recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fransk feltkanon M/1853
**Feltkanon** er en flyttbar kanon, brukt av feltartilleri.

I motsetning til faste kanoner blir feltkanoner flyttet til der hvor fienden er, for å angripe disse. Feltkanonene plasseres bak fronten, og gir støtte- eller oppmykningsild for infanteri eller kavaleri. Normalt har feltkanonene flat prosjektilbane. En typisk feltkanon har kaliber mellom 75 – 105 millimeter. De første feltkanonene ble trukket av hester, men ettervert ble de trukket av motoriserte kjøretøy, og enkelte ble også selvdrevne. 

Under andre verdenskrig ble et større antall feltkanoner satt ut i norske kystfort av tyskerne i mangel på festningskanoner. Disse var tatt som krigsbytte fra andre europeiske land, som Polen og Frankrike.

I Norge brukte man feltkanoner tidligere, men de er nå erstattet med felthaubitser, som har en høyere prosjektilbane, men kortere rekkevidde.

Bilder
------

* Tysk feltkanon fra 1500-talletTysk feltkanon fra 1500-tallet
* Fransk feltkanon fra 1600-talletFransk feltkanon fra 1600-tallet
* Russisk 76mm feltkanon fra 1700-talletRussisk 76mm feltkanon fra 1700-tallet
* Amerikansk feltkanon fra 1800-talletAmerikansk feltkanon fra 1800-tallet
* Britisk feltkanon fra 1900-talletBritisk feltkanon fra 1900-tallet
* Kanon (type M 5/8) foran andre artilleristykker.Kanon (type M 5/8) foran andre artilleristykker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Field artillery by century – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Vinden vil bære oss*** (persisk: باد ما را خواهد برد‎, *Bād mā rā khāhad bord*) er en iransk film fra 1999 med manus og regi av Abbas Kiarostami. Filmens tittel viser til et dikt av den iranske poeten Forough Farrokhzad.

Handling
--------

Journalistene Behzad, Keyvan, Ali og Jahan reiser til en isolert kurdisk landsby og utgir for å være ingeniører for å kunne dokumentere stedets tradisjonelle sorgritualer. Landsbyboerne forbereder seremonien for en gammel kvinne som ligger for døden, men hun holder deg i live. I mellomtiden observerer Behzad livets gang i den søvnige landsbyen mens han avventer hennes bortgang.

Om produksjonen
---------------

Filmen bruker ingen profesjonelle skuespillere, alle medvirkende er amatører hentet fra området rundt landsbyen Siah Dareh. Behzad Dourani, som spiller ingeniøren, er en lysteknikker fra Teheran. Den kurdiske regissøren Bahman Ghobadi arbeidet som regiassistent på denne filmen.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 14. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vinden vil bære oss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Vinden vil bære oss* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Vinden vil bære oss* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Vinden vil bære oss* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Vinden vil bære oss* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Vinden vil bære oss* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Vinden vil bære oss* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Vinden vil bære oss* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Vinden vil bære oss* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
Philip Weilbach, grunnlegger av Weilbachs Kunstnerleksikon. Foto: Bertel Christian Budtz Müller (1837–1884), Det Kgl. Bibliotek
***Weilbachs Kunstnerleksikon***, ofte bare kalt ***Weilbach***, er et biografisk oppslagsverk over danske billed- og bygningskunstnere. Det finnes fire utgaver med varierende titler utgitt fra 1877 og fremover.

Historie
--------

Philip Weilbach skrev den første utgaven av leksikonet, som kom ut i ett bind 1877–78 med tittelen *Dansk Konstnerlexikon*. I 1895–96 ga han ut andreutgaven i to bind og denne ble kalt *Nyt dansk Kunstnerlexikon*.

Allerede i 1917 planla man en tredje utgave, men den lot seg først realisere da Merete Bodelsen ble hovedredaktør i 1943. Utgivelsen skjedde i 1947–52 under tittelen *Weilbachs Kunstnerleksikon* og var i tre bind. Povl Engelstoft var medredaktør.

Til bruk for leksikonet startet Weilbach et arkiv som ble betydelig utvidet med de nyere utgavene. Merete Bodelsen var medvirkende til å stifte institusjonen *Den selvejende institution Weilbachs Kunstnerleksikon* i 1980. Denne har siden sørget for det videre arbeidet med arkivet, først under ledelse av Elisabeth Fabritius og Elisabeth Kofoed-Hansen. Institusjonen har dessuten sørget for at arkivet ble tilgjengelig for forskere og andre interesserte på Danmarks Kunstbibliotek. Rundt 1990 inneholdt arkivet materiale om mer enn 35 000 kunstnere.

I 1988 besluttet institusjonen å utarbeide en ny utgave, som kom i perioden 1994–2000, under redaksjon av Lennart Gottlieb og Sys Hartmann. Denne 4. utgaven fikk tittelen *Weilbach – Dansk Kunstnerleksikon* og omtaler ca. 10 000 navn i ni bind.

4. utgave inngår i Kulturarvsstyrelsens Kunstindeks Danmark (KID).

På nettet
---------

* Dansk Konstnerlexikon (1. utgave, 1877–78)
* Nyt dansk Kunstnerlexikon (2. utgave, 1895–96)
* Weilbachs Kunstnerleksikon (3. utgave, 1947–52)
* Weilbach – Dansk Kunstnerleksikon (4. utgave, 1994–2000) på Kulturarvsstyrelsens hjemmeside.

Referanser
----------

1. ↑  «About Weilbachs Kunstnerleksikon». Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 3. mai 2020.

Portal: Danmark
**Frederik Gregersen Zimmer** (1702-1774) var en dansk-norsk offiser. 

Han var sønn av sogneprest på Falster Gregers Hansen Zimmer (1666-1720) og Anna Suhr (1769-1706). I 1727 ble han løytnant i sjøetaten, 1738-49 for sjøekvipasjen i Glückstadt, 1755 som sjef for linjeskipet *Fyen* på vei til Algier, 1756-74 sjef for sjøekvipasjen i Frederiksværn.  Zimmer deltok i flere lange reiser. Hans etterlatte skipsjournaler beskriver reiser til både Trankebar og Kina. I Kanton i 1731 ble Zimmer modellert i helfigur. Han sitter i en stol med en snusdåse i hånden. Han har buklet parykk med sløyfe, hvit skjorte med mansjetter, rød vest med sort krave og én rad knapper.

Zimmer døde som viseadmiral den 5. september 1774 i Frederiksværn, hvor han ble begravet i kirken. Her ligger også hans kone, Ida Birgitte Johansdatter Brandt og en datter. Parets fire sønner ble alle sjøoffiserer. Og den yngste datteren Katharina Abigael Zimmer ble i ekteskap med generalmajor Otto Henrik Schleppegrell mor til den berømte generalmajor i den danske hær Friderich Adolph Schleppegrell, som falt ved Stolk i Istedslaget 25. juli 1850.

Referanser
----------

1. ↑  *Stamtavle over Familien Zimmer* (PDF). Nykjøbing-Falster: Stifts-Tidendens Bogtrykkeri. 1894. s. 16.
2. ↑  Olafsen, T.K. (1949). *Sjøforsvarets museum*. [Horten]. s. 115-116.
3. ↑  Henningsen, Henning. *Kinesiske "ansigtsmagere" og deres figurer* (PDF). Handels- og Søfartsmuseets årbøger.
4. ↑  Zimmer, Frederik (1927). *Av viceadmiral Frederik Zimmers optegnelser 1717-1756*. Horten. s. 6-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
Dongfengjiebroen i det sentrale Weifang
Weifang er Kinas største drageprodusent
Weifang-prefekturet i Shandong
**Weifang** (kinesisk: 潍坊, pinyin: *Wéifāng*) er en by på prefekturnivå i provinsen Shandong ved Kinas kyst mot Gulehavet. Befolkningen anslås (2001) til 8,5 mill. innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

Weifang består av fire bydistrikter, to fylker og seks byfylker:

* Bydistriktet Weicheng (潍城区), 290 km², 370 000 innbyggere, lokalregjeringens sete;
* Bydistriktet Hanting (寒亭区), 786 km², 350 000 innbyggere;
* Bydistriktet Fangzi (坊子区), 336 km², 240 000 innbyggere;
* Bydistriktet Kuiwen (奎文区), 189 km², 460 000 innbyggere;
* Fylket Linqu (临朐县), 1 833 km², 860 000 innbyggere;
* Fylket Changle (昌乐县), 1 101 km², 600 000 innbyggere;
* Byfylket Anqiu (安丘市), 1 929 km², 1,1 mill. innbyggere;
* Byfylket Changyi (昌邑市), 1 810 km², 680 000 innbyggere;
* Byfylket Gaomi (高密市), 1 603 km², 850 000 innbyggere;
* Byfylket Qingzhou (青州市), 1 569 km², 900 000 innbyggere;
* Byfylket Zhucheng (诸城市), 2 183 km², 1,06 mill. innbyggere;
* Byfylket Shouguang (寿光市), 2 200 km², 1,06 mill. innbyggere.

Historie
--------

Weifang hadde bosetting allerede 5000 år før Kristus. Under Xia- og Shang-dynastiene hadde lokale konger området som len. Under «Vår- og høst-perioden» (770-476 f.Kr.) og «Krigerstatenes periode» (475-221 f.Kr.) var Weifang del av statene Qi og Lu. Qingzhou av Weifang var også en by av stor militærhistorisk betydning. 

Denne lange historien har satt sine spor i Weifang: Ruiner, eldgammel arkitektur, litoglyffer, gamle statuer. 

Etter Qing-dynastiets Qianlong-år har Weifang gjaldt som et nordlig motstykke til Suzhou hva gjelder håndverkerkunst og brukskunst.

Drager
------

Kinesisk drage
Weifang er kjent for håndlagede og maskinelt produserte drager. Weifang er også Kinas største produsent av drager. Hvert år arrangeres det her en internasjonal dragefestival.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Jiaojibanen, en jernbanestrekning som løper vest-øst i Shandong mellom Jinan og Qingdao, har stoppested i Weifang. 

Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog stanser her på sin vei fra Qingdao til Taiyuan.

### Vei

Kinas riksvei 206 løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.

Kinas riksvei 308 løper gjennom området. Den begynner i Qingdao i Shandong og fører via Jinan til Shijiazhuang i Hebei.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Weifang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalregjeringens hjemmesider
* Official website of the Weifang International Kite Festival
* Yangjiabu Nianhua
* Weifang Medical University students website
* Weifang News
* Weifang Information
* Weifang Binhai

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Weihais beliggenhet i Shandong
**Weihai** er en jiao-liao-dialekt av mandarin talt i og rundt byen Weihai øst i Shandongprovinsen i Kina.

Det er forskjeller mellom eldre og yngre generasjoners dialektvariant, som primært knyttes til utdannelsen gitt på deres tid. De yngre var og er mer utdannet i standardkinesisk slik at deres dialekt bærer preg av det, de eldre som gjennomlevde kulturrevolusjonen var ikke gjenstand for noen strømlinjeforming språklig under den skolegang de fikk.

Toner
-----

Mandarin og de fleste mandarindialekter har fire toner. I Weihai er det uklart om tonene samsvarer helt med standardmandarin nøyaktig eller om annen tone følger samme profil som først tone, (35, stigende),. Weihaidialektens første tone kan også følge en 31-kontur (lav og fallende) snarere enn 35 (stigende).

Dang and Fulop har funnet at høye startoner kortellerer med kortere stoppaspirasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Wurm, S.; Li, R.; Baumann, T. (1987). *Language Atlas of China*. London: Longman Group.
2. ↑  Jiang, L. (2006). *The research on Weihai dialect kinship terminology*. Wuhan, China: Central China Normal University.
3. ↑  Yan, M. M. (2006). *Introduction to Chinese Dialectology*. Munich: Lincom Europa.
4. ↑  Deng, J.; Fulop, S. (2016). «Interactions between stop aspiration and tonal pitch in Weihai Chinese». *Proceedings of Meetings on Acoustics 171*. 26.
***Revolutionens datter*** er en norsk stumfilm fra 1918, som er restaurert og bevart.

Handling
--------

Filmen forteller historien om Albert Fjeld, en arbeider ved et skipsverft, og Claire Staalhammer, verftsdirektørens datter. Albert opptrer som talsmann for arbeiderne når de framsetter et krav om lønnsforhøyelse, noe direktør Staalhammer avviser. Arbeiderne aksepterer ikke dette, og de starter et opprør. Albert, som er blitt forelsket i Claire, klarer å redde henne når arbeiderne stormer direktørboligen, og de flykter til nabolandet, hvor Claire får bo hos en venn av faren, godseier Dalton. Daltons sønn prøver å imponere Claire, men hun vil ikke ha ham. Claire får etterhvert beskjed om at orden er gjenopprettet i hjemlandet, og at hun har arvet nesten en million kroner. Godseier Dalton ser på grunn av pengene gjerne at hans sønn blir gift med Claire, og hun føler at det vil være uhøflig å avslå direkte, ettersom godseieren har vist henne stor gjestfrihet. Hun foreslår derfor en boksekamp mellom Albert og godseiersønnen om hvem som skal få ekte henne. Albert vinner kampen, og fem år senere får vi se dem leve lykkelig i hjemlandet.

Rolleliste
----------

* Solveig Gladtvet - Claire Staalhammer, direktørens datter
* Fredrik Andersen - Staalhammer, Wulkanværftets direktør
* Fred Boston - Jack Dalton, godseierens sønn
* Thomas Boston - Tommy Fjeld, Albert og Claires sønn
* Waldemar Holberg - Albert Fjeld, platearbeider
* Joh. Price - Dalton, godseier

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Revolutionens datter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Revolutionens datter* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Revolutionens datter* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (nl) *Revolutionens datter* på MovieMeter Rediger på Wikidata
* Restaurert utgave av filmen i sin helhet hos Nasjonalbiblioteket
**Perfect Gift Plan** er et pyramidespill opprettet i USA i 2002.

Selskapet markedsfører seg selv som en måte å tjene penger på ved at personer i et nettverk gir pengegaver til hverandre. Fordi dette i seg selv ikke genererer noen verdiskaping, er rekruttering av nye medlemmer eneste måten å tilføre kapital til systemet. Konseptet rammes derfor av forbudet mot pyramidespill i de fleste land.

Perfect Gift Plan etablerte seg i Norge i 2010, og det oppgis også av norske medlemmer at inntektene er fritatt for skatt siden gaver ikke er skattepliktige. I alle tilfeller der slike gaveklubber har blitt rettslig prøvd, har man imidlertid konkludert med at slike inntekter er skattepliktige. Årsaken til dette er at dersom en pengetransaksjon mellom to personer skal kunne regnes som en gave, betinger det at det ikke finnes noen form for vederlag eller rettighet som gjenytelse.

Referanser
----------

1. ↑  Perfect Gift Plan Explained Arkivert 22. januar 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Local Pyramid Club Schemes and Cash Gifting Club Scams Crimes of Persuasion
3. ↑  Cash Gifting – Too Good To Be True[*død lenke*] Make Money On The Internet
**Cuiabá** er en elv i delstaten Mato Grosso i det sørvestlige Brasil. Den renner fra utspringet i Mato Grosso-høylandet, og renner blant annet gjennom storbyen Cuiabá. Elva munner ut i elveløpet *São Lourenço* når den når det store våtmarksområdet Pantanal. Cuiabá-elven og São Lourenço utgjør i praksis ett vassdrag, vanligvis kalt Cuaibá. Nederst er den grenseelv mot delstaten Mato Grosso do Sul. Cuiabá-São Lourenço er samlet om lag 980 km lang, herav 480 km under navnet Cuaibá og 500 km under navnet São Lourenço. Nedbørfeltet er på 100 000 km². Det er funnet gull ved det øvre elveløpet.

Elva ved byen og kommunen Cuiabá, Mato Grosso.
Cuaibá er en sideelv til elva Paraguay, som den møter på grensen til Paraguay. Paraguay-elven fortsetter et stykke gjennom Mato Grosso do Sul og langs grensen, før den svinger inn i Paraguay og senere renner gjennom Argentina til Mar del Plata.

Referanser
----------

1. ↑  Açao Verde Arkivert 17. september 2009 hos Wayback Machine. – «RIO CUIABÁ E SUA HISTÓRIA».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***Sobatsje serdtse*** (originaltittel: *Собачье сердце*) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Vladimir Bortko.

Handling
--------

Historien er lagt til Moskva, kort tid etter oktoberrevolusjonen i 1917. En løshund er på leter etter mat, og et sted å sove. En velstående og berømt kirurg, Philipp Philippovich Preobrazhensky, trenger tilfeldigvis en hund. Med en pølsebit lokker han løshunden til det store huset sitt. Hunden heter Sharik, og blir tatt godt vare på av doktorens hushjelper. Men hunden lurer likevel på hvorfor han er der. Han oppdager alt for sent at han er nødvendig i et dyreforsøk: Kirurgen implanterer en hypofyse og testikler, fra en nylig avdød alkoholiker og småkriminell Klim Chugunkin, på Sharik.

Men Sharik fortsetter å bli mer og mer menneskelig, i løpet av de neste par dagene. Etter at hele overgangen til menneske er gjennomført, viser det seg at han har arvet alle de negative egenskapene etter Chugunkin: dårlig oppførsel, aggressivitet, bruk av banneord, mye drikking. Men fremdeles hater han katter. Han velger selv det absurde navnet Poligraf Poligrafovich Sharikov, og skaffer seg arbeid. Til slutt gjør han livet i professorens hjem til et mareritt ved å ofte stjele penger, ødelegge møblene hans, oversvømme leiligheten hans, og tvinge en ung kvinne møtte på kino til å gifte seg med ham.

Preobrazhensky og hans venn, og assistent, Dr. Bormental, blir vitne til at all deres innsats for å reformere Sharikov mislykkes. Etter en rekke stadig mer uforsonlige konflikter, får Preobrazhensky vite at Sharikov hadde forsøkt å fordømme ham til det sovjetiske hemmelige politiet. Deretter krever han at Sharikov umiddelbart skal forlate leiligheten for godt. Sharikov nekter sint, og trekker en revolver. En rasende Bormental angriper Sharikov og, etter en kort voldelig kamp, ​​underkuer ham. Professoren ønsker deretter å reversere hele prosedyren, og forvandle Sharikov tilbake til en vanlig hund.

Skuespillere
------------

* Yevgeniy Yevstigneyev som Professor Philipp Philippovich Preobrazhensky
* Boris Plotnikov som Dr. Ivan Arnoldovich Bormental, en assistent
* Vladimir Tolokonnikov som Polygraph Polygraphovich Sharikov
* Nina Ruslanova som Darya Petrovna Ivanova. En kokk, og ansatt for professoren
* Roman Kartsev som Schwonder, som formann for en komite

Referanser
----------

1. ↑  Проклятие «Солдат»: 8 преждевременно умерших актеров из сериала
2. ↑  Собачье сердце (ТВ, 1988)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sobatje serdtse* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sobatje serdtse* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Sobatje serdtse* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Sobatje serdtse* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Cūḷavaṃsa** eller **Chulavamsa** (Pāli: «den lille krøniken») er et historisk verk skrevet på pali om kongene på Sri Lanka. Verket dekker perioden fra det 4. århundre frem til 1815. Culavamsa ble skrevet i løpet av mange år av singalesiske buddhistiske munker. Verket anses for å være en fortsettelse til *Mahavamsa* (Pāli: «den store krøniken»). Både Mahavamsa og Culavamsa anses iblant for å være ett eneste arbeid, og kalles da *Mahavamsa*, som strekker seg over to årtusener av Sri Lankas historie.

Cūḷavaṃsa er delt i to deler. Den første begynner da Buddh-dantya, en relikvie som skal være en av Siddhartha Gautamas tenner, ankommer til Sri Lanka i det 4. århundre. Krøniken beskriver videre kong Parakramabahu den stores liv og levnet (1153 – 1186). Mens munken Dhammakitti tradisjonelt anses som forfatteren av den første delen, har nå mange historikere gått over til å mene at dette var et samarbeidsprosjekt som flere munker deltok i. Den andre delen, som det tok flere år å skrive, fortsetter historien om monarkiet på Sri Lanka frem til kongedømmet blir en del av det britiske imperiet i 1815.

En tysk oversettelse av Cūḷavaṃsa ble ferdigstilt av Wilhelm Geiger i 1930, og deretter oversatt til engelsk av Mabel Haynes Bode. Deretter ble den engelske oversettelsen revidert av Geiger.

Referanser
----------

1. ↑  Cūlavaṃsa Encyclopædia Britannica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Feøy** (også **Føyno**) (*Føyne*/*Føynå* på dagligtale) er en øygruppe i Karmøy kommune, beliggende mellom Torvastad og Utsira. Feøy har et areal på 1,3 km² og om lag 40 fastboende (2018). Det var tidligere barneskole her, men denne er nå lagt ned. Fastboende barn går på Torvastad skole (bygget 2015). Rutebåtforbindelse til Haugesund og Torvastad drives i dag av Kolumbus, med overfartstid på henholdsvis 20 minutter og 10 minutter. Dette muliggjør dagpendling til jobb og skole på Karmøy/fastland.

På første halvdel av 1900-tallet var det nikkelgruver på Feøy, som ellers har vært preget av gårdsbruk og fiske. I dag har øya en god del villsau som beiter store deler av året. Ellers driver Norwegian Royal Salmon lakseoppdrett ved Feøy.

Feøy er en svært populær ferieøy med sin skjærgård, viker, kanaler og idylliske friluftsområder. Mange har bygget hytte eller skaffet seg eldre bolighus som de bruker til feriebolig. Det er mulig å leie hytte/hus på øya.

Ved kaien, der rutebåten ankommer, ligger Feøy Dagligvare, som har godt vareutvalg samt salg av diesel og bensin. Det ble tidligere drevet sommerkafé og arrangert ulike tilstelninger på «Feøy Brygge», men driften er nå lagt ned og lokalet solgt til andre aktører. 

Fra 1. januar 2019 overtar Norled konsesjonen for rutebåtdriften etter Røværfjord AS. I den forbindelse har Norled satt i bestilling 2 nye hurtiggående katamaraner, som skal gå i fast rutetrafikk mellom Feøy, Røvær, Haugesund og Kveitevik. Det vil bli satt opp flere daglige avganger, og passasjerantallet økes til ca 85 passasjerer. Det vil også bli mulighet til å bestille båten innom Vibrandsøy, som i dag er uten rutebåtforbindelse. Den ene båten, som primært vil trafikkere ruten mellom Røvær og Haugesund, vil ha hybridmotorer, og kommer sannsynligvis til å benytte elektrisk drift i havnebassengene i Haugesund og Røvær. Kapasiteten på høyspentlinjene Karmøy-Feøy-Røvær oppgraderes høsten 2018 for å kunne levere nok strøm til lading av båtens batteripakke ved kailigge på Røvær. Den andre båten som er bestilt, vil bli levert forberedt for hybriddrift, altså med tilsvarende dieselmotorer og gearsystem, men uten elektrisk motor- og batteripakke.

Referanser
----------

1. ↑  «Føyno». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 10. oktober 2016.
2. ↑  «Norled bestiller hybrid hurtigbåt: – En prestisjekontrakt for oss». *Tu.no* **(norsk)**. 17.10.2018. Besøkt 17. oktober 2018.
3. ↑  «(+) Slik blir de nye hurtigbåtene til Røvær og Feøy». *www.h-avis.no* **(norsk)**. 14. november 2017. Besøkt 17. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Feøy nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Tommy Folstadli** (født 4. september 1973) er en norsk trommeslager og musiker. 

Folstadli er født og oppvokst på Kvål i Trøndelag, men bor nå i Trondheim. Han har spilt slagverk i 29 år. I løpet av disse årene har han spilt inn en rekke plater både i Norge og i utlandet. Han har siden 2005 spilt i pop/rock/countrybandet Sie Gubba og siden 1998 i det britiske melodicrock-bandet *Brave New World*. Han har turnert i Norge og ellers i Europa. Han turnerte i 2011 med Carina Dahl, amerikanske Gil Edwards and the Knuckleheads og Karina Hanssen & the spikes. Fra og med 2012 ble han trommeslager i countrybandet Bøgdabråk. Han turnerte også i 2012 med Gil Edwards & the knuckleheads, Carina Dahl, Karina Hanssen & the spikes, Clearwaters og Irresistible. 

I 2013 hadde han rundt 40 jobber med Bøgdabråk. Høsten i 2013 spilte han inn Bøgdabråks album "Gå som det her".

Folstadli forlot Bøgdabråk i januar 2014 og gikk tilbake til Sie Gubba.

Diskografi
----------

### Sie Gubba

* *Sie Gubba* (2006)
* *Sånn e livet – live 10 år* (2008)
* *Hemafrå* (2009)
* *Veien vi ska gå* (2014)
* *Live – 20 år* (2015)
* *Arven* (2017)

### Valhalla

* *Rush* (1994)

### Stars in Bars

* *Goddamn' Old Eggsucking Dogs* (1992)

### The Scarecrows

* *Waiting for a Wonder* (1995)
* *Backfire* (2004)

### Brave New World

* *Monsters* (2001)

### Jesse

* *Rått og romantisk* (2003)
* *Farlig* (2004)

### Bøgdabråk

* *Gå som det her* (2014)

Singler
* *Sånne kara* (2013)
* *Hattkaill* (2013)
* *I kveill* (2013)

### Andre deltagelser

* Progress Records: *Party Terror Volume 2* (1994)
* Sore: *Sore* (1997)
* Bjørn Fjeldvær: *Hav* (2003)
* Sky: *Stayin' Alive* (2007)
* Stage Dolls-hyllest: *Wings of Steel – A Norwegian Tribute to Stage Dolls* (2008)

  

Folstadli spiller på Tama trommer, Meinl cymbaler, Evans trommeskinn og Pro-Mark stikker.

Eksterne lenker
---------------

* MySpace Tommy Folstadli

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Fiammamonza** (etablert 1966) er et italiensk damefotballag fra byen Monza i Lombardia, nord i Italia. Laget vant Serie A (kvinner) i 2006.

Det het først **SS Fiamma Ceraso** etter gymlæreren Reno Ceraso (1915–2007) som ledet idrettsorganisasjonen *Centro Nazionale Sportivo Fiamma* av 1948. Laget var fra 1971 med i de lombardiske ligaer. Da de i 1979 nådde toppdivisjonen Serie A (kvinner) endret de navnet til **SS Fiamma Monza** og hadde gode plasseringer på 80-tallet. Trener 1970–95 var Fabrizio Levati (1945–95).

Triksedronningen Milene Ronaldinha Domingues spilte her 2001–02 under Raffaelle Solimenos første trenergjerning (født 1963). Spillerne mottok ikke lønn, så hun ville ifølge Fiammamonzas president Sergio Negrini, ikke flytte til Madrid da ektemannen Ronaldo sluttet i Inter for å begynne hos Real Madrid. Men hun ble likevel solgt for 2,3 millioner til Atletico Madrid, som var ti ganger forrige spansk overgangsrekord. De skilte seg året etter, men hun fikk ikke spille for Atletico og fløy tilbake ukentlig for å spille for Fiammamonza, og laget gikk inn i sin store fase.

I 2006 vant de toppserien Serie A (kvinner) og den påfølgende superkup. De ble dessverre bare nummer to i gruppespillet i den påfølgende UEFA-cupen i fotball for kvinner 2006/07 og måtte se seg utslått.

Etter dobbelt nedrykk i til den lombardiske Serie C i 2013 slo de seg sammen med SC Juvenilia di Monza til **Juvenilia Fiammamonza** og rykket opp til Serie B i 2017.

De spiller sin hjemmekamper på *Stadio Gino Alfonso Sada*, oppkalt etter Gino Sada (1888–1964) som ble rik på hermetikk og fra 1955 ble en viktig bakmann for AC Monza Brianza 1912.

Referanser
----------

1. ↑  Fiammamonza in lutto per la scomparsa di Reno Ceraso fra mbnews.it den 20. september 2007.
2. 1 2  Chiude la FiammaMonza dopo 43 anni di successi i monzatoday.it den 18. juli 2013.
3. 1 2  *Meet Mrs Ronaldo i theguardian.com den 2. februar 2003.*
4. ↑  *Fru Ronaldo vil ikke flytte* fra NTB tekst den 6. august 2002.
5. ↑  *Fru Ronaldo solgt for 2,3 mill* i Aftenposten den 13. september 2002.
6. ↑  Fordi det spanske reglement ikke tillot utenlandske spillere å spille for spanske damelag
**Kjersti Marie Løken Stavrum** (født 1. mars 1969 i Sarpsborg) er en norsk journalist og redaktør, fra 2013 til 2016 generalsekretær i Norsk Presseforbund. Fra november 2016 er hun adm.dir. i Stiftelsen Tinius og Blommenholm Industrier.

Utdannelse og stillinger
------------------------

Stavrum er utdannet statsviter innen internasjonal politikk og har en mastergrad i ledelse.

Hun arbeidet i *Aftenposten* fra 1991 til 2002, og igjen fra 2005 til 2012, i årene 2005–2011 som featureredaktør og fra 2008 til 2012 også som redaktør for aftenutgaven *Aften*. Hun var redaktør for *A-magasinet* og Osloby.no. 

Fra 2001 til 2004 var hun sjefredaktør i ukebladet *KK* og fra 2012 til 2013 avdelingsdirektør for kommunikasjon og egne kanaler i NHO. Hun overtok som generalsekretær i Norsk Presseforbund etter Per Edgar Kokkvold i september 2013. I 2016 gikk hun fra presseforbundet til direktørjobb i Schibsted-stiftelsen Tinius og Blommenholm Industrier AS.

Verv og priser
--------------

Stavrum var leder av Oslo redaktørforening fra 2008 til 2012 og er styremedlem i Stiftelsen Tinius og Blommenholm Industrier. Hun har vært styremedlem i International newsmedia marketing Association, INMA. Hun ble i 2003 kåret til «årets kvinnelige medieleder».

Hun er leder i Norsk PEN fra 2019 og er styremedlem i Ethical Journalism Network.

Fra 2019 er hun styreleder i stiftelsen Cultiva. Hun er styremedlem i Faktisk.no.

I 2020 ble hun av regjeringen oppnevnt som leder i den andre Ytringsfrihetskommisjonen.

Annet
-----

Hun var i 2008 en av flere faste paneldeltakere i talkshowet Studio 5 som gikk på TV-kanalen FEM. 

Hun er gift med Gunnar Stavrum, og er yngre søster av den tidligere fotballspilleren, Kværner-direktør Karl-Petter Løken.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Kjersti\_Løken\_Stavrum[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kjersti Løken Stavrum overtar etter Kokkvold», *Aftenposten*, 12. april 2013. (besøkt 23. mai 2014)
3. ↑  «Kjersti Løken Stavrum slutter i Presseforbundet», *Aftenposten* 19. september 2016 (besøkt 22. september 2016)
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2019. Besøkt 24. oktober 2019.
5. ↑
6. ↑  Kulturdepartementet (14. februar 2020). «Presentasjon av medlemmene i Ytringsfrihetskommisjonen». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 14. februar 2020.
7. ↑  «Forbanna flink». Dagbladet Magasinet. 31. mai 2003. Besøkt 14. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjersti Løken Stavrum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kjersti Løken Stavrum på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Mallodrya*** er en slekt av biller.

Utseende
--------

Avlange biller, middels store, brunlige eller svarte, oversiden fint hårete. **Hodet** er mer eller mindre trekantet sett ovenfra. Fasettøynene sitter nær bakkanten og er hårete. Pannen er dekket av lange, oppstående hår. Antennene er ganske lange og tynne, trådformede, og består av 11 ledd. **Brystskjoldet** (pronotum) er mye bredere enn langt, hvelvet, med avrundede sider, fint og litt spredt punktert. Ved roten har det gjerne en kort lengdefure i midten og en avlang grop på hver side. **Dekkvingene** er langstrakte, bakover langt tilsmalnende, med fine lengdefurer. **Beina** er ganske tynne og lange. For- og mellomføttene (pro- og mesotarsi) består av fem ledd, bakføttene av fire. Mellom- og bakføttene er svært tynne og minst så lange som leggene (tibiae), det innerste leddet utgjør omtrent halvparten av fotens lengde. **Larvene** er moderat flattrykte, parallellsidige, lyse på farge og noe blanke, med spredte oppstående hår over hele kroppen. Hodekapselen er stor og kraftig med nokså lange antenner og kraftige kjever (mandibler). Beina er kraftige og middels lange, og det bakerste kroppsleddet bærer et par kraftige, oppoverrettede kroker.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **Synchroidae** Lacordaire, 1859
					- Slekten ***Mallodrya*** Horn, 1888
						* *Mallodrya subaenea* Horn, 1888 – Nord-Amerika

Eksterne lenker
---------------

Synchroidae, voksen bille:. Synchroidae, larve: 

* (en) *Mallodrya* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Mallodrya* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Mallodrya* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Mallodrya* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Jakob Krause** (født 1531/1532 i Zwickau, død 9. juli 1586 i Dresden) var en tysk hoffbokbinder. 

Fra 1556 var han ansatt ved det saksiske hoff hos August I av Sachsen, hvor han hadde forpliktet seg til å innbinde bøker «auf Teutsch, Französich oder Welsch». Herfra ble blant andre det dansk-norske hoff hans kunder. Hans arbeider viser både italiensk og fransk påvirkning; de tyske bind er ofte utført i svineskinn, blindtrykte med rullestempler, mens hans franske eller velske bind, gjerne er utført i kalveskinn eller pergament med gulldekorasjoner og platetrykk.

Krauses arbeider utgjør et høydepunkt i tysk renessanse innenfor sin genre. Caspar Meuser (d. 1593) som fra 1578 var hans elev ved hoffet, brukte mesterens stempler videre etter Krauses død i 1586.

Referanser
----------

1. ↑   daten.digitale-sammlungen.de[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Peter Wirth (1980). «Krause, Jakob». *Neue Deutsche Biographie*. .deutsche-biographie.de. Besøkt 8. april 2018.
3. 1 2  Carl Roos (1924). «Jacob Krause-bind paa Det Kongelige Bibliotek». *Aarbog for Bogvenner*. 8: s. 47–48.
4. ↑  Erik Dal. «Jakob Krause». *Den Store Danske*. Gyldendal. Besøkt 8. april 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Leirefiguren «Sandnesgauken» er hovedmotiv i Sandnes' byvåpen som ble tegnet av Johannes Haukland på 1950-tallet og offisielt godkjent i 1972.
**Sandnesgauk** er en type leirgjøk fra Sandnes. Figuren er av leire, formet som en stilisert gauk med hodet under vingen, hul og utstyrt med blåse- og fingerhull. De kan brukes som pyntegjenstand, leketøy eller enkel fløyte.

Leirgaukene har blitt laget i Sandnes siden 1800-tallet. Opprinnelig ble de delt ut som reklameprodukter for den omfattende tegl- og keramikkindustrien som fra 1783 etablerte seg der. Gaukene har siden blitt et varemerke og symbol for byen og innbyggerne.

Bakgrunn
--------

Sandnesgauken fungerer som en okarina, et eldgammelt blåseinstrument, ofte eggformet og av keramikk, som man kan lage noen få toner med.

Det antas at den moderne sandnesgauken ble utformet av Simon Asbjørnsen. I 1840-årene var han den første til å produsere figuren i større antall og bruke den til markedsføring. Den første gauken skal imidlertid stamme fra 1790-tallet. Leirefuglen produseres fortsatt i Sandnes og selges som suvenir.

I Sandnes' by- og kommunevåpen er det en sandnesgauk «i sølv på grønn bakgrunn». Merket ble tegnet av Johannes Haukland på 1950-tallet og offisielt godkjent i 1972.

En «sandnesgauk» er også kallenavn på en person fra Sandnes.

* Pottemaker ved Ganns Potteri & Teglverk i Sandnes i 1953 maler dekor på en stor sandnesgauk. Foto: Billedbladet NÅ/ArkivverketPottemaker ved Ganns Potteri & Teglverk i Sandnes i 1953 maler dekor på en stor sandnesgauk. Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket
* Arbeider ved Ganns Potteri & Teglverk i 1953 spiller på en liten sandnesgauk. Leirefuglen fungerer som en enkel okarina med fingerhull.  Foto: Billedbladet NÅ/ArkivverketArbeider ved Ganns Potteri & Teglverk i 1953 spiller på en liten sandnesgauk. Leirefuglen fungerer som en enkel okarina med fingerhull.  Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket
* En ferdig modell av en sandnesgauk. Foto: Norsk FolkemuseumEn ferdig modell av en sandnesgauk. Foto: Norsk Folkemuseum

Referanser
----------

1. 1 2  «Sandnes kommune om «Sandnesgauken»». Arkivert fra originalen 14. mars 2017. Besøkt 14. mars 2017.
2. ↑  Jærbuen: Den fødte pottemaker[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Sandnes kommune: Sandnesgauken
**Whitney Smith** (født den 26. februar 1940 i Arlington, Massachusetts, død 17. november 2016 i
Peabody) var en amerikansk, profesjonell flaggforsker («vexillolog»). Han utmerket seg spesielt ved å skape uttrykket vexillologi om flagg som fagfelt og ved å gi ut viktige bøker om flagg.

Smith var utdannet fra Harvard University og tok doktorgraden ved Boston University der han i 1964-1970 var lærer og amanuensis i statsvitenskap.

Smith startet i 1961 tidsskriftet *The Flag Bulletin: The International Journal of Vexillology* (ISSN 0015-3370) som han var redaktør for. Han opprettet i 1962 *Flag Research Center* i Winchester i Massachusetts, der han var direktør.

Whitney Smith var med og tok initiativet til de internasjonale kongressene for vexillologi, og til opprettelsen av organisasjonen Fédération internationale des associations vexillologiques (FIAV).

Smith bidro til utformingen av Guyanas flagg, flagget til *Tennessee Valley Authority* og andre flagg.

Whitney Smith skrev 27 bøker om flagg, bl.a.:

* *Flag Book of the United Nations* (1961)
* *The Bibliography of Flags* (1965)
* *The Flag Book of the United States* (1970)
* *Flags Through the Ages and Across the World* (1975)
* *Flags and Arms Across the World* (1980)
* *Flag Lore of all Nations* (2001)

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Whitney-Smith, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
Sandnessjøen havsbad, 2010
**Sandnessjøen havsbad** (også kalt *Sandnessjøen friluftsbad*, *Martinbadet* og *Moland Beach*) er en badeplass i Botn, ca. 5 km. utenfor Sandnessjøen sentrum i Alstahaug kommune. Åpningen av havsbadet fant sted St. Hansaften, 2005. En 200 meter lang fylling krysser lagunen og sørger for at det på det meste er 45.000 kubikk med vann å boltre seg i. Vannflaten er på 31 dekar. Den største vanndybden er 2.5 meter og gjennomsnittlig vanndybde er 1,5 meter.

Historie
--------

Allerede i 1972, da initiativtaker Martin Moland kom til Sandnessjøen fikk han ideen om et havsbad i Botn, men det skulle ta 33 år fra idé til realisering. Han lanserte ideen sin på et partimøte, den gangen som vanlig medlem av Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet bevilget 5.000 kroner til et forprosjekt som skulle ende i ei skisse. Det ble sendt brev til formannskapet, som syntes ideen var god, og innkalte til folkemøte. Der ble det satt ned ei gruppe som skulle utarbeide en reguleringsplan, med sikte på realisering av prosjektet. Men prosjektet møtte også motgang. En aksjonsgruppe mot utbyggingen i Botn skaffet til veie 1.800 underskrifter. Ordfører Magne Greger fikk æren av å klippe snoren en regntung og vindfull 23. juni.

Referanser
----------

1. ↑   *Turbading - du bare vil være der* - turbading.com, besøkt 6. juli 2013
2. 1 2 3   *Plasker av glede i friluftsbadet* - Helgeland Arbeiderblad, besøkt 6. juli 2013
3. ↑   *Sommerdukkert i nesten ferdig bad* - Helgeland Arbeiderblad, besøkt 6. juli 2013
4. ↑   *Martin badet først i Martinbadet* - Helgeland Arbeiderblad, besøkt 6. juli 2013
**Svein Ragnar Kristensen** (født 22. januar 1946 i Kragerø) var Norges skattedirektør, det vil si leder av Skattedirektoratet, fra 2006 til 2013.

Kristensen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole. Han arbeidet i Arbeidstilsynet fra 1977 til 1984, i Rikstrygdeverket fra 1985 til 1996 og i Skattedirektoratet fra 1996 til 2013, de siste seks årene som skattedirektør.. Han har også vært byråsjef i Kommunal- og arbeidsdepartementet og sekretær i Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1971-1973. Fra 2013 arbeidet han for Politidirektoratet med omorganiseringen i etterkant av Politianalysen. Fra 2016 har han vært leder av Digitaliseringsråde som gir råd og veiledning til statlige virksomheter

Referanser
----------

1. ↑  regjeringen.no Holte utnevnt som skattedirektør 26.04.2013
2. ↑  skatteetaten.no Svein Kristensen ny skattedirektør[*død lenke*] 08.12.2006
3. ↑  Hvem er hvem 2008 s.320
4. ↑  75 års omtale i Aftenposten 22. januar 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Eirik Bertheussen** (født 2. april 1984 i Tromsø) er en norsk tidligere fotballspiller.

Bertheussen har tidligere spilt for Tromsø, Pors, Lillestrøm SK og to perioder for Tromsdalen. Han beskrives som en fysisk tøff stopper med stor ballerobringsevne, som kom til Lillestrøm etter bare én sesong i Pors Grenland. U21-stopperen som var på lån fra Tromsø til Pors i sesongen 2005, og var klar til å skrive under for Pors høsten 2005. Men da Lillestrøm kom på banen, lot Bertheussen seg påvirke av at Pors-opprykket glapp og at klubben mistet flere spillere. Han skrev dermed under for Lillestrøm i stedet. Bertheussen ble aldri tilbudt noen ny kontrakt i Tromsø, og siden det måtte ha skjedd tre måneder før den siste kontrakten gikk ut, slapp derfor Lillestrøm å betale kompensasjonmidler.

Etter å ha fått lite spilletid i 2008-sesongen, fikk han beskjed om å finne seg en annen klubb å få spilletid for. 23. februar 2009 ble det klart at han gikk på lån til Adeccoligaklubben Tromsdalen for hele 2009-sesongen.

Referanser
----------

1. ↑   Argentine Soccer Database, oppført som EIRIK BERTHEUSSEN, BDFA player ID 75828[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 40416, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eirik Bertheussen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Eirik Bertheussen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Eirik Bertheussen – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**John Svaboe Steen** (født 12. juni 1798 i Trondenes, død 31. oktober 1872 i Christiania) var en norsk sorenskriver, rådmann og stortingsrepresentant.

Han var sønn av prost Esten Steen og Martha Lovise Irgens. Hans morfar var biskop Ole Irgens. Han tok norsk juridisk eksamen i 1822, og arbeidet så som fullmektig, først i generalprokurørembetet og fra 1826 i Justisdepartementet. I 1830 ble han sorenskriver i Lofoten og Vesterålen. Her kjøpte han gården Råvold som siden ble sorenskrivergård der. Han ble rådmann i Bergen i 1843, og var så tollkasserer der fra 1852 til 1868.

Steen var valgt som representant fra Nordlandenes amt til Stortinget i perioden 1836–1838 og perioden 1839–1841. Han var sekretær i Stortinget i begge periodene, og medlem av justiskomiteen første periode og kirkekomiteen andre periode. Steen var i andre perioder vararepresentant både fra Nordland og Bergen men møtte ikke.

John Svaboe Steen giftet seg 10. oktober 1826 med Christine Fleischer, datter av sokneprest Isach Wilhelm Castberg Fleischer og Christine Calmeyer. Han var far til statsminister Johannes Steen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 829[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Sorenskrivere i Lofoten». vhl-historielag.com. Besøkt 29. juni 2013.
3. ↑  også omtalt som *Jens*
4. 1 2  Tallak Olsen Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania. s. 829.
5. ↑  «Johannes Steen». regjeringen.no. Besøkt 30. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) John Svaboe Steen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**John Symes** (født 11. januar 1879, død 23. september 1944) var en britisk cricketspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Symes ble olympisk mester i cricket under OL 1900 i Paris. Han var med på det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* som beseiret det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 262-104 i finalen, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris, og det var først tolv år senere, i 1912, at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen, det var kun en kamp som ble spilt, inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i cricket, Storbritannias flagg GBR

Referanser
----------

1. 1 2 3   «Mr John Symes Dead»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Symes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Symes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Symes – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata
HKB 611, ca. 1995.
**HKB 600-serien** var en serie på 12 T-banetog brukt på Holmenkollbanen i Oslos T-bane. Vognene var i teak, og var i bruk fra 1950-tallet til 1995.

T-banetogene ble produsert ved Skabo/NEBB fra 1951 til 1956. Vognsettene var nummerert fra 601 til 612. Hvert vognsett hadde 40 sitteplasser og 120 ståplasser.

Bevarte enheter
---------------

Vognene 602, 604, 605 (Nederland, Amersfoort), 609 og 611 er bevart.

Kilder
------

* «OS 600». Svenska Spårvägssällskapet. Besøkt 8. august 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) HKB 600 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Forstadsbanevogner og T-banetog i Oslo |
| --- |
|  | Hkb 1-20 **·** Hkb 31-43 & 101-110 **·** Type A **·** Hkb 111-112 **·** HkB 200-serien **·** HkB 113-114 **·** BB Vogn 401-402 **·** BB Type C1 **·** HkB 500-serien **·** BB Type C2 **·** HkB 600-serien **·** BB Type C3 **·** Vogn 451-452 **·** T1000-serien **·** T1300-serien **·** T2000 **·** MX3000 |  |
**Eirene**, eller **Irene** (gresk: Εἰρήνη, «fred»; den romerske ekvivalenten var Pax) var i henhold til gresk mytologi en av horaene («timene»), tre gudinner som kontrollerte dagliglivet. Hun var derfor tidvis sagt å være en datter av Zevs og Themis, og en søster av Eunomia og Dike.

Eirene var en personifisering av freden og ble avbildet i kunsten som en vakker ung kvinne som bar et overflødighetshorn, et septer og en fakkel eller et rhyton (drikkekar). Med sine foreldre er hennes fred uttrykt i den tilsvarende makt (Zevs), i rettferdige lover (Themis), og rettslig pålegg og rettferdighet sammen med sine søstre Eunomia og Dike.

Statue
------

Hun var særlig holdt høyt i hevd av borgerne i Athen. Etter en seier i sjøslag over Sparta i 375 f.Kr. etablerte athenerne en kult for henne og bygget altre til henne. De holdt en årlig statlig ofringsseremoni til henne etter 371 f.Kr. for å feire fellesfreden for dette året og satte opp en votivstatue i hennes ære i Athens agora. Stateun ble utført i bronse av skulptøren Kefisodotos den eldre, sannsynligvis far eller onkel av den berømte skulptøren Praxiteles. Den ble hyllet av athenerne som avbildet den på vaser og mynter.

Selv om statuen i dag er gått tapt, ble den kopiert i marmor av romerne; en av de best bevarte kopiene (se over) er i dag i Glyptothek i München, Tyskland. Den vise Eirene som bærer barnet Plutos, rikdommens Gud og sønn av jordbruksgudinnen Demeter, på armen. Eirenes høyre hånd har gått tapt, men skal ha holdt et septer. Hun er framstilt mens ser moderlig på barnet Plutos som tillitsfullt ser tilbake. Statuen er en allegori på velstand og overflod som blomstret i tiden beskyttet av freden (Eirene). Den utgjorde et folkelig krav på god smak. Kopien i Glyptothek var opprinnelig en del av en kunstsamling i Villa Albani i Roma, men ble plyndret og tatt til Frankrike av Napoléon Bonaparte. Etter Napoléons fall ble statuen tatt av Ludwig I av Bayern.

Annet
-----

Eirene er også tittelen på komedien *Freden* (ca 421 f.Kr.) av Aristofanes.

Det kvinnelige fornavnet Irene og det tilsvarende mannlige fornavnet, som hos Ireneus av Lyon, kommer fra denne gudinnen.

Referanser
----------

1. ↑  Robertson, Martin (1981): *A Shorter History of Greek Art*, Cambridge University Press, s. 138. Sitat: "Praxiteles' father's name is not recorded, but, given Greek practice of handing down names and crafts in the family, it is likely that if not Praxiteles' father, he was a relation"
2. 1 2  Wünsche, Raimund (2007): *Glyptothek, Munich: masterpieces of Greek and Roman sculpture*. C.H.Beck. ISBN 978-3-406-56508-3. s. 79
3. ↑  Robinson, Edward (1892): *Catalogue of Casts Part III Greek and Roman Sculpture*. Houghton, Mifflin & Co. s. 222.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eirene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Eirene», *Theoi Project*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Nordfjorden** (lulesamisk: *Nuorttavuodna*) er en kort fjordarm av Tørrfjorden i Sørfold kommune i Nordland som strekker seg litt over to kilometer i nordøstlig retning fra Trengsel bru til Nordfjordelvas utløp ved Nerigardsøyra.

Mellom Torkelsengkollen og Trengselkollen ligger Trengselet, et forholdsvis smalt sund som gir forbindelse mellom Tørrfjorden og Nordfjorden. Sundet krysses av E6 over den 179 meter lange Trengsel bru. Utløpet til en av jernbanetunnelene til den planlagte Polarbanen er godt synlig på østsiden.

Deler av traséen til Fv617 går langs sørøstsiden av Nordfjorden og fortsetter langs deler av Nordfjordelva via grenden Nordfjord til Lakshol, innfallsporten til Rago nasjonalpark. Selve fjorden er ubebodd, men det ligger en campingplass på en holme i den indre del av fjorden. Veiløs gård på nordvestsiden. I fjordbunnen ligger et lite naturreservat som utgjør Nerigardsøyra, en «halvøy» bygd opp av elvesedimenter.

Se også
-------

* Laksågaosen naturreservat
* Lakshola kraftverk

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Trengsel bru—Nerigardsøyra. Mål gjort ved hjelp av Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Nordfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |