recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norge Ski Club** er en skiklubb i Fox River Grove, nordvest for Chicago i Illinois, USA. Klubben ble stiftet 12. november 1905 av norske immigranter, og er en av flere amerikanske skiklubber som regner seg som landets eldste kontinuerlig drevne skiklubb.

Blant stifterne av skiklubben var Karl Hovelsen, som hadde kommet fra Norge samme år. Han fant området der klubbens hoppbakke skulle bygges, og konstruerte bakken. Cary Hill ble åpnet i 1907, og er den eldste hoppbakken i USA som har vært i kontinuerlig drift (med årlige renn). Den største bakken i Cary Hill har i dag størrelse K70.

I 1937 og 1954 bygde skiklubben en midlertidig hoppbakke på stadionet Soldier Field i Chicago (i dag hjemmebanen til amerikansk fotball-laget Chicago Bears), og arrangerte oppvisningshopprenn der. Bakken var bygd av tre, og skal ha hatt K-punkt 50 meter. Til underlag i bakken ble det brukt knust is.

Norge Ski Club inviterte i 1932 Johanne Kolstad og Hilda «Nusse» Braskerud til å komme til USA og delta i oppvisningsrenn. De to norske jentene, som da var 19 og 16 år gamle, hadde imponert i mange renn i 1931 og 1932 og blitt svært populære. Nusse Braskerud fikk ikke lov av foreldrene sine til å reise, men Johanne Kolstad dro til USA i januar 1933. Hun debuterte på amerikansk jord i Cary Hill, og hoppet siden i en mengde bakker over store deler av Nord-Amerika fram til 1938.

Norge Ski Club har arrangert USAs nasjonale mesterskap i skihopping seks ganger, i 1912, 1918, 1922, 1931, 1934 og 1962. Alle rennene har blitt avholdt i Cary Hill.

Kjente medlemmer
----------------

Medlemmer av Norge Ski Club som har blitt tatt inn i U.S. National Ski and Snowboard Hall of Fame:

* Karl Hovelsen
* Laurence Maurin
* Roy Mikkelsen
* Ragnar Omtvedt
* Eugene Pettersen

Kilder
------

* Norge Ski Club
* Skisprungschanzen-Archiv: Fox River Grove IL
* Skisprungschanzen-Archiv: Chicago IL
* Karin Berg: *Hopp, jenter, hopp!: Historien om Johanne Kolstad og Hilda Braskerud – et annerledes skieventyr*. Schibsted, Oslo 1998. ISBN 82-516-1720-0, s. 42-47 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* U.S. Ski and Snowboard Hall of Fame
* Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1904-1980

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Norge i det nittende aarhundrede - A4-utsnitt av forsiden.
***Norge i det nittende aarhundrede*** er et norsk historisk bokverk som utkom i 1900 på Alb. Cammermeyers forlag og Centraltrykkeriet. Verket omhandler norske forhold på 1800-tallet.

Verket er i to bind på tilsammen 904 sider. Formatet er 35,5cm x 28,5cm. og verket veier tilsammen 9 kg. Det er stort, og innbundet i skinn.
Det er rikt illustrert både med tegninger og fotografier. Enkelte av illustrasjonene er i farver. Hovedredaktør for teksten var Nordahl Rolfsen og for illustrasjonene Erik Werenskiold.

Forfattere var W.C. Brøgger, Bernhard Getz, A.N. Kiær, Moltke Moe, Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne, Gerhard Munthe, Fridtjof Nansen, Eilif Peterssen, Nordahl Rolfsen, J.E. Sars, Gustav Storm og Erik Werenskiold.

Verket inneholder også en rekke tegninger og malerier laget for dette verket av kjente norske kunstnere. Ca. 100 norske kunstnere var bidragsytere.

Innhold
-------

### Bind I

* Geologi, geografi, klima, planteliv, dyreliv.
* Politisk historie, folkerettslig stilling, statsforvaltning, kirkelig liv, stats- og kommunalhusholdningen, befolkningsforhold, økonomi
* Vitenskap, Litteratur, kunst.

### Bind II

* Natur og folkeliv
* Næringsveier.
* Byene.
* Samferdsel.
* Idrett og jakt.

Eksterne lenker
---------------

* *Norge i det nittende aarhundrede. Bind 1.* Cammermeyer. 1900.
* *Norge i det nittende aarhundrede. Bind 2.* Cammermeyer. 1900.

Portal: Litteratur
**Termodynamikkens nullte lov** sier: Hvis system 1 og system 2 begge er i termodynamisk likevekt med system 3, så er også system 1 og system 2 i termisk likevekt med hverandre.

Denne uttalelsen innebærer at termisk likevekt er en ekvivalensrelasjon på settet av termodynamiske systemer som vurderes. Systemer sies å være i likevekt hvis de små, tilfeldige utvekslingene mellom dem (f.eks. Brownsk bevegelse) ikke fører til en netto endring i energi. Denne loven er stilltiende antatt i hver måling av temperatur. Derfor, hvis man søker å avgjøre om to legemer har samme temperatur, er det ikke nødvendig å bringe dem i kontakt og måle eventuelle endringer av deres observerbare egenskaper i tid. Loven gir en empirisk definisjon av temperatur, og begrunnelse for konstruksjon av praktiske termometre.

Den nullte loven ble opprinnelig ikke anerkjent som en egen termodynamisk lov, ettersom dens grunnlag i termodynamisk likevekt ble antydet i de andre lovene. Den første, andre og tredje loven hadde blitt eksplisitt uttalt allerede, og fant felles aksept i fysikksamfunnet før den nullte lovens definisjonen av temperatur ble realisert. Siden det var upraktisk å omnummerere de andre lovene, ble den kalt den nullte loven.

Referanser
----------

1. ↑  «A review of: "Fundamentals of Engineering Thermodynamics, Second Edition" MICHAEL J. MORAN, HOWARD N. SHAPIRO, 1993 Chichester, John Wiley & Sons ISBN 0 471 59275 7 £18.95». *European Journal of Engineering Education*. 2. 18: 215–215. Januar 1993. ISSN 0304-3797. doi:10.1080/03043799308928176. Besøkt 27. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Dien Bien Phu plassering i provinsen med samme navn som er markert med grønt
**Dien Bien Phu** (**Ðiện Biên Phủ**) er en by i det nordvestre Vietnam. Den er kjent for det viktige og avgjørende slaget under første indokinesiske krig mellom Frankrike og den vietnamesiske bevegelsen Viet Minh. Slaget ved Dien Bien Phu i 1954 førte til at franskmennene trakk seg ut av Fransk Indokina og Vietnams deling i Nord-Vietnam og Sør-Vietnam ved den etterfølgende Genève-konferansen. Dette førte senere til *Andre indokinesiske krig* (1957–1975) kalles vanligvis *Vietnamkrigen.*

Dien Bien Phu har i dag en befolkning på rundt 70 000, og er provinshovedstad for provinsen Dien Bien. I 1954 var byen vesentlig mindre. Flertallet av befolkningen i provinsen er ikke etniske vietnamesere. Grupper av forskjellig thai-etnisitet er det største befolkningssegment, og vietnameserne utgjør en tredjedel, og deretter følger minoritetsfolkene Hmong, Si La og andre.

Dien Bien Phu ligger i Muong Thanh-dalen, som er 20 km lang og 6 km bred. Byen er kun 25 km fra grensen til Laos. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Eksempel på en livssyklus for en programvareutgivelse.
**Livssyklusen for programvareutgivelse** omfatter ulike faser av utvikling og modenhet for dataprogramvare, som spenner fra den første utviklingen (pre-alfa) til den endelige utgivelsen (produksjonssatt), og inkluderer oppdaterte feilrettingsversjoner av den utgitte versjonen.

Rekkefølgen på de ulike versjonene kan være: pre-alfa, alfa, beta, release candidat (også kalt gammaversjon eller delta), RTM (release to marketing), GA (general availability), og til slutt sluttutgivelse (eller produksjon).

Alfaversjon
-----------

Alfaversjon er et versjon der et dataprogram har akkurat startet å et program som andre folk kan prøve ut. Alfa versjon er ofte bak betaversjon.

De forskjellige utviklingsstadiene er pre-alfa, alfa, beta, *release candidate* (RC) og stabil utgave. Pre-alfa er alle aktiviteter før formell testing starter. Den første fasen med programvaretesting, kalles alfa fordi den er den første bokstaven i det greske alfabetet. Disse versjonene er ustabile og kan føre til krasj og datatap. Neste prosess er betafasen, som går ut på å finne feil (bugs) og rette dem, i tillegg til at brukervennligheten forbedres. De som oppdager feil og rapporterer dem kalles betatestere. Noen programmer får hele tiden nye funksjoner, og feil rettes fortløpende, og noen stabil versjon blir aldri erklært. Disse kalles evig beta. Internett er en billig distribusjonskanal, og noen utgivere lager programmer som er under kontinuerlig utvikling. Så kommer release candidate (RC), og til slutt stabil utgave. Når programmet erklæres end-of-life, gir utgiveren ingen støtte lenger.

Referanser
----------

1. ↑  Ince, Darrel (red.). *A Dictionary of the Internet (3 ed.)*. Oxford University Press. ISBN 9780191744150. Besøkt 15. juli 2019.
Grootvadersbosch naturreservat i Barrydale-området, Langeberg
**Langebergfjellene** er en fjellkjede beliggende i provinsen Western Cape i Sør-Afrika. Fjellkjeden går generelt i øst-vest-retning og er omtrent 170 km lang. Langebergs vestligste punkt ligger ca. 35 km vest for byen Swellendam; fjellkjeden ender rundt 30 km nordøst for Riversdale i øst. De åpne slettene i Karoo grenser til den nordlige delen av fjellkjeden, mens i sør ligger Agulhassletta og Overberg hvetebelte. På sørsiden av fjellkjeden finnes fynbos, med delvis afromontaneskog bortgjemt dypt inne i området. På den tørrere nordsiden utgjør karroidkratt vegetasjonen. 

Det er tre vernede områder langs fjellkjeden: Marloth naturreservat, Boosmansbos verneområde og Garcia nasjonalskog. De høyeste fjelltoppene ligger i Marloth naturreservat like nord for Swellendam, og kalles *Clock Peaks* (Misty Point har en høyde på 1 710 moh.). De har fått denne fellesbetegnelsen fordi lokalhistorien påstår at man kan fortelle hva tiden er ved å utnytte skyggekastene fra de syv fjellene som utgjør Clock Peaks. Langebergfjellene består i hovedsak av Table Mountain sandstein og fjellkjeden er en del av Cape Fold Belt. 

Fjellkjeden krysses av fire fjelloverganger, fra vest til øst er disse:

* Cogmanskloof Pass, forbinder Montagu og Robertson
* Tradouws Pass, forbinder Barrydale, Swellendam og Heidelberg
* Garcia's Pass, forbinder Riversdale og Ladismith
* Cloetes Pass, forbinder Mossel Bay og Ladismith

Eksterne lenker
---------------

* (en) Turguide for Swellendam Arkivert 22. september 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
|  Vinterkrigen Sovjetunionens flagg |
| --- |
| Taipale – Tolvajärvi – Suomussalmi – Salla – Petsamo – Summa 1 – II. armékorps’ motangrep – Kelja – Raatteentie – Kuhmo – Kollaa – Summa 2 – Honkaniemi – Sjømilitære operasjoner |

**Vinterkrigens sjømilitære operasjoner** er de militære aktiviteter Finland og Sovjetunionen hadde på og ved Østersjøen under vinterkrigen fra november 1939 til mars 1940. Østersjøen frøs om vinteren, så seilingsforholdene ble svært vanskelige. Den sovjetiske Østersjøflåten hadde ikke de nødvendige kapasitetene til en landgangsoperasjon, men det var trefninger med det finske kystartilleriet. Det sovjetiske flyvåpenet bombet også finske fartøyer og havner. Sovjetunionen forsøkte å gjennomføre en kystblokade av Finland, som bare var delvis vellykket. Ni finske, estiske, svenske og tyske handelsfartøyer ble senket.

Referanser
----------

1. 1 2  Ekman, Per-Olof (1979). «För 40 år sedan: Sovjetunionens sjöfartskrig mot Finland 1939–1940» (PDF). *Tidskrift i Sjöväsendet* **(svensk)**. Kungl. Örlogsmannasällskapet. 142 (4): 195–218. ISSN 0040-6945.
2. ↑  Trotter, William R. (2002) [1991]. *The Winter War: The Russo–Finno War of 1939–40* **(engelsk)** (5. rev. utg.). New York: Workman Publishing Company. s. 48–57. ISBN 1-85410-881-6.

Portal: Andre verdenskrig
***Bitter ris***, (originaltittel: *Riso Amaro*) er et italiensk dramafilm fra 1949 regissert av Giuseppe De Santis.

Handling
--------

Filmen begynner i det sesongen for ris skal plantes i Nord-Italia. I et forsøk på å unnslippe politiet og lovverket gjemmer seg to kriminelle, Francesca og Walter seg i en folkemengde av kvinnelige arbeidere som er på vei til rismarkene i provinsen Vercelli som er en del av Piemonte i Posletten. De møter snart en annen ris-arbeider Silvana, en bonde. Francesca går om bord på et tog sammen med Silvana, som introduserer henne for de andre bøndenes livsstil.

Men Francesca har ingen arbeidstillatelse, og sliter sammen med de andre "ulovlige" arbeideren på rismarkene. Etter innledende motstand fra andre arbeidere og sjefer, får de ulovlige arbeiderne likevel arbeide ved ris-åkeren. Snart møter de en soldat, Marco, som uten hell forsøker å tiltrekke seg Silvanas interesse.

Mot slutten av arbeidssesongen ankommer også Walter gården de arbeider ved, og blir involvert i et komplott for å stjele en stor mengde ris fra gården. Silvana ønsker å hjelpe ham med å gjennomføre tyveriet, men Francesca og Marco planlegger å hindre Walter og hans medsammensvorne.

Medvirkende
-----------

Vittorio Gassman.
* Vittorio Gassman - Walter
* Doris Dowling - Francesca
* Silvana Mangano - Silvana
* Raf Vallone - Marco

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 14. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bitter ris* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Bitter ris* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Bitter ris* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Bitter ris* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Bitter ris* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Bitter ris* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Bitter ris* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Bit for bit, bilde for bilde*** er en norsk TV-kviss med Roald Øyen som gikk sporadisk på NRK Fjernsynet mellom 1975 og 1987. Det første programmet ble sendt søndag 29. juni 1975. Konseptet gikk ut på at to deltakere (A og B) hadde hver sin trykknapp som de skulle trykke på når de gjenkjente et skjult bilde som gradvis ble avdekket bit for bit.

Deltakerne valgte bilder fra luker nummerert 1 til 20. Etter at en luke ble valgt, fikk deltakerne oppgitt hvilken kategori bildet var hentet fra – eksempelvis «dyr», «sted», «politiker», «kunst», «begivenhet» eller «historie». Bilder som skulle illustrere et ordspråk, forekom også. I sesongen 1987 ble det i noen luker brukt filmer som skulle illustrere en kjent person.

For hvert riktig svar fikk en deltaker ett poeng. Så snart en av deltakerne nådde tre poeng, ble motstanderen slått ut, og en ny motstander kom inn. Deltakerne vant også penger. I 1976 var hvert bilde skjult av til sammen tjue biter. En deltaker som klarte å svare riktig med bare én åpen rute, vant 200 kroner. For hver ekstra rute som ble avdekket, gikk premiesummen ned med ti kroner, slik at en bare fikk 10 kroner for å svare riktig når bare én uåpnet rute gjenstod.

Karakteristisk var lydene når en deltaker trykket på knappen. Da ble deltakerens bokstav gjentatt flere ganger, slik som «A–A–A–A–A». Når svaret var riktig, ble det spilt en trudelutt; hvis svaret var feil, ble det spilt lyden av et toalett som spylte ned. Lydeffektene varierte imidlertid noe gjennom sesongene.

Tittelen på NRK-programmet *Beat for beat*, som er sendt siden 1999 og iblant kalles *Beat for beat, tone for tone,* er trolig inspirert av *Bit for bit, bilde for bilde*.

Referanser
----------

1. ↑  Sylte, Ole (28. juni 1975). «Sommerlig puslespill». *VG*. s. 43.
2. ↑  Badendyck, Nina C. (29. mai 1975). «Underholdning og puslespill». *VG*.
3. ↑  «Bit for bit – bilde for bilde (24 min 31 s).». NRK. 8. februar 1976. Besøkt 11. april 2018.
4. ↑  «Bit for bit – bilde for bilde (11 min 0 s)». NRK. 3. april 1987. Besøkt 11. april 2018.
5. ↑  «Bit for bit – bilde for bilde (26 min 6 s)». NRK. 8. februar 1976. Besøkt 11. april 2018.
6. 1 2  «Bit for bit – bilde for bilde (25 min 54 s)». NRK. 8. februar 1976. Besøkt 11. april 2018.
7. ↑  Haga, Sverre Gunnar; Nærø, Siv-Elin (20. mars 1997). «Tv-intervjuet: Roald Øyen». *Dagbladet*.
8. ↑  «Bit for bit – bilde for bilde (19 min 10 s)». NRK. 3. april 1987. Besøkt 11. april 2018.
9. ↑  Smith-Meyer, Trond (29. september 2014). «Beat for beat». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 10. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bit for bit, bilde for bilde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

*
Tysk plakat fra 1938 som tar til orde for å fjerne individer gjennom ufrivillig eutanasi. «60.000 Riksmark (RM). Dette er hva denne personen som lider av arvelige defekter koster samfunnet under sin levetid. Kamerater, blant folket: Det er også dine penger. Les *Neues Volk* (en publikasjon fra NSDAP)»
**Livsuverdige liv** (tysk: *Lebensunwertes Leben*) var en betegnelse i det tredje rike som ble brukt om segmenter av befolkningen som ifølge Naziregimet ikke hadde retten til liv. Slike individer var gjenstand for ufrivillig eutanasi som ble gjennomført av staten, vanligvis gjennom tvang eller såkalt «informert samtykke». Begrepet innbefattet folk med alvorlige medisinske problemer og de som ble betraktet som grovt mindreverdige i henhold til Nazi-Tysklands rasepolitikk. Det dannet en viktig komponent i den nasjonalsosialistiske ideologien og førte til slutt til holocaust. Det kan ligne på, men er mer restriktivt enn konseptet om *"Untermensch"*, ettersom de sistnevnte kunne være betraktet verdige til å leve. (slavere ble eksempelvis betraktet som brukbare for slavearbeid).

Referanser
----------

1. ↑   The Nazi Doctors: Medical Killing and the Psychology of Genocide] by Dr. Robert Jay Lifton (holocaust-history.org)
**MS «Seattle»** (1928) var et tysk lasteskip som kom under kryssild, ble skutt i brann og senere sank ved Kristiansand 9. april 1940.

Kryssild
--------

Urolighetene i Europa førte til at skipet ble kommandert til nøytral havn. Kapteinen valgte først å gå mot den nederlandske kolonien Curaçao. Da skipet ankom Curaçao var ikke Nederland lenger en nøytral stat. MS Seattle ble satt under blokade og lå innesperret bak blokaden i lengre tid. Da skipet fant en mulighet for det, brøt det blokaden.

MS «Seattle» som fryktet å bli satt i arrest igjen av en fiendtlig stat, satte kursen nordover fra De nederlandske Antiller i Karibia. Skipet seilte først til Island og satte kursen mot Tromsø. I Tromsø var norske myndigheter på inspeksjon i skipet. MS «Seattle» fikk tillatelse til å følge den norske kysten sørover og videre til svenskegrensen. Den 8. april kom Seattle til Kristiansand og ble beordret til land av den norske jageren KNM «Gyller». Kl 0500 9. april Seilte MS «Seattle» ut fra Kristiansand i lett morgentåke, på vei ut møtte det ni krigsskip på vei inn.

Et av ankrene til MS «Seattle» (Odderøya)
MS «Seattle» signaliserte en identifisering til de innkommende krigsskipene, men fikk ingen svar tilbake. Det ble derfor antatt at det dreide seg om britiske krigsskip som var fiendtlig innstilt. MS «Seattle» valgte å snu tilbake mot byen. Det viste seg at krigsskipene var tyske. Odderøya fort identifiserte krigsskipene som tyske invasjonsstyrker og antok at MS «Seattle» hadde rollen som tysk forsyningsfartøy og skjøt to 150 mm granater mot skipet. Kort tid etter besvarte de tyske krigsskipene ilden og MS «Seattle» var fanget i kryssilden. Granatene antente trelasten ombord. Flammene grep raskt om seg. Hele mannskapet måtte gå i livbåtene og rodde til land, der de ble tatt til fange av norske styrker. Ingen av mannskapet omkom, men skipet ble liggende og brenne i flere dager i Kristiansandsfjorden, før det tok inn vann og sank i Korsvikfjorden.

Farlig vrakdykking
------------------

Fra vraket av MS «Seattle»
Vraket av MS «Seattle» har vært et yndet objekt for vrakdykking. Det har vist seg ikke å være ufarlig. Det har vært flere dødsulykker. Sekkdyr og svamper og nesledyr som dødmannshånd og har festet seg til vraket i stort antall.

Kilder
------

* www.teknisk-dykking.net MS «Seattle»
* Dykkepedia: MS «Seattle»

Portal: Andre verdenskrig
Nang (rosa) i Nyingchi (gult)
**Nang** (tibetansk: སྣང་རྫོང་, *Nang Dzong*, Wylie: *snang rdzong*, kinesisk: 朗县, pinyin: *Lǎng Xiàn*) er et fylke i prefekturet Nyingchi i Tibet i Folkerepublikken Kina. Det ligger ved midtre løp av Yarlung Tsangpo, som frem til 1985 var tilregnet Shannan. 

Arealet er på 4.113,71 kvadratkilometer og befolkningen var i 2004 på ca. 10.000 innbyggere. 

Årlig gjennomsnittstemperatur er 9 °C, og årsnedbøren er på 600 mm.

Kulturminner
------------

Lieshangravene (*Lieshan mudi*) fra det 7. til 9. århundre, Yarlung-dynastiets tid, ble i 2001 tilføyd listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Lang 朗镇, Zhongda 仲达镇, Dongga 洞嘎镇;

**Kommuner:**

* Jindong 金东乡, Laduo 拉多乡, Dengmu 登木乡.

Eksterne lenker
---------------

* Infoside -kinesisk
* Mausoleen und Gräber Arkivert 13. desember 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**MS «Sandtroll»**, tidligere **MS «Navo»** er et norsk lasteskip og mudringsfartøy, også kalt dredger, bygget i 1970. Skipet ble i 2017 kjøpt av Roslagen Shipping. Fartøyet ble oppgradert til Roslagen sine behov, og ble satt i drift juni 2017. Roslagen Shipping eier fortsatt skipet pr. 2021. MS «Sandtroll» har en lengde på 57,37 m og en bredde på 9,52 m. Lasterommet i skipet rommer 500 m³, noe som gir det en lastekapasitet på 700 tonn. Skipet er utstyrt med en Alpha diesel motor, som yter 800 bhk. Skipet er selv-lossende, med egen gravemaskin. MS «Sandtroll» er utstyrt med sandpumpe for mudring, som også kan benyttes ved lossing.

Grunnstøting utenfor Odda
-------------------------

I august 2018 gikk MS «Sandtroll» på grunn like utenfor Odda. Skipet skulle levere asfalt, men satt seg fast i havnebassenget. Politiet i Odda opplyste om at det var masser etter en flom i 2014 som hadde flyttet seg, og dermed endret bunnen i fjorden, slik at det var mye grunnere i området enn normalt. Skipet kom seg raskt løs igjen for egen maskin.

Skipet deltok i byggingen av verdens største undersjøiske restaurant, Under. Skipet fraktet 700 tonn sand til prosjektet.

Referanser
----------

1. ↑  «MS SANDTROLL». *Roslagen Shipping AS* **(engelsk)**. Besøkt 19. september 2021.
2. ↑  Nyheim, Sondre Lingås Haukedal, Synnøve (29. august 2018). «Båt på grunn i Odda». *Hardanger Folkeblad* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2021.
3. ↑  Blich, Vibeke (17. november 2018). «(+) Frakta 700 tonn sand til undersjøisk restaurant på Sørlandet». *Avisa Nordhordland* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sandtroll (ship, 1970) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sandtroll – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Roslagen Shipping - skipsflåte 2021 |
| --- |
| 
* MS «Dantic»
* MS «Roslagen»
* MS «Sandtroll»
* MS «Straumfrakt»
* MS «Straumvik»

 |

Portal: Sjøfart
**Bitburg** (fransk: *Bitbourg*; luxembourgsk: *Béibreg*) er en by i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz og administrasjonssenter for distriktet Eifelkreis Bitburg-Prüm. Bitburg ligger i Kylldalen, om lag to kilometer fra elva Kyll. Den større byen Trier ligger 25 kilometer mot sørøst.

Historie
--------

Navnet *Bitburg* stammer fra det keltiske stedsnavnet *Beda*. Beda oppstod for ca. 2 000 år siden i Søreifel som en bosetning langs handelsrutene mellom Lyon og Köln. Stedet var en del av Romerriket, og blir nevnt i romerske kilder som *Beda Vicus*. Romerne utvidet bosetningen til et veifort i år 330.

I det 8. århundre ble stedet tatt over av frankerne, og i 1262 ble Bitburg gitt byrettigheter. I tidlig middelalder tilhørte Bitburg jarledømmet Luxembourg, som ble et hertugdømme i 1354. I 1443 overtok huset av Valois-Burgund byen. I 1792 ble byen satt under fransk administrasjon, og etter Napoleonskrigene ble byen i 1815 overlatt til den prøysiske Rhin-provinsen. Siden 1815 har Bitburg vært *Kreisstadt* (distriktshovedstad).

Mellom 1944 og 1945 ble 85 % av byen ødelagt av bombing og artilleri. Etter krigen etablerte først franskmennene en militærbase; den ble siden overtatt av amerikanerne som bygde en flybase. Basen ble nedlagt i 1994.

Næringsliv
----------

Byens landemerke og mest kjente virksomhet er bryggeriet *Bitburger Brauerei*.

Transport
---------

Jernbanestasjonen i Bitburg er del av Eifelbanen mellom Köln (Hürth-Kalscheuren) og Trier (Ehrang).

Vennskapsbyer
-------------

* USAs flagg Shelbyville , Kentucky USA – siden 1962.
* Luxembourgs flagg Diekirch, Luxembourg – siden 1962.
* Belgias flagg Arlon, Belgia – siden 1965.
* Frankrikes flagg Rethel, Frankrike – siden 1965.
* Tysklands flagg Bad Köstritz, Tyskland – siden 1992.

Bilder
------

* Bitburg i Eifelkreis Bitburg-Prüm.Bitburg i Eifelkreis Bitburg-Prüm.
* Bitburg flybase i 1988.Bitburg flybase i 1988.
* Bitburg bryggeri.Bitburg bryggeri.

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,
3. ↑  godic.net
4. ↑  bitburg.de

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bitburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***På solsiden*** er en norsk dramakomedie fra 1956 regissert av Edith Carlmar. Hovedrollene spilles av Arne Lie, Randi Kolstad, Henny Moan, Ellen Isefiær og Joachim Holst-Jensen. Filmen er basert på Helge Krogs lystspill fra 1927.

Handling
--------

En varm sommerdag kommer forfatteren Joachim Bris til godset Ribe. Han er invitert av Hartvig, sønnen på gården. Men ikke alle er glad for besøket, som får uventede følger for flere i familien. Alle har de en brikke å spille når Esther til slutt må ta det store oppgjøret med dem som alltid har levd «På solsiden».

Om filmen
---------

«Et virkelig elskverdig, solfylt og sjarmerende lystspill», skrev Stavangeren, da filmen hadde premiere i 1956. *VGs* anmelder gav den terningkast tre og mente den var stillestående og ufrisk.

Filmen ble utgitt på DVD av Nordisk Film i 2005.

Trivia
------

En svensk filmatisering av samme skuespill ble lansert i 1936. Det het *På solsidan*. Manuskriptet var skrevet av Oscar Hemberg. Regien var ved Gustaf Molander. Blant skuespillerne var Lars Hanson, Ingrid Bergman, Karin Swanström og Edvin Adolphson.

I rollene
---------

* Arne Lie ... Godseier Hartvig Riibe
* Ellen Isefiær ... Margrethe, Hartvigs mor
* Randi Kolstad ... Ester Riibe, Hartvigs hustru
* Henny Moan ... Wenche, Hartvigs søster
* Joachim Holst-Jensen ... Onkel Severin
* Frank Robert ... Joakim Bris
* Jan Voigt ... Preben Klingberg
* Lalla Carlsen ... Kona på båten

I mindre roller også : Otto Carlmar, Haakon Arnold, Ragnar Olason, Odd Johansen, Odd Rohde.

Referanser
----------

1. ↑  «På solsiden». Lovefilm. Arkivert fra originalen 12. november 2008. Besøkt 29. juli 2008.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *På solsiden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *På solsiden* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *På solsiden* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *På solsiden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *På solsiden* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***Oideprosoma*** er en slekt av biller som hører til familien kortvinger. Denne gruppen lever i et tett samliv med termitter.

Utseende
--------

Disse kortvingene har et svært særpreget utseende og ligner overflatisk sterkt på termittene de lever sammen med. Bakkroppen er kraftig oppsvulmet, mens pronotum og dekkvinger er reduserte. Dekkvingene har blitt skjøvet framover av den oppsvulmede bakkroppen slik at de nærmest står loddrett. Noen arter har også pølseaktige utvekster på bakkroppen som imiterer termittenes antenner og bein (disse billene kan etterligne termitter "bak-frem", slik at bakkroppen ligner termittens hode).

Levevis
-------

Disse billene lever sammen med termitter i familien Termitidae, underfamilien Nasutitermitinae i tuene deres, og er tett knyttet til disse. Det særpregede utseende betyr trolig at de blir godtatt av termittene, da de ligne på nymfestadiene til termittene.

Utbredelse
----------

Gruppen følger termittenes utbredelse og er for det aller meste tropiske. Denne slekten lever i Vest-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien **småkortvinger, Aleocharinae**
					- Stammen **Corotocini** Fenyes, 1918
						* Understammen Corotocina
							+ Slekten ***Oideprosoma*** Silvestri, 1920
								- *Oideprosoma mirandum* Silvestri, 1920

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.

Kilder
------

* Christopher Taylor (2012) Catalogue of Organisms - The Corotocini in their Gut-Swollen Glory.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oideprosoma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Oideprosoma* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Hay Foot, Straw Foot*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Jerome Storm.

Handling
--------

Ulysses S. Grant Briggs vokser opp sammen med bestefaren Thaddeus, som tjenestegjorde under General Ulysses S. Grant. Han vokser opp med generalen som sin største helt, selv om naboen hans - tidligere soldat Jeff Hanan fra Amerikas konfødererte stater - påstår at general Robert E. Lee var den beste offiseren. Når krig blir erklært, glemmer Thaddeus og Jeff forskjellene mellom seg og trener Ulysses til militærtjeneste.

Ved leirens amatør-show blir Ulysses snart forelsket i danserinnen Betty Martin. Men han husker Thaddeus sine formaninger om å passe seg for slike kvinner, og han forsøker i begynnelsen å unngå henne. Men når Harry Weller lokker Betty til en beryktet veikro, følger Ulysses etter dem - vel vitende om at han risikerer å bli stilt for krigsrett hvis han blir oppdaget. Når han hører Betty slåss mot Weller, bryter Ulysses inn. I tillegg ankommer militærpolitiet, og Ulysses hjelper Betty med å komme seg unna gjennom et vindu.

Skuespillere
------------

* Charles Ray som Ulysses S. Grant Briggs
* Doris May som Betty Martin
* William Conklin som Harry Weller
* Spottiswoode Aitken som Thaddeus Briggs
* J. P. Lockney som Jeff Hanan

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. april 2016.
2. ↑  Hay-Foot, Straw-Foot!
3. ↑  HAY FOOT, STRAW FOOT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hay Foot, Straw Foot* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hay Foot, Straw Foot* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Hay Foot, Straw Foot* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Parafinmotor** er en forgassermotor som benytter parafin som drivstoff. 
Parfin har oktantal lik 0, så om en bensinmotor blir kjørt på parafin vil drivstoffet selvantenne og bevirke kraftig «motorbank» og motoren vil ta skade. Parafinmotorer har derfor lavere kompresjon (typisk 4,5:1) enn bensinmotorer, noe som gjør at effekten blir lavere i forhold til sylindervolumet.

Grunnen til at parafin likevel har vært benyttet som drivstoff er at det i mange land er avgift på bensin, men ikke på parafin. Innen landbruket har parafin blitt benyttet som drivstoff for traktorer. Etter 1910 ble mange traktorer levert med parafinmotorer på grunn av at parafin var avgiftsfri. Parafin var viktig som drivstoff for traktorer frem til 1950, men helt frem til 1960 kunne mange små traktorer leveres enten med bensinmotor og eller med parafinmotor.

Parafiner fordampet ikke så lett som bensin, så parafinmotorene har forvarming av drivstoffet, ved at det blir ført gjennom et forvarmingskammer før forgasseren som blir varmet opp av eksosen. Motoren må startes på og kjøres varm på bensin og når den er kommet opp i normal arbeidstemperatur blir den koblet over på parafin.

På grunn av at parafinet ikke fordamper like lett som bensin kan det være et problem at uforbrent drivstoff lekker forbi stemplet og havner i motoroljen i bunnpannen. Parafindrift kan derfor bevirke økt slitasje og kortere levetid på motorene.

Bensinmotorer kan bygges om til parafindrift ved å bytte topplokk (for å redusere kompresjonen) og bygge på forvarming før forgasseren. For at det ikke skulle være nødvendig å bytte topplokk på bensinmotorer ble det i Storbritannia og Australia etter Andre verdenskrig innført et drivstoff kalt Tractor Vaporising Oil (TO), som var parafin tilsett noen aromatiske bindinger som opprinnelig finnes i råolje, men som blir fjernet under fremstilling av parafin. TO hadde et oktantal på 55 til 70, så bensinmotorer kunne kjøres på det uten å redusere kompresjonen. Forvarming var fremdeles nødvendig, men ettersom en ikke trengte å bytte topplokk ble ombyggingen mye rimeligere. Etter 1950 hadde de fleste nye traktorer dieselmotorer, men mange gamle traktorer var fremdeles i bruk, så i Storbritannia var TO å få kjøpt helt frem til 1974.

Historie
--------

George Brayton bygde en motor som benyttet parafin som drivstoff i 1882.
**Hawthorn** er en forstad i Melbourne i Australia. Den ligger 6 km øst for Melbourne sentrum og er del av lokalstyret City of Boroondara. I 2006 hadde Hawthorn 19 784 innbyggere.

Den første europeiske bosetningen i området kom i slutten av 1830-årene. Boroondara Roads Board var den første lokalmyndigheten og ble opprettet i 1850årene og dekket et område som omtrentlig tilsvarer dagens Boroondara. Hawthorn Roads Board og Kew Roads Board ble utskilt som egne enheter i 1860. Hawthorn Roads Board utviklet seg da til Town of Hawthorn og City of Hawthorn. I 1994 ble Camberwell, Hawthorn og Kew slått sammen til dagens City of Boroondara. 

Bydelen er en av Australias dyreste, men har også en stor studentbefolkning på grunn av Swinburne University.

Forstaden har gitt navn til Hawthorn Football Club (Hawks) som spiller australsk fotball.

Transport
---------

Hawthorn har tre jernbanestasjoner: Hawthrone, Glenferrie og Auburn i tillegg til trikkerutene 16, 48, 70, 72, 75 og 109.

| * v
* d
* r
Bydeler i City of Boroondara i Melbourne |
| --- |
| Ashburton **·** Balwyn **·** Balwyn North **·** Camberwell **·** Canterbury **·** Glen Iris **·** Hawthorn **·** Hawthorn East **·** Kew **·** Kew East **·** Mont Albert **·** Surrey Hills |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kvalvika** er ei vik på nordøstsida av Moskenesøya i Flakstad kommune i Nordland. Vika ligger omgitt av fjellene Ryten i nord og Kjerringa i sør. Måltinden og Torsfjordtinden ligger på sørøstsiden mens Kvalvikgrunnen og Norskehavet ligger i nordvest.

I bunnen av Kvalvika ligger de to sandstrendene i Nordvika og Vestervika adskilt av den bratte skråningen Hellan. Sti fra Nordvika til Torsfjord ved Torsfjorden (ca. 2 km) og fra Vestervika til Markjorda ved Selfjorden (ca. 3,5 km). Stien mellom strendene over den ulendte Kuhella ble sikret med kjetting sommeren 2011. Området er et av de mest populære turmålene i Flakstad om sommeren.

Kvalvika er et av flere steder på vest- og nordsida («yttersida») av Moskenesøya som tidligere var bebodd, men som i dag er fraflyttet. Sterke brottsjøer og dårlige havneforhold gjorde Kvalvika uegnet til å drive fiske fra, så i likhet med folk fra de fleste andre stedene på yttersida av Moskenesøya drev mennene fra Kvalvika fiske på Vestfjorden på «innersida». Kvalvika ble fraflyttet i 1938.

Referanser
----------

1. ↑  Flakstad kommune: Tursti sikret mellom Kvalvika og Vestervika[*død lenke*] (9. juni 2011, oppdatert 27. juli 2011, besøkt 26. september 2012)
2. ↑  Flakstadnytt: Kval i Kvalvika[*død lenke*] (5. februar 2007, besøkt 26. september 2012)
3. ↑  Gro Røde: *På et berg eg kalla mett - Hverdagsliv og fraflytting Lofotodden 1900-1950*. Orkana Forlag, Stamsund 1994. ISBN 82-91233-04-7 s. 101 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
4. ↑  Regional kulturminneplan Lofoten 2007: 70) Vestervika Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine. (s. 51)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kvalvika (Lofoten) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lonemors blogg: Kvalvika i Flakstad (blogginnlegg, 24. juli 2010)
**Hay-Bunau Varilla-traktaten** var en avtale mellom USA og Panama og ble undertegnet 18. november 1903, to uker etter Panamas uavhengighet fra Colombia. Franskmannen Philippe Bunau-Varilla reiste til Washington D.C. og New York for å forhandle frem avtalen med flere representanter for USA, fremst av dem utenriksminister John Hay.

De to mennene forhandlet frem vilkårene for salg av rettighetene til å bygge en kanal gjennom Panama og for en amerikanskkontrollert militær sone på begge sider av kanalen, den såkalte Panamakanalsonen. Philippe Bunau-Varilla undertegnet avtalen på vegne av Panama, det skulle senere bli et omstridt tema i forholdet mellom USA og Panama.

Avtalen angav at USA hadde rett til å bygge en kanal gjennom Panama og eksklusive rettigheter til en 10 km bred sone, for dette fikk landet 10 millioner dollar i en engangssum og en årlig betaling på 250 000 dollar.

Hay-Bunau Varilla-traktaten ble kritisert som ensidig i Panama og i 1964 førte misnøyen med avtalen til opptøyer. Den 9. januar 1964 brøt det ut voldsomme demonstrasjoner og etter tre dager var 22 panamanere og 4 amerikanske soldater drept, i Panama ble 9. januar kjent som martyrenes dag.

Opptøyene bidro til at USA sa seg villig til nye forhandlinger om Panamakanalen og den 7. september 1977 ble Torrijos-Carter-traktatene undertegnet, hvor USA overgav kontrollen over Panamakanalen og kanalsonen ved utløpet av 1999.

Eksterne lenker
---------------

* «Convention Between the United States and the Republic of Panama» (1904) (engelsk)
* Utviklingen i Panama i 1903 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Tittelbladet på *Store og gode Handlinger af Danske, Norske og Holstenere*, 5. opplag, 1810
***Store og gode Handlinger af Danske, Norske og Holstenere*** er et historisk-biografisk verk fra 1777 skrevet av den senere gehejmestatsminister Ove Malling.

Bakgrunn
--------

I 1776 utstedte Ove Høegh-Guldberg loven om *Indfødsretten* som ga statens egne borgere fortrinnsrett til de statlige embeter. Loven var en reaksjon på det tyske styre under Struensee, og skulle styrke innbyggernes forhold til eneveldet samt til nasjonalitetsfølelsen i Helstaten.

Ove Malling fikk i oppgave å utarbeide verket som var tiltenkt som lærebok i latinskolene, hvor undervisningen i fedrelandshistorie var blitt styrket etter 1775. Boken skildrer etter klassisk mønster, forfedrenes dyder og bedrifter til inspirasjon for samtiden. Frem til 1885 utkom den i åtte opplag, og ble gjenutgitt i 1992 i en kommentert utgave.

Minnelunden
-----------

Verket inspirerte Høegh-Guldberg til å inndra flere av bokens hovedpersoner i skulpturparken Minnelunden ved Jægerspris slott. Av berømte danske og norske ses her minnestøtter for blant andre Ove Gjedde, Iver Huitfeldt, Niels Lembach, Anna Colbjørnsdatter, Tormod Torfæus, Tycho Brahe, Snorre Sturlason, Tordenskjold m.fl.

Referanser
----------

1. ↑  *Ove Malling*, Den store danske. Besøkt 9. september 2013
2. ↑  Kryger, Karin: *Mindelunden ved Jægerspris Slot*, Kong Frederik den Syvendes Stiftelse på Jægerspris, 2012
I en **Kvalitativ analyse** innenfor kjemien, foretas en rekke små undersøkelser av en ukjent løsning, blanding eller stoff, med hensikten å bestemme bestanddelene. I en uorganisk analyse er det vanligvis salter, saltblandinger eller metaller som skal analyseres. I salter undersøkes anionene og kationene i hvert sitt steg. Undersøkelsene går ofte ut på å studere lukt-, temperatur- eller fargeendringer som oppstår når man blander en prøve av det ukjente stoffet med en annen, kjent reagens. Hvis prøven er et metall eller en legering, må du først få noe av prøven over i ioneform før du analyserer på kationene i prøven.

Her er et lite utvalg av kationer og anioner

**Kationer** : Ag+, K+, Ba2+, Na+, Ca2+, NH4+, Cu2+, Ni2+, Fe2+, Fe3+, Pb2+, Sn2+, Zn2+.

**Anioner** : NO3-, CO32-, CH3COO-, Cl-, Br-, I-, SO42-

Analysen består vanligvis av tre hoveddeler:

* Forprøver: Dette er små prøver som er raske å gjennomføre, som å undersøke løselighet; farge, pH-verdi og lukt på en vannløsning av stoffet; eller fargen en får når man brenner prøven.
* Påvisning av anioner: Her brukes karakteristiske reaksjoner med andre stoffer til å påvise anioner. For eksempel kan en tilsette syre for å påvise CO32-, som da danner karbonsyre (kullsyre) som bobler, eller for å påvise CH3COO-, som danner etansyre (eddiksyre) med den karakteristiske lukten av eddik.
* Påvisning av kationer: Samme prinsipp som for anioner, men her er det to distinkte metoder for analysen: Serieanalyse og parallellanalyse.

Resultatene vurderes underveis, frem til så mange ioner som mulig er utelukket, og man bare sitter igjen med prøvens innhold.

Referanser
----------

1. ↑  Steen, Bjørn-Gunnar (2011). «4». *Aqua Studiebok for Kjemi 2*. Oslo: Gyldendal undervisning. ISBN 9788205407329.
**Parafili** er en biomedisinsk betegnelse for å beskrive seksuelle uttrykksformer eller preferanser som objekter, situasjoner eller individer som anses for å avvike fra det normale, det vil si seksualitet som ikke er vanlig hetero-, bi- eller homoseksuell, som for eksempel samleie og onani. 

Kjønnsorientering (homo-, bi- eller heteroseksualitet) og kjønnsidentitetsproblemer defineres ikke lenger som parafilier.[] Det er et spørsmål hva man egentlig skal regne for normalt og unormalt. Mye som tidligere ble sett på som unormalt av mange mennesker, er i dag noe flere i stor grad ser på som alternative former for seksuell adferd eller samliv. Det gjelder for eksempel homofili. Homoseksuell aktivitet anses derfor i mange samfunn ikke som en parafili. []

Mange mennesker har en seksuell preferanse som de kun bruker i fantasien uten at dette er til sjenanse for andre. Andre setter sin seksuelle preferanse ut i livet og kan komme i konflikt med andre individer, grupper eller samfunnet som helhet. En lang rekke seksuelle uttrykksformer er harmløse, for eksempel det å onanere. Andre uttrykksformer kan være farlige, skadelige eller nedverdigende og også ulovlige og straffbare for utøveren og andre. Normalitetsbegrepet er avhengig av hva som regnes for sosialt akseptabelt og er i mange sammenhenger et moralsk spørsmål.

Parafili innebærer gjentatte, intense seksuelle tilskyndelser, fantasier og handlinger som inkluderer objekter som mange normalt ikke knytter til seksuelle aktiviteter eller situasjoner. Den avvikende seksualiteten kan i tillegg til lystfølelse og tenning ofte også medføre følelse av skam og skyldfølelse hos den det gjelder og forakt, avsky og fordømmelse fra omgivelsene.

Ikke alle parafilier karakteriseres som sykdom i dag. Parafilier kan være variere fra ulike tenningsmønstre som inngår i den vanlige menneskelige seksualitet til grunnleggende, følelsesmessige forstyrrelser i seksualiteten, hvor betegnelsen sykdom er korrekt.

Parafilier har siden slutten av 1800-tallet vært undersøkt og beskrevet av psykologer. Begrepet ble første gang brukt på 1920-tallet, men ble så gradvis erstattet av begrepet perversjon. I 1980 ble imidlertid betegnelsen parafili igjen tatt i bruk i faglig sammenheng, blant annet i den psykiatriske diagnoselisten DSM-IV.

Se også
-------

* Liste over parafilier
* Seksuell legning
* Seksuell fetisjisme

Fotnoter
--------

1. ↑  fra gresk *para* «annerledes» og *philia* «kjærlighet, vennskap»

Referanser
----------

1. ↑  Beech, A. R. & Harkins, L. (2012). DSM-IV paraphilia: Descriptions, demographics and treatment interventions. Aggression and Violent Behavior, 17, 527-539.

Eksterne lenker
---------------

* Helsenett.no Seksualitet - hva er normalt?[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
Panserkrysseren i gjennomsnitt. Vannlinjepanseret og panserdekket er markert med røde linjer, de grå felter er kullbaks eller kullbriketter for ekstra beskyttelse.
**Panserkrysseren** var en pansret type av krysseren i den siste halvdel av 1800-tallet med vertikalte vannlinjepanser og et horisontalt eller skånende panserdekk for beskyttelse av fremdriftsmaskineri, vitale systemer og ammunisjonslagre f.eks. Krigsskipene siden midten av 1800-tallet hadde blitt forvandret om til det ugjenkjennelige som et resultat av flere teknologiske nyheter.

Utviklingen av den nye skipstypen *krysseren* fylte rollen som sluppene, korvettene og fregattene tidligere hadde hatt, gikk over i tre hovedtyper; *panserkrysseren* for flåteoperasjoner og bekjempelse av fiendtlige krigsskip, *armerte krysseren* for oppklaringsoppdrag, ødeleggelse av fiendtlige handelsskip, selvstendige enkeltoppdrag (cruise), og *ubeskyttede krysseren* for mindre oppdrag som beskyttelse av koloniene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Cadini-gruppen sett fra Sorapiss
Sentiero Bonacossa
**Cadini di Misurina** er en undergruppe av den sydlige delen av Sexten-Dolomittene og ligger i den italienske provinsen Belluno. Området preges av tallrike imponerende tinder og topper og regnes som et klatreparadis. I vest avgrenses området av Misurinasjøen, i nord av Drei Zinnen/Tre Cime di Lavaredo og i syd og øst av Ansieital. Det høyeste punktet er *Cima Cadin di San Lucano* (2 839 moh).

På *Cima Cadin Nord Est* (2 796 moh) går den svært eksponerte *Via Ferrata Merlone*. Tvers over hele gruppa, dels eksponert og sikret med faste installasjoner, dels på stier fra første verdenskrig og over flere skar går *Sentiero Bonacossa*. En annen interessant rute er den høyalpine turen rundt den sentrale Cadini-Gruppe (*Giro dei Cadini*) på *Sentiero Durissini*.

Fra Misurinasjøen fører en stolheis opp til turisthytta *Rifugio Col de Varda*.

Andre markante topper
---------------------

* Cima Cadin di Rimbianco (2 404 m)
* Cima Eötvös (2 837 m), oppkalt etter Roland von Eötvös

Turisthytter i Cadini-gruppen
-----------------------------

* Rifugio Fonda – Savio (2 359 moh, CAI)
* Rifugio Città di Carpi (2 100 moh, CAI)
* Rifugio Col de Varda (2 106 moh, privat)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cadini di Misurina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cadini di Misurina – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Giro dei Cadini påsummitpost.org
Septimius Severus med sin familie.
**Septimius Severus-tondoen**, fra rundt år 200 e.Kr. er et av de få bevarte eksemplene på flatemaleri fra klassisk antikk. Det er et temperamaleri på en *tondo* (sirkelformet treplate) med en diameter på 30,5 cm. I dag er den utstilt Antikksamlingen i Berlin (*katalognummer 31329*).

Bildet skildrer den romerske keiser Septimius Severus (146 - 211) med hans familie: på hans venstre side hans hustru Julia Domna, foran deres sønner Geta og Caracalla. Alle bærer luksuriøse seremonielle klesdrakter; Septimus Severus og hans sønner bærer også septre og har på seg gullkranser dekorert med kostbare smykker. Getas ansikt har blitt fjernet, sannsynligvis etter at han ble myrdet av hans bror Caracalla og den påfølgende *damnatio memoriæ* (latin «fjerning av minne»).

Bildet er sannsynligvis et eksempel på keiserportretter som ble masseprodusert for å bli stilt ut i kontorer og offentlige bygninger over hele riket - som en del av den romerske legale prosedyre måtte en del dokumenter bli signert foran et bilde av keiseren, noe som ga dem samme status som om de ble signert ved hans tilstedeværelse. Med hver endring i keiserfølgen måtte disse bli fjernet eller erstattet slik at det er få bevarte eksempler på denne typen maleri. Septimius Severus-tondoen synes å være av egyptisk opprinnelse.

Litteratur
----------

* Wolf-Dieter Heilmeyer (1988): *Die ausgestellten Werke*. Berlin: Staatliche Museen Preußischer Kulturbesitz, 373. Antikenmuseum Berlin. (tysk)

Referanser
----------

1. ↑  Quenot, Michael (1991): *The Icon: Window on the Kingdom*. St Vladimir's Seminary Press, 16. ISBN 0881410985.
2. ↑  «En ide om inntrykket av slike utsmykninger kan bli avledet fra den malte tondo fra Egypt som viser Julia Domna med øreringer med perler og et diadem med juveler og halssmykke.» Hiesinger, Ulrich W. (1969): «Julia Domna: Two Portraits in Bronze». *American Journal of Archaeology* 73 (1): 39. doi:10.2307/503372.

Portal: Kunst