recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ob** (russisk: *Обь*) er en by i Novosibirsk oblast i Russland. Byen ligger rundt 15 km vest for Novosibirsk. Innbyggertall: 24 860 (est. 2006), 24 567 (folketelling 2002).

Landsbyen *Tolmatsjovo* ble grunnlagt i 1850, nær stedet hvor dagens by ligger. Mot slutten av 1800-tallet ble det i forbindelse med byggingen av den transsibirske jernbanen opprettet en bosetning med samme navn ved jernbanestasjonen. Navnet ble i 1934 endret til Ob (oppkalt etter elva Ob, som dog ligger rundt 10 km øst for byen). I 1947 fikk den status som bymessig bosetning, og bystatus ble innvilget i 1969.

Tolmatsjovo lufthavn, som ble satt i drift i 1957, ligger like nordvest for byens sentrum.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 31. juli 2017; besøksdato: 31. juli 2017; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* Ob på MojGorod.ru (russisk)

  


| * v
* d
* r
Byer i Novosibirsk oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Novosibirsk |
| Flag of Novosibirsk Oblast | Barabinsk **·** Berdsk **·** Bolotnoje **·** Iskitim **·** Karasuk **·** Kargat **·** Kujbysjev **·** Kupino **·** Ob **·** Tatarsk **·** Togutsjin **·** Tsjerepanovo **·** Tsjulym | Flag of Russia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ås** er ei grend og administrasjonssenteret i Tydal kommune i Trøndelag. Grunnkretsen Ås hadde 214 innbyggere i 2017. Grenda ligger ved elva Nea i Neadalen, rundt 18 km sørøst for kommunegrensa mot Selbu, og fem km øst for Tydal kirke. Ås har et industriområde med småindustri, spesielt innen trevare.

Ås er et av de tidligst bosatte områdene i Tydal. Navnet, som er et naturnavn, tyder på gammel bosetning, og kan trolig gå helt tilbake til jernalderen. Ås ble tidlig den grenda i Tydal med flest gårder, plasser og folk. Allerede på 1500-tallet var gården Ås delt opp i minst tre bruk. Dette økte til 14 selvstendige bruk i løpet av 1700- og 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Grunnkretsenes befolkning». Statistisk sentralbyrå. Besøkt 10. januar 2020.
2. ↑  «Ås – Tydal». *Store norske leksikon*. Besøkt 10. januar 2020.
3. ↑  Tøsse, Sigvart (1994). *Bygdebok for Tydal*. 3. Tydal kommune. s. 292–295. ISBN 8299165806.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Kartvisning Vis alle koordinater  : OSM eller | WikiMap

Kart1 = Lift No. 1 on the old Canal du Centre  
2 = Lift No. 2 on the old Canal du Centre  
3 = Lift No. 3 on the old Canal du Centre  
4 = Lift No. 4 on the old Canal du Centre  
båtheisene på gamle Canal du Centre
**Båtheisene på gamle Canal du Centre** er en fire hydrauliske båtheiser nær byen La Louvière i provinsen Hainaut i Belgia. 

Strépy-Bracquegnies: heis nr 3.
Thieu: heis nr. 4
Langs en strekning på sju kilometer av kanalen Canal du Centre, som forbinder elvene Maas (Meuse) og Schelde, er det en høydeforskjell på 66,2 meter. For å overkomme denne høydeforskjellen ble først den 15,4 meter høye heisen ved Houdeng-Goegnies åpnet i 1888, og de andre tre heisene som hver er 16,93 meter høye, åpnet i 1917.

Heisene er doble, og består av to tanker eller *caissons* som kan beveges vertikalt. Hver tank er støttet av en jernsøyle, og de to søylene er hudraulisk sammenkoblet slik at den ene tanken heves når den andre senkes. Vekten av den ene oppveier vekten av den andre.

Siden 2002 har heisene bare blitt brukt til fritidsformål. All kommersiell trafikk går nå gjennom den enorme båtheisen Strépy-Thieu, som med sitt 73 meter høye løft var verdens høyeste da den ble fullført.

Etter en ulykke i januar 2002, da en funksjonssvikt i en heis gjorde at den begynte å stige mens en motorbåt var på tur ut av heisen, ble den eldste heisen i Houdeng-Goegnies midlertidig stengt. Under reparasjonsarbeidene, som tok til i 2005, ble hele heisen grundig restaurert.

Båtheisene ble i 1998 innskrevet som et verdensarvsted av UNESCO. I sin begrunnelse skrev UNESCO: 

> Båtheisene på Canal du Centre gir et enestående vitnesbyrd om den bemerkelsesverdige utviklingen i hydraulisk ingeniørkunst i 1800-tallets Europa. Disse båtheisene representerer høydepunktet for teknisk ingeniørarbeid i kanalkonstruksjon.
> 
> 
> UNESCO
> 
>

Detaljer
--------

Lokaliseringen av de fire heisene 1-4. **A** er den nye båtheisen Strépy-Thieu.

| Heis | Stedsnavn | Koordinater | Høyde |
| --- | --- | --- | --- |
| No. 1 | Houdeng-Goegnies | 50°29′15″N 4°10′33″Ø | 15,40 m |
| No. 2 | Houdeng-Aimeries | 50°28′57″N 4°08′32″Ø | 16,93 m |
| No. 3 | Strépy-Bracquegnies | 50°28′53″N 4°08′14″Ø | 16,93 m |
| No. 4 | Thieu | 50°28′17″N 4°05′40″Ø | 16,93 m |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Four lifts on the old Canal du Centre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dokumentasjon fra UNESCO PDF (engelsk og fransk)
* www.worldheritagesite.org html (engelsk)

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Belgia (liste) |
| --- |
|  | 
* De flamske beginerhusene
* Båtheisene på gamle Canal du Centre
* Grand-Place i Brussel
* Klokketårnene i Belgia og Frankrike
* Gamlebyen i Brugge
* Bygårder av Victor Horta i Brussel
	+ Hôtel Tassel
	+ Hôtel Solvay
	+ Hôtel van Eetvelde
	+ Maison Horta
* Spa
* Flintminene i Spiennes
* Notre-Damekatedralen i Tournai
* Plantin-Moretus Museum
* De viktigste minene i Vallonia

 | Belgias flagg |
***Cabin Fever: Patient Zero*** var en tysk-amerikansk skrekkfilm fra 2014, regissert av Kaare Andrews. Manus ble skrevet av Jake Wade Wall.

Hovedrollene spilles av Ryan Donowho, Brando Eaton, Jillian Murray, Mitch Ryan, Lydia Hearst, og Sean Astin. Dette var den tredje filmen i *Cabin Fever*-filmserien, og en oppfølger til *Cabin Fever* fra 2002 og *Cabin Fever 2: Spring Fever* fra 2009.

Handling
--------

Dr. Edwards ankommer et bortgjemt laboratorium på en øde øy for å undersøke Mr. Porter. Han er smittet av en ukjent dødelig kjøtt-etende bakterie, men er asymptomatisk og viser ingen tegn til nekrose. Sammen med to andre forskere Camila og Bridgett bruker Dr. Edwards to måneder på å undersøke Porter isolert på øya. Porter ber kontinuerlig om å få se sin kone, men denne forespørselen blir nektet hver gang.

Samtidig forbereder Marcus seg på å gifte seg med den velstående arvingen Kate Arias i Den Dominikanske republikk. Marks bestevenn Dobs, hans bror Josh, og Josh sin kjæreste Penny leier en båt og tar Mark til en tilsynelatende øde og forlatt øy for å feire et utdrikningslag sammen. Stadig mer frustrert smitter Mr. Porter med vilje en av forskerne, når han forsøker å gjøre opprør mot hans fortsatte isolasjon. Etter at Josh og Penny bader i sjøen rundt øya kommer de tilbake til leiren deres. Men de oppdager snart en rekke merkelige utslett på huden deres. Penny begynner også å spytte opp store mengder blod, og huden hennes ser ut til å begynne å smelte vekk.

Josh forsøker å bruke en radio for å skaffe hjelp, og en stemme som påstår å være Dr. Edwards gir Josh en rekke instruksjoner. Mark og Dobs oppdager en skjult bunker, og finner forskning relatert til bakteriene. De ser også muterte mennesker som forsøker å drepe dem. Mark og Dobs klarer å unnslippe, men Dobs blir smittet av viruset. Bunkeren viser seg å ha en sammenheng med Dr. Edwards sitt laboratorium. Josh gjenforenes snart med Mark og Dobs. De møter forskerne, og sammen forsøker de å finne på en plan for å ødelegge hele laboratoriet deres og stoppe det dødelige viruset en gang for alle.

Rolleliste
----------

* Mitch Ryan som Marcus.
* Ryan Donowho som Dobs.
* Brando Eaton som Josh.
* Jillian Murray som Penny.
* Currie Graham som Dr. Edwards.
* Lydia Hearst som Bridgett.
* Sean Astin som Porter.
* Solly Duran som Camila.
* Claudette Lali som Kate.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cabin Fever: Patient Zero* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Cabin Fever: Patient Zero* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Cabin Fever: Patient Zero* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever: Patient Zero* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Cabin Fever: Patient Zero* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Cabin Fever: Patient Zero* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever: Patient Zero* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever: Patient Zero* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Marinemuseet (Portugal)** (Portuguese: Museu de Marinha) er sjøfartsmuseet i Lisboa, som er dedikert til alle aspekter av sjøfart og navigasjon i Portugal. Museet administreres av Portugals Marine og ligger i bydelen Belém i Lisboa, i vestfløyen av Jeronimos Kloster som også huser Nasjonalmuseet for arkeologi.

Henrik Sjøfareren er viet stor plass i utstillingen
Portugal var i flere århundrer en verdensmakt på havet
Skipsmodell i Sjøfartsmuseet.
Museets historie er knyttet til Kong Luis av Portugal (1838–1889), som hadde stor interesse for oseanografi og var en dyktig navigatør selv. I 1863 begynte han å samle gjenstander relatert til maritim historie i Portugal, en samling som ble utvidet de neste tiårene, og som kulminerte med innvielsen av Maritime Museum i 1963 på sin nåværende beliggenhet.

Henrik Sjøfareren er viet stor plass i utstillingene.

Utstillingene viser ellers historiske malerier, arkeologiske gjenstander og mange skalamodeller av skip brukt i Portugal fra 14-hundretallet, en samling navigasjonsinstrumenter og kart, kongelige sjalupper, samt Fairey III «Santa Cruz», flyet som krysset Atlanterhavet i 1923, og den portugisiske Marinens første fly, en FBA Type B flygende båt,.

Referanser
----------

1. ↑  O fabuloso Museu de Marinha Arkivert 9. mars 2023 hos Wayback Machine. Ciência em Portugal

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Museu de Marinha de Lisboa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (pt) Museu De Marinha nettsted
* Bilder av skip i museet, fra besøk i september 2010
Formel 2 verdensmesterskap i Stockholm, juni 2012
Thundercat i Vaxholmsloppet, september 2011
NM Holmestrand 2022
**Båtsport** er en samlebetegnelse for konkurranser med motorbåter. Der er tre konkurransegrener: offshore racing, rundbane og vannjet. 

Offshore er den eldste grenen. I offshore er banene fra ca. 40 nautiske mil og oppover og har som oftest både smult vann og litt røffere sjø. Det er alltid to personer ombord i båtene, som deler på styring, trim, gass, motorovervåkning og kursvalg (navigering).

Rundbane kjøres på indre havner eller på innlandsvann der banen er avgrenset med to til seks svinger. Banestørrelsen ligger på mellom 1 200 og 1 800 meter, og det kjøres etter antall runder eller antall minutter. Klassene er delt inn etter motorstyrke og skrog på båten. Det konkurreres med V-bunnsbåter og katamaraner. Alle klasser har begrensing på trimming.

Vannjet deles inn i to hovedtyper, jetski og runaboat (på norsk «ståjet» og «sittejet»). Det kjøres løp på baner som består av røde og gule rundingsbøyer (høyre- og venstresvinger) med en kjøretid på 1–2 minutter pr. runde. Heatene er fra 7–8 minutter for de yngste og 12–20 minutter for de eldre. Alle klasser kjører tre heat og får sammenlagtpoeng fra alle tre. Starten foregår bak et startstativ som indikerer start når strikken går. Med flere enn 20 startende, må det kjøres kvalifiseringsheat.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Alexandra «Sandra» Chick** (født 2. juni 1947 i Burnham Market i Norfolk i Storbritannia), zimbabwisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Chick ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det zimbabwiske damelaget som vant landhockeyturneringen foran Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. På grunn av at mange land boikottet lekene i Moskva var Zimbabwe et av lagene som fikk erstatte de fem opprinnelige som ikke stilte i turneringen. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Zimbabwe vant tre kamper og to uavgjort, og med åtte poeng toppet de tabellen foran Tsjekkoslovakia med sju. Chick spilte fem kamper og scoret ett mål i OL-turneringen. Hun er tvillingsøster med Sonia Robertson som også spilte på leget.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Gull **Gull** i landhockey, damer Zimbabwes flagg Zimbabwe

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexandra Chick – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alexandra Chick – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Marineministeriet** var et dansk ministerium som ble opprettet i 1848 i forbindelse med eneveldets avskaffelse, da kollegiesystemet ble avløst av ministerialsystemet. Ministeriet tok seg av alt som direkte eller indirekte vedrørte Søværnet, og dets leder hadde tittelen marineminister. I den perioden (1905-1950) da marineministeren og krigsministeren var samme person, ble han kalt forsvarsminister.

Blant de institusjoner som hørte under Marineministeriet var Fiskeriinspektionen, Fyr- og Vagervæsenet, Lodsvæsnet, Redningsvæsenet, Søkortarkivet, Meteorologisk Institut, Hirsholmene, Nyboder, Holmens kirke, Christiansø og Søkvæsthuset.

I 1905 ble marineministerfunksjonen lagt ned til fordel for en felles forsvarsminister som under seg hadde de to ministerier: Marineministeriet (flåten) og Krigsministeriet (hæren). Begge ministeriene fortsatte imidlertid som selvstendige ministerier under administrativ ledelse av hver sin direktør frem til sammenslåingen av de to ministeriene og opprettelsen av Forsvarsministeriet i 1950.

Referanser
----------

1. ↑  
Hertz, Michael. «Marineministeriet» **(dansk)**. Den Store Danske, Gyldendal. Besøkt 5. april 2020.
2. ↑  «Forsvarsministeriets historie» **(dansk)**. Forsvarsministeriet. Arkivert fra originalen 7. april 2019. Besøkt 5. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Langrenn / Skiskyting |
| Paralympiske vinterleker |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji |  10 km skiskyting |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji |  6 km skiskyting |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji |  4 x 2,5 km langrenn |
| Sølv | 2014 Russlands flagg Sotsji |  12,5 km skiskyting |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji |  1 km langrenn |

**Alena Kaufman** (født 10. februar 1990) er en russisk funksjonshemmet idrettsutøver. Hun konkurrerer i langrenn og skiskyting i klassen for stående. 

Kaufman har også konkurrert i para-triatlon. Hun er gift og har en datter.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok ved VM i langrenn og skiskyting for funksjonshemmede 2013 i Sollefteå i Sverige. Hun kom hun på 8.-plass på langrennssprinten, og i skiskyting kom hun på 9.-plass på 10 km og 12,5 km, og 10.-plass på 6 km. 

Hun vant både 6 km og 10 km skiskyting ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, og deltok også på det russiske stafettlaget som vant 4 x 2,5 km langrenn. Hun kom i tillegg på 2.-plass på 12,5 km skiskyting, og hun kom på 3.-plass på langrennssprinten. På 15 km langrenn kom hun på 5.-plass, og på 5 km kom hun på 4.-plass.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos Sotsji 2014 Arkivert 17. mars 2014 hos Wayback Machine.
Lokaliseringen av Pydna.
**Pydna** (gresk: Πύδνα) var en gresk by i oldtidens Makedonia, den viktigste i Pieria. Dagens Pydna er en liten by og en tidligere kommune i den nordøstlige delen av prefekturet Pieria. Siden reformene av lokalstyret i 2011, er byen en del av kommunen Pydna-Kolindros, hvor den er en kommunal enhet. Byen er lokalisert nord for Larissa, nordøst for Katerini, østsørøst for Veria og vestsørvest for Thessaloniki.

Pydna er lokalisert på fruktbart jordområde nord for sletten i Pieria. Åser og fjell dominerer i vest mens strender og Thermaikosbukta dominerer i øst. Pydna er forbundet med motorvegen GR-1/E75 gjennom dens trafikkmaskin til vest og i landsbyen Kitros 6 km sørvest for dagens Pydna. Den gamle romerske hovedvegen Via Egnatia gikk gjennom Pydna.

Nærmeste steder
---------------

* Methone, nord
* Korinos, sørvest
* Katerini, sørvest

Oldtidens Pydna
---------------

Pydna var allerede en del av det makedonske kongeriket under Aleksander I av Makedonia. Athen forsøkte uten å lykkes å beleire byen i 432 f.Kr. og forsøkte på nytt i 410 f.Kr. men Arkelaos I av Makedonia forviste athenerne og forflyttet befolkningen til det makedonske innlandet, muligens ved stedet til dagens Kitros. Imidlertid ble det gamle stedet befolket på nytt tidlig på 300-tallet f.Kr. Athen, under ledelse av Timotheos, erobret Pydna i 364-363 f.Kr. men bare for å miste den igjen i 357 f.Kr. til Filip II av Makedonia. Pydna forble da en del av det makedonske kongeriket fram til den ble erobret av romerne. I 317 f.Kr. søkte Aleksander den stores mor Olympias tilflukt bak byens forsvarsmurer for å slippe unna Kassandros' vrede, noe hun pådro seg grunnet hennes intriger mot Filip III Arrhidaios og hans hustru. Kassandros beleiret byen og greide å erobre den i løpet av våren 316 f.Kr.

I slaget ved Pydna den 22. juni 168 f.Kr. mellom Den romerske republikk og Kongeriket Makedonia beseiret den romerske general Aemilius Paulus den makedonske kong Perseus, og således avsluttet styret til antigoniddynastiet over Makedonia.

Dagens Pydna
------------

Dagens by Pydna har barne- og videregående skoler, banker, et postkontor, sportsfasiliteter, strender lokalisert i øst og den tradisjonelle greske *plateia*, by- og landsbyplasser, *plateies*.

Befolkningen utgjorde i 1981 antallet 1 882, og ti år senere hadde den gått noe tilbake, 1 789. For hele kommunen som helhet utgjør den per 2001 til 4 012.

Referanser
----------

1. ↑  «Kallikratis-loven» Arkivert 27. april 2017 hos Wayback Machine. (PDF), det gresk innenriksministeriet (på gresk)
2. ↑   Thukydides, I.131.1
3. ↑  Lendering, Jona: «Pydna» Arkivert 23. desember 2012 hos Wayback Machine. *Livius.or*g
4. ↑   Detaljert resultat av folketelling 2001 Arkivert 31. januar 2013 hos Wayback Machine. (PDF) (på gresk og engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* «The Third Macedonian War and The Battle Of Pydna (168 BC)», *Musesnet.gr*
* «Battle of Pydna», *MilitaryHistoryOnline.com*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Båtsportkart** er en kartserie som dekker kysten fra Göteborg til Steinkjer. Kartene er i målestokk 1:50 000 og er påført tilleggsinformasjon spesielt beregnet på fritidsflåten. Dette gjelder for eksempel opplysninger om båthavner, lege, badeplasser, toaletter, friarealer, skjærgårdsparker og fuglereservater.

Kartene inneholder den samme eksakte informasjonen om dybdeforhold og farvannets oppmarkering/sjømerker som et normalt sjøkart, men er ikke offisielle utgivelser fra Sjøkartverket. Båtsportkart er for dagsturer, ferier, seilaser og konkurranser.

Kartmappene består av 7-12 kartblad pr mappe i størrelse 46 x 36 cm. Kartbladene leveres i en plastmappe som beskytter kartene mot regn og sjøsprøyt.

Båtsportkartene ble frem til 2005 utgitt av Statens kartverk, da Ugland IT Group overtok utgivelsen. I over 20 år har båtsportkartene vært revidert hvert annet år. I 2010 blir hele serien revidert og modernisert, der det vil være litt mer kartinformasjon for landområdene.

Referanser
----------

1. ↑  Statens kartverk: Rettelser Båtsportkart Arkivert 2. januar 2009 hos Wayback Machine. – *«Fra 1/1 2005 ajourføres ikke båtsportkartene av Sjøkartverket. Utgivelsen er overtatt av Ugland IT Group.»*
Marineminnesmerket i Laboe
**Marine-Ehrenmal Laboe** (marineminnesmerket i Laboe) var opprinnelig et minnesmerke for tyske marinesoldater som falt under første verdenskrig. Minnesmerket ble ferdigstilt i 1936 og innviet av Adolf Hitler og viseadmiral Adolf von Trotha 30. mai 1936 på 20-årsdagen for Jyllandsslaget. I 1954 ble minnesmerket tilegnet sjøkrigens falne fra alle nasjoner. Tårnet som er 72 meter høyt og rager 85 meter over havet, er bare en del av minnesmerket. Nedenfor tårnet ligger ubåten «U995» fra andre verdenskrig som museumsskip. Minnesmerket er en viktig turistattraksjon, og tyske marinefartøy som passerer stanser alltid for å ære de falne soldatene.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Marineehrenmal Laboe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Marineehrenmal Laboe – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Deutscher Marinenbund e.V. – Marine-Ehrenmal Laboe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Lillingstone Dayrell** er en landsby i Buckinghamshire, England. Den ligger i den enhetlige myndigheten Milton Keynes, omkring 13 km vest for Milton Keynes by. I henhold til folketellingen i 2011 bor det 103 innbyggere i sognet.

Historie
--------

Navnet *Lillingstone* er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «Lytels grensestein». Dette er en referanse til grensen til Northamptonshire, som går like ved landsbyen. I *Domesday Book* (1086) blir denne landsbyen og nabolandsbyen Lillingstone Lovell omtalt i fellesskap som *Lillingestan*, selv om det allerede da fantes to gods knyttet til familiene Dayrell og Lovell. Den første kjente bruken av disse ekstra navneleddene *Dayrell* (som «Dayerell»), og med dem oppfatningen av de to som selvstendige landsbyer, finnes i et dokument fra 1300-tallet.

Landsbykirken er viet til den hellige Nikolas av Myra.

Referanser
----------

1. ↑   Neighbourhood Statistics 2011 Census Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑   «Parishes : Lillingstone Dayrell», *Victoria History of the Counties of England, A History of the County of Buckingham: Volume 4* (1927), s. 187-191.

Eksterne lenker
---------------

(en) Lillingstone Dayrell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Den forlatte landsbyen og den bevarte kirke
* North Buckingham Parish

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
Galoppridning
Travsport
Sprangridning
Dressurridning
Polo
Parforsejakt regnes som en blodsport
**Hestesport** er fellesbetegelse på sportsgrener der hester er del av sporten. Noen eksempler polo, sprangridning, galoppridning, dressurridning og travsport.

Historie
--------

I oldtiden ble hesten brukt til blant annet kjøring av stridsvogner av perser, assyrerne og babylonerne. De brukte to til fire hester foran sine tohjulte stridsvogner. I Iliaden er grekernes vognkjempere og stridsvogner omtalt og ved de olympiske lekene i oldtiden ble det holdt veddeløpskjøring med hester. I romerriket var veddløpskjøring en av de største folkeforlystelser der det kjørtes i galopp i to-hjulte vogner hvor føreren sto oppreist i vognen og styrte hestene. Den eldste kjente formen for ballsport til hest er fra ca. år 1000 f.Kr.. Perserne spilte da *chaugan* et spill som påminner om dagens polo. Dette spillet er også kjent fra Kina, Djengis Khan som la under seg store deler av Asia i det 12. århundre var en stor tilhenger av sporten og mente det var en utmerket sport for trening av kampryttere. I det gamle Hellas sto ridekunsten høyt og i Athen ble guttene lært opp i ridning fra de var fjorten år gamle. Den greske hærføreren Xenofon skrev et verk om hestedressur allerede 400 år f.Kr. År 120 fortelles det om kong Bahran av Hira som hadde mange tusen hester som ble brukt til kappløp. De første kjente veddeløpene for ryttere er fra år 668 i Olympia i Hellas. Profeten Muhammed var interessert i hesteveddeløp og det første kjente kapprittet i England skriver seg fra år 975. kvadrilje for hest og rytter. En slags dans som blir gjennomført som et show eller offisiell fremvisning. Rytteren får hesten til å "danse". 

I Norge spilles også polocrosse. 

| * v
* d
* r
De olympiske ringer Hestesport under sommer-OL |
| --- |
|  | 1900 • 1912 • 1920 • 1924 • 1928 • 1932 • 1936 • 1948 • 1952 • 1956 • 1960 • 1964 • 1968 • 1972 • 1976 • 1980 • 1984 • 1988 • 1992 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2016 |  |

 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
**Lilly Gunn Nyheim** (født 20. september 1960) er en norsk lokalpolitiker som representerer Arbeiderpartiet og som fra 2014 til 2019 var ordfører i Surnadal kommune. Før det var hun varaordfører i kommunen fra 2011 etter å ha hatt sete i kommunestyret fra 1999.

Lilly Gunn Nyheim tiltrådte som ordfører 1. september 2014, da daværende ordfører Mons Otnes (Ap) ble fritatt for ordførervervet for resten av valgperioden på grunn av overgang til annen stilling. Etter kommunevalget i 2015 ble Lilly Gunn Nyheim valgt som ordfører for perioden 2015–2019 med støtte fra Arbeiderpartiet, Miljøpartiet De Grønne og Fremskrittspartiet.

Lilly Gunn Nyheim arbeidet i Surnadal Sparebank før hun ble ordfører og hadde permisjon fra sin stilling i banken.

Referanser
----------

1. ↑  «Jubilanter», *Tidens Kra*v 20. september 2010.
2. 1 2  «Møte med Lilly Gunn Nyheim», *Tidens Krav* 12. oktober 2013.
3. ↑  «Ap regjerer videre», *Driva* 13. september 2011.
4. ↑  «Otnes får slutte», *Tidens Krav* 20. juni 2014.
5. ↑  Lilly Gunn blir ordfører i Surnadal Arkivert 16. september 2016 hos Wayback Machine. - trollheimsporten.no 16.9.2015, besøkt 4.9.2016
6. ↑  «Ap regjerer videre», *Driva* 18. september 2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mons Otnes** | **Ordfører i Surnadal**(2014–2019) | Etterfølger:**Margrethe Svinvik** |
**Alemdar** er en bydel i den historiske delen av Istanbul. Navnet brukes om strøket fra Hagia Sofia og vestover mot Cağaloglu. Hovedgata er Yerebatan Caddesi, som er en del av vegen som forbandt Hagia Sofia med Kapali Çarşi (Den store basar).

Det andre store kulturminnet i Alemdar er Yerebatansisternen (Yerebatan Sarayı) mellom Yerebatan Caddesi og Divanyolu Caddesi. 

Divanyolu Caddesi sammenfaller med hovedgata i det bysantinske Konstantinopel, *Mese*, som gikk fra Forum Augustaeum til Adrianopelporten på den 6. høyden. Ved begynnelsen av Divanyolu Caddesi står en romersk søyle, *Milion*, som er en rest av en triumfbue som markerte nullpunktet for milesteinene langs hovedvegen Via Egnitia mellom det nye og gamle Roma, dvs. mellom Konstantinopel og Adriaterhavet. Ifølge Petrus Gillius var Milion omgitt av statuer av Konstantin den store og hans mor Helena.

Eksterne lenker
---------------

istanbulguide.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Lillys butikk*** er en norsk fjernsynsserie for barn som ble sendt på NRK fra 1996 til 1998. Serien handlet om hovedpersonen Lilly som drev butikk på Grünerløkka i Oslo. Rollen som Lilly ble spilt av Kari-Ann Grønsund. 

Det var i alt elleve forskjellige familier fra Grünerløkka som deltok i tillegg til skuespillerne. Familiene var norske, pakistanske, vietnamesiske og indiske. Serien ble skrevet av Grete Randsborg Jenseg, Widar Aspeli og Ann-Cathrin Ramberg. Sistnevnte var også prosjektleder. Det var i alt fire regissører for serien: Ann-Cathrin Ramberg, Knut Andersen, Bjørn Skjelstad og Mette Steenstrup. 

Helge Winther-Larsen hadde fortellerstemmen til resymet på episodene.

Handling
--------

Lilly (Kari Ann Grønsund) kommer tilbake til Norge etter å ha bodd 25 år i USA. Hun ønsker å starte en blomsterbutikk på Grünerløkka hvor hun en gang vokste opp. Men i lokalet hun har sett seg ut, drev engang Hagen (Johannes Eckhoff) butikk. Han blir gretten og lei seg når han oppdager at «dama fra Amerika» har overtatt butikken hans. Da det viser seg at han kjente henne som barn, endrer imidlertid det seg, og de blir gode venner – slik de også hadde vært 25 år tidligere.

Rolleliste
----------

* Kari-Ann Grønsund som Lilly
* Johannes Eckhoff som Aksel Hagen
* Bobbo Skancke Neegaard som Fru Ågot Andersen
* Marvin Amoroso som Tony
* Ulf Wengård som Postmannen
* Ho Huy Tony Xuan som Lille-Thony
* Live Becker Knudsen
* Tuva Becker Nielsen
* Roy Knudsen
* Hege Becker Nielsen
* Trine Elisabeth Klemp

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lillys butikk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Lillys butikk* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Constantine**, eller **Qacentina**, er en by i Algerie. Byen er den største innlandsbyen i landet og den tredje største totalt, etter Alger og Oran. Constantine har omtrent 550 000 innbyggere og er hovedstaden i provinsen Constantine. 

Byen har en del industri, og produserer motorer, lærvarer og ullstoffer. I tillegg er byen et sentrum for handel, hovedsakelig med jordbruksprodukter.

Gamlebyen ligger i en elvesving dannet av elven Oued Rhumel. Øst for elven finnes det nyere bydeler. Gamlebyen er omgitt av festningsverk fra middelalderen. Der finnes moskéen Souk el-Ghezel fra 1700-tallet. 

Det opprinnelige navnet på byen var Cirta. Cirta var hovedstaden i Numidia, og i romerrikets storhetstid var byen en blomstrende romersk koloni. Byen ble ødelagt i en krig, men den ble gjenreist i 313 av keiser Konstantin den store. Byen fikk da navnet Constantina, som senere ble til Constantine. Byen ble stormet av franskmennene i 1837. I 1942-1943 var byen en viktig base for de alliertes felttog i Afrika.

Referanser
----------

1. ↑  «Constantine (Province Capital, Constantine, Algeria) - Population Statistics, Charts, Map and Location». Besøkt 9. februar 2020.
2. 1 2  «General View, Constantine, Algeria». *World Digital Library*. 1899. Besøkt 26. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Constantine, Algeria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Cabela's Rookie Outfitter Award** er en pris i hundesledeløpet Iditarod som første gang ble delt ut i 2001 og tildeles en «*tilfeldig valgt førstegangskjører*».

Bakgrunn
--------

Prisen har fra starten av vært sponset av Cabela som er en kjede som tilbyr jakt- og fiskeutstyr. Vinneren får gavekort på 1 000 USD, og er sammen med Cabela's Veteran Outfitter Award de eneste prisene som blir kåret før løpet starter. Vinneren kåres på banketten i Anchorage kvelden før hundesledeløpet begynner ved at en trekker fra en hatt. I hatten ligger navn på alle førstegangskjørerne og det navnet blir trukket opp av hatten er prisens vinner.

Vinnere
-------

Ron Koczaja var den første vinneren i 2001, mens Rachael Scdoris var den første kvinnen som vant (2005). Alle vinnerne så langt har vært fra USA.

| Vinner |  | Årstall |
| --- | --- | --- |
| Ron Koczaja | USAs flagg | 2001 |  |
| Garth Elsdon | USAs flagg | 2002 |  |
| Lachlan Clarke | USAs flagg | 2003 |  |
| Perry Solmonson | USAs flagg | 2004 |  |
| Rachael Scdoris | USAs flagg | 2005 |  |
| Chad Schouweiler | USAs flagg | 2006 |  |
|

Eksterne lenker
---------------

* (en) Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
***Cabin Pressure*** er en britisk situasjonskomedieserie for radio som gikk på BBC Radio 4 fra 2008 til 2014. Serien handler om den eksentriske besetningen på et fly. Den var skrevet av John Finnemore.

Handlingsreferat
----------------

Historien foregår på MJN Air, verdens minste flyselskap, som består av bare ett 16-seters fly, et «Lockheed McDonnell 3-12» med halenummeret G-ERTI, som de ansatte kaller for «Gerti». Firmanavnet stammer fra da eieren Carolyn Knapp-Shappey ble tildelt «Gerti» som en del av hennes skilsmisse-oppgjør med hennes australske ektemann Gordon Shappey, og hun utbrøt at «Gerti» var «Mitt Jetfly Nå». Selskapet er basert på den fiktive Fitton Airport, som ligger i Midlands. Historien følger arbeidslivet til MJN Air og deres mannskap på fire: Eieren Carolyn (spilt av Stephanie Cole); Styrmann Douglas Richardson (spilt av Roger Allam), en erfaren pilot som tidligere fløy med Air England til han fikk sparken på grunn av smugling; Kaptein Martin Crieff (spilt av Benedict Cumberbatch); og Arthur Shappey (spilt av John Finnemore), Carolyns sønn som arbeider som stuert.

Mye av handlingen dreier seg om forholdet mellom Douglas og Martin. Martin er kaptein, men Douglas er langt mer erfaren. De fleste anser Douglas for å være overlegen Martin på nesten alle områder. Douglas får betaling for å fly, men Martin gjør ikke det fordi Carolyn ikke har råd. Martin har derfor også en annen jobb med sin egen virksomhet, Icarus Removals, ved å bruke en varebil han arvet fra sin avdøde far. I tillegg til å måtte betale to underholdsbidrag forsøker Douglas å holde hemmelig for hans tredje kone Helena at han egentlig ikke er kaptein. Det avsløres etter hvert at Helena har en affære med noen andre.

Douglas er også tidligere alkoholiker, men har vært edru i flere år før handlingen i serien begynner. Selv om mannskapet ofte krangler seg imellom, forenes mannskapet ofte for å bekjempe en felles fiende eller løse et problem. En tilbakevendende antagonist er Gordon Shappey, Carolyns tidligere ektemann. En annen tilbakevendende figur er kaptein Hercules Shipwright, en tidligere kollega av Douglas som nå arbeider i det skotske flyselskapet Air Caledonia. Prinsesse Theresa av Liechtenstein dukker opp i den siste sesongen, og ansetter selskapet for å ta med hennes yngre bror og regjerende monark Kong Maxi til Fitton. Hun og Martin begynner deretter et romantisk forhold.

Episoder
--------

### Første sesong

1. «Abu Dhabi»
2. «Boston»
3. «Cremona»
4. «Douz»
5. «Edinburgh»
6. «Fitton»

### Andre sesong

1. «Helsinki»
2. «Gdańsk»
3. «Ipswich»
4. «Johannesburg»
5. «Kuala Lumpur»
6. «Limerick»
7. «Molokaʻi»

### Tredje sesong

1. «Qikiqtarjuaq»
2. «Paris»
3. «Newcastle»
4. «Ottery St Mary»
5. «Rotterdam»
6. «St. Petersburg»

### Fjerde sesong

1. «Timbuktu»
2. «Uskerty»
3. «Vaduz»
4. «Wokingham»
5. «Xinzhou»
6. «Yverdon-les-Bains»

### Zurich

1. «Zurich, Part 1»
2. «Zurich, Part 2»

Eksterne lenker
---------------

* (en-GB) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Asiloidea** er en overfamilie av fluer som omfatter tre familier som finnes i Norge: rovfluer, stilettfluer og vindusfluer. De øvrige familiene i denne gruppen lever bare i varmere strøk. Familiene Mydidae og Apioceridae har en del arter, mens de resterende familiene Apsilocephalidae, Hilarimorphidae og den nyoppdagede Evocoidae er ganske små.

Utseende
--------

Middelsstore til store fluer, ganske slankt bygde, med forholdsvis lite hode som sitter på en tydelig hals. Antennene er sylindriske og forholdsvis lange. Vingene er smale med mange årer, beina er ofte lange og kraftige og bakkroppen lang og slank. Overfamiliene omfatter de største av alle fluer, i familiene Mydidae og rovfluer. Larvene er lange og tynne, sylindriske, og tilspisset i hodeenden, med en glatt kropp uten noen slags utvekster.

Levevis
-------

Disse fluene finnes helst på varme, solrike steder og vi har nokså få arter i Norge. Larvene lever oftest i bakken, trolig alltid på land. Ellers varierer leveviset mye. De voksne fluene er gode flyvere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Asiloidea* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Asiloidea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Asiloidea* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Asiloidea* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Asiloidea* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Asiloidea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Asiloidea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Asiloidea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Thorbjørn Egner ca. 1961, omgitt av modeller og plakater fra bøkene sine. Foto: Oslo Museum 
**Kaptein Sorte Bill** er en vise av Thorbjørn Egner, først publisert som *Sjørøvervise* i Egners tilretteleggelse av Hugh Loftings Doktor Dyregod fra 1949 der Bill opptrer som en av bokens personer, senere også utgitt i visesamlingen *Kaptein Sorte Bill* fra 1954, og i boken *Kaptein Sorte Bill og andre viser* fra 1973.

> Jeg er kaptein Sorte Bill fra femten hundr' og fjorten   
> 
> Hei fadderi fadde rullan dei  
> 
> En sjørøver kap'ten av den gamle gode sorten  
> 
> Hei fadderi fadde rullan dei  
> 
> Og skuta er det mang til i, her er Jack og gamle Billi  
> 
> Petter Flint og Røde Willi og enda noen til  
> 
> Når vi heiser alle kluter, kan vi borde alle skuter.  
> 
> Ingen slipper unna kaptein Sorte Bill
> 
> 
> Første vers i sangen
> 
>

Teater
------

Sjørøverskuta Klara som ble bygd av Risør trebåtbyggeri ankom Arendal på besøk 17.mai 1990 på vei mot Dyreparken i Kristiansand. Sorte Bill og mannskapet på Klara ble tatt i mot av ordfører Ivar Bollmann Pedersen (Ap) og store deler av Arendals befolkning. Foto: Jan-Erik Løken
Figuren ble også fremført i Kristiansand Dyrepark, og hadde egen sjørøverskute. Skuta ble senere bygget om til «Grevinnen», som er skuta til Greven av Gral, en skikkelse i forestillingen Kaptein Sabeltann og den forheksede øya som fremføres i Kaptein Sabeltanns verden.

Musikkfremførelser
------------------

«Kaptein Sorte Bill» er en populær vise som mange har spilt inn. Henki Kolstad spilte den inn sammen med The Monn Keys i 1954. Lars Klevstrand og Steinar Ofsdal ga ut musikkalbumene *Drømmen om Kaptein Sorte Bill* (1990) og *Den magiske musikken fra drømmen om Kaptein Sorte Bill* (1994), hvor visen «Kaptein Sorte Bill» fremføres. Wenche Myhre fremfører også visen på musikkalbumet *Du Og Jeg Og Vi To* (2001) og Per Asplin spilte den inn på 1960-tallet.

Litteratur
----------

* Thorbjørn Egner: *Kaptein Sorte Bill og andre kjente Egner-viser*, Cappelen (2007) ISBN 9788202275679

Referanser
----------

1. ↑  «E-Pages». *www.e-pages.dk*. Besøkt 16. april 2019.

| * v
* d
* r
Thorbjørn Egner 1912-1990 |
| --- |
| Bøker | Karius og Baktus (1949) **·** Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen (1953) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1955) **·** Tommy og elefanten (1958) **·** Thorbjørn Egners lesebøker, 16 bind (1950–72) **·** Musikantene kommer til byen (1978) |
| Film | Karius og Baktus (1955) **·** Klatremus i knipe (1955) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1988) **·** Dyrene i Hakkebakkeskogen (2016) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (2022) |
| Mer | Sanger: Kaptein Sorte Bill (1949) **·** Ola Dekksgutt fra Flekkefjord  (1953) **·** Bamsens fødselsdag (1977) **·**  Annet: Kardemomme by **·** Hakkebakkeskogen **·** Kardemommeloven **·** |
**Kaputiei** er en by i utkanten av Nairobi i Kenya, om lag 60 km sør for byens sentrum. Byen ble etablert etter at organisasjonen Jamii Bora i 2007 vant en rettssak om retten til området, en langstrakt slette i utkanten av Kenyas hovedstad. 

Byen bygges som et ledd i et arbeid for å gi nye muligheter til 10 000 mennesker fra Nairobis slumområder, som kan flytte fra bølgeblikk, papir og søppel til hus bygget av murblokker produsert i prosjektet og omgitt av grønne trær. I løpet av 2007 er det reist 300 hus, planen er å bygge 2000 små hus på 50 kvadratmeter. Området vil få gode sanitære løsninger, det er funnet en god vannkilde 85 meter under bakken. 70% av vannet er planlagt resirkulert. 

Infrastrukturen i byen etableres blant annet gjennom samarbeid med ulike organisasjoner i Norge og Sverige. I Norge bidrar Strømmestiftelsen, Agder Energi og ABCenter med midler for å bygge skole i byen.

Eksterne lenker
---------------

* Om Kaputiei (Word-dokument på engelsk)
* Svensk side med informasjon om prosjektet Kaputiei
Hovedbygningen på Gaarder vender mot øst og mot Storgata i Elverum
**Gaarder** er en gård i Elverum, med tunet i Elverum sentrum. Gårdsdriften er avviklet, og gården er utgangspunkt for arrangementer, skogbruk og eiendomsdrift.

Gårdens historie kan føres tilbake til siste del av 1400-tallet, da den ble skilt ut fra prestegården i Elverum. I 1733 kjøpte Gulbrand Aamodt gården sammen med Christen Løvberget. De var de første lokale eiere og brukere av gården. I eierrekken har navn som Øvergaard og Aakrann gått igjen, og dagens eier Gunnar Aakrann Eek er etterkommer av Gulbrand Aamodt. 

Flere av Elverums ordførere har eid Gaarder eller vært knyttet til gården: Hans Øvergaard, Gulbrand Øvergaard og John Aakrann. Amtsformannskapet i Hedmark hadde sitt første møte her i 1837, og Gaarder var også et av de to faste møtestedene for Elverums formannskap fra 1837.

Under flukten fra Oslo 9. april 1940 kom kongefamilien til Gaarder om kvelden den 9. april, og oppholdt seg der i noen timer. På Gaarder skilte de lag slik at kronprinsesse Märtha av Norge og barna flyktet videre til Sverige. Eier av Gaarder var da Gulbrand Øvergaard Aakrann (1872–1943), som eide gården fra 1927 til sin død. Han var sønn av ovennevnte John Aakrann.

Referanser
----------

1. ↑  Gaarder gård, Elverum Arkivert 21. oktober 2018 hos Wayback Machine.; Festspillene i Elverum
2. ↑  Finne-Grønn, S.H. (1909). *Elverum : en bygdebeskrivelse. 1 : Gaardhistorie med ættetavler*. Cammermeyer. s. 18, 41-54.
3. ↑  Moe, Wladimir (1920). *Norske Storgaarder*. Aschehoug. s. 96-101.
4. ↑  Evensen, Ottar (1998). *Elverum mot by*. Elverum: Elverum historielag. s. 122. ISBN 8290833083.
5. ↑  Skrede, Magne (1958). *Elverum : en bygdebeskrivelse. 4 : Tillegg til Finne-Grønns bok om Elverum*. Elverum: kommunen. s. 226.
6. ↑  Da kongen kom til Gaarder Gård i 1940 Arkivert 7. januar 2019 hos Wayback Machine.; gaardergaard.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**«Last Train to Clarksville»** er en amerikansk sang skrevet av Tommy Boyce og Bobby Hart. Den fantes på A-siden til The Monkees' debutsingle, ble innspilt 25. juli 1966 i RCA Victor Studio B, Hollywood, utgitt på singlen Colpix #1001 16. august 1966 og senere tatt med på gruppas debut-album. Sangen toppet Billboard Hot 100-listen 5. november 1966.

Den har blitt sammenliknet med The Beatles' «Paperback Writer», både i stilen med «skramlende» gitar og akkordstrukturen, og likner på gitarriffet i «Blue's Theme» med Davie Allan and the Arrows fra motorsykkelfilmen *The Wild Angels* med Peter Fonda.

I 1967 ble sangen spilt inn av bluegrassgruppen Flatt & Scruggs

Åpnings- og det tilbakevendende riffet på sangen «Find Your Way Back», skrevet av Craig Chaquico, og fremført av Jefferson Airplane på albumet *Modern Times* (1980) er nesten identisk med det på «Last Train to Clarksville», men meget ulik i tempo og meter.

Handling
--------

Opphavspersonene hevdet at sangen var deres protest mot Vietnamkrigen. Intrigen inneholder en telefonsamtale med en militær til hans hustru/kjæreste og anmoder henne om å ta *det siste toget til Clarksville*, slik at de kan ha en siste natt sammen før han må reise med morgentoget. Han vet ikke når han vil vende tilbake, så dette kan være et langvarig eller farlig oppdrag.

Byen
----

Selv om Clarksville i sangtittelen synes å referere til Clarksville, Tennessee, og implisitt til det nærliggende Fort Campbell, Kentucky (hjemstedet til 101st Airborne Division), påstår Bobby Hart at det var en tilfeldighet.

«Det er en liten by i nord-Arizona som jeg pleide å reise gjennom om somrene på vei til Oak Creek Canyon kalt Clarksdale», sier Hart. «Vi kastet ut noen navn og da vi kom til Clarksdale syntes vi det lød temmelig godt. Vi syntes kanskje Clarksville var litt bedre. Vi visste ikke på den tiden at det er en flybase nær byen Clarksville i Tennessee, som fint ville gjøre nytte».

Referanser
----------

1. 1 2  *The Monkees Greatest Hits* (Rhino Entertainment), Liner notes
2. ↑
3. ↑  Songfacts Last Train to Clarksville by The Monkees
**Jane Mykle** (født **Axeliane Christine Zetlitz Kielland** 13. februar 1916 i Bergen, død 17. juni 1995 i Asker) var en norsk dukketeaterskaper og lokalpolitiker. Hun var gift med forfatteren Agnar Mykle (1915–1994) fra 1942 til 1957.

Liv og arbeid
-------------

Mykle hadde artium, kveldsskole fra BHKS og ett år ved SHKS. Hun studerte videre i London og Paris og arbeidet som blomsterdekoratør, hanskemaker mm. Hun traff Agnar Mykle i 1939, og giftet seg med ham i 1942. Etter skilsmissen i 1957 var han leieboer hos henne fra 1963, og de tidligere ektefellene opprettholdt resten av livet tett kontakt.

Jane og Agnar Mykle ble pionerer innen norsk dukketeater, med utdannelse fra Marcel Temporals *Temporals institutt for dukketeater* i Paris. Ekteparet Mykle etablerte Norsk Dukketeater i 1949, og de to skrev en lærebok i dette emnet. Norsk Dukketeater inngikk siden samarbeid med Folketeatret.

Hun satt i Asker kommunestyre for SF/SV fra 1968 til 1983, og senere i fylkestinget i Akershus.

Agnar Mykles sønn fra første ekteskap Arne Bust Mykle (1937–2015) arbeidet også med dukketeater, og overtok etter hvert Norsk Dukketeater sammen med sine daværende hustru Bjørg Mykle. De utviklet blant annet barne-TV-serien om *Pompel og Pilt* fra 1969.

Priser og utmerkelser
---------------------

* Kirke- og undervisningsdepartementets premiering for *Dukketeater* i 1954, sammen med Agnar Mykle

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, side(r) 15, utgitt 22. juni 1995[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Dukketeater!* (lærebok, sammen med Agnar Mykle), 1954; gjenutgitt 1967 og 1995
* Alf van der Hagen. *En annen Mykle : møter med Jane Mykle*. 1994 ISBN 82-7094-695-8
* *Dukketeater underveis : familien Mykle og Norsk dukketeater*. Ved Arne Bust Mykle, Tone Sinding Steinsvik og Sverre Følstad. Stiftelsen Modums blaafarveværk , 2006. ISBN 978-82-90734-36-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jane Mykle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Jane Mykle hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Kartskisse over Marianene
**Marianene** er en øygruppe i den opprinnelig melanesiske språk- og kulturkrets i stillehavsområdet. Den har tilhørt flere kolonistater etter tur. I dag er øygruppen delt i to politiske enheter, Nord-Marianene og Guam, og begge er amerikanske oversjøiske territorier, men med litt forskjellig status.

Historie
--------

I 1521 oppdaget Ferdinand Magellan som første europeer øygruppen, og han gav den navnet *Islas de Ladrones*, på norsk «tyvenes øyer», fordi øyboerne etter europeernes oppfatning hadde stjålet med seg gjenstander fra Magellans skip. I 1667 ble øygruppen tatt i besittelse av Spania og oppkalt etter den spanske dronning Maria Anna av Østerrike, kong Filip IVs gemalinne.

Etter den spansk-amerikanske krig avstod Spania den sørligste delen til USA og solgte resten til Det tyske rike den 12. februar 1899.

Etter første verdenskrig overdro Folkeforbundet Marianene til Japan. Etter annen verdenskrig gav FN øyene til USA. I 1978 gav USA den nordligere del, Nord-Marianene, status som USA-assosiert stat, mens Guam i sør ble *dependent territory* under direkte amerikansk kolonialherredømme. Statusforskjellen henger mest sammen med de store militærbasene USA har på Guam.

Kilder
------

* (no) Marianene i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** GNIS
 |