, hvor kompani A og B var vanlige geværkompanier. I tillegg var det et befalsutdanningskompani, og et garnisonskompani som tok seg av andre oppgaver i garnisonen, som kjøkken-, velferds- og vedlikeholdstjeneste.

Fram til 2002 var det Luftforsvarets Skolesenter Værnes som holdt til i leiren. Da den ble nedlagt, flyttet Heimevernet inn. 
I 2007 ble det besluttet at HVUV skulle legges ned, men at utdanningen for utskrevet befal skulle bestå. HVUV ble lagt ned, og Heimevernets befalsskole ble underlagt Heimevernets skole- og kompetansesenter (HVSKS) og flyttet til Garnisonen i Porsanger i Finnmark.

Referanser
----------

1. ↑  St.prp. nr. 1 (2001-2002) Statsbudsjettet for 2002. Forsvarsdepartementet
2. ↑  NOU 2004: 27 Forsvarets skyte- og øvingsfelt
**Stamneshallen** er en fleridrettshall som ligger i Sandnessjøen i Alstahaug kommune. Hallen har en aktivitetsflate på 23 x 44 meter, med oppmerking for håndball, volleyball, basketball, tennis, innebandy og badminton. Hallen har garderober og tilskuerplass for ca. 450 mennesker. Hallen kan også benyttes til, blant annet, konserter, teater og lignende da den har en sceneåpning på 9 x 6 meter. Publikumskapasiteten kan da økes til ca. 900 personer.

Fasiliteter
-----------

Stamneshallen har følgende fasiliteter:

* Kafeteria

Kafeteria og aktivitetsrom 1 og 2 kan lett tilpasses til et større selskapslokale med plass til servering for opptil ca. 200 personer.  Kafeteriaen har et stort kjøkken med alle fasiliteter.

* Auditorium

I første etasje til Stamneshallen finnes et auditorium med 132 sitteplasser og en scene på ca.7 x 4 meter + 7 x 2 meter med en liten høydeforskjell.

* Diskotek

I Stamneshallen finnes også et diskotek med stereo- og lysanlegg.

Se også
-------

* Helgelandshallen
* Stamnes kunstgressbane
* Radåsmyra idrettsanlegg
***Don Dijego i Pelageja*** (originaltittel: *Дон Диего и Пелагея*) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Jakov Protasanov.

Handling
--------

Stasjonssjefen ved en liten jernbane-stasjon, Jakov Ivanovisj Golovach, er besatt av å lese historiske romaner som handler om riddere. Han ser på seg selv som helten i én bok – Don Diego – og han later som han slåss mot en imaginær motstander.

Men dette blir snart oppdaget av noen innbyggerne fra de omkringliggende landsbyene, som kom til stasjonen for å vente på et tog og selge matvarer. Latteren deres gjør Jakov Ivanovisj rasende. I sinne beordrer han at folk som krysser jernbanelinjen bryter regelverket. Men han klarer bare å fange den gamle kvinnen Pelageya Diomina, for å ha brutt disse reglene.

Skuespillere
------------

* Marija Bljumental-Tamarina som Pelageya Diomina
* Anatolij Bykov som 'Don Diego'
* Vladimir Mikhajlov
* I. Levkojeva som Natasja
* Ivan Judin som Misja

Referanser
----------

1. ↑  Дон Диего и Пелагея
2. ↑  ДОН ДИЕГО И ПЕЛАГЕЯ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Don Dijego i Pelageja* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
En **svesisme** er et ord eller uttrykk som har sitt opphav i svensk. Det brukes særlig om ord som er oversatt, men ikke er i samsvar med vanlige regler for grammatikk eller orddannelse i mottagerspråket.[]

Forholdsvis få svenske ord kom inn i norsk språk i løpet av unionstiden mellom Norge og Sverige (1814-1905), men muligheten til å ta inn svensk fjernsyn, svenske TV-programmer og svensk populærmusikk førte til at flere svesismer ble tatt opp i norsk fra 1960-tallet og senere.

Eksempler på svesismer i norsk
------------------------------

kjendis, snut, knark, nykter, få fnatt, få spader, enn så lenge (fra *än så länge*), høydare, skrote, gå veien, målgang, på hugget, is i magen, komme på etterkjelken.

Referanser
----------

1. ↑  «Kapittel 15 Ordvalg og stil». *Riksmålsforbundet*. Besøkt 24. november 2019.
2. ↑  Vinje, Finn-Erik. «Kjendis». *Finn-Erik Vinje Blogg*. Besøkt 24. november 2019.
3. ↑  Vinje, Finn-Erik. «Enn så lenge – en supersvesisme». *Finn-Erik Vinje Blogg*. Besøkt 24. november 2019.
4. ↑  Vinje, Finn-Erik. «Enn så lenge – en supersvesisme». *Finn-Erik Vinje Blogg*. Besøkt 24. november 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Svestad** er et lite sted på Nesoddens vestside ved Oslofjorden, mellom tettstedene Fjellstrand i nord, og Fagerstrand i sør. Stedet har navn etter gården Svestad, som ligger lenger øst over skogen.

Fylkesvei 157 passerer Svestad. Sør for Svestad følger veien i hovedssak kysten, men nordover går de bratte Svestadbakkene opp til platået hundre meter høyere i terrenget. I øvre del av åsen ligger mange helårsboliger, mens bebyggelsen langs strandsonen er ispedd en del sommerboliger.

Opprinnelig var det nede ved sjøen bare to bosettinger, Granerudstøa og Svestadstøa. I Granerudstøa ble det fra 1912 anlagt et oljeanlegg, *Norsk-Engelsk Mineralolje Aktieselskab.* Dette ble senere tankanlegg for Shell. Oljeanlegget ga grunnlag for arbeidsplasser og ny bebyggelse.

Ved Svestadstøa foregikk i tiden rundt forrige århundreskifte utskiping av is. Den opprinnelige Svestad brygge som ligger her, ble anløpt av Nesoddbåten, og ga fastboende og sommergjester kort reise til Oslo. Ved Svestad brygge fantes frem til utpå 1960-tallet en liten landhandel. Denne landhandelen ble i 1958-1959 brukt til innspilling av noen scener til Ivo Caprinos første spillefilm for barn, Ugler i mosen.

Ved Granerudstøa på Svestad ligger idag Falck-Nutecs maritime sikkerhetssenter/skole, samt en håndfull mindre næringsvirksomheter. Området er under utvikling av Aspelin Ramm, som har planer om å etablere et hotell og flere boliger på området, samt videreutvikle Svestad Marinepark som næringsområde. Dette området kalles idag også Svestad brygge, til mulig forveksling med det gamle bryggestedet noen hundre meter lenger syd.

Ved Granerudstøa ligger også inntil nylig teaterbåten MS «Innvik», som havarerte i en storm 6. desember 2013.

Referanser
----------

1. ↑  NrK: Teaterbåten Innvik sank i natt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Rikssynser** er en framtredende person som jevnlig uttaler seg i media om aktuelle emner.

Betegnelsen ble i 1984 tatt inn i norsk språk fra svensk – svensk «rikstyckare» – av (de daværende) journaliststudentene Nina Owing og Siv Nordrum og har i dag langt større utbredelse i norsk enn tilsvarende i svensk. Ordet har etterhvert gått inn i standard medieterminologi for å karakterisere personer som på grunn av klare meninger og gode kommunikasjonsevner er blant de aller hyppigst brukte debattanter og kilder i mediene. Ordet var opprinnelig humoristisk ment, og titulering som «rikssynser» har i dagens språkbruk en svakt nedsettende eller nøytral konnotasjon (verdiladning). En slik person vil ofte være villig til å kommentere generelle, dagsaktuelle temaer av en triviell karakter eller problemstillinger som befinner seg utenfor vedkommendes eget særlige ekspertområde.

Referanser
----------

1. ↑  *Medier og mediesamfunnet*. [Oslo]: Norges markedshøyskole. 1993. s. 35.  [Gjelder opphavet i svensk språk.]
2. ↑  Eide, Martin (1992). *Nyhetens interesse*. Oslo: Universitetsforl. s. 127–128. ISBN 8200213153.
**Lars Sjösten** (født 7. mai 1941 i Oskarshamn, død 19. oktober 2011) var en svensk jazzmusiker (piano) og komponist.

Lasse Gullin
------------

Bill Evans er en av Lasse Sjöstens inspirasjonskilder. Han kom tidlig med i miljøet rundt Gyllene Cirkeln og i Lars Gullins diverse orkestre og er etter Gullins død, den fremste pådriver for hans musikk.

Soloprosjekter
--------------

I hans egen kvartett spiller han med Gunnar Bergsten på barytonsax, Patrik Boman på bass og Bo Söderberg på trommer. Tidvis har Peter Söderblom på bass og Nils Danell på trommer medvirket. Han har også ledet egen oktett, bl.a. på *L.S. Octet featuring Lee Konitz* (1983).

Norgesvenn
----------

I Norge hadde han et tett samarbeide med Thorgeir Stubø og spilte på Stubøs plater *Flight* (Hot Club Records, 1986), og *Rhythm-a-ning* (Cadence Jazz Records, 1986), samt på flere utgivelser med Bjarne Nerem. Han har i senere tid medvirket i nonetten «A Tribute to Lars Gullin» med bl.a Tore Johansen, John Pål Inderberg, Jukka Perko og Hallgeir Pedersen.

Som «side man»
--------------

Sjösten har vært hyppig benyttet akkompagnatør for velkjente amerikanske musikere som Ben Webster, Dexter Gordon (*The Rainbow People*; *Round Midnight*; *Revelation*; *After Hours*; *Swedish Nights*; *After Midnight*), Art Farmer.

Stor pianist
------------

Sjösten spiller i en elegant, «swingende», sofistikert og lyrisk jazzstil.[] Hans spill har en sterk identitet med et følsomt anslag og en sjelden evnen til å utvikle lange fantasifulle improvisasjoner av et enkelt musikalsk motiv.[*hvem?*]

Utmerkelser
-----------

* 1969 - Jan Johansson-stipendet
* 1970 - SKAP-stipendiatet
* 1981 - Gyllene Skivan for soloplaten *Select Notes*
* 1989 - Gyllene Skivan med sin egen kvartett for *Roots and Relations*.
* 1997 - Lars Gullin-prisen
* 2006 - Christer Boustedt-prisen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok 1860–2017, oppført som Sjöstén, Lars, besøkt 13. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 724038, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.dn.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Sjösten på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lars Sjösten på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Lars Sjösten på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
tempelkomplekset i Palitana i Gujarat er et av jainenes viktigste pilegrimsmål. Delstaten Gujarat nordvest i India er et kjerneområde for svetambraretningen.
**Svetambara** eller **Shvetambara** er den største av de to hovedretningene innenfor den indiske religionen jainismen, den andre er digambara. 

Begge retningene er asketiske, da dette er en hovedsak i jainismen. Svetambara kalles for *hvitkledte* og gjenkjennes på sine hvite klær; digambara kalles for *luftkledte* eller *himmelkledte*, det vil si nakne. De to retningene har sitt kjerneområde i hver sin del av India: svetambara i delstatene Gujarat og Rajasthan i nordvest, og digambara i delstaten Karnataka i sørvest – med pilegrimsmålet Shravana Belgola.

De læremessige ulikhetene mellom de to retningene er forholdsvis små, og gjelder i første rekke spørsmål om livsførsel, men det er også meningsforskjeller om hellige tekster, om Mahaviras biografi og om den oppvåknedes egenskaper. Svetambaramunker går kledd i hvite klær, og tigger sin mat i skåler, mens digambaramunker er enda mer asketiske: de går nakne omkring, og bruker ikke skåler for å tigge eller spise, men får maten rett i hendene.

De to retningene er ikke enige seg imellom om når skillet mellom dem oppsto. Svetambaraene mener at skillet oppsto 609 år etter Mahaviras død (han antas å ha levd 599–527 f.Kr.), mens digambaraene mener at det skjedde 160 år etter Mahaviras død. Kildene til de to retningenes historie er imidlertid fra hhv 400-tallet og 900-tallet, og kan ikke regnes som gode historiske kilder.

Referanser
----------

1. ↑  Per Kværne og Kari Vogt. *Religionsleksikon*. Cappelen akademisk forlag, 2002 ISBN 82-02-19667-1
2. ↑  Jens W. Borglands innledning til *Jainismen*, 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
«Don» har flere betydninger.
**Don** er ei elv i Russland. Den er 1 980 km lang og er Europas femte lengste elv.

Elvens kilder ligger ved byen Tula sør for Moskva og munner ut i Azovhavet, ved nordre del av Svartehavet. Don er en viktig transportvei og forbundet med Volga gjennom Volga-Donkanalen. Den har også flere bielver, den viktigste er Donets som forbinder Don med den viktige industriregionen Donbas. Den største byen langs elva er Rostov-na-Donu («Rostov ved Don»).

Navn
----

Ifølge Snorre Sturlason i Ynglingesaga i Den yngre Edda ble elva Tanais tidligere kalt *Tanakvisl* eller *Vanakvisl*; området rundt ble følgelig kalt «Vanaland» eller «Vanaheim».

Historie
--------

Grekerne kalte Don for Tanais, det er også navnet på en by ved elva. De opprinnelige skytiske og sarmatiske nomadefolkene snakket forskjellige iranske språk, og det var de som ga elva sitt nåværende navn. I antikken var det en del geografer, blant annet Strabon, som forsto Don som den nordlige grensen mellom Europa og Asia. Også Snorre Sturlason plasserer grensen mellom Asia og Europa i Tanais. I dag anses Uralfjellene som den naturlige grensen.

Referanser
----------

1. 1 2  Sturlason, Snorre: «Snorres kongesagaer». Oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Stavanger (1975), Gyldendal. s. 3.
2. ↑  Davies, Norman (1997): *Europe: A History*. ISBN 0-7126-6633-8. s. 8.
3. ↑  Strabon: *Geographica* 11.1.1, 11.1.5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Don River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Don»[*død lenke*] hos *GEOnet Names Server*

Don nær Dankov i Lipetsk oblast

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Fjæremarken** (*Arenicola marina*) er en mark som kan bli mellom 15-20 cm lang, og lever i sandbunnen på ganske grunt vann. Så lenge man ikke graver i sanden, kan man vanligvis ikke se fjæremarken. Vi kan likevel observere den indirekte gjennom ekskrementene som skyves ut av sandkanalene, og blir liggende som kveiler rundt åpningene. Den suger vann og sand gjennom munnen, og livnærer seg av det organiske materialet som finnes i sanden. Det organiske materialet blir fordøyd, men sanden kommer ut som ekskrementer som hoper seg opp og blir liggende som små hauger i fjæra. Disse haugene viser dyrets oppholdssted. 

Fjæremarken er vanlig på grunn sandbunn langs Europas nordvestkyster. Den liker seg i både rein og mudrete sand. Fjæremarken hører til i flerbørstemarkfamilien i ordenen Capitellida. 
Levemåten til fjæremarken er som hos rørboende familier, men den graver på veldig grunt vann. Veiene de graver er U-formede ganger, og de to åpningene svarer til for- og bakenden til marken. Den kan minne mye om meitemark, men fjæremarken har buskformede gjeller langs begge sider midt på kroppen, og lite utviklede parapodier med hårformede børster på framparten av kroppen. Kroppen er sylinderformet, og fargen kan være alt fra rødlig rosa, gulaktig, rød med blåskjær, grønnlig til olivenfarget. Den egner seg også som agn når man skal fiske.

Den finnes langs hele norskekysten, og i Europa langs arktiske områder til Middelhavet.

Fjæremark
Ekskrementer etter fjæremark

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fjæremark* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *fjæremark* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fjæremark* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *fjæremark* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *fjæremark* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fjæremark* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *fjæremark* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Arenicola marina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Arenicola marina* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Store norske leksikon
* Norsk nettskole
* Fiskeklubben[*død lenke*]
* Miljølære

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Raymond Wang Chonglin** (født 13. mai 1921 i Yuejiazhuang i fylket Ningjin i Hebei i Kina, død 2. februar 2010) var en katolsk biskop i bispedømmet Xingtai / Zhaoxian i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. I Mao-epoken fra 1950-årene til 1970-årene satt han i fengsel i 21 år.

Liv og virke
------------

### Prest

Wang Chonglin ble presteviet i 1950. I 1957 ble han et av målene for det kinesiske kommunistpartis kampanje mot den katolske kirke, og han ble arrestert og sendt i fengsel. Han ble ikke løslatt før 21 år etter, i 1979, og gjenopptok da sitt prestelige virke i provinsen Hebei.

### Biskop

**«Undergrunnsbiskop»:**Wang Chonglin ble hemmelig bispeviet i 1983 som «undergrunnsbiskop», og Pavestolen anerkjente ham som biskop av Zhaoxian med mandat til å administrere området Weixian. I 1985 gjenåpnet han bispedømmets presteseminar, som var blitt stengt i 1950-årene, og i 1988 dannet han et konvent for kvinnelige ordenskall.

**«Åpen» biskop:**Den 16. februar 1998 lot han seg offisielt innsette som «åpen» biskop i det kinesiskopprettede bispedømmet Xingtai, hvis statsdefinerte territorium ligger inn imot Zhaoxian. Dette bispesetet hadde vært ubesatt etter at dets biskop, Joseph Hou Jinde, døde i 1994.

I august 2000 ordinerte biskop Wang imidlertid en koadjutorbiskop til Zhaoxian, Joseph Jiang Mingyuan, i hemmelighet. Begge ble kort tid etter arrestert og holdt i arrest i fem måneder i kummerlige kår, atskilt fra hverandre.

Biskop Jiang ble innsatt som leder av Zhaoxian i mars 2006, etter at pave Benedikt XVI hadde approbert biskop Wangs avgang. Men bare ett år etter gav biskop Jiang bispedømmet tilbake til biskop Wang, på grunn av dårlig helse – han døde så i juni 2008.

Zhaoxian hadde i 2008 57 prester, 84 nonner og 48 prestestudenter; antall katolikker var rundt 57 300.

Biskop Wang fikk hjerneblødning og døde 2. februar 2010. Titusener overvar hans begravelse.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Mgr. Wang Chonglin, bishop of Zhaoxian (Xingtai) dies, Asia News, 3. februar 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Max Streib** (født 20. desember 1912, død 1. november 1989) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Streib vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Streib spilte alle fem kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i håndball (Sveits)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Max Streib – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Max Streib – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Max Streib – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Fjære kommune 1971. (Ekvidistanse=20m. Kartgrunnlag år 2002.)
Ikke langt fra Fjære kirke.
**Fjære** er en tidligere kommune i Aust-Agder fylke. Den var selvstendig kommune fra 1846 til 1971.

Fra 1837 til 1846 var Fjære en del av Øyestad formannskapsdistrikt sammen med Froland og Hisøy. 1. januar 1878 ble ca. 450 da. av Fjære overført til Grimstad og 1. januar 1960 ble ytterligere ca. 1250 da. (med 344 innbyggere) overført. 1. januar 1971 ble landkommunene Fjære og Landvik slått sammen med Grimstad til den nåværende Grimstad kommune. I 1967 hadde Fjære kommune 5733 innbyggere.

Fjære kirke, en steinkirke fra middelalderen, var det sentrale midtpunkt i Fjære kommune. Kommunens tettsted var Fevik, mens administrasjonssenteret lå på Vik. 

Naturgeografisk er Fjære preget av at det store raet kommer på land ved Hasseltangen landskapsvernområde. Raet ga fruktbar jord, og mange store gårder allerede i vikingtiden. Bringsverd og Dømmesmoen er to kjente gårder i Fjære. Store deler av Fjære er preget av fjæregranitt.

På Lillenes ved Søm på Fevik ble landets første havebruksskole etablert (Nedenæs Amts Havebrugsskole) i 1880, og på Dømmesmoen var det havebruksskole til for noen år siden. 

I Fjære er det et stort antall arkeologiske kulturminner, bl.a. gravhauger. Mye tyder på at det lå et lite handelssted (kaupang) ved Vikkilen, men arkeologiske spor etter dette er foreløpig ikke påvist.

Kjente folk fra Fjære
---------------------

* Jacob Gundersen, OL-sølv (1908) i bryting

* (Den litterære figuren *Terje Vigen*)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Fjære kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** GeoNames
 |
**Max Singer** er en amerikansk forsker og politisk kommentator.

Singer studerte ved Colby College og senere ved Columbia College og tok bachelorgraden i 1953. I 1956 tok han en doktorgrad i rettsvitenskap ved Harvard Law School.

Sammen med Herman Kahn stiftet Singer den konservative tenketanken Hudson Institute i 1961. Singer var leder ved instituttet fra 1965 til 1973, og er fortsatt tilknyttet det som forsker. Fra 1974 til 1976 var han leder for *World Institute* i Jerusalem, og fra 1977 til 1978 ledet han *Institute for Jewish Policy Planning and Research of the Synagogue Council of America*.

Singer bor nå i Israel der han er tilknyttet Bar-Ilan-universitetet og er forskningsdirektør ved Institue For Zionist Strategies.

Bibliografi
-----------

* Singer, Max og Wildavsky, Aaron. *A third-world averaging strategy*. Berkeley, 1969.
* Singer, Max. *Passage to a Human World: the Dynamics of Creating Global Wealth*. Transaction Publishers, 1989. ISBN 0887382592
* Singer, Max og Wildavsky, Aaron. *The REAL World Order: Zones of Peace/Zones of Turmoil*. Chatham House, 1993. ISBN 0-934540-98-5

Referanser
----------

1. ↑   www.hudson.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.jpost.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.hudson.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos Hudson institute
***Men de gifter sig med brunetter*** (originaltittel: ***But Gentlemen Marry Brunettes***) er en amerikansk humoristisk roman fra 1928, skrevet av Anita Loos. Den ble oversatt til norsk samme året. Romanen er oppfølgeren til *Herrer liker blonde piker* (1925). I denne boken forteller blondinen Lorelei Lee om sin gode venninne Dorothy Shaw. Romanen ble filmatisert i 1955, med Jane Russell og Jeanne Crain i hovedrollene. Både navnene på rollefigurene og mye av historien hadde imidlertid blitt endret.

Handling
--------

Oppfølgeren til «Gentlemen Prefer Blondes» blir også fortalt av blondinen Lorelei. Men denne gangen forteller hun historien om hennes venninne, Dorothy - en ung talentfull kvinne som blir oppdaget av Charlie, som hjelper henne med å finne veien til New York City. I New York blir Dorothy snart introdusert for Florenz Ziegfeld, slik at hun kan få en mulighet til å bli en av hans kjente Ziegfeld Follies. 

Dorothy planlegger også å snart gifte seg med Lester, en saksofon-spiller, som allerede er medlem av The Follies. Men Dorothy oppdager snart at ekteskap ikke er alt det hun ønsket at det skulle være.

Referanser
----------

1. ↑  «Men de gifter sig med brunetter» **(norsk)**. Oria.no. [*død lenke*]
2. ↑  «Screenplay info for *Gentlemen Marry Brunettes* (1955)» **(engelsk)**. Turner Classic Movies.

Portal: Litteratur
**The Rods** er et amerikansk heavy metal-band som ble dannet av giaristen David «Rock» Feinstein sammen med bassist Garry Bordonaro og trommeslager Carl Canedy. De platedebuterte i 1980 med *Rock Hard* for egen regning, men ble plukket opp av Arista Records, som gjenutga albumet under tittelen *The Rods* i 1981. Bordonaro forlot bandet i 1984, men var tilbake i perioden 2010-2020. Feinstein og Canedy har vært medlem av bandet i alle aktive perioder. Feinstein har også til tider vært hovedvokalist, men de har leilighetsvis overlatt oppgaven til andre: Shmoulik Avigal, Michael San Ciro og Rick Caudle.

Feinstein (født 1947) er søskenbarn med Ronnie James Dio, og ble rekruttert til Ronnie Dio And The Prophets i 1967, samt Dios senere band Elf. Tidligere ga han ut singelen «Don't Bring Me Down» (Johnnie Dee) / «Mac Dougal Street» (Beverly Ross) med The Cindells i 1965.

Canedy har også en karriere som plateprodusent, med blant annet arbeid bak seg på EP-en *Armed and Dangerous* (1984) og albumet *Spreading the Disease* av Anthrax, *Violence & Force* (1984) av Exciter, *Feel the Fire* (1985) av Overkill og *Beyond the Gates* (1986) av Possessed.

Medlemmer
---------

* Carl Canedy – trommer
* David Feinstein – gitar, vokal
* Freddy Villano – bass

Diskografi
----------

* *Rock Hard* (1980) / *The Rods* (1981)
* *Full Throttle* (EP, 1981)
* *Wild Dogs* (1982)
* *In the Raw* (1983)
* *The Rods (Live)* (1983)
* *Let Them Eat Metal* (1984)
* *Hollywood* (1986) – som Canedy, Feinstein, Bordonaro & Caudle
* *Heavier Than Thou* (1986)
* *Vengeance* (2011)
* *Brotherhood of Metal* (2019)

Referanser
----------

1. 1 2  Biografi om The Rods hos *Metal Storm*
2. ↑  Oppslag på David «Rock» Feinstein hos *Encyclopedia Metallum*
3. ↑  Oppslag på The Cindells hos *45cat*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Tradisjonell *Men Shen* håndmalt på dør
Men Shen i form av trykte plansjer på dør
**Men Shen** (forenklet kinesisk: 门神; tradisjonell kinesisk: 門神; pinyin: *ménshén*) er et par dørguder i kinesisk mytologi. 

Men Shen begynte formodentlig som tidlige mytiske vesen, men med tiden antok de rollen som to generaler som voktet keiserens palass. Etterhvert fikk de funksjon som dørvakter ved mange kinesiske bygninger der deres oppgave er å beskytte huset mot illsinnede demoner.

Tilblivelseslegende
-------------------

*Qin Qiong (også kjent som Qin Shubao) har blek hud og bærer vanligvis sverd; Yuchi Gong (også kjent som Yuchi Jingde) har mørk hud og bærer vanligvis batonger.*

I en legende fra Tangdynastiets tid fortelles det om *Qin* og *Yuchi*. De to ble bedt av keiseren om å vokte døren, fordi et spøkelse ikke ville la ham i fred, og gav ham søvnløse netter. Slik fikk keiseren til slutt en rolig søvn. Neste natt ville ikke keiseren uleilige sine to generaler, og fikk sine tjenere til å henge opp to portretter av dem på hver side av døren.

Litteratur
----------

* Rose Tang: «Twilight of the Door Gods», *The Standard*. Hong Kong.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Menshen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Door Gods and Goddesses fra Tainan, Taiwan Tourism Bureau

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Max Salomon** (egentlig Marcus Zola Salomon) (født 6. mars 1898 i Christiania, død 1977 i Oslo) var en norsk forretningsmann som senere var sentral i oppbyggingen av Redd Barna i Norge.

Han var sønn av skotøysfabrikant Simon Marcus Salomon og Johanna Bella Eisenstein; faren var danskfødt jøde, mens moren var født i en jødisk familie i Płock i Russland (nå Polen). Hans bror var den kjente medaljøren og billedhuggeren Harald Salomon, som designet mange danske mynter. Max Salomon var i likhet med sin far forretningsmann i lærindustrien gjennom det meste av sin karrière. Under andre verdenskrig flyktet familien til Sverige for å unnslippe nazistenes jødeforfølgelser. Familien Salomons opplevelser under krigen er beskrevet i boken *Escape: A Jewish Scandinavian Family in the Second World War*, skrevet av nevøen, den amerikanske jussprofessoren Norman Poser.

I etterkrigstiden ble Max Salomon sentral i oppbyggingen av Redd Barna i Norge, og var bl.a. organisasjonens bokholder og en av dens første ansatte. Han var særlig opptatt av å hjelpe krigsrammede barn i Tyskland og Østerrike i etterkrigsårene, og var den drivende kraften bak Redd Barnas arbeid for dette. Senere engasjerte han seg særlig for å hjelpe barn som led av spedalskhet i utviklingsland, ikke minst i Afrika. Hans arbeid for barn og hans særlige interesse for barns situasjon i Tyskland og Østerrike i etterkrigsårene var preget av et humanistisk ståsted som hadde mye til felles med Victor Gollancz' etikk basert på internasjonalisme og «brødrekjærlighet».

Max Salomon var far til sosiologen Robert Salomon og farfar til advokaten Hege Salomon.

Referanser
----------

1. ↑  Norman Poser: *Escape: A Jewish Scandinavian Family in the Second World War*, Sareve Press, 2006
2. ↑  «75 år» (biografisk omtale), *Aftenposten*, 9. mars 1973

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |