**Simplicia** (enkeltting) er i farmasi- og medisinhistorien motsetningen til begrepet **composita** (sammensatte ting). I farmasien og i medisinen er *simplicia* slike legemiddel som betår av enkelte deler av planter, dyr eller mineraler. *Composita* består derimot av flere deler.

I tillegg kommer etterhvert begrepet **praeparata**, som betegner legemidler som produseres fra enten *simplicia* eller *composita* ved forminskning eller knusing, ved varmebehandling eller ved løsemiddelbehandling. Denne formen for *composiota* kalles også *kombinasjonspreparater*.

Historie
--------

I det 1. århundre beskriver Dioskurides og likeså Plinius i sine verker om legemidler utelukkense *simplicia*. Deres arbeider videreføres av senantikke forfattere (Pseudo-Apuleius) og av middelalderforfattere (Macer floridus - Circa instans). Også *Liber iste* omhandler slike ikke sammensatte legemidler, mens derimot *Antidotarium Nicolai* utførlig tar for seg *composita*.

I den romerske keisertiden ble det stadig mer populært å kreere legemidler ved blandinger av *simplicia* og slik fremstille nye *composita*. I denne sammenheng fikk man også Scribonius Largus' verk *Compositiones*.

I 2. århundre skrev Galen både om *simplicia* og om *composita*. Galen fikk innflytielse på arabiske forfattere. Slik behandlet Avicenna i 2. Bok av *Medisinens kanon* enkeltlegemidler (*simplicia*) og i 5. Bok sammensatte legemidler (*composita*).

I 1500 kalte Hieronymus Brunschwig sin *Kleines Destillierbuch* *«Liber de arte distillandi de Simplicibus. Das Buch der rechten kunst zu distilieren die einzigen ding.»* Han beskrev fremstillingen av destillater av enkle plante- eller dyredeler. I 1512 kom hans «Großes Destillierbuch» med tittelen *«Liber de arte Distillandi de Compositis. Das buch der waren kunst zu distillieren die Composita …»* I denne bok beskrev han fremfor alt destilater fra blandinger av *simplicia*.

De såkalte botanikkens fedre polemiserte mot «araberne» og beskyldte dem for å i for stor grad foretrekke de sammensatte legemidler fremfor de enkle. Denne polemikken ble videre forgiftet med heftige feider der humanistene stred mot «araberne».

Referanser
----------

1. ↑  Julius Berendes: *Des Pedanios Dioskurides aus Anazarbos Arzneimittellehre.* Stuttgart 1902
2. ↑  *Naturalis historia*. Ausgabe R. König u. a. Artemis, Zürich 1990-2004.
3. ↑  Johannes G. Mayer: *‚Circa instans‘ deutsch. Beobachtungen zum Leipziger Kodex 1224, dem bislang umfangreichsten Kräuterbuch in deutscher Sprache vor dem Buchdruck.* I: *Würzburger medizinhistorische Mitteilungen.* Band 13, 1995, S. 67–73; hier: S. 67–69.
4. ↑  Peter Dilg. *Arzneischatz*. München: Beck.
5. ↑  *De alimentorum facultatibus*. (Edition Kühn, Bd. VI, S. 453–748).
6. ↑  *De simplicium medicamentorum temperamentis ac facultatibus.* (Kühn XI 379 - XII 377).
7. ↑  *De compositione medicamentorum secundum locos.* (Kühn XII 378 - XIII 361). *De compositione medicamentorum per genera.* (Kühn XIII 362-1085)
8. ↑  Alfred Siggel] *Al-Kindî's Schrift über die zusammengesetzten Heilmittel.* I: *Sudhoffs Archiv* 37, 1953, S. 389–393.
9. ↑  Druck Venedig ca. 1500 Digitalisat.
10. ↑  Druck Venedig ca. 1500 Digitalisat
11. ↑  Otto Brunfels: *Contrafeyt Kreütterbuch 1532, Vorred.* Brunfels 1532 Digitalisat
12. ↑  Leonhard Fuchs: *Errata recentiorum medicorum, LX. Numero adiectis eorundem confutationibus.* Hagenau 1530.
13. ↑  Lorenz Fries: *Defensio medicorum principis Avicennae*. Straßburg 1530.