recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kvarsebo kyrka** er et kirkebygg i Kvarsebo i Linköpings stift som ligger i Södermanland. Den er menighetskirke i Kolmårdens församling.

Kyrkens gateadresse er Kvarsebovägen 126, 618 93 Kolmården.

Kirkebygget
-----------

Kirken i Kvarsebo er bygget av innbyggerne selv. Den kirken som fantes på stedet tidligere ble kalt Kristine Kapell, men med årene ble den mer og mer ramponert. Fra begynnelsen var Kvarsebo ikke et eget pastorat og under de periodene når isen var utrygg var det vanskelig för presten å komme. Befolkningen appellerte i et brev til dronning Kristina om å få bli et eget pastorat, noe som ble innvilget.
På 1700-tallet forsøkte folket å samle inn penger til en ny kyrka. De fikk lov til å ta upp kollekt fra stiftet ved tre anledninger. Dette var imidlertid under Karolinertiden og det var krig i landet. Det var ikke mye befolkningen kunne samle sammen og de innsamlede midlene dekket ikke engang en tiendedel av kostnadene. Befolkningen bygde da selv kirken med sin nåværende plassering og på juledagen 1808 ble den første messen holdt i den nye kirken. På stedet der en gammel kirke hadde stått be det reist et kors. Kirkegården ble anlagt samtidig med kirken. En minnelund ble anlagt på 1990-tallet.

Inventar
--------

* Altertavlen er malt i 1810 av Pehr Hörberg. Motivet er Kristus i Getsemane.
* Prekestolen ble lagt et i 1750 av biledhugger Niclas Österbom i Norrköping. Tidligere hadde prekestolen vært i Östra Husby kyrka.

### Orgel

* I 1852 bygde Johan Lund, Stockholm en mekanisk orgel. I 1917 og 1930 ble orgelet omdisponert av A Magnussons Orgelbyggeri AB, Göteborg. Det ble renovert og disponert på nytt i 1974 av Bröderna Moberg, Sandviken. Orgelet har et register på 54/25.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Våra kyrkor*, sidan 109, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kvarsebo kyrka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Antiqvarisk tidskrift för Sverige, andre del (1867-1869), side 104, handler om Kvarsebo kyrka
**Uencyklopedisk:** Denne artikkelen er etter noens mening ikke i samsvar med Wikipedias regler for hvordan artikler bør se ut. Dette kan løses på flere måter:
* Artikkelen kan skrives om og gis en grundig opprydning i henhold til våre formateringsregler for tekst og våre overordnede retningslinjer.
* Artikkelen kan reduseres til en kort, definerende artikkel, der brødtekst bør inneholde minst 100 tegn, heriblant mellomrom, og deretter merkes med {{stubb}}.
* Artikkelen kan slettes og påbegynnes på nytt.

Merknader som er blitt anført: Artikkelen følger ikke stilmanualen

KartKompetansebyggeren er en videregående skole som ligger i Nordbyen i Tønsberg sentrum. Skolen eies av Vestfold og Telemark fylkeskommune. Skolen har kun voksne elever og tilbyr gratis skolegang. I tillegg kan privatister også få plass ved skolen dersom det er ledig plass. Skolen har undervisning på dagtid og kveldstid for at elever som er i jobb også kan gå på skolen. 

Skolen har en rådgivertjeneste og tilbyr veiledning til alle som vil ha skoleplass, eller som er elever. Elevene som begynner får låne gratis PC og bøker. 

Veiledende søknadsfrist er 1. mars, men elevene blir tatt inn også etter denne datoen. Potensielle elever søker gjennom Vigo. 

Det er ca. 600 elever ved skolen og ca. 65 ansatte. 

Skolen følger den ordinære skoleruten, bruker læringsplattformen Microsoft Teams og administrasjonsverktøyet Visma InSchool

Studieretninger
---------------

* Studieforberedende og realfag
* Elektriker
* Helsesekretær
* Fotterapeut
* Helsefagarbeider
* Barn- og ungdomsarbeider
* Salg- service og reiseliv
* Transport- og logistikkarbeider

Referanser
----------

1. ↑  «Kompetansebyggeren».
**Poul Madsen** (født 1527, død 1590) var en dansk professor og teolog, og han var biskop i Sjællands stift fra 1569 til sin død.

I 1554 tok han magistergrad og ble professor i pedagogikk ved Københavns Universitet. Han var også lærer i hebraisk. Seinere ble han både professor i gresk og i 1560 i dialektikk.

Kun 34 år gammel ble han valgt til biskop i Ribe stift etter Hans Tausen. Dette embetet hadde han i 7 år. Men etter Hans Albertsens død i 1569 ble han valgt til biskop i Sjælland, det høyeste embetet i den danske kirke. 

Poul Madsen døde 30. oktober 1590, 63 år gammel. Han var gift fire ganger, men levde sine siste 12 år som enkemann.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk Biografisk Leksikon-ID Poul\_Madsen, besøkt 14. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Runebergprosjektet: Dansk Biografisk Leksikon, 1. utgave


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Tausen** | **Biskop i Ribe**(1562–1569) | Etterfølger:**Hans Laugesen** |
| Forgjenger:**Hans Albertsen** | **Biskop i Sjælland**(1569–1590) | Etterfølger:**Peder Jensen Vinstrup** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Danmark
*For innsjøen i Rana kommune, se Storakersvatnet.*

**Akersvannet** er en grunn og næringsrik innsjø på kommunegrensen mellom Sandefjord og Tønsberg i Vestfold. Vannet har et begrenset nedbørfelt, med bare små tilsig fra Stokkemyra i sørvest og Akersmyra i nord. Utløpet er gjennom Melsombekken i sørøst til Melsomvik. Her har det vært både mølle og sagbruk, og det var Nøtterøy kommune som hadde fallrettighetene. Vannet var fram til 1970-tallet drikkevannskilde for Tønsberg, Nøtterøy og Sandefjord kommuner.

Vannet lå opprinnelig 16 moh, men er to ganger senket med en meter (1935 og 1967), og ligger derfor i dag 14 moh.[]

Vannet huser en rekke fiskearter, som gjørs, gjedde, abbor, ål, vederbuk, brasme, og sørv. Vannet er særlig kjent for sine storvokste gjedder, og forekomsten av gjørs.

Hele vannet ble sammen med deler av strandsonen fredet som naturreservat den 2. oktober 1981.

Se også
-------

* Aker gård (Tønsberg)

Referanser
----------

1. ↑   faktaark.naturbase.no, besøkt 17. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 8. april 2015
3. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 3. mai 2015
4. ↑  «Fylkesmannen i Vestfold, informasjonsblad (PDF)» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 1. januar 2017. Besøkt 28. februar 2014.
5. ↑  (no) Akersvannet i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Helene Magdalene von Storm** (1755–1808) var en norskfødt adelskvinne, gift Bielke. Hun var søster til Catharine, grevinne Wedel-Jarlsberg.

Helene Magdalene ble døpt 6. desember 1755 i Christiania som annen datter av den dansk-norske offiser Caspar Herman Storm og Ide Sophie Mangelsen (1736–1766). Faren var en velstudert og kunnskapsrik mann, som førte et kostbart hus og hadde stor byggelyst.

26. mai 1772 giftet hun seg i København med hoffmarskalk under Christian VII, Henrik Christopher Frederik Bielke (1739-1789). Bielke var få måneder tidligere blitt utnevnt til sjef for den franske komedie og den italienske opera på hoffteatret ved Christiansborg, men parets tid ved hoffet ble kort, da han allerede i juli samme år skiftet stilling til amtmann i Tønder.

Paret fikk seks barn. Bielke døde i 1789, mens hun overlevet ham frem til oktober 1808. Helene Magdalene ble bisatt fra Gottorp slottskapell.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «466 (Dansk biografisk Lexikon / XVI. Bind. Skarpenberg - Sveistrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 23. oktober 2021.
3. ↑  «Henrik Bielke – hofmarskal | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 23. oktober 2021.
4. ↑  Louis Bobé og Albert Fabritius (red.) (1946). «Bielke» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog* (II): 21–22.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Jørn Fevang** (født 21. mars 1960) er en norsk organist og kordirigent. Siden 1992 har han vært kantor i Bragernes kirke.

Utdannelse
----------

Fra 1969 til 1979 fikk han undervisning i klaver og orgel av Leiv Berulfsen i Sandar kirke. Han er utdannet fra Norges musikkhøgskole 1979–1985.

Kunstnerisk virke
-----------------

1987–1992 var han kantor i Lilleborg kirke i Oslo og fra 1992 har Fevang vært kantor i Bragernes kirke i Drammen og dirigent for Bragernes Kantori, Bragernes kirkes guttekor og Bragernes kirkes solistensemble. Sammen med sin kone Beate Strømme Fevang, som også er kantor i Bragernes, fikk han Drammen kommunes kulturpris i 2005. Med korene i Bragernes har han oppført en lang rekke større verker for kor og orkester, samt innført en praksis med et rikt musikkliv i gudstjenestene på søndager. Bl a ble Bachs verker Messe i h-moll (2011 og 2016) og Johannespasjonen (2018) brukt som liturgisk musikk i gudstjenesten for første gang i Norge. 

Fevang har komponert kirkelig bruksmusikk, bl a orgelforspill, orgelkoraler og kormusikk.. Korstykket Te Deum ble komponert til Bragernes kirkes 150 års jubileum i 2021. Motetten Jorden hører Herren til ble skrevet til Bragerneskorenes 30 årsjubileum i 2023. 

Fevang har sittet i en rekke sentralkirkelige råd og utvalg. Han var lærer i messesang og gudstjenesteøvelser ved Menighetsfakultetet gjennom mange år. Fra 2010 var han medlem av komiteen for ny utgave av Norsk salmebok i Den norske kirke. Han har skrevet bidrag til en lang rekke festskrift, tilegnet blant andre Søren Gangfløt, Ove Kristian Sundberg, Magnar Mangersnes, Terje Kvam, Trond H.F. Kverno og Kjell Mørk Karlsen. 

Fevang er Sankt Hallvard Ordens kantor og medlem av *Ordens Kanseliet*.

Referanser
----------

1. ↑  Lervik, Oddbjørn (12. mai 2005). «Får byens kulturpris». Drammens tidende. Besøkt 7. juni 2018.
2. ↑  «Ordens Kanseliet – The Chancery of the Order – Sankt Hallvards Orden». *www.st-hallvard.org*. Arkivert fra originalen 1. september 2018. Besøkt 1. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Alexander Frederik von Møsting** (født 20. november 1680, død 6. mars 1737) var hoffembetsmann og stiftamtmann i Danmark-Norge.

Militær karriere
----------------

Møsting var sønn av kaptein i Norge Nicolaus Abraham von Møsting til Rønnovsholm (d. 1683) og dennes annen hustru, Kirstine Lunov. Han gikk den militre løpebane. I 1715 ble han utnevnt til kongens generaladutant for infanteriet. Med tittel av etatsråd ble han 1720 medlem av Landetatens Generalkommissariat.

I årene 1728-30 var Møsting stiftsamtmann over Christianssands Stift og amtmann over Nedenæs Amt og Råbyggelagets Amt. I 1730 mottok han  det hvite bånd og ble året etter utnevnt til hoffmester for kong Christian VIs søster, prinsesse Charlotte Amalie.

Ekteskap
--------

Den 19. januar 1714 giftet han seg på Valdemars slott med Christine Elisabet Knuth (1676–1738). Hun hadde tidligere vært gift med godseieren Knud Juel og brakte med seg i sitt annet ekteskap 10 barn.

Referanser
----------

1. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 256[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «116 (Dansk biografisk Lexikon / XII. Bind. Münch - Peirup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 27. juni 2020.
4. ↑  Houmøller og Fabritius (1966). «Knuth» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog* (II): 22.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** WikiTree
 |
**.45 ACP** (**A**utomatic **C**olt **P**istol) (11.43×23 mm, norsk betegnelse 11,25 mm) er en amerikansk patron for pistol, som ble utviklet av våpendesigneren John Moses Browning i 1905 for en prototype fra våpenfabrikanten Colt. Slike patroner ble raskt populære blant de amerikanske styrker i Moro Province på Filippinene, som kunne bli utsatt for heftige *juramentado*angrep. 

Denne prototypen utviklet seg senere til pistolen Colt M1911, som ble tatt i bruk av den amerikanske hæren i 1911. Patronen har blitt en av de mest populære, både til militært og sivilt bruk, og er senere brukt i en lang rekke maskinpistoler og korte karabiner.

Flere norske militære tjenestegrener har benyttet pistoler og maskinpistoler i dette kaliber, blant annet Marinen (MTB-skvadronen) og kommandoavdelinger utdannet i Storbritannia under andre verdenskrig. Den Norske Kongsberg Colt (M1914) som var standardpistolen til det Norske Forsvaret ifra 1914 til 1980, er en lisensiert M1911 kopi kamret i .45 ACP.

Patronen leveres i flere varianter til det sivile marked, men på grunn av internasjonale konvensjoner (Haag-konvensjonen, som setter begrensninger for ammunisjon brukt i krig) benyttes kun én variant i det militære.

Den mest utbredte varianten til militært bruk (USA) er 45 Ball, som leveres ladet med en 230 grains kule (15,9 gram) med en utgangshastighet fra løpet på rundt 860 fot/sek (ca. 260 meter/sekund).

Se også
-------

* Liste over patrontyper
* Kategori:Skytevåpen i kaliber .45

Referanser
----------

1. ↑  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 561-562. ISBN 8291361045.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .45 ACP – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) .45 ACP – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Sportskapellet på Ble** ligger på Blefjell i Kongsberg kommune, Viken fylke. Kapellet hører inn under Jondalen sogn i Kongsberg prosti, Tunsberg bispedømme av Den norske kirke. Kapellet ble vigslet Palmesøndag 4. april 1971 av biskop Dagfinn Hauge

Historie
--------

Tanken om å bygge et sportskapell for Kongsberg kom opp allerede i 1943. Det ble da nedsatt en komite som samlet inn 40 600 kr til formålet. Imidlertid ble flere forsøk på å få realisert planene skrinlagt da det oppsto forhindringer. Bl.a. ble det planlagt å bygge kapellet ved Nydammen på Knutefjell og som en fløy til Knutehytta uten at man lyktes å nå frem.
I 1967 ble saken tatt opp på ny og denne gangen ble det bestemt å bygge kapellet på Blefjell. Arkitekt Roar Tollnes fikk oppdraget med å tegne kapellet. Materialene ble kjørt opp på vinteren og byggingen fant sted i 1970-71. Erling D. Wirak ledet byggearbeidet. Kapellet har en kvadratisk form og er laget i tre. Grunnsteinen ble lagt ned 16. august 1970 med flere hundre tilstede. Kapellet ble innviet 4. april 1971 av biskop Dagfinn Hauge. Medregnet dugnad, inventar og utstyr kom kapellet på om lag 250 000 kr. Kapellet har 120 sitteplasser og ligger 700 moh. Kapellet eies i dag av en stiftelse som ledes av et kapellråd bestående av medlemmer fra Kongsberg KFUK/KFUM, Kongsberg menighetsråd, Jondalen menighetsråd, Kongsberg Kristelige Studentlag og Kongsberg Normisjon.

Inventar
--------

Alterpartiet
Altertavlen er laget av Johan Strandli. Den fremstiller den oppstandne Kristus. Altertavlen er utført på sponplate med tykk modellerende maling og er fra 1971. Kirkeklokken er levert av Olsen Nauen Klokkestøperi i Tønsberg og er fra 1905. Kalk, disk, oblateske og særkalker i sølv er gitt av Karen Buen. Piano er av merket "August Förster". Et harmonium av merke "Mannborg" er plassert til høyre for alteret. Over peisen er det seks keramikkfigurer utført av Rolf Hansen og gitt av byggmester Bjarne Kristiansen.

Bruk
----

Kapellet har gudstjeneste hver søndag fra midten av januar til midten av april og fra midten av august og ut oktober. Dessuten på 1. pinsedag. Kapellet har et eget kjøkken. Med 20 sengeplasser er det også lagt tilrette for overnatting av mindre grupper. Årlig besøkes kapellet av nær 1000 personer og har om lag 250 overnattinger.

Kilder
------

Interiøret
Våre kirker: norsk kirkeleksikon 1993. ISBN 82-7527-022-7

Norges kirker Buskerud, bind II, 1985. s.475. ISBN 82-05-16315-4

Eksterne lenker
---------------

* Jondalen menighet
* DIS Norge
* Kongsberg kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Christian Martini de Seue** (1841-1895) var en norsk offiser og topgraf, bror til Christen de Seue. 

Han var sønn av sogneprest, tidligere løytnant Christian de Seue (1810–43) og Dorothea Benedicte Ulrikke von Schlanbusch (1809–1897). de Seue var offiser fra 1860, kaptein 1877, oberstløytnant og sjef for Kristiania Landeværnsbataljon 1889, oberst og sjef for 4. korps av Telemarkens Linjebataljon av Kristiandsandske Brigade i 1892.

I årene 1868-76 arbeidet han med Norges geografiske oppmåling, avanserte 1894 til generalmajor og sjef for brigaden i Trondhjem og kommandant i samme by. Sammen med brødrene A. og Th Bang forfattet han håndboken *Kompagniet* (1872, 4. opplag fra 1894 er av de Seue alene), *Historisk Beretning om Norges geografiske Opmaaling fra dens Stiftelse i 1773 indtil Udgangen af 1876* (1878) samt flere militære artikler.

Han giftet seg 26. september 1872 med Aagesine Oxaas (1851-1874).

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Christian De Seue, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Dagsposten». Trondhjem;. 1895.
3. ↑  «217-218 (Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 25. Sekt - Slöjskifling)». *runeberg.org* **(svensk)**. 1917. Besøkt 15. november 2021.
4. ↑  Holmboe, Othar (1890). *Foged Jens Holmboes efterkommere*. Bogtrykkeriet Concordia. s. 19.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Conrad Detlev greve Reventlow** (født 23. juli 1704, død 24. juli 1750) var en dansk geheimeråd. 

Han ble født i Frankfurt am Main som sønn av Christian Detlev greve Reventlow (1671–1738) og Benedicte Margrethe von Brockdorff (1678–1739). Han mottok kammerherrenøkkelen i 1721, og året etter ble han immatrikulert ved Universitetet i Leiden. I årene 1725–31 var han amtmann i Haderslev amt, 1747–50 deputert i generallandet økonomi- og kommercekollegium samt stiftamtmann i Sjællands stift og amtmann i Københavns amt. I 1738 fulgte han faren som eier av grevskapet Reventlow i Sundeved, baroniet Brahe-Trolleborg og stamhusene Krenkerup og Frisenvold. I 1747 ble han utnevnt til geheimekonferensråd, året etter til president i høyesterett. I 1750 mottok han Troskapsordenen.

Familie
-------

20. september 1731 hadde han giftet seg i Altona med prinsesse Wilhelmine Augusta av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn, datter av Christian Karl af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn-Nordborg (1674–1706) og Dorothea Christina av Aichelberg (1674–1762). Slektskapet mellom den reventlowske og den plønske fyrstefamilie var dobbelt, da Conrad Detlevs søster Christine Armgard var gift med hertug Frederik Carl av Pløn.

Reventlow døde på Bornholm den 24. juli 1750 – året etter sin kone – og ble bisatt i familiebegravelsen i Dybbøl kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Conrad Detlev Graf von Reventlow, The Peerage person ID p581.htm#i5808, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p581.htm#i5808, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «47 (Dansk biografisk Lexikon / XIV. Bind. Resen - Saxtrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 5. juli 2020.
5. ↑  Haxthausen og Bobé (1939). «Reventlow» (PDF). *Danmarks Adels Aarborg* (II): 55.
6. ↑  Elling, Christian (24. juni 2019). *Paraden. Kunst i enevældens Danmark* **(dansk)**. Lindhardt og Ringhof. ISBN 978-87-26-00351-2.
7. ↑  «Dybbøl Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 4 (XX-XXIII): 2222. 1961.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree
 |

Portal: Danmark
***Malchinomorphus*** er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) «storbløtvinger» i familiegruppen bløtvinger.

Utseende
--------

*Cephalomalthinus* er vanligvis ca. 10 mm lange, slanke, mer eller mindre rødlige bløtvinger. Hodet har små, utstående fasettøyne. Antennene er lange (nesten så lange som kroppen) og sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er trapesfomet, gjerne litt lengre enn bredt, overflaten ujevn med riller og groper. Brystskjoldets bakhjørner er vanligvis avrundet avsatt, men ikke tydelig utstående. Dekkvingene skjuler normalt hele bakkroppen og er dekt av fine hår.

Levevis
-------

*Cephalomalthinus* finnes på blomster, trær og busker. Larvene lever som predatore (rovdyr).

Utbredelse
----------

Selketen er utbredt i Sørøst-Asia (Taiwan).

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Cantharoidea**
			* familien **bløtvinger** (Cantharidae)
				+ underfamilie «storbløtvinger» (Cantharinae)
					- slekten ***Malchinomorphus*** Pic, 1922
						* *Malchinomorphus longiceps* (Pic, 1908)
						* *Malchinomorphus maculithorax* Wang & Yang, 1993

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Christen Ostersen Weile** (levde ca. 1650) var en dansk jurist. Han er kjent for å ha utgitt et glossar over gamle danske og norske lovuttrykk, *Glossarium juridicum Danico-Norvegicum*.

Liv
---

Man vet lite om Weiles liv. Etter navnet å dømme har han kommet fra Vejle. Han kan ha vært sønn av en Oster Christensen som nevnes som borger i denne byen i 1617. Som ung mann var han i tjeneste hos de innflytelsesrike adelsmennene og brødrene Jørgen, Christopher og Sivert Urne. Trolig ved disses hjelp fikk han senere en stilling som herredsfogd i Faxe, hvor han var i seks år omkring 1633. Som fogd bidro han blant annet til å opprette en skole i herredet. I 1637 eller noe senere ble han rådmann i Roskilde, og var fortsatt i live i 1652.

Til bruk i det praktiske arbeidet som embetsmann utarbeidet Weile et glossar (ordliste med forklaring) over gamle lovuttrykk i de danske lovene, på grunnlag av et eldre arbeid av Blasius Eckenberger. Med bistand av professor Claus Plum utga han dette glossaret i 1641 under tittelen *Glossarium juridicum Danicum*. I 1652 kom det i en ny og utvidet utgave under tittelen *Glossarium juridicum Danico-Norvegicum*. Et nytt opplag utkom i 1665. Tross mange feil og misforståelser i Weiles tolkning av de middelalderske lovuttrykkene var verket lenge et uunnværlig hjelpemiddel for å for å forstå de gamle lovene.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Christen Ostersen Veile, thesaurus.cerl.org[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* G. L. Wad: «Veile, Christen Ostersen», i *Dansk biografisk Lexikon*. XVIII. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1904

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Prostituertes Interesseorganisasjon i Norge** (forkortet **PION**) er en interesseorganisasjon for prostituerte i Norge. Organisasjonen beskriver seg som kontaktsted og politisk talerør for personer av alle kjønn som har erfaring med prostitusjon. PION ble stiftet i 1990. Daglig leder er kriminologen Astrid Renland.

PION arbeider for å ivareta prostituerte rettigheter og interesser. Organisasjonen driver forebyggende helse- og opplysningsarbeid, spesielt om hiv/aids og andre seksuelt overførbare infeksjoner, gir hjelp og juridisk rådgivning til enkeltpersoner og formidler kunnskap om sexarbeid. Organisasjonen er finansiert over statsbudsjettet gjennom Justis- og beredskapsdepartementet tilskuddsposter til tiltak i prostitusjon- og menneskehandelfeltet og spesielle rettshjelptiltak.

PION utgir tidsskriftet *Albertine*.

PION er medlem av Sex og Politikk.

Se også
-------

* Pro Sentret, Oslo kommunes hjelpetiltak for prostituerte

Referanser
----------

1. ↑  Høring, Statsbudsjettet 2021 (Prop. 1 S (2020-2021)), Stortinget.no
2. ↑  Medlemmer

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Grunnane naturreservat** utgjøres av bukta mellom Bokerøya og Krokåsen i Drammen kommune i Viken fylke, tidligere i Svelvik kommune i Vestfold. Hoveddelen består av gruntvannsområder, og ei mindre strandsone mellom sjøen og fylkesvei 319. Dette er ett av de mest uberørte gruntvannsområdene på Østlandet. Her møtes saltvann fra Oslofjorden med ferskvann fra Drammensfjorden, og det dannes store mudderflater som blottlegges ved lavvann.

Reservatet er en viktig overvintringslokalitet for store fugler som svaner, gjess, gråhegre og skarver. Det er også viktig rasteplass for mange trekkfugler, men området har liten betydning som hekkeplass. Det er derfor ikke generelt ferdselsforbud i reservatet i hekketida, men forbud mot «unødige forstyrrelser». Reservatet grenser imidlertid mot til Saltskjær biotopvernområde i øst, hvor ferdselsforbud gjelder fra 15. april til 15. juli.

Det er fastsatt en forvaltningsplan for reservatet med hjemmel i verneforskrifta. I forvaltningsplanen står det blant annet: *«Hogst av busker og trær, samt husdyrbeiting er nødvendige tiltak for å gjenopprette naturtilstanden som la grunnlaget for fuglelivet som førte fram til vernevedtaket. Beiting skal fjerne takrør og gi rom for flere mer konkurransesvake plantearter. Dette vil igjen tiltrekke seg et rikere insektliv, som så gir grunnlag for flere fuglearter».*

Referanser
----------

1. ↑  «Fylkesmannen i Vestfold, informasjonsblad» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 2. mars 2014. Besøkt 2. mars 2014.
2. ↑  (no) Grunnane naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  Lovdata, verneforskriften
4. ↑  «Fylkesmannen i Vestfold: Forvaltningsplan for Grunnane naturreservat» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 8. mars 2014. Besøkt 8. mars 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Johannes IV Olofsson** eller *Olavsson* eller *Johannes IV Olavi* (født i Pargas i landskapet Egentliga Finland, død 9. juni 1510 på Kustö biskopsborg) var en svensk katolsk biskop.

Biografi
--------

Johannes studerte vid universitetet i Paris og ble der i 1486 promovert magister og var 1487 den engelske nasjonens prokurator. Hjemkommet ble han erkepresbyter ved Åbo domkyrka.

Han ble valgt i 1506, «via scrutinii», til den på høsten samme år avdøde biskop Laurens Suurpääs ettertreder. I 1507 ble han ordinert i Uppsala til sitt embede, etter at han hatte utvirket pavens stadfestelse av domkapittelets valg. Den tid Johannes stod i spissen for Åbo stift er minneverdig hovedsakelig ved de tungea hjemsøkelser landet da hadde å utstå av de danske sjørøverflåter som herjet daværande Sveriges kyster. Beryktet er særskilt den danske fribytteren Otte Ruds nattlige overfall på Åbo by den 2. august 1509, da blant annet domkirken ble plyndret for en mengde av sine kostbarheter.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi var:

* Erkebiskop Šimun Vosić (Vossich), (?-1482)
* Erkebiskop Jakob Ulvsson (1430-1521) \*1470
* *Johannes Olavinpoika (Olavi)* (?-1511) \*1507

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1933). *Svensk uppslagsbok. Bd 14*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 496.
2. ↑  catholic-hierarchy.org olavi, lest 1. januar 2022

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Johannes, finska biskopar *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Antonius Bryske** (– død 11. juli 1566) var en dansk rikskansler.

Han var sønn av Eiler Ivensen Bryske (d. 1529) og Karen Gyldenstierne. I 1544 ble han beskikket til overberghauptmann i Norge og ble i denne stilling forlent med Skien syssel og Gimsø Kloster. Samme år ble han kaldt tilbake til Danmark for å overta rikskanslerembedet.

I sin lange embedstid benyttedes Bryske til flere offentlige oppdrag; han ledsaget således i 1548 hertug Frederik på en hyldingsreise til Norge og sendtes 1554 til forhandlinger med Sverige i Elfsborg. Han døde i 1566 og ble begravet i Vigerslev kirke.

Det bevarte runehåndskrift av Skånske Lov har tilhørt Bryske, som testamenterte det til sin søster Sidsel Bryske.

Referanser
----------

1. ↑  «Antonius Bryske | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 3. oktober 2020.
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «195 (Dansk biografisk Lexikon / III. Bind. Brandt - Clavus)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 3. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Sidsel Bryske** (– død 7. februar 1573) var en dansk adelsdame.

Hun var datter av Eiler Ivensen Bryske (d. 1529) og Karen Gyldenstierne, og dermed søster til rikskansler Antonius Bryske, som synes å ha vært særlig knyttet til sin søster.

Etter sine foreldres død hadde hun arvet Margaard og Dallund på Fyn, sistnevnte solgte hun til broren Gert (d. 1552). Henved 40 år gammel, giftet hun seg med Eskild Gøye til Gunderslevholm (d. 1560), sønn av rikshoffmester Mogens Gøye (d. 1544). Etter 10 års ekteskap døde han på sitt len Skanderborg. 

Ved broren Antonius' død i 1566 tilfaldt det Sidsel en betydelig arv av jordegods og løsøre, deriblant gården Langesø som hun delte med nevøene Tønne og Carl Bryske, og ikke minst runehåndskriftet av Skånske Lov. 9 år senere forærte hun håndskriftet videre til den lærde lege Peder Sørensen (d. 1602). 

Kongen forlente henne også med renten av Odense Provsti (prosti), som broren hadde hatt i forlening, men den mistet hun kort etter da kongen gav den videre til den nye kansler, Axel Urne. 

Sidsel Bryske døde i 1573 på Langesø, og ble begravet juni samme år hos sin ektefelle i Voldum kirke i Jylland.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «198 (Dansk biografisk Lexikon / III. Bind. Brandt - Clavus)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 4. oktober 2020.
3. ↑  «Langesø». *www.danskeherregaarde.dk*. Besøkt 4. oktober 2020.
4. ↑  «Voldum kirke». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 4. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Eiler Christopher von Ahlefeldt** (født 18. mai 1736 i Nordskov, død 9. mai 1806 i Altona) var en dansk amtmann. 

Han var sønn av Christian Frederik Ahlefeldt til Nordskov (d. 1749) og Regitse Sophie, født Güldencrone (d. 1792). Han ble hoffjunker i 1755, året etter var han innskrevet ved Universitetet i Göttingen.. I 1758 ble han kammerjunker hos prinsesse Sophie Magdalene, auskultant i Kammerkollegiet i 1760, kammerherre i 1767 samt amtmann over Kalundborg, Dragsholm, Sæbygård og Holbæk amter i 1768.

To år senere, i 1770, ble han avskjediget og reiste heretter til Frankrike. Her konverterte han til katolisismen og ble abbed og kannik i Soissons. Den franske revolusjon tvang ham ennå en gang til at å emigrere, denne gang til Altona i Slesvig-Holsten. Her døde han den 9. mai 1806.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Friis, H. (1. januar 1959). «Danske studenter i Göttingen 1734 - 1837». *Personalhistorisk Tidsskrift* **(dansk)**: 134–150. ISSN 2445-4958. Besøkt 19. oktober 2020.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «133 (Dansk biografisk Lexikon / I. Bind. Aaberg - Beaumelle)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 19. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Dyreeventyr** er vanligvis korte fortellinger der dyr tenker og handler som mennesker. Dyrene representerer ulike mennesketyper med menneskelige egenskaper. De spilles ut mot hverandre på tankevekkende eller humoristisk vis: Den sterke og godmodige bjørnen blir lurt av den lure og foretaksomme reven; grisen har ambisjoner om et finere liv, men må lære å kjenne sin plass, osv. Dyreeventyr er en sann internasjonal sjanger som kjennes fra alle kulturer og språkområder.

Dyreeventyrene er i slekt med fabelen, som like før antikken har vært en skriftlig sjanger brukt til å belære og til å diskutere moralske spørsmål. Fabler av grekeren Æsop og de romerske dikterne Phaedrus og Avianus kom inn i lesebøkene fra middelalderen av, og kan ha gått derfra over i muntlig tradisjon eller påvirka eksisterende dyreeventyr. På den andre sida kan de antikke fabeldikterne ha bygd på eldre, folkelige tradisjoner. Noen urform av dyreeventyra er således umulig å spore.

Dyreeventyr er de mest populære eventyrene på norsk, og mange er kjent i et stort antall varianter. Blant de mest utbredte er «Reven som gudfar», «Hvorfor bjørnen er stubbrumpa» og «Slipp granrot og ta i revefot». Fra norsk tradisjon kjennes 61 ulike dyreeventyr i til sammen 432 varianter.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Diderik Otto von Grambow** (1732–1773) var amtmann og stiftsamtmann i Trondhjem 1766–1772, og senere i Akershus fra 1772 til 1773.

Han fødtes i Mechlenburg som sønn av generalløytnant Volrath Levin von Grambow (1689–1761) og Barbara Sophie von der Lühe (d. 1766). I 1744 ble han pasje ved hoffet i København, i 1751 hoffjunker hvoretter han i et par år gikk på Sorø Akademi. Siden studerte han ved Leipzig- og Göttingens universiteter og ble opptatt som medlem av det tyske selskap ved Georg-August-Universität sistnevnte sted.

I 1756 vendte han hjem igen og ble utnevnt til kammerjunker, og i 1764 lyktes det ham å få et juridisk embete i den gottorpske overrett. To år senere ble han utnevnt til stiftsamtmann i Trondhjem og amtmann over samme amt. I 1768 gjorde Videnskabernes Selskab ham til medlem, og året ble han ridder av Dannebrog. Den 30. juli 1772 ble han beskikket til stiftsamtmann over Akershus og amtmann i samme amt, samt preses i Overhoffretten. Etter en lengre inspeksjonsreise vendte han syk tilbake til Christiania på sin fødelsdag i 1773. 11 dager senere avgikk han ved døden. Han ble bisatt med stor høytydelighet i Vår Frelser i Christiania, men ble siden overført til den Adelerske familiebegravelse i Vor Frue i København.

Ekteskap
--------

13. august 1765 hadde han giftet seg med hoffmesterinne ved det russiske hoff i Horsens, Elisabeth Sophie (Fikke) Lente-Adeler (1735–1788). Hun var datter av gehejmeråd og amtmann Theodor Lente-Adeler (1702–1767) og hoffdame Leopoldine Cathrine Rosenkrantz.

Referanser
----------

1. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 178[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 178. ISBN 8254800650.
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «v. Grambow, Diderik Otto (Dansk biografisk Lexikon / VI. Bind. Gerson - H. Hansen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 10. juli 2022.
4. ↑  Hiort-Lorenzen, Hans Rudolf; Thiset, Anders. «von Ahlefeldt (Danmarks Adels Aarbog / 1906. Treogtyvende Aargang)». *runeberg.org* **(dansk)**. s. 12–14. Besøkt 10. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Thaulow, Chr. (1919). *Lovtale over Grambow ved provst Steenbuck. I Personalhistorie for Trondhjems by og omegn i et tidsrum af circa 1 1/2 aarhundrede (omfattende ca. 1300 Personer) : afsluttet omkring 1876*. I kommission hos Holbæk Eriksen. s. 61-63.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
Innkjørselen til Gunillaberg
Gunillaberg ifra luften.
Malt hallgulv i hovedbygget utført av Tage Andersen
**Gunillaberg** er en herregård to kilometer sør for Bottnaryd i Jönköping kommune i Småland, Sverige.

Gunnilaberg herregård ble på 1660-tallet bygget av den daværende landshøvdingen i Jönköpings län Johan Printz. Gårdens navn er oppkalt etter hans mor. Bygget er oppført i tømmer i karolinerstil med valmtak og har veggmalerier fra siste del av 1700-tallet. Gunnillaberg ble fredet i 1976.

Gunillaberg var først eid av slekten Printz, og senere av slekten Lilliecreutz. Siden 2008 har gården vært eid av den danske blomsterkunstneren Tage Andersen. Fra 2009 har gården vært åpen hver sommer for publikum som en kunstnerisk hagepark med kulturaktiviteter og ulik kunst skapt av Tage Andersen.

Referanser
----------

1. 1 2  ; *Wiki Loves Monuments' database*; utgivelsesdato: 6. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Gunnillaberg i Carl Martin Rosenberg: *Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige*, Stockholm 1882-1883
* Gunillaberg i *Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige* i 7 band, Stockholm 1856-1870
* Gunillabergs webbplats
**Erhard Frederik baron Wedel-Jarlsberg** (født 26. november 1668, død 24. juli 1740) var en dansk-norsk offiser og kommanderende general i Norge. 

Han var nest eldste sønn av kommanderende general i Norge Gustav Wilhelm til grevskapet Jarlsberg og riksfriherreinne Maria von Ehrentreiter (1633–1702). Ved farens død arvet han godser i Østfriesland som moren hadde med i ekteskapet, samt stamhuset Evenburg og det adelige gods Nesse.

Etter i en tid å ha stått i fransk krigstjeneste, ble han i 1693 ansatt i den dansk-norske hæren. Han avanserte og ble i 1716 utnevnt til general, gehejmeråd og kommanderende general i Norge. Han forsøkte her å bringe orden i utbetalingsforholdene til hæren samt sette festningnene i ordentlig stand, men møtte motstand og søkte avskjed fra krigstjenesten året etter. Han trakk seg tilbake til sitt slott i Evenburg hvor han i 1740 døde som privatmann.

Wedel-Jarlsberg ble bisatt i Lambertikirche i Oldenburg. Sarkofagen ble senere flyttet til et mausoleum i Loga (Leer), i nærheten av slottet Evenburg.

Wedel-Jarlsberg hadde i oktober 1703 ektet Maria Juliane grevinne Freydag til Gödens (1684–1727), datter av keiserlig rikshoffråd Franz Heinrich grev Freydag von Gödens (d. 1694) og Sophie Elisabeth komtesse von Aldenburg (1661–1730). Fra dem stammer den tyske grevelige slekten Wedel (Wedel-Evenburg-Gödens).

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Erhard Wedel Jarlsberg, Dansk Biografisk Leksikon-ID Erhard\_Wedel\_Jarlsberg[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jesper Thomassen (1997). «Wedel» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. 99: 618.
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «315 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 31. desember 2020.
4. ↑  «Neue Zeitung - Ausgabe Nord KW 22 2012». *Issuu* **(engelsk)**. Besøkt 31. desember 2020.
5. ↑  Bratberg, Terje (17. juni 2020). «Wedel – slekt». *Store norske leksikon*. Besøkt 31. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
***Patrioten*** (originaltittel: *The Patriot*) er et amerikansk biografisk stumfilm-drama fra 1924, regissert av Ernst Lubitsch. Filmen er biografisk og handler om tsar Paul I av Russland som hersket i Russland helt på slutten av 1700-tallet.

Hanns Kräly vant en Oscar for beste filmatisering. Filmen ble også nomineret til Oscar for beste mannlige hovedrolle (Lewis Stone), Oscar for beste scenografi, Oscar for beste regi og Oscar for beste film.

Filmen anses i dag for å være tapt.

Handling
--------

I Russland på 1700-tallet er tsar Paul I av Russland omgitt av folk som planlegger å myrde ham, og han stoler bare på grev Peter Ludwig von der Pahlen. Greven ønsker å beskytte sin venn, den sinnssyke tsaren, men tsaren har ansvaret for så mange grufulle handlinger at greven føler han at han må fjernes fra tronen. Greven får hjelp i planleggingen av dette statskuppet fra Stefan, som har blitt pisket fordi tsaren ville straffe ham for å ha vist seg med feil antall knapper på gamasjene sine.

Men kronprinsen blir forferdet over planene deres, og advarer faren sin. Ettersom tsar Paul ikke kan fordra sønnen sin, avviser han kronprinsens avsløring som «tåpelige påfunn», og får ham arrestert. Pahlen bruker sin elskerinne, grevinne Ostermann, for å lokke tsaren inn på et soverom. Grevinnen forteller tsaren om kupp-planene. Tsaren tilkaller deretter von der Pahlen, som forsikrer ham om sin lojalitet. Senere på kvelden sniker greven og Stefan seg inn i tsarens sengekammer og tar livet av tsaren. Men så retter Stefan en pistol mot greven, og dreper ham også. Grevinne Ostermann kommer styrtende og finner den døende greven på gulvet. Hun omfavner ham, og han hvisker sine siste ord: «Jeg har vært en dårlig venn og elsker – men en patriot har jeg vært.»

Medvirkende
-----------

* Emil Jannings – tsar Paul I av Russland
* Florence Vidor – grevinne Ostermann
* Lewis Stone – grev Pahlen
* Vera Voronina – mademoiselle Lapoukhine
* Neil Hamilton – kronprins Alexander
* Harry Cording – Stefan

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Patrioten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Patrioten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Patrioten* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Patrioten* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Justice and Equality Movement** (*«Bevegelsen for rettferdighet og likhet»*; arabisk: حركة العدل والمساواة DIN: *Ḥakarat al-ʿAdl Wālmusāwāh*), forkortet **JEM**, er en zaghawadominert sudanesisk opprørsgruppe som sammen med Sudan Liberation Movement/Army var en av de to viktigste opposisjonsgruppene i Darfur-konflikten, hvor de kjempet mot regjeringsstyrker og regjeringens militser, Ǧanğawīd. JEM ble grunnlagt i 2000, og Khalil Ibrahim var gruppas leder fram til sin død i 2011, da han ble etterfulgt av Gibril Ibrahim. 

JEM var et medlem av Eastern Front, en opprørskoalisjon som var aktiv i Øst-Sudan, nær grensa mot Eritrea, som den mottok støtte fra. I 2011 ble JEM med i Sudan Revolutionary Front, en koalisjon av opprørsgrupper som kjemper mot president ʿUmar Ḥasan al-Bašīrs regjering. 

JEM var ansvarlig for angrepet på al-Ḫarṭūm og Umm Durmān i 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Fiskeløysen** eller **Fiskeløysa** er et vann som ligger på Blefjell (Store Ble) i Rollag kommune i Buskerud. Vannet ligger ved grensa til Flesberg kommune. Det er regulert mellom 788 og 784 moh, og er magasin for Hølseter kraftverk og Vrenga kraftverk. Kraftverkene eies og drives av Skagerak Kraft. Ny demning 2014/2015.

Adkomst til Fiskeløysen går fra nordligste Blefjell-avkjørsel i Numedal (Storebleveien). Dette er en bomvei, der kredittkort er eneste betalingsmåte. Ved bommen kan det også kjøpes fiskekort. Det er satt ut ørret i vannet. Storebleveien ender ved Fiskeløysen, der det er parkerinsplass ved Butjønnseter. Det er en privat bomvei de siste 150 m inn til vannet. Parkeringsplassen ved Butjønnseter er et godt utgangspunkt for turer til Kroktjønn og Åklinuten.

Fiskeløysen har utløp til Einarstjønn og derfra videre via en foss ned til Litlevatnet. Via flere små fossefall og kulper, ender vannmassene i det regulerte Kyrkjevatnet.

* Den nye demningenDen nye demningen
* Kveldsstemning ved Fiskeløysen - oktoberKveldsstemning ved Fiskeløysen - oktober
* Fiskeløysen i vinterdraktFiskeløysen i vinterdrakt
* Den gamle demningenDen gamle demningen

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fiskeløysen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Andreas Gyldenpalm** (1777–1832) var en norskfødt diplomat og adelsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Andreas Dedekam Hagerup de Gyldenpalm fødtes i Christianssand som sønn av justisråd Eiler Hagerup de Gyldenpalm (som i to omganger var Christianssands borgermester) og Aasille Andrea Dedekam. Andreas' farfar var amtmann Hans Hagerup de Gyldenpalm, og hans oldefar biskopen Eiler Hagerup d.e. som var biskop av Trondheim 1731–1743.

Han ble student i 1791 og cand. philos i 1794, men oppga studiene til fordel for et løfte om ansettelse i diplomatiet.

### Diplomatiet

Etter en kort tid å ha vært sekretær ved det dansk-norske General-Handelskommisariat i Paris, ble han i 1801 legasjonssekretær i London og 1802 kammerjunker. I årene 1804–08 var han legasjonssekretær i Stockholm, med en kort avbrytelse i 1806 hvor han virket i Madrid. I perioden 1810–11 var han dansk-norsk legasjonssekretær i det kortlivede napoleonske kongeriket Westfalen, hvoretter han vendte tilbake til København.

### Brevskandalen

Etter Kielfreden i 1814 ønsket Gyldenpalm å spille en rolle for sitt fedreland. Han fikk skaffet seg et reisepass gjennom Sverige av den svenske gesandt i København. Gyldenpalm tilbød heretter venner og bekjente å medta brev til Norge, men klarte ikke å holde tett med planene og om den store oppgave han hadde påtatt seg. Myndighetene viste ham tillit, således spiste han avskjedsmiddag hos kong Frederik VI og fikk brev med seg til Norge fra statsministrene Frederik Julius Kaas og Frederik Moltke.

Ved sin ankomst til Göteborg ble han arrestert og den 14. april bragt til Vänersborg hvor han ble visitert i nærvær av den svenske general grev Hans Henric von Essen. De kompromitterende brevene fra høytstående danske embetsmenn ble funnet, og meddelt til den danske regjering, hvilket blant annet voldte statsminister Moltkes avgang. Gyldenpalm selv førtes til Stockholm og ble innsatt på Vaxholms fästning.

I 1815 ble han løslatt, hvoretter hans franskkunnskaper og vinnende vesen beveget kong Karl Johan til å ta ham i sin tjeneste. I 1818 ble han betrodd redaksjonen på utenriksministeriets svensk-norske meddelelsesblad *Le Scandinave*, men en dansk kilde forteller at han samtidig skal ha mottatt betaling for spiontjeneste for Danmark.

Gyldenpalm ble avskjediget i 1820, og døde i Stockholm 55 år gammel den 21. oktober 1832. 

Den adelige slekten Gyldenpalm utdøde på mannssiden med ham.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Norsk biografisk leksikon*. Aschehoug. 1931. s. 129-131.
2. 1 2 3  Bricka, Carl Frederik. «Gyldenpalm, Andreas Dedekam (Dansk biografisk Lexikon / VI. Bind. Gerson - H. Hansen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 4. februar 2023.
3. ↑  Finne-Grønn, S.H. (Stian Herlofsen) (1897). *Arendals Geistlighed*. Christiania: S.H. Finne-Grønn. s. 51.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Fjotland kirke
**Fjotland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Flekkefjord prosti i Agder bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Fjotland, nå Kvinesdal kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Fjotland kirke.

Fjotland sogn er nå en del av Kvinesdal kirkelige fellesråd, som er underlagt Flekkefjord prosti.

Historikk
---------

I 1670 fikk fjellbygden Fjotland egen kirke, og det vidløftige sognekallet Qvinnesdal fem kirker. Det ble således ved reskr. 6. april 1753 delt i en *øvre del*, hvilket var Øvre Qvinnesdal med hovedsognet Hægebostad, med Eiken og Fjotland som annekssogn. Den *nedre delen* bestod av Liknes hovedsogn og Feda anneks og ble benevnt Nedre Qvinnesdal. Delingen trådte i kraft ved sogneprest Mads Horsens avgang i 1760.

Dette var en ulogisk inndeling, ettersom betjening av Fjotland fra Hægebostad var like besværlig som situasjonen i det tidligere prestegjeldet. Allerede i 1792 forsøkte presten Bergh å få Fjotland overført til Nedre Qvinnesdal, og senere i 1836 tok presten Melbye igjen opp problemstillingen. Endelig ved reskr. 15. mars 1841 ble Fjotland sogn overført fra fra Øvre til Nedre Qvinnesdal.

Så i 1857 ble Fjotland sogn eget sognekall, for så ved kgl. res. 25. september 1970 igjen bli lagt til Kvinesdal prestegjeld.

Referanser
----------

1. 1 2  *Hægebostad kyrkje 150 år*. Hægebostad menighetsråd. 1994. s. 18.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no