recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hurtigruta MS «Spitsbergen», her i Molde.
***Svalbard minutt for minutt*** er et sakte-TV-program vist av NRK i 2020 fra 31. januar klokken 18.00 til 9. februar klokken 23.59. Programmet viser en tur rundt Svalbard med Hurtigrutens ekspedisjonsskip MS «Spitsbergen» og markerte Svalbardtraktaten som ble inngått i Paris 9. februar 1920. Traktaten ga Norge suverenitet over Svalbard.

Sendingen varte i 13 319 minutter og benyttet 17 kameraer. Innspillingen ble gjort av NRK i august 2019, 177 dager tidligere, på grunn av bedre lysforhold og for å få midnattssol. En direktesending via satellitt var ikke teknisk mulig da øygruppen ligger for langt nord.

Prosjektleder var Thomas Hellum og programverter var Kari Toft og Helge Lyngmoe. De ble assistert av arkeolog og svalbardhistoriker Per Kyrre Reymert og tidligere redaktør i *Svalbardposten* Arne O. Holm.

Senere i 2020 besluttet Norsk polarinstitutt å navngi et nes i Austre Burgerbukta for Minuttøyra etter fjernsynsprogrammet.

Reiserute
---------

1. Longyearbyen – Lloyds Hotel i Møllerfjorden
2. Lloyds Hotel – Smeerenburgodden
3. Smeerenburgodden – Bockfjorden
4. Bockfjorden – Murchinsonfjorden
5. Murchinsonfjorden – Hinlopenstredet
6. Hinlopenstredet – Boltodden på Kvalvågen
7. Boltodden – Burgerbukta
8. Burgerbukta – Recherchefjorden
9. Recherchefjorden – Nordenskiöldbreen

Se også
-------

* Minutt for minutt

Referanser
----------

1. ↑  Nå skal NRK lage Svalbard minutt i nrk.no den 26. februar 2019.
2. ↑  NRK roses for nytt sakte-TV-program. Aftenposten 31. januar 2020.
3. ↑  Svalbard minutt fra nrk.no den 31. januar 2020.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svalbard minutt for minutt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Pierre Frapperie** eller *Fan Jixun*, *Shushan* (født 9. mars 1664 i Frankrike, død 20. november 1704 i Beijing i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 

Han ankom Amoy i Kina den 29. juli 1699, og kom året etter til keiserhoffet i Beijing for å virke som farmasøyt og lege.[] I sin tid der døpte han et barnebarn til Kangxi-keiseren.[]

Nokså mange av de europeiske misjonærer slet med å tilpasse seg Kina helsemessig. Mange vestlige misjonærer ble syke; hele 51 døde før de var fylt femti år, som pater Frapperie.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑  Kaijan Tang (som viser til *Pfister: Notices biographiques*). Kaijan Tang: *Setting Off from Macau: Essays on Jesuit History during the Ming and Qing dynasties*, Jesuit Studies, Leiden, Boston: Brill (2016), s 5, ISBN 9789004305519

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773* (Nendeln: Kraus Reprint, 1971).
Georgina River
Eyresjøen og elver som fører til den, Georgina ligger nesten øverst på kartet
**Georgina River** er ei elv Queensland og Nordterritoriet i Australia. Den er den nordvestligste av de tre store elvene i Channel Country (De andre er Diamantina og Cooper Creek). 

Elva har utspring fra sørhellingen av Barkly Tableland i Northern Territory, og får tilløp fra de sideelvene Burke, Hamilton, Pituri Creek, Ranken, Templeton, Moonah Creek, Woodroffe og Sandover, som dannes over et stort område lengst vest i Queensland og øst i Northern Territory. Elva renner i sørøstlig retning inn i Queensland. Etter Machattiesjøen renner den videre som **Eyre Creek**, til den i det nordøstre hjørnet av South Australia løper sammen med Diamantina og danner elva Warburton. I ekstremt vannrike år når denne elva helt fram til Eyresjøen.

Georgina har et nedbørfelt på hele 232 000 km², men på grunn av det tørre klimaet er den årlige avrenningen på bare 0,7 km³. Det er imidlertid en så ekstrem variasjon at i mange år, som 1905, 1928 og 1961, har avrenningen vært null i hele nedslagsfeltet, men den i svært våte år, som 1974, 1977 og 2000, har vær så høy som 6,28 km³.

Referanser
----------

1. ↑  Brown, John Alexander Henstridge (1983): *Australia's Surface Water Resources*, Australian Government Publication Service. ISBN 0644026170
2. ↑  Allen, Robert J. (1985): *The Australasian Summer Monsoon, Teleconnections, and Flooding in the Lake Eyre Basin*, Royal Geographical Society of Australasia, S.A. Branch; ISBN 0909112096

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
The *Southern Cross* at a RAAF base near Canberra in 1943.
***Southern Cross*** er navnet på en Fokker F.VIIb/3m tre-motors endekker som ble brukt under den første flyvning over Stillehavet fra USA til Australia, en strekning på ca. 11 670 km.

Historie
--------

*Southern Cross* startet sitt liv som *The Detroiter*, et fly ment for bli brukt under en flyvning over Polhavet fra Alaska til Spitsbergen ledet av Hubert Wilkins under hans arktiske ekspedisjon i 1928. Ekspedisjonen var finansiert av aviser i Detroit, derav flyets navn.

Flyet hadde havarert i Alaska i 1926 og var blitt reparert, men Wilkins var kommet til at den tre-motors Fokker var for stor for ekspedisjonen over Polhavet. Han hadde i stedet anskaffet en en-motors Lockheed Vega og hadde brukt Fokker-maskinen til støtte for ekspedisjonen ved å frakte forsyninger fra Fairbanks til Point Barrow. Flukten over Polhavet ble gjennomført i april 1928.

Wiilkins møtte Charles Kingsford Smith og Charles Ulm i San Francisco, og de kom overens om overdragelse av Fokkeren til Kingsford Smith.

Kingsford Smith gav flyet navnet *Southern Cross* og rustet det for en flyvning jorden rundt. En flyvning som skulle gjennomføres for å skaffe interesse og midler til en planlagt kryssing av Stillehavet. Etter å ha installert nye motorer og andre nødvendige deler, gjorde Kingsford Smith to forsøk på en jorden-rundt flyvning, men den lovede økonomiske støtten fra delstatsregjeringen i New South Wales ble trukket tilbake. Jorden-rundt flyvningene ble oppgitt. Det så en tid ut til at Kingsford Smith ville bli tvunget til å selge flyet da en amerikansk filantrop og sponsor meldte seg. Han kjøpte flyet og lånte det vederlagsfritt tilbake.

Stillehavsflyvningen
--------------------

Den 31. mai 1928 startet Charles Kingsford Smith, Charles Ulm, og to amerikanske besetningsmedlemmer (telegrafist/navigatør og flymaskinist) fra Oakland, California. *Southern Cross* stoppet først for hvilepause og tanking på Hawaii før de satte avsted for Fiji. Denne strekningen tok 34 og en halv time over åpent hav før de kunne lande på Suva, hvor en stor og entusiastisk menneskemengde så det første fly lande på Fiji. *Southern Cross* landet tilslutt i Brisbane 9. juni hvor 25 000 ventet for å ønske velkommen. Neste dag gikk turen til Sydney.

Over Tasmanhavet
----------------

Med *Southern Cross* ble Kingsford Smith og Ulm de første som gjennomførte en flyvning over Tasmanhavet – fra Australia til New Zealand og tilbake (ca. 4 000 km). Den første turen ble gjennomført i september 1928.

Flyet i dag
-----------

The Kingsford Smith Memorial, som rommer *Southern Cross*.
 *Southern Cross* i et klimakontrollert rom i Kingsford Smith Memorial, Brisbane.
Kort tid før sin død i 1935 donerte Kingsford Smith *Southern Cross* til den australske regjeringen for at det skulle bli bevart i et museum. Det hadde en kort tid i 1946 blitt bragt ut av sin pensjonisttilværelse for filmen om Kingsford Smith. *Southern Cross* er nå bevart i en spesialbygget klimakontrollert hangar ved
Brisbane lufthavn i Queensland.

På 1980-tallet ble det bygget en fullskala replika av *Southern Cross* i Sør-Australia.
Fire trettitodelsnoter bundet sammen ved hjelp av notebjelker.
En **trettitodelsnote** er i musikknotasjon en note som tilsvarer 1/32 (én trettitodel) av verdien til en helnote. Med andre ord går det 32 trettitodelsnoter på den tiden det tar å spille én helnote. En enkelt trettitodelsnote er avbildet med hode, hals og tre faner festet til halsen. Som regel opptrer trettitodelsnotene i grupper, der alle notene er bundet sammen ved hjelp av tre vannrette notebjelker. På den måten blir det også mye lettere for musikere å lese partiturer hvor notene forekommer.

| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |
***Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv*** (originaltittel: *Ensayo de un crimen*) er en meksikansk krim-komedie fra 1955 regissert av Luis Buñuel.

Handling
--------

Archibaldo de la Cruz er en velstående mann fra Mexico. Som et privilegert barn under den meksikanske revolusjonen var han vitne til at hans guvernante døde, når hun fortalte ham en fabel om en gave som moren nettopp hadde gitt ham. På grunn av innholdet i historien og den tilfeldige tidspunktet for dødsfallet, konkluderer en ung Archibaldo med at han hadde drept kvinnen ved hjelp av gaven. Det er derfra hans ønske om å drepe begynner. Som voksen forteller Archibaldo denne historien til en nonne, og truer med å drepe henne med en barberhøvel.

Den livredde kvinnen løper fra Archibaldo, men havner i en tom heis og dør. Archibaldo blir kalt inn til avhør etter denne hendelsen. Han innrømmer at han er ansvarlig for hennes død, og for mange andre andre dødsfall. Patricia Terrazas er konstant i konflikt med kjæresten sin. Etter å ha vært vitne til en krangel mellom henne og kjæresten, følger Archibaldo etter henne og tilbyr å kjøre henne hjem - noe hun godtar. Ved ankomst fantaserer han om å drepe henne, men blir avbrutt når kjæresten hennes kommer hjem. Neste morgen kommer politiet til Archibaldo, og forteller at Patricia viss nok skal ha begått selvmord.

Deretter retter Archibaldo sin oppmerksomhet mot Carlota Cervantes. En kvinne som utad fremstår veldig religiøs, og påstås å være jomfru. Hun har imidlertid en affære med en gift mann. Archibaldo tar kontakt med henne, og foreslår å gifte seg med henne. Samtidig forfølger Archibaldo en annen kvinne, Lavinia, som han møtte i en antikvitetsbutikk. Archibaldo inviterer Lavinia hjem. Han forteller at da de møttes, minnet hun ham om Jeanne d’Arc som ble fortært av flammer. Han planlegger å kvele henne og brenne henne i en ovn, men uventet ringer det på døren av Lavinias venner. Lavinia sier at hun må gå, og at hun ikke kan se Archibaldo igjen fordi hun planlegger å gifte seg.

Roller
------

* Miroslava Stern - Lavinia
* Ernesto Alonso - Archibaldo de la Cruz
* Rita Macedo - Patricia Terrazas
* Ariadna Welter - Carlota Cervantes
* Andrea Palma - fru Cervantes
* Rodolfo Landa - Alejandro Rivas

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Archibaldo de la Cruz' kriminelle liv* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Emosjonell intelligens** (forkortet **EI**, **EQ** eller **EIQ**) er en psykologisk teori om evnen til å oppfatte og forstå egne og andres følelser og emosjoner, å skille mellom dem og bruke denne informasjonen i tenkning og handlinger. 

Begrepet ble gjort kjent av psykologene Mayer og Salovey. Personlighetstester hvor EIQ forsøkes målt ved spørreskjema er blitt populært, særlig i rekrutteringsbransjen. Begrepet kritiseres av psykologer for å være bredt og upresist, og at nesten hvilke som helst mellommenneskelige ferdigheter kan inngå i begrepet. Ettersom EIQ-tester ofte baserer seg på egenrapportering, er det trivielt å gjette seg til hva en bør svare for å oppnå høy poengscore i EIQ-testing

Referanser
----------

1. ↑  P Salovey, JD Mayer Emotional intelligence - Imagination, cognition and personality Arkivert 2. mai 2017 hos Wayback Machine.
2. ↑  Jan-Ole Hesselberg Psykologimyter: Emosjonell intelligens Arkivert 26. august 2014 hos Wayback Machine. 18.09.2010

Eksterne lenker
---------------

* Hallvard Føllesdal Er emosjonell intelligens viktig i arbeidslivet? Tidsskrift for Norsk psykologforening 2016-3

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Voksen knott (*Simulium yahense*) med parasitt (*Onchocerca volvulus*) som stikker ut av følehornet. Forstørret 100 ganger.
**Elveblindhet** (*onchocerciasis*) er den nest vanligste smitteoverførte årsaken til blindhet på verdensbasis. Den vanligste er trakom. 

Elveblindhet forårsakes av *Onchocerca volvulus*, en rundorm som overføres fra en smittet person til en ny person via knottbitt når den er på larvestadiet. Det dannes knuter under huden som inneholder voksne ormer. Disse gir liv til nye larver som spres til hele kroppen – også øynene – og forårsaker intens kløe. Når ormene dør, utløses en kraftig immunsystemrespons som kan ødelegge omkringliggende vev. Hvis dette skjer i øyet, kan det forårsake blindhet.

Elveblindhet behandles med medikamentet ivermectin.[]

Omtrent 18 millioner mennesker er i dag infisert av parasitten, og av disse har rundt 300 000 irreversibel blindhet.[]

Se også
-------

* Trakom
* Grønn stær
* Grå stær

Referanser
----------

1. ↑   (på cs, sk) *WikiSkripta*, ISSN 1804-6517, Wikidata Q9049250,

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Archibald John Little** (født 1838 i London i Storbritannia, død 1908) er mest kjent som forfatteren av flere reiseskildringer, fra Yangtsefloden og fra Yunnan i Kina.

Han ankom Kina i 1859 som tesmaker for et tysk firma, og tilbragte de neste 50 år i Kina. Han ble flytende i kinesisk og satte seg grundig inn i kinesisk kultur.

I 1901 utgav Royal Geographical Society reiseskildringen hans *The Crux of the Upper Yangtse*.

I 1904 reiste Little fra Suifu ved elven Yangtse sørover – han lot seg frakte i bærestol – til provinshovedstaden som da ble kalt Yunnanfu. Veien gikk videre gjennom fjellene til det franske Tonkin (Nord-Vietnam). Dette ble det også bok av.

Archbald Little var gift med Alicia Little, kjent for banebrytende kamp mot den kinesiske fotsnøring av småjenters føtter.

Verker
------

* *The Crux of the Upper Yangtse*, Royal Geographical Society, 1901
* *Across Yunnan: A Journey of Surprises. Including an Account of the Remarkable French Railway Line now completed to Yunnan-fu*, London: Sampson Low, Marston & Co. Ltd,, 1910. (156 sider, med 16 fotografier og et kart).

Referanser
----------

1. ↑   LITTLE, Archibald John[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   IdRef, www.idref.fr, besøkt 9. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Et utdrag fra *The Crux of the Upper Yangtse*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Emilie «Emmy» Louise Abel** (født 29. januar 1868 i Christiania, død 15. februar 1931) var en norsk forfatter, journalist, oversetter og forretningskvinne.

Emmy Abel var datter af kunstforlegger Hans Holtermann Abel (1830-1903) av slekten Abel og fotograf Louise Doris Sophie Pauline Kleffel (1841-1907). Hun ble 3. november 1892 gift ved notarius publicus i Kristiania med forfatter og journalist Balthazar Schnitler. De er oldeforeldre til Lars Lillo-Stenberg.

Emmy Abel utga som forfatter bøker under sitt pikenavn. Julen 1894 kom den første, barneboken *Kalle og Ella*. Hun var i flere år medarbeider i Norske Intelligenz-Seddeler, og oversatte dessuten føljetonger. 

Sammen med Christne Franciska Halvorsen opprettet hun i 1904 Kaffeforretningen Excellent i Valkyriegaten 11 i Kristiania. Forretningen ble nedalgt i 1906. Fra 1909 drev hun restauranten ved Tjøme Bad.

Bibliografi
-----------

* 1894: *Kalle og Ella*
* 1911: *Smaa Skøiere* (Fortælling for barn)

Referanser
----------

1. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. Oslo. 1904. s. 1301.
2. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. Oslo. 1906. s. 491.
3. ↑  *Morgenbladet 1909.05.11*. Norge, Oslo. 1909. s. 4.

Kilder
------

* Finne-Grønn, S.H. (1899). *Abel, den store mathematikers slegt*. [s.n.] s. 125-126.
* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 16. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Umbukta** er den norske delen av innsjøen Över-Uman (sørsamisk: *Jillemes Upmeje*) i Rana kommune i Nordland fylke. Den er ei bukt som strekker seg rundt fire kilometer nordover fra riksgrensa. E12 følger østsida av innsjøen. Området rundt sjøen er mye brukt som friluftsområde for befolkningen i Ranaområdet.

Umbukta fjellstue
-----------------

Ved nordenden av sjøen, en kilometer sør for Umskartunnelen, ligger Umbukta fjellstue. Som fjellstue har den vært i bruk siden 1873, men det tilhørende gårdsbruket ble ryddet allerede på 1830-tallet. Fjellstua var et viktig stoppested for bønder og jegere som skulle fra Lappland til og fra Mo i Rana med sine handelsvarer. Under andre verdenskrig ble fjellstua inntatt av tyskerne, som brukte den som grensestasjon. Gårdsdrifta ble lagt ned i 1973 og fjellstua overtatt av Rana kommune, men driften ble lagt ned på 1980-tallet. Etter årtusenskiftet er fjellstua blitt overtatt av private og restaurert, og den drives i dag som serverings- og overnattingssted. Folk får også ha campingvognene og bobilene sine her, mot betaling.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«Du er min darling Britt»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara*. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere. *Brakara* ble nylansert på CD i august 2001.

Originalen heter «On Her Doorstep Last Night» og ble utgitt med Jack Payne and the BBC dance orchestra i 1929. Låtskrivere var Henry B. Tilsley, Robert Hargreaves og Stanley J. Damerell. Originalteksten handler i korte trekk om at noen har sett en mann kysse en dame på hennes dørtram siste natt. Damen i teksten heter Kate og har en dyp stemme.

Prima Veras tekst er nærmest en direkte oversettelse, og damen i deres tekst heter Britt. Den store forskjellen er at vokalist Tom Mathisen synger «det tør jeg ikke si» i stedet for «på hennes dørtram siste natt». Britt har smittet sangens jeg-person med sin bronkitt.

En stor humorfavoritt hos Herodes Falsk var Bonzo Dog Doo-Dah Band, og i 1966 hadde de spilt inn «On Her Doorstep Last Night» uten å gi den ut offentlig før 2003 på CD *By Jingo, It's British Rubbish*.

«On Her Doorstep Last Night» har også blitt fremført i The Muppet Show.

> Forkjølighet ved første kiik" er jo en gammel vise-regle som dere unge sikkert har sunget som små små barn eller kanskje enda tidligere (Det er jo bevist ved dagens eminente røntgen-fotografering, at 85% av ufødte barn er meget repektable magedansere) vel, det bør ihvertfall nevnes at den uhyre bronkittbesmittete sangeren vant 1. pris i Astmatisk vals ved Grethe Roedes store Slim-kurs konkurranse "Spytt-san" for et år siden. Han kveltes!! HURRA! HURRA!
> 
> 
> 
> Kommentar til «Du er min darling Britt» som fulgte med i et hefte til *Brakara*.
> 
>

Andre utgivelser
----------------

* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994).
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – bonus-CD).
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – et lite utdrag ble med i medleyen «Rest of the best»).
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  VG 28. august 2001
3. ↑  *Mitt Mekka – Prima Vera i Liverpool* (NRK-program sendt 6. juni 2001)
4. ↑
5. ↑
Tittelbladet på *Orbis Pictus* på latin og tysk fra 1658.
Oppslag fra *Orbis Pictus* med tekst på engelsk og latin.
***Orbis Pictus*** eller egentlig ***Orbis Sensualium Pictus*** («Den sansbare verden i bilder») er et billedleksikon fra 1658 skrevet for barn av den tsjekkiske pedagogen Johann Amos Comenius (Jan Ámos Komenský). Boka har av flere blitt ansett som den første bildeboka beregnet for barn.

Innhold
-------

*Orbis Pictus* er delt i 150 kapitler med forklarende tekst og illustrasjoner utført som tresnitt. Boka dekker en rekke fagfelt:

* ikkeorganisk natur
* botanikk
* zoologi
* religion
* mennesket og dets aktiviteter

Historie
--------

*Orbis Pictus* ble opprinnelig utgitt på latin og tysk i Nürnberg i Tyskland i 1658, og ble ganske snart spredt rundt på skoler i Tyskland og andre land. Den første engelskspråklige versjonen kom i 1659, mens den første flerspråklige utgaven kom på både latin, tysk, italiensk og fransk i 1666. Den første tsjekkiske oversettelsen ble gitt ut i 1685 av forlaget Breuer i Levoča i Tsjekkia. Det var en flerspråklig utgave på tsjekkisk, latin, tysk og ungarsk. Mellom 1670 til 1780 kom boka på enda flere språk og i utgaver med utvidet tekst og nye illustrasjoner.

*Orbis Pictus* har hatt stor betydning for pedagogikk og undervisning rettet mot barn og blir av flere betraktet som en forløper for både audio-visuelle hjelpemidler i klasserommet og moderne bildebøker.

Se også
-------

* Johann Amos Comenius

Eksterne lenker
---------------

* (en) Orbis pictus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Orbis Pictus* på latin
* Moderne versjon av *Orbis Pictus* på både latin og engelsk

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
**«Du, du, du»** er en populær tysk sang med melodi av Lotar Olias og tekst av Walter Rothenberg. Den ble publisert i 1953.

Marlene Dietrich har spilt inn en tysk versjon.

Engelsk tittel er «You, You, You». Den engelske teksten ble skrevet av Robert Mellin.

The Ames Brothers with Hugo Winterhalter's orchestra and chorus spilte den inn i Manhattan Center, New York City, 16. mai 1951. Den ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-5325A (i USA) og av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10543. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice B 10543.

Sangen ble en stor hit på for The Ames Brothers i 1953.

Den ble også en hit med Mel Carter på Derby Records i midten av 1960-årene, som en oppfølger til hans store hit «Hold Me, Thrill Me, Kiss Me».

Norske versjoner
----------------

Gunnar Kaspersen og Tola har skrevet norske tekster. På norsk bærer de også tittelen «Du, du, du».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953 | «Du, du, du» | Nora Brockstedt, Musica danseorkester Dir.: Egil Monn-Iversen | Gunnar Kaspersen | 78-plate | Musica A 5160 |
| 1953 | «Du, du, du» | Åse Wentzel med Willy Andresens sekstett | Tola | 78-plate | Odeon ND-7162 |

Referanser
----------

1. 1 2  «1953 Hit Parade Winners». Arkivert fra originalen 9. desember 2009. Besøkt 1. september 2009.
2. ↑  RCA Victor Records in the 20-5000 to 20-5499 series
3. ↑  Allmusic – The
 Ames Brothers-biografi
4. 1 2  Se plateetiketten
***New York*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av George Fitzmaurice.

Handling
--------

Historien handler om Oliver King fra Paris, som blir interessert i en vakker ung kvinne. Når han oppdager hennes virkelige karakter, gir han henne opp. Men deretter blir han utpresset, med at kvinnen har fått en baby som Oliver visstnok skal være faren til. Senere dør den unge kvinnen. King oppdrar deretter barnet på egen hånd, en gutt, men nekter å erkjenne sitt foreldreskap. Han gifter seg med en annen kvinne, som ikke vet noe om disse hendelsene.

Wendell, gutten hans - nå som en ung mann, blir deretter utvist fra college. Han flytter inn i det tidligere hjemmet til Kings kone. Men Wendell får besøk av Mrs. King, o han angriper henne i en beruset tilstand. I konfrontasjonen dreper hun Wendell. En rettsmedisineren setter dette som selvmord. Dagen etter tilstår Mrs. King hva hun har gjort overfor ektemannen sin.

Skuespillere
------------

* Florence Reed som Nora Nelson, senere Mrs. King.
* Fania Marinoff som Edna Macey.
* John Miltern som Oliver King.
* Jessie Ralph som Mrs. Macey.
* Forrest Winant som Wendell King.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. juli 2016.
2. ↑   www.imdb.com, besøkt 7. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «New York». Arkivert fra originalen 9. juni 2022. Besøkt 9. juni 2022.
4. ↑  NEW YORK

Eksterne lenker
---------------

* (en) *New York* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *New York* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *New York* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Viktor Sergejevitsj Deputatov** (russisk: Виктор Сергеевич Депутатов; født 10. mai 1961) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Deputatov vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak India og Spania. Seks lag deltok og det ble spilt en innledende enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen kom på tredjeplass og fikk møte Polen som ble nummer fire i en bronsefinale. Sovjetunionen vant bronsefinalen med 2-1. Deputatov spilte én kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Viktor Deputatov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Viktor Deputatov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Viktor Deputatov – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
*Vikten er også det tidligere navnet til Vikna kommune.*
Vikten med Bjørntinden (565 moh.)  
Foto: Jon Olav Eikenes
Glassblåsing
**Vikten** er ei bygd i Flakstad kommune i Nordland. Stedet ligger nord på den østlige delen av Flakstadøya, 4,2 kilometer fra Vareid, i enden av fylkesvei 811, som er en del av Nasjonal turistvei Lofoten. Et flertall av innbyggerne i Vikten er medlemmer av trossamfunnet Guds menighet.

Åsvar og Åse Tangrand driver brukskunstsenteret Lofoten Design på Vikten, med glassproduksjon i Glasshytta (bygd 1992) og keramikkproduksjon i Keramikktårnet (bygd 2000). På moreneplatået ovenfor bebyggelsen ble det i 2011 startet bygging av en ny bygning til reiselivsbruk, Rahula. Utbedring av veien opp til Rahula blir finansiert av Vegvesenet som en del av prosjektet Nasjonal turistvei.

Vikten skole er privat og drives av sekten Guds Menighet.

Ifølge Oluf Ryghs *Norske Gaardnavne* er navnet Vikten i slekt med navnet Vikna (som tidligere het Vikten), og er en avledning av *vik*.

Referanser
----------

1. ↑  Arkitekturguide Nord-Norge og Svalbard: Glasshytta og Keramikktårnet på Vikten (besøkt 19. september 2012)
2. ↑  Flakstadnytt: Rahula – nytt og spennende prosjekt på Vikten[*død lenke*] (19. mai 2011, besøkt 19. september 2012)
3. ↑  NRK Nordlands Fylkesleksikon: Vikten (besøkt 19. september 2012)
4. ↑  «Guds menighet». *NRK Brennpunkt*. Besøkt 25. november 2020.
5. ↑  Oluf Rygh: *Norske Gaardnavne*
**Umicore Norway AS** er et norsk selskap. Det ble grunnlagt som Larvik Pigmentfabrikk i 1949. Frem til 1976 var fabrikken privateid av grunnleggeren Gustav Blom Lundevall. I 1976 ble fabrikken ervervet av Norzink i Odda, innen den ble solgt til australske hender. I 2001 ble den kjøpt av den belgiske industrigiganten Umicore Group.

Fem bedrifter i Unicore-konsernet driver akkurat den samme nedbrenningsprosessen som Umicore Norway AS. De fire resterende ligger i Melbourne (Australia), Malaysia, Kina og Belgia. Umicore Norway AS er verdens sjette største sinkprodusent. Industribedriften har siden starten drevet resirkulering av metallisk avfall.

Årlig tar Umicore Norway AS imot 15 000 tonn metallisk avfall. Nesten alt blir sendt ut igjen som resirkulerte råvarer til industrien. 3 000 tonn er biprodukter, 12 000 tonn er sinkpulver til malingsindustrien.

En av kundene befinner seg i Norge, slik som Jotun. 95 prosent av produksjonen blir eksportert til det øvrige Europa.

Umicore Norway AS har per 22. februar 2007 58 ansatte. Omsetningen i 2006 var på 280 millioner kroner. Driftsresultatet for samme år lå på 30 millioner kroner.

Eksterne lenker
---------------

* History, Umicore Group
* Norway - Larvik[*død lenke*], Umicore Group

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF
 |
***Musical-svindlerne*** (originaltittel: *The Producers*) er en amerikansk komedie fra 1967 regissert av Mel Brooks og med Zero Mostel, Gene Wilder, Dick Shawn og Kenneth Mars i hovedrollene. Filmen var Brooks' regidebut, og vant Oscar for beste originalmanus.

*Musical-svindlerne* var forelegget til scenemusikalen *The Producers*, som har blitt oppført også på norske scener under den engelske originaltittelen. Sceneversjonen ble senere adaptert til en ny filmmusikal i 2005.

Handling
--------

Max Bialystock (spilt av Zero Mostel) er en aldrende, bedragersk, korrupt og grådig Broadway-produsent. Regnskapsfører Leopold "Leo" Bloom (spilt av Gene Wilder) er en nervøs ung mann, ankommer Max sitt kontor for å revidere regnskapet hans. Han oppdager snart et avvik på 2000 dollar i regnskapene hans. Max overtaler Leo til å skjule den relativt lille svindelen.

Men samtidig som han hjelper Max med dette får Leo en åpenbaring. En produsent kan tjene mye mer penger med å lage et stykke som ikke blir populært, fordi det er lite sannsynlighet for at noen kommer til å revidere bøkene til et skuespill som antas å ha tapt penger. Max setter umiddelbart dette opplegget ut i livet, og planlegger å flykte til Rio de Janeiro med overskuddet. Leo er redd for at dette kommer til å mislykkes, og at de kommer til å ende i fengsel. Men Max overbeviser ham til slutt om at hans nåværende triste tilværelse ikke er bedre enn fengsel. Men ingenting går som de planlegger.

Skuespillere
------------

* Zero Mostel som Max Bialystock
* Gene Wilder som Leo Bloom
* Dick Shawn som Lorenzo St. DuBois
* Kenneth Mars som Franz Liebkind.
* Christopher Hewett som Roger De Bris
* Andréas Voutsinas som Carmen Ghia
* Lee Meredith som Ulla
* Renée Taylor som Eva Braun

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.
2. ↑  «The Producers». International Movie Database - imdb.com. Besøkt 17. januar 2019.
3. ↑  «The producers - neste store musikal på oslo nye teater». *Oslo Nye* **(norsk)**. 17. august 2010. Arkivert fra originalen 19. januar 2019. Besøkt 17. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Musical-svindlerne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Musical-svindlerne* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Musical-svindlerne* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Musical-svindlerne* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Musical-svindlerne* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Musical-svindlerne* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Musical-svindlerne* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Musical-svindlerne* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Musical-svindlerne* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Musical-svindlerne* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***New York Daily Mirror*** var en amerikansk tabloid morgenavis som første gang ble utgitt 24. juni 1924 i New York av William Randolph Hearsts organisasjon. De utgav også fullformatsavisene *New York Evening Journal* og *New York American*, som senere ble konsolidert til *New York Journal-American*.

Fra begynnelsen fikk flere unge skribenter og fotojournalister arbeid i *Daily Mirror*, inkludert Ring Lardner jr. Hy Peskin og politisk kommentator Drew Pearson. Dikteren og låtskriveren Nick Kenny var avisens radioredaktør og Edward Zeltner var spaltist. Sladrespaltisten Walter Winchell ble hyret inn fra *New York Evening Graphic* i 1929. Året etter fikk han sitt eget radioprogram og spalten hans ble syndikert i nesten 1000 aviser i 1930- og 1940-årene.

*New York Daily Mirror* ble nedlagt 16. oktober 1963, etter den 114 dager lange avisstreiken i New York 1962–63, til tross for at den på dette tidspunktet hadde nest høyest daglig opplag av de amerikanske avisene. Rettighetene til navnet *Daily Mirror* ble da kjøpt opp av konkurrenten *New York Daily News*.

Den 4. januar 1971 gjenopplivet advokaten Robert W. Farrell *New York Daily Mirror*, men bare i navnet, som en tabloid som ble publisert i Long Island City i Queens. Avisen hadde et stramt budsjett, og møtte hindringer fra *Daily News*, som den hadde kjøpt navnerettighetene til *Daily Mirror* fra, etter at *Daily News* lot dem forfalle. Denne nye versjonen av *Daily Mirror* opphørte 28. februar 1972.

Referanser
----------

1. 1 2  Jackson, Kenneth T. (1995). *The Encyclopedia of New York City* **(engelsk)**. The New York Historical Society; Yale University Press. s. 107.
2. ↑  Sterling, Christopher H. (2013). *Biographical Dictionary of Radio* **(engelsk)**. Routledge. s. 414. ISBN 978-1136993763.
3. 1 2 3  Pricci, John (1. juni 2011). «Truth Can be Overrated» **(engelsk)**. HorseRaceInsider.com. Arkivert fra originalen 24. mars 2012.
4. ↑  «Daily Mirror, Inc. Plaintiff-appellant, v. New York News, Inc. et al. Defendants-appellees, 533 F.2d 53 (2d Cir. 1976)» **(engelsk)**. law.justia.com. Arkivert fra originalen 4. mars 2016.

Portal: Litteratur
Regementsbygningen som er mest synlig fra E4.
Västerbottens regementes kaserner under bygging i 1907
**Umestan** er en næringspark i bydelen Regementet i Umeå. Området regnes ikke som en egen bydel. Næringsparken overtok lokalene etter Västerbottens regemente (I 20) da det i 1998 ble redusert til å bare omfatte en försvarsområdesstab. 

På området finnes blant annet teatergruppen Profilteatern, planetariet og observatoriet Umevatoriet, to videregående skoler (John Bauergymnasiet samt Midgårdsskolan), en grunnskole (Prolympia) samt deler av politiutdanningen ved Umeå universitet, som drives på oppdrag fra Rikspolisstyrelsen. 

Restaurant Vildmannen ligger i Umestan.

Umeå kommune solgte i 2012 næringsparken til Lerstenen for 470 millioner svenske kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «Öppet hus hos polisutbildningen». *Folkbladet.nu*. Folkbladet. 19. mai 2012. Besøkt 2. mai 2014.
2. ↑  Bergeman, Daniel (1. juni 2012). «Nu är Umestan såld». *folkbladet.nu*. Folkbladet. Besøkt 2. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Umestan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
«New York Crystal Palace», oljemaleri av George Baxter, London
New York Crystal Palace brenner 5. oktober 1858
**New York Crystal Palace** (norsk: Krystallpalasset) var en utstillingsbygning som ble reist til verdensutstillingen Exhibition of the Industry of All Nations, som fant sted i New York City i 1853.

Krystallpalasset var tegnet av Georg Carstensen i samarbeid med den tyske arkitekten Charles Gildemeister, og var inspirert av Crystal Palace som ble bygget i Hyde Park i London til Verdensutstillingen i 1851.

Bygningen hadde form som et gresk kors kronet med en kuppel som var 100 meter i diameter. I likhet med Crystal Palace i London var også denne bygningen konstruert hovedsakelig av glass og jern.

New York Crystal Palace ble ødelagt av en brann den 5. oktober 1858. Ingen menneskeliv gikk tapt under brannen, men tapet av eiendommen utgjorde mer enn $ 350 000.

Litteratur
----------

* Carstensen, Geo.; Gildemeister, Chs. (architects of the building) (1854). *New York Crystal Palace : illustrated description of the building* **(engelsk)**. New York: Riker, Thorne & Co.
* Hirschfeld, Charles (sommeren 1957). «America on Exhibition: The New York Crystal Palace». *American Quarterly* **(engelsk)**. 9 (2): 101–116.
* Koch, Søren (1987). *The New York Crystal Palace*. TU-rapport **(dansk)**. Den polytekniske Læreanstalt, Danmarks tekniske Højskole.  [pdf]
* Silliman, Benjamin (red.); Goodrich, C.R. (red.) (1854). *World of science, art, and industry illustrated from examples in the New-York Exhibition, 1853–54* (PDF).  [engelsk]

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av bygningen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Umigozabune** var de japanske shogunenes private reiseskip i Edo-perioden fra 1603 til 1868. Oftest var de største fartøyene i Tokugawa-shogunatets regjeringstid umigozabuner, ettersom det ikke var tillatt å bygge skip større enn 500 koku.

Ett av disse umigozabune-skipene, som ble kalt «Tenchi Maru», var lakkert i sinoberrødt og dekorert med beslag av metall som en ren maktdemonstrasjon av shogunatet i Japan. Det første skipet hadde opprinnelig vært et stort krigsskip av typen o atakabune som ble sjøsatt av Kuki Yoshitaka i 1591 som Toyotomi Hideyoshis flaggskip under navnet «Nihon Maru». Dette skipet, som kom i kamp med de koreanske skilpaddeskipene under krigen med Korea i 1592, ble bevart fram til 1856 som en *gozabune* med et utseende som minnet om et flytende slott.

Referanser
----------

1. ↑  William, s. 334, s. 336

Litteratur
----------

* *Fighting Ships of the Far East (2) Japan and Korea AD 612-1639* Stephen Turnbull 2003 ISBN 1-84176-478-7
* *Handbook to Life in medieval and early modern Japan*, William E. Deal, 2006 ISBN 978-0-19-533126-4

Eksterne lenker
---------------

* 40 modell guideinformasjon[*død lenke*]
Dampskipsbrygga i Levanger
**Damskipsbrygga i Levanger** eller **Innherredsbrygga** er en sjøbod som ligger i Sjøgaten like ved parkaksen i byens sentrum. Den eies av Levanger museum. Bygningen har adressen Sjøgata 19 og brukes til utstillinger og formidling.
Dagens bygning ble bygd som et av de første hus i Levanger etter bybrannen i 1897. Tomta eies av Levanger kommune som ble eier av hele grunnen i kjøpstaden i 1886 

Dampskipsbrygga er i dag et forskriftsfredet kulturminne i Levanger sentrum kulturmiljø. Kulturminneid: 224880.

I dag er det Bymuseet i Levanger som eier Darnpskipsbrygga. I 1997 ble festekontrakt tinglyst på Søgata 19 B for 80 år fra Levanger kommune til Levanger Museum, og bygningen på tomta ble gitt som gave fra Felleskjøpet til Levanger Museum. 

I det trønderske kulturområdet er ei brygge en sjøbod eller et pakkhus. Begrepet Dampskipsbrygga er brukt både om bygningen som rommet dampskipsekspedisjonen og for kaia ved bygningen.

Før jernbanen kom til Levanger var dampskipsrute på Trondheimsfjorden regionens viktigste kommunikasjonsmiddel.

Referanser
----------

1. ↑  Bymuseet i Levanger
2. ↑   www.kulturminnesoek.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Erik Brand Olimb** (født 23. oktober 1930 i Jevnaker, død 23. mai 2010) var en norsk sivilingeniør. Han var aktiv innafor transportsektoren, offshorevirksomhet og teknologisektoren i Norge.

Liv og virke
------------

I perioden 1960–1968 bygde Olimb opp Transportøkonomisk institutt (TØI) fra en liten virksomhet til en sentral forskingsinstitusjon.

Som Jernbanedirektør (NSB) utviklet Olimb blant annet overordnet koordinering av strategiske fireårsplaner og budsjett.

Olimb har bidratt til kompetanseoppbygging av norsk olje- og gassvirksomhet gjennom sitt arbeid i DNO og gjennom oppbyggingen av Norwegian Petroleum Consultants (NPC).

I perioden 1990–1997 var Olimb administrerende direktør i Ingeniørforlaget og som ansvarlig redaktør i *Teknisk Ukeblad* fra januar 1991 til september 1996 utviklet han dette til et moderne teknologisk tidsskrift.

Erik Brand Olimb hadde ei rekke sentrale verv og styreverv i en rekke foretak i inn- og utland og deltok i frivillige organisasjoner. Spesielt var han i ei årrekke aktiv i Norske sivilingeniørers forening, seinere Tekna.

Gjennom sine siste år gjorde Olimb viktig arbeid for organisert rehabilitering av sivilingeniører og å for få seniorer med erfaring ut i arbeidslivet på ny.

I 2007 ble Olimb tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Gjettum** (tradisjonelt uttalt *Jættom*, av norrønt *Geit(h)eimr*, «geitheim») er et postområde i Bærum. Området ligger ved foten av Kolsåstoppen og naturområdet Dælivann og Gjettum stasjon er første stopp på naturstien opp til toppen av Kolsåstoppen eller turstien rundt Dælivann. Gjettum grenser til Kolsås, Hauger og Valler.

Navnet var opprinnelig gårdsnavn, sammensatt av dyrenavnet geit, og heim.

På Gjettum ligger Spesialsykehuset for epilepsi, i nærheten Martina Hansens Hospital og Bærum sykehus.

Gjettum gard var i middelalderen kirkegods, senere krongods og deretter i privat eie, fra 1829 under Hosle lenger øst. Garden ble delt 1842 i to bruk.

Berggrunnen består av leirskifer, kalkstein og diabasganger. Fossilrik kalkstein finnes i en mørkere, skifrig grunnmasse som ble avsatt i senere del av silurtiden for mer enn 400 millioner år siden. Skiferlagene er gjennomsatt av steile, nord-sørgående diabasganger som er dannet fra vulkansk lava fra permtiden for omkring 250 millioner år siden.

Se også
-------

* Gjettum skole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Signe Amundsen Finsland** (født 9. juni 1899, død 13. mai 1987)
var en norsk operasanger.

Hun studerte med Mimi Hviid og ble under debuten i Gamle Logens store sal (1920)
oppdaget av den gjestende Nellie Melba. Hun brakte Signe
til Roma og videre studier hos Rosina Storchia og
debut på Teatro Reale (i dag Teatro dell'Opera di Roma som *Norina* i
Don Pasquale, deretter som *Rosinen* i Barbereren i Sevilla (1925).
Etter et par roller gikk hun til Milano og studerte under
dirigenten Antonio Votto og gjestespill for La Scala-ensemblet som
Aïda. I Paris lærte hun en god del av
Bernardi og gjestespilte for Opera Comique som *Santuzza* i Cavalleria rusticana.
Derpå fulgte prosjekter i 
Nice (mer Aïda), 
ved vårt eget Nationaltheatret som standin for Kirsten Flagstad i Lohengrin (1929),
Amsterdam (Amelia i maskeballet),
Antwerpen (Maddalena i Andre Chernier).
Amundsen kontraherte med Stockholmsoperaen (1931) som
*Violetta* i La traviata og
mot Jussi Bjørling i, ja, Aïda.
Etter et giftermål med journalist Anders Finsland (1942) gikk hun
over til å bidra som musikkjournalist i kringkastingen, samt inn som styremedlem
i Norges operaforbund. Som pedagog var hun lærer for Eva Gustavson.

Hennes bilde er inngravert i minnemonumentet etter
Vincenzo Bellini på hans hjemsted Catania, der hun tidligere
var *Agense* i Beatrice di Tenda.

Referanser
----------

1. ↑  Maud Hurum, nekrolog i Aftenposten (18.5.1987)
2. ↑  bilde og omfattende omtale[*død lenke*] fra uio.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Signe Amundsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Signe Flatin Neset** (født 11. desember 1912 i Seljord, død 30. juli 1975) var en norsk hardingfeleutøver fra Seljord i Telemark.

Signe Flatin og Kjetil Flatin på spelferd.
Signe Flatin Neset var datter av spelemannen Kjetil Flatin og bodde på plassen Ramberg ved kommunegrensa mellom Seljord og Kviteseid, helt til hun giftet seg med spelemannen Leiv Neset fra Modalen og flyttet til Skien. Hun var blant de fremste utøverne på hardingfele i sin samtid. 

Signe Flatin begynte tidlig å spille hardingfele, og allerede som 14 -åring reiste hun sammen med faren rundt om i landet og holdt konserter. 

I 1960 ble hun den første kvinnen som vant en 1. premie i hardingfele klasse A på landskappleiken. 
Fram til 2005 var hun fremdeles den eneste. 

Signe Flatin Neset spilte første gang i radio så tidlig som i 1934, og hun spilte inn mer enn 100 slåtter, både for Arne Bjørndals samling i Bergen og for NRK.
Hun spilte mye sammen med Torbjørg Ås Gravalid i sin ungdom, senere også med Leiv Neset. 

Rolf Myklebust skrev i boken sin at hun var blant de beste spelemennene i landet.

Litteratur
----------

* Myklebust, Rolf: *50 år med folkemusikk*. Samlaget, 1982. ISBN 978-82-521-2211-4

Eksterne lenker
---------------

* Vaa, Johan: Felespelaren Signe Flatin Neset

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Ainay-le-Vieil
Canal de Berry
**Berry** er et historisk landskap i Frankrike fra middelalderen og fram til den franske revolusjonen med Bourges som hovedstad. Området karakteriseres av jordbruk, skoger og stort antall føydale borger og renessanseslott.

Berry er kjent som fødestedet for flere konger og andre medlemmer av den franske kongefamilie, foruten også en rekke berømte diktere, blant annet Honoré de Balzac. Området er også kjent for et illuminert manuskript som ble produsert av Limbourg-brødene på 1300- og 1400-tallet kalt *Les Très riches heures du Duc de Berry*.

Historie
--------

Berry var under en tid et selvstendig grevskap under karolingernes tid før det ble delt mellom hertugdømmet Aquitaine (i prinsippet den tidligere regionen Aquitaine) og grevskapene Anjou og Blois.

De franske begynte å ta til seg landskapet fra og med slutten av 1000-tallet, men den fullstendige erobringen skjedde først 200 år senere.

De berrichonsske departementene
-------------------------------

Berrys flagg
Lokaliseringen av Berry
Berry ble administrativ oppdelt etter den franske revolusjonen mellom i hovedsak Cher i nord (unntatt Saint-Amand-Montrond og dets omgivelser som hørte til Bourbonnais, dagens Allier), Indre i sør (unntatt en stor del av Brenne som hørte til landskapet Touraine), en liten del av Loiret, de sørlige delene av Loir-et-Cher (med byene Selles-sur-Cher og Mennetou-sur-Cher).

I dag er grensene til Berry i hovedsak de samme som departementene Indre og Cher som hører til regionen Centre-Val de Loire.

På fransk kalles innbyggerne for berrichons, ætlinger fra gallerne i *Bituriges Cubi* eller *Bituriges Cubes* som sto imot Julius Cæsar under beleiringen av Avaricum (dagens Bourges).

Språk
-----

Berry har et språk (også karakterisert som dialekt) som kalles *berrichon*, men som er i ferd med å dø ut. Visse ord finnes fortsatt i dialekten som snakkes i området, for eksempelvis *pochon* = plastpose (fransk *sac en plastique*); *jau* = hane (fransk *coq*); *rein* = intet (fransk *rien*); *clouk* = ku (fransk *vache*).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berry (region) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder Arkivert 4. mai 2009 hos Wayback Machine.
* Flagget til Berry (FOTW)
* Columbia Encyclopedias artikkel om Berry

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |