recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Olifant i skattekammeret i katedralen i Aachen
**Olifant** (en alternativ stavemåte for ordet elefant) ble i middelalderen brukt om jakthorn laget av elfenben, altså av støttenner fra elefanter. En av de mest sagnomsuste olifantene tilhørte den frankiske sagnhelten Roland, kjent fra middelalderdiktet Rolandskvadet.

Ridder Rolands olifant
----------------------

I *Rolandskvadet* bærer Roland med seg olifanten sin i slaget ved Roncevaux, der han befinner seg i baktroppen av Karl den stores hær. Ridderen Oliver, som var en annen av Karl den stores paladiner, ber Roland blåse i olifanten for å tilkalle forsterkninger, men Roland vil ikke. Til sist gir han imidlertid etter, men da har den frankiske hæren allerede tapt for sarasenerne. Roland forsøker da å ødelegge både olifanten og sverdet sitt, som bærer navnet Durendal, for at disse verdifulle gjenstandene ikke skal falle i fiendens hender. Historien ender med at Roland blåser i hornet, men den kraften dette krever sprenger tinningen hans, og han dør. Karlamagnús saga sier for øvrig at Rolands olifant var laget av hornet til en enhjørning som var blitt felt i India.

Følgende strofe er et eksempel på Rolandskvadets omtale av Rolands olifant:

*Rida dei ut av Franklandet*
*med dyra dros i salen*
*Bles i luren Olivant*
*på Ronsalavollen*
Ronsalavollen er den norrøne formen av det franske stedsnavnet Roncevaux, eller Roncesvalles på spansk.

Andre olifanter
---------------

En annen berømt olifant tilhørte Gaston IV av Béarn, og den befinner seg nå i den spanske byen Zaragoza, som Gaston var med på å erobre fra muslimene.

*Ulph-olifanten*, som befinner seg i skattkammeret i katedralen i York, hører til en gruppe olifanter som ble skåret ut i Salerno i siste halvdel av det ellevte århundre, da normannerne regjerte der. Et av motivene i relieffene som pryder Ulph-olifanten er et par griffer som står rygg mot rygg med haler som ender i uhyrlige hoder med store ører.

Ulph-olifanten er sannsynligvis identisk med det hornet som ble skjenket til katedralen i York av den adelige vikingen *Ulph* eller *Ulf*, som var bosatt i Yorkshire før Edvard Bekjennerens regjeringstid. Edvard Bekjenneren var konge fra 1044 til 1066. I så fall kan hornet som i dag betegnes *Ulph-olifanten* ikke være laget senere enn i den første halvdelen av det ellevte århundret.

En gruppe elfenbenshorn prydet med utskårne bånd i lav-relieff regnes å ha blitt til i de samme verkstedene i Salerno som Ulph-olifanten; disse hornene befinner seg i dag i ulike samlinger rundt om i verden. En av disse olifantene finnes i kartusianer-klosteret i Portes, en annen i Boston Museum of Fine Arts. Ytterligere andre horn i denne gruppen finner vi i skattkammeret i St. Sernin-katedralen i Toulouse og i katedralen i Zaragoza.

Litteratur
----------

* *Rolandskvedet* (Bokverk frå millomalderen 6), Det norske samlaget (1934), til nynorsk ved Johs. A. Dale

Eksterne lenker
---------------

* Olifant, Nordisk familjebok
* Roland, Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Biblioteket
**Matagorda** er en census-designated place i Matagorda County, nær utløpet av Colorado River på kysten av Texas i USA. I 2010 var befolkningen på 503. Matagorda først og fremst et turistmål. Her er det 23 miles (37 km) strender som kan nås med kjæøretøyer og enda flere man kan nå med båt. Matagorda er endepunkt for State Highway 60 og begynnelsen av Farm to Market Road 2031, som krysser Intracoastal Waterway og fører til Mexicogolfen.

Historie
--------

Matagorda er det tredje eldste by i Texas. Den ble etablert i 1827 da Stephen F. Austin fikk tillatelse fra den meksikanske regjering til å bygge en by for å beskytte ankommende nybyggere. Elias R. Wightman, som var en avStephen F. Austins tidlige  *surveyors*, dro til Matagorda i 1829 med 60 immigrerende settlere.

Referanser
----------

1. ↑  «Texas: 2010 — Population and Housing Unit Counts» (PDF). United States Census Bureau. September 2012. Besøkt 4. mai 2015.
2. ↑  «Matagorda Area Chamber of Commerce». *www.matagordachamber.com*. Arkivert fra originalen 22. april 2012. Besøkt 13. desember 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. april 2012. Besøkt 1. september 2017.
3. ↑  J. KLEINER, DIANA. «MATAGORDA, TX». *tshaonline.org*. Besøkt 13. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Matagorda, Texas fra *Handbook of Texas Online*
* «Matagorda, Texas». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey.
* Matagorda Beach information
* Matagorda Beach Cam
* Matagorda Chamber of Commerce


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
Minnesstenen over Duncker og Aerekof i Umeå
**Joachim Zachris Duncker** (født 12. november 1774 i Kristina socken i Savolax, død 5. juli 1809) var en offiser i svenska armén og farfar til Daniel Joachim Edvard Duncker.

Duncker tilhørte familien Dunker, en gammel tysk krigerslekt, som allerede på 1600-tallet ble omtalt i Finland. Han ble i 1789 fenrik ved Savolaxbrigaden og deltok i den russisk-svenske krig 1788–1790. Han ble i 1804 kaptein i brigadens jägarregemente, Savolax fotjägarregemente. Under finskekrigen 1808–1809 utmerket Duncker seg blant annet i slaget ved Pulkkila den 2. mai og i slaget ved Virta bro den 27. oktober 1808.

Duncker tjenestegjorde i fjerde savolakska jägarebataljonen og ble utnevnt til major i 1808. Ved evakueringen av Finland etter konvensjonen i Olkijoki fulgte han Cronstedts avdeling til Västerbotten. Han ble utnevnt til oberstløytnant i arméen i 1809. Duncker ble drept i slaget ved Hörnefors og ble begravet sammen med den russiske kavaleriobersten Aerekof ved Umeå stads kyrka av den russiske generalen Nikolaj Kamenskij.

Gjennom Johan Ludvig Runebergs verk *Fänrik Ståls sägner* er Joachim Zachris Dunckers navn for fremtiden reddet fra glemselen. Tito Collianders bok *Duncker – en av de tappras skara* fra 1943 bygger på Dunckers egne brev.

* Dunckers monument i Hörnefors.Dunckers monument i Hörnefors.
* Dunckers monument i Hörnefors.Dunckers monument i Hörnefors.

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Joachim Zachris Duncker», Biografisk leksikon for Finland ID 4112-1416928956718[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Joachim Zachris Duncker», Svensk biografisk leksikon-ID 17698[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Löjtnant Zidén», fra *Fänrik Ståls sägner*
* «Fänrik Stål», fra *Fänrik Ståls sägner*

Eksterne lenker
---------------

* Om Joakim Zakarias Duncker, fra *Nordisk familjebok* (2 opplag, 1919)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Geni **·** ISNI
 |
**Seminole** er administrativt sete i Gaines County i Texas. Den ligger på det store og tørre slettelandet Llano Estacado. Ifølge 2010 års folketelling hadde Seminole 6 430 innbyggere.

Historie
--------

Land for Seminole ble donert av landeiere bodsatt annetsteds for at det skulle bli *county seat'* for gylket. I 1906 kom de første bosettere dit, W.B. Austin og hans hustru Emma. De flyttet sin *general store* dit fra Caput i Texas. Da var det også kommet postkontot til Seminole. Seminole National Bank åpnet sine dører i 1906, fulgt av First State Bank i 1907. I 1912 tapte Seminole National Bank over $3,000 fa den bl eutsatt for bankran. I 1914 slo de to bangene seg sammen. I 1950 var folketallet i Seminole vokst forbi Seagraves i nærheten.

I 1977 kjøpte et hundretalls familier plautdietschtalende «russiske» mennonitter fra Mexico seg land sørvest for Seminole for å bosette seg der, men fikk problemer med innvandrerstatus. I 1980 undertegnet president Jimmy Carter lovgigving som tillot de opprinnelige hundre familier å erværve fulle statsborgerlige rettigheter. I 2016 vat det omlagt 6.000 plautdietsch-talende rundt Seminole.

Referanser
----------

1. ↑  Texas County Map with County Seat Cities. Geology.com Geoscience News and Information. Lest 26. september 2016.
2. ↑  Profile for Seminole, Texas Arkivert 2. september 2017 hos Wayback Machine.. ePodunk. Lest 26. september 2016.
3. ↑  2010 Census Population of Seminole, Texas Arkivert 2. september 2017 hos Wayback Machine.. Census Viewer. Lest 26. september 2016.
4. ↑
5. ↑  Roslyn Cherie Burns: *New World Mennonite Low German. An Investigating of Changes in Progress.Berkeley, 2016, page 26.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
Generalmajor Paul Hansen Birch på en tegning av ukjent dato. Fotopositiv som tilhører Trondheim byarkiv.
**Paul Hansen Birch** (født 20. juli 1788, død 25. april 1863) var norsk generalmajor, generalkrigskommissær og sjef for 3. Trondhjemske infanteribrigade 1823–1831. 

Birch var født i Fåberg, dagens Lillehammer kommune, som sønn av handelsmannen Johan G.H. Reichenwald og ektefellen Marie Elisabeth f. Birch. Som barn ble han og broren adoptert av onkelen generalkrigskommissær Hans Jørgen Birch. 

I 1800 begynte Birch på krigsskolen i Christiania og i 1805 ble han fenrik ved Søndenfjeldske regiment og repetent ved Landkadettkorpset. Birch ble i 1806 sekondløytnant og lærer ved regimentets underofficersskole i Fredrikshald. På denne tiden var prins Christian August leder av det søndenfjeldske regiment og kommandant på Fredriksten festning. I 1809 ble Birch utnevnt til adjutant hos prinsen og medlem av generalstaben.

Ved riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 fungerte Birch som vaktkommandør. Han ble kort etter kaptein og divisjonsadjutant i generalstaben. 

Birch ledsaget Karl III Johan til kroningen i Trondheim i 1818, ble i 1820 
oberst og i 1821 generaladjutant. Han var en drivende kraft når det veldedighetsarbeid i Christiania. 
I Trondheim foreslo han i 1826 opprettelsen av selskapet 'De nødlidenes Venner'.

General Birchs gate i Oslo er oppkalt etter ham. 

Birch var gift med Anna Cathrine Stenersen (f. 1791, d. 1840), datter av byfogd Stenersen på St. Thomas. De ble foreldre til to sønner, statsråd, amtmann og ordfører Christian Birch-Reichenwald samt landhandler og brukseier Fredrik Reichenwald Birch.

Utmerkelser
-----------

Birch ble tildelt Dannebrogordenen i 1809 som en påskjønnelse etter innsatsen ved trefningen ved Prestebakke 10. juni 1808.

Litteratur
----------

* Anker, Carl Johan (1885) *Biografiske data om 330 norske, norskfødte eller for nogen tid i den norske armé ansatte generalspersoner : 1628-1885* side 46 og 47 Digital utgave

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Hansen Birch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Paul Hansen Birch hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (da) Paul Hansen Birch i Dansk biografisk leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Johannes Klingenberg Sejersted** | **Sjef for 3. Trondhjemske infanteribrigade**(1823–1831) | Etterfølger:**Frederik Christian Hegermann** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree **·** KulturNav
 |
**Lloyd Michael Warren** (født 5. mars 1946 i South Bend i Indiana) er en amerikansk TV-skuespiller og tidligere college basketballspiller, best kjent for rollen som karakteren direktør Bobby Hill i NBC-serien *Hill Street Blues*. 

Warren har to sønner, Grayson Warren og Cash Warren, sistnevnte er gift med skuespillerinnen Jessica Alba og fikk en datter sammen, kalt Honor, i 2008. Warren har også to døtre ved navn Koa og Makayla. Warren var kanskje best kjent som TV-produsent, og for sitt arbeid på ulike TV-programmer som Happy Days, Out of the Blue og Family Matters. I 1991 startet Warren sammen med sin partner William Bickley, opp firmaet Bickley-Warren Productions. Seks år senere, brøt Warren sitt samarbeid med Bickley etter at de hadde jobbet sammen i nesten 21 år.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Warren på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Michael Warren i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Michael Warren på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Michael Warren på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Michael Warren på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Michael Warren på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Michael Warren hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Georg Frederik von Krogh** (født 29. januar 1687 på Flahammer i Luster, død 29. april 1768 på Øye i Melhus) var en norsk offiser.

Han var sønn av kaptein Georg Frederik von Krogh ved  *Det Bergenhusiske Regiment* og Birgitte Munthe Morgenstierne. 1708 ble han sekondløytnant og 1710 premierløytnant ved *det hvervede norske Infanteriregiment*. 1713 ble han sendt med en del av dette for å ta del i krigen i Sønderjylland og Nord-Tyskland, og gjorde under denne tjeneste som generaladjutant hos sin regimentssjef, generalmajor F. C. Cicignon. 1716 ble han kaptein og kom samtidig til C. H. Paulsens regiment, 1724 ble han major og sjef for Trondhjems Garnisonskompagni, 1731 oberstløytnant, 1740 oberst og sjef for 1. vesterlenske Regiment, 1752 generalmajor, 1753 kommandant på Frederikssten, 1758 kommanderende general nordenfjells, og 1764 dessuten kommandant i Trondheim. 1759 ble han utnevnt til generalløytnant, 1760 hvit ridder. 1765 tok han avskjed. 

Han var gift med Hedevig Augusta Brüggemann (1707–40). Deres etterkommere i Danmark fikk anerkjennelse som dansk adel 1873.

Kilder
------

* Dansk Biografisk Leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Johan Friderich Frølich** | **Kommanderende generalNordenfjellske generalkommando**(1758–1765) | Etterfølger:**Johan Vibe von der Osten** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** WikiTree
 |
**Joanna Desideria Courtmans** (født *Berchmans* den 6. september 1811 i Oudergem i nærheten av Brussel, død 22. september 1890 i Maldegem) var en flamlendsk forfatterinne.

Joanna Courtmans fikk en fransk oppdragelse, men ble ved sitt i 1836 inngåtte giftermål med en lærer *J.B. Courtmans* vunnet for den flamske språkbevegelse. Hun begynte i 1841 med fremgang å forfatte på det flamske språk. Friskt og troverdig skildrer hun i særdeleshet folkelivet i det nordlige Belgia. 

Til hennes beste fortellinger hører *De gemeente onderwijzer* (1862), *Het geschenk van den jager* (1864), *De koewachter* (1873) og *De hoogmoedige* (1882). Hennes noveller utkom samlet under tittelen *Verhalen en novellen* (22 bind, 1883-87).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 138580286, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Archief Guido Gezelle[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   FemBio-Datenbank, oppført som Joanna Desideria Courtmans-Berchmans, FemBio-ID 6511, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Biografisch Portaal, «Johanna Desideria Courtmans-Berchmans», Biografisch Portaal number 62443688[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Courtmans, Joanna Desideria, född Berchmans *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vrouwe Courtmans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Joanna Desideria Courtmans-Berchmans
* Joanna-Desideria Berchmans

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BPN
 |
**Ibykos** var en gresk lyriker fra Rhegion i det sørlige Italia, han levde omkring 530 f.Kr. Ibykos var berømt særlig som erotisk skald for den glødende følelse han la inn i sine dikt. Han ble regnet blant de *ni lyriske poeter* i antikken.

Beskrivelse
-----------

Ibykos førte et omvandrende liv og gjestet en tid enevoldsherskeren Polykrates på Samos. En del av diktene hans behandler heroisk-mytiske emner (som Stesichoros), men de fleste av diktene er erotiske og lovpriser unge pikers og gutters kjærlighet. Det var særlig som pederastisk dikter at han var kjent i oldtiden.

Under en ferd til Korint skal han ha blitt overfalt og slått i hjel av røvere. Deres udåd ble deretter på et underfullt vis avslørt av en flokk forbiflyvende traner; de var de eneste levende vesener som hadde bevitnet tildragelsen og var blitt anropt av Ibykos om å hevne hans død.

«Ibykos’ traner» ble til en talevending for å betegne en uforutsett oppdagelse, og fortellingen om den er blitt spredt i vide kretser ved Friedrich Schillers diktverk «*Die Kraniche des Ibykus*» (*Ibykos' traner*). 

Av hans sanger som er sammenfattet i syv bøker, og som i den doriske korlyrikkens stil behandlet mytiske og erotiske emner, finnes noen fragmenter i behold blant *Oxyrhynchus papyri*.

Utgaver
-------

* Malcolm Davies (utg.): *Poetarum Melicorum Graecorum Fragmenta*, Band 1: *Alcman, Stesichorus, Ibycus*. Oxford University Press, Oxford 1991, ISBN 978-0-19-814046-7
* Denys Lionel Page: *Poetae Melici Graeci*. Clarendon Press, Oxford 1975.

Litteratur
----------

* Andreas Bagordo: *Ibykos*. I: Bernhard Zimmermann (utg.): *Handbuch der griechischen Literatur der Antike*, Band 1: *Die Literatur der archaischen und klassischen Zeit*. C. H. Beck, München 2011, ISBN 978-3-406-57673-7, s. 196–199
* Christian Mueller-Goldingen: *Dichter und Herrscher. Zur Polykrates-Ode des Ibykos*. Antiquité classique 2001.

Referanser
----------

1. 1 2   BNF-ID 12256897p, besøkt 11. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Cicero, *Tusculanae Disputationes* 4.33.
4. ↑  F.eks. *Anthologia Palatina* 9.184

Eksterne lenker
---------------

* Zweisprachige Textauswahl zu den griechischen Lyrikern mit zusätzlichen Hilfen
* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Ibykos *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI
 |
**Sophie Caroline av Brandenburg-Kulmbach** (født 31. mars 1707, død 7. juni 1764) var prinsesse av Brandenburg-Kulmbach, fyrstinne av Øst-Friesland og søster til dronning Sophie Magdalene.

Hun var datter av markgreve Christian Heinrich av Brandenburg-Kulmbach (1661–1708) og Sophie Christiane av Wolfstein (1667–1737). Den 8. desember 1723 giftet hun seg på Pretzsch med fyrst Georg Albrecht av Øst-Friesland (1690–1734). Fyrstens korte regjeringstid var ikke uproblematisk. Undersåttene gjorde opprør hvoretter kong Frederik IV måtte sende ham tropper til beskyttelse, tropper som ble stående i årevis, og som fyrsten selv måtte bekoste. Georg Albrecht døde den 12. juni 1734, og etterlot sin kone stor gjeld. Året etter inviterte Christian VI henne til å bo på Fredensborg. Hun vendte senere tilbake til Øst-Friesland, men bodde fra 1740 fast i Danmark, fra 1756 på Sorgenfri slott.

Den store oppmerksomheten som Christian VI viste sin svigerinne, gjorde dronning Sophie Magdalene mistenksom, og ryktene florerte. I 1767 påberopte en Anna Sophie Magdalene Frederikke Ulrikke seg å være frukten av et forhold mellom kongen og hans svigerinne. I 1770 ble hun dømt som bedragerske og satt i Møns tukthus, dog uten arbeidsplikt og med en årlig understøttelse fra kongehuset.

Fyrstinnen av Øst-Friesland er begravet i Roskilde domkirke. Carolinensiel ved Wittmund i Øst-Friesland er oppkalt etter henne.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p46096.htm#i460953, oppført som Sofie Karoline von Brandenburg-Kulmbach[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p46096.htm#i460953, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Sophie Caroline, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 27. mars 2016*
5. ↑  Bregnsbo, Michael: *Til venstre hånd: Danske kongers elskerinder*, Gyldendal, 2010. Besøkt 27. mars 2016
6. ↑  *Die Gründung von Carolinensiel*, museumsweg.de. Besøkt 27. mars 2016

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Studsvik AB** er et børsnotert selskap som leverer tjenester til atomenergiindustrien. Bare 15 prosent av selskapets virksomhet er i selve tettstedet Studsvik utenfor Nyköping, resten er utenlands. Studsvik AB retter seg mot den internasjonale atomenergiindustrien og tilbyr tjenester innenfor avfallshåndtering, konsulenttjenester og driftoptimering. I stedet Studsvik ligger også Kärnkraftsäkerhet och Utbildning AB som utdanner personale til de svenske atomkraftverkene.

Historikk
---------

Selskapet ble grunnlagt som AB Atomenergi i 1947. Formålet med selskapet ved stiftelsen var å konstruere eksperimentreaktorer og utvikle metoder for å utvinne uran fra svenske forekomster. Selskapet ble dannet av staten og industrien i fellesskap. Etter å gradvis ha fått en annen virksomhet byttet selskapet navn til Studsvik Energiteknologi AB i 1978 og deretter til Studsvik AB i 1987, som er selskapets nåværende navn.

Eksterne lenker
---------------

* Studsvik

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |


1. ↑   GRID-ID grid.426004.4[Hentet fra Wikidata]
Tegningen «Fordi hun er født et annet sted» (*Por haber nacido en otra parte*) av Francisco Goya 1814-1823 viser hvordan den spanske inkvisisjonen brukte skamstraff i sine *autodafeer*, seremonielle domsavsigelser og henrettelser: Den dømte ble merket med høy, spiss hatt (*capirote*, *coroza* eller *Flammenhut*) og skulderkappe (*sanbenito*) der dommen var skrevet, og måtte gå i en ydmykende, offentlig prosesjon. Bildetittelen viser kunstnerens syn på kjetterdomstolens ofte absurde og rasistiske avgjørelser.
**Autodafé** (via portugisisk og spansk *auto da fé* fra latin *actus de fide* eller *actus fidei*, «troshandling») var den avsluttende, offentlige delen av en rettssak mot mistenkte kjettere, inkludert mistenkte kryptojøder (skjulte sefarder), utført av den spanske (1481–1834) og portugisiske inkvisisjonen (1536–1821), men også i Italia. Autodafé betegnet opprinnelig selve domsavsigelsen, men ble siden også brukt om den påfølgende utførelsen av straffen.

Under autodaféen var det opptog gjennom byen, og de anklagede måtte bruke kapper med symboler som viste hva de var skyldige i. De som skulle henrettes, bar kapper i en annen farge enn andre skyldige. Opptoget endte ved kirken, der de dødsdømte ble skilt ut og ført til for eksempel bålet der de ble brent. 

Autodafé var en skamstraff der en brukte offentlig stigmatisering og ydmykelse som virkemiddel.

Ordet *autodafé* kan også brukes om bokbål, offentlig brenning av uønskede og forbudte skrifter og bøker.

|  |
| --- |
|  *Auto de Fe* malt av Francisco Ricci i 1683. Scenen er hentet fra Plaza Mayor i Madrid sommeren 1680 der den spanske inkvisisjonen holdt seremoniell domsavsigelse i en rettssak om kjetteri. Slike seremonier ble en blanding av folkeforlystelse, brutalitet og fromhetsgjerninger. |

Se også
-------

* Bokbål
* Inkvisisjonen
* Kirketukt
* Brenning på bål

Eksterne lenker
---------------

* Oppslagsordet «Autodafé» i *Salmonsens konversationsleksikon* (dansk leksikon fra ca. 1915)
* Oppslagsordet «Autodafé» i *Nordisk familjebok* (svensk leksikon fra 1904)
* Autodafé; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Markuskirkens kampanile, Venezia, Italia
Giottos kampanile ved Santa Maria del Fiore i Firenze
Kampanlien på Iowa State University med et 50-klokkers carillon, Ames, Iowa
En **kampanile**, av italiensk *campana*, klokker, er et frittstående klokketårn. Som oftest står det i tilknytning til en kirke eller en katedral. Dette forekommer ganske ofte i Italia hvor ordet stammer fra.

De to mest kjente kampanilene er det skjeve tårn i Pisa og kampanilen på Markusplassen i Venezia. Kampaniler utenfor Italia er ofte modellert etter sistnevnte.

Moderne kampaniler inneholder ofte klokkespill. En del slike finnes på universitetsområder.

Se også
-------

* Beffroi
* Carillon
* Carillon i Norge
* Carillon i Danmark
* Klokkespill
* Klokketårn i Belgia og Frankrike
* Campanologi
* Støpul

Eksterne lenker
---------------

* Kunsthistorie.com Arkivert 1. august 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
Engelsholm 1865-67, av 
Ferdinand Richardt, i *Danske Kirker, Slotte, Herregaarde og Mindesmærker*
Engelsholm i 2010. Foto: Mads Bødker 
**Engelsholm** er et renessanseslott beliggende ved Engelholms Sø i Vejle kommune i Jylland. 

Engelsholm nevnes første gang på skrift i et dokument fra 1452, som beskriver eierskifte mellom kongen og adelsmannen Timme Nielsen Rosenkrans. Bygningen var av munkesten, taket tekket med munke- og nonnetaksten og vinduene var blyinnfattede. Restene av Timmes herregård ligger under det nåværende slott.

Den nåværende hovedbygning er oppført av Tycho Brahes bror Knud i 1592, og skal etter sigende været tegnet av førstnevnte. Knud delte i begynnelsen eierskapet med sin svoger alkymisten Erik Lange, som var gift med Knuds søster Sophie. 

Den rektangulære bygningen har kvadratiske tårn innfelt i hvert hjørne, og inspirasjonen skal være hentet fra slottet Ancy-le-Franc i Bourgogne i Frankrike.

På 1730-tallet påbegynte Gerhard de Lichtenberg en omfattende restaurering og ombygging. Det ble tilføyet løkkupler, en stor avlsgård og en park i fransk stil. Slottet inneholder stadig inventar med malte, kinesiske scenerier fra ombyggingen.

Slottet brant i 1952, men ble straks restaurert i sin opprinnelige skikkelse. Siden 1940 har det vært drevet som *højskole*, og eies i dag av den selveiende institusjon Engelsholm Højskole. 

Engelsholm ble fredet i 1918.

Referanser
----------

1. ↑  Slottets historie, engelsholm.dk[*død lenke*]
2. ↑  Dansk biografisk Lexikon om Knud Brahe
3. ↑  «Engelsholm Slot, cofman.com». Arkivert fra originalen 22. mars 2009. Besøkt 2. august 2011.
4. ↑  «Engelsholm Slot, cofman.com». Arkivert fra originalen 22. mars 2009. Besøkt 2. august 2011.
5. ↑  Fredningssag / Engelsholm, Engelsholmvej 6, Vejle fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 3. juli 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |

Portal: Danmark
*For lokalpolitikeren, se Modolf Hareide*

**Modolv Hareide** (født 15. februar 1909 i Dypvåg, død 6. mars 1983) var en norsk embetsmann. Han var sjøfartsdirektør fra 1972 til 1978.

Hareide var fra 1927 til 1936 sjømann. Han tok styrmannseksamen i 1932, skipsførereksamen og dispasjøreksamen i 1937. Han ble ansatt i Riksrevisjonen og avla i 1942 avla juridisk embetseksamen. Han tok seg så til Sverige der han arbeidet ved den norske legasjonen i Stockholm.

Etter krigen begynte Hareide i 1946 i Handelsdepartementet, der han arbeidet i sjøfartsavdelingen. I 1954 ble han visekonsul i New York og i 1956 byråsjef i Sjøfartskontoret. Da Sjøfartsdirektoratet ble etablert i 1962, ble Hareide underdirektør der. I 1967 ble han assisterende sjøfartsdirektør, før han i 1972 ble sjøfartsdirektør.

Hareide ble i 1982 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. I 1980 ble han tildelt International Maritime Prize av Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Bjørn Steenstrup: *Hvem er Hvem? 1973*, Oslo: Aschehoug, 1973, s. 213–214.
2. ↑  «Modolv Hareide», *Aftenposten*, morgenutgaven 11. mars 1983, s. 11.
3. ↑  «International Maritime Prize», International Maritime Organization.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Tegnérs metylketonsyntese** betegner en kjemisk reaksjon utviklet av Claes Tegnér for fremstilling av metylketoner ved reaksjon mellom metyllitium og forskjellige karboksylsyrer. Denne metoden ble først beskrevet i artikkelen «On the Reaction between Methyllithium and Carboxylic Acids» i *Acta Chemica Scandinavica* i 1952.

Bakgrunn
--------

Metylketoner har vært av stor interesse for kjemisk syntese. Tidligere metoder for ketonsyntese, som destillasjon av bariumsalter av ukjente syrer med bariumacetat, ga generelt lave utbytter. Tegnérs metode tilbyr en mer effektiv metode.

Metode
------

Tegnérs syntese involverer reaksjonen av metyllitium med karboksylsyrer for å danne metylketoner. Denne transformasjonen ble funnet å gi utmerkede utbytter generelt og viste ingen interferens med eventuelle dobbeltbindinger i syrene. Reaksjonen er spesielt effektiv med syrer som har elektrontiltrekkende grupper.

Eksperimentelle resultater
--------------------------

Tegnér utførte en rekke eksperimenter med forskjellige syrer og dokumenterte utbyttene av metylketoner. Han fant at syrer med lengre karbonkjeder ga bedre utbytter, og at tilstedeværelsen av elektrontiltrekkende grupper i syren økte utbyttet.

Referanser
----------

1. ↑  Tegnér, C. (1952). "On the Reaction between Methyllithium and Carboxylic Acids." *Acta Chemica Scandinavica*, 6, 782-790.
«Egyptisk bomull» dyrket i California på 1910-tallet.
**Makko**, også skrevet **makó** og kalt **makkobomull** og **Jumel-bomull**, er en type bomull opprinnelig fra Egypt. Den er fin, langfibret, brunaktig og ekstra sterk, og har silkeglans. Slik bomull har tradisjonelt særlig blitt brukt til strikket undertøy og strømpevarer. Ordet betegner på norsk også trikotasje laget av denne typen bomull.

Historikk
---------

Bomull til salgs i en basar i Luxor 2009. Bomullsdyrking tok til i Egypt i første halvdel av 1800-tallet.
Dyrking av bomull i Egypt i stor skala tok til på begynnelsen av 1800-tallet under dynastiet til Muhammad Ali av Egypt (1769–1849). Omkring 1820 oppdaget den franske forretningsmannen Louis Alexis Jumel bomullsplanter som egnet seg spesielt godt til industriell produksjon, i en hage i Kairo som tilhørte beyen Mako. Ullfibrene på bomullsfrøene var lange, tynne og sterkere enn vanlig bomull. Etter at Jumel-bomullen ble tilpasset til storskaladyrking, fikk bomullsproduksjonen stadig større innpass i Nedre Egypt og deltaområdet der, mens det i Øvre Egypt ble satset på hveteproduksjon for eksport. Historikeren David Landes hevder at nettopp inntektene fra det statlige monopolet på bomullseksport gjorde prosjektene til Muhammad Ali mulige. Bomullstypen ble på fransk oppkalt etter Jumel, på engelsk og andre språk etter Mako.

I dag blir tradisjonell makkobomull dyrket på mindre områder øst for Nildeltaet og utgjør 0,5 % av den totale bomullsproduksjonen i Egypt hvert år. Imidlertid er det avlet fram en rekke, nye sorter makko, blant annet flere som dyrkes i Brasil.

Referanser
----------

1. 1 2  Oppslagsordet «makó» i *Store norske leskikon* (oppdatert 2009)
2. 1 2  Artikkel i *The New York Times* 1864
3. 1 2  «*The Legendary Story of Mr. Jumel and the discovery of MAKO' Cotton*». Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 3. mars 2015.
4. ↑  Owen, E.R.J – Cotton and the Egyptian Economy 1820-1914 – Oxford 1969, side 29
5. ↑  
	* Landes, David – *The Wealth and Poverty of Nations* – Abacus 1998, side 404
6. ↑  Oppslagsordet «maco» i *The Fairchild Books Dictionary of Textiles* (side 366)
**Kungshuset**, også kalt **Lundagårdshuset** er en bygning i Lundagård i det sentrale Lund i Skåne.

Kongens hus
-----------

Huset ble oppført i perioden 1578–84 av kong Frederik II under overoppsyn av Diiriik Byggmester og kongens lensmann Bjørn Kaas. Her ble innrettet rom til såvel kongen som hans lensmann. I 1655 skjenket den senere Frederik III Lundagård og Kungshuset til historikeren Vitus Bering (sjøfarerens grandonkel) som i 1660 solgte det til biskop Peder Winstrup. Samme år avsto Danmark Skåne, men vendte tilbake i en kort periode i 1710, hvor danskene hadde sitt hovedkvarter i Lund. Kungshuset ble da anvendt som magasin og led en del skade.

Universitet
-----------

I 1688 ble bygningen inndratt til den svenske kronen, og ble kort tid etter overlatt til Lunds universitet og anvendt som dets hovedbygning frem til 1882, da det nåværende Universitetshuset sto ferdig. Universitetsbiblioteket ble dog værende i Kungshuset frem til 1907, hvor den nye biblioteksbygningen sto klar på Helgonavägen.

Huset har blant annet rommet astronomisk observatorium i tårnet, samt et anatomisk teater. På 1700-tallet var Universitetets naturalisesamlinger – grunnlagt av Kilian Stobæus – i huset. Frem til juli 2014 huserte *Filosofiska institutionen* her.

Den 31. oktober 2016 møtte pave Franciskus det svenske kongeparet i Kungshuset.

Referanser
----------

1. 1 2  *Kungshusets och Filosofiska institutionens historia i årtal*, fil.lu.se. Besøkt 1. juni 2016
2. ↑  *Bering, Vitus*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 1. juni 2016
3. ↑  «*Lundagårdshuset*, bevaringsprogram.lund.se. Besøkt 1. juni 2016». Arkivert fra originalen 6. november 2018. Besøkt 23. februar 2021.
4. ↑  *Lundagård och Kungshuset*, sfv.se. Besøkt 1. juni 2016
5. ↑  *Den sista lektionen i huset*, sydsvenskan.se. Besøkt 1. juni 2016
6. ↑  *Ett historiskt besök i Sverige - följ Franciskus dagar i Skåne här*, sydsvenskan.se. Besøkt 31. oktober 2016

Portaler: Danmark | Sverige
Flisefat 
**Flisefat** eller **kolfat** er en kurvtype som er kjent fra Vestfold, særlig fra området rundt Larvik. Flisefatet er vanligvis en ganske flat kurv, men formen kunne tilpasses tiltenkt bruksområde. Materialet er hassel.

Fritzøe verk var storforbruker av slike kurver til håndtering av trekull til masovnen. Kurvene ble brukt for å flytte kull fra kullmilen til sleden og fra slede til masovn. Etter at jernverket ble nedlagt har kurvproduksjonen fortsatt, og kurvene kunne brukes til mange formål, f.eks. til potetplukking og eplehøsting. Bakerne bruke flisefat til brød. I hjemmet er flisefatet en ypperlig kleskurv på vei fra vaskemaskin til klessnor. Som husflidsprodukt har kurvene en bred anvendelse.

I Vestfold var det på 1800-tallet et bygdehåndverk å lage flisefat. En bygdehåndverker drev jord- og /eller skogbruk i kombindasjon med sitt håndverk. 

Flisefat lages av rettvokst hassel. En «boge» er korgas ovale ramme, flettematerialet kalles «bast» og er tynne flak av hasselstakens ytterste årringer. 

Flisefatet står på Norges Husflidslags «rødliste», ei liste over små håndverksteknikker som er i ferd med å forsvinne. Mange husflidslag har arrangert kurs i flisefatbinding.

Referanser
----------

1. ↑   Larvik husflidslag dokumentasjon

Se også
-------

* Rødliste for husflidsteknikker

Eksterne lenker
---------------

* Handverksinstituttet
* Larvik husflidslags dokumentasjon
**Herman Amberg** (født 20. mai 1754, død 23. desember 1837) var en dansk-norsk skolemann og rektor.

Han var født i Helsingør som sønn av gullsmed Lars Amberg. Faren hadde utvandret fra Norge til Danmark. Han var bror av språkforskeren Hans Christian Amberg. Herman Amberg ble student i 1772 og siden ansatt ved Oslo katedralskole i 1782, utnevnt til rektor i 1799. Fra 1806 til 1825 var han rektor ved Kristiansand katedralskole. Amberg skrev ofte på latin, og bidro til Jacob Badens dansk-latinsk ordbok så vel som brorens dansk-tyske ordbok. Han utga selv en del skoleprogrammer og noen oversettelser.

Han var gift med Marthe Bonsach fra 1798 til hennes død i oktober 1835. De hadde ingen barn. Herman Amberg døde i Kristiansand i desember 1837.

Bibliografi
-----------

* [Gravskrift over] Hermann Colbjørnsen (Chra. 1794)

Referanser
----------

1. 1 2 3  Thrap, D. (1887). «Amberg, Herman». I Bricka, Carl Frederik. *Dansk biografisk lexikon*. 1. Copenhagen: Gyldendalske Boghandels Forlag. s. 193–194.
2. ↑  Liste over publikasjoner Arkivert 17. februar 2012 hos Wayback Machine. i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Claes Nilsson Stiernsköld** (født 10. april 1617 på Hällekis i Sverige, død 3. mai 1676 på Biby), var svensk friherre (1651), embetsmann, landshøvding, riksråd og offiser. Han var sønn av Nils Göransson Stiernsköld. 

Claes Nilsson Stiernsköld var landshövding i Västmanlands län 1643–1651 og samtidig assessor i Bergskollegium 1648-1651 samt tilforordnet landshövding i Värmland februar-juni 1651. Den 28. mai samme år ble han opphøyd på grunn av farens fortjenester til friherre. 

Han var generalkrigskommissær og sysselsatt med vervinger i Sverige 1657, og senere guvernør over Trondhjems len, Jemtland og Herjedalen 1658. Han overtok sin post i Trondheim samme år, der han da krigshandlingene ble gjenopptatt ble angrepet av norske styrker under ledelse av Jørgen Bjelke. Etter ti ukers forsvarskamp måtte han kapitulere 11. desember 1658 til Georg Reichwein.

I 1660 ble han utnevnt av kong Karl X Gustav til riksråd, og i 1661 ble han admiral og admiralitetsråd, og derved i presidenten Sten Bielkes fravær bemyndiget til å føre direksjonen i Reduktionskollegiet juni 1666-mars 1667. Ved det mislykkede sjøfelttoget i 1675 førte han en eskadre.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Yngvar Nielsen: *Kampen om Trondhjem 1657-1660* Arkivert 2. mai 2014 hos Wayback Machine. Trondhjem 1897

Kilder
------

* Nordisk familjebok

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Godske Ahlefeldt** (også **Gottschalk** og **Gosche**, født 1475 i Bolingsted i hertugdømmet Slesvig, død 23. januar 1541 på Bolingsted) var den siste katolske biskop i Slesvig.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Claus Ahlefeldt til Bollingsted og hustru Anna von Buchwald, og tilhørte den tids førende adelsslekt i Slesvig-Holsten.

Fra 1498 studerte han i Bologna, hvor han i 1500 var den tyske nasjonens prokurator og året etter tok graden som *doctor decretorum*.

### Biskop

I 1507 ble han utnevnt til biskop i Slesvig, og hadde i de foregående år hatt forskjellige kirkelige verv, samt vært kansler for hertug Frederik på Gottorp. I 1514 ble han av Christian II sendt til det habsburgske hoffet for på kongens vegne å beile til keiserens barnebarn Elisabeth, Karl Vs søster.

**Reformasjonen:** Gottschalk innså tidlig hvilken vei vinden blåste i forhold til Luther og de reformerte, men oppga ikke helt sin tilknytning til den katolske kirken. Dette kunne han tillate seg fordi han som medlem av den førende Ahlefeldtslekten var nærmest urørlig, hvilket både den reformasjonsivrige Christian III og hans hoffmester Johan Rantzau aksepterte.

Ahlefeldt ble således den eneste katolske biskop som forble i embetet etter reformasjonen, som luthersk biskop, og frem til sin død.

Godske Ahlefeldt ble begravet i Slesvig domkirke.

Hans bispedømme Slesvig ble tilbudt Johannes Bugenhagen, som avslo. Dermed ble Tilemann von Hussen biskop.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 135776074, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Godske\_Ahlefeldt[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  *Ahlefeldt, Gottschalk*, graenseforeningen.dk. Besøkt 26. juni 2016
4. ↑  Kraack, Detlev: *Begegnungen. Schleswig-holsteinische Geschichte in Lebensbildern*. Wachholtz, 2016, s. 63
5. ↑  Jensen, Wilhelm: *Ahlefeldt, Gottschalk von* i Neue Deutsche Biographie Band 1, Duncker & Humblot, Berlin 1953, s. 109. Besøkt 26. juni 2016
6. ↑  *Ahlefeldt, Godske*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 26. juni 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
*Se også: Strømmen prestegjeld og Saltstraumen prestegjeld*
Svelvik kirke
**Strømm prestegjeld**, fra 1974 **Svelvik prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Nord-Jarlsberg prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Svelvik kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Svelvik kirke.

Svelvik prestegjeld og dets sogn er nå en del av Drammen kirkelige fellesråd underlagt Drammen prosti.

Historikk
---------

*Straumr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. I senmiddelalderen eller ved reformasjonen antas Strømm ha blitt anneks til Hurum kirke i Hurum prestegjeld.

Ved kgl.res. av 2. mars 1861 ble Strømm sogn utskilt fra Hurum som eget *Strømm prestegjeld*, gjeldende fra 1. juli 1861.

Strømm prestegjeld fikk det samme navnet som kirkesognet, *Svelvik prestegjeld* ved vedtak i Svelvik formannskap 30. oktober 1974.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Svelvik

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 1.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 26.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
5. ↑  «Fremtiden 1974.10.31». Norge;Viken;;Drammen;;;;. 19741031. s. 8.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Lev Lvovitsj Tolstoj** (russisk Лев Львович Толстой) (født 1. juni 1869 på godset Jasnaja Poljana, død 18. oktober 1945 i Helsingborg) var en russisk greve og forfatter. Han var sønn av forfatteren Lev Tolstoj og gift med Dorothea (Dora) Westerlund, datter av den kjente legen Ernst Westerlund fra Enköping.

Lev Tolstoj med ektefellen Dorothea
Herregården Halmbyboda i Uppsala
Tolstoj studerte ved Moskvauniversitetet, men var siden virksom som forfatter. Hans tekster ble publisert i samlingene *Dljadjetej* (For barna), *Jasnaja Poljana*, *Iz vremeni studentjestva* og *V golodnye gody* (om hungersnøden i Samara). Hans *Prélude Chopin* («Chopin-preludium», 1901) er et polemisk motstykke til farens «Kreutzer-sonate». Hans reiseinntrykk fra Sverige (illustrert) samlet han i *Sovremennaja Sivetsija* (1900). Han skrev også *Tolstoj intime* (1923), en skildring av faren.

I tsartidens Russland var Lev Tolstoj d.y. en respektert forfatter og dramatiker, og hadde et godt forhold til sine foreldre. I løpet av 1890-årene kom han til å tvile på farens moralske og religiøse overbevisninger, og ble etterhvert en glødende monarkist og russisk patriot. I eksil i Sverige ble han en sterk kritiker av farens overbevisninger.

På svensk foreligger *Den blå dagboken* (1894) og *Frestelsen* (1901, 1904). 

Lev og Dora Tolstoj overtok herregården Halmbyboda i Uppsala fra hennes foreldre i 1924, og bodde der. Godset hadde blitt arvet fra Doras mormor, som tilhørte familien Floderus.

Lev Tolstoj hadde flere barn og etterkommere, med familienavn bl.a. Tolstoy, Ceder, Paus og Streiffert. Datteren Tatiana Tolstoy (f. 1914 på Jasnaja Poljana) var gift med den norskfødte godseieren Herman Paus (f. 1897 i Christiania), eier av godset Herresta i Södermanlands län fra 1938; Herman Paus' far var forøvrig Henrik Ibsens fetter. Lev Tolstoj var også oldefar til jazzsangeren Viktoria Tolstoy.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som Lev Lʹvovič Tolstoj, BNF-ID 119267746[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   «Ryskt-svenskt bröllop», publisert i Aftonbladet, utgitt 27. mai 1896[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   russianlandmarks.wordpress.com[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Hellman, Ben (2021): *Son till Tolstoj: Berättelsen om Lev Lvovitj Tolstojs liv.* Stockholm: Appell. ISBN 978-91-985487-2-3 (på svensk)
* Nordisk familjebok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Thomas Isaksen Bjerknes** (1839–1929) var en gårdbruker og politiker. Thomas var en foregangsmann på jordbrukets område og var interessert i alt nytt, han skrev en rekke artikler i aviser og tidsskrifter om jordbruksforhold og nyvinninger. Han var medlem av Skoger herredsstyre og formannskap, fattigstyre og skolestyre, og var overformynder, kirkeverge, medlem av Skoger Sparebanks direksjon og senere forstanderskapets ordfører, forlikskommissær, formann i Skoger landboforening og medlem av Vestfold landhusholdningsselskab. Han ble i 1927 tildelt Borgerdådsmedaljen i sølv.

Thomas Bjerknes gate
--------------------

Thomas fikk en kort tverrgate på Strømsgodset oppkalt etter seg. Gata går fra Nedre Eikervei og ender i Knud Schartums gate.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Drammen byleksikon-ID bjerknes-thomas-16-1-1839-10-1-1929[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bjerknes, Thomas (16.1.1839 – 10.1.1929) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 10. november 2023.
3. ↑  «Thomas Bjerknes’ gate | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 10. november 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Celina Midelfart** (født 12. februar 1973 i Oslo) er en norsk næringslivsleder og investor.

Familie
-------

Midelfart er datter av forretningsmannen Finn-Erik Midelfart (1943–95) og Hermine Kristin f. Muhle (f. 1944). Midelfart nedstammer fra Hans Christian Ulrik Midelfart, som deltok ved riksforsamlingen på Eidsvoll og var medlem av konstitusjonskomiteen.

Utdannelse
----------

Midelfart er utdannet ved Oslo katedralskole, London School of Economics 1994-96 (economics with management) og Stern School of Business, NYU i New York med Bsc Summa Cum Laude innenfor finans i 1998.

Forretninger
------------

Etter farens død i 1995 arvet Midelfart eierskapet og ledelsen i familiebedriften Midelfart & Co. Selskapet ble etablert av hennes oldefar, Ole Midelfart i 1923. Den operative delen av virksomheten ble senere solgt til Procter & Gamble og Midsona AB. 

Midelfart er 100 % eier og arbeidende styreleder i investeringsselskapet Midelfart Capital AS. Midelfart Capital AS eier 10 % i den svenske banken Avida AB, hvor Midelfart er styremedlem. Midelfart er i tillegg styremedlem i Siem Offshore AS og Oslo International School, Hun har tidligere hatt styreverv i de børsnoterte selskapene Mowi ASA og Midsona AB.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Celina\_Midelfart[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Celina Midelfart på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |