recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Quaero** er navnet på et prosjekt som skal opprette en europeisk basert søkemotor for søk på internettet. Prosjektet har mange kommersielle deltagere som Thomson, France Télécom, Siemens AG (som erstattet Deutschen Telekom i 2006-01), Thales, Bertin Technologies, Exalead, Jouve, LTU, Synapse Développement, Vecsys og Vocapia Research og forskningsstiftelser som Inria, Inra, CNRS, Clips Imag, RWTH Aachen og Universitetet i Karlsruhe, samt leverandører av innhold som INA og Studio Hamburg. Ordet *quaero* betyr «jeg ser etter» på latin. 

Quaero er ikke tenkt å være en tekstbasert søkemotor, men heller hovedsakelig ment for multimediesøk. Søkemotoren vil utnytte teknikker for å gjenkjenne, kopiere, indeksere og automatisk oversette lyd- og billeddokumenter på mange forskjellige språk. Det er også nevnt at det skal anvendes teknikker for automatisk kunne gjenkjenne og indeksere bilder.

Den håper å kunne likestilles med lederne på Intenett-søk Yahoo, MSN, AskJeeves og viktigst Google.

Prosjektet ble annonsert av Jacques Chirac på den fransk-tyske ministerkonferansen i Reims i april 2005, og prosjektet skal offisielt lanseres tidlig i 2006 av Agence de l'innovation industrielle (AII)

I henhold til The Economist (2007-01-06, side 5) er Quaero forkastet «was reportedly Scrapped» på grunn av skepsis fra den tyske side «grumbled about the cost and have indicated they will produce their own, scaled-down search engine».

Kilder
------

* «Attack of the Eurogoogle», The Economist Technology Quarterly, 2006-03-11, side 8-9.
* *Quaero se rêve en Google de l'Europe*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Europa utfordrer Google
* Artikkel i The Telegraph «Chirac backs eurocentric search engine» Arkivert 22. mai 2008 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Søkemotorer |
| --- |
| 
* AltaVista
* Baidu
* Bing
* DuckDuckGo
* Google
* ixquick
* Kvasir
* Lycos
* Majestic-12
* Sesam
* Yahoo!

 |
***Promecispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 7 millimeter), avlang, blekt brungul skjoldbille. Antennene er tynne og forholdsvis lange, hodet fremstrakt, like bredt som pronotum, som er avrundet firkantet til svakt tønneformet, noe smalere enn de jevnbrede dekkvingene, som er grovt og tett punkterte. Beina er tynne med noe utvidete føtter, forbeina noe kraftigere.

Levevis
-------

Artens vertsplanter er ukjente.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Promecothecini** Chapuis, 1875
						* slekten ***Promecispa*** Weise, 1909
							+ *Promecispa voeltzkowi* Weise, 1909

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Promecispa* på ITIS
* Hispines of the World - *Promecispa*
* (en) *Promecispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Promecispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Promecispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Elias Feinberg** (født 7. september 1894 i Kristiania, død 7. januar 1943 i Auschwitz) var en norsk forretningsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans foreldre Samuel og Anna Feinberg innvandret fra russisk Polen. Samuel Feinberg var en av de første forstanderne i den jødiske menigheten i Oslo. Elias Feinberg var gift med Clara Oster (født i Wilno).

Elias Feinberg var leder av jødisk hjelpeforening da landet ble okkupert i 1940. Gjennom arbeidet i hjelpeforeningen møtte han mange flyktninger fra Tyskland, Østerrike og Tsjekkoslovakia, og fikk god kjennskap til hva som foregikk på kontinentet.

Etter okkupasjon ble de jødiske foreningene pålagt å ta seg av jødiske flyktninger. Etter at interneringene begynte organiserte jødisk hjelpeforening hjelp til fangene i Berg leir.

### Holocaust

Snublestein i Jonas Reins gate (Oslo) ved nr 9, til minne om Feinberg
Utenom kantor Jacob Bodd var han den eneste jødiske mann som fikk gå fri etter aksjonen mot jødiske menn 26. oktober 1942. 

Men Feinberg ble måneden etter arrestert 25. november og deportert med DS Donau dagen etter sammen med hele familien samt pleiesønnen Johan Reiss som var flyktning fra Tsjekkoslovakia. Han døde i Auschwitz 7. januar 1943, av lungebetennelse ifølge *Våre falne*. Moren Anna, konen Clara og datteren Rachel (Rakel) ble sendt i gasskammeret rett etter ankomst Auschwitz.

Hans brødre Hermann og Martin døde i Auschwitz i januar 1943. Martin Feinberg var på sykehuset i Auschwitz 1. februar 1943, trolig drept i gasskammer 4. februar.

Sønnen Kai Feinberg var en av få norske jødene som overlevde deportasjonen. Da Kai kom hjem hadde fremmede tatt over familiens leilighet. De flyttet straks ut da Kai Feinberg dukket opp.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Auschwitz Prisoners Database, Auschwitz Prisoners Database ID 66502, besøkt 10. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Auschwitz Prisoners Database, Auschwitz Prisoners Database ID 66502, besøkt 3. november 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Folketellingen 1910 for Kristiania kjøpstad, Digitalarkivet/Arkivverket, lest 29.11.2015.
4. 1 2 3  *Våre falne 1939-1945.* Bind 1. Oslo: Grøndahl, 1949, s.589.
5. ↑  Alnæs, Karsten: *Historien om Norge.* Bind 4. Den norske bokklubben, 2000.
6. ↑  *Du skal fortelle det til dine barn. Det mosaiske trossamfund i Oslo 1892-1992.* Oslo: Det mosaiske trossamfund i Oslo, 1992
7. 1 2  Bruland, Bjarte: *Øyenvitner.* Lysaker: Dinamo forlag, 2012, s.123.
8. ↑  Kai Feinberg, Norsk biografisk leksikon, lest 27.11.2015.
9. ↑  Ottosen, Kristian: *I slik en natt - historien om deportasjonen av jøder fra Norge.* Aschehoug, 1995.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Henning Johannes «Henry» Dafel** (født 8. januar 1889, død 21. august 1947) var en sørafrikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Dafel vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på de sørafrikanske laget som kom på andreplass på 4 x 400 meter stafett sammen med Clarence Oldfield, Jack Oosterlaak og Bevil Rudd. Det sørafrikanske stafettlaget fikk tiden 3.24,2 som var to sekunder svakere enn gullmedaljevinnerne fra Storbritannia. Dafel deltok også på 400 meter individuelt, han ble nummer seks, på 800 meter ble han utslått i semifinalen.

Han var også med på 4 x 100 meter stafett, med det sørafrikanske laget ble utslått i forsøksheatet.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i friidrett, 4 x 400 meter stafett Sør-Afrika Sør-Afrika

Referanser
----------

1. 1 2   www.olympic.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 166310795[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.the-sports.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henry Dafel – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Henry Dafel – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Henry Dafel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henry Dafel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henry Dafel – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

* (en) Henry Dafel – TheSports.org Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Félix Morisseau-Leroy** (Haitisk kreol: Feliks Moriso-Lewa), født 13. mars 1912 8 Grand-Gosier i Haiti, død 5. september 1998 (86 år), var en haitisk forfatter som skrev dikt og skuespill på haitisk kreol. Han var den første betydelige forfatteren som benyttet dette språket i sitt forfatterskap. I 1961 lyktes han i få kreolsk anerkjent som det offisielle språket på Haiti. Morisseau publiserte også arbeider om det franske språk, haitisk kreol og haitisk-fransk litteratur. I 1981 bosatte han seg i Miami, Florida, der han var en av de viktigste årsakene til at de haitiske gruppene klarte å samle seg rundt haitisk kreol som felles språk. Han var også en av pådriverne til at språket skulle studeres i akademia.

Morriseau-Leroy døde i Miami i 1998.

Bibliografi i utvalg
--------------------

* *Plénitudes* (1940), poesi
* *Natif-natal, conte en vers* (1948), novelle
* *Dyakout* (*Diacoute*) (1951), poesi
* *Wa Kreyon* (*Antigone*) in Kreyol (1953), skuespill
* *Haitiad and Oddities* (1991), poesi
* *Les Djons d'Haiti Tom* (*People of Haiti with Courage*) (1995)

Referanser
----------

1. ↑   tout-monde.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Fantasiportretter av Elias I av Maine (1060-1110) og Odo II, greve av Blois (ca 983-1037).
**Elias I av Maine** (fransk: *Hélie* eller *Élie*; født ca 1060, død 11. juli 1110), også kalt **Elias av Beaugency** eller **Elias av La Flèche**, var greve av Maine i Frankrike fra 1093 til 1110.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Elias nedstammet fra en sidegren av slekten som var herrer av Beaugency. Fra sin far Johann (død før 1097) arvet han herskapet av borgen La Flèche, og med det ble han vasall under greven av Anjou. Elias' mor var Paula av Maine. (Orderic Vitalis nevnte i sin krønike Paula av Maine som hustru både til Johann av La Flèche og av dennes far Lancelin I av Beaugency (død mellom 1051 og 1060), men fra kronologien er det mest sannsynlig at hun var den førstnevntes hustru.) Hun var en datter av grev Herbert I vakthund av Maine. 

Herredømmet over grevskapet Maine var hardt omkjempet. Elias var en motstander av det normanniske herredømme over Maine, som ble utøvet den gang av Robert korthose, og han erobret i 1089 borgen Ballon. I 1090 tok han biskopen av Le Mans til fange, fordi han støttet normannerne. I 1093 kjøpte Elias rettighetene til Maine fra sin fetter grev Hugo V for 10.000 skillinger, og klarte med støtte fra grev Fulko IV av Anjou å hevde seg mot Robert korthose, som deretter dro ut på første korstog.

Deretter måtte han forsvare seg mot Roberts bror, kong Vilhelm II Rufus av England, som gikk til angrep. Men i 1098 ble han tatt til fange av kongens vasall Robert de Bellême og brakt til Rouen. Samtidig gikk Le Mans tapt til Vilhelm Rufus. 

Etter at Elias var sluppet fri, trakk han seg tilbake til Le Flèche. Så gjenopptok han sammen med sin venn Gottfried IV av Anjou kampen mot Vilhelm Rufus, men det var først etter kongens død i 1100 at han klarte å gjenerobre La Mans etter en tre måneders lang beleiring.

I de følgende år støttet Elias arvegreve Gottfried IV av Anjou, som han forlovet med sin datter, ved dennes opprør mot faren. Han var også tilstede ved Gottfrieds død ved borgen Carné i 1106. 

Da Robert korthose i 1101 var vendt tilbake fra Det hellige land, hadde Elias alliert seg med kong Henrik I av England, og gav ham avgjørende støtte under slaget ved Tinchebray (1106) da han ledet Henriks reserver mot Roberts hær, brøt gjennom linjene og slik beseglet hans sviende nederlag.

Deretter fridde Elias seg fra den normanniske innflytelse ved det at han igjen tilnærmet seg til tidligere allierte grev Fulko IV av Anjou. 

I ekteskapet med Mathilde av Château-du-Loir (død 1099) hadde han datteren Eremburge (død 14. januar 1126), som skulle arve Maine etter hem. Etter Gottfried IVs død ble hun forlovet med hans halvbror Fulko V, og giftet seg også med ham.

Elias var i et senere ekteskap gift med Agnes av Poitou, en datter av hertug Vilhelm VIII av Aquitaine og ekshustru etter kong Alfons VI av Kastilla, som han ikke fikk barn med.

Litteratur
----------

* Donald F. Fleming, Janet M. Pope, Charles Warren Hollister: *Henry I and the Anglo-Norman World.* 2007
**Chaim Sheba medisinske senter i Tel Hashomer** (hebraisk: המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר‎), ofte kalt **Tel HaShomer-sykehuset** eller benevnt ved kortformen **Sheba**, er det største sykehuset i Israel. Det er kjent både som sykehus og forskningsinstitusjon. Det har sitt navn etter Chaim Sheba som var sykehusets leder da det startet sin virksomhet. 

Sykehuset ble grunnlagt i 1948 i Ramat Gan, en måned etter at Israel var proklamert som selvstendig stat, som et lite militærsykehus og den første tiden var det sårede soldater som ble behandlet. I dag er det Israels nasjonale medisinske senter, det største i Midtøsten. Sykehuset fikk sivil administrasjon i 1953.

Sheba er et viktig forskningssenter som samarbeider internasjonalt med bioteknologiske og farmasøytiske selskaper i utviklingen av nye medisiner, terapier og teknologier. Om lag 25 % av kliniske forskningen i Israel skjer ved Sheba. Sykehuset er også en viktig utdanningsinstitusjon. 

Som en følge av Israels turbulente historie, har sykehuset utviklet særegen spisskompetanse. Det har vært hovedsykehus for Israels forsvar og har høy kompetanse både innen akuttmedisin og rehabilitering for militært personell. Det arbeider også med rehabilitering av terrorofre. 

Sykehuset behandler om lag én million pasienter årlig, hvor 200 000 er akuttmedisinske tilfeller. Sheba har 120 avdelinger og klinikker med 1 900 sengeplasser, 1 200 leger, 2 400 sykepleiere og 3 300 andre medarbeidere innen støttefunksjoner og forskning.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sheba Medical Center – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI
 |
**Fête de la Musique** er et årlig musikkarrangement som finner sted 21. juni, dagen for sommersolverv på den nordlige halvkule. Den arrangeres i omkring 340 byer i 110 land på fem kontinenter og er også kjent som International Music Day (Den internasjonale musikkdagen) og World Music Day (Verdensmusikkdagen).

*Fête de la Musique* ble arrangert første gang i Frankrike i 1982. Arrangementet er blitt spredt med støtte av det franske kulturministeriet, som sier at det «i dag er det eneste internasjonale kulturevenementet tilegnet livemusikk». Amatører og profesjonelle oppfordres til å opptre utendørs, på gater og plasser, i parker, torg, restauranter, sykehus og så videre. Spontanitet og valgfrihet i deltagelsen er et grunnprinsipp. Forhåpningen er å utvikle musikkens mangfold i alle sjangre. Ofte arrangeres store konserter. Disse skal være gratis og åpne for alle. Musikkartister som opptrer skal ikke ta betalt.

Eksterne lenker
---------------

* Fête de la Musique Offisielt nettsted, på engelske.
* Fête de la Musique Internasjonale plakater (2010).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Mohammad Yaqoob** eller **Mullah Yacoob** (ملا محمد يعقوب; født i 1990 i Kandahar i Afghanistan) er en afghansk politiker, kommandant og mulla fra Taliban, som siden 7. september 2021 har vært forsvarsminister i Talibans regjering i Afghanistan. 

Han er den eldste sønnen av Talibans grunnlegger Mohammed Omar, som var emir i det islamske emiratet Afghanistan fra 1996 til den amerikanske invasjonen i 2001. Yaqoob er et av Omars fem barn.

Liv og virke
------------

Yaqoob er etnisk pasjtuner av hotak-stammen, som er en del gren av den større Ghilzai-grenen.[] Da hans far døde i april 2013, og det oppstod rykter om at det var hans konkurrent Akhtar Mansour som hadde myrdet ham, bestred Yaqoob at faren var blitt drept, og sa at dødsfallet hadde vært av naturlige grunner. Yaqoob vergret seg ikke desto mindre mot støtte taliban-sjefen Akhtar Mansurs lederskap, da han den 29. juli 2015 ble valgt til leder av Taliban-orrganisasjonen. Han var ikke beredt til å innta noen ledelsesroller i gruppen.

I 2016 gav Taliban ham i oppdrag å ta ansvar for militærkommisjonen for 15 av Afghanistans 34 provinser. Militærkommisjonen under ledelse av Ibrahim Sadr var ansvarlig for overvåkelsen av alle Talibans militære anliggender. Derutover fikk Yaqoob sete i Talibans høyeste beslutningsorgan, Rehbari Shura.

Da Akhtar Mansur døde den 21. mai 2016, ble hans rolle som Taliban-leder overtatt av Hibatullah Akhundzada. Yaqoob nle andre stedfortreder fotr den nye talibansjefen.

Den 7. september 2021 ble det bekjentgjort at han var blitt Afghanistans forsvarsminister.

Referanser
----------

1. ↑  «Afghan Biographies - Mullah Yaqoob». *afghan-bios.info* **(englisch)**. 25. mai 2016. Besøkt 22. april 2017.
2. ↑  «Taliban's Mullah Omar died of natural causes in Afghanistan, son says» **(englisch)**. Reuters. 14. september 2015. Arkivert fra originalen 28. november 2015. Besøkt 22. april 2017.
3. ↑  «Senior Taliban military position given to Mullah Omar’s son Mullah Yaqoob» **(englisch)**. Pakistan Today. 26. april 2016. Besøkt 22. april 2017.
4. ↑  Ayaz Gul (26. mai 2016). «Taliban Names New Leader, Confirms Mansoor Death» **(englisch)**. Voice of America VOA News. Besøkt 22. april 2017.
Den **protestantiske etikk** er et uttrykk formulert av den tyske sosiologen Max Weber. Han skrev dette i verket «Den protestantiske etikk og kapitalismens ånd» som en forklaring på hvorfor Vest-Europa hadde hatt en så enorm vekst økonomisk i forhold til resten av Europa og også resten av verden. Han mente å kunne forklare dette med «den protestantiske etikk» i protestantismen og dens grener, blant dem snakker han mye om kalvinisme.

Kalvinistene levde i troen om at kun noen ytterst få kunne oppnå frelse og i stedet for å dukke under av denne tragiske spådommen utviklet de seg til å bli meget flittige arbeidere og dyrket alt godt og var gode mot hverandre. Å bare gjøre godt, ikke sløse og være en god arbeider, var deres måte å vise hverandre at man hadde oppnådd frelse på.

At de var flittige gjorde ingenting annerledes, hvis de var plukket ut til å motta frelse, var dette predestinert.
Han mente forøvrig at alle protestanter felles hadde denne etikken som gjorde dem til flittige arbeidere og at dette trigget den industrielle revolusjon og den enorme økonomiske veksten Vest-Europa opplevde i tiden før og etter boken ble publisert.

Eksterne lenker
---------------

* *The Protestant Ethic Thesis* av Donald Frey, Wake Forest University

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Coelaenomenoderini** er en gruppe med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Små (2,5 - 11 millimeter), avlange, litt flate bladbiller. Hodet er nokså lite, antennene kraftige. Hodet er temmelig lite, pronotum gjerne tønneformet. Dekkvingene er oftest noksp smale, beina temmelig korte.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på enfrøbladete planter og eter fra dem. Vertsartene tilhører ordenen Zingiberales, sivfamilien og palmefamilien. Noen av artene kan gjøre skade på oljepalmer og daddelpalmer.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i den Gamle verden, mest i tropiske områder.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Coelaenomenoderini** Weise, 1911
						* slekten *Balyana* Péringuey, 1898
						* slekten *Bulolispa* Gressitt & Samuelsson, 1990
						* slekten *Coelaenomenodera* Blanchard, 1845
						* slekten *Cyperispa* Gressitt, 1957
						* slekten *Enischnispa* Gressitt, 1957
						* slekten *Heterrhachispa* Gressitt, 1957
						* slekten *Javeta* Balý, 1858
						* slekten *Pharangispa* Maulik, 1929
						* slekten *Rhabdotohispa* Maulik, 1913

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coelaenomenoderini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Coelaenomenoderini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sovjetisk førstedagskonvolutt utgitt i anledning Bandy-VM 1965.
**Førstedagsbrev** er ei postsending der frimerket er stempla på utgivelsesdagen. Dette er et populært samleområde for filatelister.

Det finnes også andre varianter av førstedagsbrev, f.eks et brev som er stempla på et postkontors åpningsdag eller som har vært med på første flytur på ei ny postflyrute. I slike sammenhenger kan samlere også snakke om sistedagsbrev, altså et brev som er stempla på siste dag før et postkontor nedlegges.

En del eldre førstedagsbrev er hyppig utsatt for forfalskninger. Det forekommer også tilfeller av brev som er stempla *før* utgivelsesdagen. Dette kan skyldes tjuveri eller feil fra et postkontors side.

Norge
-----

For norske frimerker inntil 1937 er førstedagsbrev stort sett vanlige konvolutter eller postkort med vanlige stedsstempel. 20. april 1938 gav Postverket ut en serie på tre frimerker med turistmotiv (NK 217-219). I forbindelse med dette kunne samlere levere inn konvolutter, som fikk et eget gummistempel med teksten «Førstedagsbrev». Frimerkene blei kansellert med vanlig datostempel. 24. juli 1939 kom det ut frimerker med Dronning Mauds portrett (NK 225-228). Til disse blei det laga datostempel med teksten «Oslo Førstedagsstempel» for kansellering. Denne praksisen fortsatte stort sett fram til 1943.

Neste gang Postverket lagde egne førstedagsstempler var 7. april 1960 (Hjelp flyktningene, NK 483-484). Etter dette er det vanlig med egne offisielle konvolutter og stempler ved alle frimerkeutgivelser. Motivene er gjerne lagd av samme kunstner som har utforma frimerkene.

I 2007 lanserte Posten Norge *gullbrevet* som en eksklusiv variant av førstedagsbrev. Det er en mer forseggjort utgave i et lavt opplag. Gullbrev er ment utgitt for to-fire av de årlige frimerkeutgivelsene.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Førstedagsbrev i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Port Authority of New York and New Jersey** (**PANYNJ**) er en offentlig myndighet i USA, opprettet ved traktat mellom delstatene New York og New Jersey. Etaten kontrollerer mesteparten av den regionale transportinfrastrukturen, inkludert broer, tunneler, flyplasser og havner i New York–New Jersey havnedistrikt. Dette 3900 km² store distriktet er definert som en sirkel med 40 km radius der sentrum er Frihetsgudinnen på Liberty Island. Etaten ble grunnlagt 30. april 1921 og fikk sin nåværende tittel og organisasjonsform i 1972.

Flyplasser som drives av PANYNJ omfatter JFK og LaGuardia i New York og Newark Liberty og Teterboro i New Jersey, samt helikopterstasjonen Downtown Manhattan Heliport.

Annen infrastruktur inkluderer Lincoln Tunnel, Holland Tunnel og George Washington Bridge, som knytter Manhattan til det nordlige New Jersey; Goethals Bridge, Outerbridge Crossing og Bayonne Bridge, som knytter Staten Island til New Jersey; bussterminalene Port Authority Bus Terminal og George Washington Bridge Bus Station; tunnelbanen Port Authority Trans-Hudson (PATH) som knytter nedre og midtre Manhattan til New Jersey; monorailbanen AirTrain Newark som knytter flyplassen Newark Liberty til hurtigtogbanen Northeast Corridor; jernbanen AirTrain JFK som knytter flyplassen JFK til Howard Beach og Jamaica; samt en rekke eiendommer, inkludert World Trade Center-tomten.

Det meste av virksomheten til PANYNJ dreier seg idag om samferdsel, men myndigheten ble grunnlagt for å drive skipshavnen. Opprinnelig lå det meste av havneanleggene i New York, og spesielt Brooklyn, men idag ligger så godt som alt i Newark og Elizabeth i New Jersey.

Etaten har sin egen politistyrke som har ansvar for å håndheve lov og orden og forebygge kriminalitet ved alle anlegg som eies av myndigheten.

84 av etatens ansatte, inkludert administrerende direktør Neil D. Levin og 37 polititjenestemenn, ble drept i terrorangrepet 11. september 2001. Da World Trade Center raste sammen mistet havnemyndigheten sitt offisielle hovedkontor, og etatens arkiver ble ødelagt.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Port Authority of New York and New Jersey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
***Kalifat*** er en svensk fjernsynsserie som hadde premiere på SVT 1 og SVT Play den 12. januar 2020. Seriens første sesong består av åtte avsnitt. Bak ideen til serien står Wilhelm Behrman, som skrev seriens manuskript sammen med Niklas Rockström. Regien er ved Goran Kapetanović.

Serien anvender thrillerformatet for å skildre religiøs fanatisme. Den handler om fem kvinner, hvis skjebner senere veves sammen. Pervin forsøker med sin datter å flykte fra IS-okkuperte ar-Raqqah, hvor hun bor med sin ektemann Husam som har tilknytning til IS. Hun tar kontakt med Säpo-agenten Fatima, og tipser henne om et planlagt terrorangrep i Sverige i bytte mot hjelp til å flykte til Sverige. Samtidig blir tenåringssøstrene Suleika og Lisha, samt vennen Kerima, overbevist av elevassistenten Ibrahim om å reise ned til ar-Raqqah.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kalifat* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Kalifat* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Kalifat* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Kalifat* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Førstebestigning** er en utmerkelse innen fjellklatring. Utmerkelsen gis innenfor et bestemt klatremiljø (regionalt, nasjonalt eller internasjonalt) til en eller flere som har først besteget et bestemt fjell, eller fulgt en bestemt rute opp ett fjell. En klatrer kan være førstebestiger av flere fjell, alene eller i lag med flere. Ulike grupper kan ha ulike klasser for samme fjell (først på toppen, først langs rute X, først langs rute Y). I enkelte tilfelle strides miljøene om hvem som er førstebestiger og opererer derfor med forskjellige på samme fjell eller rute. De fleste førstebestigninger av mindre fjell ble gjort før 1850 i forbindelse med utøvelse av yrke (jordbruk, kartlegging, oppmåling). Etter hvert som klatring ble sport, ble også de mindre tilgjengelige fjell besteget. I og med at alle toppene nå er besteget vil nye førstebestigninger kun omhandle nye ruter oppover et fjell. Til sist kan nevnes at enhver person individuelt sett, kan operere med egne førstebestigninger, uavhengig av hva andre har oppnådd (personlig utmerkelse).

**Førstenedstigning** er en nyere utmerkelse innen skigåing, og innebærer det motsatte, at man har utført første nedstigning fra et fjell, langs en bestemt rute. Det utføres ofte i kombinasjon med fjellklatring. Selv om man har kjent til hasardiøse skiturer fra tidligere tider, ble begrepet i Norge ikke etablert før rundt 1995, mens man i Europa har kjent det siden 1970-tallet. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Fragment av *Codex Vindobonesis*
Kodeksens førsteside
**Codex Vindobonensis Mexicanus I**, også kjent som *Codex Vindobonensis C* og *Codex Mexicanus I*, er et precolumbiansk håndskrift fra mixteker-kulturen i Mexico, datert til 1300-tallet. Teksten er skrevet med mixkternes logogramskrift, og er en fortelling om «verdens skapelse og de mixtekiske dynastienes opprinnelse», og kan slik sett sammenlignes med mayaenes *Popol Vuh*.

Navnet *Codex Vindobonensis* (*Wien-kodeksen*) kommer av manuskriptet eies av Østerrikes nasjonalbibliotek i Wien.

Historie
--------

Kodeksen er foldet, og består av 52 sider som måler 26,5 x 22 cm, tilsammen 13,5 meter. Den veier 2,6 kg. 

Det er uklart hvor og når kodeksen ble skrevet, men den ble ført fra Mexico til Europa allerede i 1521. Sannsynligvis har den før dette tilhørt den siste før-spanske mixteker-herskeren Iya Quicuaa. I Europa ble den gitt som gave til keiser Karl V av Det tysk-romerske rike sammen med Codex Zouche-Nuttall. Dens videre proveniens er ikke fullt ut kjent, men skal ha omfattet Portugal, Roma, Weimar og til sist Wien. Dens navn har skiftet med adressene, men *Codex Mexicanus I* har fulgt den lengst.

En rekonstruksjon av teksten er gjort av den nederlandske forskeren Maarten Jansen (f 1952) og hans kone Gabina Aurora Perez Jimenez, som selv er mixteker.

Norsk utgave
------------

* Kodeksen er gjengitt i sin helhet i antologien *Myter fra Meso-Amerika*, 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Lars Kirkhusmo Pharos innledning til *Myter fra Meso-Amerika*, 2007
*«Førstegangstjenesten» omdirigerer hit. For TV-serien se Førstegangstjenesten (TV-serie).*
**Førstegangstjeneste** er i de land som har allmenn verneplikt den første tjenesteperioden soldaten avtjener i militæret.

Norge
-----

Normal førstegangstjeneste er man kun soldat – menig eller visekorporal, men man kan også få utført førstegangstjenesten på befalsskole, der man er et år som elev, og påfølgende år som sersjant/kvartermester, eller utskrevet befalskurs (UB) hvor man har opplæring de første seks måneder, og er UB-korporal de siste seks månedene.

Lengden på førstegangstjenesten i Norge er som det fremgår av tabellen under. Selv om de fleste avdelingene offisielt har tolv måneder blir hele avdelinger førtidsdimittert. Reelt sett har de fleste soldatene i ti–elleve måneder førstegangstjeneste.[]

| Forsvarsgren | Varighet |
| --- | --- |
| Hæren | Ordinær tjeneste | 12 mnd. |
| Sjøforsvaret | Kysteskadren | 12 mnd. |
| For øvrige | 12 mnd. |
| Luftforsvaret | Alle kategorier | 12 mnd. |

Etter avtjent verneplikt blir mange innkalt til tjeneste i Heimevernet, Sivilforsvaret eller Politireserven. De som ønsker å fortsette karrièren innen forsvaret kan søke videre jobb som spesialist.

Referanser
----------

1. ↑  «Førstegangstjeneste». Forsvaret. Arkivert fra originalen 12. mars 2020. Besøkt 20. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Førstegangstjeneste Arkivert 12. mars 2020 hos Wayback Machine. hos Forsvaret
* Livet i tjeneste Arkivert 20. desember 2019 hos Wayback Machine. – Podkast og artikler om livet under førstegangstjenesten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Winter – Sol og skygge*** er en svensk TV-film fra 2001.

Handlingen
----------

I en leilighet i Göteborg sentrum, bare et steinkast fra Erik Winters egen leiligheter, finner politiet to stygt tilredte lik i en sofa. De drepte viser seg å ha vært et tilsynelatende alminnelig ektepar. Lemlestingen av ofrene, blodig skrift på veggen og en heavy metal-låt i rungende repetisjon på stereoanlegget synes å utgjøre et budskap fra morderen.

Gåten virker umulig å løse, og for Winter og hans team fortoner svaret seg som mer innfløkt jo lengre de kommer i etterforskningen. Etter hvert begynner Winter å mistenke at han selv er tildelt en rolle i morderens djevelske spill.

Samtidig går Winter gjennom en turbulent periode i sitt private liv. Hans far, som han brøt kontakten med for flere år siden, blir alvorlig syk. Til tross for de bitre følelsene velger han å reise til Marbella i Spania, der faren ligger på sykehus.

Dessuten har Winter omsider valgt å gå inn i et forpliktende forhold til den tiltrekkende legen Angela. Nå er hun gravid, og Winter forsøker å forberede seg på rollen som pappa.

Om filmen
---------

*Sol og skygge* er basert på en roman fra 1999 av Åke Edwardson om Erik Winter. Filmen er den tredje av seks i Winterserien. med Johan Gry i hovedrollen. Historien er delt i to episoder.

### Rollelist (utvalg)

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Johan Gry | sjefsetterforsker Erik Winter |
| Krister Henriksson | Ringmar |
| Lennart Jähkel | Halders |
| Niklas Hjulström | Bergenhem |
| Maria Kuhlberg | Djanali |
| Pierre Lindstedt | Möllerström |
| Iwar Wiklander | Birgersson |
| Ulricha Johnson | Angela |
|  Mona Malm-Wahlman | Siv Winter |
| Sten Ljunggren | Bengt Winter |

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Winter – Sol og skygge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Winter – Sol og skygge* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
* Winter – Sol og skygge del 2 hos IMDb
* Winter – Sol og skygge hos NRK
**Intel 80387**, også kalt **i387** og **387**, var en koprosessor som ble benyttet til å akselerere utførelsen av flyttallsberegninger på Intel 80386. Intel 80387 ble lansert i 1987, to år etter lanseringen av Intel 80386.
I likhet med sine forgjengere Intel 8087 og Intel 80287, hadde koprosessoren egne instruksjoner for beregninger av trigonometriske funksjoner som sinus og cosinus. 80387 var imidlertid raskere enn sine forgjengere, hadde et forbedret instruksjonssett og dekket alle trigonometriske funksjoner. Intel 8087 og Intel 80287 begrenset f.eks. funksjoners argumenter til +/– 45°. Intel 80387 var den første av Intels koprosessorer som til minste detalj fulgte IEEE 754-standarden.

Da Intel i 1988 lanserte koprosessoren Intel 80387 SX for 80386 SX, en nedskalert utgave av 80386 med 16-bit databuss, ble 80387 omdøpt til 80387 DX. Intel lanserte senere også varianten 80387 SL for den strømbesparende avarten 80386 SL.

Med lanseringen av Intel 80486 den 10. april 1989 ble 80387 integrert i prosessoren, som dens desimaltallsenhet.

* 33 MHz 80386 DX og koprosessoren 80387 DX33 MHz 80386 DX og koprosessoren 80387 DX
* i387 mikroarkitekturen med 16 bit Barrel shifter og CORDIX enheten.i387 mikroarkitekturen med 16 bit Barrel shifter og CORDIX enheten.

Se også
-------

* x87

| * v
* d
* r
Mikroprosessorer fra Intel |
| --- |
| Forløpere til x86 | 4004 **·** 4040 **·** 8008 **·** 8080 **·** 8085 |
| x86-arkitektur | 8086 (8087) **·** 8088 **·** 80186 **·** 80188 **·** 80286 (80287) **·** 80386 (80387) **·** 80486 **·** Pentium **·** Pentium Pro **·** Pentium II **·** Celeron **·** Pentium III **·** Pentium 4 **·** Pentium M **·** Pentium D **·** Pentium Extreme Edition **·** Xeon **·** Core **·** Atom |
| Andre arkitekturer | iAPX 432 **·** i860 **·** i960 **·** XScale **·** Itanium |
Et **protektorat** er en stat som har avstått deler av sin suverenitet til en annen stat. Betegnelsen dekker en rekke forhold, men brukes typisk om stater som har avstått full eller delvis kontroll over utenrikssaker, men beholdt stor grad av selvstendighet i indre saker. Protektorat kan oppstå som følge av at den dominerende staten truer med eller benytter makt, eller når den svakere staten ser fordeler (vanligvis militær beskyttelse) i ordningen. Ofte er uttrykket brukt eufemistisk og statusen er nært beslektet med et lydrike. 

Et protektorat skiller seg fra biland og kolonier fordi protektoratet beholder sin suverenitet (skjønt ofte kun i navnet), protektoratets territorium er klart avgrenset fra den beskyttende statens og protektoratets borgere ikke blir undersåtter i den beskyttende staten. I begynnelsen er den beskyttende statens muligheter til å blande seg i protektoratets indre anliggender vanligvis regulert ved traktat. Protektoratet har imidlertid små muligheter til å motsette seg forsøk på større kontroll fordi det ikke har tilgang til diplomatiske kanaler.

Eksempler
---------

Protektorater har eksistert siden tidlige tider i forbindelse med større imperier, og det er kjente tilfeller i gresk og romersk historie. I første verdenskrig ble Egypt et protektorat under Storbritannias beskyttelse. Cuba var i all vesentlighet et protektorat under USA inntil 1934. De tyske koloniene i Afrika og Asia ble frem til første verdenskrig kalt *Schutzgebiete*. Under annen verdenskrig ble Böhmen og Mähren et tysk protektorat. I dag har ingen stater formelt status som protektorat, men det finnes flere kvasi-protektorater, inkludert Cookøyene, Marshalløyene, Mikronesiaføderasjonen og Niue. De tidligere tilsynsområdene under FN skilte seg fra protektorater i den forstand at de ble klargjort for endelig selvstendighet og at den dominerende statens kontroll var gjenstand for ettersyn av FNs tilsynsråd.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Skjermbilde, dvs. hva spilleren ser, i et førstepersonsskytespill
**Førstepersonsskytespill** (**FPS**, engelsk: **First-person shooter**) er en videospillsjanger hvor man ser ut av øynene til figuren man kontrollerer.

Førstepersonsskytespill kjennetegnes ved at:

* Du ser våpenet i førsteperson
* Du har en HUD, eller Heads Up-Display som viser informasjon om liv, ammunisjon, oppdrag, et kart over nivået eller lignende
* På midten av skjermen er det et trådkors som indikerer hvor du sikter

Historie
--------

Førstepersonsskyteren, slik frasen forstås i dag, oppstod i begynnelsen av 1990-årene. Denne sjangeren er dog en utvikling av tidligere spill som inneholder grafikk i 3D. Selv om disse spillene ikke regnes som førstepersonsskytere slik den moderne forståelsen av sjangeren er, kom mange veldig nært oppbygningsmessig og de inneholdt også ideer som hadde innflytelse på sjangeren.

### Begynnelse

Det er ikke klart hvilket spill som er det første FPS-et. Det er to spill som gjør krav på tittelen: *Spasim* og *Maze War*. Usikkerheten omkring hvilket spill som er det første stammer fra mangelen på sikre datoer om når utviklingen av *Maze War* startet. Utvikleren er heller ikke sikker. Utviklingen av Spasim er på den andre siden bedre dokumentert og datoene er mer nøyaktige.

Utviklingen av *Maze War* begynte mest sannsynlig sommeren 1973. En spiller kunne gå gjennom en enkel labyrint med korridorer og spillet hadde et fast perspektiv. Muligheten for flere spillere som kunne skyte hverandre ble lagt til sannsynligvis senere samme år (to maskiner koblet sammen over seriellporten) og sommeren 1974 (koblet sammen via nettverk).

*Spasim* ble utviklet våren 1974. Spillerne kan gå gjennom et sted laget med trådgrafikk i tre dimensjoner. Det minnet om 2D-spillet *Empire*. *Spasim* kunne også spilles over det verdensomspennende universitetsbaserte PLATO network. Et annet PLATO-spill som også var en FPS var *Panther* som ble introdusert i 1975.

Berømte spill
-------------

* *Wolfenstein 3D* – 1992
* *DOOM* – 1994
* *Quake*-serien – 1996
* *Half-Life* – 1998
	+ *Counter-Strike* – 1998
* *Thief*
* *Unreal Tournament* – 1999
* *No One Lives Forever*
* *Battlefield*
* *System Shock*
* *GoldenEye*
* *Aliens Versus Predator*
* *Duke Nukem*
* *S.W.A.T*-serien
* *Delta Force*
* *Rainbow Six*
* *Ghost Recon*
* *Half-Life 2* – 2004
	+ *Counter-Strike: Source* – 2004
* *Call of Duty-serien*
* *Medal of Honor-serien*
* *Halo-serien* - 2001-2012
* S.T.A.L.K.E.R.-serien 2007-2009

Referanser
----------

1. ↑  Steve Colley. «Stories from the Maze War 30 Year Retrospective». Besøkt 30. september 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |

Portal: Videospill
**Integrasjon** i sosiologien er knyttet til teori for sosial orden. Den bygger på premisset at samfunnet er et overindividuelt fenomen (metodologisk holisme) og dermed større enn summen av individene som utgjør det. Individene knyttes sammen gjennom et verdifellesskap. Nye individer som kommer inn i samfunnet, for eksempel barn eller immigranter, integreres i dette verdifellesskapet gjennom sosialisering.

Viktige samfunnsvitere som har bidratt til teorien om integrasjon som grunnlag for sosial orden er blant andre Émile Durkheim.

Integrasjon er ingen entydig betegnelse, og har vært brukt på ulike måter i ulike deler av samfunnsvitenskapene, og i den politiske diskursen. I tillegg kan et enkeltmenneske i samfunnet for eksempel være godt integrert i lokalmiljøet sitt, men dårlig integrert på arbeidsplassen. I norsk dagligtale bruker man oftest begrepet integrasjon om innvandrere som skal forsøkes inkluderes i det norske fellesskapet, men også mennesker med ulike handicap kan ha behov for å integreres bedre i samfunnet.

Se også
-------

* Sosial integrasjon

Referanser
----------

1. ↑  Døving 2009:10

Kilder
------

* Døving, Cora Alexa 2009: *Integrasjon*. Pax.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Kopper i *Grete*-serien fra Figgjo AS i blått og grønt
**Ragnar Grimsrud** (1902–1988) var en norsk keramiker og formgiver. Han ble født i Drammen og utdannet seg ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo i perioden 1924–1925. 

I årene 1925–1928 drev han sitt eget keramikkverksted på Minnesund. I 1928 ble han ansatt ved keramikkavdelingen i Graverens Teglverk i Sandnes, og der arbeidet også kona hans, Elsa Grimsrud, som den første dekormaleren ved fabrikken. Han var leder av keramikkavdelingen i mesteparten av sin tid ved Graverens Teglverk, hvor han ble frem til 1946, med et opphold på et par år rundt 1933 da han jobbet på Egersunds Fayancefabrik. 

I 1946 fikk han jobb som disponent ved AS Figgjo Kraftselskap (senere kalt Figgjo Fajanse og Figgjo AS) i Sandnes som en del av at produksjonen der skulle legges om fra keramikk til fajanse/flintgods. Ragnar Grimsrud formet der de fleste servisemodellene på 1950- og 1960-tallet, blant annet de velkjente servisene *Sissel*, *Grete* og *1000-serien* og storhusholdningsmodellen *35-serien* som han formet i 1961, og som produseres den dag i dag.

Da Figgjo Fajanse og Stavangerflint fusjonerte i 1968, ble Grimsrud kunstnerisk leder og produktutviklingssjef for begge fabrikkene. Han jobbet i Figgjo AS til han gikk av med pensjon i 1973.

Han er representert blant annet ved disse samlingene
----------------------------------------------------

* Designmuseo, Helsingfors
* Kunstindustrimuseet i Oslo
* Musée de Céramique, Sèvres
* Nordenfjeldske kunstindustrimuseum
* Vestlandske kunstindustrimuseum

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ragnar\_Grimsrud[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ragnar\_Grimsrud, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 39c965e1-1d87-4a7b-a03f-2d203e29dcb4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pc00000003569301[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Ragnar Corneliussen** (født 5. april 1887, død 29. desember 1938) var en norsk industrileder. Han var soussjef (viseadministrerende direktør) ved Tiedemanns Tobakksfabrikk fra 1922 til sin død og hadde en rekke andre verv i næringslivet, blant annet som medlem av Industriforbundets hovedstyre og som styremedlem i Hjemmeindustrigruppen og en rekke tobakksfabrikker.

Karriere
--------

Han tok examen artium ved Katedralskolen i 1905, fulgt av praktisk handelsutdanning slik det var vanlig på den tiden. Han arbeidet i Den norske Creditbank fra 1905 til 1908, fulgt av et fireårig opphold i Tyskland der han arbeidet for flere banker og store industribedrifter. I 1912 ble han disponent for Ph. U. Strengberg & Co.s Cigaretfabrik. I 1918 ble han oppnevnt som medlem av Statens sentral for kjemiske stoffer. I 1922 ble han soussjef (viseadministrerende direktør) ved Tiedemanns Tobakksfabrikk. I 1935 ble han medlem av Industriforbundets hovedstyre og i 1936 ble han styremedlem i Hjemmeindustrigruppen. Han var også styremedlem i Norsk-Engelsk Tobaksfabrik (Neto), styremedlem i Carl E. Olsen & Co. Tobaksfabrik, styremedlem i Johannes N. With’s Tobaksfabrikker og medlem av representantskapet i Moss Aktiemøller.

Sport
-----

Han var aktiv skiløper og roer de første årene av 1900-tallet og deltok i mange konkurranser.

Familie
-------

Han var sønn av teologen og skolemannen Andreas Martin Corneliussen og bror av forsvarssjef Elias Corneliussen. I 1913 ble han gift med Monna Morgenstierne Roll, datter av advokat og idrettsleder Emil Oluf Roll. Han var morfar til visesanger Ole Paus.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsfall». *Norges Handels og Sjøfartstidende*. 31. desember 1938. s. 2.
2. ↑  «Stavanger Aftenblad». 30. juli 1918.
3. ↑  Hald, Knut (1969). *Norges industriforbund 1919-1969*. Oslo: [s.n.]
4. ↑  «Norges Handels og Sjøfartstidende». 3. april 1936.
5. ↑  «Norsk Kundgjørelsestidende». 22. juni 1934.
6. ↑  «Norsk Kundgjørelsestidende». 6. mai 1935.
7. ↑  «Norsk Kundgjørelsestidende». 2. oktober 1936.
8. ↑  «Norges Handels og Sjøfartstidende». 19. mars 1934.
9. 1 2  *Studentene fra 1905*. Oslo: Det Mallingske boktrykkeri. 1955.
10. ↑  *Studentene fra 1905*. Oslo: Grøndahl. 1930.
| Ө |
| --- |
|  |
| Det kyrilliske alfabetet |
| А | Б | В | Г | Ґ | Д | Ђ |
| Ѓ | Е | Ё | Є | Ж | Ѕ | З |
| И | І | Ї | Й | Ј | К | Л |
| Љ | М | Н | Њ | О | П | Р |
| С | Т | Ћ | Ќ | У | Ў | Ф |
| Х | Ц | Ч | Џ | Ш | Щ | Ъ |
| Ы | Ь | Э | Ю | Я |
| Ikke-slaviske kyrilliske bokstäver |
| Ӏ | Ә | Ғ | Ҙ | Ҡ | Қ | Ң |
| Ө | Ү | Ұ | Һ |   |   |   |
| Arkaiske bokstaver |
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ | Ѱ |
| Ѳ | Ѵ | Ѷ |   |   |   |   |

**Ө** (ө), en gjennomstreket О, er en bokstav i det kyrilliske alfabetet som brukes i basjkirsk, kalmykisk, kasakhisk, kirgisisk, mongolsk, burjatisk og jakutisk. Det representerer i de fleste språk en lyd nær den norske *ø*.

Tegnet er ganske likt, men ikke identisk med den gammelkyrilliske Ѳ (*fita*) og gresk Θ (*theta*). Det ble opprinnelig benyttet i jaŋalif, et eldre kyrillisk alfabet brukt for tatarisk. Vanlige transkriberinger til det latinske alfabetet er *ø*, *ö* eller *ô* (i ISO 9).
**Erik Langedal** (født 27. januar 1929, død 5. august 2022) var en norsk fotballspiller som var en Raufoss ILs profiler på 1950- og 1960-tallet. Han deltok på en B-landskamp og en gang reserve, samt en prøvelandskamp. Han var med på pressens lag som slo A-landslaget 7-1 i 1959. Han scoret ett mål. Han var Raufoss' storscorer på 1950-tallet. Han ble nummer tre blant de mestscorende i hovedserien i sesongen 1958/59.

Langedal var også en god tekniker med et fint blikk for spillet. Hodeballer var hans spesialitet og han var treffsikker i heddingene sine. La opp etter opprykket til Eliteserien i 1963. 

Langedal var utdannet lærer. Han hadde sin yrkeskarriere på Raufoss Skole og ble senere rektor ved Raufoss barneskole. 
Hans svigerfar var Sigmund Kildal (1905-1986), sønn av mangeårig ordfører i V. Toten kommune Severin Olsen (1875-1952), som hadde samlet lokalhistorie og drevet med slektsgransking på hobbybasis gjennom mange år. Dette materialet brukte Langedal som utgangspunkt i sin bok om Raufoss *Fra ødegård til industrisamfunn - Raufoss før 1905*. Etter denne bokutgivelsen fikk han V. Toten Kommunes Kulturpris. Han har også skrevet flere historiske artikler som er relatert til Raufoss.

Erik Langedal hadde tre sønner; Ola, Sjur og Elling Langedal. Erik var selv deres rektor og det hendte at sønnene måtte hjelpe til om sommeren med forberedelsene til skoleåret. Erik var gift med Vigdis født Kildal (1940).

Kilder
------

* Sigbjørn Hemstad: Smil, Sport og Rock. 2007.
* Erik Langedal: Fra ødegård til industrisamfunn - Raufoss før 1905. 1998

Referanser
----------

1. ↑   trosterud.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsannonse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |