recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sarpsborg vestre batteri** ligger nord for Sarpsborg sentrum øst for Tunevannet. Batteriet ble bygget allerede i 1899 for å beskytte den kombinerte jernbane og veibro ved Sarpefossen. Anlegget ble først bygget ut for fire kanoner med skuddretning mot Sarpefossen. Senere tilkom to kanoner på høyre fløy som kunne bestryke Glomma ned til fergestedet ved Sandesund. Anlegget er oppmurt i råkilt granitt med et lavt brystvern i front. Bak stillingen er det en åpen batteriplass. I brystvernet er innfelt nisjer for ammunisjon. 
I bakkant på venstre fløy ligger orienteringsbordet med flere siktelinjer. Orienteringsbordet var normalt batterisjefens stridsposisjon. Ved Vestre batteri er denne plassen beskyttet av en mur i råkilt granitt slik det skulle være, men sjelden ble gjennomført.

Inne på den opprinnelige batteritomten og tett inn mot orienteringsbordet og batteriets venstre fløy ligger i dag en enebolig. Nord for denne finner en fortsatt det gamle ammunisjonsskuret mens kanonskuret mot Lundgårsvei er borte. I front av batteriet er dette nå sterkt tilgrodd og med eneboliger lenger frem slik at en ikke lenger får det overblikk mot Sarpefossen som en hadde fra batteriet. Et glimt av batteriets dominerende posisjon får en fra høyre fløy med utsikt mot Tunevannet og Sandesund.

Anlegget er fritt tilgjengelig fra Lundgårdsvei gjennom en mindre gangport i nettinggjerdet. Alternativt kan en parkere ved Solhytta som ligger øst for batteriet og spasere opp.

Kilder
------

* *Nasjonale Festningsverks nettsted*: Sarpsborg vestre batteri
* *Landsverneplan for Forsvaret*: Sarpsborg vestre batteri

Eksterne lenker
---------------

* Skråfoto av Sarpsborg vestre batteri
* «Sarpsborg vestre batteri». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Grensebefestningene 1895–1915 |
| --- |
| Festninger | Kongsvinger festning **·** Fredriksten festning  |
| Fort | Gullbekkåsen fort **·** Greåker fort **·** Hjelmkollen fort **·** Høytorp fort **·** Håøya fort **·** Lihammeren fort **·** Ravneberget fort **·** Trøgstad fort **·** Vardåsen fort **·** Urskog (Dingsrud) fort **·** Ørje-fortene **·** Ørjekollen fort |
| Batterier | Bjørnåsbatteriet **·** Bragernesåsen østre og vestre batteri **·** Brårudåsen batteri **·** Fetsund batteri **·** Fossum brogalleri **·** Falkenstenbatteriet **·** Gjetholbatteriet **·** Gråkollen batteri **·** Gyllerås batteri **·** Høgaas batteri **·** Høyås batteri **·** Isesjøbatteriet **·** Kjellås batteri **·** Mokoll batterier **·** Langenes batteri **·** Orkerødbatteriet **·** Sarpsborg vestre batteri **·** Sarpsborg østre batteri **·** Skorås nordre batteri **·** Skorås søndre batteri **·** Staås batteri **·** Sundås batteri **·** Tønsåsen batteri **·** Vedenbatteriet **·** Verksbatteriet **·** Vittenbergåsen batteri **·** Vetaåsen batteri **·** Mineforsvaret |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Håkon Kolmannskog** (født 5. juni 1974) er en norsk avis- og forlagsmann. Kolmannskog har vært engasjert i RV, Rød Ungdom, og i målbevegelsen.

Kolmannskog begynte sin politiske karriere i Rød Ungdom, der han etter hvert kom inn i sentralstyret. Han markerte seg i studentpolitikken for Rød Front i Trondheim og var seinere med på å gjenreise Rød Front ved Universitetet i Oslo. 

Fra 1996 til 1998 var han leder for Norsk Målungdom. Fra sin formannstid blir han først og fremst husket for å stått i brodden for Aksjon for språkleg rettferd i skulen, målungdommens protestaksjon mot forslaget til ny opplæringslov. Fra 2012 vil Kolmannskog være forlagssjef i Det Norske Samlaget.

Fra 2002 til 2006 var han ansatt som debattredaktør i *Klassekampen*. I 2006 var han med på å starte Forlaget Manifest, der han var første forlagsredaktør fra 2006 til 2012. Siden 2012 har han vært forlagssjef i Det norske Samlaget.

Han har mastergrad i historie fra Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  samlaget.no Håkon Kolmannskog til Samlaget Arkivert 5. desember 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* «Først mat, så moral» Kortintervju med Håkon Kolmannskog hos Flamme Forlag.
* «Broilere eller idealister?» Intervju med Håkon Kolmannskog fra 1995 i studentavisa Under Dusken.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Yam Suf Street, Sanhedria
**Sanhedria** (hebraisk: סנהדריה) er et nabolag nord i Jerusalem. Det ligger øst for Golda Meir Street, inntil Ramat Eshkol, Shmuel HaNavi, Maalot Dafna og Sanhedria Cemetery.

Historie
--------

Sanhedringravene
Sanhedria har navnet sitt fra Sanhedringravene, et underjordisk kompleks av rock-cut tombs som ble til under det første århundre, og antas å ha vært gravstedene fpr medlemmer av Sanhedrin.

Frem til 1967 var Sanhedria et nabolag ved grensen til Jordan, og det var dominert av jødiske privat eide jordbrukseiendommer. Etter Seksdagerskrigen ble det bygd flere bolighus, og det tilkom religiøse jøder som var tiltrukket av nærheten til Gamlebyen i Jerusalem med Klagemuren, som nå var blitt tilgjengelig for dem (to kilometer unna). Mange institusjoner etablerte seg i nabolaget.

Frem til 1980-årene var nabolaget bebodd av både harediske, nasjonalreligiøse og sekulære jødiske familier. Med siden ble harediene helt dominerende, og kom fra subgruppene *hasidim*, litauiske jøder (27%) og *sephardim*.

Referanser
----------

1. ↑  Jacobs, Daniel; Eber, Shirley; Silvani, Francesca (1998). *Israel and the Palestinian Territories: The Rough Guide*. Rough Guides. s. 367. ISBN 1858282489.
2. 1 2  Shlomit Flint, Itzhak Benenson and Nurit Alfasi: Between Friends and Strangers: Micro-Segregation in a Haredi Neighborhood in Jerusalem *City & Community*, June 2012.

(en) Sanhedria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Håkon Magnusson Toresfostre** (norrønt: *Hákon Magnússun Þórisfóstri*) (født 1068/9, død 1094/5) ble utropt til konge av Trøndelag og Oppland i 1093. Håkon skal etter sigende ha vært en sønn av Magnus II Haraldson, som var konge fra 1066 til 1069. Det er ingen opplysninger om moren.

Rett før hadde Magnus Berrføtt blitt utropt til konge i Viken som sønn av gamlekongen Olav Kyrre. Viken var området rundt Oslofjorden. 

Håkon var fostersønn av Steigar-Tore, en mektig mann fra Steig i Sør-Fron, Oppland. Han var den som presset igjennom kravet om kongsmakt for fostersønnen. Kong Magnus Berrføtt aksepterte aldri kongskravet fra unggutten Håkon, men det kom aldri til kamper mellom dem ettersom fosterfaren og Håkon flyktet. Rett etter dør Håkon av sykdom han får mens han er på rypejakt. Å kalle Håkon for medkonge er derfor tvilsomt, og representerte i beste fall et lite lokalt opprør. Steigar-Tore blir senere hengt av Magnus Berrføtt etter et desperat herjingstokt i Hålogaland.

Referanser
----------

1. ↑  Håkon Magnusson Toresfostre - Caplex nettleksikon
2. ↑  Håkon Magnusson Toresfostre - Norsk biografisk leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Olav Kyrre** | **Konge av Norge(med Magnus Berrføtt)**(1093–1094) | Etterfølger:**Magnus Berrføtt** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Nationalencyklopedin
 |
**Marehalm** eller **sandrør** (*Ammophila arenaria*) er en grasart.

Den er et grovt, flerårig gras som vokser i tuer. Stråene kan bli mer enn én meter høye. Bladene er smale og sammenrullede med spisse, stikkende spisser. Blomsterstanden er sylindrisk. Marehalm er utbredt langs atlanterhavskysten fra Sør-Norge til Marokko, rundt de vestlige og sørlige delene av Middelhavet og ved den sørlige delen av Østersjøen. I Norge finnes marehalm ved kysten fra Østfold til Hustadvika i Møre og Romsdal.

Marehalm er en viktig bidragsyter til den økologiske suksesjonen der områder med åpen sand gror igjen og til slutt blir dekket av planter. De første plantene er strandkveke, stivkveke, strandrug og strandarve som danner små sanddyner. Etter hvert kommer marehalm inn, stopper flyvesand og bidrar til å bygge høye dyner.

Marehalm vokser hurtig og tåler godt at det legger seg mer enn 40 cm sand rundt planten hvert år. Ofte vokser bare strandrug sammen med marehalmen, men strandtorn og rødsvingel kan trives i slike dyner. Hvis dynene blir stabile med lite sandflukt, kommer moser og mange blomsterplanter inn og bidrar til ytterligere stabilisering. Når det blir for mange andre planter, dør marehalmen, og området kan til slutt bli lynghei, skog eller et areal som brukes av mennesker.

Planten er innført til tempererte strøk i andre verdensdeler for å stanse sandflukt og vokser nå også i Nord- og Sør-Amerika, Australia, New Zealand og Japan.

På dansk kalles strandrug for marehalm, og marehalm heter *sand-hjælme*.

Kilder
------

* A. Baker (1982). «Sanddyner og grusstrender». I G. Halliday og A. Malloch; oversatt av P. Sunding og A.M. Sunding. *Ville vekster i Norge og våre naboland*. Schibsted. s. 132–143. ISBN 82-516-0908-9.

Eksterne lenker
---------------

Marehalm på typisk voksested
* (en) *Marehalm* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Marehalm* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Marehalm* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Marehalm* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Marehalm* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Marehalm* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Marehalm* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Marehalm* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Marehalm* hos GrassBase Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Calamagrostis arenaria* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Ammophila arenaria* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Molluscum Contagiosum*** er en ufarlig hudinfeksjon hos mennesker forårsaket av Molluscum Contagiosum-viruset.

Etiologi og patogenese
----------------------

Viruset smitter gjennom kontakt, og kan overføres både direkte og indirekte via håndklær, leker, etc.

Etter en inkubasjonstid på mellom 2 uker og 6 måneder, med et gjennomsnitt på 6 uker, dannes et utslett. Dersom utslettet ikke behandles, vil pasienten opparbeid immunitet, og det vil vanligvis forsvinne av seg selv etter 2 uker til 6 måneder, men kan vare mye lenger. Etter 2 år er imidlertid de aller fleste symptomfri.

Diagnose
--------

Diagnose blir stilt på bakgrunn av utslettet.

Symptomer
---------

Utslettet består av enkeltsående, glatte elementer, 1-5 mm store. De er navleformede, ofte finnes mange enkeltmollusker i samme område av huden.

Behandling
----------

Vanligvis vil legen ikke behandle utslettet, fordi det ikke er nødvendig. En eventuell behandling er både smertefull, og gir økt risiko for arrdannelse.
Ved ønske om behandling kan molluskene punkteres og desinfiseres med klorheksidin. Andre behandlingsalternativer er skraping med en skarp skje eller frysing med flytende nitrogen.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk legemiddelhåndbok for helsepersonell

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Forlik** eller *forliksavtale* brukes som juridisk betegnelse på en oppnådd enighet i en rettstvist mellom parter.

Forlik kan inngås i et rettsmøte som et **rettsforlik**, og har da rettslige virkninger omtrent som en rettskraftig dom. Dette vil si at tvisten som rettsforliket omfatter, er endelig avgjort, og bare kan endres rettslig gjennom en gjenopptakelse.

Et utenrettslig forlik vil normalt være som en vanlig avtale mellom partene.

I annen språkbruk forekommer også uttrykket «å forlike seg» om å bli enige om noe man har vært uenige om.

Trygdemål
---------

I norrøn tid ble det lest opp trygdemål etter at et forlik var inngått og bøtene betalt, som nevnt i *Ynglingesagaen* («det ble bundet med ed og trygdemål»).

Partene skulle sammen holde i en hellig bok og gi hverandre håndslag i vitners nærvær. Et trygdemål fra Island: 
«Saker var det mellom N og NN, nå er de forlikte og gods bøtt med fullgode penger, og frem kommet dem i hende som ha skal, slik som domsmenn dømte, skjønnsmenn satte, takstmenn takserte, granskningsmenn gransket. Dere skal være forlikte menn, og kunne være sammen i gilde og gjestebud, på ting og på stevne, ved kirke og kongehus, og alle steder der menn samles, da skal dere være så forlikte som om dette aldri hadde vært mellom dere. Dere skal dele kniv og kjøttstykke og alle ting mellom dere som frender, og ikke som fiender. Om saker siden kommer opp mellom dere annet enn det som godt er, det skal med gods bøtes, og spyd ikke rødfarges. Men den av dere som bryter gjort forlik, eller dreper mot gitt trygd, da skal han som varg være jagende og jaget, så vide som menn videst varger jager, kristne menn kirke søker, hedenske menn i hov bloter, ild brenner, jord gror, veslegutt roper på mor, og mor gir veslegutt mat, folk tenner ild, skip seiler, skjold blinker, sol skinner, snø faller, finn går på ski, furu vokser, falken flyr den vårlange dagen med jevn bør under begge vinger, himmelen hvelver seg, verden er bygd, vinden tuter, vann renner mot havet, karfolk sår korn. Han skal holdes borte fra kirker og kristne menn, fra Guds hus og menns hus, fra hver heim utenom helvete.»

Referanser
----------

1. ↑  «Forlik», *Lovdata*
2. ↑  *Ynglingesagaen* kap. 38
3. ↑  Edvard Bull: *Nordmenn før oss* bind 1 (s. 80), forlaget Tano, 1985, ISBN 82-518-2080-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
Utsyn mot Molladalen
**Molladalen** er en fjelldal i Ørsta kommune på Sunnmøre. Dalen er en tverrdal til Barstaddalen. Dalen ligger vest for Hjørundfjorden, lengst nord på Ørstahalvøya i Sunnmørsalpene. Dalen er omkranset av bratte og taggete fjellformasjoner. Det finnes en rekke pinakler som er ettertraktede klatremål. Fjellene rundt dalen blir omtalt med fellesnevneren Molladalstindane. De mest kjente toppene er:

* Ramoen 1419 moh.(Jønshornet)
* Randers topp og
* Mohns topp.

I dalbunnen ligger flere vann. Det største, Storevatnet, ligger 774 moh.

Molladalen er et yndet mål for fjellklatrere. Det er utgitt en klatrefører for området.

Fra Melbøsætra i Barstadvik er det merket sti til Molladalen. Stien går først i bjørkeskog, så i fjellmyr og har en luftig passasje over et sva ved inngangen til Molladalen. Mister en fotfestet her, vil en fort ramle ned svaet og ut i Molladalselva som fosser i et hjel om lag 20 høydemeter under stien. Her er det hengt opp en stålwire som en kan holde seg fast i. En bør regne minst 2 timers gange før en har nådd inn i dalen fra Barstadsætra. Molladalen kan også nås fra Ytre Standal over Molladalsskaret på 990 moh.

Molladalen har av bønder i Barstadvik vært brukt til sauebeite. I 1864 ble 76 sauer drept da de ble jagd ut for et stup av en bjørn.

Eksterne lenker
---------------

* Klatrefører
***The House of Gold*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Edwin Carewe.

Handling
--------

Etter at Pamela Martins forlovede, advokat Frank Steele, reiser til Sør-Amerika på forretningsreise, narrer Pamelas mor henne til å gifte seg med en annen frier: Douglas Martin, og forteller henne at Frank er en kjeltring. Douglas arrangerer en rekke fester hjemme hos paret, men Frank kommer snart tilbake fra Sør-Amerika.

Men når Douglas blir funnet død kort tid senere, blir Pamela snart mistenkt for drapet. Gjennom Franks dyktige forsvar blir hun etter hvert frikjent, og de to blir igjen forlovet. Men Douglas dukker imidlertid opp igjen, og forklarer at natten for hans antatte dødsfall hadde han egentlig myrdet hans egen tvilling-bror Gilbert.

Skuespillere
------------

* Emmy Wehlen som Pamela Martin
* Joseph Kilgour som Douglas Martin / Gilbert Martin
* Hugh Thompson som Frank Steele
* Helen Lindroth som Mrs. Stanley Cartwright
* Maude Hill som Mrs. Allicia Temple

Referanser
----------

1. ↑  THE HOUSE OF GOLD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The House of Gold* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The House of Gold* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The House of Gold* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Vågsfjorden** er en sidefjord til Nordfjord i Kinn kommune i Vestland. 

Den ligger mellom Husevågøya i sør og Vågsøya i nord. På sørsida av Vågsøya ligger Fåfjorden. Fjorden strekker seg 8,5 kilometer fra vest til øst. Det vestlige innløpet til fjorden ligger mellom Hovden på Husvågøya og Vombaneset. Like innenfor Vombaneset ligger tettstedet Vågsvåg og litt lenger øst tettstedet Holvik. Byen Måløy ligger på sørøstsida av Vågsøya og sørlige deler av byen ligger også ved fjorden. Herfra går Ulvesundet nordover til Sildegapet på sørsida av Stadlandet. På nordsida av Husvågøya ligger bygda Husevåg. Sørøst for Måløy ligger Skavøypollen og tettstedet Tennebø. Fjorden ender på nordsida av Gangsøya.

Det er fergeforbindelse over fjorden fra Oldeide på sørsida av Fåfjorden til Husevågøya og Måløy. Riksvei 16 går langs nordsida av fjorden til Måløy.

Referanser
----------

1. ↑  Vågsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Bonen House i Rehavia, bygd i 1935 i internasjonal stil.
**Rehavia** eller **Rechavia** (hebraisk: רחביה, arabisk: رحافيا) er et nabolag i Jerusalem med mer velstående jøder. Det ligger mellom vestbyens sentrum (Knesset) og Talbiya.

Beskrivelse
-----------

Helt siden området ble etablert i 1920-årene er det blitt assosiert med tysk-jødisk kultur og tradisjon. Nabolaget har vært en øy for tysk kultur og språk, også etter opprettelsen av staten Israel og fremover. Her er Schocken-biblioteket (bygd opp av den tysk-jødiske redaktør Salman Schocken), med landets største og viktigste samling av tysk litteratur.

Jerusalems *Terra Sancta College* på Keren Hayesod Street i Rehavia
Forstaden fikk sitt navn fra Eliezer Yellin, den første beboer der og en av dens tidlige arkitekter; han navngav området etter Moses' sønnesønn, «Rehavia», et navn som kan transkriberes på flere måter (1. Krønikebok 23,17; 24,21; 26,25 benytter i Bibel 2011 på norsk *Rehabja*).

Nabolaget ble bygget på mark kjøpt av Israel Land Development Company fra det gresk-ortodokse patriarkat av Jerusalem i 1921.

Gatene i Rehavia bærer navn på forfattere fra den jødiske kulturs gullalder i Spania (800- til 1000-tallet).

Kjente beboere
--------------

* Robert Aumann, Nobelprisvinner
* Aharon Appelfeld, forfatter
* David Ben-Gurion, første isrelske statsminister
* Avraham Burg, Knesset-president
* Walter Eytan, diplomat
* David Flusser, religionsviter
* Leah Goldberg, forfatterinne
* Moshe Goshen-Gottstein, filolog
* Jigael Jadin, arkeolog og generalstabssjef
* Teddy Kollek, borgermester av Jerusalem
* Werner Kraft, litteraturviter
* Else Lasker-Schüler, lyriker
* Golda Meir, statsminister
* Miriam Naor, høyesterettspresident
* Benjamin Netanyahu, statsminister
* Chaim Potok, amerikansk-jødisk forfatter
* Arthur Ruppin, sosiolog
* Salman Schocken, kjøpmann og forleggger (Schocken Verlag)
* Gershom Scholem, religionsviter
* Haile Selassie, keiser av Abyssinia
* Menachem Ussishkin, sionist

Referanser
----------

1. ↑  «Ghosts of Rehavia's Zeitgeist».
2. ↑  «How Ramban's 'desolate' Jerusalem area transformed into yekkes' Rehavia».
3. ↑  Steve Jourdin, préface de Élie Barnavi. *Israël : autopsie d'une gauche (1905–1995)*. Lormont (Gironde): Éditions le bord de l’eau. s. 198.

Eksterne lenker
---------------

(en) Rehavia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Rehavia residents in J'lem take on developers changing character of neighborhood

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Virkningsgrad** kaller vi en størrelse som beskriver effisiensen til en energiomvandler.
Det er tre størrelser i spill: Tilført, avgitt og tapt effekt.

{\displaystyle \ P\_{inn}=P\_{ut}+P\_{tap}}
Virkningsgrad er per definisjon forholdet mellom avgitt effekt og tilført effekt. Virkningsgrad er et enhetsløst tall med en verdi mellom 0 og 1. Virkningsgraden skrives ofte i prosent; en virkningsgrad på 0,9 tilsvarer 90 %. Termodynamikkens 2. lov forbyr virkningsgrader lik eller over 1.
Virkningsgraden kan beskrives som

{\displaystyle \mathrm {virkningsgrad} =\eta ={P\_{ut} \over P\_{inn}}}
Siden energi er lik effekt ganger tid kan en betrakte energien i stedet for effekten i noen tilfeller.

For det aller meste kan virkningsgraden betraktes som en reell verdi. Tapene går over i varme og koster penger.

Eksempler:

* Bensinmotor: Bensineffekt inn, Akseleffekt ut
* Girkasse: Akseleffekt inn, hjuleffekt ut
* Elektronisk strømforsyning: Lysnetteffekt inn, forbrukseffekt ut
* Solceller: Soleffekt inn, elektrisk effekt ut
* Vedovn: Vedens brennenergi inn, oppvarmingsenergi ut

Hvis en lar *η* være totalsystemet så har en for et totalsystem som består av K delsystemer i kjede

{\displaystyle \eta =\prod \_{k=1}^{K}\eta \_{k}=\eta \_{1}\cdot \eta \_{2}\cdot \eta \_{3}\cdot \eta \_{4}\cdot ...\eta \_{K-1}\cdot \eta \_{K}}
hvor hver *ηk* er virkningsgraden til et delsystem.

Eksempel - varmepumpe
---------------------

Virkningsgraden forteller her hvor mye av tilført energi en varmepumpe klarer å omforme til den energien den *faktisk* skal produsere. I dette tilfellet er hovedoppgaven å produsere varmeenergi.

Noe effekt vil her tapes til annen energi som lyd, vibrasjoner, motorvarme og lignende. 

Virkningsgraden kan ikke overstige 1 (100 prosent), og dersom 40 prosent av all effekt går til annen energi enn varmeeffekt, er varmepumpens virkningsgrad i dette tilfellet 60 prosent.

Referanser
----------

1. ↑  «Hva er virkningsgrad (varmepumpe)?». Tjenestetorget. Besøkt 26. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
«Dødeladen» for regnskapsarkivet til Bergen Brannkorps Begravelseskasse ca. 1896–1952
**Bergen Brannkorps Begravelseskasse** eller **Bergens faste Brandkorps' dødelade** ble stiftet i januar 1896. Formålet var, ifølge Begravelseskassens lover, «ved dødsfald at sikre dens medlemmers afdødes familje et bidrag saa stort som ladens love bestemmer.»

Enhver fast ansatt «brandfunktionær» kunne bli medlem, samt deres koner, såfremt de ikke var over 45 år. I tillegg kunne også deres ektefødte barn under 18 år være medlemmer. Medlemskontingenten var for alle gifte medlemmer med barn under 18 år på 70 øre, men for alle de som ikke hadde bidragsberettigede barn var kontingenten på 50 øre. Kontingenten ble trukket av medlemmenes lønninger av Overbrannmesteren. Laden ble etter hvert en del av Bergens Brandkorps Forening, stiftet rundt 1919.

Arkivet etter begravelseskassen oppbevares ved Bergen Byarkiv, BBA A-3917. Arkivet inneholder for det meste opplysninger om regnskap i tiden ca 1896—1952. I tillegg inneholder det selve «Dødeladen», som er den fysiske kassen materialet var oppbevart i.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen Brannkorps Begravelseskasse - oppslagsverket oVe, artikkel av Kristine Tvedt Brekke, Bergen Byarkiv.
**Forlaget Lille Måne AS** er et norsk forlag, etablert høsten 2004 av Jan Mesicek, som siden har vært forlagssjef og hovedeier. Forlaget er innom alle sjangre, og har et hovedfokus på faktabøker, herunder enkelte utgivelser innenfor selvutvikling og alternative livssyn.

Forlagets spesialområde er kosthold, spesielt lavkarbo, ketogen diett, glutenfri- og sukkerfri diett, steinalderkosthold (paleo) samt generelle bøker om helse, debatt og samfunn. Forlaget produserer lydbøker og e-bøker selv. Forlaget arrangerer flere konferanser rundt disse temaene, herunder "Høstkonferansen" der blant annet forlagets forfattere foreleser. Forlaget startet med dette i 2010. Av forfattere som er utgitt på forlaget er filmskaperne David Lynch og Terry Jones, Lise Askvik, Eckhart Tolle og lege Annika Dahlqvist.

Referanser
----------

1. ↑  «Gir ut boken til Durek Verrett». *vg.no*. 14. november 2019. Besøkt 14. november 2019.
2. ↑  «E-bøker? Ja, takk!». *Aftenposten*. Besøkt 28. september 2019.
3. ↑  Benediktsson, Arsæll (16. mars 2011). «Billige e-bøker på norsk». *Tek.no* **(norsk)**. Besøkt 28. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Solbakk** er et sted i Strand kommune i Rogaland ved riksvei 13, om lag 4 kilometer sør for Tau i Ryfylke. Solbakk har om lag 93 innbyggere (2008) og har i tillegg en egen miljøstasjon, båthavn og kommunal kai. På gården Nag i Solbakk ble det i 1923 funnet et felt med helleristninger.

Tidligere har det vært blant annet postkontor, solarium, bensinstasjon, fotoforhandler og dagligvarehandel på stedet, men disse er nå nedlagt. Kaien var anløpssted for lokalbåter frem til 1960-tallet, og fungerer nå som reservekai for Jørpeland kai når isen legger seg i Jørpelandsvågen, og hurtigbåtene ikke kommer til. 

Ryfylketunnelen i det planlagte fastlandsprosjektet mellom Ryfylke og Nord-Jæren, Ryfast, vil komme opp i dagen ca. 1 kilometer nord for Solbakk. I tilknytning til Ryfast er det planlagt bussterminal og tilhørende parkeringsplass for 187 personbiler og åtte busser like nord for Solbakk båthavn. 

Gjennom øvre Solbakk går fylkesvei 524, som leder fra riksvei 13 via Heiabakkane og Nes, til Heia.
Parken sett mot hovedgården Foto: Helge Høifødt 
**Skøyen hovedgård**, med den tilhørende parken Skøyenparken, ligger på en høyde like nordvest for Frognerparken. Den bygningsmessige kjernen i dagens anlegg ble tegnet av Homansbyens arkitekt Georg Andreas Bull i senklassisistisk stil og stod ferdig oppført i 1871. Søylebåret veranda med dobbel hagetrapp i marmor og tårn i tre etasjer i italienskinspirert nyrenessanse ble tilføyd i 1895 og er tegnet av arkitekt Victor Nordan.

Navnet Skøyen (Skøien) kommer fra gammelnorsk Skodvin. Endelsen vin betyr eng eller beitemark og viser at gården hører til de eldste i Aker, bebygd før vikingtiden. I middelalderen lå gården under Hovedøya kloster, inntil den ved reformasjonen ble lagt under Kronen og senere solgt.

Gården hadde skiftende eiere før Nicolai Andresen d.e. kjøpte Skøyen i 1838. Det lå da et panelt hovedhus på eiendommen. Sønnen, bankier og russisk konsul Nicolai August Andresen, overtok gården i 1861 og fikk oppført en sommerbolig i senklassisistisk stil, tegnet av arkitekt G.A. Bull. Bankieren kjøpte etter hvert de tilstøtende brukene Mellom- og Nedre Skøyen, og gården ble deretter kalt Skøien Hovedgaard. «Gamlekonsulen» døde i 1894, og sønnen Nils August Andresen Butenschøn, som året før tok sin mors etternavn, overtok. Villaen ble nå tatt i bruk som helårsbolig. Victor Nordan tegnet i tillegg til veranda med hagetrapp og tårn en vestfløy, der spisesalen hadde overlys, og en buet vinterhave mot øst, som senere er revet. Da bygningen sto ferdig, hadde den 40 værelser og en grunnflate på 860 m2, inkludert veranda. I 1884 strakte eiendommen seg fra Hoffsbekken til Madserud og fra Vestre Gravlund til Drammensveien. Gården hadde eget badehus ved Bestumkilen til midten av 1920-årene. Store deler av gårdens areal ble bebygget med boliger fra slutten av 1970-årene.

Dagens eier, Tore Aksel Voldberg, kjøpte tunet og parken i 1996. Han har siden gjennomført en rekke restaureringsarbeider.

Hageanlegget er utformet i engelsk landskapsstil og var på «Gamlekonsulens» tid adskillig større enn i dag. Hageanlegget hadde over 2,5 kilometer singelganger, gangbroer, et par dusin benker og to lysthus. Den gangen var det blomsterrabatter nedover plenen foran hovedhuset helt til den andre siden av dammen, som da hadde både springvann og pram. På tross av stor motstand ble boligfeltet Casinetto oppført, og dermed forsvant mye av den opprinnelige Skøyenparken på 1980-tallet.

Litteratur
----------

* Butenschøn, August A. 1984: *Skøienboken*, Bind I «Skøiens historie før 1895. Nicolay Andresen og Peter Heinrich Butenschøns felles etterkommere». Oslo, I/S Skøienarealene. ISBN 82-7317-009-8
* Butenschøn, August A. 1978: *Skøienboken*, Bind II «Skøiens historie fra 1895. Slektsdelen». Oslo, I/S Skøienarealene. ISBN 82-09-03112-0
* Arkitektur i Oslo, Ole Daniel Bruun, Kunnskapsforlaget, 1999.
* Arkitekturleksikon, Arne Gunnarsjaa, Abstrakt forlag, 1999.
* Oslo Byleksikon, Kunnskapsforlaget, 2000.
* Oslo En Arkitekturguide, Pål Henry Engh + Arne Gunnarsjaa, Universitetsforlaget, 1984.

Eksterne lenker
---------------

* «Skøyen hovedgård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for New ZealandNew Zealand New Zealand |
| Friidrett: |
| Friidrett Oseaniamesterskapet i friidrett |
| Sølv | Mackay 2022 |  Sjukamp |
| Sølv | Townsville 2019 |  Sjukamp |
| Gull | Townsville 2018 |  Sjukamp |

**Christina Ryan** (født 15. februar 1998) er en newzealandsk friidrettsutøver som konkurrerer i mangekamp. Hun er flere ganger nasjonal mester i sjukamp, og kom på andreplass i sjukamp under Oseaniamesterskapet i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

Ryan kom på andreplass i diskos under det newzealandske U18-mesterskapet i friidrett i 2015, og i 2016 ble hun nummer tre i lengdehopp og diskos under det newzealandske U20-mesterskapet i friidrett. I 2017 deltok hun igjen i det newzealandske U20-mesterskapet i friidrett, og fikk der andreplass i diskos som beste plassering.

I februar 2018 ble hun nasjonal mester i sjukamp for første gang, og samme år deltok hun i Oseaniamesterskapet i friidrett 2018, der hun vant sjukamp. Hun forsvarte sin nasjonale tittel i sjukamp i 2019, og fikk sølv i sjukamp under Oseaniamesterskapet i friidrett 2019. Hun ble newzealandsk mester i sjukamp igjen i 2021, 2022 og 2023.

Referanser
----------

1. 1 2  World Athletics - *Christina Ryan - Results*, besøkt 27. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Bengt Heyman** (født 26. august 1883, død 3. juni 1942) var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Heyman vant en olympisk sølvmedalje under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den svenske båten «Sans Atout» som kom på andreplass bak den norske båten «Taifun» i 8-metersklassen. Mannskapet på båten besto av Edmund Thormählen, Bengt Heymann, Herbert Westmark, Alvar Thiel, Emil Henriques og Nils Westermark.

Det var sju båter i 8-metersklassen, to finske, to russiske, to svenske og en norsk. Den norske båten «Taifun» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 22. juli utenfor kysten ved Nynäshamn.
«Sans Atout» og den finske båten «Lucky Girl» hadde tre poeng hver etter to seilaser. «Sans Atout» vant skilleracet som ble avholdt 22. juli.

OL-medaljer
-----------

* OL 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i seiling, 8-metersklassen (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bengt Heymann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bengt Heymann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bengt Heymann – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Bengt Heymann – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Manifest mot mobbing**, eller *Manifest mot mobbing – et forpliktende samarbeid for et godt lærings- og oppvekstmiljø*, er en serie manifester og tiltaksplaner som skal forhindre mobbing blant barn og unge i Norge. Dokumentene er underskrevet av representanter for regjeringen, KS (tidligere Kommunenes sentralforbund), Utdanningsforbundet og Foreldreutvalget for grunnskolen. De uttrykker støtte til og konkrete planer for arbeid for at barn og unge ikke skal bli utsatt for krenkende ord eller handlinger som mobbing, diskriminering eller utestenging. Partene jobber for et godt lærings- og oppvekstmiljø. 

Det første Manifest mot mobbing gjaldt for perioden 2002–2004, og ble signert 23. september 2002 av daværende statsminister Kjell Magne Bondevik, daværende utdanningsminister Kristin Clemet med flere. En evaluering gjort av Rogalandsforskning i 2004 konkluderte med at forventningene til manifestarbeidet stort sett så ut til ha blitt innfridd. Et nytt manifest ble skrevet for perioden 2005–2007. Manifest mot mobbing 2006–2008 bygget videre på erfaringene fra de to forrige manifestperiodene. Partene la særlig vekt på tydelig ledelse, lokal handling, å inkludere foreldrene og at tiltakene mot mobbing skulle være koordinerte og langsiktige.

På vegne av regjeringen signerte statsminister Jens Stoltenberg det fjerde Manifest mot mobbing 27. januar 2011. Samtidig ble startskuddet for en kampanje mot digital mobbing markert. Manifestet skal gjelde for fire år framover og legger stor vekt på å forankre mobbearbeidet sterkere lokalt. Manifestet 2011–2014 ble i tillegg undertegnet av: Halvard Skard (KS), Mimi Bjerkestrand (Utdanningsforbundet), Loveleen Rihel Brenna (Foreldreutvalget for grunnopplæringen), Jan Davidsen (Fagforbundet), Stein Grøtting (Skolenes Landsforbund), Solveig Hvidsten Dahl (Norsk skolelederforbund), Lena Jensen (Foreldreutvalget for barnehager)

Referanser
----------

1. ↑  «Manifest mot mobbing - evaluering av manifestarbeidet, 2004». Utdanningsdirektoratet. 7. oktober 2010. Arkivert fra originalen 5. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Tiltaksplan for Manifrest mot mobbing 2005-2007 (nedlastbart pdf-dokument)[*død lenke*]
* Manifest mot mobbing 2011-2014 (link til hele manifestet nederst på siden)
**Hodepine Norge** (HN), også kalt **hodepineforbundet**, er en landsomfattende uavhengig pasientforening som skal organisere og arbeide for at alle som lider av migrene og andre hodepinesykdommer skal få et meningsfullt og velfungerende liv. Forbundet ble stiftet 15. juni 2017 og skal drives på et ideelt og ikke-kommersielt grunnlag. Årsmøte er foreningens høyeste myndighet.

Hodepine Norge kom i stand som følge av et behov som åpnet seg etter konkursen i **Norges Migreneforbund** i februar 2017. Organisasjonen arrangerer møter rundt om i Norge, typisk knyttet til større tettsteder, der ulike foredragsholdere informerer om ulike hodelidelser, forskning og annen nytting offentlig informasjon som angår lidelsene. Møtene har alltid en sesjon til slutt, hvor legene svarer direkte på publikums spørsmål. Medlemmene i forbundet kan også stille spørsmål til legene i ukentlig medlemschat.

Hodepine Norge er medlem av Hjernerådet og av European Migraine and Headache Alliance (EMHA)

Styreleder var Torfinn Hansen, som avled 4. august 2018, blant annet styreleder i Felleskatalogen, tidligere leder av Pfizer i Norge og professor II ved Fakultet for biovitenskap, fiskeri og økonomi (UiT). I den forbindelse ble det avholdt ekstraordinært årsmøte i forbundet den 12. september 2018, der Per S. Thoresen ble valgt til ny styreleder.

Se også
-------

* International Headache Society (IHS)
* International Classification of Headache Disorders (ICHD)
* Nasjonal kompetansetjeneste for hodepine
* Norsk senter for hodepineforskning
* Hjernerådet
* Hodepinedagbok

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Karita Bekkemellem og Bente Cecilie By Jansen (2018) En nestor har gått bort. *Legemiddelindustrien (LMI)*, 9. august 2018. Besøkt 2018-08-30.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Hodepine Norge på Facebook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Christina Stresemann** (født 1957) er en tysk jurist og dommer i Bundesgerichtshof, Tysklands føderale høyesterett.

Hun arbeidet ved landretten i Berlin frem til 2003, og senere i byens justisforvaltning og ved kammerretten i Köln. Mellom 1989 og 1992 var hun personlig sekretær for Jutta Limbach (SPD), da justissenator i Berlin. Fra 1995 til 1998 var hun vitenskapelig medarbeider for presidenten for Bundesverfassungsgericht, også Jutta Limbach. Hun er selv partiløs.

Christina Stresemann er datter av Wolfgang Stresemann og barnebarn av den tyske rikskansleren, utenriksministeren og fredsprisvinneren Gustav Stresemann og hans jødiske kone Käte Stresemann.

Hun er gift med Ingo Müller, professor i forvaltningsvitenskap i Hamburg.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Et par lukkede hodetelefoner
**Hodetelefoner** er utstyr som består av små høyttalerelementer som enten plasseres rett utenpå det ytre øret, eller settes et lite stykke inn i øregangen.

Det finnes et bredt utvalg hodetelefoner for ulike behov på markedet.
Dynamiske elementer er vanligst. 
Elektrostatiske hodetelefoner finnes i det øverste sjiktet i markedet.

Hodetelefoner av den utenpåliggende typen deles inn i tre klasser: Lukket, halvåpen og åpen.

Den lukkede typen har den fordelen at de isolerer lyd godt. De hindrer lyd i å komme inn og forstyrre lytteropplevelsen, og de hindrer likeledes lyden i å komme ut og forstyrre omgivelsene. Denne typen hodetelefoner er veldig vanlig i platestudiosammenheng. En annen fordel med den lukkede konstruksjonen er den gode bassgjengivelsen den kan gi. Ulempen er at lyden ofte blir mindre åpen.

Den halvåpne typen har en pute som slutter tett rundt eller mot det ytre øret, men en kappe som er åpen utover. Denne typen har blitt svært vanlig i senere tid. Puten bidrar til god bassgjengivning, samtidig som den åpne konstruksjonen bidrar til en åpen og luftig lyd.

Den helåpne typen er åpen både mot øret og utover. Høyttalerelementene henger da litt utenfor øret. Ny teknikk har løst det tidligere problemet med nivåfall i bassen på åpne hodetelefoner. Disse helt åpne løsningene kan gi en mer naturlig lyd, da også det ytre øret er med på å påvirke lydbølgene.

Se også
-------

* Hodesett

Eksterne lenker
---------------

* (en) Headphones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Headphones – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**VK**, tidligere kjent som **VKontakte** (på russisk: ***Вконтакте***) er et russisk nettsamfunn som har oppnådd stor popularitet i den russiskspråklige delen av verden. Her kan brukere registrere seg med navn, bilde, interesser og annen informasjon. Nettstedet ble lansert av Pavel Durov i 2006 og hadde i 2013 over 200 millioner brukerkontoer og et gjennomsnitt på rundt 45 millioner daglige besøkende.

VK ble raskt populært i den russiskspråklige delen av verden og allerede i 2007 passerte de en millioner brukerkontoer. I februar 2013 passerte de 200 millioner brukerkontoer og hadde et gjennomsnitt på 45 millioner besøkende. Det var i april 2013 det nest mest besøkte nettstedet i Russland og lå på 24.-plass over verdens mest besøkte nettsteder. VK har av enkelte blitt omtalt som «den russiske varianten av Facebook».

I 2011 flyttet de fra et russisk til et internasjonalt domene, og endret samtidig navn fra *VKontakte* til *VK*.

Referanser
----------

1. ↑   www.lecourrierderussie.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Liveinternet - Statistikk for VK (31.3.2013)
3. ↑  VK brukerkontoer (arkivert versjon fra februar 2013)
4. ↑  «Alexa ranking (april 2013)». Arkivert fra originalen 28. juli 2013. Besøkt 28. april 2013.
5. ↑  Aftenposten - Nå vil titusener trosse Putin (8.12.2011) «*Mandagens demonstrasjon ble preget av et av de største oppmøtene på flere år, anslått til mellom 5000 og 15000. Det tilskrives i stor grad bruk av sosiale medier som Facebook, Twitter og Vkontakte, den russiske varianten av Facebook*»
6. ↑  Russlands stemme - Vkontakte begynner å sende personlige meldinger (28.7.2011)[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vkontakte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Sørkedalen kompani** var et skiløperkompani sammensatt av frivillige under felttoget i Norge i 1940. Kompaniet deltok under kampene på Ringerike og Hadeland.

Samling
-------

Kompaniet ble dannet av frivillige under ledelse av offiserene kaptein Osmund Pramm (Forsyningskorpset), løytnantene (K) Haakon Harlem (DR 1) og Carsten Lütken (Ret.) som hadde gått på ski gjennom Nordmarka. Etter oppsamling og overnatting på Vestenden ved Mylla kom gruppen av frivillige den 13. april i kontakt med norske myndigheter. Etter skimarsj til Olimb ble de transportert til hærens mobiliseringsstasjon og depot på Brandbu.

Krigsoppsetting
---------------

Kompaniet ble satt opp som selvstendig skiløperkompani, kompani nr. 13 av Vestoppland infanteriregiment nr. 6 (Kp. 13/IR 6), og kjempet i Nordmarka og videre mellom Randsfjorden og Mjøsa.

Referanser
----------

1. ↑  Jespersen, Finn (1983). *"9. april kommer jeg aldri til å glemme - ": en norsk soldats etterlatte dagbok*. [Oslo]: Cappelen. s. 20. ISBN 8202097908.
2. ↑  Hertzberg, Niels (1960). *Operasjonene på Ringerike og Hadeland*. Oslo: Gyldendal.

Portal: Andre verdenskrig
Dette er en artikkel om en sinnstillstand; for religionsstifteren, se Mani (religionsleder).

**Mani** er en sykelig sinnstilstand med meget høyt stemningsnivå og energinivå, som oftest kommer i perioder som varer i uker eller måneder. Den maniske kan bruke penger som han/hun ikke har, kjøpe dyre ting og inngå kontrakter og avtaler som er urealistiske. Mange setter i gang med en rekke prosjekter som vanskelig lar seg gjennomføre. De føler seg uovervinnelige og hemningsløse. Ofte kan maniske personer være irritable ved motgang, og noen ganger aggressive. Noen kan være veldig seksuelt pågående og aktive, og skaffe seg mange partnere (promiskuitet). De sover ofte lite, gjerne 3-4 timer i døgnet. Vedkommende skjønner ofte ikke selv at han/hun er syk. Manien vil mange ganger utvikle seg til en psykose, hvor den syke mister fullstendig grepet på virkeligheten. Mani kan være en svært stor belastning for den som rammes og deres pårørende, men innebærer også sterke positive følelser og opplevelser. Når den maniske episoden nærmer seg slutten melder angeren og selvkritikken seg, og mange går direkte over i en dyp depresjon.

Til å begynne med er det ofte ikke andre enn nær familie som oppdager at vedkommende er i ferd med å gå inn i en manisk episode, men etter hvert som sykdommen utvikler seg blir det tydelig for alle.

En episode med mani er et av kriteriene for å stille diagnosen bipolar I, en av to typer bipolar lidelse. 
Hypomani er en mer moderat tilstand, med lettere løftet stemningsleie, som kan være langt vanskeligere å diagnostisere. Hypomani i kombinasjon med episoder med depresjon kvalifiserer for diagnosen bipolar II.

Behandling
----------

Ved behandling av bipolar lidelse, kan ifølge britiske Clinical evidence kun tre medikamentelle behandlingsformer vise til så overbevisende forskning at de kan kalles nyttige. Det er medikamentene litium, olanzapin og valproat. Fem andre medikamenter har noe dårligere forskningsgrunnlag, men likevel så godt at de kan betegnes som "sannsynligvis nyttige": karbamazepin, klonazepam, haloperidol, risperidon og ziprasidon.
Psykologiske behandlingsformer, undervisning om lidelsen til pasienten og pårørende, samt psykososiale tiltak vil ofte være viktige bidrag til behandling, forebygging av nye episoder og sykdomsmestring ved bipolar lidelse. Under selve den maniske episoden kan det være nødvendig og riktig med innleggelse i sykehus for å hindre sosial og økonomisk skade.

Eksterne lenker
---------------

* Clinical Evidence Arkivert 12. februar 2008 hos Wayback Machine.har oppsummert all forskning rundt bipolar lidelse, derunder episoder med mani.
* Helsebiblioteket.no har oppsummert kunnskap om mani og depresjon på norsk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
«Sørkapp» har flere betydninger.
Sørkapp på kartet over SvalbardSørkappSørkappSørkapp på kartet over Svalbard
**Sørkapp** eller *Sydkapp* er det sørligste punktet på Sørkappøya, som ligger 4 nautiske mil sør for Spitsbergen og er 7 km lang. Sørkapp regnes som det sydligste punktet på Svalbard, med unntak av Bjørnøya som ligger for seg selv 230 km lenger syd, men Sørneset 10 km lenger nord er det sydligste punktet på selve Spitsbergen. Sørkapp ligger mot tre hav – Grønlandshavet mot vest, Norskehavet mot sør og Barentshavet mot øst.

Sørkapp er sammen med Sørkappøya og de øvrige øyene, holmene og skjærene sørvest for Øyrlandet på Sørkapp Land vernet som fuglefredningsområde under Sørkapp fuglereservat. Reservatet ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973 og omfatter et areal på 35 986 dekar. Området er et viktig hekkeområde for hvitkinngås og ærfugl. Sørkapp fuglereservat ligger innenfor Sør-Spitsbergen nasjonalpark.

All ferdsel, inkludert ferdsel på sjøen og landing med luftfartøyer er forbudt i perioden 15. mai – 15. august.

Eksterne lenker
---------------

* Sørkapp *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Tanganyikabanen** (opprinnelig *Ostafrikanische Zentralbahn*) er en jernbanestrekning i den østafrikanske staten Tanzania. Den går mellom byen Kigoma ved Tanganyikasjøen og Dar-es-Salaam ved kysten. Den forvaltes av Tanzania Railways og er ved siden av TAZARA Tanzanias viktigste strekning.

Anlegget av banen ble startet 1905 i Dar-es-Salaam, som på den tiden var hovedstad i Tysk Østafrika. Det var det andre jernbaneprosjektet etter Usambarabanen, der byggingen ble startet 1893. I begge prosjektene ble meterspor valgt. Traséen fulgte et stykke de gamle karavanerutene til Tabora. 1907 hadde strekningen nådd byen Morogoro, 200 km fra kysten, og 1909 Kilosa. 1. februar 1914 sto hele strekningen på 1252 km til Kigoma ved Tanganyikasjøen ferdig, dagen før første verdenskrig ble utløst. Etter noen mindre ombygninger på tilsammen 33 km langs strekningen ble den offisielt åpnet 15. mars 1914. Strekningens reisetid var knapt 58 timer ved åpningen, dagens rutetabell angir 40 timer.

Etter krigen ble noen sidebaner bygd av den britiske mandatsforvaltningen, og etter at Tanzania ble uavhengig ble det bygd en forbindelse mellom Ruvu langs Tanganyikabanen og Mruazi på Usambarabanen.

Det er planlagt å oppgradere den 982 km lange traséen mellom Dar-es-Salaam og Isaka på sidebanen til Mwanza til normalspor, med sikte på å forlenge strekningen til Kigali i Rwanda.

Referanser
----------

1. ↑  «Tanzania to upgrade». Railways Africa. 22. april 2014. Arkivert fra originalen 27. april 2014. Besøkt 27. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rail transport in Tanzania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata