recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Steven R. Schirripa** (født 1958) er en amerikansk forfatter og skuespiller, kjent fra tv-serien *Sopranos*.

Før skuespillerkarrieren jobbet han som «entertainment director» på Riviera hotel og casino i Las Vegas.

Han har spilt i tv-serier som *Sopranos* (1999–2007), *Mitt hemmelige tenåringsliv* (2008–2013) og *Blue Bloods* (2015–) og har hatt gjesteopptredener i serier som blant annet *Columbo* (2003), *Law & Order* (2004), *Star Trek: Enterprise* (2004) *og Joey* (2004). I *Sopranos* spilte han rollen som Bobby Baccalieri, en karakter som var mest fremtredende i siste halvdel av serien. 

I 2007 hadde han et eget kokkeprogram kalt *Steve Schirripa's Hungry*.

Schirripa filmdebuterte i *Casino* (1995), hvor han hadde en liten birolle. Han har siden hatt biroller i filmer som blant annet *Joe Dirt* (2001), *Kill the Irishman* (2011), *Jersey Boys* (2014) og *Wonder Wheel* (2017).

Har utgitt bøker som *A Goomba's Guide to Life* (2003), *The Goomba's Book of Love* (2005), *The Goomba Diet: Living Large and Loving It* (2006) og *Big Daddy's Rules: Raising Daughters Is Tougher Than I Look* (2013).

Referanser
----------

1. ↑   www.imdb.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   New York Post, nypost.com, utgitt 2020, besøkt 29. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Steve Schirripa's Hungry (TV Series 2007– ) - IMDb» **(engelsk)**. Besøkt 29. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Steve Schirripa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Steve Schirripa på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Steve Schirripa i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Steve Schirripa på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Steve Schirripa på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Steve Schirripa på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Steve Schirripa på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Steve Schirripa hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Steve Schirripa hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Vietocassis*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, nesten sirkelrund, blank, brungul (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Pronotum og dekkvingene er utvidet framover og mot sidene og dekker hode, antenner og bein. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Dekkvingenes er kraftig og nokså tett, radvis punkterte.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten kan finnes på planter i vindelfamilien.

Utbredelse
----------

Arten lever i Vietnam.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden biller, Coleoptera
	+ underorden Polyphaga
		- overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller, Chrysomelidae Latreille, 1802
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme Cassidini Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Vietocassis*** Medvedev & Eroshkina, 1988
							+ *Vietocassis viridis* Medvedev & Eroshkina, 1988

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Vietocassis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vietocassis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Vietocassis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Vietocassis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vietocassis* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Sigrid Steinnes Løkse** (født **Sigrid Steinnes** 26. september 1918 i Bærum, død 2. september 2008) var en norsk motstandskvinne under andre verdenskrig. Hun var med i Hjemmefrontens ledelse, medlem av Sekretariatet, og sekretær i Koordinasjonskomitéen, hvor hun var bindeleddet mellom Kretsen og Koordinasjonskomiteen. Steinnes er regnet som den eneste som kjente til organiseringen av den sivile motstandsbevegelsen. "*Hun kjente navnet på hele nettet utover landet og førte den illegale korrespondansen med hemmelig skrift. I senere tid, da apparatet vokste og ikke alle medlemmene av KK kjente hverandre, var hun det eneste bindeleddet mellom dem"*. Steinnes regnes som - med unntak av Frieda Dalen - den kvinnen som kom seg lengst opp i motstandsbevegelsens system.

Steinnes var med fra starten av Koordinasjonskomitéen, da Ole Jacob Malm ble utnevnt til generalsekretær. Han reiste rundt i landet mens han holdt på med et fiktivt doktorgradsarbeid, og med seg hadde han Sigrid Steinnes som sekretær. Hun var med fra starten i 1941-42. Steinnes beholdt jobben i Sekretariatet frem til krigens slutt, dvs i nesten fire år, uten å bli arrestert.

Etter krigen giftet hun seg med lærer Olav Løkse og flytte til Finnfjordbotn, der hun fikk jobb som bibliotekar.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sigrid Steinnes Løkse, født Fimbu, Bærum, (26.september 1918 - 02.september 2008).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kvinner tok støyten». *Aftenposten*. Besøkt 20. oktober 2017.
3. 1 2  Sveri, Elisabeth (1991). *Kvinner i norsk motstandsbevegelse 1940-1945*. Oslo: Norges hjemmefrontmuseum. s. 25.
4. ↑  *Hjemmefront*. Aschehoug. 1987. s. 245.
5. ↑  Grimnes, Ole Kristian (1977). *Hjemmefrontens ledelse*. Universitetsforlaget.
6. ↑  Gjelsvik, Tore (1999). *Snart kommer vår dag*. Oslo: Aschehoug. s. 108.
7. ↑  Boyesen, Jens. "Fra yrkesorganisasjonenes kamp". *I Norges krig 1940-1945*, bind 3, redigert av Sverre Steen. Oslo: Gyldendal, 1950.
8. ↑  Kraglund, Ivar og Arnfinn Moland. "Hjemmefront". I bind 6 av *Norge i Krig*, redigert av Magne Skodvin. Oslo: Aschehoug, 1987.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**«Desideria»** var en norsk fregatt, navngitt etter dronning Desideria av Sverige og Norge. Fregatten ble bygget på Carljohansværns Verft i Horten og sjøsatt 10. oktober 1851. 

I 1854 ble fregatten ekstraordinært utrustet i 191 dager som en følge av Krimkrigen. Etter dette toktet, som ble omtalt særskilt, lå fartøyet i opplag til våren 1871. Fra og med 1871 skulle de årlige utrustninger av marinens fartøyer begynne med et seksukers kurs for alle som ble innkalt til tjeneste. Fregatten ble da ominnredet og omklassifisert til ekserserskip. I årene fra og med 1871 til og med 1893 ble fartøyet hver vår utrustet til et ca. 6 ukers «eksersertokt», der hvert av disse toktene er omtalt særskilt.

I 1894 ble fregatten slept til Kristiansand, hvor hun ble ankret opp og akterfortøyet ved Lagmannsholmen som ekserserskip ved Kristiansand Verft. 21. mai 1895 ble det slept videre rundt Odderøya og ankret opp på østre havn. 15. juli 1898 ble båten slept til Marviken, der den ble disponert videre som ekserserskip fram til 1901, da den ble omgjort til losjiskip ved Marviken Oplagshavn. I 1917/1918 var den disponert som losjiskip under ekserserskipet «Kong Sverre». I 1920 ble «Desideria» solgt til Dalen Portland Cementfabrik i Brevik, der den skulle brukes videre som losjiskip. Fartøyets videre skjebne er ukjent som følge av en brann ved sementfabrikken, der hvor arkivet gikk tapt.

Eksterne lenker
---------------

* Forsvarsmuseet/fartøysbasen, Norge
**Steve Morgan** (født 1952 i Liverpool) er en britisk forretningsmann som blant annet eier fotballklubben Wolverhampton Wanderers FC. Morgan er utnevnt til offiser av Order of the British Empire.

Forretningskarriere
-------------------

Steve Morgan grunnla bygningsfirmaet Redrow plc i 1974 som han senere solgte og han sitter nå som direktør i tre store selskap: Bridgmere Group of Companies, Harrow Estates plc og Salamanca Finance plc. Morgan gjorde store penger på forretninger og var i 2007 rangert som den 177. rikeste personen i Storbritannia.

Liverpool FC
------------

Morgan er en livslang Liverpool FC tilhenger og har vært klubbens tredje største aksjonær med en aksjepost på 5%. I 2003 og 2004, da klubben var på utkikk etter nye midler for å bygge ny stadion, Stanley Park Stadium, gjorde Morgan mange godt publiserte forslag for å investere mange titalls millioner pund i klubben, noe som til slutt endte i et bud på 73 millioner britiske pund, uten at han klarte å bli enig med direktøren i klubben David Moores. I 2007 valgte Moores heller å selge klubben til de amerikanske forretningsfolkene Tom Hicks og George Gillett.

Wolverhampton Wanderers FC
--------------------------

Den 21. mai 2007 fikk han kjøpe Wolverhampton Wanderers FC fra Jack Hayward for den symbolske summen 10 pund mot at han forpliktet seg til å investere 30 millioner pund i klubben.

Referanser
----------

1. ↑  Søk i listen over Storbritannias rikeste personer i 2007
2. ↑  BBC om overtakelsen av Wolves

Eksterne lenker
---------------

* (en) Den offisielle siden til Bridgemere

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**«Draken»** (**«Stora Galejan»**) er et svensk krigsskip som var sjøsatt i 1541 som en stor galei, men som ble ombygd til et seilskip i 1553-4. Muligens var egentlig en galeass fremfor en etterligning av galeien i Middelhavet. Sist nevnt i 1563, kan ha sett strid i den nordiske syvårskrigen (1563–1570) ettersom et skip med navnet «Svenske Draken» er nevnt i 1566-67.

Stora Galejan
-------------

Den svenske kongen, Gustav Vasa, bygget opp et sterkt militærvesen i det nye kongedømmet i sin regjeringstid, og anså galeiene som et fortreffelig forsvarsvåpen mot et dansk angrep mot Stockholm, som effektive forbindelsesfartøyer for kommunikasjoner mellom slottene eller festninger og som et transportmiddel med amfibiske kapasitet for troppene i arméen. Det ble bygd 32 galeier i løpet av årene mellom 1540 og 1560. Etter Gustav Vasas død i 1560 opphørte galeibyggingen for lang tid med få unntak fram til 1580-årene.

Den største galeien i den svenske historien fram til 1700-tallet er «Draken» som ble bygd og sjøsatt i Stockholm, også kjent som «Stora Galejan» ettersom den var flere ganger større enn den vanlige galeien i Gustav Vasas tid. Den normale størrelsen på galeiene i perioden 1540-62 var fra 75 til 150 tonn, de største opptil 200 tonn. «Stora Galejan» i sammenligning er oppgitt å ha et deplasement på 400 tonn som en «stor galei», som muligens ikke var bygd som en klassisk galei, men som en galeass, en krysning mellom en galei og et større seilskip.

«Draken» ble ombygd eller klassifisert om til et seilskip i 1553-54. Lite er kjent om dette skipet, også hvilken skjebne den hadde fått etter å ha vært sist nevnt sent i året 1563. I dette året brøt den nordiske syvårskrigen ut mellom Danmark-Norge og Sverige, og dette skipet som kan ha deltatt i sjøslagene, var aldri nevnt igjen. I en inventarliste fra 1566 over skipene i Flottan er et skip med navnet «Svenske Draken» nevnt som et tømte skip uten egne inventar. Året etterpå var et annet skip navnet «Sundske Draken».

Erobringen av et skip fra Lübeck under slaget ved Bornholm 15. juli 1564 kan ha fulgt til et nytt navn på det svenske skipet, den lybske bojorten het «Flygande Draken» i svensk tjeneste.

Eksterne lenker
---------------

* Liste over svenske krigsskip 1521-1721
* Liste over svenske orlogsfartøy i 1561-1570
**Sigrid Storråde** (født ca. 967, død ca. 1014) var ifølge *Olav Tryggvasons saga* datter av Skoglar-Toste, en svensk stormann, og først gift med Erik Seiersäll og mor til Olaf Skottkonung. Senere gift med danskekongen Svein Tjugeskjegg. Harald Grenske, far til Olav Haraldsson, den senere Olav den hellige, brente hun inne, og uttalte at «slik skulle hun venne småkonger av med å komme fra andre land og fri til henne. Etter dette ble hun kalt for Sigrid Storråde.» Også Olav Tryggvason kom med henvendelse om giftemål til henne, men krevde at hun måtte bli kristen, noe hun avslo. Han slo henne over kinnet med hansken, og hun sa dette kunne bli hans bane.

Sigrid opptrer i mange sagaer skrevet lenge etter de hendelser de beskriver, men det er ikke pålitelige bevis på hennes eksistens slik de beskriver henne. Figuren Sigrid opptrer i mange sene norrøne sagaer, men i mer samtidige kilder som Thietmar av Merseburg og Adam av Bremen hevder isteden at Svein Tjugeskjegg var gift med en polsk prinsesse, identifisert som Świętosława. Snorre Sturlason gir motstridende informasjon og et sted sier at Svein var gift med Sigrid og et annet sted at han var gift med Gunhild av Vendland, datter av Burislav.

Det er uklart om figuren Sigrid var en faktisk historisk person, om sagaenes fargerike fortellinger om henne er en sammensmelting av livene og handlingene til flere kvinner, eller om hun er en fullstendig oppdiktet fiktiv figur. Det sistnevnte synet blir hevdet av en del moderne forskere, eksempelvis Birgitta Fritz som ikke gir mye troverdighet til de norrøne kildene og betrakter Sigrid som en ren myte.

Referanser
----------

1. 1 2   Svensk kvinnebiografisk leksikon ID SigridStorrada, oppført som Sigrid Storråda Sena 900-talet — Tidiga 1000-talet Anses vara Sveriges första kända drottning, besøkt 4. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage person ID p10481.htm#i104807, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   «Sigrid storråda», Svensk biografisk leksikon-ID 5911, besøkt 5. desember 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   *Olav Tryggvasons saga*, kap. 43, Snorres kongesagaer, «Stormutgaven», J.M. Stenersens forlag, 2009, s. 143-144
6. ↑   *Olav Tryggvasons saga*, kap. 61, Snorres kongesagaer, «Stormutgaven», J.M. Stenersens forlag, 2009, s. 156
7. ↑   Jasienica, Paweł (2009): Ostatnia z rodu, Pruszyński i S-ka, Warszawa, s. 113.
8. ↑   Birgitta Fritz (2004): «Sigrid Storråda», *Svenskt Biografiskt Lexikon*, **32**

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Bildet er tatt fra fjellet Beia mot øst, og viser Liodden og Liodden camping. Foto: Leif Liodden 
Blåfjell i Liemarka (1154 moh.) Foto: Leif Liodden 
**Liodden** er et lite sted i Nesbyen kommune i Hallingdal på østsida av Hallingdalselva, ca. 160 m. over havet, 7 km sør for Nesbyen, og 5 km nord for Bromma (Børtnes). Stedet er en del av Liegrenda (Liagardene), som ligger litt lengre øst bak en åsrygg. Liegrenda har 40 – 50 husstander, mens bare 4 – 5 av disse ligger på Liodden. En del hus er fraflyttet, men brukes som fritidsboliger. På vestsida av elva går Rv7, på østsida av elva går Bergensbanen. Liodden stasjon ble lagt ned for mange år siden, og ble revet ca. år 2003.

Det er lite næringsvirksomhet i bygda, utenom jord og skogbruk. De fleste har arbeid utenfor bygda. Det er en campingplass på Liodden, og noen driver med gravearbeid i tillegg til primærnæringen. Det er også et enmannsfirma som driver med skiltproduksjon. Flere mindre vannfall er under prosjektering/utbygging (2007).

I 1989 ble en vesentlig flaskehals på bygdeveien fjernet, da det ble bygd vei over jernbanen som erstatning for en smal og lav undergang. I 1999 ble flaskehals nr. 2 fjernet, da det ble bygd ny bro over Hallingdalselva. Den gamle broen fra 1959 var veldig smal, og kunne bare ta kjøretøy på max. 10 tonn.

Øst for Liodden ligger Liemarka (ca. 1000 moh.), et område som strekker seg over mot Vassfaret nasjonalpark. Det er et kupert og vakkert fjellområde med mange fiskevann. Det blir drevet aktiv fiskekultur. Fiskekort kan kjøpes via selvbetjening. Det er også jakt på elg, hare og rype. Høyeste fjell er Blåfjell (1154 moh.) Her er ca. 200 hytter og setrer. Ved Kråkehaugen lengst øst mot Vassfaret ligger Vassfartoppen serveringssted med en liten alpinbakke. En ny utbyggingsplan er godkjent med vel 100 nye hyttetomter. Veien inn i området ble rustet skikkelig opp straks etter århundreskiftet, og fremstår i dag som en meget god grusveg. Veien er avgiftsbelagt.

Eksterne lenker
---------------

* Liodden camping
**Arild Otto Plau** (født 10. juli 1920, død 27. oktober 2005) var en norsk pianist, fagottist og komponist, opprinnelig fra Haugsbygd på Ringerike.

Plaus utdannelse var i pianoet ved Musikkonservatoriet i Oslo, og han hadde noen år med lovende virke på pianokrakken, inkludert oppdrag som solopianist ved Oslo restaurantene KNA, La Belle Sole, Larsens Restaurant og Georges Inn. Etter den andre verdenskrig gikk han over til andre instrument og pedagogisk virksomhet grunnet krigsskader. Han ble fagottist i Den Norske Operas nystartede orkester i 1958, og han var blant initiativtakerne og første kapellmester i Oslo Blåsekvintett i 1961. Han skrev en del for tuba og var far til skuespilleren Hilde Sophie Plau (1949–).

Premier
-------

* Selskabet for Norges Vels medalje 1989
* Statens kunstnerstipend til eldre fortjenstfulle på kroner 18 500 i 1991

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 3057301, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arild Plau hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Arild Plau hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Arild Plau på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Arild Plau på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
*For linjeskipet fra 1692, se «Dannebroge».*

**«Dannebrog»** var den danske marines siste linjeskip og etter ni års tjeneste (1853–1862) ble det dokksatt på Orlogsværftet for deretter å bli bygget om til panserskip.

Perioden var preget av store endringer i utformingen av krigsskip. Siden 1860 hadde man i Danmark diskutert byggingen av panserskip etter engelsk og fransk forbilde og da etterretningene om slaget ved Hampton Roads i mars 1862 nådde fram, kom det mer framgang i planene. Panserskipets overlegenhet var bevist og i løpet av april-mai ble det tatt beslutning i den danske Rigsdagen om å kjøpe et panserskip av monitor-typen samt å bygge om «Dannebrog» og fregatten «Peder Skram» til panserskip.

I juli 1862 gikk «Dannebrog» i dokk på Orlogsværftet. Det øverste dekket ble fjernet og det ble installert maskineri og montert panserplater langs hele skipssiden. «Dannebrog» var ferdig i mars 1864, to måneder etter at krigen mot Tyskland og Østerrike var brutt ut.

Otto Fredrik Suenson var skipets konstruktør.

Tjeneste
--------

«Dannebrog» som panserskip
Etter ombyggingen ble «Dannebrog» sendt til eskadren i den østlige delen av Østersjøen. Etter slaget ved Helgoland hadde marinen en formodning om at Østerrike ville sende noen av sine panserskip til danske farvannene og «Dannebrog» ble i juli-august sendt til Kattegat sammen med fregatten «Niels Juel» for å patruljere.

«Dannebrog» ble i denne perioden betegnet som «pansret korvett», en noe misvisende tittel på et av marinens kraftigste skip. I 1865 ble betegnelsen endret til panserfregatt.

«Dannebrog» ble utrustet på nytt i 1870 da den inngikk i sommereskadren. Skipet gikk ut av marinen i 1875 og fikk både panser, maskineri og artilleriet fjernet. En del av panseret ble benyttet i Københavns befestning.

«Dannebrog» var heretter kaserneskip til 1894, så ble det brukt som flytende skyteskive i 1896 og til slutt hugget opp i tiden 1897-1898.

Referanser
----------

1. 1 2  «Dannebrog (1853-1875)» Arkivert 11. januar 2011 hos Wayback Machine. *Flådens skibe*

Litteratur
----------

* Steensen, R. Steen (1968): *Vore panserskibe*, Marinehistorisk Selskab

Eksterne lenker
---------------

* «Dannebrog» hos Naval History

Portal: Danmark
***Papulema*** er en gruppe (slekt eller underslekt) av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor (6 - 6,5 millimeter), noe avlang, gulbrun til nesten svart bladbille, med noe fiolett metallglans. På lyse eksemplarer er dekkvingenes ytre del mørk. Hodet er kraftigere innsnveret bak de utstående fasettøynene enn hos typiske *Lema*-arter. Antennene er ganske tynne og rundt to tredjedeler så lange som kroppen. Pronotum er bredere enn langt, noe innsnevret bak midten, mye smalere enn dekkvingene, som er jevnbrede med nokså kraftige punktrader. Beina er middels lange og kraftige, svarte, lårene på bakbeina med en kraftig pigg på undersiden litt innenfor spissen.

Levevis
-------

Denne slektens vertsplanter er ukjente.

Utbredelse
----------

Arten lever på Ny-Guinea.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten blir gjerne plassert som en underslekt i den store slekten *Lema*. Det ser ut til å være ganske uklart hvilke arter som bør regnes med her.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Hornbladbiller**, Criocerinae Latreille, 1807
					- stammen Criocerini Latreille, 1807
					- stammen Lemini Heinze, 1962
						* slekten ***Papulema*** Gressitt, 1965
							+ *Papulema toxopeana* Gressitt, 1965

Referanser
----------

* J.L. Gressitt (1965) Chrysomelid Beetles from the Papuan Subregion. 1. (Sagrinae, Zeugophorinae, Criocerinae). *Pacific Insects* 7: 131-189.
* *Lema (Quasilema)* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Papulema* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Sigrid Romundset** (født 16. februar 1945) er en norsk diplomat.

Romundset er cand.philol. fra 1974, med mellomfag i russisk og hovedfag i tsjekkisk og har oversatt flere bøker fra tsjekkisk til norsk. Hun har vært ansatt i Utenriksdepartementet fra 1976. I tiden 1980-1983 var hun attaché ved Norges ambassade i Moskva. Fra 1985 til 1987 var hun ambassadesekretær ved Norges ambassade i Ankara. I 1987 ble hun utnevnt til UDs første pressetalskvinne og etterfulgte Lasse Seim som pressetalsperson for utenriksminister Thorvald Stoltenberg. I tiden 1990 - 1992 var hun presseråd ved Norges ambassade i Stockholm. Hun var norsk generalkonsul i St. Petersburg 1993-1997. Fra 1997 var hun underdirektør i Utenriksdepartementet, fra 2000 Barents-rådgiver. Fra 2001 til 2003 var hun Norges ambassadør til Tanzania. 

Romundset har vært medlem av flere styrer og råd, blant annet Utenriksdepartementets aspirantnemnd og har vært nestleder i styret for Norsk utenrikspolitisk institutt.

Kilder
------

* UD får sin første pressetalskvinne (Aftenposten 23. september 1988)
* Norges «ansik» i St. Petersburg (Aftenposten 24. desember 1993)
* Fra tundra til savanne (Aftenposten 10. mai 2001)
* Medlem av styrer og råd Arkivert 1. november 2013 hos Wayback Machine.
***Papuana oryctoides*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En stor (ca. 35 millimeter), nokså bred, blankt brunsvart hornbille. Hannen har et nokså langt, krumt horn i pannen og en kraftig uthuling foran på pronotum, denne er kantet med to butte tenner over og to på sidene. Dekkvingene har fine punktrader. Hunnen mangler horn i pannen (men har en liten knøl), pronotum er rundet med et par lave knøler.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse
----------

Arten lever i Vest-Papua.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Papuana* Arrow, 1911
							+ ***Papuana oryctoides*** Dechambre, 2005

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Papuana oryctoides* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana oryctoides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Papuana oryctoides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**«Deep Blue»** er verdens største spesialskip for rørlegging på havbunnen. Det er eid og drevet av TechnipFMC et selskap innenfor offshore energi bransjen. Skipet ble bygget av det sør-koreanske verftet Hyundai Mipo i 2001. Skipet er registrert i Bahamas.

Skipet kan legge stive rør i dimensjoner opp til 26 tommer og fleksible rør i dimensjoner opp til 16 tommer. Disse kan legges på en havdybde på opptil 3000 meter.

Lastedekket er på 690 m² og kan håndtere last på opptil 10 tonn/m². Skipet er utstyrt med 3 kraner som kan løfte opptil 400 tonn.

Skipet har en hangar med to fjernstyrte undervannsfarkoster som kan uføre oppgaver på dybder opptil 3000 meter.

Arbeid kan utføres med en maksimal hastighet på 10 knop og skipet kan posisjoneres nøyaktig med et dynamisk posisjonerings-system. Fremdrift er sikret av 8 thrustere med en samlet kapasitet på 45 000 hk, hvorav to er sidepropeller og seks er azipoder. Skipet har lugarer for en besetning på opptil 160 mennesker. Forsyninger og mannskap kan leveres ved hjelp av en helikopterlandingsplass om bord som er designet for å ta imot helikopter av typen Sikorsky S-61.

Bildegalleri
------------

* «Deep Blue» i 2009«Deep Blue» i 2009
* «Deep Blue» i 2015«Deep Blue» i 2015
* Oppankret utenfor CunningsburghOppankret utenfor Cunningsburgh
* Rotterdam HavnRotterdam Havn

Referanser
----------

1. ↑  «Måtte gjøre havna dypere for «monsterbåt»»Betalt abonnement kreves. *Adressavisen*. 25. juni 2021.
2. ↑  «Deep Blue». *Ship Technology*. Besøkt 25. juni 2021.
3. ↑  «Verdens største spesialfartøy til Orkanger». Trondheim Havn. 28. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 9215359 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) «Deep Blue» – DNVs skipsregister Rediger på Wikidata

* (en) «Deep Blue» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Bjørn Melbye Gulliksen** (født 20. august 1946 i Sandefjord) er en norsk billedkunstner og billedhugger.

Han ble utdannet ved Statens kunstakademi under Alf-Jørgen Aas i årene 1973 til 1976. På 1970-tallet var han tilknyttet kuntnerkollektivet Gras, og var representert i *Gras grafikkmappe 1971*.

Han er blant annet innkjøpt av Stockholm kommune (1972), Oslo kommunes kunstsamlinger (1972 og 1986), Nasjonalgalleriet (1986) og Norsk kulturråd (1972 og 1985). Han ble tildelt Statens garantiinntekt for kunstnere fra 1997, mottok Statens reise- eller studiestipend i 1984, 1988 og 1993, og fikk Rune Brynestads minnestipend i 1987. 

Gulliksen var leder for Unge Kunstneres Samfund i 1973, og i Norske Billedkunstneres Fagorganisasjon 1978–1982. Han har også ledet Oslo Bildende Kunstnere og vært ordfører i representantskapet i Norges kunstnerråd.

Utsmykkingsoppdrag
------------------

Han har blant annet stått for følgende utsmykningsoppdrag:

* Alta postgård 1988
* Regionsykehuset i Tromsø 1991
* Oslo FIR, Røyken 1992
* Universitetet i Trondheim på Dragvoll 1993
* Sole sykehjem, Stokke 1994
* Preståsen psykiatriske sykehjem, Sandefjord 1994
* Sandefjord videregående skole 1995
* Miljøgata, Svinndal i Østfold 1998
* Hertervigs plass i Tysvær 1999
* Bjørnholt skole, Oslo 2001
* Borgheim skole, Nøtterøy 2004
* Vestfoldklinikken, Nøtterøy 2004
* Rundkjøring, Vågå 2006
* Hamar katedralskole 2007
* Søbakken sykehjem, Helgeroa, 2008
* Halden kultursal og omsorgsboliger, 2009
* Osvald-monumentet, Jernbanetorget i Oslo, 2015

Utstillinger
------------

Gulliksen har blant annet hatt følgende separatutstillinger:

* Unge Kunstneres Samfunn, 1969
* Hønefoss Kunstforening, 1971
* Galleri LMN, Oslo 1985
* Oslo Kunstforening, 1986
* Haugar, Vestfold kunstmuseum, 1995
* Stavanger kunstforening, 2004
* Galleri F15, Moss, 2004
* Kongsberg kunstforening, 2005

Han har deltatt på Østlandsutstillingen fire ganger, Høstutstillingen tre og UKS Vårutstilling fem ganger. Han har også deltatt i en rekke kollektivutstillinger.

Eksterne lenker
---------------

* Bjørn Melbye Gulliksens nettsider
* Om Bjørn Melbye Gulliksen i Norsk kunstnerleksikon

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
***Papuana biroi*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 20 millimeter), nokså bred, mørkt rødbrun hornbille. Hannen har et kort horn i pannen, pronotum er tvert avbrutt foran. Dekkvingene har kraftige punktrader. Hunnen mangler hornet i pannen, man har et par lave knøler, pronotum er rundet.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse
----------

Arten lever på Ny-Guinea og Admiralitetsøyene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Papuana* Arrow, 1911
							+ ***Papuana biroi*** Endrödi, 1969

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Papuana biroi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana biroi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Papuana biroi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sigrid Røyseng** (født 2. september 1972) er professor i kultursosiologi ved Norges musikkhøgskole fra 2019.

Fra 2008 var hun professor og faglig leder for bachelorstudiet i Creative Industries Management (Kultur og Ledelse) ved Handelshøyskolen BI, Oslo. Hun var ansatt ved Institutt for kommunikasjon og kultur, BI. 

Røyseng er fra 2014 redaktør for *Nordisk Kulturpolitisk Tidsskrift*.

Røyseng er utdannet dr. polit. fra Universitetet i Bergen, hvor hun disputerte i 2007 med avhandlingen *Den gode, hellige og disiplinerte kunsten. Forestillinger om kunstens autonomi i kulturpolitikk og kunstledelse*. Hun har tidligere jobbet ved Telemarksforsking og Norsk kulturråd. Hun har sammen med Per Mangset utgitt boken *Kulturelt entreprenørskap*.

Referanser
----------

1. ↑  «Sigrid Røyseng». *nmh.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. mars 2019. Besøkt 6. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Sigrid Røyseng i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Sigrid Røyseng i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
***Papuana inermis*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 20 millimeter), nokså bred, blankt svart hornbille. Hannen har et horn i pannen, pronotum er uthulet foran med et kraftig, rundet framspring over uthulingen. Dekkvingene har litt utydelige punktrader. Hunnen mangler hornet i pannen, man har et par lave knøler, pronotum er rundet.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse
----------

Arten lever på Salomonøyene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Papuana* Arrow, 1911
							+ ***Papuana inermis*** Prell, 1912

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Papuana inermis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana inermis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Papuana inermis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sigrid Valdis** (født 21. september 1935, død 14. oktober 2007) var skuespiller-navnet til Patricia Annette Olson, en amerikansk skuespillerinne. 

Valdis var gift to ganger. Hennes første ekteskap var med forretningsmannen George Gilbert Ateyeh som hun hadde en datter, Melissa, sammen med. Ektemannen Ateyeh døde i 1967. Valdis giftet seg for andre gang den 16. oktober 1970, med skuespiller Bob Crane som hun spilte sammen med ved enkelte anledninger. Sønnen deres ble født i 1971 og deretter pensjonerte Valdis seg fra skuespiller-yrket for en kortere periode. I 1978 flyttet Valdis fra Los Angeles-området etter at ektemannen ble myrdet. I 1980 flyttet Valdis videre til Seattle. Valdis begynte å opptre på slutten av 1950-tallet og hun dukket opp i mindre roller i filmer oghun spilte i flere TV-serier inkludert The Wild Wild West. Valdis døde den 14. oktober 2007, fra lungekreft i Anaheim, California. Hun var 72 år gammel. Hun ble gravlagt ved Westwood Village Memorial Park Cemetery.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 22971771, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigrid Valdis på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Sigrid Valdis på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sigrid Valdis hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
***Papuana fortepunctata*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 25-35 millimeter), avlang, blankt rødbrun til svart hornbille. Hannen har et nokså kort horn i pannen og pronotum er betydelig uthulet, med en liten knøl øverst i uthulingen. Pronotum er for det meste blankt, men med felter av nettmasket mikroskulptur på sidene. Dekkvingene har tydelige punktrader som hos denne arten består av nokså grove punkter. Hunnen mangler hornet i pannen, pronotum er jevnt rundet uten påfallende mikroskulptur og med meget fin punktering.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Ny-Guinea.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Papuana* Arrow, 1911
							+ ***Papuana fortepunctata*** Heller, 1913

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Papuana fortepunctata* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana fortepunctata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Papuana fortepunctata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Fra Burgas går det en oljeledning til Alexandroupolis i Hellas
Panorama over Burgas
**Burgas** (skrives også *Bourgas*; bulgarsk Бургас) er den fjerde største byen i Bulgaria med 205 821
innbyggere (2006), og den nest største byen ved kysten av Svartehavet etter Varna. Byen er hovedstad i provinsen Burgas, og et senter for industri og turisme.

Burgas ble grunnlagt som en liten fiskerlandsby på 1600-tallet. Først etter at byen fikk jernbane og havnen ble utbygd tidlig på 1900-tallet, begynte den å vokse. I dag har Burgas den største og viktigste havnen i Bulgaria og her finner man Bulgarias største fiskerflåte. Byen arrangerer flere årvisse festivaler, og best kjent av dem er den internasjonale folklorefestivalen i slutten av august.

Byen er omringet av Burgassjøene, og er det vestligste punktet i Svartehavet i den store Burgasbukta. I dag er byen et viktig økonomisk og kulturelt senter i sørøstlige deler av Bulgaria, der Burgas internasjonale lufthavn tjener feriestedene langs den sydlige bulgarske kysten.

Oljeraffineriet LUKoil Neftokhim Burgas ved Burgas er det største oljerafinneriet både i Bulgaria og på Balkan.

I 2012 ble flyplassen i Burgas utsatt for et terrorangrep. En bombe på en buss var åsted for et terrorist angrep utført av en selvmordsbomber som skulle frakte israelske turister fra Burgas flyplass i Burgas, Bulgaria 18. juli 2012. Bussen fraktet 42 israelere, hovedsakelig ungdommer, fra flyplassen til sine hoteller, etter at de kom på et fly fra Tel Aviv. Eksplosjonen drepte fem israelere samt den bulgarske bussjåføren og skadet 32 israelere, det skapte internasjonal fordømmelse.

Severdigheter
-------------

Burgas vakreste severdighet er St. Kiril og Metodij-kirken som ble oppført på slutten av 1800-tallet. Denne katedralen er tilegnet helgenbrødrene Kyrillos og Methodios som skapte det kyrilliske alfabetet.

Omtrent tre mil nordøst for Burgas, og noen kilometer syd for Slăntsjev brjag (også kjent som feriestedet Sunny Beach) ligger den sjarmerende gamle byen Nesebăr, som står på UNESCOs verdensarvliste.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Burgas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

1. ↑  .
**Bharati Defence And Infrastructure Limited** (tidligere Bharati Shipyard Limited) er et av de største skipsverft  i India.

Historie
--------

BSL ble grunnlagt i 1973 i Ratnagari Maharastra av Praksh C. Kapoor og Vijay Kumar, begge utdannet under skipsarkitekt-programmet ved Indian Institute of Technology, Kharagpur, samt kolleger fra Mazagon Dock

I 2005 ervervet BSL 51% eierandel i privateide *Pinky Shipyard Private Limited* basert i Goa.

I 2007 kjøpte BSL alt utstyr og infrastruktur fra det ikoniske britiske verftet Swan Hunter, som hadde slått seg konkurs.

I 2009 fikk BSL majoritetskontrollen over Great Offshore Limited, i konkurranse med ABG Shipyard Limited.

I november 2010 ervervet BSL en eierandel i det Sør-India-baserte Tebma Verft, for 757.5 millioner Rupi.

Infrastruktur
-------------

Bharati Shipyard har sitt hovedkvarter i Mumbai. Selskapet driver skipsverfter i Ratnagiri, Dabhol, Mangalore og Kolkata. Det har et anlegg for kvalitetssikring i Thane-distriktet. Datterselskape, *Pinky Shipyard* har et verft i Goa. Datterselskapet *Tebma Shipyard*har verft i Karnataka, Kerala og Tamil Nadu.

Dabholi-verftet er et av de største i India, og strekker seg over et 300 dekar stort område. I 2007 kjøpte BSL alt utstyr og infrastruktur fra det konkursrammede britiske verftet Swan Hunter. Alt (inkludert den ikoniske kranen og flytebrygger) ble demontert, transportert til India, og installert ved BSLs Dabholi-verftet.

Produkter
---------

Bharati Shipyard bygger oppjekkbar plattformer, forsyningsskip, traktorer og slepebåter, mudringsfartøyer, havgående fiskefartøyer, bulkskip, lasteskip og containerskip, tankskip og roroskip.

I mars 2009 fikk selskapet en kontrakt verdt 2,8 milliarder rupi (tilsvarende 42 millioner amerikanske dollar), for å bygge 15 høyhastighets patruljebåter for den indiske kystvakten .

Referanser
----------

1. 1 2  "Bharati Shipyard shifting Swan Hunter yard to India - Corporate News". livemint.com. 2007-04-16.
2. ↑  "Anonymous mail tries to sink Bharati".
3. ↑  "Bharati Shipyard plans to acquire majority stake in Tebma" Arkivert 3. oktober 2012 hos Wayback Machine..
4. ↑  "Contact Us" Arkivert 16. mai 2010 hos Wayback Machine..
5. ↑  "Annual Report 2009-10" Arkivert 25. mars 2012 hos Wayback Machine. (PDF).
6. ↑  "Home" Arkivert 7. juli 2011 hos Wayback Machine..
7. ↑  "Bharati Shipyard: Building a strong base".
8. ↑  "Bharati Shipyard bags Rs 281cr defence contract".
Kautokeinoelva
**Kautokeinoelva** (nordsamisk: *Guovdageaineatnu* eller bare *Eatnu*) er en elv i Kautokeino i Finnmark som utgjør den øvre delen av Alta-Kautokeinovassdraget. Den fortsetter som Altaelva nedenfor innsjøen Virdnejávri, som regnes som skillet mellom de to elvene. Etter utbyggingen av Alta kraftverk er imidlertid Virdnejávri oppdemt til samme nivå som Latnetjávri, og Kautokeinoelvas munning er i dag i sørenden av Latnetjávri, like nord for Masi.

Kautokeinoelva er i seg selv blant de største elvene i Finnmark, med et nedbørfelt på 5 751,2 km² og en middelvannføring på 74,6 m³/s ved munningen i Latnetjávri. Den har en rekke sideelver, blant annet Mázejohka, Láhpojohka, Čábardasjohka og Suohpatjohka.

De delene av Alta-Kautokeinovassdraget som ikke ble berørt av utbyggingen av Alta kraftverk, deriblant Kautokeinoelva, ble i 1980 vernet mot videre kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.

Referanser
----------

1. ↑  «Kautokeinoelva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 25. oktober 2016.
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. november 2015
3. ↑  «212/2 Alta-Kautokeinovassdraget uten Altautb. (Guovdageaineatnu)». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 13. oktober 2021.
**Terje Nordheim** (født 22. mars 1947 i Oslo, død 15. april 2018 i Stabekk) var initiativtaker og daglig leder av Norsk Tryllemuseum. 

Han var aktiv tryllekunstner med barneunderholdning som spesialitet i mange år, og hans interesse for trylling startet allerede i 7-årsalderen. I voksen alder var han vært svært aktiv i flere trylleforeninger, og var i flere år også formann i *Norsk Forening for Spillkortsamlere*.

Nordheim har mottatt flere hedersbevisninger for sin innsats om tryllingens historie, og for det magiske miljøet i Norge. Han er blant annet den eneste som både er utnevnt som æresmedlem i Magiske Cirkel Norge og Den Magiske Ring.

Nordheim har sammen med Herman Berthelsen skrevet boken *Mystikk som underholdning – tryllingens historie i Norge* (2000). Han har også skrevet boken *Norske Kortleikar 1752–1990* (1991) som omhandler norsk spillkorthistorie. Terje Nordheim har vært redaktør av tidsskriftene *Kortleiken* og *Den lille Magikeren* i en rekke år.

Nordheim døde på Hospice Stabekk 15. april 2018.

Se også
-------

* Norsk Tryllemuseum
* Trylling
* Spillkort

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 9. mai 2018, verkets språk norsk, arkiv-URL web.archive.org, www.magiskecirkel.no, besøkt 8. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Haakon Esplo (17. april 2018). «Terje Nordheim er død». Magiske Cirkel Norge. Arkivert fra originalen 9. mai 2018. Besøkt 8. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk tryllemuseum
* Magiske Cirkel Norge
* Den Magiske Ring Arkivert 30. august 2018 hos Wayback Machine.
* Den lille Magikeren
* Det Glade Arkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Wehrpass
**Wehrpass** er et hefte ifra det tredje rike som var en parallell til vernepliktsboken Soldbuch.

Formål
------

Alle som ble vurdert for tjeneste i Tyskland i det tredje rike fikk et Wehrpass, selv om de ikke var i tjeneste (som eksempelvis reserve eller tjenesteudyktig). Wehrpass fulgte med kompaniet/avdeling og ikke soldaten, og var for internt bruk i den tyske Wehrmacht, og fulgte med rundt ved troppeforflytninger. Opplysningene som førtes i Wehrpasset var nesten de samme som i Soldbuchen.

Når man avsluttet sin militære karrière fikk man utlevert Wehrpasset, eller familien fikk det hvis man døde i tjeneste.

Design
------

Wehpass er like uansett hvilken militær gren man var i, men det ble ofte trykket på forsiden hvor man tilhørte. Øverst til høyre er en liten firkant hvor initialene skulle føres for enklere å kartotekføre bøkene. Nederst er en stor firkant hvor det var meningen at militærgrenen personen tilhørte skulle føres (Heer/Luftwaffe/Kriegsmarine)

Eksterne lenker
---------------

Samlerforumet.net – Norsk militariaforum

Kilder
------

* Samlerforumet.net – med tillatelse
**Heikki Liimatainen** (født 14. mars 1894, død 24. desember 1980) var en finsk friidrettsutøver.

Heikki Liimatainen deltok under OL 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris, begge ganger i terrengløp. I 1920 kom han på tredjeplass og fikk dermed både individuell bronsemedalje og gull i lagkonkurransen, sammen med Paavo Nurmi og Teodor Koskenniemi. Han kom på sjuendeplass på 10 000 meter. I 1924 kom han på 12.-plass i terrengløp individuelt, og gikk igjen til topps i lagkonkurransen, denne gangen med Paavo Nurmi og Ville Ritola på laget.

Løpet i Paris i 1924 hadde 38 startende løpere, men bare 15 fullførte løpet som ble avviklet i varme på opptil 45 grader. Nurmi og Ritola tok første- og andreplassen individuelt, og dermed holdt Liimatainens 12.-plass til at Finland kunne forsvare laggullet fra 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i friidrett, terrengløp lag (Finland)
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i friidrett, terrengløp lag (Finland)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i friidrett, terrengløp

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heikki Liimatainen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Heikki Liimatainen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Heikki Liimatainen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Heikki Liimatainen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Heikki Liimatainen – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook
 |