recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Katarsis** (gresk: *κάθαρσις*, *katharsis*, «renselse») er et begrep som Aristoteles brukte i sin bok *Om diktekunsten*, der temaer om den greske tragedien analyseres. Begrepet bygger på at en tilskuer gjennom å se for eksempel et tragisk teater eller en tragisk film får utløsning for vonde følelser, og sjelen renses dermed. Aristoteles mente at tragedien renser oss. Definisjonsmessig er *katarsis* det plutselige følelsesmessige klimaks eller sammenbrudd som består av en overveldende følelse, det være seg følelsen av sorg, empati, glede eller annet, og som etterfølges av følelsen av fornyelse og et nytt liv.

Begrepet har vært et av de mest omdiskuterte ordene i litteraturhistorien.

I filmverdenen brukes begrepet om en films siste og ultimate spenningspunkt. I en film går spennings- og følelsesnivået i bølger, gjerne slik at hvert nye spenningspunkt er mer intens enn det foregående. Det siste, og meste intense, spenningspunktet kalles katarsis.

Begrepet *katarsis* blir også brukt i moderne psykoterapi, spesielt i Freudiansk psykoanalyse, om det at klienten forteller om og på nytt gjennomlever de dype følelsene forbundet med hendelser i klientens fortid og som klienten hittil har undertrykket eller ignorert og følgelig ikke har fått bearbeidet og som derfor har gitt klienten sterke og vedvarende psykiske plager.  

Erfaring har vist at en slik *katarsis* ofte er det som skal til for å fullstendig fjerne de psykiske plagene.  

(Psykoterapeutens rolle er å oppmuntre til og å gi klienten trygge omgivelser til å gjennomgå denne katarsis. Og å forsikre klienten om at det faktisk både er sunt, helt normalt og helt ufarlig i forbindelse med katarsis, å få et overraskende mye kraftigere gråteanfall enn det klienten kanskje hadde forventet. Fordi klienten nå vet at overraskelsen er det normale, så slipper hen å bli vettskremt når det skjer.)

Eksterne lenker
---------------

* Katarsis; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Frostet glass gir et uskarpt bilde 
Frostede glassvindu på et toalett
Støpt og frostet glass (cirka 1875)
Frostet glass på et kontor
**Frostet glass** er et utseende som kan oppnås ved å overflatebehandle klart glass med sandblåsing eller etsing. Dette gir en ruglete overflate på glasset, og fører til at glasset blr gjennomskinnelig ved å spre lyset som passerer gjennom, og dermed slører bilder men fortsatt slipper gjennom en del lys. Frostet glass har typisk 10-20% opasitet.

Noen bruksområder kan være å gi privatliv, men samtidig la lys passere gjennom. Frosting kan også brukes for å lage dekorative mønstre på vanlig glass, i prosessen kan man da legge voks eller annen beskyttelse på de områdene man ønsker å beholde gjennomsiktige under sandblåsing eller etsing.

Et "frostet utseende" kan også oppnås ved å bruke vindusfilm, spesielle sprayer, med mer.

Gjennvinning
------------

Frostet glass er ikke egnet for resirkulering sammen med vanlig glass.]

Se også
-------

* Silketrykk, en trykkteknikk
* Smartglass, hvorav noen typer kan slå frosting av og på

Referanser
----------

1. ↑  «Differentiating Between Types of Glass – RecycleNation».
***(Sporten): en idéhistorisk studie*** er ei bok av Rune Slagstad. Boka tar for seg sportens utvikling fra tidlig på 1800-tallet og frem til nåtid, sett i et idéhistorisk perspektiv. Boka ble utgitt på Pax forlag i 2008

Innhold
-------

Boka er delt i elleve tematiske kapittel, kronologisk oppbygget, men med en del tidsmessig overlapping. Boka starter med byfolkets «oppdagelse» av Jotunheimen og etableringen av Den Norske Turistforening i 1868. Den omtaler hvordan den engelske sporten kom til Norge i annen del av 1800-tallet. Den tar oss fra sport som naturopplevelser til stadionsportens konkurranser og underholdning.

Boka har et kapittel om «den nyttige idretten» som ei side ved folkeopplysing og folkehelse, men også forsvarssak og krigsskolens «militærhumanisme» via Fridtjof Nansen til Rolf Hofmo, som ville avskaffe sportsidiotien. Bokas andre del tar for seg den postmoderne idretten, og gir et bilde av den moderne TV-sporten. Her omtales Tour de France, engelsk TV-fotball og de spektakulære Olympiske leker.

Avslutningsvis søker Slagstad å gi en samtidsdiagnose på det postmoderne Norge med basis i ulike kroppskulturer, som friluftslivet, den profesjonelle elitesporten, helsesporten og ikke minst den nye folkesporten – golf.

Bakgrunn
--------

I 1998 gav Slagstad ut boka *De nasjonale strateger*. Boka er en politisk Norgeshistorie om kunnskapselitens mål og metoder for å modernisere Norge siden 1814, og regnes blant Slagstads mest markante verk. I 1999 presenterte han en skisse han kalte «*Idrettens nasjonale strateger*» for kulturdepartementet. Han fikk da bevilget fire årsverk for å videreutvikle skissen. I 2008, på dagen 10 år etter lanseringen av *De nasjonale strateger*, lanserte han boka som han selv kaller en oppfølger; *(Sporten) : en idéhistorisk studie*.

Omtale
------

Statsviter og første­bibliotekar ved Universitetet i Bergen, Pål H. Bakka skrev i sin omtale av boka i Dag og Tid at *(Sporten)* er ei velskriven bok, med interesse også for den allmennhistorisk interesserte.

Referanser
----------

1. ↑  Høgskolen i Oslo: *Ungdomsopprøret som virket* (21. november 2008)
2. ↑  Dagogtid.no: Frå krig til kamp og leik - bokomtale av Pål H. Bakka (11. desember 2008)

Eksterne lenker
---------------

* bokomtale hos bokkilden.no
**Olav Versto** (1950–2011) var en norsk journalist og kommentator som var ansatt i *VG* i en årrekke. Han var politisk redaktør i avisa fra 1994 til 2008.

Versto tok cand.mag. ved Universitetet i Oslo i 1976, og begynte året etter å arbeide for NRK. Han var i mange år kjent som programleder og reporter i NRK Radio, der han i 1980-årene ledet flere debatter mellom datidens to store politikere i Norge, Kåre Willoch og Gro Harlem Brundtland. Han kom til VG som redaksjonssekretær i 1987 og ble politisk redaktør for avisa i 1994. 31. desember 2008 forlot han stillingen, og ble etterfulgt av Hanne Skartveit. Fra 2009 til 2011 var han redaktør i avisas kommentaravdelingen. 

Han markerte seg som en sterk tilhenger av norsk medlemskap i EU og uttalte i 1994 at «*det norske folks motstand mot EU kan spores et innslag av mindreverdighetskompleks i nordmenns forhold til utenverdenen, politisk sett*». Han skrev videre at «*Jeg tror det har røtter langt tilbake i vår historie, og blant annet har sammenheng med unionene med Danmark og Sverige. Dette er nok virksomt i norsk politikk også i dag. Men motstanden mot EU hadde selvfølgelig en rekke årsaker som spilte sammen på en meget kompleks måte*». Han markerte seg også som en sterk kritiker av LO-leder Gerd-Liv Valla i forbindelse med den såkalte Valla-saken.

Versto døde 7. juli 2011 i en drukningsulykke i Farsund.

Personlige forhold
------------------

Olav Versto stammet fra Vinje i Telemark, og var barnebarn av Olav Aslakson Versto og sønn av Aslak Versto, begge to politikere. Han var bror til journalist Astrid Versto og forfatter Stein Versto. Han var gift med journalist Kari Storsletten som er ansatt som innenrikssjef i *Aftenposten*. Høsten 2007 ble paret satt opp på en liste over de mektigste parene i Media-Norge av NA24.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 7. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.vg.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Versto går av». *Kampanje*. 16. september 2008. Arkivert fra originalen 21. september 2008. Besøkt 17. desember 2008.
4. ↑  «på nett: Olav Versto». *VG*. 19. mars 1996. Besøkt 17. desember 2008.
5. ↑  «Mediemobben». *Dagbladet*. 24. oktober 2007. Besøkt 17. desember 2008. «*Dette virker som et hevntokt. Jeg synes Valla er direkte ufin og simpel*»
6. ↑  VG-redaktør Olav Versto (60) døde av drukning. tv2.no. 22. juli 2011. Besøkt 22. november 2019.
7. ↑  «Olav Versto omkom i ulykke». *VG*. 8. juli 2011. Besøkt 8. juli 2011.
8. ↑  Edland, Åsulv: Olav Versto (1950 -2011). *Dag og Tid*, 14. juli 2011
9. ↑  – Raus og snill. *Varden*, 11. november 2017
10. ↑  Kranglet for åpent kamera. *Dagbladet*, 19. mars 1999.
11. ↑  «Disse parene har størst makt». *TV 2 Nettavisen*. 19. september 2007. Arkivert fra originalen 8. oktober 2007. Besøkt 17. desember 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Karl Erik Haug** (født 7. juni 1967) er en norsk historiker og politiker (H). Han er professor i moderne historie og fra august 2020 instituttleder ved Institutt for moderne samfunnshistorie, NTNU. I desember 2021 ble han utnevnt av regjeringen til styreleder for Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI). Han har tidligere vært professor ved Forsvarets høgskole (FHS), hvor han i mange år underviste ved Luftkrigsskolen i Trondheim. Haug var dekan ved Luftkrigsskolen fra 2012 til 2018, og gikk Sjefskurset ved Forsvarets høgskole høsten 2019.

Hans forskning har i all hovedsak fokusert på ulike sider ved norsk utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk med særlig vekt på Norges relasjoner til fremmede nasjoner. Forskningen har en komparativ tilnærming preget av «krig-fred». Tidsmessig spenner den fra ca 1800 og frem til i dag, med hovedvekt på perioden 1870–1940.

Haug ble dr.philos. i 2012 på avhandlingen *Folkeforbundet og krigens bekjempelse. Norsk utenrikspolitikk mellom realisme og idealisme*.

Publikasjoner
-------------

Karl Erik Haug og Ole Jørgen Maaø (red.), *Conceptualising Modern War* (London: Hurst / New York: Columbia University Press, 2011).

Referanser
----------

1. ↑   www.nupi.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Mikkelsen, Solveig (26. august 2023). «De er forskere. Nå stiller de også til valg. — At man er et kjent navn, betyr ikke at man er elsket». *khrono.no*. Besøkt 28. august 2023.
3. ↑  Vartdal, Ragnhild (15. juni 2020). «Nye instituttledere på konflikt-institutter». *khrono.no*. Besøkt 1. mars 2022.
4. ↑  Kunnskapsdepartementet (20. desember 2021). «Haug ny styreleiar i NUPI». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 1. mars 2022. «Funksjonsperioden for det nye styret er frå 1. januar 2022 til 31. desember 2025.»
5. ↑  «Karl Erik Haug - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 1. mars 2022.
6. ↑  Haug, Karl Erik (2012). *Folkeforbundet og krigens bekjempelse: Norsk utenrikspolitikk mellom realisme og idealisme*. Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, Det humanistiske fakultet, Institutt for historie og klassiske fag. ISBN 978-82-471-3725-3.
For andre personer som heter Alfred Nilsen, se Alfred Nilsen (andre betydninger).

**Alfred Nilsen** (født 28. desember 1892 i Tromsø, død 22. mars 1977) var en norsk politiker for Venstre. Han var stortingsrepresentant for kjøpstedene i Nordland, Troms og Finnmark (Bodø, Hammerfest, Narvik, Tromsø, Vadsø, Vardø) fra 1950 til 1953, og vararepresentant for Troms fra 1954 til 1961. Han satt i bystyret i Tromsø fra 1922 til 1964. Han var ordfører fra 1937 til 1941 og i 1945, og var medlem av formannskapet fra 1947–1955. Han drev også malermesterforretning i Tromsø 1916–1956.

Alfred Nilsen var ved krigens utbrudd ordfører i Tromsø, og tok initiativ til produksjon av et stort antall hvite kamuflasjedrakter til norske soldater. I 1941 fikk han sparken som ordfører, da han nektet å undertegne en støtteerklæring om det tyske angrepet på Sovjetunionen. Frem til høsten 1943 var han dypt involvert i etterretningsarbeid, og fikk sine oppdrag fra og rapporterte til Secret Intelligence Service (MI6) i London. Han hadde blant annet hovedansvaret for å kartlegge forsvaret av Tirpitz før det vellykkede angrepet med miniubåter i Altafjorden (Operation Source). I 1943 måtte han rømme til Sverige og ble der ansatt ved Den norske legasjonen i Stockholm, med spesielt ansvar for etterretningsstasjonen «Kari» ved Leinavatn.

Referanser
----------

1. ↑  Alfred Nilsen, stortinget.no
2. ↑  Boka «Secret Service-agent i Krigens Tromsø»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Alfred Nilsen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Alfred Nilsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Nils Meland** | **Tromsøs ordfører**(1937–1941) | Etterfølger:**Birger Motzfeldt** |
| Forgjenger:**Jens Isak Kobro** | **Tromsøs ordfører**(1945–1945) | Etterfølger:**Ingvald Jaklin** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
Feiring i Berkeley i California (2012).
**Urfolksdagen** er en høytid i USA som feirer og hedrer det amerikanske urfolket, samt minnes deres historie og kultur. Den feires over hele USA den andre mandagen i oktober, og er en offentlig fridag i ulike deler av landet. Det begynte som en motfeiring som ble holdt samme dag som den amerikanske føderale høytiden Columbusdagen, som hedrer den italienske oppdageren Christofer Columbus. Noen amerikanere avviser å feire ham og sier at han representerer «den voldelige historien til europeisk kolonisering av Amerika».

Urfolksdagen ble innstiftet i Berkeley i California, i 1992, for å falle sammen med 500-årsjubileet for ankomsten av Columbus til Amerika den 12. oktober 1492. To år senere innførte Santa Cruz i California høytiden. Fra og med 2014 vedtok mange andre byer og delstater høytiden. I 2021 feiret Joe Biden høytiden formelt med en presidenterklæring, og ble den første amerikanske presidenten som gjorde det.

Se også
-------

* Columbusdagen

Referanser
----------

1. 1 2  House, The White (8. oktober 2021). «A Proclamation on Indigenous Peoples' Day, 2021». *The White House* **(engelsk)**. Besøkt 12. juli 2023.
2. ↑  Little, Becky (11. juli 2023). «What Is Indigenous Peoples’ Day?». *HISTORY* **(engelsk)**. Besøkt 12. juli 2023.
3. 1 2  Morgan, Thomas J. (9. april 2009). «Brown casts off Columbus, agreeing to forgo celebrating his day». *Rhode Island Journal* **(engelsk)**.
4. ↑  Larsen, Dan Robert (12. oktober 2015). «Urfolksdagen feires ved siden av Columbusdagen i USA». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 12. juli 2023.
5. ↑  Delkic, Melina (9. oktober 2022). «Indigenous Peoples’ Day, Explained». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 12. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Indigenous Peoples' Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Fangeleiren lå på jordet bak bautaen, som ble reist ved frigjøringsjubileet 1995.

**Ånebyleiren** (Åneby fangeleir) var den første tyske fangeleiren i Oslo-området, og nummer to i Norge etter Ulven ved Bergen. Seks brakker på påler ble bygd fra høsten 1940 til våren 1941. Fangeleiren lå på jordet ved Fossen gård, nord for dagens bensinstasjon i Hakadal. Tyskerne kalte leirene sine i Norge «Häftlingslager» (fangeleir).

De første fangene var de 97 gislene som tyskerne tok etter det britiske commandoraidet mot Lofoten 4. mars 1941. Etter fire dagers innesperring om bord i troppetransportskipet Bretagne på havna i Svolvær ble de sendt til Trondheim med D/S Renøy, før det bar videre med tog til Oslo. Etter et opphold i Møllergata 19 ankom de Ånebyleiren den 15. mars 1941. I tillegg var 84 politiske fanger innom leiren på grunn av krangel med tyskere, plakatriving og «tyskfiendtlig propaganda».

Det var en noe uferdig og sølete leir fangene kom til i vårløsningen 1941. De måket snø, ryddet og plantet, og de satte inn ovner i brakkene. Behandlingen av fangene var ikke hard, og sammen med vakter fikk de lov til å gå til butikken. De hadde ikke fangedrakter og ble selv satt til å sette opp det høye gjerdet rundt leiren. Fangene fikk lite mat, men hadde god støtte i lokalbefolkningen i Hakadal med Ingeborg Fearnley i spissen.

Kommandanten het Georg Angerer og var blant annet vaktsjef for tyskerne i Møllergata 19. Han hadde vært tysk spion fra 1934 da han kom til Norge som flyktning. Etter kort tid kom Obersturmführer Hermann Koch (også kalt «Stormfyrsten») inn i ledelsen. Han ble siden den første kommandanten for Grini fangeleir.

Mange fanger ble løslatt etter kort tid. Den 12. juni 1941 ble de 115 fangene som var igjen overført med lastebiler til den nyopprettede Grini fangeleir i Bærum, der de såkalte «Svolværgislene» fikk de første fangenumrene fra 1 til 64. Brakkene ble etter hvert fjernet og jordet ble benyttet til landbruksproduksjon igjen.

Se også
-------

* Liste over fengsler og fangeleirer i Norge under andre verdenskrig

Referanser
----------

1. 1 2   Arkivert 10. april 2015 hos Wayback Machine. Lofoten Krigsminnemuseum
2. ↑   Arkivert 18. februar 2015 hos Wayback Machine. 1941 - Kaldt år på mange måter
3. ↑   Fangene på Grini - allverdenshistorie.no
4. ↑   Fangeleirer - regjeringen.no

Eksterne lenker
---------------

* nittedalsporten.no Krigsårene i Nittedal
* nittedalweb.com 1941 - Kaldt år på mange måter

Portal: Andre verdenskrig
**Aniridi** er en medfødt øyesykdom som kan oppstå sporadisk eller være nedarvet. Ordet «aniridia» er gresk, og betyr manglende regnbuehinne (*iris*). Regnbuehinnen er den fargede ringen som omkranser pupillen, og er muskelen som får pupillen til å utvide seg eller trekke seg sammen.

PAX 6-genet har som oppgave å tilføre øyet tilstrekkelig protein tidlig i fosterutviklingen. Svikter genet i denne oppgaven, blir barnet født med mangelfullt utviklede øyne. Det mest karakteristiske er at hele eller store deler av regnbuehinnen mangler. Dersom hele regnbuehinnen mangler, ser øynene svarte ut fordi pupillene er svært store og ikke har evnen til å trekke seg sammen. Dette medfører sterk lysømfintlighet.

Vanligvis er også deler av netthinnen mangelfullt utviklet, som fovea, macula (*skarpsynflekken*) og synsnerven. Personer med aniridi har ofte nystagmus (urolige øyne), og har høy risiko for å utvikle grå og grønn stær fra fødselen av. Mange får også komplikasjoner med hornhinnen.

Personer med diagnosen aniridi blir regnet som svaksynte. Det finnes store variasjoner, men svært få ser godt nok til å kjøre bil. Mange mister også synet helt eller delvis etter omfattende øyekomplikasjoner.

Det anbefales å beskytte øynene mot sola med filterbriller eller solbriller, og tett oppfølging av øyespesialist. Det bør også tas en gentest (FISH) av alle barn med sporadisk aniridi for å utelukke syndromal aniridi. Eksempler på syndromal aniridi er WAGR (Wilms tumor, Aniridi, Genitale abnormaliteter, Retardasjon) og Gillespie syndrom (muskelslapphet og cerebral ataxi). Før man har fått utelukket delesjon av WT1 genet, er det svært viktig med oppfølging av nyrene ved ultralyd, med tanke på Wilms tumor. Det anbefales ultralyd hver tredje måned.

Eksterne lenker
---------------

* Foreningen Aniridi Norge
* Nätverket för aniridi i Sverige
* Aniridia Europe
* Aniridia Foundation International – AFI
* The Aniridia Network

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Bombingen av World Trade Center** skjedde 26. februar 1993 og bestod av en bilbombe som ble detonert av islamistiske terrorister i den underjordiske parkeringsgarasjen under det nordre tårnet i World Trade Center. Aksjonen førte til seks dødsfall og over 1 000 skadde.

Målet med aksjonen var å skade fundamentet til det nordlige tårnet i så stor grad at det ville kollapse over sin likedanne nabobygning.

Bomben eksploderte klokken 12.17 og skapte en trykkbølge som lagde et 30-meters hull gjennom fire lag av betong. Bombens detonasjonshastighet var omkring 4,5 km/s. Cyanidgassen som ble generert antas å ha brent opp i eksplosjonen.

Bomben kuttet bygningenes elektriske tilførsel og telefonlinjene for store deler av nedre Manhattan. Bomben førte også til at røyk kom sigende fra 93. etasje i begge tårn, og tårnenes fire trappelys og nødlys gikk også ut av funksjon. Grunnet strømsvikten ble mesteparten av New Yorks radio- og TV-stasjoner hindret i å sende ut signaler til eteren i nærmere en uke, og i mellomtiden kunne TV-stasjonene bare kringkaste via kabel og satellitt.

Hovedmannen bak aksjonen, Ramzi Yousef, håpet at røyken skulle holde seg i tårnet for å få oppmerksomhet fra offentligheten ved at folk på innsiden skulle kveles sakte av den dårlige luften. Han regnet også med at tårn 2 skulle kollapse. Materialene som ble brukt for å lage bomben kostet omtrent $129. 

Yousef flyktet selv til Pakistan noen timer etter aksjonen. Han ble arrestert 7. februar 1995 i Islamabad etter å ha blitt funnet i samarbeid mellom den pakistanske etterretning og det amerikanske diplomatisikkerhetsbyrået. I rettssalen sa han «Jeg er terrorist; og stolt av det så lenge det er mot den amerikanske regjeringen». Dommeren anbefalte rett etter dette at Yousef skulle sone hele straffen isolert. Det ble senere oppdaget at han også var delaktig i planer om å ta livet av både den daværende paven og daværende president Bill Clinton. Yousef soner nå livstidsstraff uten mulighet for prøveløslatelse i et høysikkerhetsfengsel i Florence, Colorado.

Referanser
----------

1. ↑  «'Proud terrorist' gets life for Trade Center bombing». CNN. 8. januar 1998. Besøkt 15. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) 1993 World Trade Center bombing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
Motorring 3 markert blått.
**Motorring 3** er en 21 km lang motorvei vest for København. Den ble bygget i årene 1966-1980.
Motorring 3 forbinder Helsingørmotorvejen med Køge Bugt Motorvejen og er en del av europaveiene E47 og E55. Motorring 3 har motorveikryss med Hillerødmotorvejen, Holbækmotorvejen og fra 2012 også med Frederikssundmotorvejen.

I gjennomsnitt passerer om lag 75 000 biler hvert døgn Vejdirektoratets tellestasjon ved Husum, og Motorring 3 er dermed en av de viktigste og mest trafikkerte motorveier i Danmark.

* Veikryss 17 17  Jægersborg  til København sentrum
* Kgs. Lyngby
* Veikryss 18 18  Vangede  til Ishøj
* Veikryss 19 19  Buddinge  til Vallensbæk Strand
* Gladsaxe  til Hundested og til København sentrum
* Veikryss 20 20  Gladsaxe
* Veikryss 21 21  Herlev 211
* Veikryss 22 22  Islev
* Rødovre  til Frederikssund
* Veikryss 23 23  Rødovre
* Veikryss 24 24  Glostrup 156
* Brøndby  til Randers og til Hvidovre
* Avedøre, felles trasé til Køge → til  Københavns lufthavn og Malmö

Eksterne lenker
---------------

* Vejdirektoratet om Motorring 3 (dansk)
**Stian Berg Røste** (født 1987[] i Hønefoss) er en norsk radiopersonlighet og programsjef for Radio NRJ.

Røste startet i NRJ i 2007, og var programleder for *Morgenshowet* sammen med Marte Bratberg og Mattis Mjåset. Radioprogrammet har flere ganger vært nominert til «Årets morgenflate» under Prix Radio, og programmet vant prisen i 2016.

Røste startet sin radiokarriere i Radio Ringerike som 13-åring, og har også drevet nettradioen Radioplanet.

Han har også deltatt i noen TV-produksjoner, blant annet *Hemmelig kjærlighet*, *Snaprulett*, *TV2 hjelper deg* og *Paradise Hotel*. I sistnevnte var han dommer under kåringen av Mr og Miss Paradise.

I 2016 gav han ut låten «Dumpa dama» på Warner Music Norge.

Røste er nå programleder for *Frokostshowet* på P5 Hits sammen med Niklas Baarli og Vida Lill Berge.

Referanser
----------

1. ↑  «Radio NRJ».
2. ↑  «Morgenshowet på NRJ».
3. ↑  «Gir ut sommerhit». Ringerikets Blad. 17. juni 2016.
4. ↑  «Frokostshowet». P5 Hits. 28. august 2023.
Må ikke forveksles med Palais Royal – Musée du Louvre (Paris Metro).

**Palais-Royal** er et slott i Paris. Det ligger vis-à-vis nordfløyen på Louvre. Til slottet hører en park, *Le Jardin de Palais-Royal*.

Slottet ble tegna av Jacques Lemercier og bygd for kardinal Richelieu i 1629, som i sin tur overdrog det til den franske kronen. Palais Royal har stort sett ikke vært kongebolig. Etter at Ludvig XIII døde, bodde dronningmora Anne av Østerrike, kardinal Mazarin og den unge Ludvig XIV her. Senere ble slottet brukt av yngre sønner av Huset Bourbon. 

Ludvig Philip II åpna under revolusjonen slottshagen for publikum, og fikk dermed kallenavnet «Philippe-Egalité». Han fikk også regulert kvartalene rundt hagen med «gallerier», der butikker og casinoer etter hvert flyttet inn og prostitusjonen blomstret. Ved hver ende av galleriene var det et teater; her oppførte bl.a. Molière sine stykker og Jean-Baptiste Lully sine operaer. I det ene teatret holder i dag det franske nasjonalteatret, Comédie-Française, til.

Under februarrevolusjonen i 1848 inntok folkemassene slottet og plyndret det.

I dag huser Palais Royal Conseil d'État, konstitusjonsrådet og kulturdepartementet. Galleriene langs hagen har småbutikker, restauranter og kunstgallerier. Bygningen lengst bak i hagen eies av det franske nasjonalbiblioteket, men samlingene er flyttet andre steder.

Palais-Royal, Paris

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 16288, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Palais-Royal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ULAN **·** NLA **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Pond** er en enhet for kraft. Den er ikke del av SI-systemet, men var tidligere en standard enhet.
Kilogram er strengt tatt en masseenhet, mens kilopondene er basert på jordens Tyngdeakselerasjon som virker på objektet. 

I vitenskap og teknikk er enheten gått ut av bruk og er erstattet av Newton.

* Symbol: p
* Formeltegn: *F*

Et legeme med en masse på 1 g har på jorden en tyngde på 1 p. Den mest brukte enheten var kilopond.

* 1 p ≡ gN · 1 g = 10 g·m/s² = 10 dyn = 10 mN,
* 1 p = 0,001 kp (kilopond),
* 1 kp = 1000 p,
* 1 kp = gN · 1 kg = 9,80665 kg·m/s² = 9,80665 N.

Et legemes tyngde er produktet av legemets masse med gravitasjonen på stedet. Da jordens gravitasjon ikke varierer særlig fra sted tilsted, betegnes et legemes masse i dagligtale som tyngde eller vekt. For å løse denne konflikten, som i hverdagslivet ikke har noen betydning, ble i 1960 den gamle enheten kilopond erstattet av Newton, slik at 1 kp = 9,80665 N. Vekter blir fremdeles skalert med kilogram.

**Kilogramkraft** (kgf) er en ikke-standardisert betegnelse på kilopond (kp) som frarådes ettersom den er en kraftenhet som lett kan forveksles med masseenheten kilogram.

Se også
-------

* Hestekrefter
* CGS-systemet

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. november 2022. Besøkt 8. januar 2021.
2. ↑  kilogramkraft – Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Austin James Stevens** (født 19. mai 1950 i Pretoria) er en sørafrikansk herpetolog. Han er nok mest kjent for dokumentarfilmene Austin Stevens: aller farligst... på Animal Planet.

Biografi
--------

Han ble interessert i slanger i en alder av tolv år. Han startet å samle på dem, og fikk tilslutt en utrolig stor samling. 

Austin Stevens var også med i den sørafrikanske hæren under krigen i Angola. Der ble han bitt av en puffadder, når han prøvde å fjerne slanger fra slagmarken. Han måtte til sykehus, som var langt unna. Austin Stevens var i koma i 5 dager. Legene gjorde alt de kunne, og de skar bort litt kjøtt på hans høyre pekefinger.

Etter krigen dro Austin fra hæren og jobbet i Transvaal Snake Park. Der var han i seks år, og der ble han trent og ble en fullt kvalifisert herpetolog. Der ble han også veldig interessert i å lage film.

Nå lager Austin Stevens dokumentarprogrammer om slanger. Han har også skrevet en bok: *Snakes in my bed*. Når han ikke reiser jorda rundt for å fotografere slanger, bor han i Namibia. Han har også skrevet boken "The Last Snakeman". Han er nå gift med Amy Stevens.

Guinness rekordbok
------------------

Austin Stevens kom Guinness rekordbok for å ha sittet i et rom i 107 dager med 36 av Afrikas giftigste slanger. På den 96. dagen ble han bitt, men han fikk behandling og han satt da i 107 dager.

Bibliografi/ Filmografi
-----------------------

* *Austin Stevens, Snakemaster – In Search of the Giant Lizard, Monster Rattler and More!* DVD 2005

Episodes Include:
In Search of The Man-Eating Python
In Search of The Giant Lizard
In Search of The Monster Rattler
Reptile Facts
Interviews with Austin Stevens
* *Snakes in My Bed* (Paperback) – Penguin 1992 ISBN 0-14-017396-X

Referanser
----------

1. ↑   www.fanmail.biz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.stuff.co.nz[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Austin Stevens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Austin Stevens på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Al Bahah** (arabisk: الباحة; *Al Bāḥa*) er en provins i Saudi-Arabia. Den ligger sør i landet, ikke langt fra 'Asir og Mekka. Al Bahah dekker et område på 9 921 km², og ved folketellingen i 2004 bodde 377 739 mennesker i provinsen. Administrasjonssenteret er Al Bahah. Blant andre viktige byer kan nevnes Almandaq, Almikhwah, Baljurashi, Rahwat Albar, Sabt Alalaya og Al Qunfunda, som er en kystby ved Rødehavet. Prins Prins Mishari bin Saud er nåværende guvernør i Al Bahah. Provinsen er hjem til to jemenske stammer; ghamidene og Zahran-stammen. 

Provinsen består av fjell, sletteland, åser, daler og ørken. Al Bahah-regionen er delt i to av et stort, bratt steinlandskap. I vest ligger kystsletten Tihama. I øst ligger fjellene al-Sarat, som tilhører fjellkjeden al-Sarawat og som har en høyde på 1 500−2 450 meter over havet.

Guvernementer
-------------

Provinsen Al Bahah er delt inn i syv guvernementer (*muhafazah*). Folketallet ved folketellingen 28. april 2010 er oppgitt i parentes. 

* Al Aqiq (47 235)
* Al Bahah (103 411)
* Al Mandag (35 629)
* Al Mukhwah (70 664)
* Al Qara (31 380)
* Biljurashi (65 223)
* Qilwah (58 246)

Klima
-----

Den store variasjonen i topografien påvirker klimaet i regionen. Al-Sarat-området er spesielt utsatt for dannelse av skyer og tåke, og dette skjer ofte om vinteren på grunn av luftmassene som kommer inn fra Rødehavet. Tordenvær er også vanlig. I vår- og sommermånedene er klimaet mildt og behagelig. Klimaet i Tihama-området er forskjellig fra det i al-Sarat, selv om det kun er 25 km som skiller disse områdene fra hverandre. Tihama er et bølget kystslettelandskap, med varme somre og milde vintre samt relativt varme vårdager. Hele regionen preges generelt av et tørt klima. Relativ fuktighet varierer mellom 52% og 67%, med maksimumstemperaturer på 23 °C og minimumstemperaturer på 12 °C.

Referanser
----------

1. ↑  «Saudi Arabia: Administrative Divisions (population and area)». World Gazetteer. Arkivert fra originalen 30. juni 2013. Besøkt 7. mai 2013. [*død lenke*]

| * v
* d
* r
Saudi-Arabias provinser |
| --- |
| 
* Al Hudud ash Shamaliyah
* Ash Sharqiyah
* `Asīr
* Bāhah
* Ḥā'il
* Jīzan
* Jawf
* Makkah
* Madīnah
* Najrān
* Qaṣīm
* Riyāḍ
* Tabūk

 | Saudi-Arabias flagg |
| 
* ISO 3166-2:SA
* Saudi-Arabias guvernementer

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Bråtebrann** eller *bråtebrenning* er å kvitte seg med plantemateriale ved å brenne det. Det kan være å brenne en haug av kvister og gress, eller man kan tenne på et område uten å samle sammen det som skal brennes. Hvis bråtebrannen holdes under kontroll, er den altså ikke en **brann** i betydningen ukontrollert eller uønsket ild. Men bråtebranner er et svært omdiskutert tema - både fordi de av og til kommer ut av kontroll, og fordi de forurenser mye. Det siste er særlig plagsomt for bl.a. allergikere. Noen norske kommuner har restriksjoner på bråtebrenning. Vanligvis er det forbudt å gjøre opp ild i skog og mark fra 15. april til 15. september. Utenom denne perioden kan kommuner og fylker forby all bruk av åpen ild pga. gress- og skogbrannfare. I januar og februar 2014 innførte f.eks. kommuner i Midt-Norge et slikt forbud, påskyndet av bl.a. Flatanger-brannen.

Samtidig er bråtebrannen et slags vårtegn, en overgang fra vinter til vår, og en opprydding. Med dette i bakhodet skrev den svenske humoristen Hasse Alfredson i 1961 en liten håndbok som han kalte *En liten bok om att bränna löv, ris, kvistar och annat avfall i ett hörn av trädgården*.
Bråtebrann har vært viktig for å holde vegetasjonen nede, overflod av dødt tørt gress gjør at det kan bli store ukontrolerbare branner, ved kontrolert bråtebrenning hindrer man at større branner kan oppstå.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. juni 2012. Besøkt 20. februar 2016.
2. ↑
***Tony Hawk's Underground 2*** er et skadeboarding-spill fra 2004. Det er det sjette spillet i *Tony Hawk's*-serien, etter *Tony Hawk's Underground*. Det ble utviklet av Neversoft og gitt ut til PlayStation 2, GameCube, Xbox, Game Boy Advance og Windows. En utvidet versjon til PlayStation Portable kalt *Tony Hawk's Underground 2: Remix* kom ut i 2005.

Spillet i Underground 2 har flere likheter på tidligere Tony Hawk-spill: Deter opp til spilleren å kjøre skateboard i et tredimensjonalt-miljø som er modellert etter forskjellige byer og gjennomføre forskjellige mål. De fleste målene involverer å gjøre skateboard-triks på, eller over, ulike objekter eller å utføre forskjellige triks-kombinasjoner. Poengene man kan få skal beregnes ved å legge sammen alle poengene som hvert triks, og hver kombinasjon av disse triksene, kan være verdt.

Handling
--------

Historien begynner i New Jersey, når spilleren blir kidnappet av Tony Hawk og Bam Margera som tar med seg spilleren til et mørkt rom sammen med flere andre profesjonelle skateboard-utøvere. Men spillerens tidligere venn Eric Sparrow, som tidligere ble spillerens motstander, kommer også dit. Tony og Bam forklarer planene deres for å grunnlegge to lag (Team Hawk og Team Bam) som skal konkurrere, og det tapende laget skal betale for alle utgiftene deres. Spilleren blir medlem av Team Hawk, men Eric Sparrow blir medlem av Team Bam.

Konkurransen begynner med at Team Bam snart får overtaket. Men under en konkurranse i Barcelona klarer Team Hawk å ta over ledelsen igjen. Etter hvert sprer ryktene seg om World Destruction Tour, som egentlig skulle være et lav-profilert skate-board arrangement. Men opplegget får snart mer oppmerksomhet enn lagene hadde regnet med. Det blir etter hvert opp til spilleren å sikre at laget vinner hele World Destruction Tour, på vegne av Team Hawk.

Referanser
----------

1. 1 2   Redump.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Perry, Douglass C. (7. oktober 2004). «Tony Hawk's Underground 2». *IGN* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2023.
3. ↑  Roper, Chris (19. mars 2005). «Tony Hawk's Underground 2 Remix». *IGN* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tony Hawk's Underground 2* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Tony Hawk's Underground 2* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Tony Hawk's Underground 2* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Tony Hawk's Underground 2* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tony Hawk's Underground 2* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Origo Gentis Langobardum
Den langobardiske jernkrone
**Agelmund** (*Agilmundo*, *Agelmundo*, *Algemundi*, *Algemundus*) var konge av langobardene i slutten av fjerde og tidlig femte århundre. Agilmondo er den første i den langobardiske kongerekka som regnes som en historisk person, etter de mytiske brødrene Ibor og Aion som omtales i de tidlige langobardiske historieskrifter. 

De eldste kildene til langobardenes eldste historie er *Origo gentis Langobardorum* fra ca 650 og Paulus Diaconus’ *Historia Langobardorum* (Langobardenes historie) fra ca 790. Ut fra disse kan man slutte at Agilmondo ble konge på slutten av det fjerde århundre, da hans folk bosatte seg i Noricum (i dagens Østerrike) etter en flere hundre år gammel migrasjon fra Nordtyskland og kanskje også fra Skandinavia. Han regjerte ifølge Paulus Diaconus i trettitre år. Han nedstammet fra Gungingerne el. Gugingi-slekten som var en fornem langobardisk slekt, og han var ifølge myten sønn av kong Aion som var en av de to brødrene som ble valgt til konger da langobardene startet sin vandring fra sitt fedreland.

Etter en lang periode med fred blir langobardene angrepet om natten av bulgarerne: Agelmund blir drept og hans eneste datter tatt til fange og holdt fanget.

Etter hans død skal langobardene ha valgt hans fostersønn Lamissio til ny konge. Han egget til ny kamp og slo bulgarerne i et slag der de fikk hevnet tapet av Agilmondo.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Historia Langobardum*, første bok, kap 14

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ibor og Aion** | **Konge av langobardene**(–) | Etterfølger:**Lamissio** |
**Low Orbit Ion Cannon** (**LOIC**) er et program med åpne kildekode som brukes for nettverk-stresstesting og tjenestenektangrep skrevet i C#. LOIC ble originalt utviklet av Praetox Technologies, men ble senere gjort tilgjengelig for almenheten. I dag er programmet tilgjengelig fra flere kilder.

Bruk
----

LOIC utfører et tjenestenektangrep mot en side ved å overbelaste siden med TCP eller UDP forespørsler, med hensikten å forstyrre tjenesten som siden tilbyr. Enkelte har brukt programmet for å frivillig bli med i botnett.

Mottiltak
---------

Sikkerhetseksperter sitert av BBC indikerte at visse velskrevne brannmurer kan filtrere ut mye av trafikken skapt av LOIC, dermed forhindrer angrepet i å ha full effektivitet.

LOIC-angrep er også lette å identifisere i systemlogger, og angrepets kilde kan bli sporet ned til IP-adressene som ble brukt i angrepet.

Etymologi
---------

LOIC er oppkalt etter ion kanonen, et oppdiktet fra flere sci-fi bøker og filmer, og i spillserien Command & Conquer.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 17. mars 2016.
2. ↑  ; *SourceForge*; besøksdato: 27. desember 2016.
3. 1 2 3 4 5 6  «Praetox Techlologies». Arkivert fra originalen 8. oktober 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Low Orbit Ion Cannon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Taha Muhie-eldin Marouf** (arabisk: طه محي الدين معروف‎, født 1924, død 7. august 2009) var en irakisk politiker. Han var visepresident i Irak fra 1975 til USAs invasjon i 2003.

Tidlig liv
----------

Han ble født i en velstående familie i det kurder-dominerte nordlige Irak.

Politisk liv
------------

Marouf ble medlem av Baathpartiet i 1968, og har hatt flere ministerposter i Irak.

Han var den eneste etniske kurderen i Saddam Husseins partiledelse i Baathpartiet, men kurderne så på denne utnevnelsen som mer en gest, og ikke at det ga kurderne reell innflytelse. Han var Iraks ambassadør i Italia, Malta og Albania.

Fredag 2. mai 2003 ble det gjort kjent at Marouf var satt i varetekt. Han var den siste, sammen med to andre av Saddams folk, som ble arrestert. De andre to var Abdel Tawab Mullah Huweish, leder for *Office of Military Industrialization* og visestatsminister med ansvar for våpenhandel, og Mizban Khadr Hadi, som var kommandør for én av de fire militære regionene Saddam etablerte på slutten av den USA-ledete invasjonen i 2003. Marouf var nummer 24 (opprinnelig 42) på USAs liste over ettersøkte irakere ("kortstokken"), og var representert ved ruter 9. 

Han døde 7. august 2009 i Amman i Jordan, og ble gravlagt i Arbil i Irak dagen etter.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 15. august 2009, arkiv-URL web.archive.org, www.google.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  CBS News – *Saddam's Inner Circle*
3. 1 2  «Saddam Hussein's former vice-president dies in Amman from cancer at 80». Google.com. 9. august 2009. Arkivert fra originalen 15. august 2009. Besøkt 9. august 2009.
4. ↑  «List of 55 most wanted Iraqis and their status». USATODAY.com. 14. desember 2003. Besøkt 15. august 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Andrine Benjaminsen** (født 23. august 1995) er en norsk orienteringsløper som representerte Lillomarka Orienteringslag. Benjaminsen har representert Norge i flere internasjonale konkurranser og er en del av det norske orienteringslandslaget.

I 2019 vant hun kongepokalen etter seieren på langdistansen i norgesmesterskapet i orientering som ble arrangert av Tønsberg og Omegn orientering på Skrimfjella. Dette var hennes første NM gull som senior. Samme året vant hun også mellomdistansen som var arrangert av samme klubb på Tjøme. 

Internasjonalt har Benjaminsen 6. plass som beste plassering fra langdistansen under VM i orientering 2018 i Riga. Hun løp også sisteetappen på mix-stafetten under EM i orientering 2018 hvor det norske laget tok bronse.

Som junior har hun også en rekke medaljer i Norske mesterskap. Blant annet gull på langdsistansen og bronse på mellomdistanse under NM i Levanger 2015. Samt gull under NM natt 2015 på Jessheim og to gull under NM på Kongsberg 2013 på mellom og langdistanse. 

Hun er datter av skiorientereren Vidar Benjaminsen.

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Sprint | 2020 |
| Gull | Knockoutsprint | 2020 |
| Gull | Mellomdistanse | 2019, 2022 |
| Gull | Langdistanse | 2019, 2020, 2022 |
| Gull | Ultralang distanse | 2020 |
| Sølv | Sprint | 2018 |
| Sølv | Knockoutsprint | 2023 |
| Sølv | Mellomdistanse | 2018, 2020 |
| Bronse | Mellomdistanse | 2021 |
| Bronse | Langdistanse | 2017, 2021 |

Se også
-------

* Lillomarka Orienteringslag
* Norgesmesterskapet i orientering
* Norgesmesterskapet i skiorientering

Referanser
----------

1. ↑  Egil Svendsby (red.) *Sportsboken 2015*, s. 234-35. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-516-8574-0.
2. ↑  Egil Svendsby (red.) *Sportsboken 2013*, s. 230. Schibsted. ISBN 978-82-516-8008-0.
Mareminehollet minnepark  Foto: Svein Harkestad 
**Mareminehollet** eller **Mareminehaalle** eller **Niels Klims hule** ligger i Rothaugsfjellet som er en høyde mellom Skuteviken og Sandviken i Bergenhus bydel i Bergen

Bergen Byleksikon opplyser om at navnet har sammenheng med det danske *mareminde,* som kan bety heks eller havfrue; en slik skal ifølge sagnet ha bodd her inne. Det skal og ha vært brutt stein til ballast nedenfor på 1800-tallet og derav *maremine* i betydning steinbrudd ved sjøen ifølge Sandviksnytt nr 3 1963.

Mareminehollet har fått sin historie tilknyttet Ludvig Holbergs roman av 1741 *Niels Klims reise til den underjordiske verden* der Niels Klim drar på en underjordisk reise gjennom nettopp Mareminehollet etter hva tradisjonen forteller (omdiskutert ut fra at det og kan være via en ukjent huleinngang på Fløyen).

Mareminehollet begynner som en krypegang som etter 10 meter utvider seg til en liten mini hall med såvidt ståhøyde. Lenger inn er det neppe mulig å komme da Rothaugsfjellet også rommer et tilfluktsrom som ble skutt inn på tvers av hulen på 1960-tallet.

I anledning Ludvig Holbergs 300 års fødselsår ble det i 1984 anlagt en liten platting med trapp og benk og satt opp en minneplakett ved huleinngangen. Før denne tid var hulen mer ukjent, med unntak av at Sandviksgutter og Bergensere visste at her hadde bodd en havfrue den gang havet stod høyere og hulen lå i sjøkanten, eller kanskje en heks senere. Det verserte også historier om at man kunne gå inn hit og komme ut igjen på andre siden av byen eller på Fløyen. 

Minneplaketten ved huleinngangen lyder:

> Ludvig Holberg 1684-1754  
> 
> 
> 
> Nicolai Klimii iter subterraneum Mareminehollet  
> 
> Her lot vår Ludvig Holberg Niels Klim ned deise -  
>  
> så sier gammel Bergensk tradisjon -  
>  
> som anfang til en underjordisk reise,  
> 
> en lærerik, men farlig ekskursjon.  
> 
> Baronen svek dog ei sin venn,  
> 
> han tok ham – gjennom hollet – opp igjen!  
> 
> 
> 
> 
> Satt opp i 1984  
> 
> Trehundreåret for Ludvig Holbergs fødsel
> 
> 
> 
>

Bilder
------

* Niels Klims underjordiske ReiseNiels Klims underjordiske Reise
* Minneplate  Foto: Svein HarkestadMinneplate  Foto: Svein Harkestad
* Inngang til hulen  Foto: Svein HarkestadInngang til hulen  Foto: Svein Harkestad

Eksterne lenker
---------------

* (no) Mareminehollet i Bergen byarkiv
* (no) Holbergmuseet
* (no) Ludvig Holberg i Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
|  |
| --- |
|  |
| **Norgesdokumentarv** |

Handelsstedsarkivene har blant annet arkivmateriale fra Kjerringøy handelssted.
**Handelsstedsarkivene i Salten og Lofoten 1801–1970** er samling arkiver fra handelssted i Salten og Lofoten fra perioden 1801 til 1970. Arkivsamlingen ble i 2014 innlemmet i Norges dokumentarv, en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (*Memory of the World*). Arkivsamlingen eies av Nordlandsmuseet, Museum Nord og Arkiv i Nordland. Den omfatter tjue arkiv der hoveddelen skriver seg fra fire handelshus.

Arkivsamlingen er på over 250 hyllemeter. Det meste av materialet er fra væreiere i Lofoten og handelssteder i Salten. De fire største arkivene er fra *L. Bergs Sønner* fra Svinøya ved Svolvær i Vågan, *Ellingsen* fra Å i Moskenes, *Zahl* fra Kjerringøy handelssted i Bodø og *Dahl* fra Nusfjord i Flakstad.

I nominasjonen heter det at «De nominerte arkivene har tilknytning til lofotfisket og fiskehandelen etter at lokale, privilegerte handelsmenn kilte seg inn som mellomledd i handelen mellom nordlandske fiskerbønder og kjøpmenn hovedsakelig i Bergen fra slutten av 1700‐tallet. Materialet omhandler en viktig epoke i en nesten tusenårig norsk handels‐ og eksporthistorie.» I kulturrådets omtale heter det at «Arkiva har tilknyting til fiskehandelen og er representativt for kystkulturen og handelsstadane som drivkraft i utviklinga av ein landsdel som produserte landets viktigaste eksportvare i mange hundreår.»

Referanser
----------

1. 1 2  «Handelsstedsarkivene i Salten og Lofoten 1801-1970». kulturrådet. 1. desember 2014. Arkivert fra originalen 22. mars 2016. Besøkt 22. mai 2016.
2. 1 2  Søfting, Erika med flere (19. juni 2016). «Nominasjon - handelsstedsarkivene i Salten og Lofoten». kulturrådet. Besøkt 22. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivet etter L. Bergs Sønner, Svolvær 1831-1980, nominert til Norges dokumentarv Arkivert 22. august 2016 hos Wayback Machine. Museum Nord
* Handelsstedsarkivene i Salten og Lofoten er nominert til Norges Dokumentarv. Arkivert 15. august 2016 hos Wayback Machine. Arkiv i Nordland