recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En **Cauchy-følge** eller en **fundamentalfølge** er en følge av elementer i et metrisk rom der avstanden mellom to vilkårlige elementer gradvis blir mindre og mindre jo lenger ut i følgen de to elementene befinner seg. Velger en et vilkårlig positivt tall kan en alltid finne to elementer i følgen slik av avstanden mellom disse elementene er mindre enn det valgte tallet.

Navnet har følgene fått etter matematikeren Augustin Louis Cauchy, og begrepet «Cauchy-følge» (*Cauchy sequence*) ble første gang kjent brukt i 1906.

Cauchy-følger spiller en svært viktig rolle i studiet av  konvergens for følger, blant annet fordi de gjør det mulig å studere konvergens uten å ha kjennskap til grenseverdien som følgene konvergerer mot. I et komplett metrisk rom vil en Cauchy-følge alltid være konvergent, og omvendt. Dette gjelder for eksempel for Cauchy-følger av  reelle tall, såkalte tallfølger.

Formell definisjon
------------------

La *S* være et metrisk rom utstyrt med metrikken *d*. En følge {\displaystyle \{x\_{n}\}} av elementer i *S* er en Cauchy-følge dersom det for enhver {\displaystyle \epsilon >0} eksisterer et naturlig tall *N* slik at 

{\displaystyle d(x\_{n},x\_{m})<\epsilon \ \ \forall \,n,m\geq N}.
For et metrisk rom som består av reelle tal bruker en vanligvis metrikken

{\displaystyle d(x\_{n},x\_{m})=|x\_{n}-x\_{m}|\,}

Egenskaper
----------

* I et vilkårlig metrisk rom vil en konvergent følge alltid være en Cauchy-følge. Det motsatte er ikke generelt tilfelle: en følge kan være en Cauchy-følge uten å være konvergent.
* I et  kompakt metrisk rom vil en Cauchy-følge alltid være konvergent og ha en grenseverdi i rommet.

Komplette metriske rom
----------------------

Et metrisk rom *S* sies å være *komplett* dersom en hver Cauchy-følge konvergerer mot et element som også ligger i *S*. 

Mengden av reelle tall *R* er et eksempel på et komplett metrisk rom. Det er derimot ikke mengden av rasjonale tall *Q*, dvs tall som kan skrives som en brøk. I *Q* er det mulig å konstruere Cauchy-følger som konvergerer mot en grense som ikke selv er et rasjonalt tall. Ett eksempel er gitt i det følgende:

{\displaystyle {\begin{array}{lll}x\_{1}&=1\\x\_{n}&={1 \over 2}(x\_{n-1}+{2 \over x\_{n-1}})&n>1\\\end{array}}}
Alle elementene er rasjonale, men følgen konvergerer mot kvadratroten av to, som er et irrasjonalt tall.

Cauchy-kriteriet
----------------

*Cauchy-kriteriet* for en følge av reelle tall sier at følgen er konvergent hvis og bare hvis følgen er en Cauchy-følge.

Referanser
----------

1. ↑  «Earliest Known Uses of Some of the Words of Mathematics (C)». Jeff Miller. 25. juni 2017. Besøkt 7. februar 2019.

Litteratur
----------

* Walter Rudin (1953, 1964, 1976). *Principles of mathematical analysis*. Singapore: McGraw-Hill International Book Co. ISBN 0-07-085613-3.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eric W. Weisstein, *Cauchy Sequence* i MathWorld.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld
 |
***Theologisk Tidsskrift for den evangelisk-lutherske Kirke i Norge*** var et norsk tidsskrift for teologi som utkom fra 1858 til 1891.

Historie
--------

I Norge var det tidligere gitt ut to teologiske tidsskrifter, nemlig W. A. Wexels' *Tidsskrift for Kirke-Krønike og christelige Theologi* (1834–1839) og *Theologisk Tidsskrift for den norske Kirke*, utgitt av den teologiske foreningen i Studentersamfundet fra 1846 til 1857. På grunnlag av dette siste stiftet teologene Gisle Johnson, Carl Paul Caspari og Tønder Nissen i 1858 *Theologisk Tidsskrift for den evangelisk-lutherske Kirke i Norge*. Johnson stiftet senere også *Luthersk Kirketidende*, som fikk større betydning for allmenheten.

I de første årgangene hadde tidsskriftet som motto på tittelbladet et bibelsitat fra Nehemjas bok 4,17: «Med den ene Haand gjorde de Gjerningen, og med den anden holdt de Vaaben».

Tidsskriftet inneholdt blant annet en rekke av Casparis avhandlinger.

Det gikk inn i 1891. Norge var i noen år uten et teologisk tidsskrift, før det i 1900 ble det stiftet et nytt vitenskapelig teologisk tidsskrift av flere av professorene ved Universitetet i Kristiania, *Norsk Theologisk Tidsskrift*.

Litteratur
----------

* Molland, Einar (1979). *Norges kirkehistorie i det 19.århundre*. Gyldendal. s. 216. ISBN 8205117446.
* Rudvin, Ola (1947). *Den kristelige presse i Norge*. Oslo: Lutherstiftelsen.
**Theofylaktos Lekapenos**, eller **Lecapenus** (gresk: Θεοφύλακτος Λακαπηνός, *Theophylaktos Lakapenos*, født 917, død 27. februar 956) var økumenisk patriark av Konstantinopel fra 2. februar 933 til sin død i 956.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Theofylaktos var yngste sønn av keiser Romanos I Lekapenos med Theodora. Romanos I ønsket å innsette stin sønn til patriark så snart Nikolaus Mystikos døde, men det skjedde allerede i 925, og det skulle komme to kortvarigere patriarkateer og en toårs vakans før Theofylaktos ble ansett gammel nok til å kunne utføre et patriarks oppgaver. 

### Patriark

Han var blitt 16 år da han ble patriark; da - eller tidligere - hadde han latt seg kastrere, for dette mente man ville fremme hans karriere i kirken. Theofylaktos var den tredje patriark av Konstantinopel som var sønn av en keiser, og han var den eneste som var det mens faren fremdeles regjerte. Hanss patriarkat på drøye 23 år var usedvanlig langvarig, og faren hadde sikret seg støtte fra pave Johannes XI for hans elevasjon til patriarkatet. 

Theofylaktos støttet farens politikk og virket for en kirkelige økumene, ved å pleie kontakten med de greske patriarkater i Alexandria og Antiokia. Hand utsendte misjonærer til magyarene, og gjorde sitt for å støtte opp om det keiserlige diplomati mot slutten av 940-årene. Omtrent på denne tid gav patriark Theofylaktos sin svigernevø keiser Peter I av Bulgaria råd om den nye bogomilske heresi. 

Med unntak av den uektefødte evnukken Basilios Lekapenos, som ble utnevnt til *parakoimomenos*, var Theofylaktus den eneste av Romanos Is sønner som forble i sine embeder etter at familien mistet makten ved årsskiftet desember 944/ jan uar945. Han kronet også farens etterføger, Romanos II Porfyrogennetos, til keiser.

Theofylaktos introduserte teatralske elementer i den bysantinske liturgi, noe som ikke møtte allmenn oppslutning blant det konservative kleresi som omgav ham.

Theofylaktos' motstandere beskrev ham som en uærbødig mann som først og fremst var interessert i sin enorme hestestall, og som var beredt til å forlate feiringen av den hellige liturgi i Hagia Sophia-kirken for å kunne være til stede da hans favorittmerr skulle følle.

Theofylaktos døde etter et fall fra hesterygg i 956.

Litteratur
----------

* *The Oxford Dictionary of Byzantium*, Oxford University Press, 1991.
* Warren Treadgold, *A History of the Byzantine State and Society*. Stanford University Press, 1997.
**Petra Haltmayr** (født 16. september 1975 i Rettenberg) er en tidligere tysk alpinist.

Hun var i begynnelsen av sin karriere best i tekniske disipliner som slalåm og storslalåm, men gikk etterhvert mer over til fartsdisipliner som utfor og super-G. Hun debuterte i verdenscupseiren 18. desember 1994 i slalåm i Sestriere, og deltok i sitt siste verdenscuprenn 15. mars 2007 i super-G i Lenzerheide.

Hun har deltatt i to OL; i 2002 og 2006. I OL 2002 i Salt Lake City kom hun på 23.-plass i super-G. I OL 2006 i Torino kom hun på sjetteplass i utfor og niendeplass i super-G.

Siden 15. november 2008 har hun jobbet som ekspertkommentator på ZDF.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | By | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 30. november 2000 | Lake Louise | Canada | Utfor |
| 1. desember 2001 | Lake Louise | Canada | Super-G |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Petra Haltmayr – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Petra Haltmayr – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Petra Haltmayr – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Petra Haltmayr – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Petra Haltmayr – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Vera Rostin Wexelsen** (født 16. mai 1949) er en norsk instruktør, skuespiller og dramatiker.

Etter cand.philol.-eksamen med teatervitenskap, kunsthistorie og nordisk litteratur med vekt på dramatikk, startet Vera Rostin Wexelsen Flaminiateatret sammen med Jorunn Vesterlid. I en tiårsperiode turnerte gruppa i store deler av Norge, særlig med kabareter og teater for barn og unge. Av gruppas forestillinger som fikk særlig oppmerksomhet, kan nevnes *Ellemelle* (1984) av Vera Rostin Wexelsen og *Frøken Julie* av August Strindberg. Gruppa tok også initiativ til Slottsfjellspillene i Tønsberg hvor Vera Rostin Wexelsen var skuespiller i 1990 og 1992 og instruktør i 1995. Vera Rostin Wexelsen var instruktør for flere store friluftsforestillinger på 1990-tallet. 

Vera Rostin Wexelsen har arbeidet som skuespiller og instruktør ved flere regionteatre i landet. Hun har vært teatersjef ved Nord-Trøndelag Teater og Hordaland Teater. Som teaterleder har hun særlig vært opptatt av å formidle ny dramatikk for barn og unge. I 2012 debuterte hun som barnebokforfatter med *Adventsboka om Adventspøkelset* illustrert av Beate Rostin. Boka var en videreutvikling av teaterstykket *Adventspøkelset* som Wexelsen skrev og instruerte for Hordaland Teater i 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**MS «Independence of the Seas»** er et cruiseskip i Freedom-klassen eid av Royal Caribbean International som ble operativt i april 2008. Skipet med 15 dekk har en kapasitet på 4 370 passasjerer og har en besetning på opptil 1 360 personer. Hun ble bygd ved Perno verft i Åbo i Finland som også bygde MS «Freedom of the Seas» og MS «Liberty of the Seas», som er hennes søsterskip i Freedom-klassen. Med sine 154 407 bruttotonn ble hun sammen med «Freedom of the Seas» og «Liberty of the Seas» det største cruiseskipet noensinne lagd. Hun er 339 meter lang og har en marsjfart på 21,6 knop (40,0 km/t). Skipet opererer fra Fort Lauderdale i Florida, USA.

«Independence of the Seas» er det tredje skipet i Freedom-klassen. I oktober 2009 overtok MS «Oasis of the Seas» (det første skipet i Oasis-klassen ) tittelen som verdens største skip.

Bildegalleri
------------

* MS «Independence of the Seas» i Oslo, Norge. MS «Independence of the Seas» i Oslo, Norge.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 9349681 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Independence of the Seas» – DNVs skipsregister Rediger på Wikidata

* (en) MS «Independence of the Seas» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Petroleumsgeologi** er læren om naturlige forekomster av petroleum og om hvordan geologiske prosesser har bidratt til å danne, transportere og lagre petroleum i naturen. Petroleumsgeologi kan og defineres som deler av geologi anvendt til leting og utvinning av olje og gass.

Dannelse av petroleum
---------------------

Utdypende artikkel: Organisk geokjemi

Olje og gass dannes fra dyre- og planterester ved høyt trykk og temperatur. Planteplankton fra dyphavene gir det største bidraget og det dannes gass og lette olje-kvaliteter. Dyreplankton gir gjerne tyngre olje. Høyt organisk innhold i sedimenter kjennetegnes ved mørk farge som ved økt trykk forvandles til svartskifer; såkalte kildebergarter.

Petroleumsreservoar
-------------------

Utdypende artikkel: Petroleumsreservoar

Olje/gass vil ved økende trykk og temperatur presses ut av svartskiferen. Væsken migrerer over til porøse sedimenter, sprekker og eventuelt videre opp mot jordoverflaten. Mesteparten vil samles opp i såkalte reservoarbergarter.

Oljeleting
----------

* Elektromagnetisk undersøkelse
* Gravimetrisk undersøkelse
* Magnetometrisk undersøkelse
* Seismisk undersøkelse
* Oljeboring
* Borehullslogging

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Murasaki Shikibu Lecter** er en litterær person fra romanen *Hannibal Rising* av Thomas Harris. Hun er kone av Hannibal Lecters onkel Robert Lecter. Etter Robert Lecters død, tar hun seg av Hannibal Lecter og opptrer som hans vokter. Hun hjelper ham blant annet å skjule mordet han begår på slakteren som forårsaket Robert Lecters død. Da hun finner ut at Lecter dreper mennene som spiste han søster, ber hun ham love at han skal slutte å drepe hvorpå han sier at han allerede har gitt hans døde søster et løfte. Hun blir senere kidnappet av de gjenlevende antagonistene som bruker henne for å komme til Lecter. Hun blir senere reddet av Lecter som dreper de siste av sine fiender. Hun besøker ham siden for siste gang mens han sitter i varetekt hos det franske politiet og sier til ham at hun anser ham som følelsesmessig død. Hun reiser så til sitt hjemland, Japan.

I filmatiseringen av filmen spilles hun av Gong Li.

| * v
* d
* r
Hannibal Lecter-tetralogien av Thomas Harris |
| --- |
| Bøkene | *Den røde drage* **·** *Nattsvermeren* **·** *Hannibal* **·** *Hannibal Rising* |
| Filmene | *Manhunter* (1986)  **·** *Nattsvermeren* (1990) **·** *Hannibal* (2001) **·** *Den røde drage* (2002) **·** *Hannibal Rising* (2007) |
| TV-seriene | *Hannibal* (2013–15) |
| Hovedpersonene | Hannibal Lecter **·** Will Graham **·** Clarice Starling |
| Bipersoner | Jame Gumb **·** Frederick Chilton **·** Jack Crawford **·** Francis Dolarhyde **·** Murasaki Shikibu Lecter **·** Mason Verger |
| Liste over mindre rollefigurer fra Hannibal Lecter-tetralogien |

Portal: Litteratur
**Vera Miles** (født **Vera Juni Ralston** 23. august 1929 i Boise City i Oklahoma) er en amerikansk skuespiller som har vunnet mye popularitet for sine roller i filmer som *Psycho*, *På sporet*, *Feil mann*, *Mannen som skjøt Liberty Valance* og *Psycho II.*

Vera Miles ble ferdig uteksaminert fra Wichita North High School i 1947. Hun ble kronet til Miss Kansas for 1948. Hun flyttet til Los Angeles i 1950, og der spilte hun flere små roller i forskjellige filmer og TV-serier. Forsinkelser i produksjonen og på grunn av hennes graviditet av sønnen, Michael, med hennes daværende ektemann Gordon Scott, kostet Miles den ledende rollen mot skuespiller-kollega James Stewart i filmen *Vertigo* (1958)

Miles opptrådte sammen med Susan Hayward og John Gavin i en skinnende ny versjon av filmen *Back Street*. Som er et melodrama som handlet om utroskap fra 1961 og ble regissert av David Miller og var basert på den svært populære romanen fra 1931 av forfatter Fannie Hurst. Hun pensjonerte seg fra skuespiller-yrket i 1995. Miles bosatte seg i California på sine eldre dager. Hun nektet enhver samfunnskontakt, som intervjuer og offentlige opptredener, og hun har holdt en svært lav profil siden pensjoneringen sin. 

Miles' første ektemann het Bob Miles. De var gift mellom 1948 og 1954 og hadde to døtre sammen, som het Debra Miles, født i 1950, og Kelley Miles, født i 1952. Etter skilsmissen deres, ble giftet hun seg med Gordon Scott fra 1954 til 1959, og de hadde sønnen, Michael Scott, født i 1957 sammen. 

Etter skilsmissen deres, ble Vera gift med skuespilleren Keith Larsen fra 1960 til 1971, og de hadde en sønn, Erik Larsen, født i Burbank i California den 30. april 1961. Larsen giftet seg på nytt, etter deres skilsmisse i 1971, men Miles er fortsatt single etter skilsmissen deres.

Filmer i utvalg
---------------

* 

* 1956 – *På sporet*
* 

* 1960 – *Psycho*
* 

* 1962 – *Mannen som skjøt Liberty Valance*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vera Miles på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Vera Miles i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Vera Miles på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Vera Miles på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Vera Miles på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Vera Miles på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Vera Miles hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Vera Miles hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** Discogs
 |
Hovedbygningen Foto: Jan-Tore Egge 
Prestegården til høyre (øst) for kirken. Borgstuen ved siden av hovedbygningen er siden revet, og hovedbygningen er lysere (okergul) i dag.
**Stangvik prestegård** ligger like øst for Stangvik kirke i Surnadal. Både kirkested og prestegård har aner tilbake til middelalderen.

Hovedbygningen er et laftebygg i to etasjer oppført i 1786. Tidligere fantes også en borgstue sammenbygget med et eldhus sør for hovedbygningen og parallelt med denne. Hovedbygningen og et naust er fredet.

Litteratur
----------

* Hans Hyldbakk (1953). «Stangvik prestegard». *Heimar og ætter i Stangvik 1*. Stangvik kommune. s. 330–343.
* Bøe, Bernt (1996). *Kyrkja i Stangvik: stavkyrkja 1407-1783, korskyrkja 1784-1896: Stangvik kyrkje 100 år 1897-1997*. Kvanne: Stangvik sokneråd. s. 65. ISBN 8299411718.

Eksterne lenker
---------------

* Stangvik prestebolig hos Opplysningsvesenets fond
* «Stangvik prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Muotkatunturi ødemarksområde** (finsk: *Muotkatunturin erämaa-alue*) er et ødemarksområde i Finland. Det ligger i kommunene Utsjok og Enare i Lappland. Det ble opprettet i 1991 i likhet med alle de 11 andre ødemarksområdene i Lappland og administreres av Forststyrelsen. Det har et areal på 1 570 km².

Det er ingen veier i området og ingen merkede turstier, og bare fire tilgjengelige hytter. Det er derfor praktisk talt fullstendig naturlig og primitivt. I det nordøstre hjørnet er det enorme myrer, i nord og vest høyereliggende områder oppdelt av elvedaler, og i sørvest er det granskog. Midt inne i området ligger innsjøen Peltojärvi. Det høyeste punktet er Kuárvikozzâ (590 moh.).

I sør er området avgrenset av veien Inari-Angeli, i vest av veien Angeli-Karigasniemi, i nord av veien Kaamanen-Karigasniemi og i øst av den finske riksvei 4.

Referanser
----------

1. ↑  «Muotkatunturi Wilderness Area». Forststyrelsen. Arkivert fra originalen 11. juli 2015. Besøkt 9. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Muotkatunturit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Muotkatunturi ødemarksområde hos Wikivoyage

| * v
* d
* r
Ødemarksområder i Finland |
| --- |
| Hammastunturi  **·** Kaldoaivi  **·** Kemihaara  **·** Käsivarsi  **·** Muotkatunturi  **·** Paistunturi  **·** Pulju  **·** Pöyrisjärvi  **·** Tarvantovaara  **·** Tsarmitunturi  **·** Tuntsa  **·** Vätsäri |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**«My Truly, Truly Fair»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Bob Merrill. Den ble publisert i 1951.

«My Truly, Truly Fair» var én av et antall sanger av Bob Merrill som ble popularisert av Guy Mitchell.

Mitchell spilte den inn på plate med Mitch Miller and his Orchestra 30. april 1951. Sangen ble utgitt av Columbia Records med katalognummer 39415.

En innspilling med Vic Damone ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 5646.

Semprini, piano with Rhythm accompaniment spilte den inn i London 7. juli 1951 som andre melodi i medleyen «Hit Medley of Slow Foxtrots. 2. del» sammen med «By the Kissing Rock» og «Ivor Rag». Den ble utgitt på His Master's Voice B 10123 og på His Master's Voice A.L. 3192 (sistnevnte i Norge).

Norsk versjon
-------------

Pelle har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Lille hjertevenn».

### Innspilling

* Kjell Haugen, sang, med Øivind Berghs Danseorkester og kor. Utgitt på 78-platen Columbia GN  1254 i 1951.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Guy Mitchell | USAs flagg Billboard Best Sellers In Stores-listen | # 2 |  | 1951 |
| Vic Damone | USAs flagg Billboard Best Sellers In Stores-listen | # 18 | 8 | 1. juni 1951 |

Ifølge noen kilder nådde sangen nummer fire på en Billboard-liste. Den høyere plasseringen var på Most Played by Disc Jockeys-listen.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. 1 2  Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
***Rasmus på loffen*** (orig: *Rasmus på luffen*) er en svensk barne- og familiefilm fra 1981 basert på Astrid Lindgrens bok med samme tittel. Filmen er regissert av Olle Hellbom.

Handling
--------

Filmen utspiller seg i løpet av sommeren 1910. Rasmus er en foreldreløs gutt som bor på barnehjemmet Västerhaga, som drives av den veldig strenge frøken Hök. De barnløse parene som noen ganger kommer for å adoptere et barn, velger ofte jenter med krøllete hår. Til slutt får Rasmus nok og bestemmer seg for å stikke av fra hele Västerhaga, men bestevennen hans Gunnar velger å bli værende ved barnehjemmet. Rasmus søker snart tilflukt i en låve hvor en annen omsteifer Paradis-Oskar har søkt ly for regnet, og ligger og sover i høyet. Om morgenen når Rasmus våkner og får øye på Oskar, forteller Rasmus at han leter etter en far og mor - og ber om å få reise sammen med Oskar.

Oskar er tvilende, men går etter hvert med på dette. Samtidig som de reiser sammen kommer de også opp med deres egen sang: The Cat Song. Oskar forteller Rasmus hvordan omstreifere lever. For å forsørge seg selv spiller Oskar trekkspill og synger sanger, samtidig som Rasmus samler inn penger i Oskars hatt. Men når de ankommer byen Sandö, skjer det et bank-ran - og mistankene lander snart på den omvandrende Oskar. Samtidig som Gustav V av Sverige skal innvie en ny jernbane i byen, skjer et nytt ran.

Oskar og Rasmus må deretter forsøke å stikke av fra den lokale lensmannen, og gjemmer seg i et forlatt hus i skogen. Men dette viser seg snart å være de virkelige bank-ranernes skjulested: Hilding Lif, og hans medskyldige Liander. Når ranerne har forlatt bygningen, oppdager Oskar og Rasmus alt tyvegodset deres. Rettferdige som de to omstreiferne er, ønsker de å levere tilbake alt ranerne har stjålet - og samtidig renvaske Oskar, slik at de kan fortsette sin videre ferd i det fri.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Allan Edwall – Paradis-Oskar
* Erik Lindgren – Rasmus
* Jarl Kulle – Hilding Lif
* Håkan Serner – Liander
* Emy Storm – Fröken Hök
* Olof Bergström – länsman
* Tommy Johnson – Nilsson
* Lottie Ejebrant – fru Nilsson
* Lena Brogren – Martina
* Göran Graffman – Rosasco Seramonsky
* Svea Holst – Lille-Sara
* Pål Steen – Gunnar

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rasmus på loffen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Rasmus på loffen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Rasmus på loffen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Rasmus på loffen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Rasmus på loffen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Rasmus på loffen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Rasmus på loffen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Rasmus på loffen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Tittelen **Romernes konge** (latin: *Rex Romanorum*) – ikke til forveksling med de mytiske konger av Rom – ble benyttet av de tysk-romerske keiserne etter at de hadde blitt bekreftet som keisere, men før de hadde blitt kronet av paven.

Denne funksjonen begynte sent i den saliske perioden, men tittelen hadde allerede blitt brukt så tidlig som i ottoske tider, særlig av keiser Henrik II, da den erstattet tittelen konge av tyskerne (latin *Rex Teutonicorum*), som impliserte en keiserlig rolle som på dette tidspunktet ble avvist av paven.

Den ble også brukt som tittel for en arving til keisertronen som ble valgt mens keiseren fremdeles levet.

Etter kroningen som hellig romersk keiser (og noen ganger før det) ble tittelen erstattet med det keiserlige *semper Augustus* («alltid Augustus», eller «alltid majestetisk», «alltid opphøyet», «alltid større», fra lat. *augere*).

Ikke alle som ble valgt til konge av romerne ble kronet til keiser.

**Konge av romerne** var også tittelen frankerne ga til Syagrius, en romersk general som styrte det nordlige Gallia i det sene 5. århundre

Litteratur
----------

* H. Beumann: *Rex Romanorum*, i: *Lexikon des Mittelalters* (9 vol. München-Zürich 1980-98), vol. 7, col. 777 f.
**Romeo N. Rivers** (født 28. mars 1907 i Winnipeg, død 4. mai 1986) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Rivers ble olympisk- og verdensmester i ishockey i vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada i OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som besto av fire lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Rivers, William Cockburn, Clifford Crowley, Albert Duncanson, George Garbutt, Victor Lindquist, Roy Hinkel, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Harold Simpson, Hugh Sutherland, Stanley Wagner og Aliston Wise. Rivers spilte alle seks kampene og scoret fem mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Romeo Rivers – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Rivers – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Rivers – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Rivers – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Rivers – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Rivers – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Dalada Maligava** (eller **Dalada Maligawa**) er et av Sri Lankas viktigste buddhistiske templer og pilegrimssteder. Direkte oversatt fra singalesisk betyr Dalada Maligava «Tannens palass», men vi kan oversette det til Tannens tempel (eller *The Temple of the Sacred Tooth Relic*). Tempelet sies å oppbevare en av Buddhas hjørnetenner, som er en høyt ansett relikvie for mange buddhister. Tempelet ligger i høylandsbyen Kandy. Tanna i Kandy skal angivelig ha blitt fraktet til Sri Lanka i det 4.århundret av prins Danta og prinsesse Hemamālā. En indisk konge hadde bedt dem om dette for å beskytte tannrelikvien fra krigerske herskere som truet riket hans. Prinsessen skal ha gjemt tannen i håret sitt. Denne legenden, i tillegg til andre viktige hendelser i relikviens historie, er beskrevet og illustrert på flere malerier i Daladā Māligāva. Selve legenden er med på å opprettholde nasjonal tro på at buddhismens framtid ligger i hendene på det singalesiske folket. På 1100-tallet ble tanna et palladium (beskyttelsesmiddel) for de singalesiske kongene. Gjennom historien har relikvien skiftet tilholdssted etter hvor kongene hadde sin hovedstad. På slutten av 1500-tallet ble tannrelikvien flyttet til Kandy der den fikk sin hedersplass i sitt eget palass bygd av kongen. Lekmannsadministratoren for tempelet kalles diyavadana nilame. En ny leder blir valgt hvert tiende år eller når lederen dør.

Templet er en av grunnene til at Kandy er på UNESCOs verdensarvliste. 

* Oversiktsbilde over tempel-kompleksetOversiktsbilde over tempel-komplekset
* 
* 
* 
* 
*

Anbefalt litteratur
-------------------

* Seneviratne, H.L. (1978): *Rituals of the Kandyan State.* Cambridge: Cambridge University Press.
* Trainor, Kevin (1997): *Relics, Ritual and Representation in Buddhism: Rematerializing the Sri Lankan Theravada Tradition*. Cambridge University Press.
* *The Dāthāvamsa (A history of the Tooth-relic of the Buddha)* (1925). Bimala Charan Law (red. og oversetter). Lahore: Motilal Banarsidas.
* Seneviratna, Anuradha (1987): *The Temple of the Sacred Tooth Relic. An Architectural History of the Daladā Māligāwa – the Symbol of Buddhist Faith and Sovereignty in Sri Lanka*. Colombo: State Engineering Corporation.

Eksterne lenker
---------------

* Sri Dalada Maligawa, Sri Dalada Maligavas offisielle nettside
* MA-oppgave om tilbedelsen i Dalada Maligava Arkivert 9. mai 2007 hos Wayback Machine.
* søk på Sri Lanka og Tooth Relic Temple for fine bilder
* artikkel i Dagbladet: "Sri Lankas religiøse nasjonalisme"
* An article on Sri Dalada Maligawa

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Kartika Tamara Liotard** (1971–2020) var en nederlandsk politiker som var innvalgt som medlem av Europaparlamentet fra 2004. Hun var tidligere medlem av det nederlandske sosialistpartiet, nestleder av EUL–NGL-gruppen, og satt i Europaparlamentets komité for landbruk og bygdeutvikling.

Hun var også varamedlem i komiteen for kvinners rettigheter og likestilling, komiteen for miljø, folkehelse og mattrygghet, medlem av delegasjonen for forholdet til Maghreb-regionen og den arabiske Maghreb-unionen (inkludert Libya), og et varamedlem for delegasjonen for forholdet til landene i Sørøst-Asia og Association of Southeast Asian Nations.

Liotard ble født i Voorburg i Zuid-Holland, og studerte juss på Universitetet i Maastricht. Før valgkampen til Europaparlamentet arbeidet hun som juridisk rådgiver i det nederlandske landbruksdepartementet.

I september 2013, i forbindelse med en forestående avstemning om bekjempelse av farene ved tobakksrøyking, mottok hun en boks med tobakksvarer. Hun returnerte gaven indignert ettersom hun anså det som en uønsket form for lobbyvirksomhet.

Gave tilbudt av tobakksindustriens lobbyister i september 2013.
Liotard døde i august 2020 i en alder av 49 år. EUL–NGL-gruppen skrev i en pressemelding at «vi kjærlig husker Kartika for hennes stolte kamp for menneskerettigheter og miljøvern».

Bibliografi
-----------

* Liotard, Kartika (2009). *Poisoned spring : the EU and water privatisation*. London: Pluto Press. ISBN 978-1-84964-404-4. OCLC 656858071.

Referanser
----------

1. ↑   www.europarl.europa.eu[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   zoek.officielebekendmakingen.nl[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Mr. K.T. (Kartika) Liotard». *Parlement.com* **(nederlandsk)**. Besøkt 13. august 2020.
4. ↑  «Kartika Liotard». *Macmillan Press* **(engelsk)**. Besøkt 20. juni 2009.
5. ↑  «Voormalig SP-Europarlementariër Liotard overleden». *Nederlands Dagblad* **(nederlandsk)**. 4. august 2020. Besøkt 17. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kartika Liotard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Karl Liebknecht-huset før valget til Berlins delstatsforsamling i 2011.
Huset med paroler til riksdagsvalget i 1930
**Karl Liebknecht-huset** (tysk: Karl-Liebknecht-Haus) er en kontorbygning i Mitte i Berlin. Den er fra 2007 hovedkontor for det tyske politiske partiet Die Linke. Bygningen befinner seg i Kleine Alexanderstraße 28 og den tilgrensende Weydingerstraße 14–16 mellom Alexanderplatz og Rosa-Luxemburg-Platz.

Historie
--------

Minnetavle som viser at Ernst Thälmann hadde kontor i huset
Bygningen ble oppført i 1910 for fabrikant Rudolph Werth og i 1926 oppkalt etter Karl Liebknecht i forbindelse med at Kommunistische Partei Deutschlands kjøpte huset. Videre på 1920-tallet og inn på 1930-tallet, ble bygningen brukt av diverse kommunistiske organisasjoner.

Under nasjonalsosialismen i Tyskland ble huset stengt for de kommunistiske eiere i 1933. Den ble deretter brukt av SA, fikk navnet Horst Wessel-huset, og tjente som konsentrasjonsleir for å terrorisere nazimotstandere. I en kort periode holdt et grunnregisterkontor til i bygningen, men ble så igjen overtatt nasjonalsosialistiske organisasjoner, inntil slutten på den andre verdenskrigen.

Under den andre verdenskrigen ble huset delvis ødelagt. Etter krigens slutt ble bygningen overtatt av SED og senere *Institut für Marxismus-Leninismus.*

Etter Murens fall fulgte diskusjoner om hvilke eiendommer som tilhørte partiene og masseorganisasjonene i DDR. SED og andre partier («Blokkpartier») som sett fra vesten ikke representerte noen reell politisk bevegelse og dermed heller ikke ble ansett å ha noen legitimitet, mente å eie bl.a. denne eiendommen. PDS var etterfølger av SED og fremsatte krav på eierskap overfor de nye nasjonale myndighetene. Disse diskusjonene toppet seg i form av en sultestreik av prominente SED-medlemmer og diverse husundersøkelser foretatt av politiet. PDS ga til slutt avkall på de fleste av de eiendommer de hadde gjort krav på. Karl Liebknecht-huset og Hotel am Wald i Elgersburg, Thüringen er i dag de eneste faste eiendommer i partiet. Disse eiendommene tilhørte partiet også før 1946.

Huset er registrert som kulturminne.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturminneregistrering på berlin.de

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl-Liebknecht-Haus (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Karl-Liebknecht-Haus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Husets historie på hjemmesiden til Die Linke Arkivert 22. august 2011 hos Wayback Machine.
**Karsten Solheim** (født 14. september 1911 i Bergen, død 16. februar 2000 i Phoenix i Arizona i USA) var en golfkølleprodusent og forretningsmann som grunnla Karsten Manufacturing, bedre kjent under det registrerte varemerket PING, og for turneringen Solheim Cup for kvinner.

Karsten Solheim ble født i Bergen ifølge hans egen fødselsattest, ikke i Austrheim som det noen steder har vært opplyst. Moren Ragna (f. Koppen) kom fra Fedje, mens faren Hellemann Andreas (Herman) Solheim kom fra Austrheim. Allerede i 1912 dro faren Herman til USA for å skaffe seg arbeid og forberede en ny fremtid for familien i Seattle, mens moren Ragna og Karsten fulgte etter i 1913. 

Karsten Solheim utdannet seg til ingeniør og begynte å spille golf da han var 42 år gammel, da kollegene hans ved General Electric inviterte ham med. På golfbanen hadde Solheim mest vanskeligheter med *putting*, og han utviklet derfor sin egen, revolusjonerende *putter*. Istedenfor å feste skaftet ved hælen til bladet, festet han det i midten. Han benyttet vitenskapelige prinsipper da han utviklet golfkøllen, som tidligere i stor grad hadde vært basert på prøving og feiling.

Etterhvert begynte Solheim å produsere golfkøller i garasjen og forsøke å selge dem til skeptiske, profesjonelle golfspillere på turneringer. Anerkjennelsen kom da Julius Boros vant Phoenix Open på PGA-touren med Solheims putter. Solheim starter virksomheten Karsten Manufacturing i 1959. Men først i 1967 sluttet han i General Electric. I 1969 lanserte han jernkøller basert på de samme prinsippene, og dette ble fort en suksess. Andre kølleprodusenter fulgte snart Solheims nyskapning.

Solheim ble en velgjører innen golfsporten. Han donerte millioner av dollar til Karsten Golf Course ved Arizona State University og Karsten Creek Golf Course ved Oklahoma State University, og sponset LPGA-turneringer i Oregon, Arizona og Massachusetts. Han var den store pådriveren bak opprettelsen av Solheim Cup, den fremstående turneringen for kvinner mellom lag fra Europa og USA som tilsvarer herrenes Ryder Cup.

Solheim fikk Parkinson de siste årene av sitt liv og overlot selskapet til sin yngste sønn John i 1995. Han døde 16. februar 2000 i Phoenix, Arizona. Året etter ble han som, hittil eneste representant for utstyrsprodusenter, hedret med en plass i World Golf Hall of Fame.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 8048558, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6hq4bh3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ståle Blæsterdalen** (født 19. mars 1951 i Atnadalen i Folldal i Hedmark) er en norsk billedkunstner. Han arbeider med tegning, skulptur, kollasj og tresnitt.

Ståle Blæsterdalen er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskoles malerlinje 1972–76 og Statens kunstakademis grafikklinje 1977–82.

Kunstneren har hatt flere separatutstillinger, deriblant i Kunstnerforbundet 1991 og 1993, Trondheim kunstmuseum 1998 og Kunsthallen Lysekil i Sverige 1994. Han har også deltatt på kollektivutstillinger og biennaler i Norge, Danmark, Japan, India og England, og på Østlandsutstillinga og Høstutstillinga en mengde ganger fra 1978. Ståle Blæsterdalen har hatt utsmykningsoppdrag på blant annet Haukeland sykehus i Bergen (1985), Lillehammer sykehjem (2000), Bergerbakken skole og barnehage i Jevnaker (2000) og Levanger sykehus (2002). Kunstneren er representert i blant annet Lillehammer kunstmuseum, Trondheim kunstmuseum, Nasjonalgalleriet og Riksgalleriet i Oslo, og British Museum i London. 

I 1995 mottok Ståle Blæsterdalen Oppland fylkeskommunes kunstnerstipend. Han har hatt garantiinntekt fra 2000.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10128557[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ståle\_Blæsterdalen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID c0b56b3b-dea4-4f48-bf4a-b2c075e49e3a, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Ståle Blæsterdalens egen nettpresentasjon med bildeeksempler og CV Arkivert 26. juni 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Raymond Mhlaba** (født 12. februar 1920, død 20. februar 2005) var en kjent anti-apartheid aktivist og leder i organisasjonen African National Congress (ANC). Mhlaba brukte 25 år av sitt liv innenfor fengselsmurene på grunn av sin motstandsvirksomhet mot apartheid-systemet i Sør-Afrika. 

I 1943 ble han med det sørafrikanske kommunistpartiet, og i 1944 ble han medlem av African National Congress. Han møtte og giftet seg med sin første kone, Joyce Meke. I løpet av deres 17 år sammen, før hun døde i en bilulykke i 1960, fikk de tre barn sammen. 

Han var en av ANC-lederne som ble arrestert under transport-boikotten i 1952 da han ledet en gruppe frivillige inn i "europeerne Only" inngangen til New Brighton-politistasjonen i Port Elizabeth. Han var dette distriktetets sekretær i kommunistpartiet fra 1946 til partiet ble forbudt i 1950. Han var formann i Port Elizabeth-grenen av ANC mellom 1947 og 1953. Deretter ble han deretter valgt inn til Cape Executive Committee. 

Etter at ANC ble et forbudt parti sluttet han seg til andre flyktninger som kunne få militær trening i Kina. Han reiste tilbake ti. Sør-Afrika i 1962, der ledet han partiet Umkhonto vi Sizwe frem til 1963, da han ble arrestert sammen med andre sentrale antiapartheid-medlemmer på en gård i Rivonia. 

Han ble dømt til livsvarig fengsel i Rivonia Trial, og han ble sperret inne på fengselet på Robben Island. I 1982 ble han overført til Pollsmoor fengsel. Ved en spesiell tillatelse giftet han seg med sin andre kone Dedika Heliso i 1986, som han fikk tre barn sammen med. Nelson Mandela var et av vitnene til deres bryllups-seremonien, som ble gjennomført i fengselet. i kommandantboligen kontor. Etterpå Mhlaba var lovlig adgang til å ta på sin kone for første gang på 22 år. 

Etter at han ble løslatt fra fengselet i oktober 1989 ble han valgt inn til ANC-landsstyret og til den sørafrikanske kommunistpartiets sentralkomite (SACP). Han ble den nasjonale lederen for SACP i 1995. Han ga ut sine memoarer i bokform i april 2001. I 2004 ble Mhlaba diagnostisert med avansert leverkreft, og i desember. Han døde av leverkreften på et privatsykehus i Sør-Afrika i februar 2005.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Kart og Plan*** er et norsk vitenskapelig tidsskrift som eies av Tekna Samfunnsutviklerne. Tidsskriftet utgis av Universitetsforlaget.

Innhold
-------

Artiklene i tidsskriftet omhandler fagområdene geomatikk, landmåling, geodesi, fotogrammetri, kartografi, hydrografi, geografiske informasjonssystemer, satellittkartlegging, arealplanlegging, eiendomsfag, privat eiendoms- og arealforvaltning, jordskifte og verdsetting av fast eiendom.

Historikk
---------

Tidsskriftet har skiftet navn to ganger. I 1908 var navnet *Tidsskrift for Det norske Utskiftningsvæsen*, og i 1952 byttet det navn til *Norsk tidsskrift for Jordskifte og Landmåling*. Siden 1970 har det hatt navnet *Kart og Plan*.

Redaksjon
---------

Ansvarlige redaktør er Ane Margrethe Lyng (fra 2018-). Redaksjonsrådet ledes av Arve Leiknes, og de øvrige medlemmene er Per Kåre Sky, Leiv Bjarte Mjøs, Tanja Skovsgaard, Øystein Jakob Bjerva, Sølve Bærug, Akkelies van Nes, Knut Bjørn Stokke, Terje Midtbø, Trond Nordvik, Sjur Dyrkolbotn, Eivind Junker, Ingrid Wang Larsen og Anne Rogstad.

Eksterne lenker
---------------

* *Kart og Plan* er elektronisk tilgjengelig på Idunn – Universitetsforlagets digitale plattform for fag- og forskningstidsskrifter og open access bøker (abonnementstjeneste)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
**Maria Kristine Strandskog Göthner** (født 5. august 1990 i Oslo) er en norsk politiker (H) som var statssekretær i Finansdepartementet fra januar 2020 til til oktober 2021. Fra 2021 er hun rådgiver i Equinor.

I Erna Solbergs regjering var hun politisk rådgiver i tre departementer. Fra 2016 til 2017 for statsråd Linda Hofstad Helleland i Kulturdepartementet, fra 2017 til 2018 for statsråd Jan Tore Sanner i Kommunal- og moderniseringsdepartementet og for Sanner i Kunnskapsdepartementet fra 2018 til 2019.

Fra 2012 til 2014 var Göthner sentralstyremedlem i Unge Høyre. Hun har også jobbet som byrådssekretær for byrådsleder Stian Berger Røsland.

Göthner har en bachelorgrad i kultur- og samfunnsfag fra Universitetet i Oslo og gikk studiespesialiserende på Kristelig Gymnasium.

Referanser
----------

1. ↑  «Biografi: Göthner, Maria Kristine». *Stortinget* **(norsk)**. 9. november 2021. Besøkt 20. februar 2022.
2. ↑  Bakken, Jonas Blich (17. juni 2021). «Karanteneoversikten». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 20. februar 2022.
3. 1 2  Finansdepartementet (24. januar 2020). «Statssekretær Maria Kristine Strandskog Göthner (i permisjon)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 20. februar 2022.
4. ↑  Viken, Anne (21. februar 2020). «(+) Kalte sin første sjef kommunist». *www.minervanett.no*. Besøkt 20. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**EM for brassband 1991**, det 14. europamesterskapet for brassband ble arrangert 27. april 1991 i De Doelen, Rotterdam.

Resultat
--------

Konkurransen ble vunnet av Black Dyke Mills Band dirigert av David King. Vinnerne fikk totalt 193 av 200 poeng. Britannia Building Society dirigert av Howard Snell vant avdelingen for pliktnummer og endte på andreplass med 191 poeng. Walisiske Tredegar Town Band endte på tredjeplass med 187 poeng, mens Brass Band Willebroek dirigert av Frans Violet vant den selvvalgte avdelingen og endte sammenlagt på fjerdeplass med 184 poeng.

|
|  |
| Plassering | Korps | Nasjonalitet | Dirigent | Poeng pliktnummer | Poeng selvvalgt | Poeng totalt |
| 1. | John Foster Black Dyke Mills | Englands flagg | David King | 96 | 97 | 193 |
| 2. | Fodens Band | Englands flagg | Howard Snell | 97 | 94 | 191 |
| 3. | Tredegar Town Band | Wales’ flagg | Nigel Weeks | 91 | 96 | 187 |
| 4. | Brass Band Willebroek | Belgias flagg | Frans Violet | 86 | 98 | 184 |
| 5. | Soli Deo Gloria | Nederlands flagg | Jan de Haan | 82 | 95 | 177 |
| 6. | Krohnengen Brass Band | Norges flagg | Helge Haukås | 93 | 83 | 176 |
| 7. | Brass Band Berner Oberland | Sveits’ flagg | Markus Bach | 84 | 90 | 174 |
| 8. | De Wâldsang | Nederlands flagg | Rieks van der Velde | 85 | 88 | 173 |
| 9. | CWS Glasgow | Skottlands flagg | John S. Hudson | 87 | 85 | 172 |
| 10. | Kirkintilloch | Skottlands flagg | James Scott | 83 | 89 | 172 |
| 11. | Brass Band Rijnmond | Nederlands flagg | Anno Appelo | 85 | 80 | 165 |
| 12. | 1st Old Boys | Nord-Irlands flagg | Wilson Shields | 77 | 77 | 154 |
|

Musikk
------

Pliktnummer i konkurransen var *A London Overture*  av Philip Sparke. Opprinnelig skulle Hardy Mertens' *Aragorn* være pliktnummer ved denne konkurransen, men verket ble forkastet av arrangøren - trolig på grunn av ekstrem og besynderlig orkestrering. I sin selvvalgte avdeling fremførte Black Dyke Mills Band *Diversions on a Bass Theme* av George Lloyd. Britannia Building Society spilte *English Heritage* av George Lloyd, Tredegar Town Band spilte *The Essence of Time* av Peter Graham, mens Brass Band Willebroek vant selvvalgt avdeling med *Variations on an Enigma* av Philip Sparke.

Referanser
----------

1. ↑  brassbandresults.co.uk European Championships Sat 27th Apr 1991
2. ↑  brassstats.com CONTEST RESULTS European Championships 1991
3. ↑  4barsrest.com European Championships - Aragorn - The forgotten test piece

Eksterne lenker
---------------

* European Brass Band Association

| * v
* d
* r
EM for brassband |
| --- |
| 
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023
* 2024
* 2025
* 2026

 |
**Polydor** (etablert 1924) er et internasjonalt, opprinnelig tysk plateselskap med hovedkvarter i London. Selskapet ble etablert av Deutsche Grammophon i 1924, og rettet seg inn mot pop-musikk etter den andre verdenskrig (1946). Den britiske avdelingen ble etablert senere i 1956 og distribuerte The Beatles' tyske innspillinger med Bert Kaempfert som produsent. I USA ble PolyGram et resultat av Polydors fusjon med Phonogram Records (i 1972), og tok senere over Decca og andre merker.

Selskapet hadde også det samtidige merket Mercury Records for visse typer musikk. PolyGram inngikk under selskapet Universal Music Group fra 1998, og forsvant fra det amerikanske markedet. Merket benyttes fremdeles i England for britiske artister som Klaxons, Sophie Ellis-Bextor, Take That og Kaiser Chiefs, samt distribusjon av amerikanske Eminem og Gwen Stefani.

I Norge hadde Telefunken ansvaret for Polydor 1938-1941 (med blant annet Ivar Ruste som artist). Senere fulgte Proton. Polydor overtok varemerkene *Nor-Disc* og *Karusell* fra Arne Bendiksens plateselskap i 1964. En rekke norske artister har blitt utgitt på Polydor, blant annet; Wenche Myhre, Lille Eris, Sølvi Wang, Åse Kleveland, Per Asplin, The Pussycats, Terje Rypdal, Finn Kalvik, Lillebjørn Nilsen, Jon Arne Corell, Ole Paus, Benny Borg, Åge Aleksandersen, Ketil Bjørnstad, Birgitte Grimstad, Frode Alnæs, Oslo Harmonikvartett og Jan Werner Danielsen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Polydor Records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Polydor Records på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Polydor Records på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Rockipedia (label) **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |