recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nedre Dørålseter turisthytte** (1 050 moh) er en betjent turisthytte som ligger i Dørålen, Rondane nasjonalpark. Hytta er betjent kun i sommersesongen, fra ca. slutten av juni til midten av september. Hytta er lokalisert midt i Rondane og tilbyr overnatting og servering. Hytta tilbyr overnatting i hytter med flere rom, og har ikke sovesal eller lignende. Hytta har i dag 30 sengeplasser og 40 plasser i spisesalen. 
Nedre Dørålseter Turisthytte er ikke eid av Den Norske Turistforening og drives privat, men gir rabatter til DNT-medlemmer. Det går vei helt inn til hytta fra fylkesvei 27.

Historie
--------

Nedre Dørålseter har siden opprinnelsen på midten av 1700-tallet vært drevet av familien Stordal. Sætrene i Dørålen ble etablert av gårdbrukere fra Dovreskogen i Gudbrandsdalen. I en periode var det fem setre i Dørålen, men nå er det kun to. Før veien ble bygget i 1964, gikk seterfolket hele turen fra Dovreskogen med buskap og kløvhester når de flyttet til fjells om våren og selvfølgelig også når høsten kom og de skulle hjem igjen. Det var ofte en strabasiøs tur som tok 15–16 timer.

De første turistene kom trolig til Dørålen mellom 1870 og 1875. Disse var ofte studenter og folk med utdannelse. Det var og utlendinger som gikk i fjellet den gang.

Under krigen var det mye folk i fjellet, det er fortalt at det kunne være opptil 50 personer som overnattet og disse måtte jo få servering. Om vintrene tok tyskerne seg ofte inn i seterhusene og mye inventar ble ødelagt. Det finnes fortsatt kulehull i peisestuen etter at de skjøt istykker en lås for å komme inn. Husene ble også brukt av motstandsbevegelsen. På senhøsten i 1944 styrtet et tysk transportfly i den ene Midtronden, alle 14 ombord omkom. Det ble reist en bauta på stedet i 1945, av tyskerne. Det originale seterbygget fra 1886 finnes fortsatt og er fremdeles i bruk som peisestue.

Fjelltopper i området
---------------------

* Digerronden (2 015 moh.)
* Høgronden (2 115 moh.)
* Midtronden, Vest (2 060 moh.)
* Midtronden, Øst (2 042 moh.)
* Rondeslottet (2 178 moh.)
* Storsmeden (2 016 moh.)
* Veslesmeden (2 015 moh.)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
En **autokefal biskop** (fra gresk, «eget (over-)hode») er en biskop (eller erkebiskop) som ikke er tilknyttet en større kirke eller er tilknyttet en mindre kirkejurisdiksjon. Uttrykket brukes nesten utelukkende om biskoper som innehar en gyldig apostolisk suksesjon. Normalt leder en slik biskop sin egen kirke; de fleste av disse kirkene ligger teologisk og liturgisk nær enten Den ortodokse kirke eller Den katolske kirke. En slik bispeordinasjon vil – dersom suksejonen er gyldig – regnes som gyldig men irregulær av f.eks. Den romersk-katolske kirke.

I antikken var alle biskoper selvstendige, i prinsipp er dette fortsatt ortodoks kirkelære, selv om politiske omstendigheter innen Romerriket førte til større sammenslutninger som erkebispedømmer, metropolitanseter og patriarkater. Disse har en mer sivilrettslig status som ikke influerer på den enkelte biskops status som hyrde innen sitt eget geografiske område.
I antikken samarbeidet biskoper, erkebiskoper, metropolitter og patriarker gjennom lokalsynoder og økumeniske konsiler.

Litteratur
----------

* Database of Autocephalous Bishops (engelsk)
* Arkivert 5. juli 2008 hos Wayback Machine.
Hamad (høyre) og Ibrahim Lipumba (venstre), 2003
**Seif Sharif Hamad** (født 22. oktober 1943 på Pemba i Sultanatet Zanzibar, død 17. februar 2021 i Dar Es Salaam i Tanzania) var en tanzaniansk politiker.

Han var visepresident av Zanzibar fra 2010 til 2016. Han ble Zanzibars aller første visepresident da dr. Ali Mohamed Shein ble tatt i ed som president av Zanzibar. I mars 2016 nektet Hamad å delta i den gjentagelsen av valget som brakte dr Shein til makten igjen illegalt. Hamad ble imidlertid visepresident fra 8. desember 2020 egentlig for en femårsperiode, men så døde han i februar 2021. 

Han var formann av partiet Civic United Front frem til 2019, da han trådte ut. Så ble han medlem av ACT Wazalendo.

Hamad ble innlagt på sykehus den 29. januar 2021 i Dar Es Salaam med covid-19. Den tanzanianske regjering, for ikke tror at covid er i landet, sa han hadde lungebetennelse. Hamad døde den 17. februar 2021 på Muhimbili National Hospital i Dar es Salaam av infeksjonen, i en alder av 77 år. Etter hans død erklærte Tanzanias president John Magufuli tre dagers landesorg.

Referanser
----------

1. ↑  «Tanzania: After joining Zanzibar’s government, can the opposition be trusted again?». *The Africa Report.com* **(engelsk)**. 10. desember 2020. Besøkt 18. februar 2021.
2. ↑  «Maalim Seif joins ACT Wazalendo». *The Citizen* **(engelsk)**. 18. mars 2019. Besøkt 2. april 2020.
3. ↑  Zanzibar’s first vice president, wife contract virus
4. ↑  Tanzania's COVID-19 denial risks pulling Africa back
5. ↑  «MAALIM SEIF AFARIKI DUNIA». Arkivert fra originalen 17. februar 2021. Besøkt 18. februar 2021.
6. 1 2  Rais Magufuli amuomboleza Maalim Seif Sharif Hamad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Frida Røe Tærum** (født 18. april 2001) er en norsk friidrettsutøver, som representerer klubben SK Vidar. Hun ble norsk mester på 400 meter innendørs i 2019.

Resultater
----------

### 2016 - 2017

Tærum kom på sjetteplass på 60 meter og andreplass på 200 meter i J15-klassen under Ungdomsmesterskapet innendørs 2016. I Ungdomsmesterskapet i friidrett 2016 utendørs kom hun på sjuendeplass på 100 meter og fjerdeplass på 200 meter. Hun fikk sølv på 200 meter under Ungdomsmesterskapet innendørs 2017, og kom på åttendeplass på 60 meter. I Ungdomsmesterskapet i friidrett 2017 utendørs kom hun på fjerdeplass på 100 meter og tredjeplass på 200 meter. Hun deltok også i NM i stafetter 2017, der SK Vidar fikk sølv på 4 x 400 meter i juniorklassen og vant 4 x 600 meter stafett i klassen J15-16. 

### 2018

Hun vant 200 meter under Dimna Games 2018 (senior), og vant 200 meter og 400 meter under Ungdomsmesterskapet innendørs 2018, i J17-klassen.

Utendørs satte hun personlig rekord på 100 meter den 15. mai, med 12,45 sekunder, og hun satte personlig rekord på 400 meter under Tjalvelekene 2018, med 55,90 sekunder. Under NM i stafetter 2018 fikk hun gull på 4 x 400 meter stafett i juniorklassen (U20). Hun deltok i den nasjonale konkurransen under Bislett Games 2018, og kom der på sjetteplass på 400 meter. Hun ble tatt ut til å delta i U18-EM i friidrett 2018 i Győr i Ungarn, og ble der slått ut i semifinalen på 400 meter. I Junior-NM i friidrett 2018 deltok hun i U20-klassen, der hun fikk sølv på 400 meter, bak Solveig Hernandez Vråle. Hun vant 200 meter og 400 meter i J17-klassen under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2018.

### 2019

Tærum deltok i Karsten Warholm International 2019, og kom der på tredjeplass på 400 meter med ny personlig rekord på 56,00, og hun kom på fjerdeplass på 200 meter. Hun vant 400 meter under NM i friidrett innendørs 2019, og vant med det sitt første NM-gull i seniorklassen.

Referanser
----------

1. ↑  Min friidrettsstatistikk - *Frida Røe Tærum - Innendørs 2016*, besøkt 9. februar 2019.
2. ↑  Min friidrettsstatistikk - *Frida Røe Tærum - Utendørs 2016*, besøkt 9. februar 2019.
3. ↑  Min friidrettsstatistikk - *Frida Røe Tærum - Innendørs 2017*, besøkt 9. februar 2019.
4. ↑  Min friidrettsstatistikk - *Frida Røe Tærum - Utendørs 2016*, besøkt 9. februar 2019.
5. ↑  Min friidrettsstatistikk - *Frida Røe Tærum - Innendørs 2018*, besøkt 9. februar 2019.
6. ↑  AndRo Data - *UM Innendørs J-17 400 m*, besøkt 9. februar 2019.

Kilder
------

* Profil og resultater hos Minfriidrettsstatistikk.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frida Røe Tærum – World Athletics Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
NM-vinnere i friidrett på 400 m innendørs, kvinner |
| --- |
| 
* 2004: Sigvor Melve
* 2005: Stine Meland Tomb
* 2006: Stine Meland Tomb
* 2007: Irene Høvik Helgesen
* 2008: Irene Høvik Helgesen
* 2009: Irene Høvik Helgesen
* 2010: Benedicte Hauge
* 2011: Stine Meland Tomb
* 2012: Line Kloster
* 2013: Line Kloster
* 2014: Vilde Svortevik
* 2015: Sara Dorthea Jensen
* 2016: Emily Rose Norum
* 2017: Sara Dorthea Jensen
* 2018: Line Kloster
* 2019: Frida Røe Tærum
* 2020: Amalie Iuel
* 2022: Linn Oppegaard
* 2023: Henriette Jæger

 |
**James Logan** (født 17. september 1933 i Whitby i Ontario) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Logan vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Logan spilte alle åtte kampene og scoret sju mål.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Logan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Logan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Logan – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Logan – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) James Logan – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Seierplassen i St. Petersburg med «Monumentet over de heroiske forsvarerne av Leningrad» i midten.  Foto: Ivan Smelov 
Bilde av «Monumentet over de heroiske forsvarerne av Leningrad» på Seiersplassen fra 1981.  Foto: Vsevolod Tarasevich 
**Seiersplassen** (russisk: Пло́щадь Побе́ды, Plostsjad Pobedy) i St. Petersburg i Russland er en plass i navngitt etter Seiersdagen i Sovjeunionen i Den store fedrelandskrigen. Plassen ligger i enden av den 10 km lange gaten Moskovskij prospekt, nær Pulkovo internasjonale lufthavn. Plassen ligger i den sentrale delen av byen, selv om dette navnet som regel var betegnelsen på en sentral plass i tidligere sovjetiske byer.

På Seiersplassen finner man «Monumentet over de heroiske forsvarerne av Leningrad», til minne om ofrene og overlevende fra beleiringen av Leningrad og Operasjon Iskra. Monumentet, designet av Sergey Speranskiy og Valentin Kamenskiy og laget av Mikhail Anikushin, ble reist i 1975 for å sammenfalle med 30-årsdagen for krigens slutt. Monumentet består av en 48 meter høy obelisk, et stort sirkulært kabinett og en underjordisk Memorial Hall.

Referanser
----------

1. ↑  Phillips, C. (2004). *St. Petersburg (Eyewitness Travel Guides Series)*. ISBN 0-7513-6883-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Victory Square, Saint Petersburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (engelsk) saint-petersburg.com: Side om monumentet på Seiersplassen
«Frida» har flere betydninger.

***Frida*** er en norsk novellefilm i to deler som ble vist i NRKs ungdomsprogram *Midt i smørøyet* i 1989.

11 år gamle Maria Kvalheim spilte hovedrollen som Frida, en ung jente som er i ferd med å oppdage kjærligheten for første gang. Torun Lian stod for manuskriptet, mens Berit Nesheim hadde regien.

*Frida* ble enormt populær og vant Amandaprisen for beste barne/ungdomsfilm. Den ble solgt til en rekke land og ble en av de dramaproduksjonene som har solgt mest for NRK i verden. Basert på denne suksessen lagde Lian og Nesheim enda en novellefilm om Frida kalt *Frida og det urolige hjertet* (innspilt i 1990, men først vist i 1992) og den populære spillefilmen *Frida - med hjertet i hånden* (1991).

Handling
--------

Frida er 11 år gammel og står på terskelen til ungdomstiden - med alt det innebærer. Hennes 15 år gamle storesøster Kaisa er helt oppslukt av gutter og leser masse klissete, romantiske ungdomsblader. Frida synes Kaisa oppfører seg kjempeteit og selv har hun aldri tenkt å bli slik, men så begynner saker og ting å skje.

Rolleliste
----------

* Maria Kvalheim ... Frida
* Cathrine Bang ... Kaisa
* Marit Østbye ... Moren
* Thorbjørn Harr ... Anders
* Andreas Bratlie ... Kristian
* Anna Jespersen ... Kaisas venninne
* Torgny Knutson Amdam ... Gutt på "Burger'n"

Referanser
----------

1. ↑  VG - «Frida» - Midt i smørøyet (11.03.1989, s.57)
2. ↑  VG - Cathrines film fikk Amanda-pris (21.08.1989, s.37)
3. ↑  VG - Frida vil være seg selv (16.08.1991, s.36)

Eksterne lenker
---------------

* Serien på NRK Nett-TV
**Frida Westman** (født 10. januar 2001 i Örnsköldsvik) er en svensk skihopper som representerer IL Stålkameratene.

10. september 2016 debuterte hun i kontinentalcupen under 2016/17-sesongen i Lysgårdsbakkene på Lillehammer.

Westman ble tatt ut i den svenske troppen til Ski-VM 2021 i Oberstdorf, der hun kvalifiserte seg til normalbakkerennet og endte på en 35.-plass. Hun klarte ikke å kvalifisere seg til storbakkerennet.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 16 i normalbakkerennet.

Den 6. november 2022 oppnådde hun sitt beste resultat internasjonalt da hun tok 3.-plass under åpningsrennet i verdenscupen i Visla, Polen. Det var den første svenske pallplassen i verdenscupen i hopp siden 1992.

Referanser
----------

1. ↑  «Ski Jumping - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 16. februar 2022. Besøkt 25. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frida Westman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Frida Westman – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Frida Westman – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Frida Westman – skijumping.pl Rediger på Wikidata
* Frida Westman på Instagram Rediger på Wikidata
Kartskisse over tunnelen
Tunnelåpningen på Honshu
**Seikantunnelen** (青函トンネル Seikan Tonneru eller 青函隧道 Seikan Zuidō) er en jernbanetunnel i Japan. Den er 53,85 km lang, og har vært verden lengste fram til Gotthard-Basetunnelen i Sveits på 57 km åpnet i 2016. Seikantunnelen går under Tsugarustredet, og forbinder de japanske øyene Honshu og Hokkaido. 23,35 km av tunnelen går under havet. Det dypeste punktet i tunnelen er 240 meter under havoverflaten. Jernbanen i tunnelen er den dypest liggende jernbanen i verden.

Historie og bygging
-------------------

En tyfon senket i 1954 fem ferger i Tsugaru-stredet, og 1430 mennesker omkom. Ulykkene førte til krav om en sikrere forbindelse over stredet, og den japanske regjeringen utredet planer for en fergefri forbindelse. Det ble ansett at ei bru ville bli for usikker i det brede, værharde stredet, og det ble bestemt å bygge en jernbanetunnel mellom øyene.

Det vulkanske fjellet under Tsugaru-stredet var for ustabilt til at tunnelboremaskiner kunne brukes under byggingen av tunnelen, så det meste av tunnelen måtte sprenges med dynamitt. Prøveboring startet i 1964, og selve tunnelkonstruksjonen begynte i 1971. Gjennomslaget i tunnelen var i 1983, og tunnelen ble åpnet for trafikk 13. mars 1988.

Under byggingen av tunnelen i 1976 traff tunnelbyggerne et område med dårlig fjell, og vann strømmet inn i tunnelen. Det tok over to måneder før tunnelbyggerne fikk kontroll over vanninnstrømmingen. Ingen omkom da dette skjedde. Imidlertid omkom til sammen 66 mennesker i andre ulykker under byggingen av tunnelen.

Tunnelen i dag
--------------

Hvert av de to jernbanesporene i tunnelen er bygd med plass til tre skinner, slik at både normalspor og smalspor kan brukes. I 2016 ble arbeidet med å gjøre tunnelen til en del av Shinkansen-nettverket ferdig 

Inne i tunnelen ligger to stasjoner (Yoshioka-Kaitei stasjon og Tappi-Kaitei stasjon). Begge stasjonene har museer som omhandler historien til tunnelen og hvordan den fungerer.

Det går persontog gjennom Seikantunnelen flere ganger daglig, men persontrafikken gjennom tunnelen er likevel relativt liten. Dette kommer av at det er både raskere og billigere å reise mellom Honshu og Hokkaido med fly enn med tog. I dag går det betydelig flere godstog enn persontog gjennom tunnelen.

Se også
-------

* Liste over verdens lengste jernbanetunneler

Eksterne lenker
---------------

* Aomori Prefecture Governments side om Seikantunnelen og forlengelse av Shinkansen til Hokkaido
* PBS om Seikantunnelen
* Japan Railway & Transport Review – Bridges and tunnels linking the Japanese Archipelago

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
Politi holder vakt i en havn i Slovenia
**Kritisk infrastruktur** er infrastruktur som er kritisk for samfunnet, og som ved en alvorlig svikt medfører at samfunnet ikke vil være i stand til å opprettholde de leveranser av varer og tjenester som befolkningen trenger.

Undersøkelser viser at myndigheter i eksempelvis Canada, USA, Storbritannia, Tyskland, Nederland, Sverige, Sveits og Singapore baserer arbeidet med sikring av kritisk infrastruktur på nærhetsprinsippet og ansvarsprinsippet. Dette innebærer at kriser skal håndteres på et lavest mulig organisatorisk nivå, og av den organisatoriske enhet som har ansvaret i en normalsituasjon, typisk eieren eller operatøren av infrastrukturen.

Eksempler
---------

Kritisk infrastruktur kan være:

* Kraftverk
* Høyspentledninger og transformatorer
* Undersjøiske kabler
* Rørledninger
* Bakkenett
* Satellittbaserte navigasjonssystemer
* Stamveier
* Jernbaner
* Sjøhavner og lufthavner
* Betalingssystemer

Norge
-----

I den norske sikkerhetsloven er kritisk infrastruktur definert i § 3 som «anlegg og systemer som er nødvendige for å opprettholde samfunnets grunnleggende behov og funksjoner». I sivilbeskyttelsesloven § 3 er legaldefinisjonen «anlegg, systemer eller deler av disse som er nødvendige for å opprettholde sentrale samfunnsfunksjoner, menneskers helse, sikkerhet, trygghet og økonomiske eller sosiale velferd og hvor driftsforstyrrelse eller ødeleggelse av disse vil kunne få betydelige konsekvenser».

Referanser
----------

1. ↑  «infratek». Arkivert fra originalen 13. august 2016. Besøkt 13. august 2016.
2. ↑  St.meld. nr. 22 (2007–2008)
3. ↑  difi.no Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Niklas Vilhelm, Nasjonal sikkerhetsmyndighet» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. mai 2015. Besøkt 13. august 2016.
5. ↑  Lov om endringer i sikkerhetsloven (reduksjon av antall klareringsmyndigheter mv.)
6. ↑  Lov om kommunal beredskapsplikt, sivile beskyttelsestiltak og Sivilforsvaret

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL **·** NKC
 |
Polisrytteriet
Svensk ridende politi
**Polisrytteriet** er det ridende politiet i Sverige. Det har avdelinger i Stockholms, Västra Götalands og Skåne len, men kan rykke ut også i andre deler av landet på begjæring fra andre politimyndigheter.

Hester har vært i bruk i Sveriges politi siden slutten av 1800-tallet. Polisrytteriet har omkring 60 politihester og like mange ryttere, jevnt fordelt på de tre avdelingene. I tillegg har hver avdeling et antall sivilt ansatte hestepassere.

Det daglige arbeidet ved Polisrytteriets avdelinger planlegges og utføres lokalt, men etter et felles, nasjonalt konsept. Det handler blant annet om ved hvilke tilfeller hestene skal anvendes. Rytterne får sin utdannelse ved den avdelingen der de skal arbeide, men utdannelsen bygger på en felles struktur.

Siden 2009 inngår Polisrytteriet i konseptet «*særskilt polititaktikk*».

Referanser
----------

1. ↑  Ett pass med rytteriet[*død lenke*] – svenskpolis.se
2. ↑  Särskild polistaktik Arkivert 27. januar 2013 hos Wayback Machine. – polisen.se

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mounted police in Sweden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ars Technica** er en engelsk teknologirelatert nettsted for dataentusiaster og nettkultur. Nettstedet ble startet i 1998 og har dekket teknologinyheter og har hatt dypgående artikler og analyser samt tester av nye produkter. Navnet «Ars Technica» er en latinsk frase som betyr «(den) tekniske kunsten».

Innhold
-------

Ars Technicas førsteside har to hovedseksjoner: «From The News Desk» og «Featured Articles». Den første består generelt av korte artikler med lettere analyser av teknologiske og vitenskapelige nyheter. Iblant inneholder artiklene bestemte politiske kommentarer.

Den andre seksjonen, «Featured Articles», er oppdelt i to underseksjoner: «Journal.Ars» og «Articles». Hovedinnholdet av første består av korte blogg-lignende innlegg om teknologiske og vitenskapelige nyheter og rykter. Disse innlegg er kategorisert i følgende seksjoner: «Infinite Loop» (Apple), «M-Dollar» (Microsoft), «Nobel Intent» (vitenskapelig), og «Opposable Thumbs» (videospill og tekniske dingser). Utover «Journal.Ars» inneholder «Featured Articles» de artikler som innbefatter tester og guider.

Utseendet og formgivning
------------------------

* 1999-2001: Svart bakgrunn med hvitt text.
* 2001-2004: Svart bakgrunn med mer orange detaljer.
* 2004-nåværende: Valgbare farger, fargetema og typesnitt.

Ars OpenForum
-------------

Ars Technica inneholder også OpenForum. Et i hovedsak gratis og offentlig diskusjonsforum. Alle seksjoner i forumet refererer i sin navn til latin og romertiden. Samme tema kommer også tilbake i de titler som benyttes her. OpenForum er i hovedsak dedikert til diskusjoner om teknologi og data.

Referanser
----------

1. ↑  Design 1
2. ↑  Design 2
3. ↑  Design 3

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ars Technica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ars Technica på Twitter Rediger på Wikidata

* Ars Technica på Twitter Rediger på Wikidata

* Ars Technica på Facebook Rediger på Wikidata

* Ars Technica på Instagram Rediger på Wikidata

* Ars Technica på YouTube Rediger på Wikidata

* Ars Technica på Mastodon Rediger på Wikidata

* Ars Technica på Pinterest Rediger på Wikidata
**Clarence «Lofty» Peacock** (født 18. november 1910, død 8. april 1958 i London) var en britisk soldat i Green Howards. Han utmerket seg flere ganger, blant annet i kamp med tyske invasjonsstyrker i Norge under andre verdenskrig og ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats.

Tidlig tjeneste
---------------

Peacock tjenestegjorde først i Coldstream Guards. Etter å ha vært ute av militærtjeneste noen år, gikk han i 1936 på nytt inn i den britiske hæren, denne gang i Green Howards. Han var stasjonert i Palestina, der han i desember 1938 utmerket seg da avdelingen hans ble angrepet på vegen mellom Nablus og Tulkarem. For dette ble han tildelt Military Medal.

Andre verdenskrig
-----------------

Etter Tysklands angrep på Norge i april 1940 ble Peacock sendt til Norge, der han utmerket seg i kampen mot invasjonsstyrkene ved Otta i Gudbrandsdalen 28. april 1940. På bakgrunn av en innstilling som vektla hans mot, tapperhet og tjenestevillighet ble Peacock i norsk statsråd i London 20. mars 1942 tildelt Krigskorset med sverd.

Etter kampene i Norge fortsatt Peacock sin tjeneste gjennom krigen forskjellige steder i verden. I krigens siste dager utmerket Peacok seg 1. mai 1945 igjen i kamp ved byen Buchen i Baden-Württemberg. Han ble for dette belønnet med Distinguished Conduct Medal.

Etter verdenskrigen
-------------------

Etter verdenskrigen tjenestegjorde han i Malaya, på Kypros og i Hongkong.

Peacock deltok som britiske representant i begravelsen til Haakon VII.

Utmerkelser
-----------

I tillegg til det norske Krigskorset med sverd og de britiske Distinguished Conduct Medal og Military Medal mottok Peacock også General Service Medal med spenner for tjeneste i Palestina, Malaya og Kypros, 1939–1945 Star, Africa Star, Italy Star, France and Germany Star, Defence Medal, War Medal, Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje og Long Service and Good Conduct Medal. For tjenesten på Kypros ble han Mentioned in Despatches, noe han også ble to ganger under andre verdenskrig.

Peacoks innsats ble gjort til gjenstand for en del av utstillingen i Green Howards Regimental Museum i Richmond.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Distinguished Conduct Medal | Military Medal | General Service Medal | 1939–1945 Star |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Africa Star | Italy Star | France and Germany Star | Defence Medal |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| War Medal | Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje | Long Service and Good Conduct Medal | Krigskorset med sverd |

 |

Referanser
----------

1. 1 2  Biografi, WW2 People's War, *BBC*. Besøkt 12. juni 2011.
2. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 39. Besøkt 12. juni 2011.
3. ↑  *Newsletter*, The Green Howard and Friends of the Green Howards Museum, nr. 20, september 2005. Besøkt 12. juni 2011.
4. ↑  «Fragments from history of advance on Berlin», *Yorkshire Post*, 8. februar 2005. Besøkt 12. juni 2011.

Portal: Andre verdenskrig
DT Swiss dempergaffel for terrengsykkel.
**DT Swiss AG** er en sveitsisk produsent av komponenter til sykler, etablert i 1994. Selskapet er et av de sterkeste europeiske merkenavn innen hjulsett for terreng og landeveissykler.

Historie
--------

Selskapet ble etablert i 1994 ved et ledelses-utkjøp fra «Vereinigte Drahtwerke AG» av Marco Zingg, Maurizio D’Alberto og Frank Böckmann. Det produserte eiker og hadde 28 ansatte. I 1995 kjøpte DT Swiss produksjonsselskapet som laget det anerkjente Hügi-navet. Året etter etablerte det produksjon, salg og markedsføring av eiker i Grand Junction, USA, for det amerikanske markedet. I 1999 startet produksjon av nippler i Biel. To år senere lanserte det de første demperenhetene for sykler med bakdemping. I 2003 startet produksjon av felger i Biel. Selskapet ble det første i sitt segment som leverte komplette hjul. I 2005 ble det åpnet et 5000 kvadratmeter stort produksjonsanlegg for felger og nippler, og etablert et asiatisk datterselskap i Taiwan, for leveranser i Asia. I 2006 kjøpte Swiss opp gaffel-produksjonen til det britiske selskapet Pace Cycles Ltd. Året etter startet selskapet egen produksjon av karbonfiber.

Produkter
---------

DT Swiss eiker.
* Eiker
* Felger
* Nav
* Komplette hjulsett
* Dempergafler
* Bakdempere

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**DTU Space** er et forskningsinstitutt under Danmarks Tekniske Universitet som beskjeftiger seg med romforskning. DTU Space oppstod 1. januar 2007 ved en fusjon mellom Danmarks Rumcenter, som var en sektorforskningsinstitusjon under Ministeriet for Videnskab, Teknologi og Udvikling, og Danmarks Tekniske Universitet samt deler av Risø, Danmarks Fødevareforskning, Danmarks Transportforskning og Danmarks Fiskeriundersøgelser.

DTU Spaces forskning og utvikling er konsentrert innenfor følgende områder: astrofysikk, solsystemfysikk, geodesi og geodynamikk, remote sensing samt romteknologi.

Et av DTU Spaces aktuelle forskningsprosjekter har tittelen *Den kosmiske forbindelse*. Den gjennomsnittlige temperatur ved jordoverflaten har steget omkring én grad i de seneste hundre år. En mulig forklaring på stigningen er at den skyldes menneskelig aktivitet. Forskere på DTU Space arbeider med en annen mulig, supplerende forklaring: At det kan være variasjoner i den kosmiske stråling, som rammer jordens atmosfære, som til dels er skyld i klimaendringene.

DTU Space bidrar til utdannelsen av den neste generasjon av ingeniører og naturvitenskapelige forskere på de videregående utdannelser og er også med på å fremme interessen for teknikk og naturvitenskap blant barn og unge i folkeskolen og på de gymnasiale utdannelser.

Arbeide med romfartsteknologi kan gi virksomheter et høyteknologisk kompetanseløft og tilføre en betydelig brandværdi. DTU Space står til rådighet for å hjelpe dansk næringsliv med å få kommersielt utbytte av rommet. Videre leverer DTU Space bistand til en rekke myndigheter med å få gavn av satellittbaserte systemer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Massa** er en elv som strekker seg fra Barrage Youssef Ben Tachfine i Antiatlas-fjellene og ut i havet ved Sidi Rbat i Marokko.

Det er alltid vann i elva og hele dalen er grønn. I området ved elvemunningen ble Souss-Massa nasjonalpark opprettet i 1991. Siden området dekker både innlandet og kysten finnes det mange reptiler, amfibier og fuglearter her, bl.a. over halvparten av verdens bestand av skallet ibis. Ibis er en storkefugl, og er å se i sommermånedene. Det finnes ca. 250 fugler og ca. 40 par hekker her. Om vinteren kan man også se rosa flamingoer, taffelender som ikke drar lenger syd enn til Massa, sothøner som overvintrer, og fiskeørn kan en fra mars til september se ved munningen av elva.

Av pattedyr finnes det gaseller, egyptisk mungo, rev og villsvin.

Kilder
------

* «Important Bird and Biodiversity Areas (IBAs): MA083 Parc National de Souss-Massa and Aglou». BirdLife International. Besøkt 15. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oued Massa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
«MS «Vindafjord»» har flere betydninger.
**DS «Vindafjord»** (senere **MS «Vindafjord»**) ble bygget i 1901 ved J. Samuel White & Sons Shipyard i Cowes på Isle of Wight i Storbritannia og døpt «Pilgrim». Hun ble bygget som lystyacht for Sir Gilbert Augustus Clayton-East. I november 1920 ble «Pilgrim» solgt til det nystartede Rogaland Ruteselskap AS i Sandeid. Ved Karmøens Mekaniske Verksted i Kopervik ble fartøyet ombygget og dampmaskinen fjernet og en tosylindret semidiesel på 160 HK ble montert. Dette var en av de aller første dieseldrevne passasjerfartøyene i Norge. Faktisk før Det Stavangerske Dampskibsselskab (DSD) gikk fra damp til diesel.

MS «Vindafjord» ble satt inn i ruten Sandeid - Åmsosen - Stavanger via Nedstrand. I 1938 kjøpte DSD MS «Vindafjord» og satte hun inn etterhvert inn i den værharde og krevende båtruten Skudenes - Kvitsøy - Stavanger. Kaptein ombord var Johannes Vatsvåg fra Nedstrand.
Fredag 28. november 1941 kl 1630 - en drøy halvtimes seilas fra Kvitsøy med kurs for Skudenes - ble MS «Vindafjord» angrepet og senket av et britisk Lockheed Hudson bombefly fra 220 Skvadron RAF Coastal Command.

34 mennesker omkom i senkingen og 34 ble reddet. I Sjømennenes Minnehall i Stavern var det inntil sommeren 2012 oppgitt feilaktige navn på de omkomne. Korrekt oversikt over mannskapet som omkom er gitt av DSD og finnes også i Sjøforklaringen av 5. desember 1941.

Kilder
------

* Hugo Carl Lütcheraths bok «På tur til Nedstrand», Kapabel Forlag 2012. ISBN 978-82-8163-046-8
**Tore Bjørseth Berdal** (født 2. mars 1988 i Snillfjord, Trøndelag) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Byåsen IL og Team Koteng og som satset på langløp i Ski Classics. Han vant König Ludwig Lauf  og Vasaloppet i 2019 og Marcialonga i 2020.

Han vant motbakkeløpet Storsylen Opp i 2011. I Norgesmesterskapet på ski 2014 gikk Berdal første etappe på Byåsens lag som tok sølv på 3 x 10 km stafett.

Parallelt med skikarrieren tok Bjørseth Berdal en mastergrad innen industriell økonomi og teknologiledelse ved NTNU.

Han la opp som langrennsløper i 2020 og ble manager i Team Koteng.

I september 2021 ble han leid inn av Rosenborg Ballklub, bl.a. for å arbeide med fusjonen med RBK Kvinner. 12. juni 2022 ble han konstituert som daglig leder, da Tove Moe Dyrhaug ble valgt til president i Norges Skiforbund. I november 2022 ble han ansatt som daglig leder i Rosenborg.

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk seger i Vasaloppet – lagarbete mot slutet». svd.se.
2. ↑  «Storsylen Opp v/ Niklas Dyrhaug». *generator.firmanett.no*. Arkivert fra originalen 6. mars 2019. Besøkt 4. mars 2019.
3. ↑  LEGGER OPP: Berdal gir seg, men gir ikke slipp på Team Koteng. langrenn.com. Besøkt 8. mars 2021.
4. ↑  «Bjørseth Berdal blir konstituert daglig leder». *Rosenborg*. Besøkt 12. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tore Bjørseth Berdal – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Torfinnstindene** er et fjell med tre topper i Vang kommune i Innlandet i den sørlige delen av Jotunheimen. Fjellet ligger på nordsiden av Bygdin og på vestsiden av Torfinnsdalen. Øystre Torfinnstinden er den høyeste med 2 120 meter over havet. Den er den sørligste og mest markante toppen langs en lang rygg med tolv topper på 2 000 meter over havet. Toppen kan observeres fra de fleste fjellene i den sørlige Jotunheimen.

Fjellet består av tre topper, Øystre, Midtre og Vestre Torfinnstinden. Navnet kommer trolig av det norske mannsnavnet Torfinn, mens andre kilder hevder at navnet kommer fra et lokalt navn på en type gress og at det gjennom de siste hundreårene har endret seg til Torfinn.

Østtoppen ble klatret første gang i 1876 av Emanuel Mohn, William Cecil Slingsby og Knut Lykken. De to første var fjellklatrere fra Bergen og Storbritannia, mens Lykken var en lokal ekspert. I 1894 ble den midtre toppen klatret av Andreas Saxegaard, Therese Bertheau, Antonette Kamstrup og Tostein Røine, sistnevnte en lokalkjent. Vesttoppen, som er den letteste å klatre, ble besøkt første gang i 1912 av Rolv Ødegaard.

Fjelltoppene er de sørligste på over 2 000 meter i Norge og består av den ekstremt harde bergarten gabbro. Utsikten fra toppen, særlig den østlige av dem, er en av de beste i Norge og på en klar dag kan en nesten se helt til Oslo.

En kan nå både den østlige og den vestlige toppen til fots, men turen opp er hard. Den midtre toppen kan bare klatres.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 30. desember 2015.
2. ↑  «Øystre Torfinnstinden - 2120moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 22. desember 2016.
3. 1 2  «Midtre Torfinnstinden - 2112moh». *peakbook.org*. 28. august 2016. Besøkt 22. desember 2016.
4. 1 2  «Vestre Torfinnstinden - 2090moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 21. desember 2016.

Litteratur
----------

* Thommessen, Erik W. (1997). *Jotunheimen: turguide for fjellene mellom Bygdin og Gjende*. Fagernes: Valdres forl. s. 70. ISBN 8275620228.

Øystre Torfinnstinden, august 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Tore Brogstad** (født 1964) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte venstreback for Aalesund, Molde og Fyllingen.

Brogstad startet karrieren hos Blindheim. Etter å ha vært fast inventar på guttelandslaget i 1981 og juniorlandslaget i 1982, forlot han 4. divisjonsklubben til fordel for 2. divisjonsklubben Aalesund i 1983. I 1990 spilte han for Molde i Eliteserien. Året etter gikk han til Fyllingen, hvor han spilte seks sesonger, hvorav to ble tilbragt i Eliteserien.

Med Egil Olsen som trener i Aalesund, ble Brogstad gjenstand for et taktisk trekk som Olsen senere innførte på landslaget. Det gikk ut på at Brogstad, fra sin posisjon på venstreback, med diagonale langpasninger søkte å treffe den høyreiste angrepsspilleren Rune Sunde løpende i angrep fra høyre kant. Trekket ble noen år senere kjent som Flo-pasningen da Olsen benyttet samme taktiske grep med Jostein Flo som målet for diagonale langpasninger slått fra venstreback.

Referanser
----------

1. ↑   «Tore Brogstad - Player profile», verkets språk engelsk, besøkt 8. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hunstad, Per Rich, red. (1989). *Vi er 75 år*. Ålesund: Aalesunds Fotballklubb.
3. ↑  Arnfinn Mauren (17. januar 2009). «Klar for langpasning». *Aftenposten*. Besøkt 8. april 2023.

Litteratur
----------

* Fagerli, Arnfinn; Nilsen, Christian Lunde (1999). *Norsk fotball-leksikon*. Orion Forlag. s. 271. ISBN 8245803987.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tore Brogstad – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Tore Brogstad – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Helge Østbye** (født 31. oktober 1946) er en norsk medieviter og statsviter.

Østbye ble i 1972 cand.polit. med hovedfag i sammenliknende politikk på en oppgave med tittelen *Om innføring av fjernsyn i Norge*. Helge Østbye var deretter sentral i oppbygning av medievitenskap som fag ved Universitetet i Bergen. Han har vært leder for Institutt for medievitenskap, det som nå er Institutt for informasjons- og medievitenskap.

Østbye har i sin forskning særlig konsentrert seg om norsk og europeisk mediepolitikk, mediehistorie og mediestruktur. Østby er forfatter, sammen med Ture Schwebs, av læreboken *Media i samfunnet*, som ble utgitt første gang i 1988. Boken kom i 2020 i sin åttende utgave, med Brita Ytre-Arne som medforfatter. Boken har vært mange norske mediestudenters første møte med faget. Helge Østbye er også forfatter av *Metodebok for mediefag*.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14560471f, catalogue.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Media i samfunnet». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 9. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Helge Østbye i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Helge Østbye i BIBSYS
* presentasjon ved Institutt for informasjons- og medievitenskap

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Fredrik Gärdeman** (født 23. mai 1968) er en svensk tidligere fotballspiller. 

Gärdeman begynte karrieren i Linköping og Åtvidaberg i hjemlandet, før han gikk til Stabæk, som da spilte i 2. divisjon, i 1993. Her var han med på opprykket til Tippeligaen og Stabæks første sesonger i toppen. I november 1996 slo han følge med Bjørn Viljugrein og Lars Tjærnås og gikk over til Vålerenga. NFF satte senere overgangssummen til kr. 170 000.

Vålerenga spilte i 1. divisjon i 1997-sesongen. Gärdeman og Vålerenga ble likevel norgesmestre, og rykket også opp. Etter mye spilletid i 1997 ble imidlertid Gärdeman benket hele 1998, og etter totalt 11 minutter Tippeliga-fotball i VIF ble han leid ut til Skeid.

Etter 1998-sesongen reiste Gärdeman hjem til Sverige og Åtvidaberg. Fra 2001 spilte han for Kalmar, der han blant annet var med på å rykke opp i Allsvenskan.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 16. januar 2012.
2. ↑  Teigøy, Jarle. *Vålerenga fotball-leksikon 1913-2008*
3. ↑  «Prisfastsettelser fra NFF». *NTBtekst* (26. mai 1997)
4. ↑  «VIF benekter svarteliste – men Tjærnås innrømmer bomkjøp». *Dagbladet* (23. juli 1998)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Fredrik Gärdeman – Sveriges fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Fredrik Gärdeman – FBref Rediger på Wikidata
* Omtale på vpn.no (1998)[*død lenke*]
**Helge Bergslien Thams** (født 25. desember 1905 i Oslo, død 6. juni 1997) var en norsk arkitekt. Han var barnebarn av billedhuggeren Brynjulf Bergslien.

Helge Thams studerte til arkitekt i Danmark, Tyskland, Frankrike og England. Etter endt studium i 1929 arbeidet han for arkitekt Lars Backer, og etter Backers død i 1930 fikk han ansvaret for å fullføre dennes arbeider.

Langviksveien 115
Thams startet i 1946 eget arkitektkontor, og ble i 1947 utnevnt til statens hotellkonsulent, og fikk deretter ansvaret for gjenoppbygging av statens fjellstuer og hoteller i Finnmark. Han tegnet en rekke villaer og større boligbygg, idrettsanlegg og hoteller. Selv regnet han Hotel Atlantic i Stavanger som sitt hovedverk.

Trolltun Borettslag for billedkunstnere. Borettslaget ligger på Bøler i Oslo.Trolltun Borettslag på Bøler sto ferdig i 1959, og de 32 leilighetene var da forbeholdt norske billedkunstnere. Foto: Kjetil Ree 
Han har utført tegninger til en rekke villaer og større boligbygg, idrettsanlegg og hoteller. Thams var også sterkt engasjert i sosial boligbygging, og utførte en rekke større boliganlegg. Et av hans mest kjente prosjekter er kunstnerkolonien Trolltun Borettslag på Bøler i Oslo, tegnet på midten av 1950-tallet og oppført i 1959. Han har også tegnet større villaer, eksempelvis direktørboligen i Kirkenes, tegnet for direktøren i AS Sydvaranger. Han tegnet også forretningsgården med «Bygdøy Landhandel», Langviksveien 15. Foruten å lage planen for utbyggingen av Oppsal, tegnet Thams også en rekke OBOS-borettslag, for eksempel Abellund Borettslag, Bjartkollen Borettslag, Oppsal Borettslag og Skøyenlia Borettslag.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1925 for 1601 Trondheim kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, Per Gaare, type referanse nekrolog, utgitt 30. juni 1997[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 11. juni 1997[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  Nekrolog skrevet av Per Gaare, *Aftenposten* 30. juni 1997.
5. ↑  Berg, Helle Benedicte: «Rekkehus med kunsterklausul». *Byminner* nr. 1 – 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Helge Solem** (født 9. november 1935 på Ørland, død 5. juni 2003 i Levanger) var en norsk politiker (KrF) og skolemann.

Han vokste opp på Grande på Ørland, i en familie knyttet til misjonen. Han gikk Orkdal landsgymnas og deretter Levanger lærerskole. Han tok også mellomfag i engelsk ved Norges lærerhøgskole i Trondheim. Han arbeidet først i skolen, så fra 1971 som opplæringsleder for Trøndelag i Trygdeetaten.

Han var medlem av Levanger kommunestyre og formannskap 1980–1983 og leder i Levanger skolestyre 1980–1983. Han gikk deretter inn i fylkespolitikken som medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1984–1995, medlem av fylkesskolestyret 1984–1995 og en tid medlem av fylkesutvalget. Han var formann i Nord-Trøndelag KrF 1983–1984 og 1995–1998. Solem var blant drivkreftene bak både samarbeidet mellom Kristelig Folkeparti, Arbeiderpartiet og Høyre i fylkestinget og nominasjonen av Arne Lyngstad til Stortinget i 1997.

Referanser
----------

1. ↑  Rian, Inge (1986). *Ørlandsboka*. 1. Ørland kommune. s. 340.
2. ↑  Beite, Lars (red.) (1966). «Solem, Helge». *Norske skolefolk*. 2 (3 utg.). Stavanger: Dreyer. s. 1370.
3. ↑  «Skolering av egne folk er viktig i trygdeetaten». *Trønder-Avisa*: 1. 25. juni 1971.
4. 1 2 3  Hammer, Knut B. (12. juni 2003). «Helge Solem til minne». *Levanger-Avisa*: 23.
5. ↑  Lyngstad, Arnolf og Fossan, Johan (1996). *50 år. Nord-Trøndelag Kristelig Folkeparti 1946–1996*. Levanger. s. 20. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. ↑  Lyngstad, Arnolf og Fossan, Johan (1996). *50 år. Nord-Trøndelag Kristelig Folkeparti 1946–1996*. Levanger. s. 17. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Torgeir Flekk Suul** (født 13. september 1921 i Verdal, død 21. april 2006 i Trondheim) var en norsk arkitekt. Han fikk sin utdanning ved Norges tekniske høyskole, som han fullførte i 1950. De første årene etter at han var ferdig, arbeidet han i Finnmark med gjenreisningen etter andre verdenskrig. Siden var han hos distriktsarkitekten i Bodø før han kom tilbake til Trondheim og ble arkitekt ved Bøndenes Bygningskontor. I 1958 ble han vit.ass. ved Avdeling for Byggekunst 5 ved NTH og fra 1962 instituttarkitekt hos professor Erling Gjone der.

Fra 1964 var han arkitekt og byggeleder for Nidaros domkirkes restaureringsarbeider og i 1972 ble han ansvarshavende arkitekt etter Helge Thiis. For å synliggjøre utbyggingen av Nidarosdomen, brukte han foto og var selv en dyktig fotograf og fotomontør. Sammen med Riksantikvaren utviklet han Nidaros domkirkes restaureringsarbeider til å bli nasjonalt kompetansesenter for bevaring og restaurering av verneverdige bygninger i stein. Han var videre en drivkraft sammen med biskop Tord Godal i arbeidet for å få riksregaliene flyttet til Nidarosdomen, noe som ble en realitet 29. juli 1988. 

Suul skrev også flere bøker om Nidarosdomen. Da han gikk av i 1988, ble han hedret som ridder av St. Olavs Orden for sitt arbeid med restaureringen av kirken. Han hadde også Deltagermedaljen med rosett, og to russiske deltagermedaljer for innsatsen i «den store fedrelandskrigen».

Bibliografi
-----------

* 

* (no) Publikasjoner av Torgeir Flekk Suul i BIBSYS
* *Nidarosdomen – vestfrontens skulpturer* 1980
* *Nidarosdomen i farger* 1982 ISBN 82-990773-1-1
* *Nidarosdomen – glassmaleriene* 1983 ISBN 82-90536-00-3
* *Kroninger og regalier – Nidaros domkirke* 1988 ISBN 82-991445-2-3
* *Tanker omkring en biskopring, et par strømper – og litt til* 1993 ISBN 82-7693-006-9
* *De gamle panelmalerier i Stiklestad kirke* 1996 ISBN 82-993882-0-1
* *Arkitektur i 1000 år – en arkitekturguide for Trondheim* 1999 ISBN 82-995433-0-4

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1990 side 151 ISBN 82-516-1267-5

Eksterne lenker
---------------

* Minneord i Arkitektnytt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Kent Johanssen** (født 30. juni 1970 i Oslo) er en norsk tidligere skihopper som representerte Bækkelagets Sportsklub.

Kometen
-------

Johanssens erfaring i store internasjonale hopprenn var i 1989 stort sett begrenset til deltakelse i Junior-VM i Østerrike året før hvor han var med å ta sølv for Norge i lagkonkurransen. Overraskelsen var derfor stor da han debuterte i verdenscupen med å bli nr. 3 i Holmenkollen 5. mars 1989, kun slått av Jens Weißflog og Jon Inge Kjørum.

En drøy uke senere ble Johanssen juniorverdensmester på hjemmebane på Vang i Hedmark, i tillegg til at han reist hjem med bronse i lagkonkurransen. Helgen etterpå konkurrert han i Planica i verdenscupen, og endte på 2.-plass.

Nedturen
--------

Om 1989 ble et komet-år for Johanssen, ble den påfølgende 1989/1990-sesongen en eneste lang nedtur. I de fleste av rennene klarte han ikke å kvalifisere seg til finaleomgangene, og hans beste plassering den sesongen ble en beskjeden 8.-plass fra svenske Örnsköldsvik.

VM i Val di Fiemme
------------------

Foran VM i Val di Fiemme i 1991 var det knyttet små forventninger til Johanssen ettersom 1990/1991-sesongen hadde startet like beskjedent som den foregående. Like overraskende som i 1989 var det da at han gikk hen og tok sølv i normalbakken, kun slått av østerrikske Heinz Kuttin. Resten av sesongen ble imidlertid en kopi av historien, med meget beskjedne plasseringer.

De neste 3 sesongene var Johanssen ute av landslaget med kun enkeltopptredener i verdenscupen, før han i mot slutten av 1995 ble tatt inn i varmen igjen og hoppet verdenscup både i 1995/1996 og 1996/1997. Han havnet imidlertid aldri på pallen igjen i verdenscup-sammenheng, og med unntak av enkelte plasseringer blant de 10 beste, utmerket han seg aldri på samme måte igjen.

Det berømte nedslaget
---------------------

Han ble verdenskjent for én dag da han i 1996 mistet et ski under landing på 110 meter under NM i Kløvsteinbakken i Meldal og klarte å holde seg stående på den gjenværende skien til over fallgrensa. Klippet av kunststykket gikk verden rundt, og var bl.a. «Play of the Day» på CNN.

Han la opp i 1997.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kent Johanssen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***Make My Day*** er en norsk underholdningsserie med Synnøve Skarbø som gikk på TVNorge i 2003. Programkonseptet gikk ut på at en intetanende person fikk oppleve en drømmedag. Den utvalgtes kolleger, venner, familie, kjærester samt flere kjendiser var med på å tilrettelegge det hele. Alt ble filmet med skjult kamera. En rekke norske kjendiser deltok i opptakene. *Make my day* var basert på et britisk program med samme tittel fra 2002.

Første episode omhandlet Helene (22) fra Oslo. Helene fikk hjelpe privatetterforsker Leif A. Lier med å finne en ettersøkt forbryter, hun fikk en rolle i en italiensk reisedokumentar, og et møte med *Hotell Cæsar*-skuespiller og favoritten Elin Sogn, som stilte til foto-opptak for et ukeblad i Helenes egendesignede kolleksjon.

Opptakene til programmet ble gjort i 2002.

I tillegg til de 12 deltakerne var det gjesteopptredener av Thomas Giertsen, Jahn Teigen, Anette Young, Per Heimly, Kjell Elvis, Leif A. Lier, Elin Sogn, Anne-Kat. Hærland, Harald Heide-Steen jr. Ruth og Vigdis, Håvard Lilleheie, Elin Tvedt, Sigurd Sollien, Thomas Hansvoll, Espen Vesterdal Larsen, Lene-Elise Bergum og Ramsy Suleiman.

Omtale
------

*VG*s anmelder gav premieren terningkast fire.

Referanser
----------

1. ↑  Journalisten - Juritzen ut av MTV Juritzen (23.10.2002)
2. 1 2  VG (17.03.2003 - Side: 50)
3. 1 2  Dagbladet - Er du på TV? (21.8.2002)
4. ↑  TVNorge - Premiere: Make My Day! (arkivert versjon fra mars 2003)
5. ↑  TVN - Make My day (arkivert versjon fra desember 2003)