recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nepespa** er en tradisjonell julemiddag fra Setesdal i Aust-Agder. Ordet *spa* kommer fra det norrøne ordet *spað*, som betyr *tynn suppe*. Dette vitner om at retten har røtter tilbake til vikingtiden, om ikke enda eldre. 

Etterhvert, trolig før 1900-tallet, ble nepen erstattet med kålrot. I øvre deler av Setesdal kalles kålrot for nepe, Dermed kan *«nepespa»* fritt oversettes til *«kålrotsuppe»*.

Nepespaet serveres sammen med røkt kokt lammekjøtt og/eller fersk kokt fjellørret – i tillegg til kokte neper og ferske lefser. Enkelte serverer også kokte poteter til. 

Kraften fra tilberedningen av lamme- eller fiskekjøttet benyttes som oftest som basis i spaet, men enkelte bruker kun kraften fra nepene. Kraften iblandes en meljevning (hvetemel og helmelk) for å oppnå den riktige suppekonsistensen. 

Nærmest hver eneste gård i Setesdal har sin egen vri på retten, som har blitt foredlet gjennom generasjon på generasjon. Det finnes derfor flere lokale variasjoner og sammensetninger av denne tradisjonsrike middelalderretten.

Referanser
----------

1. ↑  «vallemal.no». Arkivert fra originalen 1. januar 2017. Besøkt 31. desember 2016.

Litteratur
----------

* Hedenstad, Jan; Verpe, Frode (2015). *Rune & Margit & Moi – I Setesdals kulinariske skattkammer*. Bergen: Vigmostad Bjørke. ISBN 978-82-516-8540-5.
**Julebygdspelet** er en stiftelse som setter opp forestillinger i Julebygda i Sandnes. I 2010 ble *Det skjedde i Julebygda* spilt utendørs i desember måned. Stykket er skrevet av Arnt Olav Klippenberg, sangene av Ingvar Hovland og melodiene av Øystein Ellingsen.

Stykket forteller en historie som er lagt 200 år tilbake i tiden. Historien er om tømmermannen Josef som sammen med sin forlovede Maria kommer til Norge for å være med å bygge Lund kirke på Moi. Men for at han skal få arbeidstillatelse må han til sorenskriveren i Stavanger for å få leidebrev. På den strevsomme reisen mot Stavanger søker de to å få ly for vinternatten. Maria som venter barn har det besværlig. De møter embetsmannen, presten, lensmannen og storbonden men finner ingen hjelp hos dem. Det er ikke før de kommer til en liten bygd at de får husrom og hjerterom.

I historien hører også kjærlighet, en forbrytelse og en god dose humor med. Verdiene i stykket er kjærlighet, forsoning og varme og det har blitt sett av rundt 6 000 personer pr. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsens nettsted
* «Derfor heter det Julebygda». *Rogalands Avis* **(norsk)**. 17. desember 2013. Besøkt 30. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Anne Sundbøhaugen** var en kjent eventyrfortellerske og tradisjonsbærer fra Flatdal i Seljord i Telemark. Hun var datter av eventyrforteller og tradisjonsbærer Kjersti Eivindsdotter Haugland (1796–1881).

Anne hadde mesteparten av stoffet sitt fra moren, og ble regnet som en makeløst god formidler. Folkeminnesamleren Rikard Berge beskrev i sin bok *Norsk sogukunst : sogusegjarar og sogur* et besøk hos Anne Sundbøhaugen i 1910. Berge skrev opp omkring seksti eventyr etter Anne Sundbøhaugen i løpet av de dagene han møtte henne, og beklaget at han ikke hadde hatt muligheten til å få henne til å fortelle flere. Berge beskriver henne som "makelaust greid og lettvinn". Hun var omhyggelig med å gjengi eventyrene riktig, og dikterte nedskriveren, slik at formene kom ned akkurat slik hun mente de skulle være. Berge ble imponert av foredraget hennes, og kom til å skrive en artikkel spesielt viet "rytmisk eventyrstil", med utgangspunkt i Annes Sundbøhaugens fortellerstil. 

> "..eventyr etter eventyr hadde den same rolege, rytmiske formi, den same knappe segjemåten, dei same klåre linune. Og kvar dag eg gjekk ned Lidbøen, tenkte eg ved meg: Dette er best, betre enn den segjemåten me fyrr kjenner, betre i stil, betre i folkepsykologi. Denne oskefisen er ein annan en den austlandske, ikkje so jovial og morosam kanskje, men meir eitt med hendingi, meir iklædd de eventyrlege langsyn og innsyn".
> 
> 

Berge konkluderte med at fortellerstilen hennes måtte være nedarvet som en fast form.

Anne Sundbøhaugen giftet seg aldri. Hun levde "møykjering" all sin dag.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Berge, Rikard (1924). «Rytmisk stil. Nokre minne etter Anne Sundbøhaugen. | Eventyr fortalde av Anne Sundbøhaugen til R. Berge». *Norsk sogukunst : sogusegjarar og sogur*. Kristiania: Aschehoug. s. 102–114.
2. ↑  Moe, Moltke (1929). *Folke-eventyr frå Flatdal*. Norsk folkeminnelag. s. 5–6. «FYREORD: Då Molkte Moe var på den fyrste samlarferdi si til Telemark sumaren og hausten 1878, kom han ogso til Flatdal, der han skreiv upp dei eventyri som her er prenta. (---) Kjersti Haugland heitte eventyrforteljaren, og etter henne er alle eventyri i denne samlinga so nær som tvo (---). Nr. 17 er etter "Kjersti Haugland å dotteri Gonil Sundbøhaugen". Ei anna dotter til Kjersti Haugland var den framifrå eventyrforteljaren Anne Sundbøhaugen, som Rikard Berge skreiv upp etter i 1910 (Norsk sogukunst, s. 102 ff.).»
3. ↑  Engelstad, Irene (1976). *| Fortellingens mønstre : en strukturell analyse av norske folkeeventyr*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200015807.
**Mark Frechette** (født 4. desember 1947, død 27. september 1975) var en amerikansk filmskuespiller best kjent gjennom sin ledende rolle i den amerikanske spillefilmen *Zabriskie Point* fra 1970, regissert av Michelangelo Antonioni, hvor han fikk hovedrollen til tross for at han ikke hadde noen tidligere skuespillererfaring.

Frechette var også i ettertid med i to andre italienske filmer, *Uomini Contro* fra 1970 og *La Grande Scrofa Nera* fra 1971. Han ble for øvrig fengslet i 1973 for et mislykket bankran hvor medsammensvoren Christopher Thien ble drept. Frechette ble etter arrestasjonen dømt til 15 år i fengsel, men døde under soning ved Norfolk County i Massachusetts i 1975 etter at en 70 kg tung jernstang falt over halsen hans og kvelte han til døde under vektløfting.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 3799292, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mark Frechette på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Mark Frechette i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Mark Frechette på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Mark Frechette på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Mark Frechette på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Mark Frechette hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Mark Frechette hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* The Sorry Life & Death of Mark Frechette by Dave O'Brian – Kort biografi av Mark Frechette.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Discogs
 |
***Drop Dead Diva*** er en amerikansk komiserie som gikk på Lifetime fra 2009 til 2014. Serien er laget av Josh Berman og produsert av Sony Pictures Television. 

Serien handler om Deborah "Deb" Dobkins (Brooke D'Orsay), en blond, svært ung kvinne på jakt etter modelljobber. Da hun blir drept i en bilulykke og sjelen hennes kommer til himmelen, blir hun forklart som en "zero-zero". En person som ikke har gjort noen gode eller onde gjerninger. Deborah liker ikke det hun hører og blir fast bestemt på å endre måten himmelens portvakt, Fred, ser på henne. Hun trykker på en knapp for å få henne til å vende tilbake til sin gamle kropp. Dessverre går noe galt og Deborahs sjel ender opp i den nylig avdøde Jane Bingums kropp (Brooke Elliott). Jane er en supertalentfull, smart og hardtarbeidende advokat. Fra tidlig liv, begynner Deborah, i sin nye kropp, å oppdage betydningen av indre skjønnhet samtidig som hun sjonglerer en ny krevende jobb med helt nye bekjentskaper.

Drop Dead Diva ble sett av 2,8 millioner amerikanere under premieren.[] Serien har siden også begynt å dukke opp internasjonalt, blant annet i Polen, Sverige, Australia, Mexico og Japan. Serien ble fornyet med en fjerde sesong 22. september 2012.

Rolleliste
----------

* Brooke Elliott som Jane Bingum
* Margaret Cho som Teri Lee
* April Bowlby som Stacy Barrett
* Kate Levering som Kim Kasswell
* Jackson Hurst som Grayson Kent
* Josh Stamberg som J. Parker
* Ben Feldman som Fred
* Brandy Norwood som Elisa Shayne
* Kim Kardashian som Nikki LePree

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Drop Dead Diva* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Drop Dead Diva* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Drop Dead Diva* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Drop Dead Diva* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Harald Petter Breivik** (født 30. mai 1940 i Borgund, nå Ålesund) er en norsk lege og professor. Han er særlig kjent for sitt forskning på smerte og smertelindrende behandling.

Breivik tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1965 og avla i 1972 doktorgrad samme sted. Han har spesialistutdanning fra USA.

Breivik har arbeidet ved Regionsykehuset i Trondheim og Sentralsykehuset i Akershus. I tiden 1984-2010 var han avdelingsoverlege ved anestesiavdelingen ved Rikshospitalet og professor ved Universitetet i Oslo. Breivik er grunnlegger av og har vært redaktør for tidsskriftet *The Scandinavian Journal of Pain* siden 2009. Han har vært gjesteprofessor bl.a. ved University of Texas i San Antonio og i Bern, Sveits. Breivik er æresmedlem av anestesiologiforeninger og smerteforeninger i Slovakia, Tyskland, England, Irland og Norge og av The International Association for the Study of Pain.

Han har vært aktiv i Norsk smerteforening, som har var med å grunnlegge.

Breivik ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden med begrunnelsen: «for hans innsats innen anestesimedisin.»

Referanser
----------

1. 1 2  «70. år 30. mai», *NTBtekst*, 12. mai 2010.
2. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», kongehuset.no, besøkt 6. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Harald Breivik i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Drosjesvindelsaken** var en større svindelsak blant drosjesjåfører i Oslo som ble avdekket i årene 2000-2002. Totalt var over 400 drosjeeiere og rundt 2 500 sjåfører innblandet i saken, mellom 20-25 % av ansatte i drosjenæringen i Oslo.

Saken var den største skattemyndighetene hadde hatt mot én bransje i Norge.

Ifølge Oslo politidistrikt har 372 drosjeeiere unndratt totalt 625 millioner kroner fra beskatning. Tre av fire av disse hadde pakistansk bakgrunn. 341 av de 372 drosjeeierne var klienter av en regnskapsfører som stod sentralt i svindelen. I april 2008 ble han dømt til åtte års fengsel for grovt skattesvik. Regnskapsføreren initierte et komplett system for skatteunndragelse. Selv om han allerede i 1994 ble anmeldt for medvirkning til regnskapsjuks, vokste svindelen i omfang til tross for at skattemyndighetene stadig anmodet politiet om å prioritere saken. I stedet ble den liggende hos politiet, som etter seks år henla saken. Politiet ble sterkt kritisert for manglende handlekraft da saken senere ble avdekket. Først i 2003 ble saken tatt opp igjen. En av hovedmennene i saken kjørte inn et hundretalls millioner svarte kroner, ved hjelp av til dels uvitende sjåfører, som han plasserte i luksusboliger og investeringsselskaper i Pakistan.

Litteratur
----------

* Einar Haakaas, Kjetil Sæter, *Svindel uten grenser; en reise i svart drosjeøkonomi*, Aschehoug forlag, Oslo (2010) ISBN 9788203292040

Referanser
----------

1. 1 2  «Tre år for datasvindel». Aftenposten. 5. februar 2010. Besøkt 3. august 2019.
2. ↑  «Totalt har rundt 2 000 eiere og sjåfører vært innblandet i svindelen. Det utgjør et sted mellom 20 og 25 prosent av bransjen i Oslo.»Artikkel i *Finansavisen*, 28. november 2008
3. ↑  Artikkel i *Finansavisen*, 28. november 2008
4. 1 2  Knut Hoem (11. januar 2010). «Rystende svindelhistorie». NRK. Besøkt 3. august 2019.
5. ↑  «Taxisvindelen kunne vært stanset i 1994». Aftenposten. 7. januar 2010. Besøkt 3. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* «Taxisvindelen kunne vært stanset i 1994», artikkel i *Aftenposten*, 7. januar 2010

Portal: Oslo
**Anne Trine Kjørholt** er en norsk pedagog og forsker. Hun er professor i barne- og barndomsforskning og i pedagogikk, estetikk og ledelse ved Institutt for pedagogikk og livslang læring ved NTNU i Trondheim. Fra 2014 er hun i tillegg professor II i pedagogikk, estetikk og lederskap ved Universitetet i Sørøst-Norge.

Utdannelse og karriere
----------------------

Kjørholt har utdannelse som førskolelærer fra Høgskolen i Bergen. Senere har hun studert sosialantropologi ved Universitetet i Bergen og pedagogikk ved Universitetet i Trondheim (integrert i NTNU fra 1996). Hun har også studert emner knyttet til barn med spesielle behov, og har en mastergrad i pedagogikk ved NTNU.

Hun var ferdig utdannet dr.polit. i pedagogikk ved NTNU i 2004 med doktorgradsavhandlingen *Childhood as a Social and Symbolic Space: Discourses on Children as Social Participants in Society*.

Hennes forskningsfelt er: diskurser om barndom; barns rettigheter og perspektiver; medborgerskap; barns kulturer; barnehage og barns velferd, tid og rom.

Hun var daglig leder av Norsk senter for barneforskning fra 2002 til 2015, og er fortsatt med i forskningsgruppen ved senteret.

Kjørholt er prosjektleder for det tverrfakultære forskningsprosjektet *Havlandet Norge/Norway as a Sea Nation* og for forskningsprosjektet*Valuing the past, sustaining the future. Education, knowledge, identities across three generations in coastal communities.*

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Anne Trine Kjørholt i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Anne Trine Kjørholt i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Medlemskap og verv (utvalg)
---------------------------

Referanser
----------

1. ↑   viaf.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Anne Trine Kjørholt». *Universitetet i Sørøst-Norge* **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2021.
3. ↑  Kjørholt, Anne Trine (2004). *Childhood as a social and symbolic space : discourses on children as social participants in society*. Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse. ISBN 978-82-471-6533-1.
4. ↑  «Anne Trine Kjørholt - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 25. november 2020.
5. ↑  «Norsk senter for barneforskning – Institutt for pedagogikk og livslang læring - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 25. november 2020.
6. ↑  «Norway as a sea nation - Oceans - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 25. november 2020.
7. ↑  «Valuing the past, sustaining the future - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 6. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* «Anne Trine Kjørholt - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 6. januar 2021.  *Kjørholts profilside på NTNU.no*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Oversadel
**Oversadelen** (engelsk: *nut*) på et strengeinstrument er det lille tverrstykket mellom halsen og hodet, hvor strengene hviler. Oversadelen har gjerne spor som er filt ut i forhold til strengenes tykkelse, og sporene skal lede strengene inn mot halsen i riktig posisjon og høyde. En oversadel er vanligvis laget av plast eller bein, men det finnes også varianter av metall og granitt. Materialet den er laget av vil ha betydning for klangen.

Noen instrumenter har et 0. bånd i stedet for oversadel.

En annen type oversadel er et løst metallstykke som tres over den eksisterende oversadelen for å løfte strengene. Dette tilbehøret brukes for eksempel hvis man ønsker stor avstand mellom strenger og gripebrett, spesielt for å kunne bruke metoder som *slide*, hvor man ikke bruker båndene for å lage toner, men ønsker en glissandoeffekt som lages ved å gli et rør av metall eller glass langs strengene.

Referanser
----------

1. ↑  «Understanding Guitar Intonation». *setitupbetter.com*. Besøkt 6. november 2015.
2. ↑  «Slide Guitar Extension Nut». *stewmac.com*. Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 6. november 2015.
**Haraldrud gjenbruksstasjon og hageavfallsmottak** (tidligere *Brobekk gjenbruksstasjon*) er Norges største gjenbruksstasjon beliggende mot sør på Brobekk i bydel Bjerke i Oslo. Anlegget ble tatt i bruk i 1967.

Bruk av stasjonen er gratis for private husholdninger, og anlegget tar i mot alle typer avfall, med unntak av organisk avfall. Anlegget er betjent og betjeningen henviser avfallslevering til riktig sortering. Haraldrud gjenbruksstasjon har adresse Haraldrudveien 18, med innkjøring fra Brobekkveien 87.

Navneendringen kom etter et forslag fra kulturminnegruppen i bydel Bjerke. De påpekte at anlegget ligger på middelaldergården Haraldrud gård, som hadde gårdhusene rett bak dagens anlegg.

Anlegget har vært gjennom en rekke ombygginger. I perioden 1983 til 1986, 1988 til 1990 og fra 2002 ble det installert et avansert renseanlegg ved stasjonen.

Se også
-------

* Haraldrud energigjenvinningsanlegg

Eksterne lenker
---------------

* om Haraldrud gjenbruksstasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Inga Ferdinanda Ørner** (født 21. februar 1876 i Kristiania, død 1963) var en norsk operasanger, musikkpedagog og komponist.

Familie
-------

Inga Ørner var datter av styrmann og senere slakterborger i Kristiania Ferdinand August Olsen og Marthe Marie Andersen. Hun var faster til kronprins Haralds adjutant, Jan August Ørner.

Bakgrunn
--------

Allerede 11 år gammel danset Inga Ørner i Faust på Christiania Theater. 14 år gammel reiste hun, uten foreldrene, for første gang over Atlanteren. 

Inga Ørner studerte hos kammersanger Wilhelm Kloed i Kristiania, Jean de Reszke i Paris og Cesare Rossi i Roma. Hun var knyttet til flere operascener, og i Norge gjorde hun seg særlig kjent i rollen som *Gilda* i Verdis opera *Rigoletto*, som hun fremførte under sin debut i Italia.

Liv og virke
------------

Ørner var anerkjent som koloratursopran. Hun gjorde flere opptredener i USA, men relativt få i fødelandet Norge. 

Hennes første store engasjement i utlandet var ved Covent Garden. Deretter opptrådte hun flere sesonger i Metropolitan Opera i New York, sammen med Caruso og flere andre sangere av internasjonalt toppformat.

Det finnes enkelte romanseopptak av Inga Ørner på Odeon-plater.

Ørner komponerte flere sangvalser, hvoran *Flower of Eros* ble mest kjent i samtiden. Som sanger foretrakk hun selv å fremføre skandinaviske folkesanger. Hennes stemmeregister strakte seg over tre og en halv oktav.

Inga Ørner ga også musikkundervisning, blant annet i New York.

Mot slutten av sitt liv var Ørner bosatt i California.

Utvalgte roller
---------------

* *Siebel* i Gounods *Faust*
* *Gilda* i Verdis *Rigoletto*.

Referanser
----------

1. ↑  Ministerialbok for Grønland menighet;  (besøkt 7. september 2019)
2. ↑  *Nordisk Tidende 1961.09.28*. US. 1961. s. 1.
3. ↑  Vanberg, Vidar (1987). *Norsk grammofonplatehistorie*. Oslo: V. Vanberg. ISBN 8270001384.
4. ↑  Vanberg, Vidar (1987). *Norsk grammofonplatehistorie*. Oslo: V. Vanberg. ISBN 8270001384.
5. ↑  *Nordisk Tidende 1961.09.28*. US. 1961. s. 1.

Kilder
------

* Wong, Johs. (1926). *Norske utvandrere og forretningsdrivende i Amerika*. J. Burner & Co. s. 82.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk lydinstitutt: «De andre» (besøkt 7. september 2019)
**Jarle Skullerud** (født 1970 på Gjøvik) er synodeformann i Den Evangelisk Lutherske Frikirke.

Jarle Skullerud ble valgt til synodeformann i Den Evangelisk Lutherske Frikirke 1. november 2014. Synodeformannen er Frikirkens øverste leder og velges av synoden, som er Frikirkens høyeste organ. Synodemøtene avholdes hvert tredje år. Skullerud overtok formannsvervet etter Arnfinn Løyning som da hadde hatt vervet i 16 år. 

Skullerud ble medlem i Frikirken i 2004. Han begynte i stillingen som daglig leder for FriBU (Frikirkens Barn og Unge) samme år. Han sluttet i FriBU i 2010 og fortsatt i Den Evangelisk Lutherske Frikirke som pastor i Bamle menighet fra 2011. Da vervet som synodeformann innebærer full stilling, avsluttet han sin tjeneste som pastor i Bamle i mars 2015.

Skullerud har vært engasjert i flere kristne organisasjoner både som ansatt og med tillitsverv. Han begynte i Norsk Luthersk Misjonssamband som Barne- og ungdomsarbeider, ble siden lærer på bibelskole, bysekretær og områdearbeider i samme organisasjon. Skullerud var også i en periode ansatt i Willow Creek Norge som undervisningskonsulent. Og han har bl.a. hatt tillitsverv i skolelagsbevegelsen NKSS, samt Stiftelsen Skjærgårdsgospel og den internasjonale organisasjonen Mission-net Europa.

Referanser
----------

1. ↑  Vårt Land web 1. november 2014 «Ny Frikirke-topp valgt»
2. ↑  Dagen web 1.nov.2014: «Ny synodeformann i Frikirken»
3. ↑  Norge i dag web 1.nov. 2014 «Jarle Skullerud ny synodeleder i Frikirken» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Kilder
------

Budbæreren web 13.mars 2013 «En av disse blir synodeformann»

Eksterne lenker
---------------

* Den Evangelisk Lutherske Frikirke
* FriBU Frikirkens Barn og unge
* Mission-net Europa

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En kirurg med lupebriller
**Lupebriller** er en forstørrende nærbrille og et optisk hjelpemiddel, men skiller seg fra lesebriller ved at det i brilleinnfatningen er innmontert et lupesystem i stedet for brilleglass. Fordelen med et lupesystem er at man får bedre kvalitet på bildet og derfor kan øke forstørrelsen. Noen lupesystemer gir også lenger leseavstand enn sterke brilleglass.

Erfaringer
----------

Erfaringene med lupebriller er at de kan dekke et lesebehov og skrivebehov ved forstørring opp mot 6X–10X. Sterkere forstørring enn dette resulterer i såpass kort leseavstand og lite synsfelt, at det i praksis kan være vanskelig å finne en god arbeidsstilling og ha tilstrekkelig oversikt. Det er dessverre slik med hjelpemidler som forstørrer at jo sterkere forstørringen er, jo mindre del av objektet vil man være i stand til å se. Fra å ha overblikk over en «hel» avisside med vanlige lesebriller kan oversikten være redusert til noen få bokstaver med en sterk lupebrille.
Fordelen med lupebriller er at de er rimelige i anskaffelse, de er fleksible og enkle å ta med seg og de fungerer ofte godt for øvede brukere.
Haraldsplass Diakonale Sykehus og Høgskole på 48 måls tomt eid av Haraldsplass Diakonale Stiftelse.
**Haraldsplass Diakonale Stiftelse** (tidligere Stiftelsen Bergen Diakonissehjem) er en frittstående diakonal organisasjon (non-profit) innenfor Den norske kirke som driver omsorgsarbeid basert på et kristent verdisyn. Sykehusdrift og utdanning har i nærmere hundre år vært hovedoppgaver ved Stiftelsen. De senere år har også forskning og barnevern kommet til som viktige og nye oppgaver. Samlet omsetning var i 2014 ca. 990 millioner kroner, mens antallet ansatte var ca. 1200 og frivillige tilknyttet virksomheten ca. 100.

Hovedvirksomhetene er:

* Haraldsplass Diakonale Sykehus
* Haraldsplass diakonale høgskole
* Haraldsplass Barnevern
* Solli DPS (50% eierandel siden 2003)

Historie
--------

Haraldsplass Diakonale Stiftelse begynte sin virksomhet i 1879. Først som stasjon under Diakonisseanstalten, idag Diakonissehuset Lovisenberg i Oslo. I 1906 etableres en kirurgisk klinikk i Bergen sentrum. I mai 1918 tar Haraldsplass Diakonale Stiftelse (den gang Bergen Diakonissehjem) imot sin første elev i sykepleie. Dette året regnes som stiftelsesåret fordi en nå vedtar å være en selvstendig organisasjon.

Den første forstanderinnen, Regine Waage, virket fra 1920-1931. Hun var en viktig bidragsyter til at institusjonen ble liggende der den ligger i dag, den 48 mål store tomten Mohns gård Haraldsplass. I 1940 sto sykehus med søsterhjem ferdig.

Søstersamfunnet med forstander og forstanderinne i spissen var selve bærebjelken i virksomheten. Etter hvert kom ulike profesjonsgrupper inn i sykehuset, og antall diakonisser gikk gradvis tilbake. I denne perioden ble skolen mer fristilt fra sykehuset og fikk blant annet sin egen rektor i 1970. Fra denne tiden overtok fylkeskommunen ansvaret for finansiering av sykehuset, og fra 2002 ble dette videreført av staten gjennom HF Helse Vest. I de senere årene har Haraldsplass Diakonale Stiftelse blitt et moderne, verdiforankret konsern.

Visjon
------

Stiftelsens visjon er at mennesker i møte med dets virksomheter skal oppleve «Kompetanse med hjertevarme». Visjonen bygger på Bibelens fortelling om den barmhjertige samaritan.

Formål
------

Haraldsplass Diakonale Stiftelse har til formål å fremme kristen omsorg for mennesker. Dette formålet vil stiftelsen virkeliggjøre ved:

* Å fostre og utdanne til diakonal tjeneste for syke, nødlidende og mennesker som ellers trenger omsorg.
* Å drive institusjoner som fremmer virksomhet nevnt i punktet over.
* Å arbeide for å fremme og styrke kirkens diakoni i vårt samfunn.

Eksterne lenker
---------------

* Haraldsplass Diakonale Stiftelse
* Haraldsplass Diakonale Sykehus
* Haraldsplass Diakonale Høgskole
* Haraldsplass Samtalesenter
* Haraldsplass Barnevern
* Solli Distriktspsykiatrisk Senter[*død lenke*]
* Bergen byleksikon på nett, om Bergen Diakonissehjem

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Inga Lærum Liebich**, også kjent som **Inga Lærum Liebig** (født 1864 i Christiania, død 15. september 1936 i Oslo), var en norsk komponist, dirigent, korleder og musikklærer. I 1917 var hun med å stifte Norsk komponistforening.

Biografi
--------

Inga Lærum var datter av kjøpmann Johan Lærum (1830–1906) og tyske Antonie Hansen (1839–1920). Hun lærte å spille piano av Erika Nissen, og studerte komposisjon med Christian Sinding. Senere studerte hun piano og musikkteori hos Otto Winter-Hjelm. Hun studerte i Roma, London og Milano. I London møtte hun den amerikanske pianist og musikkpedagog Rudolf Liebich, som hun senere ble gift med. Debuterte som komponist ved en musikkfest i Kristiania i 1887 der en av hennes komposisjoner ble fremført av Christiania Theaters orkester. Hun fremførte sine egne komposisjoner i konsert første gangen den 11. Oktober 1892.

Med attester fra Grieg og Svendsen søkte hun Schäffers legat for videre utdannelse innen instrumentasjon og komposisjon, men ble ikke tildelt dette. Hun giftet seg med Rudolf Liebich (også skrevet Liebig) og forlot så Norge, hun bodde i Burlington i USA hvor hun var korleder og dirigent ved den katolske kirken i nesten fem år. Senere flyttet hun til Berlin, hvor verkene hennes ble fremført i konsert. Hun flyttet tilbake til Christiania før 1917, da hun var med å stifte Norsk komponistforening. Tilbake i Norge var hun korinstruktør ved St.Olavs kirke.

Verkene hennes omfatter i hovedsak sanger, pianomusikk og kormusikk. Hun utga 21 sanger, 15 klaverstykker og en romanse for fiolin og klaver.

Hun døde 15. september 1936 og er gravlagt på Vestre gravlund.

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.klassika.info[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   mugi.hfmt-hamburg.de[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Présence Compositrices[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Klassika: Inga Lærum Liebich (1864-1936): Lebenslauf». *www.klassika.info*. Besøkt 9. mai 2019.
6. ↑  «Historikk». Norsk komponistforening. Arkivert fra originalen 30. juni 2015. Besøkt 9. mai 2019. «Norsk Komponistforening (NKF) ble stiftet i Kristiania 24. oktober 1917:»
7. ↑  Dahm, Cecilie (1928-) (1987). *Kvinner komponerer: ni portretter av norske kvinnelige komponister i tiden 1840-1930*. Oslo: Solum. ISBN 8256004851.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
**Clay Hill** er et område i bydelen Enfield i London. Det ligger nord for Enfield Town, og er hovedsakelig et boligområde. Det er også en rekke butikker. Det grenser til Crews Hill i nord og utgjør deler av Londons grønne belte. Blant de steder av interesse er Clay Hill House, Whitewebbs Park, Hillyfields Park og Forty Hall.

Vertshuset The Rose and Crown ligger i hjertet av grenden fra den tid da det ble bygget, noe som kan ha vært helt tilbake til 1522. På den tiden var veien og bosetningen kjent som Bridge Street, men begge deler hadde blitt til Clay Hill ved 1754. Stedsnavnet er Clay Hill nedtegnet som Clayhyll (1524), Clayhillgate (1636). Dets betydning er tilsynelatende selvforklarende, «leirehøyde», men imidlertid er det lokale slektsnavnet Claysmore, tidligere Clayes More Grove (1610), assosiert med familien til William atte Cleye (det er «leirete sted»; 1274), og John Clay (1420). Stedsnavnet kan således være avledet fra etternavnet framfor ordet *clay* = «leire».

I forbindelse med Kruttkomplottet hadde Guy Fawkes og de andre konspiratørene et skjulested i Whitewebbs Lane i Clay Hill. Fawkes skal også ha frekventert puben King and Tinker, som den gang het The White Hart.

Referanser
----------

1. ↑  «Clay Hill, Enfield», *Hidden London*
2. ↑  Mills A.D. (2001): *Oxford Dictionary of London Place Names*, ISBN 0-19-860957-4, s. 49
3. ↑  «Gunpowder Plot»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |
**Haraldrud energigjenvinningsanlegg** beliggende i Haraldrudveien 18, ble tatt i bruk i 1967 og var Norges første store avfallsforbrenningsanlegg. Anlegget ble ombygget i periodene 1983–86 og 1988–90, og fikk nytt, avansert renseanlegg i 2002. 

Ved anlegget behandles i hovedsak kildesortert husholdningsavfall samt noe næringsavfall – totalt ca. 100 000 tonn i året. Anlegget produserer årlig 250 GWh energi i form av varmt vann som distribueres til fjernvarmenett i Groruddalen og Oslo sentrum. Det produseres ikke elektrisitet ved anlegget. Haraldrudanlegget har verdens største optiske sorteringsanlegg som var ferdig bygget i 2009. 

Bunnaske leveres til Nes kommune for sortering og gjenvinning av metallfraksjon og etterbehandling, mens flyveaske og vannrenseslam gjenvinnes ved egen avdeling på Haraldrud.

Se også
-------

* Haraldrud gjenbruksstasjon
* Klemetsrud energigjenvinningsanlegg

Eksterne lenker
---------------

* Energigjenvinningsetatens sider om anlegget Arkivert 16. januar 2008 hos Wayback Machine.
**Morris Hood III** (født 21. mai 1965 i Detroit i USA, død 12. mai 2020) var en amerikansk politiker fra Det demokratiske parti. Han var både kongressmann i Michigan og deretter senator i senatet i delstaten.

Liv og virke
------------

Morris Hood stammet fra en politisk aktiv familie. Hans bestefar Morris Hood sr. var aktiv i politikken på 1950- og 1960-tallet, og faren Morris Hood jr. var frem til sin død i 1998 medlem av representantenes hus i delstaten.

Hood begynte sin karriere som arbeider i en motorfabrikk i Dearborn. Her var han aktiv i fagforeningsarbeid og lot seg inspirere til å stille til valg til delstatskongressens representantenes hus. Han var så kongressmann der fra 2003 til 2008, og var blant annet leder av *Joint Capital Outlay Committee*. Så var han senator for det 3. distrikt (nordvestre Detroit, Dearborn og Melvindale) fra 2011 til 2018.

Han virket til sist i Wayne Countys forvaltning.

Han døde i en alder av 54 år av COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.crainsdetroit.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  Livengood, Chad (12. mai 2020). «Former Sen. Morris Hood III dies at 54 of COVID-19». Crains Detroit Business. Besøkt 12. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Remembering Morris Hood III*, Henry Ford College
**Sinfonia** (italiensk for symfoni, av gammelgresk *σύν* «sammen» og φωνή «klang»: *sumphōnia*, dvs «samklang») var fra begynnelsen av 1600-tallet betegnelse på hovedsakelig korte instrumentalstykker som inngikk i større vokalverk, som kantater og operaer, senere også i sykliske instrumentalformer, eksempelvis suite.

Johann Sebastian Bach brukte termen i enkelte kantateouverturer, eksempelvis *Am Abend aber desselbigen Sabbats, BWV 42*, i trestemte *Sinfonien* og i suitesammenheng i *Partita II c-moll BWV 826*. 

Utover på 1700-tallet løste representanter for den napolitanske skole operasinfoniaen fra funksjonen som ren operaoverture ved også å oppføre sinfonias uavhengig av operaer. Spesielt den tredelte napolitanske operasinfoniaen (hurtig-langsom-hurtig) med en pregnant førstesats som også var tredelt – etter modulasjonsplanen **|:T-D:||:D-T|T-T:|** – ble en spire til sonatesatsformen, og med det en forløper for symfonien. 

I den førklassiske sinfoniaen blir strykerne mer sentrale. Blåserne, oftest to horn og to oboer, overtar ledsagerrollen, mens generalbassen forsvinner. I motsetning til i barokken er den førklassiske sinfonia harmonisk enkel, kontrastrik og sangbar. I tillegg utvikler det seg et andre tema.

Av komponister som fikk betydning for utviklingen av den førklassiske sinfonia kan nevnes Giovanni Battista Sammartini fra Nord-Italia, representanter fra Mannheimerskolen, eksempelvis Johann Stamitz, Franz Xaver Richter og Ignaz Holzbauer, og fra den førklassiske wienerskolen Georg Christoph Wagenseil og Matthias Georg Monn.

Referanser
----------

1. ↑  Marc Honegger, Günther Massenkeil (red.) (1987). *Das große Lexikon der Musik. Band 7*. Freiburg im Breisgau: Herder. s. 363.
2. ↑  dtv-Atlas Musik, Deutscher Taschenbuch Verlag GmbH & Co. KG, München 2001, s. 153, ISBN 3-423-08529-0

Kilder
------

* *«Sinfonia»*, Encyclopædia Britannica

Eksterne lenker
---------------

* *Eine kleine Reise durch die Geschichte der Symphonie Von ihren Anfängen bis Beethoven I* Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Fritt tilgjengelige noter av *«15 Sinfonias, BWV 787-801 (Bach, Johann Sebastian)»*, International Music Score Library Project
* *Sinfonias*, Mutopia project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Jarle Sanden** (født 19. september 1951 i Molde) er en norsk museumsdirektør. Han var fra 1994 til 2018 ansatt som direktør for Romsdalsmuseet i Molde. Han tok i 1979 magistergraden i etnologi ved Universitetet i Oslo på en avhandling om notfiske på øya Gossen på Romsdalskysten.

Han har en stor del av livet vært knyttet til Romsdalsmuseet, først i barneleikarringen, deretter som guide, særlig på museets fiskeriavdeling på Hjertøya. Fra 1980 ble han fast ansatt ved museet, og fra 1994 direktør.

Sanden har også i en periode vært turistsjef i Molde, og konsulent i Møre og Romsdal fylkeskommune.

Fra 2019 til 2022 var han direktør ved det nyetablerte regionmuseet Musea på Sunnmøre.

Sanden har forfattet en rekke bøker og artikler om kulturhistoriske tema.

Litteratur
----------

* Jarle Sanden: Ro fram – la gå not. En undersøkelse av landnotbruk og landnotfiske på Gossen i Møre og Romsdal, 1900-1950. Magistergradsavhandling i etnologi høsten 1979 Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 28. juli 2020 hos Wayback Machine. Kulturnett Møre og Romsdal
2. ↑  «Han er konstituert direktør for Musea på Sunnmøre». *vestlandsnytt.no* **(norsk)**. 5. juni 2019. Besøkt 12. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Jarle Sanden i BIBSYS
* Kulturnett Møre og Romsdal Arkivert 28. juli 2020 hos Wayback Machine.
***Clay Dollars*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av George Archainbaud.

Handling
--------

Bruce Edwards vender tilbake til hjembyen sin for å ta hånd om sin avdøde fars eiendom. Men Sam Willetts gir ham dokumentasjon som beviser at Mr. Edwards hadde byttet eiendommen sin for et verdiløst sump-område. Edwards skaffer seg en jobb ved landsbyens taverna, og han innleder en romanse med June Gordon. Når Willets feilaktig anklager Edwards for tyveri, stikker den unge mannen av.

Men Edwards gjenvinner senere farens eiendom ved å overbevise Willets om at sumpen faktisk kan være verdifull for produksjonsformål. Etterpå reiser June og Bruce på bryllupsreise.

Skuespillere
------------

* Eugene O'Brien som Bruce Edwards
* Ruth Dwyer som June Gordon
* Frank Currier som Sam Willetts
* Arthur Housman som Ben Willetts
* Jim Tenbrooke som Lafe Gordon
* Florida Kingsley som Mrs. Gordon
* Tom Burke som Buck Jones

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 6. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Clay Dollars* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Sindre Myklebust** (født 19. mai 2002) er en norsk alpinist, som representerer Sogndal IL.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Myklebust deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, på Geilo, der han kom på 86.-plass i storslalåm. Han deltok i det junior-NM på Ål, og kom der på 28.-plass i storslalåm og 40.-plass i slalåm. Under junior-NM i Hafjell i februar kom han på 39.-plass i utfor og 38.-plass i super-G. I mars deltok han i NM i alpint 2019, og kom der på 41.-plass i storslalåm, 35.-plass i slalåm og 77.-plass i super-G.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kjørte han ut i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant, og fikk dermed ingen plassering i kombinasjonen heller. I storslalåm kom han på sjetteplass, og i slalåm kjørte han ut.

Under junior-NM i alpint 2020 i Norefjell fikk han bronse i slalåm, og under junior-NM i Hafjell kom han på 21.-plass i utfor, 13.-plass i kombinasjonen og 19.-plass i super-G.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Sindre Myklebust - Results*, besøkt 18. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 17. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Sindre Myklebust* Arkivert 18. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 18. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sindre Myklebust – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sindre Myklebust – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sindre Myklebust – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 18. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Sindre Mekjan** (født 4. juli 1967) er en norsk forfatter.

Mekjan debuterte i 2003 med romanen "Liberty St." Romanen utspiller seg i New York City under og etter terrorangrepet mot World Trade Center ellevte september 2001. Mekjan var selv til stede i New York under angrepet og rapporterte om det for NRK. Hans erfaringer fra denne tiden står sentralt i boken, som blant annet handler om hvordan amerikanere reagerte på hendelsen. Boken inneholder også et fiksjonalisert portrett av president George W. Bush.

I 2006 ga Mekjan ut barneboka "Fille fra Eventyrland". Rammen rundt fortellingen er livet i en opplevelsespark. Det er en spenningsroman, hvor det trygge livet innenfor murene til opplevelsesparken trues utenfra. Også denne boken tematiserer ekstremisme og terrorisme, og det er klare paralleller til 11. september-angrepene. Enkelte anmeldere har stilt spørsmålstegn ved om temaene er egnet for en barnebok.

I "Flukten fra Ko" går Mekjan enda lengre. Hovedpersonen Sara, en jente på 14 år, blir kastet ut i en borgerkrig hvor hun må gjøre umulige valg.

Sindre Mekjan er utdannet journalist, statsviter og litteraturviter. Han har jobbet i som kulturjournalist i NRK, hvor han blant annet skrev manus til serien "Drømmen om Norge". Han har også skrevet for Morgenbladet, Dagsavisen, Klassekampen og levert artikler til blant annet Samtiden og Vinduet. Han har bodd i New York, New Mexico, San Francisco, Bangalore (India) og Oslo.

Bibliografi
-----------

* *Liberty St.* – roman (2003)
* *Fille fra Eventyrland*  – barnebok (2006)
* *Flukten fra Ko* – barn/ungdomsbok (2009)

Eksterne lenker
---------------

* Sindre Mekjan i NRK Forfatter
* Sindre Mekjan i Aftenposten Alex

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Ulike ruter for blodkoagulasjon *in vivo* viser den sentrale rollen til trombin i prosessen
**Koagulasjon** eller **levring** er prosessen hvor blod endrer seg fra flytende tilstand til gelè. Det kan potensielt bevirke hemostase — opphøret av blodstrøm fra ødelagte blodårer — etterfulgt av reparasjon. Koagulasjonsmekanismen omfatter aktivering, adhesjon og aggregering av blodplater, med avsetning og modning av fibrin. Koagulasjonssykdommer er sykdommer som kan bevirke bløding (hemoragi eller kontusjon) eller obstruktiv levring (trombose).

Koagulasjon er godt konservert på tvers av biologien; i alle pattedyr omfatter koagulasjonen både en cellekomponent (blodplate) og en proteinkomponent (koagulasjonsfaktor). Systemet hos mennesker er det systemet som er mest forsket på, og best forstått.

Koagulasjon begynner nesten umiddelbart etter at skade i blodårene har ødelagt den endotele hinnen som fôrer innsiden av blodårene. Når rommet under endotelet blir eksponert for blod så setter det i gang to prosesser: endringer i blodplatene, og eksponeringa av subendotelial vevsfaktor til faktor VII, som bevirker formasjonen av fibrin. Blodplater lager en plugg i skadeområdet; dette blir kalte *primær hemostase*. *Sekundær hemostase* begynner samtidig: ytterligere **koagulasjonsfaktorer** eller **levringsfaktorar** utover faktor VII svarer i en kompleks kaskade for å danne tråder av fibrin som styrker blodplate-pluggen.

Se også
-------

* Blødning

Referanser
----------

1. ↑  David Lillicrap; Nigel Key; Michael Makris; Denise O'Shaughnessy. *Practical Hemostasis and Thrombosis*. Wiley-Blackwell. ISBN 1-4051-8460-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Alan D. Michelson (26. oktober 2006). *Platelets*. Academic Press. ISBN 978-0-12-369367-9. Besøkt 18. oktober 2012.
3. ↑  Schmaier, Alvin H.; Lazarus, Hillard M. (2011). *Concise guide to hematology*. Chichester, West Sussex, UK: Wiley-Blackwell. ISBN 978-1-4051-9666-6.
4. ↑  Furie B, Furie BC (2005). «Thrombus formation in vivo»: 3355–62.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Erling Finn Dahl** (født 25. august 1879 i Hurdal, død 11. september 1966 i Oslo) var en norsk jurist, offiser og arbeidsgiverfunksjonær. Han var administrerende direktør og formann i sentralstyret i Norsk Arbeidsgiverforening fra 1922 til 1947.

Dahl var sønn av prost Simon Nikolai Marenius Dahl og Fredrikke Bruun. Han tok middelskolen og latinartium i Bodø. Han ble deretter utdannet offiser i 1901 og tok juridisk embedseksamen i 1909. Han fikk autorisasjon som sakfører (advokat) ved underrettene i 1910 og som overrettssakfører i 1914 eller tidligere. Fra 1901 til 1920 var han offiser i Bergen, og praktiserte i tillegg som sakfører i byen fra 1915. 

I 1918 ble han ansatt som Norsk Arbeidsgiverforenings distriktssekretær i Bergen. I 1920 ble han sjef for den nyetablerte Håndverkernes Arbeidsgiverforening. I 1921 ble han konstituert som Norsk Arbeidsgiverforenings underdirektør (nestleder), etter at George Wegner Paus ble syk. Året etter ble han administrerende direktør og formann i sentralstyret i Norsk Arbeidsgiverforening, og satt i stillingen til 1947.

Han var medlem av bystyret i Bergen en periode. Han skrev selv at han hadde beveget seg «i konservativ retning» etter å ha hatt en «temmelig radikal politisk opfatning» som ung voksen. Han var medlem av Norske Selskab.

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pc00000002040392[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bergens Aftenblad». 23. november 1910.
3. ↑  *Studentene fra 1898*. Grøndahl. 1923.
4. ↑  *Studentene fra 1898*. 1948.
5. ↑  *Norske selskab*. Selskabet. 1960.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Forfatningsdomstolen er samlokalisert med Bosnia-Hercegovinas presidentskap.

|  |
| --- |
| Våpen |
| Politikk i 
Bosnia-Hercegovina |
| * Bosnia-Hercegovinas grunnlov
	+ Daytonavtalen
	+ Høyrepresentanten for BiH

---

* Presidentskap

---

* Parlament
	+ Representantenes hus
	+ Folkenes hus

---

* Regjering
* Statsminister

---

* Forfatningsdomstol

---

* Føderasjonen Bosnia-Hercegovina
	+ Kantoner
	+ Kommuner

---

* Republika Srpska
	+ Kommuner

---

* Brčko-distriktet

---

* Valg
* Politiske partier
 |

**Forfatningsdomstolen i Bosnia-Hercegovina** ble opprettet i 1964 med hjemmel i grunnloven fra 1963. Etter Bosnia-krigen fikk domstolen et nytt rettslig grunnlag i landets grunnlov, vedtatt i Daytonavtalen fra 1995. Domstolen har sete i Sarajevo, men kan sette rett også andre steder i landet.

Domstolen har ni medlemmer, hvorav fire velges av Representantenes hus i delstaten Føderasjonen Bosnia-Hercegovina og to medlemmer av parlamentet i Republika Srpska. De resterende tre medlemmer velges av presidenten i Den europeiske menneskerettighetsdomstol etter konsultasjoner med Presidentskapet i Bosnia-Hercegovina. Dommerne velges på åremål, fem år av gangen. 

Forfatningsdomstolen avgjør enhver sak knyttet til grunnloven som oppstår mellom landets delstater, mellom delstatene og staten, og mellom statens institusjoner. Den avgjør også saker om hvorvidt delstatenes lover er i samsvar med landets grunnlov. Domstolen behandler også ankesaker reist over dommer avsagt av andre domstoler i Bosnia-Hercegovina, når disse dommene gjelder landets grunnlov. Forfatningsdomstolen reguleres i grunnlovens artikkel IV.

Referanser
----------

1. 1 2  «Constitutional Court of Bosnia and Herzegovina». Forfatningsdomstolens nettsted. Besøkt 11. september 2015. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Dag Thorkildsen** (født 12. august 1951 i Oslo) er en norsk teolog, prest og professor i kirkehistorie. Han ble cand. theol. fra Det teologiske fakultet, Universitetet i Oslo, i 1977 og avla praktisk-teologisk eksamen samme sted i 1978. Han ble ordinert til prest i Hamar domkirke 19.12. 1978. Thorkildsen tjenestegjorde som vikarprest og sjømannsprest i 1979-80. I perioden 1980-1989 var han vitenskapelig assistent og vikarierende amanuensis i kristendomskunnskap ved Det historisk-filosofiske fakultet, Universitetet i Oslo. Thorkildsen disputerte for den teologiske doktorgrad i 1989 på en avhandling om kirkestrid og unionsoppløsning (1905).

Tyngdepunktet for hans forskning ligger innenfor norsk og nordisk historie og kirkehistorie etter reformasjonen, særlig kirkens og religionens betydning i nordisk nasjonsbygging på 1800- og 1900-tallet. Han har arbeidet særskilt med nasjonalismeteori, de religiøse vekkelsenes betydning på 1800-tallet, grundtvigianisme og dansk nasjonalisme, samt forholdet mellom stat og kirke. Han har vært en meget sentral deltaker i flere nordiske forskningsprosjekter innenfor disse feltene.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Dag Thorkildsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Dag Thorkildsen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CRIStin
 |