recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kviknes Hotell i Balestrand ble oppført av byggmester Anders Korsvold. Foto: Hans Olav Lien, 28. juli 1976 
**Anders Olsson Korsvold** (født 29. juli 1856 i Gulen, død 14. oktober 1912 i Balestrand) var en norsk byggmester fra Fonna i Gulen. Han er også kjent som «kirkebyggeren i Fonna».

Anders O. Korsvold bygde Arnafjord kirke, Mjømna kirke på Mjømna i 1901, Gaupne kirke i Gaupne 1907 og den engelske St. Olafs kirke i Balestrand. Han bygde også Fretheim hotell i Flåm i 1904, Maristuen hotell i Lærdal, Nystuen hotell på Filefjell, Mundal hotell i Fjærland og det kjente Kviknes Hotell (Balholm) i Balestrand. Videre bygde han også gjestgiverstedet Skjerjehamn i 1891, prestegarden i Eivindvik (hus og løe) i 1905, lensmannshuset Solvang, bolighuset på Krossvoll.

Det eldste barnet Ole Andreas var malermester og malte de fleste av byggverkene til faren.

Referanser
----------

1. 1 2   www.sffarkiv.no, besøkt 20. april 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Anders Gjerde (2003). «Byggmeister Anders O. Korsvold». Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane. Besøkt 6. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Anders Korsvold i Fylkesleksikon for Sogn og Fjordane

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Hangglider fra et fjell
**Hengeglider** (engelsk: *hangglider*), noen ganger kalt **hengefly**, er en bemannet, ikke motordrevet innretning, tyngre enn luft, som kan startes og landes ved hjelp av førerens egen muskelkraft og som under flyging bare bæres oppe av aerodynamiske reaksjoner på faste bæreflater (ikke roterende flater).

* En **hangglider** er spent opp av et strukturelt rammeverk.
* En paraglider spennes opp av et overtrykk inne i glideren.

En hangglider fungerer som et lite seilfly uten hjul, hvor piloten henger under flyvingen, og kan styre ved vektforskyvning. Med en hangglider kan man utnytte oppadstrømmende luft til å vinne høyde, for å fly bort fra startstedet. Dette er vanligvis en fjelltopp, men man kan også taues opp ved hjelp av annen farkost (Opptrekk). Man vinner høyde ved å bruke innsikt i meteorologiske forhold, gjennom å plassere seg i oppadgående luft (Termikk), eller sveve på luft som blir presset opp mekanisk når vind tvinges over en hindring (Mekanisk heng). Hangglider blir også vennskapelig referert til som tørkestativ av paragliderpiloter.

Riksanlegget for hengegliding (også kalt hanggliding) i Norge finnes i Vågå. Arne Mo har skrevet en roman hvor hanggliding er sentralt, *Skywayman*.

Regjerende norgesmester siden 2022 er Olav Opsanger Det har hittil ikke vært noe mesterskap i 2023.

Referanser
----------

1. ↑  «aerodyn». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 6. januar 2023. Besøkt 7. juli 2023.
2. ↑  «Forskrift om bruk av hengeglidere (BSL D 4-7) - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 7. juli 2023.
3. ↑  «Ordbøkene.no - Bokmålsordboka og Nynorskordboka». *ordbokene.no* **(norsk)**. Besøkt 7. juli 2023.
4. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 6. juli 2023.
5. ↑  Askheim, Svein (22. januar 2023). «hanggliding». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 7. juli 2023.
6. ↑  «Norgesmesterskap 2022 | Norges Luftsportforbund». *nlf.no*. Besøkt 4. mars 2023.
7. ↑  «Norgesmesterskap 2023». *nlf.no*. Norges Luftsportforbund. Besøkt 22. august 2023.

Se også
-------

* Norges Luftsportforbund

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over hang-, para- og speedgliderklubber i Norge - nlf.no
* Bergen Hang- og Paragliderklubb
* Norges Luftsportsforbund
* Bøker om hanggliding i SAMBOK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Taklevatnet** er en innsjø i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det har et areal på 0,58 km² og drenerer et nedbørfelt på 3,07 km². Taklevatnet har utløp til Sognefjorden via Midttakleelva. Taklevatnet er regulert og er hovedmagasin for Takle kraftverk. Høyeste regulerte vannstand er 294,2 meter over havet, og laveste regulerte vannstand er 288,4 moh. Magasinvolumet er 3,5 millioner m³.

Vatnet er blant de største innsjøene i Gulen kommune. Det er omgitt av bjørkeskog og lynghei. De grunneste partiene ligger i sørenden, og her fantes de beste fiskeplassene i tiden før vatnet ble regulert i 1942. Før utbyggingen hadde vatnet også en strandsone med grus og sand, men denne er blitt vasket bort etter at vannet har vært regulert i så lang tid.

Fiske
-----

Før Takle kraftverk ble bygget i 1942 hadde Taklevatnet et godt aurefiske, men etter reguleringen har fisket gått gradvis tilbake. Det siste året det ble rapportert fiskefangst var i 1985, og i 1990 ble vatnet ansett som fisketomt. En viktig årsak er at reguleringen har hindra fisken i å komme seg fram til gytebekkene. I tillegg til effekten av reguleringen anses det også at sur nedbør har bidratt til at aurebestanden er borte.

I senere år har det vært satt ut fisk i vatnet, men ennå i 2004 var tettheten av aure relativt lav.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
3. 1 2  *Vassdragsrapport, Takle, Midt-Takleelva og Brekkeelva*, Samla plan for vassdrag, Miljøverndepartementet 1990, ISBN 82-7243-790-2
4. ↑  *Fisk i regulerte vassdrag i Sogn og Fjordane. Sluttrapport 2001-2004*, Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 2006, ISBN 82-91031-89-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Vinje kirke
**Vinje prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Vinje kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Vinje kirke.

Vinje prestegjeld og dets sogn er nå en del av Vinje kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Vinjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vinje prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Vinje prestegjeld dannet grunnlaget for Vinje formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl. res. 3. oktober 1859 ble Rauland sogn skilt ut fra Vinje som eget prestegjeld, med Møsstrand sogn opprettet fra prestegjeldene Vinje, Seljord og Tinn.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vinje
* Nesland
* Grunge

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 436.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 56.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Kjellevold** (Kjellevål) er en gård i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Kjellevold har matrikkelnummer 45. i Gulen.

Navn
----

Oluf Rygh skriver at navnet kommer av gammelnorsk: *Kerlingevåll* eller *Kerlingehvåll*, som er sammensatt av ordene *kerling*, som betyr «enke», og *váll* som kan bety «isolert høyde» eller «rydning». Navnet uttales kje'dlevåol eller vål, og har blitt skrevet på ymse vis gjennom tidene, og først på 1800-tallet ble det som regel skrevet «Kjellevold». I skriftlige kilder er historiske skrivemåter av navnet listet opp: «Kiellingeuall» (1563), «Kellingeuold» (1567), «Kiellinguold» (1610), «Kielleuold» (1611), «Kiellingwold» (1667) og «Kiellingvold» (1723).

Når gårdsnavnet blir brukt som slektsnavn pleier det å skrives «Kjellevold».

Geografi
--------

Gården ligger på østsiden av Eidsfjorden, en fjordarm av Gulafjorden, sør for gården Myre. Moldeelva skiller gården fra Molde, grannegården i sør. I en liten vik utenfor Kjellevål ligger to holmer, Storholmen og Småholmen, men de hører til gårdene Lund og Berge.

Historie
--------

Kjellevål lå trolig øde i lang tid etter svartedauden, kanskje frem mot år 1500. Jordeboken for Bergen Kongsgard fra 1519 nevner bare én bruker: Jon i Kerlingwol, som betalte 2 mk. i skatt. I 1563 er gården delt i to, mellom to brukere som het Gunnar og Magne, og Magne betalte 1 daler i skatt.

Mellom 1924 og 1925 ble det bygget kjørevei over Kjellevål og til Lund, og elektrisk kraft kom i 1945.

Kilder
------

* Ivar Kleiva (1996) «Kjellevoll» i *Gulen i gammal og ny tid : Gards- og ættesoga*.

Portal: Gulen
**Aage Vening Meinesz** (født 19. juni 1942 i Malang, død 31. oktober 1985 i Haag) var en nederlandsk mestertyv, som ble kjent under navnet **Aage M.**. Han brukte ofte en termisk lanse, en enhet bestående av et rør fylt med magnesiumstaver hvor oksygen blir tilført under trykk. Den termiske lansen produserer en flamme med en temperatur på over 3500 grader, og kan smelte både betong og tykke metallplater. 

Meinesz fikk kallenavnet «Mester-skapsprengeren» på grunn av sin dyktighet med termisk lanse, sine meget godt forberedte tyveri og sitt sjarmerende utseende - som han også benyttet som et verktøy. Tidlig på 1970-tallet utførte han sitt største kupp noen sinne; fra hvelvet til den nederlandske Middenstands Bank i Helmond stjal han 600 000 gylden. Hvelvet med privatpersonenes sparepenger lot han dog bevisst stå urørt. 

I 1973 ble Meinesz arrestert og dømt til fire og et halvt års fengsel i Blokhuispoort, et fengsel i Leeuwarden. Han klarte å rømme, og ble først arrestert på nytt fire måneder senere. Etter at han hadde sonet ferdig dommen, stod hele Nederlands pressekorps ved fengselsporten for å få tatt bilder og sitater. Han ble spurt om det var vanskelig å rømme fra fengselet i Leeuwarden. Han svarte nonchalant at «Å sprenge et bankhvelv er ikke lett det heller. Jeg har nå en gang disse evnene.»

Aage Meinesz kom fra en god familie, med en bestefar som var borgermester i Rotterdam og Amsterdam (Sjoerd Vening Meinesz), og en grandonkel (Felix Vening Meinesz) som var en kjent professor i geofysikk. På morssiden var han av Indisk opprinnelse. Han levde mesteparten av sitt yrkesaktive liv i Utrecht.

Han hadde en overdådig livsstil, noe som gjorde at han trengte mye penger. Når han begikk forbrytelser, benyttet han aldri vold. Han avbrøt heller et ran enn å måtte skade en vakt. På grunn av det store antallet innbrudd og at han aldri benyttet vold når han utførte ranene, ble han kjent for sin egen stil innenfor kriminelle miljøer. Han fortalte senere om sine handlinger under et TV-intervju med William Duys.

I 1976 publiserte han sin selvbiografiske bok *Mine netter med termisk lanse.*

Meinesz var gift en gang, og fikk fra dette ekteskapet en datter og en sønn, Conny (oppkalt etter hans myrdede mor) og Jelle (oppkalt etter sin far). I ettertiden fikk han to sønner og en datter med andre kjærester. I 1985 døde Aage Vening Meinesz av kreft i en alder av 43 år. Han ble gravlagt i Haag, men graven har senere blitt fjernet.

Eksterne lenker
---------------

* Sitater fra Aage M.s bok (nl)
* AVRO.nl, med en dokumentar om Aage M. (nl)
* Vpro.nl, med video og radiointervju (nl)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Ute Meta Bauer** (født 1958 i Stuttgart) er en internasjonalt kjent kurator og kunstnerisk direktør. Bauer er født i Tyskland og utdannet ved Kunstakademiet i Hamburg, med diplom fra instituttet for visuell kommunikasjon og scenografi i 1987. 

Bauer har siden begynnelsen av 1990-tallet bemerket seg som en innflytelsesrik formidler av samtidig kunst og film, med særlig fokus på transdisiplinære og intermediale prosjekter. Hun har vært kunstnerisk direktør ved Künstlerhaus Stuttgart (1990–94), og professor ved Kunstakademiet i Wien fra 1996. Fra 1999 til 2002 var Bauer engasjert som del av kuratorgruppen for den toneangivende documenta-utstillingen («documenta11») i Kassel i Tyskland. I perioden 2002-2005 ble hun første direktør ved Office for Contemporary Art Norway (OCA) i Oslo. Bauer forlot OCA til fordel for en stilling ved det ledende universitetet MIT i Boston, USA, hvor hun var leder for kunstavdelingen ved instituttet for arkitektur.

I oktober 2013 ble Bauer engasjert som direktør ved det nyopprettede Center for Contemporary Art i Singapore.

Viktige utstillingsprosjekter
-----------------------------

Viktige utstillinger og prosjekter kuratert av Bauer:

* *Architectures of Discourse*, Barcelona (2001)
* *First Story—Women Building/New Narratives for the 21st Century* for den europeiske kulturhovedstaden Porto (2001)
* Documenta11, Kassel (2002)
* Artist-in-Residence-programmet ved ArtPace i San Antonio, Texas (2004)
* Den tredje Berlinbiennalen, Berlin (2004)

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ZKM person ID ute-meta-bauer, zkm.de, besøkt 30. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* inSite ved ArtPace
* Berlinbiennalens nettside
* documenta11
* Kunstakademiet i Wien
* OCAs nettside
* Bauers profil ved MIT

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Evje kirke
**Evje prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Otredal prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Evje og Hornnes kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Evje kirke.

Evje prestegjeld og dets sogn er nå en del av Evje og Hornnes sogn og Vennesla kirkelige fellesråd, som er underlagt Otredal prosti.

Historikk
---------

*Efja sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Evje prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Effue Præstegjeld* under Robøgdelags Prouistij. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Evje prestegjeld dannet grunnlaget for Evje og Vegusdal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 7. november 1874 ble Vegusdal sogn skilt ut fra Evje prestegjeld og lagt til Herefoss prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Evje
* Hornes
* Iveland

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 193.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 62.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Aust-Agder, arkivverket.no
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Krognos** var en skånsk uradelsslekt, som utdøde på mannslinjen i 1573. 

Slekten kan føres tilbake til 1300-tallet, og gjorde seg især bemerket i 14- og 1500-tallet, da den tilhørte den danske høyadel. Slekten, som fra de adelige slektsbøker kjennes enten som Krognos eller Stigsen, brukte ikke selv navnet.

Den utdøde på mannslinjen i 1573 med Oluf Mouritzen Krognos til Bollerup.

Våpenskjold
-----------

Slekten førte en sort fjærham eller ørnevinge i gullfelt, på hjelmen fem, senere tretten påfjær. Den skånsk-svenske slekt Ged førte samme våpen.

Referanser
----------

1. ↑  «Krognos | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 31. januar 2021.
2. 1 2  «Krognos | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 31. januar 2021.
3. ↑  «725 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XIV: Kirkeskov—Kvadratrix)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 31. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
Må ikke forveksles med Søren Christian Sommerfelt (1794–1838).

**Søren Christian Sommerfelt** (født 9. mai 1916 i Kristiania, død 14. desember 2003 i Virginia) var en norsk diplomat.

Efter examen artium 1934 og cand.jur. 1940, flyktet han fra Norge via Sverige og med den Transsibirske jernbane til London. Der var han attache ved den norske legasjonen 1940–1942 og utenriksminister Trygve Lies private sekretær 1942–1944. Han arbeidet ved FN-sekretariatet i New York 1946–48 og blant annet ved United Nations Relief and Rehabilitation Administration i Genève 1946. Han var deretter ambassadesekretær ved Norges ambassade i København 1948–50, ved Norges NATO-legasjon i London 1950–52, byråsjef i departementets politiske avdeling 1952–56 (handelsråd fra 1953) og ekspedisjonssjef 1956–60, leder for Norges delegasjon ved forhandlingene i Saltsjöbaden om etablering av EFTA i 1959. Deretter var han ambassadør i Genève 1960–1968 (i samme periode også fast delegat i EFTA for Norge), Bonn 1968–1973 med ansvaret for forhandlingene da Norge søkte EF-medlemskap i 1972. Han ble også sjef for militærmisjonen i Berlin, var ambassadør i Washington 1973–1978, og avsluttet sitt diplomativirke som ambassadør ved Norges ambassade i Roma 1978–1981. 

Han bosatte seg med sine amerikanske kone i nærheten av Washington og var konsulent for firma som drev norsk-amerikansk handel.

Søren Christian Sommerfelt var kommandør av St. Olavs Orden (1969).

Han var gift med amerikanske Frances Bull Ely (1916-2002) fra 1947.

Hans foreldre var overrettssakfører Søren Christian Sommerfelt (1877–1965) og Sigrid Nicolaysen (1879–1976). Hans farfars far var Søren Christian Sommerfelt (1794–1838) som var sogneprest i Saltdal.

Utgivelser
----------

* Søren Christian Sommerfelt (1997). *Sendemann. Utenrikspolitisk seilas. Minner og betraktninger*. Schibsted.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Søren\_Christian\_Sommerfelt\_-\_2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Søren Christian Sommerfelt». Store norske leksikon. Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 6. mai 2012.
3. ↑  «Sommerfelt, Søren Christian». Hvem er Hvem 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Aleksandr Vasiljevitsj Samsonov** (russisk: Александр Васильевич Самсонов; født 2. novemberjul./ 14. november 1859greg. i Andrejevka, død 17. augustjul./ 30. august 1914greg.) var en russisk general som deltok i Den russisk-japanske krig og i innledningen til første verdenskrig.

Samsonov ble offiser 18 år gammel som kornett i kavaleriet i Den keiserlige russiske hær i 1877 og generalløytnant i 1904. Under Den russisk-japanske krig hadde han kommandoen over dem sibirske kosakkstyrken.

I årene 1905-1907 var han var han stabssjef ved Warszawa militærdistrikt, og ble i 1907 general og sjef for den donske kosakkarméen.

I 1909 til 1914 var han generalguvernør i Turkestan. Da første verdenskrig brøt ut fikk han kommandoen over den andre Narev-arméen, som 24. august 1914 rykket inn i det sørlige Østpreussen fra Polen.

Det russiske angrepet var planlagt som en knipetangsmanøver, med fremrykning på hver side av De masuriske sjøer. Dette sjølandskapet ble betraktet som vanskelig å trenge igjennom, da sjøene var adskilt av kun smale tanger og området var tungt befestet av tyskerne. Den 1. russiske armeen under Paul von Rennenkampf skulle invadere Østpreussen nord for sjøene, mens 2. armé under Samsonov skulle gå inn sydvest for dem. Planen var at de skulle møtes bak den tyskernes 8. armé, og deretter utslette den.

Det dårlige sambandet mellom de to russiske arméene førte til at de rykket fram i et ulikt tempo og Samsonov gikk inn i en felle. Under slaget ved Tannenberg 24.–31. august ble Samsonovs 2. armé omringet av den tyske åttende armé under ledelse av Paul von Hindenburg og led et knusende nederlag. Som følge av denne katastrofen skjøt Samsonov seg natten til 30. august i nærheten av Neidenburg i Østpreussen, i dagens polske Ermlandskmasuriske voivodskap.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118999079, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Alexandre Samsonoff, BNF-ID 17056743t[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander Samsonov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Nordisk Familiebok, bind 38* (1926), sp. 180

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

Portal: Første verdenskrig
***Allolaemosaccus*** er en slekt av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. **Hodet** er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. **Beina** er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister. De fleste nordiske artene lever på arter i rosefamilien (blant annet rogn, hagtorn, eple, pære, plomme og kirsebær) eller på furu, men en art lever også på bjørk.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i den Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **greinsnutebiller, Mesoptilinae** Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
						* stammen Laemosaccini Lacordaire, 1866
							+ slekten ***Allolaemosaccus*** Zimmerman, 1994
								- *Allolaemosaccus latirostris* Zimmerman, 1994

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Starnberger See** er en innsjø i Bayern i Tyskland, sørvest for München. Innsjøen er omtrent 20 km lang, og inntil 4,5 km bred. På sitt dypeste er den 127,7 meter. Innsjøen er den fjerde største i Bayern, og er et populært utfartssted og feriested.

Den lille byen Berg ved innsjøens nordøstlige bredd er kjent som stedet hvor kong Ludwig II av Bayern druknet i 1886.

Den tyske kunstneren og forfatteren Lothar-Günther Buchheim etablerte ved Starnberg et stort galleri og museum ved innsjøens bredder.

Referanser
----------

1. ↑   GeoNames, besøkt 6. april 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Starnberger See – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Starnberger See – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
**Ole Munch Ræder** (født 3. mai 1815 i Kongsvinger, død 10. mars 1895 i Kristiania) var en norsk jurist.

Han vokste opp i Trondheim og tok examen artium 1832 ved Trondheim katedralskole. Fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania mottok han cand. jur. i 1839 og ble kopist i revisjonsdepartementet 1839 så i Justisdepartementet 1840, der han ble fullmektig i 1848. Ræder utga i 1841 *Den norske statsforfatnings historie og dens væsen*, som var mye ansett i sin tid. I årene 1842–44 var han på reise i Danmark, Tyskland, Sveits og Italia, og 1846–49 oppholdt han seg i USA med statsunderstøttelse for å studere juryvesenet. Frukten av denne reisen ble hans arbeid *Juryinstitutionen i Storbritannien, Canada og de forenede stater i Nordamerika* (3 bd. 1850–51). I 1840-årene var han også mye virksom som politisk forfatter i pressen, spesielt i *Den Constitutionelle*. I 1850 ble han utnevnt til ekspedisjonssekretær i Marinedepartementet, samt ble konsul på Malta 1861 og generalkonsul i Hamburg 1874. Han tok avskjed og vendte tilbake til Norge i 1891. Av St. Olavs Orden ble han ridder i 1869 og kommandør av 1. klasse i 1892, mens Vasaordenen også var hans.

Ole Munch Ræder var sønn av oberst Johan Christopher Ræder (1782–1853) og bror av offiserene Johan Georg Ræder (1814–1898), Nicolai Ditlev Ammon Ræder (1817–84) og Hans Jacob Theodor Wilhelm Ræder (1831–1920). Ole ble i 1862 gift med Julie Motzfeldt (1837–76) som var datter av Ulrik Anton Motzfeldt (1807–65) og hans første kone Fredrikke Julie Nielsen (1809–37).

Verker
------

* *Den norske statsforfatnings historie og dens væsen* (1841)
* *Juryinstitutionen i Storbritannien, Canada og de forenede stater i Nordamerika* (3 bd. 1850–51)
* *Unionen og egen utenrigsminister* (1893)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Ole Munch Ræder i Store norske leksikon
3. ↑  
«Ræder, Ole Munch». Nordisk familjebok.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Trichomagdalis*** er en slekt av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. **Hodet** er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. **Beina** er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister. De fleste nordiske artene lever på arter i rosefamilien (blant annet rogn, hagtorn, eple, pære, plomme og kirsebær) eller på furu, men en art lever også på bjørk.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt langs vestkysten av Nord-Amerika (California).

Systematisk inndeling
---------------------

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae. 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **greinsnutebiller, Mesoptilinae** Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
						* stammen **Magdalidini** Pascoe, 1870
							+ Slekten ***Trichomagdalis*** Fall, 1913
								- *Trichomagdalis atratus* Fall, 1913
								- *Trichomagdalis conspersus* Fall, 1913
								- *Trichomagdalis fasciatus* Fall, 1913

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trichomagdalis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Trichomagdalis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Trichomagdalis* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Lars Sørensen** (født 26. november 1905 i Oslo, død 4. juni 1987) var en norsk elektroingeniør, redaktør og politiker (H).

Han hadde examen artium fra 1924 og var utdannet elektroingeniør fra NTH fra 1929. Han jobbet med lydfilm hos fotoforretningen J.N. Nerlien i Oslo 1930–1934. Deretter var han journalist i *Drammens Tidende* og *Buskerud Blad* 1934–1937, redaktør i begge aviser 1937–1945, driftsingeniør sammesteds og hos Harald Lyche & Co. 1945–1960, disponent i avisene fra 1960 og sjefredaktør 1961–1977. Sørensen var også styremedlem i Drammen avdeling av Den Norske Ingeniørforening 1937–1941, formann i Norsk Høyrepresse, formann i Høyres Bladeierforening og styreformann i Høyrepressens Informasjonskontor 1966–1968.

Sørensen var også medlem av Drammen bystyre 1936–1940, i 1945 og 1951–1971, viseformann i Drammen Høyre 1938–1940, medlem av Drammen formannskap 1951–1971, formann i Drammen Høyre 1952–1956 samt medlem av Buskerud fylkesting og fylkesutvalg fra 1964.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Lars Sørensen, (26.november 1905 - 04.juni 1987).», besøkt 10. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Bjørn Steenstrup (1973). «Sørensen, Lars». *Hvem er Hvem?*: 551.
3. ↑  Borgen, Per Otto (2006). «Sørensen, Lars». *Drammen byleksikon*: 242.

  

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Sefid Rud** (persisk: سفیدرود‎, «den hvite elva») er ei elv i Iran. Den er den nest lengste elva i Iran etter Karun.

Elva heter Sefid Rud nedstrøms for samløpet mellom Qezel Owzan og Shahrood. Qezel Owzan er rundt 550 km lang og er det lengste tilløpet. Den samler vann fra den nordøstre delen av Zagrosfjellene og områdene øst for vannskillet mot Urmiasjøen. Shahrood er mye kortere, ca. 175 km, og samler vann fra sørskråningen til Elburzfjellene.

Ved samløpet ligger Sefid Rud-demningen med et magasin på 1860 millioner m³. Etter demningen bryter Sefid Rud gjennom Elburzfjellene i et trangt gjel. Nord for fjellene renner Sefid Rud gjennom slettelandet i Gilan og passerer nær Rasht. Til slutt danner elva et stort delta der den munner ut i Det kaspiske hav. Kaspiørret, stør, barber og mort vandrer opp i Sefid Rud fra Det kaspiske hav for å gyte.

Kilder
------

* Coad, B.W. (25. april 2009). «Introduction - Drainage Basins - Caspian Sea». *Freshwater Fishes of Iran*. Besøkt 6. januar 2017.
* A. Jouladeh-Roudbar m.fl. (2015). «Freshwater fishes of Iran; an updated checklist» (PDF). *AACL Bioflux*. 8 (6): 855–909. ISSN 1844-9166.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sefid Rud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Stig Malm** (født 4. mars 1942 i Sundbyberg, død 5. mars 2021 i Danderyd) var en svensk fagforeningsmann, og LO-sjef fra 1983 til 1993.

Liv og virke
------------

Malm vokste opp i et arbeiderhjem i Sundbyberg og begynte som sekstenåring å arbeide på Arenco. Han utdannet seg ved yrkesskolen til instrumentmaker i 1958 og begynte snart å engasjere seg faglig, først ved Arencos verkstedsklubb og siden fra 1965 som assistent ved Metalls forbundsskole Skåvsjöholm i Åkersberga. I 1967 ble han forhandlingsombudsmann for Svenska metallindustriarbetarefacke og i 1979 andre nestleder. Malm ble i 1981 andre nestleder i LO og i 1983 leder for LO.

Malm ble opphavsmann til flere nye uttrykk i det svenske språk, blant annet «betonghäckar» og «finansvalp», samt gjorde ordet «fittstim» kjent etter å ha gjenfortalt en anekdote om en taxisjåfør som brukte ordet. Han hadde en ledende rolle i det såkalte «rosornas krig» på 1980- og tidlig 1990-tall, der han stod på venstresiden, og finansminister Kjell-Olof Feldt og den såkalte kanslihushögern stod på den andre siden.

Malm fratrådte som LOs leder den 3. desember 1993 etter at det ble offentlighet om at han som styremedlem hadde godkjent et antall generøse fallskjermsavtaler. Deretter var han i noen år styreformann for Svensk Bilprovning, men forlot så det oppdraget. Malm var senere kommunepolitiker i Solna kommun.

5. mars 2021 døde han av covid-19 på Danderyds sjukhus.

Referanser
----------

1. ↑   Aftonbladet, «Stig Malm är död – blev 79 år», utgitt 7. mars 2021, besøkt 7. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftonbladet, «Stig Malm är död – blev 79 år»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Runeberg.org - *Malm, Stig*, besøkt 7. mars 2021
4. ↑  Aftonbladet.se - *Stig Malm är död – blev 79 år*
5. ↑  «Arkiverade kopian». Arkivert fra originalen 14. juli 2015. Besøkt 14. juli 2015.
6. ↑  «Arkiverade kopian». Arkivert fra originalen 14. juli 2015. Besøkt 14. juli 2015.
7. ↑  «När de intellektuella gick från vänster till höger». *DN.SE* **(svensk)**. 13. juli 2015. Besøkt 7. mars 2021.
8. ↑  Rosornas krig (s)pökar ännu Arkivert 26. august 2011 hos Wayback Machine. Folket 1999-05-09
9. ↑  *Anno. [19]93*. Malmö: Corona förlag. 1994. s. 204. ISBN 91-564-1993-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Dina Vinhofvers** (– 1651) var en dansk kvinne, hovedpersonen i den såkalte *Dinasaken*.

Vinhofvers ble født i København som datter av tyske foreldre. Hun giftet seg i Holsten med David Schumacher (d. 1650) og fikk omkring 1640 en datter. Etter et opphold i Lübeck vendte hun tilbake til København med sin elsker, Jørgen Walter (d. 1670), som i 1649 ble opptatt i den danske adelsstand.

Her bodde hun sammen med datteren hos sin mor Margrethe og stefar, silkevever Samson Gertzen. Hun forsørget seg ved å stive og stryke silketøy, men førte samtidig et *letfærdig levned'.*

Dinasaken
---------

Vinhofvers ble kjent da hun utpekte rikskansler Corfitz Ulfeldt som far til det barn hun skulle føde, og anklaget dessuten ham og hustruen Leonora Christina for å ville forgifte kong Frederik III. Da anklagene ble kjent, ble hun stevnet for retten, dømt til døden og henrettet i 1651 på plassen foran Københavns slott.

Dina var tilsynelatende en brikke i oppgjøret mellom kongen og det såkalte svigersønnparti.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sagen mod Dina | lex.dk». *Danmarkshistorien* **(dansk)**. Besøkt 8. mars 2021.
3. ↑  Leon Jespersen (2003). «Dina Vinhofvers». *Dansk kvindebiografisk leksikon*.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «236 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 8. mars 2021.
5. 1 2  «Dina Vinhofvers | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 8. mars 2021.
6. ↑  Sebastian Olden-Jørgensen. «Dina Vinhofvers | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 8. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
**Troels Smith** (1672–1730) var en dansk-norsk generalfiskal.

Han ble født i Bragernæs som sønn av assessor i den norske overhofret, kommercekommissarius Laurits Lauritsen Smith (d. 1686) og hans første hustru, Anne Mortensdatter Sand (d. 1677). Etter at moren døde ble han sendt til laitnskolen i Aalborg hvorfra han dimmiterte i 1688. Heretter studerte han jus i København, og i 1697 i Oxford. I 1702 fikk han bestalling som prokurator ved Højesteret samt ved alle over- og underretter i Danmark og Norge. I 1716 ble han utnevnt til kanselliråd og generalfiskal og i 1729 til justisråd.

Smith døde i København i juni 1730, men rakk å oppleve at datteren Anna Dorothea (1713–1777) giftet seg med senere justisråd og adelsmann, Bredo von Munthe af Morgenstierne. Smiths enke, Ellen Kaasbøll, døde i 1748 på Bækkeskov hos datteren og svigersønnen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk biografisk leksikon, oppført som Smith, Troels, runeberg.org, besøkt 7. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «133 (Dansk biografisk Lexikon / XVI. Bind. Skarpenberg - Sveistrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 4. april 2021.
4. ↑  «Bredo v. Munthe af Morgenstierne | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 4. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
«Zelenogorsk» har flere betydninger.

Finskebukta ved Zelenogorsk
Beliggenhet for Terijoki kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944.
**Zelenogorsk** (russisk: Зеленого́рск, finsk og svensk: *Terijoki*) er en by i Kurortnyj-distriktet i St. Petersburg i Russland. Den ligger ved Finskebukta, rundt 50 km nordvest for sentrum av St. Petersburg. Innbyggertall: 12 074 (folketelling 2002).[] Navnet Zelenogorsk ble tildelt i 1948.[]

Historie
--------

Før 1944 var Terijoki en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen lå lengst mot syd langs Finlands daværende grense mot Russland. Antall innbyggere i kommunen var 7 913 i 1939.[]

Fiskerlandsbyen Terijoki har vært kjent siden 1700-tallet.[] Den hørte opprinnelig under Kivinebb, men ble utskilt som eget sogn i 1909.[]

Finland var russisk storfyrstedømme i perioden 1809–1917. Da jernbanen mellom Viborg og St. Petersburg ble åpnet i 1870, oppdaget snart sosieteten i St. Petersburg og Viborg den idylliske fiskerlandsbyen Terijoki.[] I sentrum ble det åpnet tre hoteller, og det ble bygget mange landsteder. Folketallet lå på denne tiden rundt 5000, men om sommeren økte det til over 50 000.[] Etter at Finland oppnådde selvstendighet i 1917, uteble de russiske turistene. Disse ble snart erstattet av sommergjester fra vest, og etter hvert oppstod sommerstid i Terijoki litt av en kunstnerkoloni.[]

Under den finsk-sovjetiske vinterkrigen i 1939–40 ble Terijoki erobret av Den røde armé, og byen ble sete for en stalinistisk finsk marionett-regjering under Otto Ville Kuusinen. I 1944 måtte store deler av Viborgs län avstås til Russland, og Terijokis opprinnelig finske befolkning ble evakuert og erstattet av russere og andre folk fra Sovjetunionen.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Zelenogorsk er i dag et av de største helse- og rekreasjonsstedene i St. Petersburg-regionen. Byen og området rundt har mange kurbad, rekreasjonssentere og sommerleirer for barn. Byen har ingen industri av betydning.

Referanser
----------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zelenogorsk (Saint Petersburg) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Zelenogorsk/Terijokis historie og dagens by
* Artikkel om Terijoki i Nordisk familjebok, bind 28, spalte 891, 1919
* Kart over Terijoki

  


| * v
* d
* r
Byer underlagt den føderale byen St. Petersburg |
| --- |
| St. Petersburgs flagg | Kolpino **·** Krasnoje Selo **·** Kronsjtadt **·** Lomonosov **·** Pavlovsk **·** Peterhof **·** Pusjkin **·** Sestroretsk **·** Zelenogorsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Anders Gunnar Wingård** (født 1878 i Stockholm, død 7. oktober 1912 i samme by) var en svensk skuespiller.

Han ble først ansatt ved Hjalmar Selanders teatersällskap (1899–1901). Deretter ble han engasjert ved Svenska Teatern i Helsingfors i 1902, og i 1906 ble han ansatt hos teatersjef Albert Ranft, som en tid eide alle privateide teatre i Stockholm. Den første tiden hos Ranft spilte Wingård på Vasateatern. Siden gikk han over til et av Ranfts andre teatre, Svenska teatern i Stockholm.

> Wingårds utseende och väsen gjorde honom till en vinnande förste älskare, men han visade sig äfven behärska satiriska uppgifter och karaktärsroller, han gaf trovärdigt och okonventionellt både den lysande, lidelsefulle polske ädlingen, den själfsvåldige ynglingen och det gamla originalet. Hans spel egde ungdomlig värme, kraft och humor
> 
> 
> R-n B. i Nordisk familjebok
> 
> 

I 1908 giftet han seg med skuespilleren Harriet Bosse, som var skilt fra forfatteren August Strindberg. Sammen fikk de sønnen Bo, men ble skilt allerede i 1911. Året etter skilsmissen begikk Wingård selvmord.

Sønnen Bo G. Wingård var sjef for Norsk filminstitutt fra det ble etablert i 1955 og mange år fremover. Han døde i 1972.

Referanser
----------

1. 1 2 3   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «685-686 (Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 32. Werth - Väderkvarn)». *runeberg.org* **(svensk)**. 1921. Besøkt 14. april 2021.
3. ↑  «Bo Wingård». *geni\_family\_tree* **(engelsk)**. Besøkt 14. april 2021.
4. ↑  Krohn, Sven (1980). *Fellesnevneren i norsk film : Norsk filminstitutt i 25 år*. Oslo: Norsk Filminstitutt. ISBN 82-90365-01-2.  [e-bok fra nb.no]
5. ↑  «Bærum kommune, Gravplassforvaltningen». *www.ecclesia.no*. Besøkt 14. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Jens Holgersen Ulfstand** (født 1450, død 6. februar 1523), var en dansk riksråd og admiral. Han hadde fra 1486 Lindholm slott i Skåne i forlening, og fra 1510 Villand herred og fra samme tid Sølvesborg.

Biografi
--------

Ulfstand ble stattholder på Gulland og ble inderlig avskydd av befolkningen på øyen på grunn av de tunge skattene og avgiftene. På grunn av hans brutale adferd ble myndighetene i 1492 tvunget til å sende fire rigsråder hen til øyen for å berolige gemyttene.

1505 ble Ulfstand riksråd og under kong Hans' felttog mot Sverige ble han kommanderende til sjøs og herget den svenske kysten. 1511 ble Ulfstand sjef for den sterkt utvidede danske-norske flåte, og om bord på admiralskipet sitt *Engelen* foretok han et voldsomt tokt mot den nordtyske kysten og mot Öland. Den 9. august samme år ble han involvert i et sjøslag med den lybske flåte syd for Bornholm, som sluttet uavgjort.

I Skåne arvet Jens Holgersen Ulfstand Glimminge etter sin far og lot 1499–1512 oppføre borgen Glimmingehus. Han giftet seg først med Holmger Axelsdatter Brahe, som døde 19. november 1495 på Visborg og deretter med Margrethe Arvidsdatter Trolle.

Referanser
----------

1. ↑   Den Store Danske Encyklopædi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk biografisk Lexikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
Kart som viser West Hollywood i LA County
**West Hollywood** er en by i Los Angeles County i den amerikanske delstaten California. West Hollywood ble stiftet i 1984 og grenser til byene Los Angeles og Beverly Hills.

Før West Hollywood ble en egen enhet (kommune) i 1984, var området en enklave midt i byen Los Angeles. Den var da direkte underlagt Los Angeles County (fylket). Mens byen Los Angeles hadde innført strenge lover mot gambling og annet, var West Hollywood–området uavhengig av disse reglene, og området tiltrakk seg derfor en rekke nattklubber og kasinoer. West Hollywood tiltrakk seg også en rekke kunstnere og homofile, som likte områdets friheter.

Byen har idag rundt 35 000 innbyggere.

Den 2,5 km lange delen av Sunset Boulevard som passerer gjennom West Hollywood (mellom Crescent Heights Boulevard og Doheny Drive), også kjent som Sunset Strip, er senter for West Hollywoods natteliv med barer, restauranter og konsertsteder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) West Hollywood, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) West Hollywood – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  ; *folketellingen i USA 2020*; Herausgeber: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.
***Orthorhinus*** er en slekt av snutebiller som lever i barskog.

Utseende
--------

Middelsstore ti, store (gjerne ca. 10 millimeter, men noen blir opptil 50 millimeter), avlange, brunlige snutebiller. Kroppen er avlang, som oftest med mørkbrunlig grunnfarge og mønster av lyse skjell som ofte danner uregelmessige tverrbånd. **Hodet** er ganske stort med en lang, slank snute som ofte er noe utvidet i den ytre halvdelen. Antennene sitter vanligvis festet nær spissen av snuten og er ganske lange og kraftige, kenbøyde med en markert kølle ytterst. **Brystskjoldet** (pronotum) er litt bredere enn langt, med rundede sider, mer eller mindre kraftig punktert. **Dekkvingene** er vanligvis mer eller mindre ovale på form, med eller uten tydelige punktrekker. **Beina** er lange og kraftige, leggene ender i en kraftig, innoverrettet torn som gjør at billene kan klamre seg fast til det de sitter på slik at de kan være ganske vanskelige å få løs.

Levevis
-------

De fleste artene er knyttet til bartrær, særlig finner man mange arter på furu. Larvene utvikler seg i død ved, eller under barken på svekkede, men ennå levende trær. Larveutviklingen kan være flerårig, og de voksne billene kan også leve i flere år. De voksne billene gnager på barken på unge greiner og på nye skudd, og kan gjøre stor skade i plantefelt.

Utbredelse
----------

Slekten er hovedsaklig utbredt i Australia, men forekommer også i Karibia.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **skogsnutebiller, Molytinae** Schönherr, 1823
						* Stammen Furusnutebiller, Pissodini Gistel, 1856
							+ Understammen Orthorhinina Jekel, 1865
								- Slekten ***Orthorhinus*** Schönherr, 1825
									* *Orthorhinus aethiops* Boisduval, 1835
									* *Orthorhinus affinis* Hope
									* *Orthorhinus cylindrirostris* (Fabricius, 1775)
									* *Orthorhinus granosparsus* Fairmaire, 1878
									* *Orthorhinus klugii* Boheman, 1835
									* *Orthorhinus lepidotus* Erichson, 1842
									* *Orthorhinus leseleuci* Saunders & Jekel, 1855
									* *Orthorhinus longimanus* Boisduval, 1835
									* *Orthorhinus pacificus* Erichson, 1842
									* *Orthorhinus rugirostris* Boheman, 1835
									* *Orthorhinus simulans* Boheman, 1835
									* *Orthorhinus spilotus* Boheman, 1835

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*