recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Traceroute-eksempel
**traceroute** (**tracepath** i moderne Linux-systemer, **tracert** i Windows) er et verktøy for datanettverk for å finne vegen datapakker tar i et IP-basert nettverk.

Hvordan Traceroute virker
-------------------------

Traceroute virker ved at det øker TTL-verdien i pakkehodet til hver enkelt pakke. Den første pakken har en TTL-verdi på én, den andre har verdien to, den tredje har verdien tre og så videre. Når pakken passerer et knutepunkt på nettverket (for eksempel en router), trekker dette punktet én fra på TTL-verdien før pakken sendes til neste knutepunkt.

Når TTL-verdien når 1, droppes pakken. I tillegg sendes det en ICMP-melding som sier hvor pakken endte, levetid utløpt. Traceroute-verktøyet bruker disse returpakkene til å opprette en oversikt over hvilke steder pakken passerte på vegen til mottaker.

«Vegkartet» viser hviken veg denne serien pakker gikk, dette innebærer ikke at neste serie pakker til bestemmelsesstedet nødvendigvis vil gå samme veg.

Forskjellige varianter
----------------------

På moderne Unix og Linux-baserte operativsystemer bruker traceroute UDP-datapakker, over porter høyere enn 33434.

Windows' tracert-program bruker ICMP ekko-forespørsler istedenfor.

Samtlige utgaver av traceroute er avhengig av at ICMP-pakker (type 11) sendes tilbake til avsender. Ikke alle nettverk gjør dette, blant annet fordi de ikke vil identifisere seg for crackere.

Opprinnelse
-----------

Ifølge manualen ble det opprinnelige programmet skrevet av Van Jacobson og andre.

Bruk
----

Traceroute brukes for utforskning av nettverksproblemer. Ved å vise hvilken veg kommunikasjonen går, hjelper det til å identifisere problemer med routing og brannmurer.

Eksterne lenker
---------------

* RFC792, Standarden for ICMP-meldinger
1400-tallsillustrasjon for stjernetegnet Vannmannen.
**Vannmannens tidsalder** er et sentralt begrep innen New Age.

Begrepet kommer fra astrologien og betegner der hvilket stjernetegn vårjevndøgn inntreffer i. Vårjevndøgn veksler stjernetegn med 2100 års intervaller. Siden antikken har jorden vært i Fiskenes tegn, og dette skal vedvare i noen hundre år til før solen kommer i Vannmannens tegn. Flere årstall vært angitt av ulike astronomer for å datere skiftet: 2150, 2654 eller 234. Andre mener at skiftet allerede har skjedd og knyttet det til begivenheter i historien, i 1433 eller 1844. Noen astrologer mener at overgangen fra én astrologisk tidsalder til en annen vil medfører paradigmeskifter innen religion og vitenskap.

Innenfor new age og populærkultur er det en vanlig oppfatning at Vannmannens tidsalder vil medføre en omfattende ny åndelighet, hvor man søker innover i seg selv, og handler rett av intuisjon, heller enn etter ytre regler. Begrepet er også kjent fra filmen/musikalen *Hair* (1967).

Referanser
----------

1. ↑  (no) Vannmannens tidsalder i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Kuhistoni Badakhshon** (Viloyati Mukhtori Kuhistoni Badakhshon) er en autonom provins i Tadsjikistan. Provinsen utgjør den tadsjikiske halvparten av regionen Badakshan. Den øvrige delen av Badakshan utgjøres av Badakshan-provinsen nord i Afghanistan. Navnet Kuhistoni betyr høyfjell på tadsjikisk – altså betyr navnet noe tilnærmet Fjell-Badakshan.

Det tidligere navnet på provinsen var det russisk-inspirerte navnet Gorno-Badakhshan, men dette er endret til det tadsjikiske Kuhistoni Badakhshon.

Geografi
--------

Kuhistoni Badakhshon utgjør den sørøstlige delen av Tadsjikistan og grenser mot Afghanistan i sør, Kina i øst og Kirgisistan i nord. Provinsen er 64 200 km², det vil si ca 45% av Tadsjikistans areal. Nesten hele provinsen er dekket av fjell og daler – det er nesten ikke noen sletter eller dyrkbar jord. Det er få områder lavere enn 3000 meter over havet, og følgelig minimalt med skog ettersom det meste ligger over tregrensen. Både Tadsjikistans høyeste fjell Pik Ismail Samani (7495 m) og Tadsjikistans største naturlige innsjø Karakul ligger i Kuhistoni Badakhshon.
Provinsens hovedstad er Khorugh med ca 29 000 innbyggere. Ingen andre byer i Kuhistoni Badakhshon har over 10 000 innbyggere.

Historie
--------

Iranske kulturer, skyterne, Aleksander den stores hær, det arabiske kalifatet, samanidene, Russland og Sovjetunionen har alle hersket over hele eller deler av området som i dag utgjøres av Kuhistoni Badakhshon. Den autonome provinsen Gorno-Badakhshan ble offisielt opprettet i 1925, og i 1929 ble den en del av Den tadsjikiske sosialistiske sovjetrepublikk. Etter Tadsjikistans selvstendighet i 1991 brøt borgerkrigen i Tadsjikistan ut og varte fra 1992 til 1997, og i denne perioden erklærte provinsen seg for selvstendig. Istedenfor selvstendighet fikk Gorno-Badakshan full autonomi i et forsøk på å hindre oppsplitting av Tadsjikistan. Dette betyr at provinsen i dag blant annet har eget politi, forsvar og skattesystem.

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gorno-Badakhshan Autonomous Province – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tadsjikistans provinser |
| --- |
| Khatlon **·** Sughd **·** Kuhistoni Badakhshon autonome provins **·** Distrikter underlagt republikken | Tadsjikistans flagg |
| ISO 3166-2:TJ |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Peltojärvi i Muotkatunturi ødemarksområde
Tsarmitunturi ødemarksområde
**Ødemarksområde** (finsk: *Erämaa-alueet*, svensk: *Ödemarksområde*) er en form for områdevern i Finland. De ligger i avsidesliggende områder, men har ikke like strenge verneregler som naturreservater. Områdene ble etablert i 1991, og alle ligger nord i Lappland. Det er 12 områder av denne typen, med et samlet areal på 14 890 km². Alle ødemarksområdene administreres av Forststyrelsen.

Områdene ble opprettet i henhold til ødemarksloven (17.1.1991/62) for å bevare deres ødemarkspreg, den samiske kulturen, de naturbaserte næringene og å utvikle en mangesidig utnyttelse av naturen og forutsetningene for dette. Utmål for gruve kan ikke gis og permanent vei kan ikke anlegges uten særskilt tillatelse. Reindrift, fiske, jakt og sanking av naturprodukter er tillatt i henhold til en særskilt plan, i likhet med naturvennlig skogsdrift.

Liste over ødemarksområder
--------------------------

* Hammastunturi ødemarksområde
* Kaldoaivi ødemarksområde
* Kemihaara ødemarksområde
* Käsivarsi ødemarksområde
* Muotkatunturi ødemarksområde
* Paistunturi ødemarksområde
* Pulju ødemarksområde
* Pöyrisjärvi ødemarksområde
* Tarvantovaara ødemarksområde
* Tsarmitunturi ødemarksområde
* Tuntsa ødemarksområde
* Vätsäri ødemarksområde

Se også
-------

* Verneområder i Finland

Referanser
----------

1. ↑  Ödemarkslag (Finlex)

Eksterne lenker
---------------

* The Wilds of Lapland - Far Away from Everything, outdoors.fi (

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Islandsgrønnkurle** (*Dactylorhiza viridis* ssp. *islandica*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien). Den er nå regnet til slekta *Dactylorhiza*, på norsk marihandslekta, og er en underart av grønnkurle, lavere og mer kompakt enn den mye vanligere nominatunderarten smågrønnkurle.

Utbredelse
----------

Islandsgrønnkurle er knyttet til fuktig sanddyne og rikmyr på og nær sanddyner. I Norge er utbredelsen begrenset til to små og sårbare funnsteder på kysten av Jæren. Det er usikkert om dette er den samme typen grønnkurle som vokser på Færøyene og Island. I 2021 er planten oppgradert i Norsk rødliste for arter til kategorien kritisk truet (CR).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 21. februar 2022.
2. ↑  «Norsk rødliste for arter – Islandsgrønnkurle». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 21. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Islandsgrønnkurle* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Islandsgrønnkurle* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata
Screenshot of RogueEt spillnivå som er generert prosedyrisk i *Rogue*, et videospill fra 1980 som sjangeren er navngitt etter.
**Roguelike** (eller **rogue-like**) er en undersjanger av videorollespill som ofte inneholder en type «dungeon crawl» gjennom nivåer som er prosedyrisk genererte og hvor spillerens figur kan dø for godt (miste sin progress). Ofte er roguelike-spill basert på fantasy, som reflekterer inspirasjonen hentet fra rollespill som *Dungeons & Dragons*.

Selv om *Beneath Apple Manor* ble utgitt først, så er det 1980-utgivelsen *Rogue*, et videospill basert på ASCII som spilles gjennom dataterminalen eller en terminalemulator, som regnes som den tidligste oppføringen i sjangeren, samt basisen for navnet. Sjangeren oppsto da avledende spill gjenspeiler *Rogues* bokstav- og sprite-baserte grafikk, og ble populært blant college-studenter og dataprogrammerere gjennom 1980- og 1990-årene. Noen mer kjente varianter inkluderer *NetHack*, *Angband* og *Dungeon Crawl Stone Soup*.

Den presise definisjonen av et roguelike-spill er fortsatt (per august 2022) en debatt i videospillfellesskapet. En «Berlin Interpretation» skrevet opp i 2008 definerte et antall høy- og lavverdifaktorer som skilte «rene» roguelike-spill som *Rogue* *NetHack* og *Angband* fra spesielle utgivelser som *Diablo*. Siden da, med sterkere personlige datamaskiner, spillsystemer og økning av indiespillutvikling, har flere nye «roguelikes» kommet ut. Flere av disse nyere roguelike-spillene følger ikke alle høyverdifaktorene introdusert i 2008, men har som regel prosedyrisk generering og «permadeath». Vanlige eksempler er *Spelunky*, *FTL: Faster Than Light*, *The Binding of Isaac*, *Slay the Spire* og *Hades*. For å skille disse nyere utgivelsene fra tradisjonelle roguelike-spill, blir de noen ganger referert til som «roguelite» (eller «rogue-lite») eller «roguelike-like».

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Engelsk begrep for spillopplevelse som innebærer et labyrintaktig spillnivå hvor spillerne må kjempe mot forskjellige monstre, unngå feller, løse gåter og samle skatter.
2. ↑  Spillmekanisme som tilsier at når figuren mister alle sine helsepoeng, så er det game over for den spesifikke figurens progresjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Berlin Interpretation (definition of a "Roguelike")». *RogueBasin*. Arkivert fra originalen 6. november 2015. Besøkt 17. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *roguelike* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Vanlig fløyfisk** (Callionymus lyra) er en art i gruppen *Callionymus*. 
Det er en fisk som holder til på bunnen av havet.

Den er lang og smal med et stort, bredt hode og nedovervendt munn. Den har to ryggfinner, den fremre med finnestråler. Den første finnestrålen er svært lang, spesielt hos hannen. Hannen er klart farget i gult, brunt og blått. I gytetiden blir hodet også blått. Hunnen er mer nøytralt gråbrunaktig. Hannen kan bli opptil 30 cm lang, hunnen 25 cm. Vanligvis blir den ikke stort større enn 15 cm.

Den lever på myk bunn ned til 200 meters dyp. Den eter makk, små krepsdyr og andre smådyr.

Gytetiden er om våren. Hannen hevder revir hvor han jager bort andre hanner. Hannen kurtiserer hunnen ved å reise finnene slik at fargene tydelig synes. Deretter svømmer paret loddrett oppover buk mot buk mens de avgir egg og melke. Både eggene og yngelen (opptil 1 cm lengde) er pelagiske.

Arten er utbredt fra søndre Island via Færøyene og De britiske øyer til kysten av Norge og inn i Skagerrak, samt videre sørover til Middelhavet, Marokko, Kanariøyene og Mauritania.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 4. august 2020. Besøkt 4. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vanlig fløyfisk* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig fløyfisk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Vanlig fløyfisk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Vanlig fløyfisk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig fløyfisk* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig fløyfisk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig fløyfisk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Callionymus lyra* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Callionymus lyra* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Callionymus lyra* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Callionymus lyra* Linnaeus, 1758 Dragonet - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Fortellinger om Tom og Jerry*** (også kjent som *Nye historier fra Tom & Jerry*; engelsk: Tom & Jerry Tales) er en amerikansk animert komiserie fra 2006–2008. Serien ble sendt på på Boomerang i Norge, samt utgitt på DVD og HBO Max. Hver episode består av tre deler.

Handling
--------

Serien er en gjenvinning av de originale Tom & Jerry kortfilmene. Som i originalen som handler serien hovedsaklig om Katten Tom og Musen Jerry som hele tiden krangler og alltid prøver å dumme ut den andre. Som i original kortfilmene har Tom noen få ganger prøvd å spise Jerry. Handling utover dette varierer fra episode til episode, hvor de roterer mellom og ha forskjellige roller og noen ganger samarbeider avhengig av episoden og situasjonen, omgivelsene varierer også.

Utgivelser i Norge
------------------

I Norge er kun sesong 1 blitt dubbet på norsk, episodene fra sesong 2 som har kommet ut i Norge har kun norsk tekst og engelsk tale. Alle episodene i sesong 1 er blitt utgitt med norsk tale på DVD spredt mellom 3 DVD-er (Nye historier fra Tom & Jerry vol. 1–3) og ligger på HBO Max.

Norske stemmer
--------------

* Håvard Bakke som Spike
* Per Fisch som Butch
* Harald Mæle som Droopy, fortelleren og titteloppleseren
* Anders Bye som Titteloppleser
* Siv Klynderud som Toms eier
* Erik Skøld som diverse roller
* Unn Vibeke Hol som diverse roller
* Øyvind B. Lyse som diverse roller

Tom og Jerry har ingen vanlig dialog i noen episoder i sesong 1, og dermed ingen norsk stemmeskuespiller

Engelske/originale stemmer
--------------------------

* Don Brown som Tom og Droopy (sesong 1)
* William Hanna som Tom (kun sesong 1)
* Sam Vincent som Jerry
* Reece Thompson som Nibbles
* Michael Donovan som Spike og Droopy
* Colin Murdock som Butch
* Nicole Oliver som Toms eier
**«Piken med svovelstikkene»** er en av Hans Christian Andersens mest kjente noveller. Eventyret ble gitt ut i 1848 som en del av Andersens femte bind med *Nye eventyr*, under den danske originaltittelen *«Den Lille Pige med Svovlstikkerne»*.

Handling
--------

«Piken med svovelstikkene» er et sentimentalt, tragisk og romantisk eventyr om en fattig pike som går barbent i byen på nyttårsaften for å selge svovelstikker. Ingen vil kjøpe, og den vesle jenta ser hvordan nyttårsfeiringen pågår inne i husene mens hun selv står utenfor og fryser. Hun tør ikke gå hjem av frykt for juling når hun ikke har klart å selge en eneste stikke. Hun kryper derfor sammen mellom to hus og tenner fyrstikkene for å varme seg. I ilden ser hun vakre syner, mat, varme og familieliv. Men bildene forsvinner straks ilden slukner. Da hun ser sin døde mormor, ber jenta henne om å ta henne med seg. I iveren tenner piken alle svovelstikkene for at mormoren ikke skal forsvinne. Da tar mormoren pikens hånd og flyr mot himmelen. Morgenen etter blir den lille piken funnet død og ihjelfrosset, med røde kinn og et smil på leppene. Alle synes det er tragisk, men ingen forstår hvilken glede hun har hatt rett før hun døde.

Media
-----

Den korte stumfilmen *The Little Match Seller*, som ble laget av den skotske filmpioneren James Williamson (1855–1933) i 1902, bygger på H.C. Andersens fortelling.
Det er laget flere filmer, deriblant en stumfilm av den skotske filmpioneren James Williamson (1855–1933) i 1902, musikaler og teateroppsetninger som bygger på eventyret. I Norge er fortellingen blant annet kjent som fjernsynsfortelling med skuespilleren Per Aabel som forteller, sendt i NRK på nyttårsaften. David Langs *The Little Match Girl Passion* vant Pulitzer-prisen for musikk i 2008.

* «Piken med svovelstikkene» (La Petite Fille et les allumettes) illustrert av den franske tegneren Bertall (Charles Albert d’Arnoux, 1820–1882)«Piken med svovelstikkene» (*La Petite Fille et les allumettes*) illustrert av den franske tegneren Bertall (Charles Albert d’Arnoux, 1820–1882)
* Eventyret illustrert av den britiske bokillustratøren Helen Stratton (1867–1961) i 1899Eventyret illustrert av den britiske bokillustratøren Helen Stratton (1867–1961) i 1899
* Eventyret illustrert av den danske tegneren Hans Tegner (1853–1932)Eventyret illustrert av den danske tegneren Hans Tegner (1853–1932)

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no: *Per Aabel leser: Piken med svovelstikkene*

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Little Match Girl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Den lille Pige med Svovlstikkerne – hele eventyret på dansk

Portaler: Litteratur | Danmark
Fra byggingsarbeidene på plassen ved sentralstasjonen i Torino
**Metropolitana Torino** er tunnelbanen i Torino i Italia. Togene er førerløse og baserer seg på den samme teknologien som Københavns metro. Den ble bygget i forbindelse med Vinter-OL 2006, og ble klar til drift innen lekene startet.

Det er foreløpig bygget kun én linje, som begynner ved jernbanestasjonen *Porta Nuova*, går via sentrum og jernbanestasjonen *Porta Susa* og ender vest i byen.

Byggingen ble offisielt igangsatt den 19. desember 2000. I løpet av 2000 ble man også enig om at prosjektet skulle utvides, slik at det skal bygges en 4,5 kilometer lang linje sørover fra *Porta Nuova*. Senere ble det også bestemt at banen skulle utvides enda lengre vestover. De første delene av disse to prosjektene ble ferdig i 2007 og 2011 og har økt antallet stasjoner til 21, når de siste delene av disse prosjektene blir ferdig vil det komme ytterligere fire nye stasjoner.

Byggingen av en linje 2 ble vedtatt i 2017, den vil få 26 stasjoner og vil gå fra Mirafiori Sud district til Barriera di Milano, med overgang til linje 1 på *Porta Nuova* stasjon.

Vognenes som brukes i systemet kommer fra Siemens og er østerrikskbygde.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Turin metro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Turin Metro – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (it) (en) (fr)
* Torinos metro på UrbanRail.Net (en)
* Photos (en)
**Öreälven** er en elv i Västerbottens län i Sverige. Utspringet for elva i snever forstand er Örträsksjön helt sør i Lycksele kommune. Om man inkluderer Örån som elva heter oppstrøms Örtäsksjön, så er elva om lag 225 kilometer lang. Vassdraget har kilder på Stöttingfjället ved grensen mellan Lycksele, Vilhelmina og Storuman kommuner. Det finnes nesten ikke innsjøer i vassdraget, noe som gjør at nedbør får stor innvirkning på vannføringen i elva.

Elva er typeeksempel på det som i Sverige kalles en skogselv, en elv som har hele sitt nedbørsområde under skoggrensen. Det er bra bestand av sjøørret, laks og harr, samt stasjonær ørret i de øvre deler av elva. I stilleflytende deler finnes også gjedde og lake.

Den eldste jernbanebrua ved Tallberg, brukes i dag til biltrafikk.
Nedenfor Örträsksjön renner elva inn i Bjurholm kommune. Her renner elva sakte og danner meandere over en lengre strekning. Her finnes også mange kroksjøer i tidligere elveløp.

Elva ble tidligere brukt til tømmerfløting. I årene etter andre verdenskrig ble det årlig fløtt rundt to millioner stokker årlig. Fra 1965 avtok fløtingen, og i 1977 var det under én million stokker som ble fraktet med elva. Dette var det siste året med tømmerfløting på Öreån.

Like nord for tettstedet Tallberg renner elva inn i Nordmaling kommune. Her krysses elva av «Stambanan genom övre Norrland», jernbanen mellom Bräcke og Boden. 

Det finnes noen mindre kraftverk langs elva. Men elva er nå definert som «Natura 2000-område», og videre utbygging tillates ikke. 

Öreälvsleden følger elva hele veien fra utløpet opp til Örträsksjön.

Referanser
----------

1. ↑  «SMHI Vattenweb». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 31. mars 2019.
2. ↑  «Kartsök och ortnamn». Lantmäteriet. Besøkt 31. mars 2019.
3. 1 2  «Öreälvens fiskevårdsområde». Besøkt 2. april 2019.
4. ↑  «Flottning i Öre älv - en norrländsk skogsälv» (PDF). Besøkt 2. april 2019.
5. ↑  «Öreälvsleden». Besøkt 5. april 2019. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Nikodem Caro** (født 23. mai 1871 i Łódź, død 27. juni 1935 i Roma) var kjemiker og entreprenør.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Nikodem Caro var av jødisk religion; hans familie hadde kjente rabbinere i stamtreet, faren var utdannet rabbiner og virket som kjøpmann i Łódź, og der var han visekonsul for Det tyske rike. 

### Kjemiker

Nikodem Caro studerte kjemi i Berlin ved Technische Hochschule Charlottenburg og fikk sin doktorgrad ved universitetet i Rostock. Fra 1895 og framover arbeidet han ved Deutsche Dynamit AG sammen med Adolf Frank med utviklingen av kalsiumcyanamid som et middel for å fiksere nitrogen. Sammen utviklet de metoden som blir kalt Frank-Caro-prosessen. Caro ble en viktig figur i gjødselsindustrien og en rival til Fritz Haber.

Caro forfattet en rekke bøker innen sitt fagområde: *Gewinnung von Chlor und Salzaeure* (1893), *Landwirtschaftliche Untersuchungen* (1895), *Handbuch für Azetylin* (1904), *Die Torflager als Kraftquellen* (1907).

Caro bidro også til produksjon av kjemiske våpen brukt av tyske tropper under 1. verdenskrig. Etter krigen ble han første president i Bayrische Stickstoffwerke AG. 

Nikodem Caro ble gjort til æresborger i hele 18 bayerske kommuner, han ble bulgarsk generalkonsul, og æressenator ved flere universiteter. Han ble også medlem av det russiske vitenskapsakademi.

Etter at Hitler kom til makten ble raskt det vanskelig for jødene, og da dro Caro fra Berlin til Sveits og Italia. Caro døde i 1935 og ble gravlagt i Zürich.

Litteratur
----------

* (de) Bruno Waeser: «Caro, Nikodem.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 3, Duncker & Humblot, Berlin 1957, ISBN 3-428-00184-2, s. 153 (digitalisering).
* Helmut Hilz: *Nikodem Caro*, in: Manfred Treml, Wolf Weigand (Hrsg.): *Geschichte und Kultur der Juden in Bayern. Lebensläufe*. München : Saur, 1988, S. 281–284
* Deutscher Wirtschaftsverlag AG (Hrsg.): *Reichshandbuch der Deutschen Gesellschaft*. Band 1, Berlin 1931

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Yeshiva University, Caro Family Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* – biografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Belgias flagg Belgia |
| Friidrett: |
| Friidrett EM i friidrett |
| Bronse | Barcelona 2010 |  4x400 m |

**Carlos Cédric Marie Thérèse «Cedje» Van Branteghem** (født 13. mars 1979 i Gent) er en belgisk sprinter, som spesialiserer seg på 400 meter.

Karriere
--------

Van Branteghem vant i 2001 sitt første belgiske mesterskap på 400 meter, og i 2002 vant han 200 meter. 

Under EM 2002 i München kom han til finalen på 400 meter med tiden 45,95 sekunder, og endte på sjetteplass. I 2003 forbedret han gjentatte ganger sin personlige rekord, og ble igjen belgisk mester på 200 meter. På Memorial Van Damme i Brussel, forbedret han sin personlige rekord på 400 meter til 45,02 sekunder, og slettet med det den 27 år gamle rekorden til Fons Brijdenbach. Under VM i friidrett 2003 i Paris kom han til semifinalen på 400 m og kvartfinalen på 200 meter. Dette var hans siste 200 meterløp i internasjonale mesterskap. Også under Sommer-OL 2004 i Athen ble han slått ut i semifinalen på 400 meter.

I 2005 og 2006 vant han to nye belgiske mesterskap, på henholdsvis 400 meter og 200 meter. I VM i Helsingfors ble han slått ut i kvalifiseringsheatet, der han kom på femteplass, mens det ble fjerdeplass under Universiaden 2005 i Izmir.

Også under EM i Göteborg i 2006 ble han slått ut i kvalifiseringsheatet, og under Sommer-OL 2008 i Beijing, nådde han igjen semifinalen i den individuelle konkurransen. 45,81 holdt imidlertid ikke til å gå videre. Det belgiske stafettlaget, med Jonathan Borlée, Kevin Borlée og Arnaud Ghislain nådde finalen i 4 x 400 meter stafett, og endte på femteplass med tiden 2:59,37. Med denne tiden forbedret de den belgiske rekorden som hadde stått siden 1981. Dette var da andre gang at Van Branteghem slo en 27 år gammel rekord som ble holdt av Brijdenbach.

Under VM i friidrett 2009 ble han slått ut i kvalifiseringsheatet. Han løp på 45,94, og kom på sjetteplass i sitt heat. Året etter løp Van Branteghem åpningsetappen for det belgiske laget på 4 x 400 meter stafett under VM innendørs i Doha. Han løp sammen med Kevin og Jonathan Borlee og Antoine Gillet, og de greide andreplassen bak det amerikanske stafettlaget, med tiden 3:06,94. Under EM i Barcelona vant han bronse i samme øvelse sammen med Arnaud Destatte og brødrene Borlée.

Han bor i Lovendegem, og trenes av Patrick Himschoot.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cédric Van Branteghem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Cédric Van Branteghem – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Van Branteghem – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Van Branteghem – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Van Branteghem – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Van Branteghem – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Van Branteghem – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Van Branteghem – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* European Athletics - *Cédric Van Branteghem*
**Alfred Olav Trønsdal** (1896–1953) var en norsk politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet. Rundt 1920 var han spesielt aktiv i Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund. Senere i livet var han kommunepolitiker i Trondheim.

Trønsdal ble fagorganisert i 1911, og medlem av Arbeiderpartiet i 1913. Han ble snart sentral i ungdomsbevegelsen i Trøndelag. Da Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund oppsummerte situasjonen i 1918 var hans hjemfylke et av stedene som utmerket seg: Trønsdal var formann for et fylke med hele 19 ungdomslag. I 1920 ble han forretningsfører i NSU og i forbundets avis *Klassekampen*. I 1922–1923 var han også formann i Oslo Arbeidersamfunn.

Etter splittelsen i partiet i 1923 overtok han stillingen som forretningsfører i AP-avisen *Østfold Arbeiderblad* i Sarpsborg fra 1924 til 1928. I 1927 hadde han også studiestipend fra Conrad Mohrs legat.

I 1928 flyttet han hjem til Trondheim, og ble sekretær i Handels- og Kontorfunksjonærenes forbund. I 1932 ble han valgt inn i bystyret.

Ved frigjøringa i 1945 ble han oppnevnt av fylkesmannen til å sitte i det midlertidige kommunestyret, og i årene 1947 til 1950 var han varaordfører i byen. I 1950 ble han ansatt som teknisk rådmann, en stilling han hadde til sin død i 1953.

I Trondheim knyttes hans navn spesielt til innsatsen når det gjaldt boligbygging og boligsamvirke. Da Trondheim og Omegn Boligbyggelag ble stiftet i 1945 ble han TOBB-styrets første formann.

I utkanten av byen er Alfred Trønsdals veg oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Alfred Olav Trønsdal[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Adresseavisen, type referanse dødsannonse, utgitt 8. oktober 1953[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Side 256. Per Egeberg Sogstad, *Ungdoms fanevakt*, AUF, Oslo 1951
4. ↑  Femtehjell, Johannes (31.05.1929). «Bakersvend Johs. M. Femtehjell døde inat». *Smaalenenes Social-demokrat*. s. 4. «Han paatok seg endog ett par aars tid den ikke saa lite krevende lokale forretningsførerstilling i Østfold Arbeiderblad, men maate slutte som saadan da D.N.A. brøt med Moskva»
5. ↑  «Trønsdal, Alfred Olav», *Arbeidernes Leksikon*, bind VI, Oslo 1936
6. ↑  Om Alfred Olav Trønsdal på Trondheim Kooperative Boligselskap Borettslags nettsider Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
7. ↑  ««TOBBs første formann», adressa.no 7. februar 2006». Arkivert fra originalen 8. januar 2014. Besøkt 8. januar 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Cédric Vasseur** (født 18. august 1970 i Hazebrouck) er en tidligere profesjonell fransk landeveissyklist. Han bor i Lille med sin kone og en sønn.

Biografi
--------

Vasseur ble profesjonell syklist for Novemail i 1995. Året etter byttet han lag til GAN, som fikk navnet Crédit Agricole året etter. Hans første profesjonelle seier er også hans mest berømte. Et brudd på 5. etappe i Tour de France 1997 gikk helt hjem etter 147 km. Han fikk da den gule ledertrøya og bar den i fem dager. Siden syklet han i 2000 og 2001 for US Postal, men da han ble satt ut av laget i Tour de France i 2001, byttet han til Cofidis, noe som ble mye omtalt i fransk presse.

I 2004 ble han arrestert for mistanke om doping sammen med flere andre syklister fra Cofidis, blant andre David Millar. Analyse viste negative prøver og han ble renvasket, men han fikk ikke delta i Tour de France det året fordi undersøkelsene ikke var ferdige da løpet startet.

Vasseur ble sett på som en allrounder som kunne gjøre det bra i en rekke ulike løp. Han har gjennomført alle vårklassikerne som Flandern rundt og Paris-Roubaix, og han har vunnet en etappe i etapperittet Dauphiné Libéré

Familie
-------

Vasseur kommer fra en familie av syklister. Faren, Alain Vasseur deltok i Tour de France 1970, 1971 og 1974 og vant også en etappe etter et solobrudd, akkurat som sønnen.

Meritter
--------

2002
4 Jours de Dunkerque etappe 5
GP d'Isbergues
2003
Paris – Corrèze sammenlagt og etappe 2
Internationale Hessen-Rundfahrt sammenlagt og etappe 1
Critérium du Dauphiné Libéré etappe 7
Tour du Limousin etappe 2
2004
Tour de l'Ain etappee 4
Tour du Limousin etappe 4
2006
GP d'Isbergues

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cédric Vasseur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Cédric Vasseur – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Vasseur – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Vasseur – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Vasseur – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Cédric Vasseur – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Alfred Rudolf Lundgren**, født 7. april 1852 i Norrköping, død 23. mai 1929 i Lund, var en svensk ingeniør og kartograf. Han var utdannet som bergingeniør og arbeidet som kartograf ved *Ekonomiska kartverket* mellom 1878 og 1887.

I 1879 utarbeidet Lundgren et svært nøyaktig kart i fire ark, målestokk 1:2000 over Norrköping, som viste byens eksisterende bygninger og fremtidig utvidelse mot øst.

Lundgrens kart
--------------

For Stockholms del var Lundgren kjent for sine svært detaljert *Karta öfver Stockholm*, som ble utgitt i 1885. Det var basert på byens eksisterende kart og var delt inn i 13 blader, med en målestokk på 1:3000 og 1:2000 for Gamla stan. Kartverket ble litograferafert 1884-1885 av kartograf Hermann Markmann og trykt i Centraltryckeriet. Ved å legge inn framtidige gatereguleringer i rødt, fant han en metode som viste både fortiden og fremtiden samtidig. Lundgrens kart over byen Stockholm regnes som det første moderne kartverket i Sverige, og ble også kalt "Atlas över Stockholm"

Kart
----

* Lundgrens Norrköpingskarta fra 1879Lundgrens Norrköpingskarta fra 1879
* Lundgrens Stockholmskarta fra 1885 (digitalt sammenføyd og fargejustert)Lundgrens Stockholmskarta fra 1885 (digitalt sammenføyd og fargejustert)
* Lundgrens Stockholmskarta fra 1885 (høyoppløst 22 MB)Lundgrens Stockholmskarta fra 1885 (høyoppløst 22 MB)

Referanser
----------

1. ↑  Forskjellige historiske kart, også Lundgrens fra 1879 Arkivert 15. august 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Kallstenius (2010), s. 52

Litteratur
----------

* Kallstenius, Per (2010). *Minne och vision: Stockholms stadsutveckling i dåtid, nutid och framtid*. Stockholm: Max Ström. Libris 11824396. ISBN 978-91-7126-192-2 (innb.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LIBRIS
 |
**Nikola Corporation** er et amerikansk selskap som utvikler hybridlastebiler Selskapet er basert i Salt Lake City i Utah.

Nikola One
----------

Selskapet utvikler elektriske lastebiler kalt Nikola One med en 320 kWh EV-batteri som forsyner seks elektriske motorer med totalt 1.000 hp (735 kW) og 2.712 Nm dreiemoment, tilstrekkelig for å holde en hastighet på 105 km/t med full belastning på 80 000 pund (36 tonn) på en 6% helning. Energikilden er 300 kW hydrogenbrenselceller som forbruker 4,6 kg H2/100 km fra tanker med 100 kg av hydrogen, noe som gir en rekkevidde på 1.900 km. Forbruket tilsvarer 15,4 mpg diesel. Hydrogenversjonen ble avduket i desember 2016, og er forventet å være tilgjengelig innen 2019. I enkelte markeder kan komprimert gass for å drive en gassturbingenerator brukes i stedet.

Nikola Badger
-------------

10. februar 2020 lanserte selskapet sin hydrogendrevne pickup-truck. Ifølge Nikola vil kjøretøyet ha en rekkevidde på 965 kilometer. Under lanseringen av pickupen minnet selskapet om at de skal bygge 700 hydrogenstasjoner i Nord-Amerika.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
8. ↑  Nikola Unveils the Nikola One and announces the Nikola Two på YouTube
680M i Heeresgeschichtliches Museum i Wien
**680M** var en terrenggående lastebil produsert av Steyr-Daimler-Puch i Østerrike, med to eller tre aksler. Den ble brukt av østerrikske, sveitsiske og greske myndigheter. På grunn av høy pris og relativt lav lastekapasitet ble ikke 680M noen suksess på det sivile markedet.

Historie
--------

Steyr 680M var den vanligste lastevognen i den østerrikske hær siden slutten av 1960-tallet. Den ble brukt til materiell- og passasjertransport. Personellvarianten hadde plass til 19 passasjerer i tillegg til vognfører. Det ble også tatt fram en treakslet variant, primært som trekkvogn for felthaubits, feltkjøkken og annet. Spesialvarianter med tank og til brannslukning ble også tatt fram.

I østerriksk tjeneste utgikk 680M tidlig i 2007. De ble erstattet av Steyr 12M18 og MAN TGM 12.240 i lettere terreng og Unimog U4000 i tøffere terreng.

Over 3700 var i bruk i Østerrike.

Teknisk
-------

Kjøretøyet ble drevet av en vannkjølt sekssylindret firetakts dieselmotor av type WD-609 eller WD-610. Førstnevnte hadde forkammerkonstruksjon mens sistnevne var direkteinnsprøytet. Disse motorene utviklet 88 kW og ble brukt fram til 1979 når de ble erstattet av WD-612 på 104 kW. Konstruksjonen var god for 80 km/h på faltmark og hadde en rekkevidde på rundt 450 km.

Versjonen med to aksler hadde en nyttelast på 4500 kg og en totalvekt på 10100 kg. Den treakslede versjonen **680M3** hadde en turboladet motor på 110 kW (senere WD-612 med 125 kW), med nyttelast på 5500 kg og totalvekt på 12 tonn. Girkassen på 680-serien var ikke synkronisert, og krever dobbeltclutching og mellomgass fra vognførerens side.

Vognen ble tilpasset for terrengkjøring med valgbar forhjulstrekk og reduksjonsgir. Enkelte kjøretøyer ble også utstyr med en mekanisk vinsj. 

På 1990-tallet ble vognene oppgradert med doble utvendige speil, forsterket lasteplan, bedre bremser, ny type dekk og bedre instrumentpanel, det siste hentet fra lastebilen Steyr 12M18.

I motsetning til andre frambygde lastebiler så har ikke 680M hengslet hytte for å komme til motoren. Vedlikeholdet av motoren gjøres gjennom en luke montert på skinner inne i førerhytten, på omtrent 50×100 cm.

Varianter
---------

680MBasisvariant med to aksler.
680M3Treakslet variant.
680M dokaDobbeltkabiner for bruk på kjøreskole.

Se også
-------

* Steyr 91, en sivil lastevogn av samme årgang.

Eksterne lenker
---------------

* *Steyr 680M – für immer jung: Die komplette Modellgeschichte* (tysk)
* *Lastkraftwagen Steyr 680M* fra Bundesheer (tysk)
* Brosjyre for den sivile varianten (tysk)
* Tekniske detaljer og bilder (tysk)
**Nikola Jorgic** er en tidligere serberleder som deltok i Bosniakrigen på 1990-tallet som leder for en serbisk paramilitær gruppe i Dobojregionen. I 1997 ble han dømt til fire ganger livsvarig fengsel av Oberlandesgericht Düsseldorf i Tyskland for folkemord på bosniske muslimer. Dette var den første domfellelsen av en person involvert i folkemordet i Bosnia. Hans anke ble avvist av Bundesgerichtshof (føderal høyesterett) i 1999.

Oberlandesgericht Düsseldorf slo fast at Jorgic hadde vært leder for en paramilitær gruppe som hadde terrorisert den lokale muslimske befolkningen, og at gruppen hadde operert med støtte fra serbiske politiske ledere og hadde hatt som formål å drive etnisk rensning av bosniske muslimer.

Jorgic hadde bodd i Tyskland fra 1969 til 1992, og oppholdt seg i Tyskland en rekke ganger etter at han begikk forbrytelsene. Han ble arrestert på lufthavnen i Düsseldorf etter at han frivillig reiste inn i landet i 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ippolit Fjodorovitj Bogdanovitsj** (russisk: Ипполит Фёдорович Богданович, født 3. januar 1744 (g.s.: 23. desember 1743) i Perevolotsjna i guvernementet Kiev, død 18. januar (g.s.: 6. januar) 1803 i Kursk) var en russisk dikter. Han var onkel til Modest Bogdanovitsj.

Bogdanovitsj var president i riksarkivet.

Allerede i tenårene begynte Bogdanovitsj å skrive vers. Han har blitt stående i russisk litteraturhistorie takket være diktet *Dusjenka*, som han skrev rundt 1775, og som kom på trykk første gang i 1783. Diktets tittel kan oversettes med *Lille skatt* eller *Kjæreste*, og er en kjærlig tiltaleform. Det er en fri og spirituell gjenfortelling av den romerske dikteren Apuleius' gjendiktning av det greske sagnet om *Amor og Psyke*, overført til en verden som påminner om russiske folkeeventyr. Bogdanovitsj var også sterkt inspirert av Jean de La Fontaines *Psyche*. *Dusjenka* slo an blant russiske lesere, og innen 1841 hadde det kommet 15 utgaver.

Aleksandr Pusjkin (1799–1837) var i unge år svært begeistret for *Dusjenka*, og i versefortellingen *Jevgenij Onegin* omtaler han Bogdanovitsj ved navn. I moden alder avfeide Pusjkin imidlertid *Dusjenka* som et «umodent verk».

På Katarina IIs oppfordring utgav Bogdanovitsj en «Samling av russiske ordtak» (1785). Hans samlede verker utkom i Moskva 1809–10.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Kratkaja literaturnaja entsiklopedija[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Giezen, Thera (1. januar 2008). «Lap-dogs, or the Feminization of Russian Literature». *Dutch Contributions to the Fourteenth International Congress of Slavists: "Ohrid, September 10-16, 2008. Literature"* **(engelsk)**. BRILL. ISBN 978-94-012-0650-1. «In this paper, I will investigate three works influenced by late eighteen-century Russia's special attention for femininity. The focus will be on "Dushenka: a Tale in Free Verses" (---).»
3. ↑  Puškin, Aleksandr (1992). «Tredje songen, vers 29». *Jevgenij Onegin*. Oslo: Samlaget. s. 135. ISBN 8252138691.

Litteratur
----------

* (sv) Bogdanovitj, 1. Ippolit Fedorovitj i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1905)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** RLS **·** CiNii
 |
Gatekunst i form av et maleri tegnet med pastellkritt på fortauet i Guanajuato i Mexico under *4th Madonnari festival* i 2012. Slik fortauskunst foregår gjerne åpenlyst og kan minne om både gateteater og tigging. Motivet på bildet er et selvportrett av Eugène Delacroix.  
**Fortauskunst** er en type gatekunst som blir vanligvis utført som tegninger eller pastellmalerier på fortau og åpne plasser med asfaltbelegg eller større stein eller sementflater. Arbeidsmaterialet er gjerne tavlekritt som er forholdsvis rimelig, dersom ikke værgudene eller renholdsverket gjør at det blir nødvendig med intensivt vedlikehold.

Det er ofte kunstnerens hensikt at verket både skal være til glede for publikum og samtidig gi en liten slant i honorar fra forbipasserende.

Motivene er like varierte som vanlig for dagens billedkunst, og utførelseskvaliteten like variabel. 

Fortauskunst har, i likhet med sandskulptur, en begrenset «levetid». Enkelte motiver, gjerne kopier av kjente kunstverker, går likevel årvisst igjen på de samme stedene.

Se også
-------

* Gatekunst
***Iphitromela*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En liten, langstrakt, halvblankt brunsvart jordloppe uten metallisk farge. Arten er ganske slank og kan overflatisk minne om enkelte løpebiller. Pronotums kanter, en bred sidestripe på hver dekkvinge, og beina er gulbrune. Oversdein er tett og kraftig punktert. Antennene er tynne, litt tykkere mot spissen, nesten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet firkantet, noe bredere enn langt, mye smalere enn de jevnbrede dekkvingene. Beina er forholdsvis lange, lårene på bakbeina noe fortykkede.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Venezuela.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **jordlopper**, Alticinae Newman, 1834
					- stammen Alticini
						* + Slekten ***Iphitromela*** Bechyné, 1997
								- *Iphitromela megascelina* Bechyné, 1997

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten[*død lenke*]
* (en) *Iphitromela* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Fortegnsbit** er et konsept datamaskiner bruker for å skille mellom positive og negative tall. Man kan se på det som pluss og minus representert ved hjelp av de binære tallene 0 og 1.

I en ren fortegnsbitløsning vil man sette av én bit i et ord til fortegnet, mens resterende biter brukes til å lagre absoluttverdien på vanlig måte. Denne metoden brukes i flyttall som følger IEEE 754-standarden, som benyttes i de fleste moderne datamaskiner. En ulempe med denne metoden er at man trenger forskjellige instruksjoner for å regne med datatyper med fortegnsbit og datatyper som ikke benytter fortegnsbit. Intruksjoner for sistnevnte datatype vil ellers tolke fortegnsbiten som et hvilket som helst annet siffer og gi feil svar. Med fortegnsbit vil man også kunne representere både +0 og −0.

Konseptet med at en bit forteller om et tall er positivt eller negativt dukker også opp i andre måter å representere positive og negative tall. I disse tilfellene vil en endring av «fortegnsbiten» ikke bare endre tallets fortegn, men også dets absoluttverdi. Med toerkomplement og fire biter vil tallet 3 representeres som 0011. Bytter man den første biten til 1011 vil man få representasjonen for −5, −3 er 1101. Fortegnsbitkonseptet kan her altså bare brukes til å lese av, men ikke angi, et talls fortegn.

Vanligvis benyttes binærverdien 1 for å representere negative eller ikke-positive tall, mens 0 representerer positive tall.
**Snekker Engstrand** er en person i Henrik Ibsens stykke *Gengangere*.

Snekker Engstrand har blitt pålagt farsansvar for Regine, for at hun ikke skal finne ut at hennes virkelige far er Kammerherre Alving. Han planlegger å åpne et sjømannshjem, et slags bordell, der Regine skal være del av «underholdningen».

Snekker Engstrand later også til å være den som er ansvarlig for ildpåsettelsen av asylet, som ofte blir regnet som klimaks i stykket. Han legger skylden for dette på Pastor Manders, som i sitt naive sinn tror Engstrand, og til og med roser ham for hans edle sjel når han tilbyr seg å hjelpe til. På denne måten vinner Engstrand pastorens tillit, og får ham til å rykke inn som sponsor for Engstrands tvilsomme prosjekt med sjømannshjemmet.

Symbolikk
---------

I Ibsens sceneanvisninger blir Engstrand beskrevet som en mørk og truende figur. Hans «venstre ben er noget krumt; under støvlesålen har han en trædklods». Ut ifra denne beskrivelsen har mange trukket paralleller mellom Snekker Engstrand og djevelen, og ser ham som en representasjon av det onde i stykket.

Spillehistorie
--------------

Snekker Engstrand har vært portrettert av mange skuespillere, for eksempel Trond Brænne (Nationaltheatret, 2006), Morten M. Faldaas (Riksteatret, 2005) og Stig Henrik Hoff (Trøndelag Teater, 2004).
***Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet*** (Ugetsu Monogatari, *雨月物語*) er en japansk film fra 1953 regissert av Kenji Mizoguchi.

Handling
--------

I landsbyen Nakanogō, ved bredden av innsjøen Biwa i løpet av Sengoku-perioden. Genjūrō, en pottemaker, frakter sine varer til den nærliggende byen Ōmizo. Han blir ledsaget av Tōbei, som drømmer om å bli samurai. En respektert vismann forteller Genjūros kone Miyagi at hun burde advare ektemannen sin om å blant annet forberede seg på et sannsynlig angrep mot landsbyen. En kveld feier Shibata Katsuie og hans hær gjennom Nakanogō. Genjūrō ​​samler all sin keramikk, og frakte til en annen markedsplass.

Når de reiser over en innsjø, ser de en båt i tykk tåke. Den eneste passasjeren forteller at han ble angrepet av pirater, og advarer om at de burde reise hjem, før han dør. Tobeis kone Ohama nekter å reise sin vei. Miyagi ber Genjūrō ​​om ikke å forlate henne, men blir satt av ved kysten sammen med deres unge sønn, Genichi. På markedet selger Genjūros keramikk godt. Etter å ha fått sin andel av fortjenesten, kjøper Tōbei samurai-rustning, og sniker seg inn i rekkene til en samurai-klam. Ohama leter etter Tōbei, men blir voldtatt av en gruppe soldater.

Genjūrō ​​får besøk av en adelskvinne og hennes kvinnelige tjener, som bestiller keramikk og ber ham levere il Kutsuki-herskapshuset. Genjūrō ​​får vite at soldater har angrepet herregården og drept alle som bodde der, bortsett fra fru Wakasa og hennes tjener. Genjūrō ​​blir forført av Wakasa, og hun overbeviser ham om å gifte seg med henne. I mellomtiden er Nakanogō under angrep. Miyagi og sønnen hennes gjemmer seg for soldater, og blir funnet av en eldre kvinne som får dem i sikkerhet. I skogen leter soldater desperat etter mat, og de oppdager Miyagi og sønnen hennes.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 27. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE
 |