recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fylket Wanzai i provinsen Jiangxi
**Wanzai** (kinesisk: 万载县; pinyin: *Wànzǎi Xiàn*) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Yichun. I 1999 hadde det 465.652 innbyggere.

Kulturminner
------------

Det gamle kommunistiske baseområdet for Hubei-Hunan-Jiangxi (*Xiang-E-Gan geming genjudi jiuzhi*, 湘鄂赣革命根据地旧址) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Litteratur
----------

* *Xiang-E-Gan geming genjudi wenxian ziliao*. Beijing: Remin chubanshe 1985/1986 (3 bind)

Eksterne lenker
---------------

* Offizielle Website
* Hunan-Hubei-Jiangxi Revolutionary Base Area
* New Perspectives on State Socialism in China

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Et kobberstikk fra 1500-tallet som viser oldtidstyrannen Falaris som tvinger messingkunstneren Perilles inn i messingoksen, et torturinstrument han har bygd selv.
Tresnitt av Hans Burgkmair d. e. (1473–1531) som framstiller Guds straff som et torturkammer der blant annet en messingokse er i bruk
**Messingoksen**, også kalt **Kobberoksen** og **Falaris' okse**, var et torturinstrument og en henrettelsesmetode fra antikken. Innretningen var laget av messing eller kobber og var formet som en hul oksefigur som den dødsdømte ble stengt inne i. Messingoksen ble så varmet opp over et bål slik at offeret inni ble brent i hjel. Kobberoksens hode skal ha vært utformet slik at røyken kom ut av neseborene og smerteskrikene fra offeret lød som hylene fra en rasende okse.

Historie
--------

Messingoksen har sin opprinnelse i fortellingene om den grusomme tyrannen Falaris som hersket i den greske byen Akragas (Agrigento) på Sicilia fra omkring 565 til 549 f. Kr. Falaris skal ha fått messingkunstneren Perillios fra Aten til å lage oksen, men da den var ferdig, ble kunstneren selv beordret til å teste innretningen. Han ble dratt ut av oksen før han døde. Etter at Falaris ble styrtet, ble han drept i messingoksen han hadde fått laget. 

Det er også flere beretninger om at romerne brukte denne metoden for å drepe kristne martyrer, blant annet den kristne generalen Eustachius, som ifølge legenden ble stekt levende i en messingokse sammen med kona si og barna deres.

Den romerke satirikeren Lukian av Samosata fra 100-tallet er den eldste kjente som har gitt en detaljert beskrivelse av bruken av messingoksen.

I middelalderen begynte man imidlertid å tvile på de gamle fortellingene og mente forestillingene i stedet kunne ha bakgrunn i historier om offerkulten rundt den kanaaneiske guden Molok som fønikerne hadde innført på Sicilia.

Se også
-------

* Jernjomfruen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bronze Bull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Falaris og oksen (på engelsk) Arkivert 20. juni 2010 hos Wayback Machine.
* Lukian av Samosatas tekst om Falaris og oksen (på engelsk)
* Middelalderframstilling av martyrer i oksen
**Åtteregelen**, **oktettregelen**, er en enkel tommelfingerregel innen kjemien som sier at atomer har en tendens til å knytte seg til hverandre slik at de hver har åtte elektroner i sine ytterste elektronskall. Dette gir dem samme elektronkonfigurasjon som edelgassene. Regelen fungerer for hovedgruppen elementer, deriblant karbon, nitrogen, oksygen og halogener, men også for metaller som natrium og magnesium. Molekyler og ioner viser seg ofte å være mest stabile når de ytterste skallene på de respektive atomene har åtte elektroner.

Et atom kan oppnå åtte elektroner i ytterste skall ved å gi fra seg, ta opp eller dele elektroner med ett eller flere atomer.

Kovalent binding
----------------

For å oppnå åtte elektroner i det ytterste elektronskallet, kan to atomer i en kovalent binding gå inn i en forbindelse og «dele» på elektroner.

Ionebinding
-----------

Et atom som har for mange elektroner i ytterskallet sitt kan i en ioneforbindelse «gi fra seg» elektroner til et annet atom som trenger tilsvarende antall. Det dannes da et salt. Et eksempel er at natrium gir fra seg ett elektron til klor, og danner saltet natriumklorid.

Unntak fra regelen
------------------

* Grunnstoffer fra og med periode 3 kan ofte ha mer enn åtte elektroner i ytterste skall. To vanlige eksempler er det sentrale svovelatomet i svovelsyre eller det sentrale fosforatomet i fosfater. Et annet, og ofte brukt eksempel er svovel i SF6. Dette kalles ofte utvidet oktett.
* Duettregelen i det innerste skallet til atomer: Edelgassen helium har to elektroner i sitt ytterste skall og er veldig stabilt. Hydrogen trenger kun et ekstra elektron for å oppnå denne stabile elektronkonfigurasjonen, mens litium trenger å gi fra seg ett.
* Frie radikaler (for eksempel nitrogenmonoksid) har ett eller flere atomer der antallet elektroner er et oddetall.
* For transisjonsmetaller blir oktettregelen erstattet av 18-elektronregelen på grunn av betydningen av d-orbitaler i disse atomene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Pytalovo** (russisk: Пыта́лово, latvisk: *Pitalova*, *Abrene*) er en by i Pskov oblast i Russland. Den ligger 90 km sør-sørvest for Pskov, og 10 km fra grensen til Latvia. Innbyggertall: 6 806 (folketelling 2002), 7 166 (folketelling 1989).

Historie
--------

Landsbyen Pytalovo hadde i 1878 en befolkning på 57, og tilhørte Ostrov *ujezd* (distrikt) i Pskov gubernija. Den vokste til en by etter at en jernbane ble bygget gjennom stedet.

Ved den latvisk-russiske fredsavtalen i Riga i 1920 ble en del av Ostrov ujezd, inkludert Pytalovo, overdratt til Latvia, og byen var etterpå kjent under sitt latviske navn, Jaunlatgale (til 1938, da dens offisielle navn ble endret til Abrene). I mellomkrigstiden var byen hovedstad i et av Latvias distrikter.

Etter andre verdenskrig overførte Sovjetunionen Abrene, sammen med den østre delen av Abrene-distriktet fra den Latviske SSR til Pskov oblast i den Russiske SFSR. De fleste latviske innbyggerne forlot byen, som fikk tilbake sitt tidligere navn *Pytalovo*. Latvia bestridte Russlands jurisdiksjon over området frem til undertegningen av en traktat mellom de to landene i 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Latvian-Russian treaty puts legal stamp on EU external border, M&C News, 27. mai 2007

Eksterne lenker
---------------

* Russlands flagg Offisielt nettsted for Pytalovo
* Om Pytalovo på Pskov oblasts nettsted

| * v
* d
* r
Byer i Pskov oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Pskov |
| Flagget til Pskov oblast | 
* Dno
* Gdov
* Nevel
* Novorzjev
* Novosokolniki
* Opotsjka
* Ostrov
* Petsjory
* Porkhov
* Pustosjka
* Pytalovo
* Sebezj
* Velikije Luki

 | Russlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Edward Lewis Brown** (født 1942) og hans kone, **Elaine Alice Brown** (født ca. 1940) er innbyggere i den amerikanske staten New Hampshire som fikk amerikansk og internasjonal medieoppmerksomhet i tidlig 2007 for sin motstand mot i det hele tatt betale statlig (føderal) inntektsskatt. De nektet å overgi seg til statlige agenter etter å ha blitt dømt for skatteunndragelser. Etter at de ble dømt utspant det seg en lang bevæpnet stillingskrig mellom dem og federale agenter på deres eiendom i New Hampshire. Edward og Elaine Brown ble tilslutt arrestert den 4. oktber 2007.

Referanser
----------

1. ↑  «Man Holed Up in Home After Tax Verdict». *Associated Press*. 18. januar 2007. Arkivert fra originalen 4. januar 2008.
2. ↑  Associated Press,
"U.S. Marshal: Convicted Tax Evaders Arrested," Oct. 4, 2007, WCAX-TV Vermont, at «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. januar 2008. Besøkt 5. oktober 2007.
3. ↑  Associated Press, "Convicted Tax Evaders Arrested in New Hampshire: Couple who holed up at compound for months taken into custody," Oct. 4, 2007, MSNBC, at .
4. ↑  CNN.com, "Feds tricked holed-up tax evaders",
Artemis i vogn trukket av hinder, rødfigur kalyxkratér fra Boiotia, 450–425 f.Kr.
**Mounikhia** (gresk: Μουνιχιας) var en gresk festival i antikken som ble holdt den 16. (ved fullmåne) av måneden *mounikion* (våren) i den athenske kalender til ære for Artemis *Mounikhia*. Epitetet kommer fra åsen Mounikhia hvor gudinnens tempel sto, i nærheten av Pireus, Athens havneby, og som lå ved stedet hvor slaget ved Salamis ble utkjempet i 480 f.Kr. Festivalen ble opprettet for å minnes seieren til den greske flåten over perserne ved Salamis.

*Arkteia*, et ritual hvor unge piker i førpuberteten framstilte bjørner ble praktisert her som ved Artemis *Brauronia* ved kysten av Brauron og på Akropolis i Athen. Det er mulig at ritene hadde sin opprinnelse ved Mounikhia, og deretter ble spredt til Brauron. Tjenesten til pikene var tilgjengelig for alle athenske familier, og selv om det er funnet votivgaver av marmor dedikert unge gutter, har ikke det blitt bekreftet i den antikke litteraturen.

*Amfifontes*, som betyr «skinnende på begge sider», var småkaker utsmykket med brennende lys kalt for *dadiai*. Disse ble gitt til gudinnen hver fullmåne hver måned. Geiter hadde også betydning, og ble ofret til gudinnen som en del av *arkteia*, og det samme var bjørner som presteskapet var assosiert med. Unge piker holdt ydmykt olivengreiner svøpt i ull for å be jomfrugudinnen Artemis om hennes beskyttelse. Hensikten var å gi de unge pikene en overgangritual hvor de ble omformet fra barn til giftemoden ung pike. Det var en tro at alle unge piker var ville (som ukultivert natur) og ritualene ga dem en muligheten til føle kraften og oppgi sin villhet. De var kledd i safrangule kapper, som representerte bjørnens pels, men kanskje også seksuell modenhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Piraeus - Mounichia». Arkivert fra originalen 18. juli 2009. Besøkt 2. januar 2014.
2. 1 2  Redfield, (2003): *The Locrian Maidens: Love and Death in Greek Italy*, s. 99ff.
3. ↑  Redfield (2003): *The Locrian Maidens: Love and Death in Greek Italy*, s. 101.
4. 1 2 3  Yamamaya, Anna (17. april 2011): *The Honoring of Artemis in Mounichion* Arkivert 2. januar 2014 hos Wayback Machine. *Artemispotniatheron*
5. ↑  Minai, Thista (2008): *Dancing In Moonlight: Understanding Artemis Through Celebration*, Asphodel Press, s. 20

Litteratur
----------

* Minai, Thista (2008): *Dancing In Moonlight: Understanding Artemis Through Celebration*, Asphodel Press
* Redfield, James M. (2003): *The Locrian Maidens: Love and Death in Greek Italy*, Princeton University Press
* Smith, William (1870): *Dictionary of Greek and Roman Antiquities*, s. 769
En **simultanoppvisning** er et arrangement der en sterk sjakkspiller (gjerne en stormester) spiller flere partier samtidig mot flere spillere.

I vanlige simultanoppvisninger brukes det ikke sjakkur. Simultanspilleren går fra brett til brett i en fast rekkefølge. Vanligvis er brettene ordnet i en stor sirkel eller firkant. Motstanderne forventes å utføre trekket sitt når simultanspilleren kommer frem til brettet. Han/hun kan ta en kort tenkepause før trekket utføres, men for mange pauser vil føre til at simultanoppvisningen trekker ut i tid. Simultanoppvisninger arrangeres vanligvis med mange partier, ofte tjue eller flere. 

Iblant har sterke spillere også gitt simultanoppvisninger i blindsjakk. Da ser ikke simultangiveren noen av brettene, men må holde orden på alle alle trekkene i partiene i hodet. Motstanderne har brett og brikker som vanlig, men trekkene kommuniseres verbalt til simultangiveren av en funksjonær.

Eksterne lenker
---------------

* Videoklipp av Bobby Fischer i simultanoppvisning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Norsk Grafisk Forbund**, forkortet **NGF**, var et norsk fagforbund for arbeidere i grafisk industri fra 1967 til og med 2005. NGF var selvstendig forbund i LO fram til 1. januar 2006, da også det ble en del av Fellesforbundet.

Historikk
---------

Norsk Grafisk Forbund ble opprettet i 1967 da flere tidligere forbund slo seg sammen: Norsk Typografforbund, stiftet i 1885, Norsk Bokbinder- og Kartonasjearbeiderforbund, stiftet i 1898, og Norsk Litograf- og Kjemigrafforbund, stiftet i 1901. Norsk Typografforbund regnet selv sin stiftelse til 1882, da Norsk Centralforening for Boktrykkere ble dannet i Kristiania. Med sin lange historie var NGF Norges og Nordens eldste landsdekkende forbund av fagforeninger.

NGF organiserte arbeidere i grafiske fag, i kartonasje- og papirvarebransjen samt i kommunikasjons- og informasjonsbransjen. I 2004 hadde forbundet rundt 14 000 medlemmer, året etter vel 12 000, hvorav under 7000 fortsatt var yrkesaktive.

I flere byer i Norge var det typografene og boktrykkerne som var de aller første fagarbeiderne til å organisere seg, og deres forbund ble særlig viktige i den tidlige arbeiderbevegelsen i landet. Først omfattet fagforeningene håndverkersvenner og fagfolk, men fra 1890-tallet kom også mange ulærte arbeiderne med. Arbeidere som var ansatt i papir-, tremasse- og celluloseindustrien var fagorganisert i Norsk Papirindustriarbeiderforbund fra 1913 til 1988, da forbundet gikk sammen med flere andre og dannet Fellesforbundet. NGF var selvstendig forbund i LO fram til 1. januar 2006, da også det ble en del av Fellesforbundet, et fagforbund i LO med omkring 159 000 medlemmer i 2007.

Forbundsledere
--------------

|  |  |
| --- | --- |
| Roald Halvorsen | 1967 |
| Arne Li | 1967 - 1971 |
| Reidar Langås | 1971 - 1974 |
| Arild Kalvik | 1974 - 1983 |
| Kjell Christoffersen | 1983 - 1991 |
| Finn Erik Thoresen | 1991 - 2001 |
| Roger Andersen | 2001 - 2005 |
| Anders Skattkjær | 2005 |

Yrkesinternasjonaler
--------------------

* NGF var medstifter og medlem av Nordisk Grafisk Union fra 1976.
* NGF var medlem av Den internasjonale grafiske føderasjon (IGF) fra forbundets stiftelse til IGF gikk inn i Union Network International (nå UNI Global Union) i år 2000.

Litteratur
----------

* Rune Andersen: *Nye tider - glimt fra Norsk Grafisk Forbunds historie - Bind 2 - 1967 - 2000*, Oslo 2001. ISBN 82-995126-0-3
* Christer Nilsson: *Arkivene etter Norges eldste fagforbund*, i Arbeiderhistorie 2004, Oslo 2004. ISBN
**Jenő Brandi** (født 13. mai 1913 i Budapest død 4. desember 1980 i Budapest) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin og 1948 i London. 

Brandi ble olympisk mester i vannpolo under OL 1936 i Berlin. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det var 16 nasjoner som stilte med lag. Ungarns resultat i finalerunden, 2-2 mot Tyskland, 3-0 over Belgia og 5-0 over Frankrike. Ungarn og Tyskland fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på grunn av bedre målsnitt (10/2 = 5) mot Tysklands (14/4 = 3,5). De andre spillerne på det ungarske laget var György Bródy, Kálmán Hazai, Márton Homonnay, Olivér Halassy, Mihály Bozsi, János Németh, István Molnár, György Kutasi, Sándor Tarics, Miklós Sárkány. Brandi spilte seks kamper under vannpoloturnering i Berlin. 

Tolv år senere, under OL 1948 i London var han med på det ungarske laget som kom på andreplass bak Italia. Brandi spilte tre kamper.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn
* 1948 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jenő Brandi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jenő Brandi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jenő Brandi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jenő Brandi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jenő Brandi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) Jenő Brandi – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Sophia Zitzmann** (født 20. februar 2003) er en tysk alpinist, som representerer klubben SC Gaißach.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2019/2020

Zitzmann deltok i sitt første FIS-renn i november 2019, da hun kom på 41.-plass i slalåm i Pass Thurn i Østerrike. Hun deltok i det tyske juniormesterskapet (U21) i alpint i desember 2019, og kom der på sjuendeplass i kombinasjonen.

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der deltok hun i slalåm, men kjørte ut i første omgang.

Under åpent nederlandsk mesterskap i alpint 2020 kom hun på sjuendeplass i slalåm og femteplass i storslalåm.

Referanser
----------

1. 1 2  FIS - *Sophia Zitzmann - Results*, besøkt 23. mars 2020.
2. ↑  Lausanne 2020 - *Sophia Zitzmann* Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 23. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Maria Alm (AUT) - National Championships Women's Giant Slalom*, besøkt 23. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sophia Zitzmann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sophia Zitzmann – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Vladimír Roško** (født 17. september 1974) er en slovakisk skihopper. Han representerer KPSL Banská Bystrica.

Roško debuterte internasjonalt i kontinentalcupen i 1993/94-sesongen. 4. januar 1994 debuterte han i verdenscupen med 39.-plass i Innsbruck. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen var 23.-plass i Oberstdorf 25. januar 1998, i et renn som var en del av VM i skiflyging. Hans så langt siste renn i verdenscupen var i storbakken i Lahtis 8. mars 1998. Sammenlagt den sesongen ble han nummer 78 i verdenscupen, den eneste sesongen han har tatt verdenscuppoeng.

Etter et fravær på 5 sesonger fra internasjonal hopping, deltok han i kontinentalcupen og FIS-cupen i 2003 og 2004. Siden 2007 har han igjen deltatt sporadisk i kontinentalcupen og FIS-cupen, mest i Zakopane og Štrbské Pleso.

Roško deltok i VM i skiflyging i 1994 og 1998. I Planica i 1994 ble han nummer 37 av 43 deltakere, i Oberstdorf i 1998 ble han sammenlagt nummer 26 av 45 deltakere.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vladimír Roško – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
En motor med ytterrotor montert i nesen på et radiostyrt modellfly
En **ytterrotor** eller **utvendig rotor** er en elektrisk motor hvor rotoren er utenfor statoren, lik som om motoren er vendt med «innsiden ut» sammenlignet med en konvensjonell elmotor. De er mye brukt i radiostyrte modellfly.

Dreiemoment
-----------

Ytterrotorer er ofte gode kandidater for direktedrift (altså drivverk uten giring) siden de typisk utvikler mer dreiemoment sammenlignet med en innerrotor. En årsak til dette er at ytterrotorer vanligvis har flere poler slik at de spinner mye langsommere sammenlignet med mer tradisjonelle innerrotorer (men fortsatt betydelig raskere enn ferrittmotorer hvis man sammenligner med motorer som bruker neodymmagneter),

Bruk
----

Ytterrotorer er populære på propelldrevne elektriske fly siden de kan brukes med direktedrift, og eliminerer dermed den ekstra massen, kompleksiteten, ineffisiensen og støyen som en girkasse gir.

Noen vaskemaskiner med direktedrift bruker ytterrotor-motorer.

De har også blitt populære på elsykler og ståmopeder på grunn av kompakt størrelse og høy effisiens.

### Vanlige polkonfigurasjoner

Det finnes mange ulike konfigurasjoner av antall polviklinger (N) og permanentmagnet-poler (P) med ulike egenskaper, eksempelvis:

* 9N, 12P, ofte brukt på små motorer
* 9N, 6P, ofte brukt på modellhelikoptre, modellfly med propelldyser eller andre bruksområder med høy rotasjonshastighet
* 12N, 14P (DLRK), vanlig ved behov for høyere dreiemoment

Se også
-------

* Innerrotor

Referanser
----------

1. ↑  «Elektriske motorer og generatorer - Skarland Press». *kompetansebiblioteket.no*. Besøkt 25. juni 2023.
2. ↑  Erling Gjeset (2020). *Thermal Management Systems for Compact Electrical Machines* (avhandling) **(engelsk)**. NTNU.
3. ↑  DLRK = Distributed - Lucas, Retzbach and Kühfuss
**Ytter** er en kunstnergruppe som startet opp i en korridor i Strømgaten i Bergen i 2008. De opprinnelige fire medlemmene var Anne Marthe Dyvi, Frøydis Lindén, Julie Lillelien Porter og Anngjerd Rustand. Vilde Andrea Brun var medlem fra 2009–11.

Aktiviteten til Ytter startet som en uavhengig kunstblogg (www.ytter.no) der medlemmene jobbet redaksjonelt med en klar prioritet om å dekke utstillinger og prosjekter tilknyttet Bergens kunstscene. 
Etterhvert tok virksomheten deres form gjennom initiering av større prosjekter, utstillinger, seminarer og publiserte trykksaker. 

Utstillinger produsert av Ytter innbefatter blant andre *The Bergen Biennale I & II* i samarbeid med Gandt (2010), *Ikke kjørende og ikke ridende* (2010), *Nordisk paviljong* (2011) og *Å bære tegn* (2012). 

Publikasjoner produsert og utgitt av Ytter er *Bor og jobber i Berlin* (2009), *Textr I* (2009), *Provinsielle utbrudd* (2010) og *Textr II* (2011).

Ytter har siden 2011 bestått av kunstnerne Anne Marthe Dyvi, Julie Lillelien Porter og Anngjerd Rustand. 
Gjennom årene har bloggen tilegnet seg en arkivfunksjon, noe som aldri falt redaktørene inn før publiseringsvirksomheten hadde foregått i en del år. 

Ytter har ikke fulgt noen regler for hvordan de publiserer på nett og virksomheten har dermed vært relativt urytmisk, noe som vil fortsette da eksistensen til Ytter essensiselt er et kunstprosjekt. 

Ytter har mottatt prosjektstøtte fra Bergen kommune, Norsk kulturråd, Office for Contemporary Art og Kulturkontakt Nord.

Referanser
----------

1. KUNSTforum, *The Bergen Biennale 2010*, 28. april 2010
2. Bergens Tidende, *Kunstnere med protestmarkering mot bergensutstilling*, 28. oktober 2010
3. Bergens Tidende, *Museum, makt og media*, 11. november 2010
4. Kunstkritikk.no, *Ta biennalen og løp*, 19. november 2010
5. Bergens Tidende, *Er utsiden den nye innsiden?*, 21. november 2010
6. Nabroad, *The Bergen Biennale 2*, 2010
**Arne Frithjof Normann Møller** (født 16. november 1904, død 24. mars 1963) var en norsk fotballspiller.

Han spilte fra sine barneår og hele karrieren for Frigg i Oslo og står oppført i klubbhistorien med 249 kamper fra 1923.
Arne fikk 9 landskamper for Norges herrelandslag i fotball mellom 1924 og 1927, og scoret sitt første mot Finlands herrelandslag i fotball som de slo 3–1 den 15. juni 1927.

På privaten giftet han seg i 1928 med Johanna Danielsen (1909–96) fra Bergen. Han jobbet som "Automobilselger". Kona jobbet som mannequin i hovedstaden. Deres to døtre Grete Brunvoll (1930–2022) og Mette Møller (1934–2001) ble begge ballettdansere. Arne's søster Else Møller ble også danserinne. De var barn av Frithjof H. I. Møller (født 1877) og Anna M. Pedersen (født 1878).

Referanser
----------

1. ↑  *Fra storklubb til stor klubb*. Frigg Oslo fotballklubb. 2004. ISBN 8230301964.
2. ↑  Arne Møller hos eu-fotball.info, sist lest den 11. november 2022.
3. ↑  Johanne Møller i slektsdatabasen geni.com.
4. ↑  «Arbeiderbladet». 1. juni 1928.
5. 1 2  Grete Brunvoll (2006). *liv på tå*. ISBN 8230307504.
**Dennis Reksten** (egentlig **Sven Johan Reksten**) er vokalist i Elektrisk Regn og tidligere altmuligmann på *Garage* på hjørnet av Christies gate og Nygårdsgaten.

Han vokste opp på Danmarks plass og i Kristoffer Jansons vei på Landås, «i bunnen like ved kiosken der det alltid var innbrudd», og gikk til sydame med boblejakken sin for å få den omsydd til «beatlesjakke uten slag». I oppveksten var han litt plaget av epilepsi, men bestemte seg for å slutte med medisinene da han var i tjueårsalderen. Deretter var han frisk. I syv år var han fast ansatt innenfor kroppsarbeid og «ble nesten smadret av en heis med fem tonn stålplater» og påført flere beinbrudd. «En dag gadd jeg ikke mer.» I stedet ble Reksten scenearbeider på Den Nationale Scene, en stund vaktmester på allaktivitetshuset på Verftet på Nordnes, og et halvt år arbeidet han for Olav Thon som da subsidierte Bergen rockeklubb på diskoteket Aladdin i Oasen bydelssenter, der den røde plysjen på veggene «ga kjempegod lyd». Etter hvert ble han altmuligmann på *Garage*.

Som pensjonist bosatte Reksten seg i familiehytten på Kalandseidet.

I 2019 fikk han Kongens Fortjenestemedalje. Innsatsen som Reksten selv er mest fornøyd med, er konserten mot narkotika han var med å arrangere i Engen kino rundt 1980. Den ga støtet til et løft for arbeidskollektivene. «Egentlig er jeg glad jeg ikke er ung i dag. Det var vanskelig å gå i hundene i hine hårde dage. Det var et nettverk for tapertyper på 1970-tallet. Nå ryker de bare rett igjennom uten at noen bryr seg.» Han har holdt seg i rockemiljøet fordi «det er så mange greie folk der. Det er en eller annen slags sil i rocken som får vekk rævhollene.»

Reksten har medvirket på *LP 4* og *Till You Know What I Mean* av Jarle Zimmermann, og han er omtalt i en tekst på platen *This Is My Dinner* av Sun Kil Moon:

*And my very favorite memory of Norway was playing the Garage in Bergen*
*There was an old man running the place named Dennis and we got to talking*
*He had a contagious smile*
*and we shared a bottle of sparkling water and a loaf of bread*
*It really wasn't much of a conversation*
*It was more like a one-sided monologue from Dennis*
*and I listened very close*
*‘cause Dennis was older and wiser than me*
*I believe his last name is Reksten*
*He doesn't have Facebook and neither do I*
*So if you see him, please tell him Mark Kozelek said «Hi, and God bless him»*

Referanser
----------

1. ↑   www.bt.no, besøkt 13. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  – Rockemusikere er jævla greie folk. Drittsekker velger andre yrker. - *Bergens Tidende*
3. ↑  Erling Gjelsvik: «Bergensrockens gudfar», *Bergensavisen* 20. september 1997
4. ↑  «Dennis har flyttet på landet», *Bergens Tidende*
5. ↑  Han fikk Kongens Fortjenstmedalje på Bergenfest - *Bergens Tidende*
6. ↑  Erling Gjelsvik: «Bergensrockens gudfar», *Bergensavisen* 20. september 1997
7. ↑  Hyllest til Dennis

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dennis Reksten på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Dennis Reksten på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Ulten** (italiensk *Ultimo*) er en kommune i Syd-Tirol, som omfatter størsteparten av **Ultental**. Ultental er en 40 km lang fjelldal i Ortlermassivet, som strekker seg i sydvest–nordøst-retning ned til Etschdalen ved Lana. Dalens elv heter *Falschauer*. Den har et tilsigsfelt på 300 km².

Ultentals landsbyer ligger som perler på en snor oppover dalens løp: *St. Pankraz* – som ble skilt ut som egen kommune i 1960 –, *St. Walburg* (1190 moh.), *Kuppelwies* (1153 moh.), *St. Nikolaus* (1256 moh.) og *St. Gertraud* (1501 moh.).

Mellom St. Pankraz og St. Walburg fins det en veiforbindelse mellom Ultental og Val di Non.

Befolkningen er tysktalende (99 %). Det italienske navnet *Ultimo* ble funnet opp under Syd-Tirols italienisering på 1920-tallet. Det bygger på en forvansking av *Ulten*. Mens det opprinnelige navnet ser ut til å være avledet av et gammelt personnavn, er det italienske navnet nokså villedende (*ultimo* = «det siste»).

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ulten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ulten – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Sterktroende** er en kristen sekt som var i opposisjon til haugianerne. Den ble til på Sørvestlandet midt på 1800-tallet, da den ble ledet av Knud Spødervold (1791-1848), en bondesønn fra Bjerkreim. Spødervold var kjent for sine store bibelkunnskaper. I 1848 ga han ut en bok som på folkemunne ble kalt *«Knudabogjæ»*. I boka redgjorde han for sitt syn og sin bibeltolkning.

Spødervold kritiserte Hans Nielsen Hauge for å være for opptatt av gjerningenes betydning. Spødervold betonte *troen og rettferdiggjørelsen* i stedet for *boten og helliggjørelsen*. Spødervold hevdet at «det er umulig for et Guds barn å falle ut av sin nådestand».

De sterktroende har blitt oppfattet som strenge, i tillegg oppfattet som ekskluderende overfor de som står utenfor. De holder seg til eldre kirkeskikk og salmer.

«Lomelendinger» og «perande»
----------------------------

Retningen eksisterer fremdeles i Kristiansand og i Egersundsområdet, under det offisielle navnet Samfundet, men er splittet i flere retninger. En av retningene ble kalt «lomelendinger» etter sin leder i 1880-årene, Bernt B. Lomeland. En annen retning er «perande» etter Per Gravdal.
.

Referanser
----------

1. ↑  Daniel Thrap (1892). *Knud Spødervold og de stærk troende*. Kristiania: Th. Steens Forlagsexpedition.
2. ↑  Welle, Ivar (1953). *Hvem tror hva? religiøse samfunn og retninger i Norge*. Oslo: Indremisjonsforlaget. s. 167-170.
3. ↑  «Sterktroende». Store norske leksikon.
4. ↑  Grødeland, Svein (1990). *Dei sterktruande: om Lomelendingane, Perane og Larsane*. Stavanger: Dreyer bok. ISBN 8270962511

Se også
-------

* Menigheten Samfundet
* Det Almindelige Samfund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Arnfinn Lysgård Gullestad** (født 1. april 1904 i Kristiansand, død 21. desember 1988) var en norsk jurist og politiker (H).

Gullestad tok juridisk embedseksamen i 1926, og drev sakførerforretning i Kristiansand fra 1931 til 1957. Han fikk møterett for Høyesterett i 1938. Gullestad arbeidet som aktor i Kristiansand byrett fra 1941 til 1950, og fra 1957 til han gikk av med pensjon i 1974 var han byrettsjustitiarius.Han ble oppnevnt som forsvarer for en av de verste gestapistene fra "Arkivet" i Kristiansand, Paul Glomb, under rettsoppgjøret etter 2. verdenskrig.

Gullestad var mangeårig formann i Kristiansand Høyre, og satt i Kristiansand bystyre og formannskap fra 1935 til 1940 og igjen fra 1946 til 1963. Han var også i mange år aktiv som formann i Kristiansand Kommunale Kinnematografer og som styremedlem i Kommunale Kinematografers Landsforbund. Gullestad var også en aktiv seiler, og var styremedlem i Kongelig Norsk Seilforening.

Han mottok Norges Byforbunds hederstegn og var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Nekrolog i *Aftenposten*, 23. desember 1988.
2. ↑  «Gullestad, Arnfinn Lysgård» i *Hvem er Hvem?*, 1973-utgaven.
En blekksprut på havbunnen
**Kamuflasje** (av fransk *camouflage*) er maskering mot oppdagelse eller villedende tiltak. Eksempler er stripene til en tiger eller feltuniformen til en moderne soldat.

Naturlig kamuflasje
-------------------

Noen dyr og planter har farger som passer inn i omgivelsene, eller evne til å skifte farge.

Militær kamuflasje
------------------

En kamuflert militær skarpskytter 
I rundt 100 år har militære institusjoner oppdaget verdien av kamuflasje. Hensikten er ikke så mye å gjøre objektet usynlig, men gjøre det vanskeligere å oppdage, vanskeligere å skille ut hva det er og å telle. 

Militær bruk av kamuflasje innbefatter både farge og mønster. Fargen skal passe inn med omgivelsene, og mønsteret skal skjule konturene av objektet. Den menneskelige hjernen er konstruert slik at den vil ha problemer med å oppfatte et objekt som separat fra omgivelsene hvis mønsteret bryter opp konturene.

Se også
-------

* Mimikry
* Ghilliedrakt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Camouflage – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Camouflage – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* TATE ETC.: Art, Culture and Camouflague Arkivert 17. juni 2006 hos Wayback Machine. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Sterkoders anlegg sett under broen.
**Sterkoder** er et norsk skipsverft som ble grunnlagt i Kristiansund i 1911 som Aksjeselskapet Stærkoder. Motorpoduksjonen ble avviklet i 1946.

Ingeniørene Ole Mollan og Bernt Skeid hadde i kompaniskap et motor-mekanisk verksted som het "Mollan & Skeid", som holdt til i Sjursvika på Innlandet. Mollan hadde tidlig på 1900-tallet utviklet en glødhodemotor kalt «Stærkodder», senere omdøpt til «Stærkoder». Navnet kommer av gammelnorsk *starkadr* som betyr «den stridsdugelige». Mollan & Skeid produserte og installerte motorer og drev i tillegg reparasjon og vedlikehold av skip. De hadde de første årene omkring 30 mann i arbeid. I 1916 kjøpet de Bjørnehougens Værft. Etter økonomiske problemer på 1930-tallet overtok et nytt selskap driften under navnet Sterkoder Mek. Verksted A/S i 1935. Mollan hadde da gått ut av Stærkoder. Båtbyggingen begynte i 1966.

Under andre verdenskrig var Kristiansund marinehavn for den tyske okkupasjonsmakten og Sterkoder ble bombet av britiske fly 12. desember 1944.

Sterkoder var kjent blant annet for bygging av trålere og var lenge landets ledende produsent av trålere. Sterkoder hadde også oppdrag for olje- og gassindustrien. Sammen med Kværner leverte Sterkoder blant annet flere moduler til Statfjord A i 1977. Sterkoder leverte i 1980 flere moduler til Statfjord A og Valhall, virksomheten var da på det mest omfattende med 800 ansatte. Verftene i Kristiansund slet med dårlig lønnsomhet og nedbygging på 1970- og 1980-tallet. Wärtsilä kjøpte Sterkoder midt på 1980-tallet og i 1989 gikk Wärtsilä konkurs hvorpå DnB kjøpte Sterkoder. I 1999 ble 144 ansatte sagt opp fra det som da var Kristiansunds største industribedrift. Sterkoder var da en del av Umoe under navnet Umoe Sterkoder.

Referanser
----------

1. 1 2  Lillebo, Alf Kristian (1991). *Sterkoder: skipsbygger gjennom 75 år = Sterkoder : shipbuilders throughout 75 years*. Kristiansund: KOM forlag. ISBN 8290823134.
2. 1 2  Hoem, Arne I. (1982). *Skipsbyggingens historie for Kristiansund og Nordmøre*. [Kristiansund]: Foreningen : i kommisjon hos Sverdrups bokhandel. ISBN 8299091306.
3. ↑  Iversen, Jan Martin (1999). *Brytningstid: Kristiansund år 1900- år 2000*. Kristiansund: Kom forl. ISBN 82-908-2352-5.
4. ↑  *Kristiansund neste stopp ... vil du være med så heng på*. Kristiansund: Tidens kravs trykkeri. 1990.
5. ↑  «Umoe Sterkoder i Kristiansund sier opp 144 ansatte». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 8. juni 1999. Besøkt 11. oktober 2019.
**Arnfinn Einar Astad** (født 15. juli 1938, død 19. juni 2023) var en norsk politiker (Ap). Han var ordfører i Bjugn kommune fra 1999 til 2014.

Han vokste opp på Kortgarden ved Molde. Astad gikk Luftforsvarets befalskole og ble i 1960 befal ved elektronikkskvadronen på Ørland hovedflystasjon. Han gikk for aldersgrensen i 1998. Han var leder for Norges Offisersforbunds avdeling på Ørland i en årrekke. Han var også medlem av landsstyre og forbundsstyre.

I 1968 bosatte han seg i Bjugn, der han stiftet familie.

I 1975 ble han valgt inn i Bjugn kommunestyre og formannskap. Han var også medlem av Sør-Trøndelag fylkesting fra 1980 til 1987. I 1999 ble han ordfører i Bjugn. Han var styreleder i Fosen regionråd 2008–2011. Han har også vært styreleder i Campus Fosen og pådriver for bygging av Fosen videregående skole, Bjugn kulturhus og Fosenhallen. Han valgte å fratre som ordfører etter folkeavstemningen om å slå sammen Bjugn og Ørland kommuner, der flertallet i Bjugn var imot, etter Astads anbefaling. Kommunene ble sammenslått i 2020, etter stortingsvedtak.

Astad var også i mange år styreleder i Bjugn idrettslag.

Referanser
----------

1. ↑   www.adressa.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Omtale i *Aftenposten*s kulturseksjon i forbindelse med 70-årsdagen 15. juli 2008.
3. 1 2 3  «Arnfinn Astad 80 år: – Jeg savner ikke politikken». *Fosna-Folket*. 19. juli 2018. Besøkt 5. juli 2021.
4. ↑  «Han blir trolig ny ordfører». *Fosna-Folket*. 15. juli 2014. Arkivert fra originalen 11. januar 2015.
5. ↑  Bilstad, Camilla og Yttrehus, Ståle (25. februar 2014). «Blir ikke flere «frieri» på lenge». NRK Trøndelag. Besøkt 5. juli 2021. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Mamoiarsenalet under bygning, mellom 1867 og 1871. Panoramabilde. Dette var byggested for de fleste av skipene i den regionale Fujianflåten, som også hadde havnen her som sin hovedbase. Skipsverftet ble nesten fullstendig ødelagt av franske styrker i 1884 under den sino-franske krig, under slaget ved Fuzhou.
**Mawei** (kinesisk: 马尾区; pinyin: *Mǎwěi Qū*), før kalt **Mamoi**, er et bydistrikt i byprefekturet Fuzhou i provinsen Fujian. Det har et areal på 254 km² og teller 150 000 innbyggere (2004).

Mawei ligger ved munningen av elven Min; noe lenger inn ligger selve storbyen Fuzhou.

Administrative enheter
----------------------

Luoxingpagoden
**Subdistrikter:**

* Wuhang (吴航街道), Hangcheng (航城街道), Zhanggang (漳港街道), Yingqian (营前街道)

**Storkommuner:**

* Shoudian (首占镇), Yutian (玉田镇), Guhuai (古槐镇), Jiangtian (江田镇), Songxia (松下镇), Jinfeng (金峰镇), Heshang (鹤上镇), Hunan (湖南镇), Wenling (文岭镇), Meihua (梅花镇), Zhangtou (潭头镇), Wenwusha (文武砂镇).

**Kommuner:**

* Luolian (罗联乡), Houyu (猴屿乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 104 løper gjennom distriktet. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Sterling-ulykken i Dubai** var en flyulykke som rammet Sterling Airways 14. mars 1972. Sterling Airways Flight 296, en Super Caravelle med 106 passasjer og seks besetningsmedlemmer, havarerte under innflyving til Dubai. Alle ombord omkom.

Flyet, med registrering OY-STL, hadde fløyet charterturister til Colombo på Sri Lanka og var på retur til København med en annen gruppe turister. Etter teknisk mellomlanding i Bombay og Chhatrapati Shivaji internasjonale lufthavn skulle flyet mellomlande på Dubai internasjonale lufthavn for drivstoff. Flyet startet nedstigningen for tidlig og fløy inn i en fjelltopp. Flyulykken er fortsatt den dødeligste flykatastrofen i De forente arabiske emiraters historie. Den er også den av Caravelle-ulykker med flest omkomne.

Ulykkesårsak
------------

Flyet fløy under fastsatt minimumshøyde, trolig fordi kapteinen antok at de var nærmere flyplassen enn de virkelig var.

Nasjonaliteter på passasjerer og mannskap
-----------------------------------------

| Nasjonalitet | Passasjerer | Mannskap | Total |
| --- | --- | --- | --- |
| Danmarks flagg Dansker | 68 | 6 | 74 |
| Sveriges flagg Svensker | 20 | - | 20 |
| Norges flagg Norske | 12 | - | 12 |
| Finlands flagg Finner | 4 | - | 4 |
| Vest-Tysklands flagg Vesttyskere | 2 | - | 2 |
| **I alt** | 106 | 6 | 112 |

Kilder

Se også
-------

* Sterling-ulykken i Theran

Referanser
----------

1. ↑  «Aviation Safety Network»
2. ↑  «112 persons feared killed in crash of Danish plane».
3. ↑  «Plane crash death count may reach 112». Arkivert fra originalen 14. august 2011. Besøkt 12. januar 2015.
Palais Cumberland
**Max-Reinhardt-Seminar** er avdelingen for skuespill og regi ved Universität für Musik und darstellende Kunst Wien. Seminaret holder til i Palais Cumberland. Det ledes av professor Hubertus Petroll.

Historie
--------

Seminarets historie startet i 1852 med grunnleggelsen av *Lehrgang für Declamation und Mimik*. I 1929 ble Max Reinhardt gitt i oppdrag å etablere et seminar for skuespill og regi ved det daværende *Akademie für Musik und darstellende Kunst*. Seminaret holdt da til i slottsteateret i Schönbrunn, hvor Reinhardt underviste frem til 1937.

Etter Anschluss måtte mange av lærerne og studentene reise i eksil på grunn av nazistisk forfølgelse.

I 1940 flyttet seminaret inn i Palais Cumberland i Wien-Penzing. Fra 1948 til 1954 ble det ledet av Reinhardts enke Helene Thimig. Det ble bygget en ekstra scene i parken ved Palais Cumberland i 1983.

Utdannelse
----------

Seminaret tilbyr en fireårig utdannelse, og har omkring 40 lærere. Etter andre semester velger studentene studieretning. Det oppføres regelmessig teater av seminarets studenter, også i slottsteateret i Schönbrunn.

Tidligere studenter
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Daniel Aichinger
* Peter Alexander
* Klaus Bachler
* Gabriel Barylli
* Maria Becker
* David Bennent
* Senta Berger
* Walter Davy
* Vilma Degischer
* Hans Deppe
* Inge Egger
* O. W. Fischer
* Albert Fortell
* Peter Gruber
* Karlheinz Hackl
* Doris Harder
* Ralph Herforth
* Elisabeth Höbarth
* Klaus Hoffmann
 | * Christiane Hörbiger
* Michael Janisch
* Gertraud Jesserer
* Götz Kauffmann
* Ute Lemper
* Klaus Löwitsch
* Paulus Manker
* Winnie Markus
* Louise Martini
* Johanna Matz
* Bruno Max
* Birgit Minichmayr
* Hans Neuenfels
* Susi Nicoletti
* Elisabeth Orth
* Christine Ostermayer
* Erika Pelikowsky
* Gunther Philipp
 | * Erika Pluhar
* Helmut Qualtinger
* Sophie Rois
* Klaus Rott
* Otto Schenk
* Walter Schmidinger
* Ernst Stankovski
* Valeria Steinmann
* Curth Anatol Tichy
* Nadja Tiller
* Anne Tismer
* Heinz Trixner
* Ellen Umlauf
* Jens Wawrczeck
* Peter Weck
* Ilse Werner
* Paula Wessely
* Rudolf Wessely
* Johanna Wokalek
* Heinz Zuber
 |

Eksterne lenker
---------------

* Max-Reinhardt-Seminar


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Shigella** er en bakterie som forårsaker infeksjonssykdom. Symptomer på Shigella-forgiftning er diaré, feber, svimmelhet, oppkast, magekramper, forstoppelse og blodig eller slimet avføring. Kraftig diaré kan forårsake uttørking blant de aller minste, eldre og kronisk syke personer. Symptomene inntrer som oftest etter to til fire dager, men det kan ta opptil én uke før de oppstår. Varighet er to til fem dager, i mer sjeldne tilfeller flere uker.

Shigella er en mat-infeksjon hvor smittestoffet kommer fra mennesker eller som en indirekte smitte gjennom forurenset vann eller matvarer. Den rammer hovedsakelig tykktarmen. Symptomene varierer og avhenger av hvilken bakterie-variant som er årsak til sykdommen. Fordi Shigella-smitten ikke kommer fra syke dyr, er ikke shigella en zoonose.

Shigella smitter blant annet gjennom forurenset vann og melk, og forekommer ofte i land med dårligere hygieniske forhold enn i Norge. Men den kan komme til Norge gjennom importerte matvarer fra andre land. 

Det finnes antibiotikum som har en kurerende effekt, men det kan være nødvendig å gi intravenøs behandling til de som har kastet opp mye eller hatt kraftig diaré.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
En mann blåser i en sjofar ved soloppgang.
**Elúl** (akkadisk *Elūlu*, hebraisk אֱלוּל [ĕlúl], amharisk *loul*) er den sjette måneden i den babylonske og den jødiske kalenderen.

Opprinnelsen til det babylonske navnet er ukjent. Navnet forkommer på innskrifter fra Sippar, datert til 18. århundre f.Kr.

I Det gamle testamente er måneden bare nevnt ved sitt nummer. Månedsnavnet Elúl er nevnt bare én gang (Nehemja 6:15). Ved fangenskapet i Babylon 586-536 f.Kr. adopterte jødene de babylonske månedsnavnene. Det babylonske navnet for måneden Elul ble bevart ikke bare på hebraisk, men også på andre språk i innflytelsesområdet, for eksempel moderne tyrkisk, der september måned heter "Eylül".

Måneden varer i 29 eller 30 dager fra nymåne i august eller tidlig september etter den gregorianske kalenderen, men kan strekke seg inn i oktober. Rabbinsk praksis er ar skuddagen må komme på en søndag, mandag, onsdag eller fredag, og blir lagt til eneten 1. elúl eller 30. elúl. Karaitter avviser skuddagen, og praktiserer at måneden har 29 dager fast. I den rabbinske tradisjonen er måneden preget av botsgang som forberedelse til den guddommelige dommen som ble avsagt på Rosj hasjaná og beseglet på Jom kippúr. Hver morgen i måneden, unntatt sabbat, blir det blåst i en sjofar ved synagogene. Fromme jøder faster, og noen vier nettene sine til resitering av selihót, liturgiske stykker som ber om guddommelig tilgivelse, enten fra andre dagen i måneden (sefardiske jøder) eller fra utgangen av siste sabbat før rosj hasjaná.(askenasiske jøder).

Det er ellers én merkedag i elúl:

* 25. elúl: Merkedag for verdens skapelse.

Referanser
----------

1. ↑  W. Muss-Arnolt (1892). «The Names of the Assyro-Babylonian Months and Their Regents» **(engelsk)**. Journal of Biblical Literature Vol. 11, No. 1. s. 88-94. Besøkt 13. januar 2023.
2. ↑  Mark E. Cohen (1993). *The Cultic Calendars of the Ancient Near East* **(engelsk)**. Bethesda: CDL Press. s. 271.
3. ↑  «1. Krønikebok 27:9». Bibelselskapet.

| * v
* d
* r
Det jødiske året |
| --- |
| Nisán **·** Ijár **·** Siván **·** Tammúz **·** Ab **·** Elúl **·** Tisjré **·** Hesjván **·** Kislév **·** Tebét **·** Sjebát **·** Adár |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**SarahPAC** er en politisk handlingskomité (engelsk: Political action committee), stiftet og ledet av tidligere guvernør i Alaska og visepresidentkandidat i 2008, Sarah Palin. Komiteen ble grunnlagt i 2009 som følge av at Palin fratrådte sitt verv som guvernør i Alaska. Komiteen bifaller kandidater til ulike kontorer, organiserer deretter lokale grupper USA som i sin tur bistår kandidaten under valgkampen. Komiteen er finansiert av donasjoner fra bedrifter, enkeltpersoner og organisasjoner. I forbindelse med kongress- og senatsvalget i 2010, samlet SarahPAC inn $5 685 213 USD. I forbindelse med presidentvalgkampen i 2012, samlet komiteen inn $5 007 861 USD.

Kongress- og sentatsvalget i 2014
---------------------------------

I forbindelse med valget i 2014, bifalt SarahPAC kandidat til senatet Joni Ernst fra Iowa, kandidat til kongressen Lizbeth Benacquisto fra Florida, kandidat til senatet Karen Handel fra Georgia, kandidat til senatet Julianne Ortman fra Minnesota, kandidat til senatet Ben Sasse fra Nebraska, kandidat til senatet T. W. Shannon fra Oklahoma, kandidat til senatet Chris McDaniel fra Mississippi, kandidat til senatet Tim Scott fra Sør-Carolina, guvernørkandidat Gregg Abbott i Texas og kandidat til kongressen Katrina Pierson fra Texas.

Referanser
----------

1. ↑  «FAQ». SarahPAC. Arkivert fra originalen 6. januar 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 6. januar 2011. Besøkt 4. april 2014. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «2010 PAC Summary Data». OpenSecrets.org.
3. ↑  «2012 PAC Summary Data». OpenSecrets.org.
4. ↑  «PALIN'S 2014 PICKS». SarahPAC.com. Arkivert fra originalen 21. april 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. april 2011. Besøkt 4. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata