recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eidsvoll prestegård Foto: Mahlum 
**Eidsvoll prestegård** ligger ca. 400 meter sørøst for Eidsvoll kirke.

I likhet med kirken har prestegården røtter tilbake til middelalderen, men bygningene er av langt nyere dato. Eidsvoll hadde sin største historiske betydning mens det forrige gårdsanlegget stod. Det ble oppført i 1720. Da Eidsvoll kirke ble gjenreist etter brannen i 1762, ble prestegårdens storstue brukt til gudstjenester. På 1800-tallet var størrelser som Nicolai Wergeland (1817–48) og Eilert Sundt (1869–75) sogneprester her, og i førstnevntes embedstid vokste både Henrik Wergeland og Camilla Wergeland opp på gården. Wergeland, Sundt og en rekke andre prester er for øvrig portrettert på bilder under orgelgalleriet i kirken.

Denne prestegårdsbygningen brant ned til grunnen i 1877, og dagens anlegg er fra etter det. Anlegget var i sin tid foreslått fredet, men forslaget ble trukket i 1984. Riksantikvaren har imidlertid foreslått at prestegårdstunet med omgivelser blir regulert til spesialområde for bevaring. Tunet er ikke spesielt langt fra kirken, men fremstår ikke som en samlet enhet med den. Uttunet er utskilt og brukes til opplærings- og aktivitetssenter for psykisk utviklingshemmede, og drengestuen brukes til en utstilling om Wergelandsfamilien og Eidsvoll. Eidsvoll stasjon og en rekke andre eiendommer er utskilt fra prestegården, som i sin tid var en av Eidsvolls største gårder. Den har adresse Camilla Colletts veg, og det er laget en kultursti i omgivelsene som inngår i Pilegrimsleden.

Referanser
----------

1. ↑  Norges kirker

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eidsvoll prestegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Store norske leksikon
* Opplysningsvesenets fond
* Kulturnett Akershus
* «Eidsvoll prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
██ Land hvor bokpriser er lovregulert

██ Land hvor bokpriser er regulert av bransjeavtale

██ Land uten særregulering av bokpriser

██ (ingen data).

En **boklov** er en markdsregulering som pålegger fast pris på litteratur for en tidsperiode. Slik regulering har til hensikt å hindre priskonkurranse og sikre inntekter til forlag og bokhandlere.

Boklov i Norge
--------------

**Bokloven** (fullt navn **lov om omsetning av bøker**) er lov fremmet av kulturminister Hadia Tajik i 2013 som ikke har trådt i kraft.

Lovforslaget tar sikte på å regulere omsetning av bøker i Norge. De sentrale bestemmelsene er innføring av obligatorisk fastpris for salg av bøker til sluttkunde og innføring av et tak for bokhandlernes avanse. Loven gjelder både trykte bøker og ebøker.

Referanser
----------

1. ↑  lovdata Lov om omsetning av bøker (bokloven)
2. ↑  Prop 144 L (2012–2013) kap 4: Fotnote/note

Eksterne lenker
---------------

* Prop. 144 L (2012–2013)
* Saksbehandling i stortinget
* Til bokas pris - Utredning av litteraturpolitiske virkemidler i Europa av Helge Rønning, Tore Slaatta, Olav Torvund, Håkon Larsen og Terje Colbjørnsen
**Olsokfjellet** starter i den sydlige og øvre delen av Fyllingsdalen og fortsetter videre over i Laksevåg bydel ved Melkeplassen og Krohnegården. Fra toppen (353 m.o.h.) er det utsikt mot Bergen by, Sotra og Øygarden, Løvstakken og Fyllingsdalen. Sammen med Damsgårdsfjellet er Olsokfjellet den østlige grensen for Kanadaskogen. Grensen mellom Damsgårdsfjellet og Olsokfjellet går ved stien som går ned til Hamrehaugen på Melkeplassen. Denne stien brukes som nedstigning fra Damsgårdsfjellet under den årlige 7-fjellsturen i Bergen. Olsokfjellet ligger tett ved Tjønnen idrettspark hvor idrettslaget Frøya holder til. 

På 1920-tallet var det mange hytter i Nordnesdalen som ligger på sørøstsiden av Olsokfjellet. Trolig fikk fjellet navnet sitt fra disse på grunn av tradisjonen ved å brenne Olsokbål i Nordnesdalen. Folk som er oppvokst i området bruker også navnet Laksvågfjellet om Olsokfjellet.

Referanser
----------

1. ↑  «Olsokfjellet». *www.fotturer.com*. Besøkt 31. mars 2019.
2. ↑  Sandvik, Nils Egil. «Frøya Idrettslag - Frøya Idrettslag». *www.froya-idrett.no*. Arkivert fra originalen 31. mars 2019. Besøkt 31. mars 2019.
3. ↑  «Olsokfjellet». *www.fotturer.com*. Besøkt 31. mars 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Eidsvoll Plads. Til venstre ses Christian IVs okergule Nyboder  Foto: Leif Jørgensen 
Navneskilt med ordlyden: *Eidsvoll Plads. Navngivet i anledning af 200-års jubilæet for Norges grundlov, vedtaget på Eidsvoll den 17. maj 1814*  Foto: Leif Jørgensen 
**Eidsvoll Plads** er en plass i Indre By i København. Den fikk sitt navn 17. mai 2014 i anledning 200-årsjubileet for Norges Grunnlov.

Planlegging
-----------

En arbeidsgruppe med representanter for Det danske kongehus, Danmarks regjering og Folketingets administrasjon, var enige om, at det mest opplagte navn til en plass som skulle hedre grunnlovsjubiléet, måtte være Eidsvoll. Grunnen til at øynene falt nettopp på plassen ved Nyboder, var at det i nærheten fantes plasser og veier som er navngitt med tilknytning til Norge/Norden. På den andre siden av Oslo Plads, ligger blant andre Trondhjems Plads og Kristianiagade.

Plassering og utforming
-----------------------

Eidsvoll Plads ligger som en trekant mellom Øster Voldgade, Grønningen og Christians IVs Nyboder. I det nordlige hjørne støter den opp til Oslo Plads, i det østlige til Store Kongensgade og i det sydlige til Kronprinsessegade. I nærheten ligger Den Frie Udstillingsbygning samt Østerport stasjon. Selve plassen er tilplantet med gress og trær. Mot Grønningen står Ørnulf Basts skultptur *To søstre* med inskripsjonen *Norge takker Danmark 1940–1945*. Den er en gave fra det norske folk som takk til Danmark for hjelp under 2. verdenskrig.

Innvielse
---------

På jubileumsdagen, hvor den grønne plass ble navngitt, ble det holdt taler av Stortingets visepresident Ingjerd Schou, teknik- og miljøborgmester Morten Kabell samt av Folketingets nestformann Bertel Haarder. Den Kongelige Livgarde spilte og flere hadde møtt frem i nasjonaldrakter.

Referanser
----------

1. ↑  *Indvielse af Eidsvoll Plads 17. maj*, ft.dk. Besøkt 12. juli 2014
2. 1 2  *Navngivning af plads ved Nyboder*, indrebylokaludvalg.kk.dk. Besøkt 12. juli 2014 Arkivert 18. mai 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Norske flag og folkedragter markerede Eidsvoll Plads*, minby.dk/city-avisen. Besøkt 12. juli 2014 Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine.

Portaler: Danmark | Norge i 1814

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Maccaroni** er et tidligere[*når?*] varemerke på en rekke pastaprodukter fra kjeks-produsenten Sætre. Produktene ble markedsført som *Maccaroni vermicelli* (pastatråder), *Maccaroni spaghetti*, *Maccaroni bånd*, *Maccaroni rør*, *Maccaroni stjerner* og *Maccaroni muslinger*. Innholdet i produktene var det samme.

Til tross for at det italienske ordet *maccheroni* betegner en type pasta som ikke inneholder egg, ble begrepet brukt av Sætre om flere produkter, uten hensyn til varenes innhold eller fasong.

Sætre satset tungt på sin Maccaroni-serie da denne italienske matvaren skulle gjøres kjent i Norge. De utga eget oppskriftshefte der man anbefalte Maccaroni i de fleste retter; til supper, middager, desserter og aftensretter, i puddinger og aspicgele. «Spaghetti med mandler og fløte», «Sætre's maccaroni med rabarbra», «Sætre's maccaronicoctail» og «Sætre's vermisellivafler» var blant nye pastaoppskrifter som skulle innføres hos norske forbrukere.

Pastaproduktene ble introdusert på en tid med mer knapphet enn i dag, og i markedsføringen understreket Sætre at Maccaroni var rimelig: «Forsøk en gang den enkleste opskrift, nemlig rett og slett kokt maccaroni eller kanskje helst spaghetti med en klatt smør i, og spis den mens den er varm [ ... ] Der kreves intet pålegg, og den blir derfor billigere enn smørbrød».

Referanser
----------

1. ↑  Side 2. *132 illustrerte Opskrifter for Sætre maccaroni*, Sætre AS (udatert)
2. ↑  Side 30 - 32. *132 illustrerte Opskrifter for Sætre maccaroni*, Sætre AS (udatert)
Makrellsky over Lincolnshire, Storbritannia.
«Makrellskyer» omdirigeres hit. For den lignende skytypen som ligger høyere, se Cirrocumulus.
**Altocumulus makrellskyer** eller bare **makrellskyer** er en variasjon av altocumulusskyer og har fått navnet sitt fordi de ser ut som skinnet på en makrellfisk. Som med altocumulusskyer blir makrellskyene dannet ved at store, fuktige luftmasser, som regel i forbindelse med en front, blir hevet og kondenserer. I tillegg er det instabilitet som lagar de små skydottene som skylaget består av. Den eksakte forklaringen på hvorfor skyene får dette mønsteret har aldri blitt fullt ut forstått, men man tror at det eksisterer et vindskjær (endring med høyden av farten eller retningen til luftstrømmen i skyen) i skyen, lignende det som fører til altocumulus undulatus. I dette tilfellet fører vindskjæret til et innviklet bølgemønster som danner en mye finere struktur enn for undulatusskyer. 

Siden skyene som regel oppstår før en front, blir makrellskyer i gamle værtegn regnet for å være et tegn på at været blir dårligere. 

* Makrellsky over Edmonton, Alberta.Makrellsky over Edmonton, Alberta.
* Makrellsky over Erlangen, Tyskland. Bildet er tatt i august 2004 kl. 1930.Makrellsky over Erlangen, Tyskland. Bildet er tatt i august 2004 kl. 1930.
* Makrellskyer i solnedgang over LarvikMakrellskyer i solnedgang over Larvik

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |
***Beau Brummel*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av James Young.

Handling
--------

På begynnelsen av det 19. århundre var Beau Brummell den mest omtalte personen i hele verden, innenfor mote. Han var selve personifiseringen av eleganse, og det mest pretensiøse individet noen kan tenke seg. Helen, datteren til Lord Ballarat, blir også et offer for sjarmen hans - selv om hertuginnen av Devonshire forsøker å advare henne mot ham. Men Beau frir til Helen. Han er også en nær venn av prinsen av Wales, og resten av adelen i løpet av denne perioden.

Resten av adelen kopierer stilen hans, og aper etter oppførselen hans. Beau hengir seg til alle slags ekstravaganser, uavhengig av hans økonomiske midler. Men han blir etter hvert redusert til sosial og økonomisk ruin på grunn av hans oppførsel. Brummel blir deretter beleiret av kreditorer, og blir plassert i et gjeldsfengsel. Helen Ballarat, i sympati, sender ham 500 pund - og han blir løslatt fra fengsel.

Men han begynner å leve en langt mer tilbaketrukkethet tilværelse, og etter fem år med nød blir han reddet fra fattigdom og galehuset av sin tidligere kamerat Alvanley. Han gir vennen sin et komfortabelt hjem, hvor Brummel kan tilbringe resten av livet i svake minner fra fortiden.

Skuespillere
------------

* James Young som Beau Brummel.
* Clara Kimball Young som Helen Ballarat.
* Charles Chapman som prinsen av Wales.
* Julia Swayne Gordon som en Duchess.
* Edwin R. Phillips som Lord Ballarat.
* James Morrison som Lord Alvanley.
* Etienne Girardot som Isadore - Brummels tjener.
* Rex Ingram.
* Richard Leslie som Lord Beaconsfield.

Referanser
----------

1. ↑  Beau Brummel
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Beau Brummel* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Beau Brummel* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Alton Brooks Parker** (født 14. mai 1852 i Cortland i New York i USA, død 10. mai 1926) var en amerikansk politiker og advokat. Han var Demokratenes presidentkandidat i 1904.

Parker arbeidet som advokat i Kingston i New York, og satt i New Yorks høyesterett fra 1885 til 1889. Mellom 1889 og 1904 var han justitiarius i United States Court of Appeals i New York. Han ble i denne perioden regnet som en støttespiller for David Bennett Hill, en såkalt *«Bourbon Democrat»*.

I 1904 stilte han til valg som USAs president, og fant støtte hos tidligere president Grover Cleveland. Han gav samtidig opp sine tidligere offentlige verv.

I årene 1896–1900 hadde det imidlertid oppstått en splid blant demokratene på grunn av forskjellige syn på den økonomiske politikken. Flere håpet at Parker skulle bli en kandidat som kunne samle partiet.

Dette skjedde likevel ikke; Parker klarte ikke å få alle demokratene på sin side. Uenigheten i partiet førte til at han tapte valget mot den sittende presidenten, Theodore Roosevelt.

Etter valgnederlaget arbeidet Parker som advokat.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Alton-B-Parker, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Alton Brooks Parker, Find a Grave 8652967, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xw4rxw, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, Find a Grave 8652967, besøkt 8. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**James «Jimmy» Nicholl** (født 1890 i Port Glasgow, død 1955) var en skotsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC.

Nicholl spilte i Middlesbrough før han ble hentet til Liverpool av manager Tom Watson i 1913. Han fikk sin debut for de røde 24. januar 1914 i bortekampen på The Hawthorns mot West Bromwich, i en kamp Liverpool vant 1–0. Han spilte 14 av de 15 siste ligakampene Liverpool spilte denne sesongen, og scoret 3 mål. Nicholl var også med på laget som tapte FA-Cupfinalen mot Burnley 25. april 1914.

Året etter, i sesongen 1914/1915 var Nicholl den eneste Liverpoolspilleren som var involvert i samtlige kamper Liverpool spilte i.

Han forlot Liverpool etter sesongen på grunn av 1. verdenskrig.

Statistikk
----------

**Liverpool**

### Kamper

* **1913–1915:** Ligakamper – mål: 52 kamper – 12 mål.
* **1913–1915:** Totalt kamper – mål: 59 kamper – 14 mål.

### Medaljer

* **1913/1914:** FA-Cupen, tapende finalist.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Emil Ragnar Steffensen** (født i 1957) jobber i Det internasjonale valutafondet (IMF), etter å ha fått permisjon fra Finanstilsynet som direktør for bank- og forsikringstilsyn.

Steffensen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole (NHH) i Bergen og har eksamen fra høyere avdeling med samfunnsøkonomi som hovedfag. Han har også vært stipendiat ved NHHs institutt for samfunnsøkonomi, universitetslektor ved Universitetet i Bergens (UiB) institutt for økonomi, samt forsker ved Samfunns- og næringslivsforskning (SNF).

Han ble ansatt i det daværende Kredittilsynet i 1994, og var seksjonssjef for analyse og rapportering fra 1997 til han 1. mai 2008 ble utnevnt som avdelingsdirektør for finans- og forsikringstilsyn etter Sven-Henning Kjelsrud.

Steffensen var konstituert finanstilsyndirektør fra 14. april til 15. august 2011, før Morten Baltzersen tok over stillingen på åremål.

Referanser
----------

1. ↑  «Ann Viljugrein ny avdelingsdirektør i Finanstilsynet». *Dokumentnummer 1/2018* **(norsk)**. Finanstilsynet. 25. januar 2018. Besøkt 11. april 2018.
2. 1 2 3  «Emil Steffensen ny avdelingsdirektør i Kredittilsynet». *Dokumentnummer 19/2008* **(norsk)**. Finanstilsynet. 14. april 2008. Besøkt 18. februar 2018. [*død lenke*]
3. ↑  «Morten Baltzersen tilsett som Finanstilsynsdirektør i dag». *Pressemelding 9/2011* **(nynorsk)**. Finansdepartementet. 1. april 2011. Besøkt 28. juli 2012.
**James P. «Jim» Grant** (født 12. mai 1922, død 28. januar 1995) var en amerikansk FN-tjenestemann. Han var UNICEFs 3. generaldirektør fra 1980 til 1995.

Bakgrunn
--------

Han var født i Beijing som canadisk statsborger, og bodde i Kina til han var 15 år, der faren var professor i folkehelse ved Peking Union Medical College. Grant studerte samfunnsøkonomi ved University of California, Berkeley og jus ved Harvard Law School, og ble amerikansk statsborger like etter andre verdenskrig.

Arbeid innen internasjonal utvikling og humanitært arbeid
---------------------------------------------------------

Fra slutten av 1940-årene arbeidet han for United Nations Relief and Rehabilitation Administration i Kina. I 1962 ble han utnevnt til *Deputy Assistant Secretary of State for Near East and South Asian Affairs* og stedfortredende leder for International Cooperation Administration, forløperen til U.S. Agency for International Development. Fra 1964 til 1967 var han landdirektør for USAID i Tyrkia. Han var viseregionaldirektør for USAID i Sørøst-Asia fra 1967 til 1969. Etter at han sluttet i USAID grunnla han Overseas Development Council, som han ledet frem til han ble utnevnt til generaldirektør for UNICEF.

Utmerkelser
-----------

Han ble tildelt Presidential Medal of Freedom av Bill Clinton i 1994.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w62z4fzj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  James P. Grant, UNICEF
4. ↑  James P. Grant, Unicef Chief And Aid Expert, Is Dead at 72, *The New York Times*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Sesse** (av norrønt *sess*, som betyr *sete* eller *benk*) angir antallet seter eller benker ombord i en rodd båt (med eller uten mast for seilføring). Det angir ikke antall sitteplasser. Det hører med et par årer til hver sesse, som derav sier noe om størrelsen på både båt og mannskap. Det kunne være flere mann på hver åre. En langskips størrelse kunne også oppgis i rom (*rúm*) som var rommet mellom to dekksbjelker. Gokstadskipet hadde for eksempel 16 par årer (og var 25 meter langt). Kong Inge Bårdsson skal tidlig på 1200-tallet ha eid et skip på 36 sesse og Knut den mektige av Danmark hadde ifølge Snorre Sturlason sin tids største skip med 60 sesse. I den norske leidangsordningen ble skipets størrelse angitt i sesser og er omtalt i Gulatingsloven. 20-sesse var lenge standarden for leidangsskip. I Frostatingsloven ble 25-sesse fastsatt som standard for leidangsskip i Trøndelag. Osebergskipet hadde 15 sesser og var 23 meter langt. Leidangsskip på 20 sesser var rundt 15 meter lange slik at rommene var mindre. Skip på 25 sesser ble tildels omtalt som halv-tretti-sesse. Ifølge Harald Hardrådes saga var Haralds slagskip ble bygget i Nidaros i 1061, og det hadde 35 sesser og 70 årer. Begrepet er kjent fra sagalitteraturen, og brukes også i moderne tid.

Sessene plasseres mellom rommene i båten, men man teller ikke med rommene i for- og bakstavnen. En 20-sesse har således 19 rom, men størrelsen på rommene (og derav lengden mellom sessene) kan variere. Likedan vil lengden på hver sesse kunne variere, helst i sammenheng med båtens bredde og antallet roere, men gjerne også litt etter båttypen i seg selv.

Fra leidangen kjenner man til at landet ble inndelt i skipreider langs kysten av Håkon den gode omkring år 955, der kystbøndene måtte bygge og utruste et skip. Størrelsen på leidangskipene ble definert som et visst antall sesser. Til å begynne med var gjerne kravet en 20-sesse (en båt med 40 årer og et mannskap på opp mot 100 mann). Senere ble dette kravet økt til en 25-sesse. Norge var inndelt i 270 skipreider, men under Magnus Lagabøte ble antallet økt til 279 i 1279.

Referanser
----------

1. ↑  Harbitz, G.P. (1951). *Den norske leidangen*. Oslo: Sjøforsvaret.
2. 1 2  Brøgger, A.W. (1950). *Vikingeskipene: deres forgjengere og etterfølgere*. Oslo: Dreyer.
3. ↑  Morcken, Roald (1980). *Langskip, knarr og kogge: nye synspunkter på sagatidens skipsbygging i Norge og Nordeuropa = Longship, knarr and*. Bergen: Eget forl. ISBN 8299069505.
4. ↑  Sturla Þorðarson (1214-1284) (1964). *Håkon Håkonssons saga*. Oslo: Aschehoug.
**Brian Enos** er en amerikansk sportsskytter som i 1993 tok sølv i standard-divisjonen under verdensmesterskapet i dynamisk pistolskyting, samt har to sølvmedaljer fra IPSC US Handgun Championship. Han har også to sølvmedaljer fra World Steel Challenge Championship, og har vunnet US National Steel Challenge Championship to ganger i Limited-divisjonen. Basert på erfaring fra en ti år lang karriere som aktiv sportsskytter publiserte han i 1990 boken "Practical Shooting, Beyond Fundamentals" som har vært en hjørnestein i treningslitteratur om dynamisk sportsskyting. I 2000 pensjonerte han seg fra aktiv deltagelse i konkurranser, og begynte istedet å fokusere på å bygge opp forumet *Brian enos forum* Arkivert 25. september 2015 hos Wayback Machine.. Enos har uttalt at han ser på seg selv som "en IPSC-skytter ved hjertet", men har også gjort det bra i skytekonkurranser som The Masters og Sportsman's Team Challenge. I 1983 og 1984 vant han den prestisjetunge skytekonkurransen Bianchi Cup.

Referanser
----------

1. ↑  Twight, Mark (15. januar 2002). *Kiss Or Kill: Confessions of a Serial Climber* **(engelsk)**. The Mountaineers Books. ISBN 978-0-89886-887-6.
2. ↑  Enos, Brian (21. mars 2012). *Practical Shooting, Beyond Fundamentals* **(engelsk)**. Loose Cannon. ISBN 978-0-9851292-5-5.
3. ↑  Brian Enos Shooting Biography
James P. Hoffa med sin far i 1965
**James Phillip Hoffa** (født 19. mai 1941), i Detroit, Michigan, er den nåværende presidenten i den amerikanske fagforeningen International Brotherhood of Teamsters. Han er eneste sønn av Jimmy Hoffa, som også var president i Teamsters, og hans hustru Josephine (født Poszywak). Han er bror av dommer Barbara Ann Crancer.

Hoffa har en universtitetsgrad i økonomi fra 1963 ved Michigan State University og juristeksamen (Bachelor of Laws) fra 1966 fra University of Michigan.

Hoffa arbeidet som advokat for Teamsters fra 1968 til 1993. Han er dessuten medlem av den samme fagforeningen fra sin 18-årsdag i (1959). Han forsøkte å bli president i 1996 men tapte for Ron Carey. Han ble president i 1999 etter at Carey ble forbudt å stille på grunn av sin rolle i Teamstergate.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID hoffaj0[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på teamster.org
* James P. Hoffa på NPR

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Seskarö** (finsk: *Seittenkaari*) er et tettsted i Haparanda kommune i Norrbottens län i landskapet Norrbotten i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 491 innbyggere.

Naturen består mest av furumoer, men det er også områder med gran og løvskog. De fleste badestrendene ligger på øyas sørside, men i viken *Räpilahti* nordøst på Seskarö er det sandstrand med en naturhavn der også større fritidsbåter kan legge til. Siden 1978 har Seskarö hatt broforbindelse med fastlandet via et antall mellomliggende øyer. Det nedlagte (siden 2008) sagbruket var stedets livsnerve fra sent på 1800-tallet. Av bedrifter som er i virksomhet i dag, er en liten elektronikkprodusent, en produsent av emballasjeprodukter, noen matvarebutikker, et vertshus og en bensinstasjon.

Opprøret i 1917
---------------

Tidlig på 1900-tallet hadde Seskarö rundt 2.900 fastboende og mange sesongarbeidere, flest fra Norrland og Nord-Finland, ved sagbrukene. I 1917 kom sulten. Isen lå fremdeles i Bottenviken i slutten av mai måned, og båtene med mel og poteter rakk ikke frem. Så ble det sagt at de to bakerne på Seskarö hadde brød til overs, men nektet å selge. Den ene sendte sine ansatte bort, lot døren stå ulåst og dro selv inn til fastlandet. 300 sagbruksarbeidere forsynte seg da med 186 tokilos pakker med brød, og la for dette 119 kroner og 75 øre i kassen. Brødpakkene kostet 65 øre hver, dermed manglet det 1 krone og 15 øre. Den andre bakeren ringte derfor lensmannen, som tok inn folk til avhør. Han og kronofogden rekvirerte deretter militæret fra Haparanda. De første som ankom, ble avvæpnet eller leverte våpnene frivillig. Neste dag kom en isbryter. Myndighetene hadde latt isen ligge da folk sultet, men da folk måtte hjelpe seg selv, ble isen ryddet vekk. 500 militære med maskingevær og en kanon ble landsatt, og utenfor lå et skip fra marinen med kanoner rettet mot Seskarö. Etter tre dager tok «landshøvdingen» (dvs. fylkesmannen) Walter Murray over. Han ankom Seskarö med en båt lastet med smør, kaffe, korn og tørrmelk. Men et titalls beboere ble dømt til straffarbeid for opprør.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 23. april 2016.
3. ↑  Walter Murray
4. ↑  Olav Randen: *Svolt i Norden* (s. 223), forlaget Boksmia, Ål, ISBN 978-82-91871-39-4

Eksterne lenker
---------------

* Seskarö Hembygdsföreningens hjemmeside
* Seskarö i Bottenviken
* Seskarös Befrielsearmé om Seskarös historie Arkivert 11. juli 2009 hos Wayback Machine.

  


| * v
* d
* r
Haparanda kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Haparanda **·** Karungi **·** Marielund **·** Nikkala **·** Seskarö |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kommunetorget** er en interaktiv nettjeneste for iverksetting og planlegging av folkehelse- og rusarbeid i kommunene. 
Gjennom eksempler, fagstoff, kronikker og visuelle veiledere er kommunetorget.no en veiledningstjeneste for kommunene. Nettstedet ble lansert i 2007 og er initiert av Helsedirektoratet. Kommunetorget.no utvikles og drives av Kompetansesenter Rus, Nord-Norge (KoRus-Nord) som har drifts- og redaksjonsansvar for nettjenesten. Redaksjonen består medlemmer med ulik faglig bakgrunn.

Nettjenesten drives i samarbeid med et fagmiljø som blant annet sitter i Fagpanelet. Forfattere og fagfolk bidrar med blant annet kronikker, artikler, og rapporter.

Målgruppen er fagfolk i kommunene, ledelsesnivået i kommunene, politikere og brukere av kommunale tjenester.

Historikk
---------

Kommunetorget.no ble lansert i 2007 på initiativ fra Helsedirektoratet. I utgangspunktet hadde nettstedet som mål å bidra til bedre planlegging og iverksetting av kommunalt rusarbeid. I 2012 fikk KoRus-Nord et utvidet oppdrag som også skulle innbefatte planlegging av folkehelse i kommunene. 
KoRus-Nord har også ansvar for å utvikle og drifte nettstedet www.forebygging.no.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Forebyggning.no
**Christoph Lebelhuber** (født 4. desember 1989 i Kirchdorf an der Krems) er en østerriksk døv alpinist, som representerer klubben Schiclub Union Eberstalzell .

Bakgrunn
--------

Lebelhuber har medfødt hørselsskade, og jobber som elektriker.

Idrettskarriere
---------------

Han vant Europacupen i alpint for døve 2012, og fikk sølv i storslalåm under EM i alpint for døve 2012, bak Ciacomo Pierbon fra Italia. Han kom på andreplass i Europacupen i alpint for døve 2013, bak Steiner Philipp, og under VM i alpint for døve 2013 fikk han sølv i storslalåm og bronse i Super-G. 

Han vant på nytt Europacupen i alpint for døve 2014 og Europacupen i alpint for døve 2015. Under Vinter-Deaflympics 2015 fikk han én medalje; han kom på tredjeplass i storslalåm. Han kom på andreplass totalt i Europacupen i alpint for døve 2016, der Thomas Luxcey vant sammenlagt.

Under VM i alpint for døve 2017 fikk han sølv i Super-G og i kombinasjonen. Han vant Europacupen i alpint for døve 2017, 2018 og 2019. Under Vinter-Deaflympics 2019 kom han på fjerdeplass i storslalåm, femteplass i slalåm, sjetteplass i super-G og i kombinasjonen, og niendeplass i utfor.

Referanser
----------

1. ↑  Christophlebelhuber.at - *About*, besøkt 25. desember 2019.
2. 1 2  EDSO.eu - *Alpine Skiing – Medal History – Men*, besøkt 25. desember 2019.
3. ↑  Deaflympics 2019 - *Schedule Alpine Skiing* Arkivert 20. desember 2019 hos Wayback Machine. besøkt 25. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

(en) Christoph Lebelhuber – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
**Christoph Lehmann** (født 28. desember 1968) er en sveitsisk tidligere skihopper.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1987-1992, og fikk sine beste sammenlagtplasseringer i sesongen 1987/88, med 32.-plass i Hoppuka og 48.-plass i verdenscupen. Hans beste plassering i enkeltrenn var 9.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1988. I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 44 av 55 deltakere i storbakken, 56 av 58 deltakere i normalbakken, og var på det sveitsiske laget som ble nummer 8 av 11 lag i lagkonkurransen. I VM i Lahtis i 1989 ble han nummer 44 av 64 deltakere i normalbakken, 53 av 65 deltakere i storbakken, og var på det sveitsiske laget som ble nummer 11 av 15 lag i lagkonkurransen. Han ble nummer 38 av 56 deltakere i VM i skiflyging i Vikersund i 1990.

Lehmann ble sveitsisk mester i 1989.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Christoph Lehmann Arkivert 16. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 1. september 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Reconstruction Matten ski jumping hill Gstaad, 2000 (s. 6)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christoph Lehmann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christoph Lehmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Christoph Lehmann – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Folkerepublikken Kinas statsvåpen.
**Folkets høyeste påtaleembede** (kinesisk: 最高人民检察院; pinyin: *Zuìgāo Rénmín Jiǎncháyuàn*) har det høyeste ansvar for påtale og forundersøkelser i Folkerepublikken Kina, med unntak for Hongkong og Macao som har sine egne domstolsvesener. 

Påtaleembedet ble dannet etter sovjetisk modell. Siden 1954 har Den nasjonale folkekongress utpekt riksadvokaten, og embedet reguleres etter seksjon 7 i Folkerepublikken Kinas konstitusjon av 1982. Siden 2008 har riksadvokaten vært Cao Jianming.

Under kulturrevolusjonen kom embedet i skyggen og ble til slutt avviklet i 1975, men myndigheten kom igjen i sving under rettergangen mot Firerbanden i 1980.

Riksadvokater
-------------

Utnevnt av Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse:

* Luo Ronghuan (罗荣桓, 最高人民检察署署长), oktober 1949 – oktober 1954

Utnevnt av Den nasjonale folkekongress:

* Zhang Dingcheng (张鼎丞), september 1954 – januar 1975

Embedet var kansellert mellom 1975 og 1978

* Huang Huoqing (黄火青), mars 1978 – mars 1983
* Yang Yichen (杨易辰), mars 1983 – mars 1988
* Liu Fuzhi (刘复之), april 1988 – mars 1993
* Zhang Siqing (张思卿), 1993 – 1998
* Han Zhubin (韩杼滨), 1998 – 2003
* Jia Chunwang (贾春旺), 2003 – 2008
* Cao Jianming, 2008 -

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (på kinesisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sørpolteleskopet** (engelsk: *The South Pole Telescope*, SPT) er et teleskop med diameter 10 meter, beliggende ved Amundsen–Scott-basen på Sørpolen. Det opererer i mikrobølge-/millibeterbølge-området og observerer i frekvensområdet 70–300 GHz. Hovedformålet med SPT er å finne og kartlegge flere tusen galaksehoper som kan gi informasjon om beskrankninger i tilstandsligningen for mørk energi.

Prosjektet er et samarbeid mellom University of Chicago, University of California, Berkeley, Case Western Reserve University, University of Illinois at Urbana-Champaign, Smithsonian Astrophysical Observatory, University of Colorado, Boulder, McGill University og University of California, Davis. Det er finansiert av National Science Foundation.

Mikrobølge-/millimeterbølgeobservasjoner på Sørpolen
----------------------------------------------------

Sørpolen er det beste stedet på jorda for observasjoner i millimeterområdet. Polpunktets høyde over havet (2800 meter) medfører at atmosfæren er relativt tynn, mens den ekstreme kulden sørger for lavt vanndamptrykk i lufta. Dette er spesielt viktig for observasjoner i millimeterområdet, der de innkommende signalene kan bli absorbert av vanndamp, og der vanndamp avgir stråling som kan forveksles med astronomiske signaler. Atmosfæren er også stabil på grunn av solas gang ved Sørpolen, og det er ingen interferens i millimeterområdet i månedene med mørketid.

Referanser
----------

1. ↑  J. E. Carlstrom et al. «The 10 Meter South Pole Telescope». arXiv:0907.4445
2. ↑  
Chamberlin, R. A. (2001). «South Pole submillimeter sky opacity and correlations with radiosonde observations». *J. Geophys. Res. Atmospheres* (106(D17):20): 101–20.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) South Pole Telescope – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Astronomi | Antarktis
**Askatin** (død 1277) var Norges første kansler og biskop i Bergen fra 1270 til 1277.

Liv
---

Han var trolig engelskmann, og var høyt betrodd hos kongene Håkon Håkonsson og Magnus Lagabøte. I 1250 sendte kong Håkon ham til keiser Fredrik II, men i Venezia fikk han beskjed om at keiseren var død, og ble av ukjente grunner satt i fengsel. Han ble første befridd etter inngripen fra keiser Konrad IV. I 1261 var han i Danmark i forbindelse med kongesønnen Magnus' frieri til prinsesse Ingeborg av Danmark, og i 1263 var han med på kong Håkons hærtog til Skottland. Etter kongens død utførte han mislykkede forhandlinger med kong Aleksander av Skottland. På dette tidspunktet omtales han som «kansler», og må altså være den første i Norge som har fått denne tittelen. Han var en av forhandlerne ved freden i Perth i 1266, og undertegnet fredsavtalen. I 1269 inngikk han en traktat med Henrik III av England.

I 1270 ble Askatin utnevnt til biskop i Bergen. Også i denne stillingen fortsatte han som rådgiver for kongen. Da kong Magnus var nær ved å dø i 1272, ga han kongen den siste olje, og han ble senere utnevnt til kongens testamentseksekutor. I 1274 deltok han på kirkemøtet i Lyon, og i 1276 var han med på forliksmøtet med den svenske kongen ved Gautelven (Göta älv). Her valgte kong Valdemar ham til megler i striden med Magnus Ladelås.

Som biskop ble han etterfulgt av Narve.

Litteratur
----------

* Edvard Bull: «Askatin», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 1. Kristiania: Aschehoug, 1923

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Askeladden 475 Freestyle  Foto: KEN 
Askeladden 475 Freestyle  Foto: KEN 
**Askeladden 475 Freestyle** er en 16 fot skjærgårdsjeep, produsert av norske Askeladden Boats, første gang introdusert i 1995.

Båten har sitteplass til seks personer, og har ekstra høyt innvendig fribord. Den er selvlensende, og fylt med flyteskum slik at den ikke vil synke selv om den er helt fylt med vann og med full last ombord.
 Førerstolen er dobbel og kan vendes, mellom sitteplassene bak er det et lite bord som kan slås opp, og man har da mulighet for fire personer å sitte rundt bordet. Modeller fra 2003 har eget sturom for vannski eller fiskeutstyr i siden, drenert dregg-luke forut, samt oppbevaringsrom i konsollen, i tillegg til oppbevaringsrom under sitteplass foran, under førerplass, og bak som har vært siden den første båten kom. Askeladden 475 Freestyle kommer også med imitert teak-dørk.

Tekniske data
-------------

* Lengde: 4,77 meter
* Bredde: 1,90 meter
* Dypgående: 28 centimeter
* Vekt uten motor: 500 kg
* Personer: 6
* Belastning med motor:  722 kg
* Maks motorstørrelse: 60 HK / 45 kW
* Motorstamme: Lang

Referanser
----------

1. ↑  Wavemagasinet - Askeladden 475[*død lenke*] #2, 2005 (PDF-fil)
2. ↑  Verdens Gang - Ti supre småbåter
3. ↑  «Båtmagasinet - Dyr testvinner». Arkivert fra originalen 31. januar 2015. Besøkt 1. oktober 2012.
4. ↑  Praktisk Båtlivs nordiske småbåttest[*død lenke*] (PDF-fil)
5. ↑  «Nettavisen - Askeladdens skjærgårdssnobb». Arkivert fra originalen 23. april 2008. Besøkt 1. oktober 2012.
6. ↑  Vi i båt - Askeladden 475: Pyntelig folkebåt
7. ↑  «Nettavisen - Askeladdens skjærgårdssnobb». Arkivert fra originalen 23. april 2008. Besøkt 1. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Folkets hus Bodø** er et møte-, konferanse- og forsamlingslokale i Bodø. Folkets Hus holder til i Prinsens gate 115, rett utenfor Bodø sentrum. Huset er nyoppusset og har lokaler for opp til 250 personer. Huset samarbeider med Bodø selskapsservice, som også hjelper til med gjennomføringen.

Storsalen er det største rommet i huset, og har plass til 150 personer. Salen er tilpasset kinooppvisning, konserter og arrangementer, men også møter og konferanser. Teaterscenen er et annet konsertsal, tilpasset teater. Salen har plass til 200 personer, og er med scene. Også denne salen er tilpasset konferanser. Salongen er det siste rommet, og er tilknyttet storsalen. Salongen har plass til 55 gjester, og er forbeholdt servering.

Referanser
----------

1. ↑  «Bodø » Om huset». Folkets Hus. [*død lenke*]
2. ↑  «Bodø » Folkets Hus » Storsalen». Folkets Hus. Arkivert fra originalen 15. oktober 2012. Besøkt 18. februar 2013.
3. ↑  «Folkets Hus » Bodø » Teaterscenen». Arkivert fra originalen 15. oktober 2012. Besøkt 18. februar 2013.
4. ↑  «Folkets Hus » Bodø » Salongen». Arkivert fra originalen 15. oktober 2012. Besøkt 18. februar 2013.
**Wilhelm Ernst Ramm** (født 8. februar 1857 i Fredrikstad, død 3. desember 1934 samme sted) var en norsk jurist og politiker for Høyre.

Ramm blei cand.jur. i 1880. De neste tre åra var han fullmektig hos byfogden i Fredrikstad. Fra 1883 var han overrettssakfører i byen. I tida 1890–1903 var han offentlig oppnevnt forsvarer ved lagmannsretten og krigsretten. Han var også aktor ved meddomsretten. Fra 1903 til 1928 var han konstituert som borgermester i Fredrikstad.

Han var medlem i bystyret fra 1891 til 1902, hertil varaordfører fra 1897. Han hadde tallrike andre kommunale og private verv, blant annet i ledelsen for Fredrikstad Sparebank og Fredrikstad Privatbank. I mange år var han formann i Fredrikstad grunnlovsforening.

Ramm var vararepresentant til Stortinget fra Fredrikstad bykrets i to valgperioder fra 1898 til 1903, hvorav han møtte fra og med 5. juni 1903. I periodene 1913–15 og 1916–18 var han fast innvalgt representant fra samme krets. Den første perioden var han med var i gasje- og pensjonskomiteen, den andre i protokollkomiteen.

Også faren hans, Ove Ramm, var stortingsrepresentant.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, besøkt 18. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 592[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 592–593.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Wilhelm Ernst Ramm hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Passing** (engelsk, «å passere for», dvs. bli akseptert som) er et begrep som brukes i USA om det at en person som av samfunnet blir klassifisert som medlem av en rasegruppe identifiserer seg med en annen gruppe og blir aksepert som det. Uttrykket brukes som regel om personer med blandet hvit og svart opprinnelse som gir seg ut for å være hvite. I USA regnet man egentlig alle med det minste spor av svart opphav som svarte (one-drop rule), men en del lyst utseende personer av blandet opphav har likevel blitt assimilert inn i den hvite befolkningen. Dette skjedde som regel gjennom at personen det gjaldt flyttet til et nytt sted og ikke gikk i detaljer om bakgrunnen sin. En forutsetning for å «passere for hvit» var at man var tilstrekkelig lys i huden til at ingen kunne mistenke en for å være av afrikansk opprinnelse. Ofte kunne man da hevde å ha latinamerikansk opphav for å forklare at man var mørkere enn personer av nordeuropeisk opphav.

Selv om *passing* var vanligst for personer som gav seg ut for å være hvite, er fenomenet i noen få tilfeller også kjent den andre veien.

Se også
-------

* Nella Larsen, forfatter av romanen *Passing* (1929)
**Wilhelm Frederik baron Wedel-Jarlsberg, til Elinggaard** (født 29. mars 1786, død 14. februar 1855) var en dansk-norsk adelsmann. 

Han var sønn av Frederik Anton Wedel-Jarlsberg (1748–1811) og Catharine von Storm og ble født i Haag hvor faren på det tidspunkt var gesandt. Wilhelm Frederik ble her oppkalt etter prinsen av Oranien, som stod fadder til ham. Han valgte en militær karriere og ble i 1818 premierløytnant i den norske armé, i 1832 utnevnt til major og i 1839 til første hoffstallmester. 

15. april 1812 giftet han seg på Evje med Anna Dorothea Eliesen (1794–1878), datter til stortingsmann Peter Elieson. I 1824 kjøpte han Elingaard, hvor han endte sine dager i februar 1855. Hans kiste ble kjørt over isen til hovedsetet på Jarlsberg, hvor han ble bisatt i slektens gravkapell. Etter hans død solgte enken Elinggaard og kjøpte Skjellebæk, hvor hun slo seg ned.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nielsen, Yngvar (1901). *Lensgreve Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg*. Fabritius. s. 9.
3. ↑  Coldevin, Axel (1963). *Elingaard*. Stiftelsen Elingaard. s. 33.
4. ↑  Jesper Thomassen (2000). «Wedel» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. 95: 629.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**100 proof** var et gammelt mål på alkoholinnhold i destillert alkohol (brennevin). 

Metoden for å måle var at en laget en liten haug med svartkrutt. Denne ble dynket med sprit til den ikke kunne holde mer uten at det rant utover. Når en satte fyr på blandingen og den brant med klar blå flamme, var spriten «100 proof». Var den sterkere eller svakere enn 57,15 volumprosent, ble forbrenningen merkbart forskjellig. Målemåten er kanskje mest kjent fra «det ville vesten», hvor den fungerte fordi den var ukomplisert og bare behøvde ingredienser en hadde adgang til.

I USA brukes enheten i dag slik at 1 proof er 1/2 vol.%, mens «100 Brit.Proof» fortsatt er 57 %.

En del brennevinsprodusenter setter fortsatt på etiketter der alkoholstyrken oppgis til eksempelvis «80 proof», for å antyde at produktet holder på tradisjonene.

Referanser
----------

1. ↑  William B. Jensen - *Ask the Historian - The Origin of Alcohol "Proof"*, besøkt 28. januar 2019.
2. ↑  Vinepair - *What i proof?*, besøkt 28. januar 2019.
3. ↑  Sizes - *proof (alcoholic)*, besøkt 28. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Store Norske Leksikon - Proof
**Andreas Andersen Borge** (født 22. september 1825, død 23. juni 1910) var gårdbruker og ordfører fra Råde i Østfold. Han var stortingsmann i én periode.

Borge var sønn av en gårdbruker og overtok farsgården i 1845. Han var medlem av herredsstyret 1851–1900, i perioden 1853–89 satt han i formannskapet. Han var ordfører i flere perioder; 1860–61, 1864–66, 1870–73 og 1878–89. Ellers var han forlikskommissær fra 1858 til 1903, sparebankdirektør og medlem i Rakkestad 
fogderikommisjon i tillegg til en rekke andre verv.

Han var 1. representant for Smaalenenes amt på Stortinget i perioden 
1880–1882. På tinget var han medlem av næringskomite nr. 2. Borge frasa seg gjenvalg i 1882. Han hadde i tillegg vært 4. suppleant flere år tidligere; i 1868–1869.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 116[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Lindstøl, Tallak (1857-1925) (1914). *Stortinget og statsraadet: 1814-1914. D. 1 : Biografier A-K*. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri. s. 116.
3. ↑  Biografisk informasjon om Andreas Andersen Borge , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Andreas Andersen Borge hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Ørnulv Vorren** (født 12. mars 1916 i Harstad, død 17. januar 2007 i Tromsø) var en norsk etnograf, med studium av samisk kultur som spesialfelt.

Vorren flyttet sammen med familien sin fra Harstad til Neiden i Sør-Varanger i 1923. Samfunnet i Neiden var preget av både skoltesamer, samer fra Varanger, kvener og nordmenn, og disse inntrykkene var trolig medvirkende til at han valgte yrkeskarriere med studier av samene. Ørnulv Vorren ble ansatt ved Tromsø museum i 1949, og var viktig for utviklingen av den samiske etnografiske avdelinga ved Tromsø Museum. Han var en av grunnleggerne av tidsskriftet *Ottar* i 1954. Professor i samisk etnografi ved Universitetet i Tromsø fra 1971. Æresdoktor ved Umeå universitet 1973. 

*Festskrift til Ørnulv Vorren* ble utgitt av museet i 1994.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Ørnulv Hermod Torgrim Vorren, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bjørn Aarseth. (no) Ørnulv Vorren i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Festskriftet som ebok hos bokhylla.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ørnulv Vorren i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** KulturNav
 |
Fra venstre propagandaminister Gulbrand Lunde, Nasjonal samlings fører og ministerpresident Vidkun Quisling, førerens kansellisjef Ørnulf Lundesgaard (i uniform) og NS' uformelle utenriksminister Finn Støren på Slottet der Quisling hadde kontorer under krigen. Foto: Riksarkivet 
**Ørnulf Lundesgaard** (født 15. oktober 1908, død 16. mai 2002) var en norsk NS-politiker.

Lundesgaard ble utdannet tannlege i 1935. Han ble medlem av Nasjonal Samling i 1933. Fra mai 1940 ble han fylkesordfører for Hedmark, fra juni 1941 til februar 1942 var han fylkesfører for både Hedmark og Oppland. Deretter ble han sjef for førerens og ministerpresidentens kanselli. Fra juli 1944 var Lundegaard også sekretær for Vidkun Quislings regjering. Han var også medlem av Hirden og Kamporganisasjonen.

Under landssvikoppgjøret i 1947 ble Lundesgaard dømt til 7 års tvangsarbeid og 10 års rettighetstap.

Lundesgaard ble gift i 1942 med Ragnhild (f. Prytz) (1924-2010) fra Oslo.

Han bosatte seg i Sveits på 1950-tallet.

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no, side(r) 111[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, utgitt 22. mai 2002, besøkt 15. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Friheten 1947.11.20». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 1.
4. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 258. ISBN 8202141389.
5. ↑  «Ringerikes Blad 1942.09.03». Norge;Viken;;Ringerike;;;;. s. 2.
6. ↑  *Studentene fra 1897*. [Bergen]: [s.n.] 1948. s. 111.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ørnulf Lundesgaard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |