recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Roan kirke
**Bjørnør prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Fosen prosti. Det omfattet sogn i Roan og Osen kommuner i Sør-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Roan kirke.

Bjørnørs hovedsogn er nå en del av Roan kirkelige fellesråd, og underlagt Fosen prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Bjarnaurar* eller *Róða sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Bjørnør prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hadde *Biørnøers Præstegjeld* tre kirker og to prester. Sognepresten betjente for det meste hovedkirken på Roan, mens annekskirken på Osen ble betjent av en residerende kapellan, og Stoksund skulle betjenes av presten som hadde tjeneste ved hovedkirken - hvilket betød at *da myste de tieniste ved hoffuedkircken.*

Bjørnøer prestegjeld dannet grunnlaget for Bjørnøer formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 4. november 1773 ble det residerende kapellaniet nedlagt inntil den økonomiske tilstanden i prestegjeldet ble bedre. I brev fra KUD til stiftsdireksjonen 8. september 1966 ble det bestemt at Stoksund sogn skulle overføres fra Bjørnør til Åfjord prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1967.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Roan
* Osen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1901). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 1,9.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 110.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 71-5. ISBN 8270612960.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Støren kirke
**Støren prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Gauldal prosti. Det omfattet sogn i Midtre Gauldal kommune i Sør-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Støren kirke.

Størens kirkesogn er nå en del av Midtre Gauldal kirkelige fellesråd, og underlagt Gauldal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Staurin sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Støren prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hadde *Stevrin Præstegjeld* fire kirker og to prester. Sognepresten skulle forrette i hovedkirken *Wdi Støffren [..] tho hellige dage effter huer andre och vdi Grinie* [annekskirken på Grinni] *huer tridie hellig dag.* Kapellanen skulle betjene *Wdi Sognedall, tri hellige dage effter huer andre, och wdi Fosz huer fierde helligdag.*

De gamle og falleferdige Foss og Grinni kirker ble nedlagt, og ny kirke bygd for Horg sogn i 1670. Ved kgl.res. av 26. mars 1753 ble det bestemt at det skulle bygges en kirke i Budalen, hvilket gårder fra Singsås og Støren sogn skulle utgjøre det nye Budal sogn i Støren prestegjeld. Treenighetskirken i Budal ble innviet 25. juli 1754.

Støren prestegjeld dannet grunnlaget for Støren formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

I brev til stiftsdireksjonen 3. september 1971 fastslo KUD at Singsås sogn i Haltdalen prestegjeld skulle overføres til Støren prestegjeld og at Horg sogn skulle overføres til Melhus prestegjeld, gjeldende fra 1. oktober 1971 .

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Støren
* Singsås
* Budal
* Soknedal

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1901). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 239.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 106.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Busetnad og folkeliv i Horg*. no#: Melhus kommune. 1992. s. 212. ISBN 8270831832.
5. 1 2  Storhaugen, Ola (1993). *Horg kirke 100 år*. Horg menighetsråd. s. 19,21. ISBN 8299282306.
6. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 71-5. ISBN 8270612960.
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
9. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
10. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Haltdalen kirke
**Haltdalen prestegjeld**, inntil 1. januar 1938 benevnt **Holtålen prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Gauldal prosti. Det omfattet sogn i Haltdalen kommune i Sør-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Haltdalen kirke.

Haltdalens kirkesogn er nå en del av Haltdalen kirkelige fellesråd, og underlagt Gauldal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Holtdalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Haltdalen prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hadde *Holtaalens Præstegjeld* tre kirker og en prest. Det var hovedkirken i Haltdalen, med anneksene Aalen og Sindzagger, hvilket sognepresten *betienis per vices*, dvs. forrettet i etter tur.

Lengst syd i det vidløftige prestegjeldet ble Røros kirke oppført i 1650 og innviet året etter, 10. august 1651. Sognepresten i Haltdalen skulle betjene denne kirken også, men sognekallet ble for stort og allerede i 1662 ble den ferske Bergstaden skilt ut som eget Røros prestegjeld. Ved kgl.res. av 26. mars 1753 ble Budalen i Singsås sogn overført til det nye Budalen sogn i Støren prestegjeld.

Holtaalen prestegjeld dannet grunnlaget for Holtaalen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 15. oktober 1937 ble det bestemt at navnet Holtålen skulle endres til *Haltdalen*, gjeldende fra 1. januar 1938. Ved kgl.res. av 4. februar 1938 ble det tillatt å oppføre kapell i Hessdalen etter arkitekt John Tverdals tegning. I brev til stiftsdireksjonen 3. september 1971 bestemte KUD at Singsås sogn skulle overføres til Støren prestegjeld, gjeldende fra i Haltdalen prestegjeld fra 1. oktober 1971.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Haltdalen
* Ålen
* Hessdalen

Referanser
----------

1. ↑  Falk, Hjalmar (1915). *Utredning om landets inddelingsnavne*. xx#: [s.n.] s. 15.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 106.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 42-7. ISBN 8270612960.
5. ↑  Sundt, Johannes (1992). *Røros før - og nå -*. Banken. s. 114.
6. 1 2  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Thomas Ludescher** (født 1969) er en østerriksk musiker, dirigent og musikkpedagog.   

Under elektrikerutdanningen sin begynte Ludescher også på et studium ved *Vorarlberger Landeskonservatorium*. Han studerte trompet hos Lothar Hilbrand i Feldkirch og hos Josef Pomber ved Universitetet for Musikk og utøvende Kunst i Wien. Han studerte musikkpedagogikk hos Peter Röbke. I 1996 fullførte han med magister artium. Siden 1997 er han leder for korpsdireksjonslinja ved *Vorarlberger Landeskonservatorium*. 

I årene 1999 og 2000 var han gjestedirigent ved *Bregenzer Festspiele*. I 2003 bestod han dimplomeksamen i blåseorkesterledelse og instrumentering ved musikkhøgskolen i Nürnberg hos Maurice Hamers. Videre studerte han komponering hos Herbert Willi ved konservatoriet i Vorarlberg, og korpsdireksjon og instrumentering i mesterklassen ved musikkhøgskolen i Augsburg-Nürnberg. Siden våren 2003 leder han korpsdireksjonslinja ved *Tiroler Landeskonservatorium*. Han er regionskapellmester i Vorarlberg og leder *Sinfonischen Blasorchester Vorarlberg* som han selv stiftet i 1997. Høsten 2004 overtok han en stilling som direksjonslærer ved musikkhøgskolen i Nürnberg.

Utmerkelser
-----------

I april 2005 vant han den internasjonale dirigentkonkurransen *Prix Credit Suisse*, der 22 utvalgte deltakere fra Estland, Sveits, Tyskland, Japan, Frankrike og Østerrike deltok.

Med Sinfonisches Blasorchester Vorarlberg deltok han på forskjellige muskkonkurranser, blant annet i Valencia og på CISM-konkurransen i Schladming. En særlig stor suksess nådde han med orkesteret sitt ved 15. World-Music-Contest 2005 i Kerkrade (Nederland). De kom på tredjeplass i elitedivisjonen i avdelingen for janitsjarkorps med 92,4 poeng. De spilte Chakra av Maurice Hamers som ble skrevet for denne anledningen og uroppført da. I 2007 ble komposisjonen gitt ut på DVD som et audiovisuelt verk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas Ludescher på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Velfjord kirke
**Velfjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sør-Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Brønnøy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Velfjord kirke.

Velfjords kirkesogn er nå en del av Brønnøy kirkelige fellesråd, og underlagt Sør-Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Harmr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Velfjord antas å være lagt under Brønnøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hørte Velfjord til Brønnøy prestegjeld med korshus på Nøstvik. Ved kgl.res. av 3. juli 1875 ble Nøstvik sogn utskilt fra Brønnøy prestegjeld som et eget *Velfjord prestegjeld*. Ved kgl.res. av 10. mai 1963 ble Tosen kapelldistrikt overført fra Bindal til Velfjord prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1964.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Velfjord
* Tosen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 39.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 118.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Ytteren kirke
**Nord-Rana prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Rana kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Ytteren kirke.

Nord-Ranas kirkesogn er nå en del av Rana kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Mo prestegjeld ble utskilt fra Ranen prestegjeld og gjort til eget sognekall ved kgl.res. av 19. april 1843, og ved kgl.res. av 24. april 1964 ble Mo prestegjeld delt i tre sogn og prestegjeld under navn av *Mo*, *Nord-Rana* og Gruben prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Nord-Rana
* Nevernes
* Sjona
* Røssvoll

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Hemnes kirke
**Hemnes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Hemnes kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Hemnes kirke.

Hemnes' kirkesogn er nå en del av Hemnes kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Heimness sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hemnes antas å være lagt under Alstahaug i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 lå Hemnes under Alstahaug prestegjeld som hadde seks kirker og to kapell betjent av fire prester. Nesna og Hemnes kirker og Dønnes kapell ble betjent av en residerende kapellan i Nesna. Det vidløftige Alstahaug prestegjeld ble i flere omganger delt, først ved kgl.res. av 30. januar 1731 ved at Ytre Ranen og Indre Ranen ble utskilt som egne prestegjeld. Delingen skulle imidlertid ikke iverksettes så lenge sognepresten Anders Dass var i live. Først etter hans død i 1736, ble nye prester for de respektive sognekall ble utnevnt 17. august 1736 og delingen bekreftet ved kgl.res. av 12. desember 1738.

Ved kgl.res. av 19. april 1843 ble Ranen prestegjeld delt i to, slik at Hemnes sogn dannet Hemnes prestegjeld og Mo sogn utgjorde Mo prestegjeld. Samtidig ble det residerende kapellaniet nedlagt. Ved kgl.res. av 25. februar |1863 ble prestegjeldet delt i to sogn, hovedsognet Hemnes og annekset Korgen, og det ble tillatt å bygge kirke for Korgen. Ved kgl.res. av 5. april 1929 ble Hemnes sogn delt i to sogn, Elsfjord, tilsvarende herredet med samme navn, og Hemnes, som omfattet de nye herredene Hemnes og Sør-Rana. Ved kgl.res. av 5. februar 1965 ble Elsfjord sogn overført til Vefsn prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Hemnes
* Korgen
* Bleikvassli

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 132.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 118.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 75-77. ISBN 8270612960.
4. ↑  Jakobsen, Mikal (1922). *Alstahaug kanikgjeld*. no#: Eget forlag. s. 159.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Maleriet midlertidig på veggen i Nasjonalmuseet
«**Leiv Eirikson oppdager Amerika**» er et maleri av Christian Krohg fra 1893. Bildet er i sjangeren historiemaleri, og viser hvordan Leiv Eiriksson får landkjenning til kysten av Newfoundland.

Det ble malt i forbindelse med en konkurranse med ni andre kunstnere arrangert av den norsk-amerikanske organisasjonen *Leif Erikson Memorial Association* i Chicago. Krohg vant konkurransen og fikk i 1891 oppdraget med å male bildet til verdensutstillingen i byen i 1893. Utstillingen var viet til Colombus' minne, og sammen med *Viking*, en seilbar rekonstruksjon av det nylig utgravde Gokstadskipet, bidro Krohgs bilde til å utfordre den rådende fortellingen. Foreningen skjenket i år 1900 bildet til Nasjonalgalleriet.

En kopi av bildet, utført av sønnen Per Krohg, ble skjenket fra Oslo kommmune til den amerikanske kongressen i 1936, og bidro til det offisielle USAs anerkjennelse av Leiv Eirikssons oppdagelser. 

Bildet er malt samtidig med at Norsk emigrasjon til USA var høy. Maleriet, og den norrøne forbindelsen til Nord-Amerika, spilte en rolle for de skandinaviske utvandreres identitet og tilhørighet til det amerikanske samfunnet, på lignende måte som historien om Colombus' reiser gjorde det for den italienske utvandrere.

I februar 2023 ble kjent at maleriet ikke var utstilt i det nye Nasjonalmuseet. Det hadde i flere år fram til 2019 vært utstilt i det gamle Nasjonalgalleriet.. Det ble i den forbindelse omtalt som kolonialistisk. Etter omfattende medieomtale, ble omtalen som kolonialistisk beklaget, og det ble besluttet å stille ut maleriet midlertidig.

Referanser
----------

1. ↑  «Leiv Eiriksson oppdager Amerika». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 23. januar 2023. Besøkt 20. februar 2023.
2. ↑  Aschehougs konversasjonsleksikon, bd. 2 1939: 597.
3. ↑  Mulligan, Amy C. (2020). «Migration of a North Atlantic seascape: Leif Eiriksson, the 1893 World's Fair, and the Great Lakes *landnám*». I Machan, Tim Williams; Helgason, Jón Karl. *From Iceland to the Americas: Vinland and historical imagination*. Manchester Medieval Literature and Culture. Manchester University Press. ISBN 978-1-5261-2876-8. doi:10.7765/9781526128768.00014.
4. ↑  nasjonalmuseet.no
5. ↑  NRK (19. februar 2023). «Nasjonalmuseet setter kjente malerier i kjelleren». *NRK*. Besøkt 20. februar 2023.
6. ↑  NTB (20. februar 2023). «Nasjonalmuseet henger opp igjen Krohgs Leiv Eiriksson-maleri». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 20. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* nasjonalmuseet.no «Leiv Eirikson oppdager Amerika»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalmuseet
 |

Portal: Kunst
**Jakob Peter Mynster Paulli** (født 24. mars 1844 i København, død 3. september 1915 i København) var en dansk prest og salmedikter. Han er særlig kjent som forfatteren av salmen Lær meg å kjenne dine veie, som finnes i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*.

Biografi
--------

Han var sønn av stiftsprost J. H. V. Paulli. Jakob Paulli ble student i 1862 og cand.theol. i 1868. Etter noen år som prest i Asminderød og Grønholt på Nordsjælland, tiltrådte han i 1876 som kapellan i Vor Frue kirke i København. I 1884 etterfulgte han biskop Martensen i stillingen som kongelig hoffpredikant og kongelig konfessionarius. I tillegg til dette underviste han på Pastoralseminaret fra 1877-1915. I 1892 ble han sokneprest og stiftsprost. Han døde i sitt hjem i København i 1915, av et hjerteinfarkt..

Bibliografi
-----------

Jakob Paullis virke som forfatter faller hovedsakelig innenfor det religiøse område. Han gav ut prekensamlinger og oppbyggelige betraktninger. Fra 1869 til 1876 gav han ut *Kristelig Kalender* sammen med sokneprest Harald Stein. Publikasjonen inneholdt både kirkehistoriske artikler og dikt. 

Han hadde «en udpræget digterisk Aare, der røber sig i de paa én Gang fint og kraftigt malede Billeder og i Sprogets Vellyd, .... en betydelig og selvstændig poetisk Evne, et ikke almindeligt Herredømme over den metriske Form, og Tanker og Syner, som kun fødes i et varmt og bevæget Digtersind». (Vilhelm Østergaard).

Referanser
----------

1. ↑   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Jakob Paulli». *www.gravsted.dk*. Besøkt 3. august 2021.
4. ↑  «Jakob Paulli | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 3. august 2021.
5. ↑  Ifølge *Hvar 8 dag* N:o 51, den 19 september 1915 (Project Runeberg)
6. ↑  «Jakob Paulli». *Berlingske politiske og Avertissements-tidende. Aftenavisen*. 167. Aarg. Nr. 243, 3. September 1915, side 3. Besøkt 3. august 2021.
7. ↑  «Stiftsprovst Paulli indebrænd!». *København (dagblad)*. 1915, Nr. 245, 4. september 1915, side 2. Besøkt 3. august 2021.

Bibliografi
-----------

* 1881: *Bibelske Skitser*
* 1896: *Fader vor*
* 1901: *Af Jesu Lignelser*
* 1902: *Skygger og Lys* (diktsamling)

Eksterne lenker
---------------

* Jakob Paulli i Vilhelm Østergaard: *Illustreret dansk Literaturhistorie. Danske Digtere i det 19de Aarhundrede*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** Discogs
 |
***En pilegrims vandring fra denne verden til den tilkommende*** (engelsk original: *The Pilgrim's Progress from This World to That Which Is to Come*) er en kristen oppbyggelig fromhetsroman av John Bunyan, første del utgitt i 1678, andre del i 1684.

Rammen for fortellingen ble presentert på førsteutgavens tittelside: «in the similitude of a dream», det vil si fortalt i en drøms lignelse. Boken ble en suksess i sin tid, og godt likt for sin folkelige prosa. En tid var det kun *Bibelen* som ble lest mer.

William Thackeray tok tittelen *Vanity Fair* (*Forfengelighetens marked*) fra en setning i boken. Både Jonathan Swift og Daniel Defoe ble direkte og indirekte inspirerte, men ikke av bokens tungt religiøse tendens.

Mens bokens prosa pekte framover, var dens litterære form langt eldre i bruken av tradisjonelle allegoriske virkemidler som var svært vanlig i middelalderen, blant annet i *Roseromanen*. Fortelleren vandrer gjennom verdens omstendeligheter, legger seg til å sove i en grotte og får en drømmevisjon: 

> «Og mens jeg sov, drømte jeg en drøm. Jeg drømte, og se; jeg så en mann kledd i filler og laser, som sto et sted med ansiktet bortvendt fra sitt eget hus og med en bok i hånden og en tung bør på ryggen.»
> 
> 

Denne mannen var sjelen, Kristen, som går sin pilegrimsgang gjennom en skog fylt av symboler. Blant de ulike personene han treffer underveis er «Egennytte», «Verdslig Vismann» og «Snakkesalig». Bunyans prosa bygget både på *Bibelen* og på folketalerens direkte språk. Bunyans karakteristikker av både syndens miljø og frelsens sted gikk over i det engelske språket som faste uttrykk: «Vanity Fair» (forfengelighetens marked), «Slough of Despond» (fortvilelsens sump), «Hill Difficulty» (vanskelighetenes berg), «Valley of the Shadow of Death» (dødens skyggedal), for å nevne noen.

I motsetningen til middelalderens abstrakte og tidvis meget underfundige allegorier, er Bunyans allegorier direkte og kraftfulle, og han knyttet språket til tilhørernes hverdag. Ved å fortelle om hovedfiguren Kristens vandring fra den verdslige byen Destruction («Ødeleggelse») gjennom det allegoriske landskapet og fram til frelsen, skildret Bunyan hva alle kristne i hans samtid oppfattet med sin tro eller hva som var viktig med den; et åndelig liv hvor de ble stadig utsatt for fristelser og villfarelser, men hvor frelsen nødvendigvis ville være å finne ved enden av reisen.

Referanser
----------

1. 1 2  Beyer, Edvard (1972): *Verdenslitteraturhistorie, bind 4 Klassisisme (1600-tallet), Oslo, s.408-414*
2. ↑  Breitholtz, Lennart (1979): *Epoker og diktere. Vestens litteraturhistorie 1*, Oslo, s. 310-311

Eksterne lenker
---------------

* Wikiquote: En pilegrims vandring – sitater
* *Kristens resa* på Projekt Runeberg
* Svensk oversettelse av boken[*død lenke*]
* *The Pilgrim's Progress* i Prosjekt Gutenberg e-bok
* *The Pilgrim's Progress: parts I & II*, e-bok som PDF, hvor layout og fonter er inspirert av 1700-tallets publikasjoner

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Terningen»** (1913–36) var en norsk ishavs-skute bygd 1913-14 i Kristiansund for John Orseth og B. Lillevik. Navnet kommer av Terningen fyrstasjon.
Den ble solgt for 65 000 kroner til Martin Evjen m.fl. i Tromsø i februar 1919 og skipper heretter var Gustav Jensen som også etterhvert ble skutas eneeier.

Den berget i 1928 mannskapet på «Remø» fra Møre og «Johan» av Tromsø som var blant et titall skuter tatt av skruis i Kvitsjøen. Tross brukket ror nådde den Vardø 29.3.1928 sammen med «Heimland I» som hadde berget mannskapet fra «Heimen» og «Tordenskiold». Den 10.8.28 brakte de marinbiolog Finn Devold og fem andre til Myggbukta. På returen bringes Foldvik-ekspedisjonen tilbake til Tromsø.

Ved Victoriaøya traff den Bratvaag-ekspedisjonen den 8.8.1930 som ba dem varsle fastlandet om at leirrestene fra Andrées ballongferd var funnet. Kaptein Jensen gikk ombord i «Bratvaag» og kjente igjen levningene. Da skuta ankom Tromsø 22.8. ble dette en verdensnyhet.

Den 3.3.1936 ble den selv smadret av to isflak i Kvitsjøen og besetningen med Jensen som skipper ble reddet av «Quest».

Referanser
----------

1. ↑  Per Eliassen (24.4.2008). «Bragd av "Terningen" i Kvitsjøen». Bladet Tromsø.
2. ↑  Knut Stubbendorff (1930). «Isbjörns färd till Vitön». *Med Örnen mot polen : Andrées polarexpedition år 1897*. Prosjekt Runeberg: 306.
*For andre personer med samme navn, se Anna av Østerrike*.

**Anna av Steiermark**, *Anna Konstantina*, (født 16. august 1573 i Graz, død 10. februar 1598 i Warszawa) var polsk dronning gjennom sitt ekteskap med Sigismund III. Ekteskapet ble inngått 31. mai 1592. 

Da ektefellen et halvt år senere arvet den svenske tronen ble hun også dronning av Sverige.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Anna var datter av erkehertug Karl av Steiermark (keiser Ferdinand IIs far) og hans hustru Maria av Bayern. 

### Ekteskap

Ekteskapet mellom Sigismund og Anna var blitt arrangert som en allianse mellom Polen og Habsburg. Store deler av den polske adelen var i mot alliansen og dette medførte at Anna ble upopulær allerede før hun ankom landet. Den anti-habsburgske polske adelen sendte vakter til grensen for å hindre henne i å ta seg inn i landet fra Praha, men hun klarte å unngå dem. 

I 1594 fulgte hun etter ektefellen til Sverige, hvor hun ble kronet som svensk dronning 19. februar. Hun hadde måttet la datteren være igjen i Polen som pant og fryktet at det samme ville skje om hun fødte barn i den tiden hun var i Sverige. Hun fikk en datter, Katarina, i Sverige og dåpen ble feiret med store festligheter ved hoffet. Barnet døde kort tid etter.

Anna ble oppfattet som elskverdig, men distansert. Hun på sin side oppfattet svenskene som kjettere og opprørere og viste seg bare ved offisielle seremonier. Ved avreisen fra Sverige fikk hun Linköping, Söderköping og Stegeborg i forlening og det ble satt som vilkår at hun respekterte innbyggernes protestantiske tro.

Anna og Sigismund skal etter hvert ha blitt glad i hverandre og hun ble godt likt i Polen for sitt kultiverte vesen. Hun fødte fem barn og døde i barselseng i forbindelse med siste fødsel.

Etter Annas død giftet Sigismund seg med hennes søster Konstantia.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   «Anna, drottning (Anna av Österrike) 1573-08-16 — 1598-01-31 Drottning av Sverige och Polen», Svensk kvinnebiografisk leksikon ID Annadrottning, besøkt 16. september 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Habsburg, Anna von Oesterreich (Königin von Polen) (BLKÖ)[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Sejm-Wielki.pl profil-ID dw.3329[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Anna av Steiermark hos Runeberg


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gunilla Bielke** | **Dronning av Sverige**(1592–1598) | Etterfølger:**Kristina av Holstein-Gottorp** |

Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LIBRIS
 |
**Herman Walter Wilson** (født 31. mars 1902 i Kristiania (Oslo), død 18. april 1988 samme sted) var en norsk redaktør og politiker (H).

Han var uekte sønn av en svenskfødt skredder, Carl Herman Wilson, og vokste opp hos moren, Oline Gundersen, som var syerske, på Grünerløkka. Han giftet seg i 1924 med Vera Alexandra Viola Lindeberg, datter av en skredder i Göteborg.

Han begynte som journalist i Myres Pressebyrå i 1919. Ved Becks Pressekontor var han medredaktør fra 1925 og eneredaktør 1927–1935. Wilson var leder for *Morgenavisen*s Oslo-kontor 1925–1935, redaksjonssekretær i *Akersposten* 1927–1931, redaksjonssekretær i *Oslo Illustrerte* 1931–1932, leder av NTBs bildeavdeling i 1932, grafisk designer i *Hus og Have* 1934–1938, grafisk designer i *Alle Kvinners Blad* fra 1938, redaktør ved Høirepressens Oslokontor 1935–1946 og redaktør i Høyres Pressebyrå 1946–1968. Wilson var styremedlem og sekretær i Den Konservative Presses Forening 1936–1980, formann i Flyjournalistenes Klub i 1948 og president i International Aviation Writers Association i 1949.

Wilson var formann og sekretær for Unge Høyre-foreninger i Aker herred 1927–1946, formann i Akershus Unge Høyre 1937–1945, medlem av Akershus Høyres fylkesstyre 1937–1945 og medlem av representantskapet i Oslo Høyre fra 1971.

Han sovnet inn på Lilleborg alders- og sykehjem i Oslo i 1988, 86 år gammel, og ble begravet på Ullern kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Steenstrup, Bjørn (red.) (1973). «Wilson, Herman Walter». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 595.
2. ↑  «Folketelling 1900 for 0602 Drammen kjøpstad. Herman Wilson». Digitalarkivet. Besøkt 19. mars 2015.
3. ↑  «Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad. Herman Walter Wilson». Digitalarkivet. Besøkt 19. mars 2015.
4. ↑  Ofstad, Ingmund (1993). *Kapitler av et pressebyrås historie*. Oslo: Norpress. s. 115.
5. ↑  Stavseth, Gunnar (29. april 1988). «Walter Wilson». *Aftenposten* (morgen utg.): 11.
6. ↑  Holand, Johan E. m.fl. (1992). *Presse med mening. Den Konservative Presses Forening 1892–1992*. Oslo. s. 99.
7. ↑  *Aftenposten*: 19. 21. april 1988.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
8. ↑  *Aftenposten*: 26. 25. april 1988.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

  

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Langaardfamiliens gravsted på Vår Frelsers gravlund
**Mads Ellef Langaard** (født 3. mai 1815 i Lillesand, død 23. mars 1891 i Kristiania) var grunnleggeren av Frydenlunds Bryggeri.

Langaard stammet fra en gammel sjømannsfamilie. Han var bror av forretningsmannen Conrad Langaard (1823–97) og far til forretningsmannen og kunstvennen Christian Langaard (1849–1922).

I ungdommen gikk han til sjøs, men kom senere i handelslære i Arendal. Han grunnla Frydenlunds Bryggeri i 1859, og kjempet i motbakke i flere år. Bygningene raste sammen, og måtte bygges opp på nytt. Deretter viste det seg at noe var galt med ølet, slik at det ble udrikkelig etter kort tid. Etter å ha eksperimentert med forskjellige ølsorter lyktes han, og ble den første som kunne eksportere øl fra Nord-Europa til tropene. 

Initialene ML preger etikettene fra bryggeriet, og er Norges eldste registrerte varemerke. 

Langaard ble i 1887 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden «for almennyttig Virksomhed».

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Mads\_Langaard, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 29. april 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947, s. 231.

Kilder
------

* *Salmonsens leksikon, Anden Udgave*, bind XV, s. 397. København: J. H. Schultz, 1923.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Lundeelva** er ei av de to store elvene i Søgne (sammen med Søgneelva). Lundeelva har sitt utspring i Repstadvannet/Håvann, Tronstadvann, Lonetjønn, Kjellandsvannet og Birkelandsvannet. 

Det er båttrafikk på elva opp til Lunde hvor Føssa blir en del av elva. Elveløpet videre sydover går over Eik mot Vaglen i Torvefjorden hvor elva har sitt utløp. 

Lundeelva strekker seg 16 km innover i landet opp til og med Birkelandsvannet. Nedbørfeltet er 82 km² og består hovedsakelig av skog og noen større vann. Vassdraget har et spesifikt tilsig på 27 l/sek/km². Det er ingen regulering i Lundeelva og normalvannføring er 2,5 m³/s. 

På 1960-70 og -80-tallet var elva svært forurenset av kloakk og en del industriavfall som ga tilslamming på elvebunnen. Nå blir det mer og mer sand og grus som kommer til syne.

Elveeierlaget har tilrettelagt for fiske etter ørret fra 15. juli til 30. september. Det er bygd fisketrapp i sidebekken Føssa og ved stemmen i Tverråna.

Sjøvannet trenger inn i Lundeelva til godt ovenfor Lunde sentrum, og elvevannet som er lettest legger seg øverst. Lundeelva transporterer mye finmateriale, og det mudderrike elvedeltaet skjuler mye næring. 

Deltaet ved elveosen er forholdsvis godt utviklet og ikke i vesentlig grad berørt av inngrep. I dette brakkvannsområdet som grenser til standsump og strandeng ved Torvesanden, avsettes masse som transporteres med elvestrømmen. Området har viktig funksjon for vannfugler og vadefugler, og rødlistearter forekommer. 

Området er viktig, spesielt for rastende trekkfugl, og i viltkartet er også elva fra Kjelland til Torvefjorden avgrenset som beite- og yngleområde for andefugler. Registrerte arter i deltaområdet er makrellterne, sildemåke, krykkje, alke, gråhegre, storskarv, toppand, sivhøne, lappspove og sandlo. 

Det er også registreringer av de rødlistede artene sjøorre og bergand på høst- og vinterbeite. Makrellterne og bergand er begge vurdert som sårbar i rødlista, mens sjøorre er listet som nær truet (NT) og krykkje er listet som sterkt truet.

Spiss-siv (*Juncus acutiflorus*) vurderes som kritisk truet fordi bare én forekomst er kjent i Norge i dag, i en takrørsump ved Lundeelva. Forekomsten ble først funnet i 1955. I 2011 ble forekomsten befart av Norsk botanisk forening.

Kilder/referanser
-----------------

* Lundeelva Arkivert 24. september 2017 hos Wayback Machine.
* Om Lundeelva for en tid tilbake Arkivert 24. september 2017 hos Wayback Machine.
* Fiskemuligheter i Søgne Arkivert 24. september 2017 hos Wayback Machine.
* Utløpet av Lundeelva Arkivert 24. september 2017 hos Wayback Machine.
* Juncus acutiflorus Ehrh. ex Hoffm.spiss-siv Kategori - kritisk truet CR
* Langs Lundeelva : kultur, natur, næring Sturla Ertzeid
* Flomsonekart Delprosjekt Lunde i Søgne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
En **mikroaggressjon** er en uttalelse eller handling som indirekte, nonchalant, vagt eller utilsiktet oppfattes som nedvurdering av person eller gruppe. Ofte – men ikke alltid – gjelder uttalelsen eller handlingen personens eller gruppens opphav, seksualitet, kultur, klasse eller religion.

Begrepet «mikroaggressjon» er hentet fra engelsk, og brukes fortrinnsvis av personer som ønsker å bekjempe rasisme og diskriminering. Bruken av begrepet kritiseres ofte for å senke terskelen for hva som skal regnes som diskriminering til et meningsløst nivå, og at det hemmer ytringsfriheten fordi det kan innby til at noe tolkes i verst tenkelige mening.

Begrepet ble først tatt i bruk av den amerikanske psykiateren Chester M. Pierce i 1970 for å beskrive avvisninger og fornærmelser som svarte var utsatt av hvite i hverdagslivet. Begrepet ble senere utvidet til å omfatte andre minoritetsgrupper.

I norsk kontekst
----------------

Eksempler på uttalelser som av enkelte tolkes som mikroaggresjoner i norsk kontekst er spørsmålet «hvor kommer du fra, egentlig?» til en person med ikke-hvit hudfarge, eller «du snakker så godt norsk» til en nordmann med mørk hudfarge.

Se også
-------

* Politisk korrekthet

Litteratur
----------

* Bradley Campbell, Jason Manning: *Microaggression and Moral Cultures*

Referanser
----------

1. ↑  oxforddictionaries.com Definition of microaggression Arkivert 12. mars 2017 hos Wayback Machine.
2. ↑  Jonathan Haidt. «Where microaggressions really come from: A sociological account | The Righteous Mind». *righteousmind.com* **(engelsk)**. Besøkt 11. mars 2017.
3. ↑  Derald Wing Sue (2010). *Microaggressions in Everyday Life: Race, Gender, and Sexual Orientation*. Wiley. s. xvi. ISBN 0-470-49140-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Citalopram** er et antidepressivum innenfor gruppen av selektive serotoninreopptakshemmere. I Norge markedsføres legemiddelet som *Cipramil*, *Citalopram* og *Desital*. **Escitalopram** (*Cipralex*) er S-enantiomeren av citalopram.

Farmakologiske egenskaper
-------------------------

*For virkningsmekanisme og bivirkninger se artikkel om selektive serotoninreopptakshemmere.*

Citalopram metaboliseres av enzymet CYP2C19. På grunn av genetisk variasjon i dette enzymet kan effekten og bivirkningene variere sterkt fra person til person ved samme dose. En genetisk analyse for CYP2C19 kan være nyttig for å kunne finne riktig dose.

Stereokjemi
-----------

Citalopram har et kiralt karbonatom hvor det er bundet en 4-Fluorfenylgruppe og en N.N-dimetyl-3-aminopropylgruppe. På grunn av dette finnes det to enantiomere av citalopram, *S*-(+)-citalopram og *R*-(-)-citalopram.

Citaloprampreparater består av en racemisk blanding av *R*- og *S*-citalopram. Det er bare *S*-enantiomeren som har den ønskede antidepressive effekten. Legemiddelprodusenten, som hadde det opprinnelige patentet på citalopram, markedsfører nå ren *S*-citalopram (generisk navn escitalopram) som *Cipralex*. Hensikten er å gi mer spesifikk antidepressiv effekt og mindre bivirkninger, men dette er ikke tilstrekkelig dokumentert i gode produsentuavhengige studier. Ekvivalent dose escitalopram er halvparten av tilsvarende citalopramdose.

|  |  |
| --- | --- |
| S-(+)-citalopram | R-(−)-citalopram |
| S-(+)-citalopram | R-(−)-citalopram |
| ***S*-(+)-citalopram** | ***R*-(−)-citalopram** |

Se også
-------

* Selektiv serotoninreopptakshemmer

Eksterne lenker
---------------

* Felleskatalogtekst *Citalopram*

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Lars Erik Underthun** (født 1957) er en prisbelønt norsk kokk, golfspiller og forretningsmann fra Røa. Han gikk yrkesskole på Sogn videregående skole (1974), gikk i lære på Hotel Continental og hos Hroar Dege på 3 kokker der han ble forfremmet til kjøkkensjef de siste 4 av 8 år. Han tok også kjøkkensjef-linjen ved Norsk Hotellhøgskole i Stavanger og var innom Hotel Boule D'or i Barbezieux-Saint-Hilaire nordom Bordeaux. Som medlem i Oslo Golfklubb var han med på det norske herrelandslaget i 1985. På denne tiden etablerte han *Carte Blanche* med Ingvar Nilsen i Smedstad Hotell og ble i 1988 hyret inn til *Holberg* (Årstidene) på SAS-hotellet etter Gunnar Forsell. Han oppnådde i 1991 en stjerne i Michelinguiden for sitt nystartede Spisestedet Feinschmecker som han eier med Bengt Wilson. Restauranten mistet imidlertid stjernen i 2012. Underthun og Wilson var også med å starte Restaurant Oro i 2000 med Terje Ness, der stjernen kom i 2001, men etterhvert solgte Underthun seg ut. I tiden 1998-2003 var han ofte å se i NRK-programmet Kokkekamp.

Meritter
--------

* Årets kjøkkensjef 1988 for sitt virke ved sin egen *Carte Blanche*
* Norges kokkelandslag 1987-92
* Kokke-OL: Bronse i 1988, sølv i 1992.
* Bocuse d'Or i Lyon den 23. januar 1991: Sølv og 60 000 kroner med eleven Trond Moi som hjelper (*chef commis*). De hadde fem timer på å lage mat for tolv med tre stykk sjøtunge (800 gram) og tre stykk and (1800 gram) fra Bresse, men ingen dessert. Blant de 22 dommere fant man den norske Hroar Dege.

Utgivelser
----------

* *Årstidene* (1989)
* *Feinschmeckernes fristelser* (Naturforlaget, 2001). Med Ola Kirkemo

Referanser
----------

1. ↑  «Den nye mesterkokken». VG. 2.2.1991.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Leonard Gyllenhaal**, forkortet **Gyllenhal** (født 3. desember  1752 i Ribbingsberg i Älvsborgs län, død 13. mai 1840 i Höberg i Skaraborgs län) var en svensk entomolog.

Gyllenhaal begynte studier i botanikk og entomologi Uppsala i 1769 under Carl von Linné og Carl Peter Thunberg. Men på grunn av økonomien måtte han avslutte studiene, og gjorde deretter karriere innen militæret og endte tilsist opp som major. I 1799 sluttet han i militæret. I hele denne perioden hadde han hatt interesse innen entomologien og kunne fra nå av vie mye av sin tid til dette arbeidet. Hans interessefelt var biller (Coleoptera).

Forfatter
---------

Gyllenhaal skrev flere bøker, blant annet *Insecta suecica, Coleoptera* (del I-III, 1808-13; del. IV, 1827). Han bidrog også i bokverket *Genera et species curculionidum* av Carl Johan Schönherr, hvor har gav en rekke artsbeskrivelser. Han hjalp også entomologen Carl Fredrik Fallén i hans litterære arbeide.

Utmerkelser
-----------

Gyllenhaal ble i 1809 medlem av det svenske Kungliga Vetenskapsakademien, samt medlem av flere andre lærde selskap, blant annet hedersmedlem i det franske *Société entomologique* i Paris. Han fikk i 1828 det Kungliga Vetenskapsakademiens gullmedalje.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Franzén, Olle. *Gyllenhaal, Leonard*, Svensk biografisk leksikon, Vol. 17, side. 558-561.

Eksterne lenker
---------------

* Franzén, Olle. *Gyllenhaal, Leonard* (Svensk biografisk leksikon)
* Projekt Runeberg – Biografiske artikler av flere i familien Gyllenhaal (Nordisk familjebok 1909, 2nd ed. Vol. 10)
* Projekt Runeberg – Biografiske artikler av flere i familien Gyllenhaal (Svenskt biografiskt handlexikon 1906, vol. 1)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS
 |
Stamsund kirke
**Stamsund prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lofoten prosti. Det omfattet sogn i Vestvågøy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Stamsund kirke.

Stamsunds kirkesogn er nå en del av Vestvågøy kirkelige fellesråd, og underlagt Lofoten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hóll i Lófót sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hol antas å være lagt under Lofoten i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 var Hol anneks under Buksnes, hovedsognet i Lofoten prestegjeld. Sognepresten hadde Buksnes og Hol kirker.

Ved kgl.res. av 6. juli 1740 ble Lofoten prestegjeld delt ved at de tre kapellaner som hadde hørt under kapellanen i Nidaros domkirke, skulle være sogneprester for henholdsvis Buksnes, Borge og Flakstad prestegjeld.

Ved kgl.res. av 13. oktober 1933 ble det tillatt å oppføre Stamsund kapell på Myklevikhaugen for befolkningen i østre del av Hol sogn. Ved kgl.res. av 17. januar 1969 ble Valberg sogn fradelt Borge prestegjeld for sammen med Hol sogn i Buksnes prestegjeld å danne et nytt *Stamsund prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Hol
* Valberg
* Stamsund

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 306.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 122.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.