recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stride piano** er en spillemåte innen jazz som etablerte seg i Harlem rundt 1920, derav også benevnt **Harlem stride piano**. Begrepet «stride» kommer av det engelske *stride*, noe som alternerer, i dette tilfelle en venstre hånd som går mellom anslag av henholdsvis bass og akkord. Stilen var basert på den trippel-tematiske og harmonisk enkle ragtime, men hadde en betraktelig mer avansert høyre hånd med islett av swing, blues og tangentiale teknikker (såkalt «tickling») som ofte kom fra lengre skolering i klassisk piano. Fra den første perioden finner man den angivelige opphavsmann James P. Johnson og Luckey Roberts, fulgt av Eubie Blake og den klassisk skolerte Willie Smith. 

Det ble avholdt konkurranser («cutting contest») som innebar utøvelse av flest mulig tricks innenfor et avmålt tidsrom, bruk av de mest kompliserte sekvenser, eventuelt utprøving av utholdenhet. Variasjoner som **shout piano** hadde vokale innslag på toppen av det innfløkte melodiske. Utover 1920-tallet tilkom Art Tatum, Donald Lambert, Fats Waller, Earl Hines, og etter hvert på 30-tallet hadde de fleste av datidens kjente pianister en stride-stil, deriblant Duke Ellington og Thelonious Monk. 

I Norge er den opprinnelige non-verbale stilen representert ved Carsten Klouman og Morten Gunnar Larsen.

Eksterne lenker
---------------

* BlueBlackJazz.com
* hovedoppgave Arkivert 20. februar 2007 hos Wayback Machine. av Erlend Hegdal, ved Universitetet i Oslo (2006)

Portal: Jazz

| * v
* d
* r
Jazz |
| --- |
| Sjangere | 
* Acid jazz
* Afro-jazz
* Asia-amerikansk jazz
* Avant-garde jazz
* Bebop
* Bossanova
* Calypso jazz
* Cape jazz
* Chamber jazz
* Cool jazz
* Crossover jazz
* Dixieland
* Frijazz
* Gypsy jazz
* Hard bop
* Jazz blues
* Jazz-funk
* Jazz-fusion
* Jazz rap
* Latinojazz
* M-Base
* Mainstream jazz
* Modal jazz
* Neo-bop jazz
* Nu jazz
* Orkestral jazz
* Post-bop
* Punk jazz
* Ska jazz
* Smooth jazz
* Soul jazz
* Swing
* Trad jazz
* West Coast jazz

 | Jazz |
| Instrument | 
* Kontrabass
* Trommer
* Gitar
* Piano
* Fiolin
* Vokaljazz
* Saksofon
* Trombone
* Trompet

 |
| Emner | 
* Jazzens «adel»
* Jazzalderen
* Jazzband
* Jazzpoesi
* Jazz royalty
* Standardjazz
* Storband
* Improvisasjon
* Jamsession
* Scat-sang
* Stride
* Jazz i Norge

 |
| Lister | Liste over norske jazzklubber **·** Liste over jazzsjangere |
| 
* Portal
* Kategori

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Selere sett i sammenheng med andre baltiske stammer, ca. 1200 e.Kr. Østbaltere er vist i brun farge mens vestbaltere er vist i grønn. Grensene er antatte og tilnærmede.
**Selere** (latvisk: *Sēļi*) var en stamme av baltiske folk. Selerne levde fram til 1400-tallet i Selonia, lokalisert i sørøstlige Latvia og nordøstlige Litauen. De ble slått sammen med og gikk opp i nabostammene og bedro til etnogenese av latviere og litauere. De språket de snakket var selisk som tilhørte de baltiske språkgruppe i de Indoeuropeiske språkfamilie. Da de selv forsvant som folkegruppe, forsvant også språket.

Selerne var østbaltere, men svært lite er kjent om dem. Knappe arkeologiske og historiske data i denne regionen er ofte karakterisert som «spredt befolket landområde». Arkeologiske undersøkelser mener å spore selerne løselig tilbake til 100-tallet e.Kr. da de levde da de levde på begge sider av elven Daugava. Men siden 500- og 600-tallet kan deres bosetninger bli sporet kun på den venstre siden av elven. Deres kultur viser en sterk innflytelse fra lettgallere, og de to folkegruppenes gravtradisjoner viser liten forskjell. En del forskere har spekulert i om selerne fra sen jernalder allerede var delvis assimilert med lettgallerne.

I de skriftlige kildene er kun nevnt noen få ganger. I *Livlandske krønike* nevnes selerne i begynnelsen av 1200-tallet da de ble beseiret, erobret og tvangskristnet. Forfatteren av krøniken kaller dem for «litauiske allierte». Deres land var underlagt fyrstedømmene Jersika og Koknese. De sørlige landområdene var derimot underlagt litauiske hertuger.

I 1207 kom den tyske sverdbroderordenen sammen med deres litauiske og lettgalliske allierte og beleiret selernes hovedsete, festningen Sēlpils. Grunnen for angrepet var tyske krav om at festningen ble benyttet som en hovedbase for litauisk støtte for angrep på Livland. Etter en lang beleiring gikk selerne med på å overgi seg, underlegge seg tysk styre og å bli døpt og kristnet. Den siste gangen selerne nevnes i skriftlige kilder er på 1400-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Simniškytė, Andra (2006.): The land of Selonia in the 6/7th–13/14th centuries: territorial structure and hierarchy Arkivert 20. oktober 2013 hos Wayback Machine. (sammendrag), The Lithuanian Institute of History
2. ↑  Šnore E. Zariņa A. (1980): *Senā Sēlpils*. Rīga: Zinātne. s. 236.
3. ↑  SĒĻI Arkivert 3. november 2007 hos Wayback Machine. historia.lv
4. ↑  Indriķa hronika. (1993): *Ā. Feldhūna tulk. Ē. Mugurēviča priekšvārds un komentāri*. Rīga: Zinātne. s. 453.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
MånekartMånekart
**Selenografiske koordinater** er koordinater for å beskrive punkter på månens overflate. Akkurat som punkter på jordoverflaten kan beskrives ved hjelp av to tall; en breddegrad og lengdegrad, kan ethvert punkt på måneoverflaten beskrives ved hjelp av en breddegrad og en lengdegrad, normalt oppgitt i grader.

Betegnelsen *selenografisk* kommer fra en sammensetning av *geografi* og det greske navnet for månen (Σελήνη, *Selene*). Den ble antakelig innført i astronomien gjennom måneforskeren Hieronymus Schröters hovedverk *Selenotopografiske fragmenter* (1790) og Johann Heinrich von Mädlers måneatlas.

Den selenografiske breddegradden er definert i forhold til månens ekvator, det vil si i forhold rotasjonsaksens vertikale plan. Månens rotasjonspoler har breddegrad 90° (nordpolen) og –90° (sydpolen). 

Den selenografiske lengdegraden er definert i forhold til månens nullmeridian, definert som lengdegraden som går gjennom punktet på måneoverflaten som *gjennomsnittlig* vender direkte mot jorden. Punktet som vender direkte mot jorden varierer nemlig noe gjennom ulike sykliske bevegelser beskrevet som librasjon.

Referanser
----------

1. ↑  IAU/IAG Working Group on Cartographic Coordinates and Rotational Elements: 2003
2. ↑  A Standardized Lunar Coordinate System for the Lunar Reconnaissance Orbiter
*For den norske filmen, se To mistenkelige personer (film)*

***To mistenkelige personer*** er en roman av den norske forfatteren og journalisten Gunnar Larsen. Boka ble utgitt i 1933, og handlingen er basert på den sanne historien om lensmannsmordene på Vågård, som fant sted i Ytre Ådal den 22. august 1926. Som ung journalist hadde Larsen dekket saken for Dagbladet. Boka regnes som den første dokumentarromanen i Norge, og ble filmatisert under samme navn (*To mistenkelige personer*) av regissøren Tancred Ibsen i 1950. Filmen ble forbudt å vise offentlig frem til 1998.

Om *To mistenkelige personer*
-----------------------------

### Historien bak romanen

I 1926 inntraff en av de mest omtalte saker i norsk kriminalhistorie. Saken ble kjent som «Lensmannsmordene i Ådal». Etter et innbrudd ble ransmennene Anton Emanuel Oskar Svensson og Henning Sigurd Madsen jaget av politiet. I en trefning ble to lensmenn skutt. Den ene døde momentant, den andre levde lenge nok til å få identifisert forbryterne. Dermed startet en storstilt forbryterjakt over hele Østlandet. Den ene morderen tok etter hvert sitt eget liv, mens den andre havnet i fengsel. 

### Etterspillet

Den unge journalisten Gunnar Larsen fra Dagbladet fulgte saken nøye. I 1933 tok han for seg dramaet i dokumentarromanen *To mistenkelige personer*. Da Tancred Ibsen filmatiserte romanen i 1950, reagerte den overlevende forbryteren, som nå hadde sonet sin dom. Han ønsket filmen stoppet, anla sak mot Norsk Film A/S, og vant saken endelig gjennom en høyesterettsdom i 1952. Dommen førte til at filmen ble forbudt vist i offentligheten, og ikke frigitt før 1998.

### Handling

Romanen åpner med at den hardbarkede svenske forbryteren «Ekstrøm» og den lokale unggutten «Gustav» er på rømmen etter et innbrudd. De blir overrasket av to politimenn ved skjulestedet ved Randsfjorden, får panikk og skyter begge. Dermed må Ekstrøm og Gustav legge på flukt gjennom store deler av Østlandet og Vest-Sverige. Leseren følger forbryternes intense flukt og politiets jakt.

Utgivelser
----------

Romanen ble utgitt på Gyldendal Norsk Forlag i 1933. Siden er romanen utgitt 1983 (Bokklubb-utgaven), 1992 og 2000. Bokklubb-utgaven fra 1983 inneholder etterord av Haagen Ringnes, og er illustrert av Niels Ditlev.

Illustrerte utgaver
-------------------

* 1983 – *To mistenkelige personer*, illustrert av Niels Ditlev. Den Norske Bokklubb, Månedens bok nr. 1276.

Film
----

* Tancred Ibsen: *To mistenkelige personer* (1950). Peter Lindgren som Ekstrøm og Ivar Svendsen som Gustav.

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Personverndommen – originaltekst fra Wikikilden |

Portal: Litteratur
Et bidé-toalett med en vannstråle som rengjør. Strålen på bildet er innstilt på et middels trykknivå.
Kontrolleren på et moderne japansk toalett
**Toalett** i **Japan** deles ofte inn i to ulike typer. Den eldste typen er en enkel type toalett, hvor brukeren sitter på huk over toalettet som er plassert i gulvhøyde. Etter andre verdenskrig ble vannklosett og pissoarer stadig mer vanlig. Dagens moderne japansk toaletter er bidé-toaletter og finnes i mer enn halvparten av alle husstander i Japan.  Disse moderne japanske toalettene har mange ulike funksjoner, blant annet vannspyler som kan rengjøre i anus og en vifte som kan tørke. Mange av disse moderne toalettene har også dolokk som lukkes og åpnes automatisk. Grunnet disse funksjonene er japanske toaletter berømt over hele verden.

Referanser
----------

1. ↑   **(engelska)** .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑   **(engelska)** .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 30. august 2007.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 3. mars 2016. Besøkt 24. januar 2017. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
***To trøtte typer*** er en norsk tegneserie av Christopher Nielsen. 

Det er også laget to TV-produksjoner (TV-serien *To trøtte typer* og kortfilmen *To trøtte typers julekalender*) og en film (*Slipp Jimmy fri*) som tar utgangspunkt i disse tegneseriefigurene.

Tegneserien
-----------

***To trøtte typer*** er en samfunnssatirisk tegneserie skrevet og tegnet av Christopher Nielsen. Den første historien med *To trøtte typer*, stod på trykk i Gateavisa nummer 7 i 1981. Tegneserien handler om de to trøtte, småkriminelle blandingsmisbrukerne Odd og Geir i Oslo. Typene og deres hverdagsproblemer er skildret med humor og treffende miljø- og personbeskrivelser i en rufsete undergroundstil. Seriene er utgitt i en rekke hefter, både antologier, og egne soloutgivelser. De fleste historiene er samlet i albumene *Homo Norvegicus* og *Uflaks*.

Utgivelser
----------

* 1993: *To trøtte typer: TO TRØTTE TYPER SPESSIAL !*
* 1997: *To trøtte typer: JULE SPESSIAL !*
* 1996: *To trøtte typer 1: TO TRØTTE TYPER EXTRA NARVER SPESSIAL !*
* 2000: *Homo Norvegicus*
* 2005: *Uflaks*

Referanser
----------

Portal: Tegneserier
**Aunet** eller **Aungrenda** er ei grend i Tydal kommune i Trøndelag. Grunnkretsen Aunet hadde 54 innbyggere i 2019. Grenda ligger langs elva Nea i Neadalen, rundt fem km vest for kommunesenteret Ås. Tydal kirke fra 1698 ligger ved Aunet.

Aunet er for første gang nevnt i skriftlige kilder på midten av 1500-tallet, men bosettinga i området er eldre enn det. Navnet betyr ødegård, noe som forteller at Aunet ble liggende øde etter svartedauden. Det er usikkert hva gården het før det.

Grenda fikk fastskole i 1880-årene, men skolekretsen ble dratt inn under Ås i 1958. Aunet fikk poståpneri og butikk i mellomkrigstida.

Referanser
----------

1. ↑  «Aunet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 14. januar 2020.
2. ↑  «Grunnkretsenes befolkning». Statistisk sentralbyrå. Besøkt 14. januar 2020.
3. ↑  «Aunet». *Store norske leksikon*. Besøkt 14. januar 2020.
4. 1 2  Tøsse, Sigvart (1994). *Bygdebok for Tydal*. Tydal kommune. s. 152. ISBN 8299165806.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Martin Bottesch** (født 1953 i Apoldu de Sus) er en tyskspråklig forfatter og lokalpolitiker fra Romania.

Bottesch er utdannet lærer i matematikk (Babeș-Bolyai-Universitetet i Klausenburg/Cluj-Napoca) og har innehatt forskjellige ledende funksjoner i Demokratisches Forum der Deutschen in Rumänien, det tyske minoritetspartiet, siden dette ble dannet i 1990.

Siden 1998 har han jobbet som leder for videreutdanningssenteret for lærere med tysk som undervisningsspråk i Mediaș. Han har blant annet bidratt med bøker om matematikkdidaktikk og om sitt tyskspråklige folkeslags historie en tyskspråklig folkegruppe som ble utvist fra Østerrike i det 17. århundre.

Etter fylkestingsvalget i 2004, etter at DFDR fikk flertall i fylkestinget til Sibiu fylke, har Bottesch vært fylkesordfører (rum. Președinte al Consiliului Județean). Han ble også gjenvalgt i 2008, med det nye direktevalgssystemet som også gjaldt for valget av fylkesordfører, mens det før kun var borgermesterne i Romania som ble valgt direkte.

Bibliografi
-----------

* *Die bairisch-österreichische Mundart der Landler von Grosspold*, Wien: VWGÖ, 1992, ISBN 3-85369-892-1,
* *Landlerii transilvaneni*, Mediaș: Central, 2001, ISBN 973-85183-0-X
* *Die siebenbürgischen Landler: eine Spurensicherung*, Wien: Böhlau, 2002, ISBN 3-205-99415-9 Literatur von und über Martin Bottesch im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Frelsesarmeen** |
| --- |
|  |
| **Frelsesarmeen** |
| Frelsesarmeen
Kategori Frelsesarmeen
Frelsesarmeens korps
Kjente Frelsesarmeoffiserer
Kjente Frelsesarmesoldater |
| **Bakgrunn** |
| Kristendom
Protestantisme
Pietisme
Den anglikanske kirke
Metodisme |
| **Viktige personer** |
| William Booth
Hanna Ouchterlony
Othilie Tonning |

**Templet korps** er Frelsesarmeens første menighet i Norge. Historien går tilbake til organisasjonens offisielle åpning med friluftsmøte på Grønland torg den 22. januar 1888. Korpset ble fra starten av kalt Oslo 1. korps og holdt sine møter i lokaliteter på Grønland. Da Frelsesarmeens nye bygg i Pilestredet 22 stod ferdig i desember 1888, flyttet Oslo 1. korps dit og et korps nummer to fortsatte på Grønland. 

Templet holdt til i Pilestredet 22 fram til 1978 da det på grunn av reguleringsplaner ble nødvendig for korpset og Frelsesarmeens hovedkvarter å bygge nye lokaliteter. I dag befinner korpset seg på Kommandør T.I. Øgrims plass 4. 

Templet er Frelsesarmeen største menighet i Norge, er kjent for sine gode musikkgrupper og har i dag også et bredt idrettstilbud. 
Leder for menigheten er major Anders Skoland

Frelsesarmeens bygg på Kommandør T.I. Øgrims plass

Eksterne lenker
---------------

* Frelsesarmeen Templet
* Templet Hornorkester
| Aunus-ekspedisjonen |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 21. april – 18. september 1919 |
| Sted | Olonets |
| Resultat | Konsolidering av Sovjet-Russlands kontroll over området |

 |
| Stridende parter |
| Finlands flagg Finland |  Sovjet-Russland |
| Styrker |
| 2 500-2 700  1 000 lokale | 20 000 |
| Tap |
| 330-400 døde  600-800 skadet | 1 000 døde  1 800 skadet |

**Aunus-ekspedisjonen** var et finsk forsøk på å okkupere deler av Øst-Karelen i 1919 under den russiske borgerkrigen. Aunus er det finske navnet på den russiske byen Olonets. Ekspedisjonen regnes som en av de mange finske «slektskapskrigene», eller *heimosodat* som de kalles i Finland.

Ekspedisjonsstyrken krysset den finsk-russiske grensen natt til 21. april 1919. Målet var å erobre Lotinanpelto, Petrozavodsk og Murmanskjernbanen. Troppene var delt i tre grupper og bestod av totalt 1 000 frivillige. Den sørlige gruppen nådde Lotinanpelto på tre dager, men ble deretter slått tilbake av bolsjevikene. Den nordlige gruppen lyktes i å erobre Prääsä, men samtidig forstod man at det ikke var nok tropper til å oppnå alle målene. Carl Gustaf Mannerheim satte igang treningen av 2 000 nye frivillige, og Aarne Sihvo ble ekspedisjonsstyrkens nye kommandant.

Major Paavo Talvelas regiment angrep Petrozavodsk den 20. juni, men ble slått av bolsjevikene og finske rødegardister like utenfor byen. Britiske tropper som opererte nær Murmanskjernbanen stod rimelig nær kamphandlingene, men ble ikke involvert.

Finnene hadde håpet på at karelske frivillige ville støtte troppene, men bare noen få gjorde det og moralen var aldri særlig høy. Fra og med den 26. juni led finnene flere alvorlige tilbakeslag etter at sovjet-russiske tropper hadde kuttet forsyningsrutene deres ved Vitele etter å ha krysset Ladogasjøen. Den sørlige gruppen ble tvunget til å trekke seg tilbake etter store tap. Talvelas gruppe ble også tvunget til å slå retrett tilbake til Finland.

Litteratur
----------

* Jouko Vahtola, Nuorukaisten sota : Suomen sotaretki Aunukseen 1919, Otava, Helsinki (1997) ISBN 951-1-14850-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** LCCN
 |
**Office for Students (OfS)** er en britisk myndighet under etablering som markedstilsyn for høyere utdanning i England fra 1. april 2018.

OfS ble opprinnelig opprettet gjennom Higher Education and Research Act 2017. Myndigheten er en sammenslåing av HEFCE og Office for Fair Access, og vil formelt arve deres oppgaver, og samtidig sette "studentenes interesser i sentrum" og å ha "et bredere mandat ... å ta ansvar for tildelingen av myndighet til å gi akademiske grader og universitetstitler. OfS vil arve HEFCEs finansieringsansvar (bortsett fra det som gjelder forskning som vil gå over til UK Research and Innovation), og OFFAs ansvar for å fremme rettferdig tilgang til høyere utdanning. Andre funksjoner inkluderer forvaltning av rammeverket for fremragende undervisning og tilbyderregisteret for høyere utdanning. OfS vil være ansvarlig både for å forvalte forebyggingsplikten i det britiske antiterrorstrategien, og for å sikre at universiteter tillater ytringsfrihet for kontroversielle gjesteforelesere.

Referanser
----------

1. ↑  «Direct funding: Guidance for applying for entry in 2018-19». 11. mai 2017. Arkivert fra originalen 30. november 2017. Besøkt 22. november 2017.
2. ↑  «Nicola Dandridge named as first Chief Executive designate of the Office for Students». *HEFCE*. Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 5. juli 2017.
3. ↑
4. ↑  Thomson, Alice; Sylvester, Rachel; Woolcock, Nicola (19 October 2017), *Universities told to guarantee free speech*, The Times, besøkt 24 October 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Oban-destilleriet
Oban Whisky, 14 år
**Oban** er en skotsk single malt-whisky. Den produseres av destilleriet ved samme navn i havnebyen Oban i Argyll på den skotske vestkysten. Byen vokste fram etter etableringen av destilleriet i 1794.

Destilleriet ble bygd av brødrene John og Hugh Stevenson. Det har siden vært eid og drevet av Peter Curnstie fra 1866, Walter Higgin fra 1883, Alexander Edward fra 1898 og så fra 1925 Distillers Company Limited. Driften av destilleriet stanset mellom 1931 og 1937 og mellom 1969 og 1972. Det eies nå av Diageo. I 1989 ble det bygget et nytt turistsenter i tilknytning til destilleriet.

Destilleriet er et av de minste i Skottland, og produserer en whisky som har blitt beskrevet som å ha en "West Highland"-smak som er noe midt mellom den tørre, røykfylte stilen på de skotske øyene og de lettere, søtere maltene av høylandet.

Oban-destilleriet er først og fremst kjent for sin 14 år gamle single malt. Den blir markedsført som del United Distillers *Classic Malts* serie, lansert i 1988.

Referanser
----------

1. ↑  «Oban 14 Year Old - Whisky Ratings & Reviews For Peat Sake!». *web.archive.org*. 25. januar 2009. Archived from the original on 25. januar 2009. Besøkt 22. desember 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* Oban på whiskywiki.no
* Oban destilleriet informasjon
* Oban på onlymalts.com[*død lenke*]
Dr. Nicolaes Tulps anatomileksjon, maleri av Rembrandt van Rijn
En **obduksjon**, også kjent som **post-mortem undersøkelse**, **autopsi** eller **likåpning**, er en medisinsk prosedyre som består i å undersøke et lik for å bestemme årsak og forløp av vedkommendes død og å undersøke eventuelle sykdommer eller skader. Den er vanligvis utført av en spesialistutdannet lege som kalles en patolog.

En **nekropsi** er en post-mortem undersøkelse av et dyr.

Etymologi
---------

Ordet *obduksjon* kommer fra det latinske substantivet *obductio* som er dannet av *obducere*, som egentlig betyr «å dekke til (et lik etter en undersøkelse)». *Autopsi* kommer fra det greske ordet for å «se seg selv». *Nekropsi* er gresk for å «se en død kropp». *Post mortem* er latin og betyr «etter døden».

Typer
-----

Det er to typer obduksjoner:

1. **Rettslig obduksjon** er utført av rettslige hensyn.
2. **Klinisk eller akademisk obduksjon** blir vanligvis utført i et sykehus for å avgjøre dødsårsak for forsknings- eller undervisningsformål.

### Rettslig obduksjon

I USA blir dødsfall registrert i følgende kategorier:

* Naturlig
* Skade
* Drap
* Selvmord
* Ubestemt

I Norge foregår rettslige obduksjoner enten ved Rettsmedisinsk institutt i Oslo eller ved den patologiske avdelingen ved et av regionsykehusene. Rettsmedisinsk obduksjon rekvireres av politikammerets vakthavende politijurist. Utgiftene dekkes av politikammerets budsjett.[]

### Klinisk obduksjon

En klinisk eller akademisk obduksjon kan ha to hovedmål. De kan gi bedre innsikt i patologiske prosesser og bestemme faktorer som medvirket til pasientens død. Den har også en viktig rolle i å kontrollere behandling som er gitt pasienten. Obduksjonen kan også gi informasjon som kan forebygge liknende dødsfall senere.

Klinisk obduksjon foretas langt oftere ved dødsfall som skjer på sykehus, eller på vei til sykehus, enn ved dødsfall hjemme eller utendørs.[] Det er ofte problemer med dekning av transportutgifter ved obduksjon etter dødsfall utenfor sykehus.[]

Obduksjon er et godt middel for å sikre at samfunnets dødsårsaksregister er pålitelig. Siden obduksjon skjer sjelden, særlig ved dødsfall utenfor sykehus, kan det forventes usikkerheter og feil i dødsårsaksregisteret.[]

Eksterne lenker
---------------

* Autopsy (en detaljert beskrivelse på engelsk, med tegnede figurer)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Office of Counsel to the President** (norsk: *Kontoret for presidentens sakfører*; i dagligtale kalt **White House Counsel**) er en avdeling i Det hvite hus som gir juridisk veiledning til den amerikanske presidenten og hans kontor (Det hvite hus).

Kontoret gir råd omkring juridiske anliggender i forbindelse med politiske saker, presidentens vetorett over lovgivning, etiske spørsmål, presidentens informasjonsplikt om finansielle interesser og interessekonflikter rundt ansettelser. Sakførerens kontor bistår også med å definere skillet mellom presidentens offisielle, politiske og personlige aktiviteter; håndterer embetsutnevnelser og utnevnelse av føderale dommere; gir råd rundt presidentens benådningsrett; gjennomgår lovgivning og presidentens uttalelser; håndterer søksmål mot presidenten i hans offisielle rolle; og fungerer som forbindelse mellom Det hvite hus og Justisdepartementet.

Når Sakførerens kontor gir juridisk bistand til presidenten skjer dette i hans offisielle rolle, og ikke som presidentens personlige advokat. Det har derfor vært strid om omfanget av kontorets taushetsplikt. Det er imidlertid på det rene at taushetsplikten ikke gjelder i forbindelse med personlige anliggender, som en eventuell riksrettssak; presidenten er derfor avhengig av en personlig advokat i slike tilfeller.
**Obelerio degli Antenori**, også kalt **Antenoreo** var den niende tradisjonelle doge av Republikken Venezia, eller den syvende som er dokumentert.

Allerede mens han var en tribun under dogen Giovanni Galbaio, flyktet han og andre pro-frankiske ledere til Treviso. Her ble han valgt til deres leder og han tok dem tilbake til Venezia og Obelerio ble valgt til doge da Galbaio flyktet ved dere ankomst.

Umiddelbart etter at han var valgt til doge, utnevnte han broren Beato som sin nærmeste medhjelper. Fraksjonsstridigheter og indre uenighet, tvang ham til å søke støtte hos patriarken i Grado. Etter å ha innhentet støtte ved hoffet til Karl den store i Aachen, vendte han tilbake til Venezia og tilbød frankisk støtte om han ble gjeninnsatt som doge. Første juledag 805 erklærte Obelerio sin støtte til Karl den store ved hoffet i Aachen.

Dette utløste en krig med Det bysantinske riket. I 809 ble den frankiske flåten i Comacchio angrepet, men angrepet var mislykket. Obelerios støtte var imidlertid borte og etter kamphandlinger ble Agnello Participazio valgt til ny doge.

Obelerio tilbrakt deretter de to neste tiår i Konstantinopel, men vendte tilbake i et mislykket forsøk på å ta tilbake makten i 832, etter at dogen Giustiniano Participazio var død. Men den nye dogen, Giustinianos bror Giovanni I Participazio slo hardt ned opprøret og drepte Obelerio. Hans hode ble stilt til offentlig skue på markedet i Venezia.

Kilder
------

* Norwich, John Julius: *A History of Venice*. Alfred A. Knopf: New York, 1982.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Giovanni Galbaio** | **Doge av Venezia**(804–811) | Etterfølger:**Agnello Participazio** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Marinens Flyvebaatfabrikk M.F.3** var et toseters, enmotors rekognoseringsfly bygget for Marinens flygevåpen av Marinens flyvebaatfabrikk.

M.F.3 var en videreutvikling av rekognoseringsflyet M.F.2, og i alt fire fly ble levert i 1917. Flyet var nærmest identisk med forgjengeren, men det var tyngre og hadde større lasteevne. Det var utstyrt med en Curtiss vannkjølt rekkemotor med 160 hk, som ga en topphastighet på 125 km/t. Bevæpningen var som ved M.F.2 et Madsen maskingevær i fremste cockpit, og det kunne også ta mindre antall bomber og/eller miner. Flyet var utstyrt med en Marconi radiosender.

Det ble gjort forsøk med å bruke M.F.3 som torpedofly. Ved å fjerne alt ekstra utstyr som våpen og radio, kunne flyet bære en 320 kilos M.3 torpedo. Imidlertid viste det seg at understellet ikke var tilpasset slik bruk, og forsøkene ble raskt oppgitt. Den siste M.F.3 ble utrangert i 1924.

Litteratur
----------

* Hafsten, Bjørn (2003). *Marinens Flygevåpen 1912–1944* **(norsk)**. Oslo: TankeStreken AS. ISBN 82-993535-1-3.

Portal: Første verdenskrig
Syklonbaner i sesongen 2008-2009
**Syklonsesongen for det sørlige Stillehavet 2008–2009** begynte offisielt 1. november 2008 og vil vare frem til 30. april 2009. Den første syklonen i sesongen, Det tropiske uværet O1F, ble dannet 1. desember 2008. Tropiske sykloner som befinner seg mellom 160° øst og 120° vest og nord for 25° sør overvåkes av Fiji Meteorological Service, mens dem som befinner seg sør for 25° sør overvåkes av Tropical Cyclone Warning Centre (TCWC) i Wellington i New Zealand.

Prognoser for sesongen
----------------------

New Zealand National Institute of Water & Atmospheric Research utstedte 26. september 2008 en prognose for sesongen for hele det sørlige Stillehavet øst for 135°Ø. Instittutet forutså en gjennomsnittlig risiko for danning av sykloner, noe som ville bety mellom 8-10 tropiske sykloner med en vindhastighet høyere enn 18 m/s.

23. oktober 2008 utstedte Regional Specialized Meteorological Centre i Nadi i Fiji sin prognose. RSMC slo fast at 2008-2009-sesongen ville starte under nøytrale forhold (noe som betyr uten påvirkning fra verken El Niño eller La Niña). Senteret så ikke at dette ville forandre seg utover sesongen. RSMC Nadi forutså ni sykloner i sesongen, hvorav halvparten av dem ville komme til å bli alvorlige tropiske sykloner.

Stormer
-------

### Det tropiske uværet 01F

Et lavtrykksområde dannet seg 1. desember 2008 nær de nordlige Cookøyene. Det ble senere samme dag oppgradert til Det tropiske uværet 01F av RSMC Nadi. Uværet beveget vestover neste dag, men forble svakt. Siste værbulleteng for uværet ble utstedt samme dag.

### Det tropiske uværet 02F

### Det tropiske uværet 03F

### Det tropiske uværet 04F

Referanser
----------

1. 1 2  «Tropical Cyclone Operational plan for the South Pacific & Southeast indian Ocean» (PDF). WMO. Arkivert fra originalen (PDF) 5. juni 2011. Besøkt 3. juli 2008.
2. ↑  «Average risk of tropical cyclones across the South Pacific». National Institute of Water & Atmospheric Research. 26. september 2008. Arkivert fra originalen 21. oktober 2008. Besøkt 21. oktober 2008.
3. 1 2 3  «RSMC Nadi 2008/2009 South Pacific Tropical Cyclone Season Outlook» (PDF). RSMC Nadi. 23. oktober 2008. Arkivert fra originalen (PDF) 24. oktober 2008. Besøkt 24. oktober 2008.
4. 1 2  «Marine Weather Bulletin 01-12-08 06z». Fiji Meteorological Service. Arkivert fra originalen 1. desember 2008. Besøkt 4. desember 2008.
5. ↑  «Tropical Disturbance Summary 02-12-08 21z». Fiji Meteorological Service. Arkivert fra originalen 3. desember 2008. Besøkt 4. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Joint Typhoon Warning Center (JTWC).
* Fiji Meteorological Service (RSMC Nadi).
* Meteorological Service of New Zealand, Ltd. (TCWC Wellington).
* Verdens meteorologiorganisasjon
**Marinens Flyvebaatfabrikk M.F.2** var et toseters, enmotors rekognoseringsfly bygget for Marinens flygevåpen av Marinens flyvebaatfabrikk.

I 1915 fikk Marinen tilbud om å få kjøpt fire flymotorer av merket Sunbeam. Det ble bestemt at de skulle brukes til en ny flytype bestemt for rekognosering. Flyene ble, som M.F.1, bygget etter konsept av Maurice Farman MF.7. To fly, F.10 og F.12 sto ferdig i 1916, og ytterligere ett fly i 1917.

M.F.2 var det første bevæpnete fly i Marinens flygevåpen. Det hadde pivot i fremste cockpit for montering av ett Madsen maskingevær, og det kunne ta med tre 10 kg miner, to 50 kg bomber. Flyet var også utstyrt med radiosender. Det hadde en rekkevidde på 300 km og en toppfart på 110 km/t. Det siste M.F.2 ble utrangert i 1924.

Litteratur
----------

* Arheim, Tom (1994). *Fra Spitfire til F-16: Luftforsvaret 50 år 1944–1994* **(norsk)**. Oslo: Sem & Stenersen. ISBN 82-7046-068-0.
* Hafsten, Bjørn (2003). *Marinens Flygevåpen 1912–1944* **(norsk)**. Oslo: TankeStreken AS. ISBN 82-993535-1-3.

Portal: Første verdenskrig
Marinebasis Parera med Willemstad i bakgrunnen.
**Marinebasis Parera** er en militærbase på Curaçao. Den ligger i området Parera ved  Baai Macola i Schottegat like innenfor Willemstad. Marinebasis Parera er hovedkvarter for sjømaktsjefen i det karibiske område (*Commandant der Zeemacht in het Caribisch Gebied*, CZMCARIB).

Koninklijke Marine har vanligvis en fregatt stasjonert på Curaçao. Marinebasis Parera har kaianlegg og verksteder og er også base for en båtgruppe, kystvaktbase, operasjonssenter og samordningssenter for redningstjenesten. Et kompani soldater fra Koninklijke Landmacht holder på rullerende basis til i Marinebasis Parera. I tillegg til å drive øvelsesvirksomhet, gir kompaniet støtte ved naturkatastrofer og i tilfeller der det er behov for humanitær assistanse, og kan gi bistand for opprettholdelse av ro og orden. Det stiller også soldater ved seremonielle anledninger, som ved åpning av Curaçaos parlament.

Under andre verdenskrig anla USA en marinebase i Parera. Arbeidene startet sommeren 1942 og i januar 1943 kunne Camp Parera tas i bruk, før utbyggingen ble fullført i oktober samme år. USA forlot sin base i Parera i oktober 1945.

Referanser
----------

1. ↑  «Commandement der Zeemacht Caribisch Gebied», Koninklijke Marine. Lest 26. august 2017.
2. ↑  *Building the Navy's Bases in World War II. History of the Bureau of Yards and Docks and the Civil Engineer Corps 1940-1946*, bind 2, Washington, D.C.: US Government Publishing Office, 1947, s. 41. Digitalisert versjon fra Naval History and Heritage Command.
**Chrystalla Georghadji** (født 13. juli 1956 i Famagusta i Britisk Kypros) er en kypriotisk økonom, som siden april 2014 har vært sentralbanksjef i Kypros' sentralbank.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Georghadji er utdannet innen samfunnsøkonomi ved Universitetet i Athen. Hun tok videreutdanning (*Postgraduate*) ved University of Southampton i 1980 og en mastergrad ved University of Chicago i 1983. 

Hun jobbet i Finansdepartementet på Kypros fra 1981 til 1988, der hun etterhvert ble *Senior Economic Officer*. Samtidig med at hun jobbet i Finansdepartementet var hun også nestleder i Kypros' verdipapir- og valutakommisjon (1993-1998) og leder for Kypros' forsikringstilsyn. Fra 1998 til 2014 var hun riksrevisor. 

Da Panicos Demetriades trakk seg fra stillingen som sentralbanksjef ble Georghadji utnevnt til ny sentralbanksjef, og hun overtok stillingen 11. april 2014.

Referanser
----------

1. ↑  IBTimes - *Chrystalla Georghadji Appointed Governor of Central Bank of Cyprus After Shock Resignation*, besøkt 4. august 2018.

Kilder
------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside
Oda Krohg, malt i 1888 av Christian Krohg
**Sommernatt ved fjorden** er en norsk sang skrevet av Ketil Bjørnstad og sunget av Ellen Westberg Andersen. Den er siden blitt sunget av Sissel Kyrkjebø, Christine Guldbrandsen og Rein Alexander.

Sangen er den mest kjente fra musikkverket «Leve Patagonia» som ble utgitt på LP i 1978, senere utgitt på nytt på CD. Verket er skrevet som en moderne suite, og tar for seg historien om Kristiania-bohemene Hans Jæger og Oda Lasson. Kristiania-bohemene var en gruppe politisk engasjerte kunstnere som holdt til i Kristiania på 1880-tallet.

*Sommernatt ved fjorden* handler om Hans Jæger og Oda Lasson som sitter i en pram ute på fjorden en sommernatt. Det er Bokken Lasson, søsteren til Oda, som betrakter paret ute på fjorden fra sitt vindu ved feriehuset på Hvitsten; sangen handler om det hun ser ute på fjorden.

Ketil Bjørnstad skrev *Sommernatt ved fjorden* i huset sitt ved Hagefjorden, ved Sandøya, utenfor Tvedestrand, tidlig på våren 1978. Bjørnstad var først ikke fornøyd med sangen og vurderte å kaste den, men etter en pause jobbet han videre med sangen i to-tre dager. I dag har sangen en helt egen stilling hos publikum.

*Jæger ror -*
*og Oda sitter foran i en pram*
*som de har tatt*
*Jeg står ved vinduet i natt*
*og en fiol er min trøst*
*Snart vil sommervinden varsle høst*
*Men lyset er i nord*
*Vær velsignet, du som ror*

Innspillinger
-------------

Sangen finnes på disse albumene:

* Ketil Bjørnstad: *Leve Patagonia* (1978)
* Aage Kvalbein: *Sanger fra en cello* (1989)
* Grex Vocalis: *Norske stemninger* (1990)
* Ketil Bjørnstad: *Nytt liv - 'The Rosenborg Tapes' volum 1* (1998)
* Kirsten Bråten Berg: *Syng du mi røst* (2001)
* Christine Guldbrandsen: *Moments* (2004)
* Oslo Kammerkor: *Kyst Kust Coast* (2004)
* Frode Alnæs, Arild Andersen & Stian Carstensen: *Sommerbrisen* (2007)
* Idun & Arne Duo: *To stemmer og en gitar* (2007)
* Chorus Nota Bene: *Nota Bene Norden rundt* (2008)
* Ole Edvard Antonsen/Bjarne Brøndbo/LFMK: *Sommer i lufta* (2008)
* Øystein Baadsvik: *Ferry Tales* (2010)
* The Source: *The source of Summer* (2013)
* Tomine Mikkeline Eide: *Tomine Mikkeline* (2013)
* Vamp: Singel (2013)
* Jannike Kruse & Morten Reppesgård: Singel (2020)

Referanser
----------

1. ↑
**Alessandro Marchettí** (født 16. juni 1884 i Cori i Italia, død 5. desember 1966 i Sesto Calende) var en italiensk luftfartøyingeniør som hadde spesialisert seg i fly med cantilevervingekonstruksjon.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Alessandro Marchettis far, Vincenzo, var ingeniør. Hans mor, Giulia *neé* Canevari, var datter av ingeniøren Raffaele Canevari, som hadde planlagt og utført noen av de mest skjelleettende infrastruklurelle prosjekter i det samlede Italia. Siden han kom fra en familie kjente ingeniører, tok han utdanning som sivilingeniør i universitetet i Roma «La Sapienza».

### Virke

Savoia-Marchetti S.55
Han fattet interesse for flymaskiner og flyvning i 1909, etter å ha opplevd en oppvisning av Wilbur Wright på flyplassen Roma-Centocelle den 15. april det året. To år senere bygd han sitt første fly. Men det var først i 1921 Marchetti skulle finne sin plass blant de fremste luftfartøyingeniørene i Italias historie da SIAI tok kontakt med ham, i det neste året ble han forfremmet til selskapets ingeniørdirektør med ansvar for flyteknikk og design.

Italia var på 1930-tallet lednde i utformingen av fly, foran franskmenn, amerikanere og tyskere. Landet holdt mange verdensrekorder i fart og avstand. I tillegg til nyskapende bruk av lettmetaller, fra 1917 MVT, ble flyene som ble designet av Alessandro Marchetti preget av intelligent bruk av kryssfiner og tre av forskjellige typer, kombinert slik at de fikk de ønskede egenskaper av elastisitet eller stivhet. Bruken av metallkonstruksjoner var begrenset. Det er bare i de nyeste flymodellene at Marchetti hadde helmetalliske konstruksjoner.

Alessandro Marchetti ble særlig kjent for å ha designet og konstruert Savoia-Marchetti SM.79, et bombefly fra andre verdenskrig - men berømmelsen begynte allerede med et «flygende katamaran», Savoia-Marchetti S.55 i midten av 1920-tallet. Med utgangspunktet i S.55 og den nye vingekonstruksjonen basert på cantileverprinsippet med selvbærende evne skulle Marchetti utvikle fram 60 ulike prosjekter. Det siste var SM.102 som var bygd i 1948. 

I den 5. desember 1966 etter lang tids sykehusopphold døde Marchetti i Busto Arsizio-hospitalet. Hele arbeiderstokken i SIAI fulgt ham i begravelsestoget.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dizionario Biografico degli Italiani, oppført som MARCHETTI, Alessandro, Dizionario biografico degli italiani alessandro-marchetti\_res-cb93567a-395f-11dd-904a-0016357eee51, utgitt 2007, besøkt 22. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.accademiadellescienze.it[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Piu`Cente, s. 22

Litteratur
----------

* Luciano Pontolillo; **Piu´Cento Siai Marchetti: Dal 1915 Storie di uomini e Aeroplani** Aviani & Aviani Editori 2015 ISBN 978-88-7772-206-5 (engelsk-italiensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ICCU
 |
**Zlatibor** (serbisk: Златибор – «Gyllen furu») er et lavt fjellområde i den vestlige delen av Serbia. Fjellene er en del av De dinariske Alpene. Gjennomsnittshøyden er om lag 1 000 moh. Høyeste punkt er *Tornik* (1 496 moh.)

Zlatibor er avgrenset av elvene Sušica i nord og Uvac i sør, samt de østlige skråningene av fjellet Tara og de vestlige skråninger av Murtenica. Det karakteristiske landskapet i Zlatibor er åpne gressenger (fjellbeiter) med innslag av furutrær. 

Fjellområdet er blant de eldste turistregionene i Serbia. Det finnes flere spa og mange fasiliteter for vinteridrett. I 2015 besøktre rundt 300 000 turister fjellene, 36 000 av dem fra utlandet.

Europavei 763 berører i nord utkanten av fjellområdet. Beograd-Bar-banen krysser under Zlatibor i en seks kilometer lang tunnel. Smalsporbanen Šarganska osmica, som er en turistattraksjon, går over Šarganpasset som danner grensen mot Tarafjellene.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  gox. «About Zlatibor». *Zlatibor* **(engelsk)**. Besøkt 23. april 2021.
2. ↑  Lojanica, Vladimir. «IMA SE, MOŽE SE Izgradili imperiju na Zlatiboru». *Blic.rs* **(serbisk)**. Besøkt 16. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zlatibor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Chuanqi** (kinesisk: 傳奇; pinyin: *chuánqí*, noen ganger oversatt til engelsk som «marvel tales» – undringsfortellinger) er en klassisk kinesisk litterær form særlig fra Tangdynastiet og Songdynastiet.[] Det dreier seg om kortere romanser med mystiske, fantastiske ellere legendære elementer.[] Et eksempel på dette er *Guvernøren av Nanke*, der en mann lever en hel generasjon på en ettermiddag som en maur.

En annen *chuanqi*, som skrives med de samme skrifttegnene, er dramaformen chuanqi, en tidlig form for kinesisk opera.

Litteratur
----------

* Roger Darrobers: *Le Théâtre chinois*, Presses universitaires de France, coll. « Que sais-je ? » (no 2980), 1995, 128 p. (ISBN 2-13-047039-4)
* André Lévy (dir.): *Dictionnaire de littérature chinoise*, Presses universitaires de France, coll. « Quadrige », 2000 (1re éd. 1994), 429 p. (ISBN 2-13-050438-8)
* Jacques Pimpaneau: *Chine : l'opéra classique : Promenade au jardin des poiriers*, Les Belles Lettres, 2014 (ISBN 978-2-251-44442-0)
**Max Kothbauer** (født 30. mars 1950 i Wien) er en østerriksk økonom, som siden 2008 har vært visesentralbanksjef for Østerrikes nasjonalbank.

Han har en mastergrad i samfunnsvitenskap og økonomi.

Kothbauer har bakgrunn fra både banknæringen og offentlig forvaltning, og har også tidligere jobbet i Østerrikes nasjonalbank. Fra 1976 til 1977 jobbet han i Österreichische Länderbank, før han gikk til Nærings- Handels- og industridepartementet, og jobbet der fram til 1978. Deretter jobbet han igjen i Österreichische Länderbank fram til 1984, før han jobbet to nye år i Nærings- Handels- og industridepartementet. Fra 1986 til 1988 jobbet han ved Rikskanselliet (Kanzleramt), som kabinettsjef for Østerrikes kansler.

På 1990-tallet hadde han ledende stillinger i bl.a. Wiener Städtische Wechselseitige Versicherungsanstalt, Creditanstalt-Bankverein og Österreichische Postsparkasse, før han i 2000 første gang ble ansatt i Østerrikes nasjonalbank. Her satt han i hovedstyret fram til 2001. Deretter var han seniorrådgiver i Booz Allen Hamilton fram til 2004, og partner i Asset Allocation Alpha Vermögensanlagen Consulting fra 2001 til 2005.

I 2006 ble han for andre gang ansatt i sentralbanken, igjen som hovedstyremedlem. I 2008 ble han så utnevnt til visesentralbanksjef (*Vizepräsident*).

Siden 2003 har han også vært styreformann i Universitetet i Wien.

Han er gift og har et barn.

Referanser
----------

1. ↑   www.geschichtewiki.wien.gv.at[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Østerrikes nasjonalbank
**«Sommerkroppen»** er en norsk sang fra 2018 med mediepersonligheten og den tidligere fotballspilleren Mads Hansen. Han har skrevet sangen sammen med Anders Nilsen, André Jensen og Katastrofe. Sangen ble skrevet som følge av et veddemål i VGTV-programmet *Spårtsklubben* og var i utgangspunktet ment som et humoristisk forsøk på å lage en sommerhit. Sangen ble utgitt 30. mai 2018 og ble øyeblikkelig populær i Norge. I løpet av to dager hadde låten 1,2 millioner avspillinger på Spotify. Sangen gikk inn på en tiendeplass på VG-lista uken etter utgivelsen og nådde toppen av listen den påfølgende uken, noe den også gjorde de syv neste ukene. «Sommerkroppen» ble også kåret til årets låt under Spellemannprisen 2018.

Bakgrunn
--------

Sangen kom i stand etter et veddemål mellom Mads Hansen og ishockeyspilleren Erik Follestad i VGTV-programmet *Spårtsklubben*. De to hadde munnen fylt med vann mens de fikk opplest vitser. Den som ikke klarte å holde vannet i munnen, måtte skrive en låt. Taperen ble Hansen, og han fikk hjelp av Stian Thorbjørnsen, Anders Nilsen, André Jensen og Katastrofe til å skrive låten «Sommerkroppen».

Teksten er ironisk og harselerer med kroppspress og kosmetiske inngrep, og er ment som et spark mot profilerte bloggere og influensere som fronter plastisk kirurgi og kosmetiske inngrep.

Selv om sangen var ment som et humoristisk forsøk på en sommerhit, oppnådde den øyeblikkelig suksess og gikk rett til topps på Spotifys toppliste i Norge. Det første døgnet hadde sangen 435 045 avspillinger – over dobbelt så mange avspillinger som en vanlig listetopp på listen. Sangen strømmet seg også til gullplate raskere enn noen annen sang har gjort i Norge før. «Sommerkroppen» debuterte på en tiendeplass på VG-lista og gikk deretter til topps uken etter.

Under VG-lista-showet på Rådhusplassen i Oslo 22. juni 2018 avsluttet låten showet.

Listeplasseringer
-----------------

| Liste (2018) | Høyesteplassering |
| --- | --- |
| Norges flagg Norge (VG-lista) | 1 |

Referanser
----------

1. ↑  «Musikkanmeldelse: Mads Hansen – «Sommerkroppen»: Så sommerhiten passer». *VG* **(norsk)**. Besøkt 22. juni 2018.
2. 1 2 3  «VG-lista for Sommerkroppen». *VG-lista*. Besøkt 22. juni 2018.
3. ↑  «Mads Hansen (5) - Sommerkroppen». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 22. juni 2018.
4. ↑  Elster, Kristian (30. mars 2019). «Folket valgte «Sommerkroppen» til «Årets låt»». *NRK*. Besøkt 31. mars 2019.
5. 1 2  Roalsø, Martin. «Mener bloggere må tåle kritikk og motstemmer». *NRK*. Besøkt 22. juni 2018.
6. ↑  «Musikkanmeldelse: Mads Hansen – «Sommerkroppen»: Så sommerhiten passer» **(norsk)**. Besøkt 22. juni 2018.
7. ↑  «Sensasjonelle Spotify-tall for Mads Hansen-låten «Sommerkroppen»» **(norsk)**. Besøkt 22. juni 2018.
8. ↑  «Dagsrevyen – portrett Mads Hansen». *NRK Dagsrevyen* **(norsk)**. 9. juni 2018. Besøkt 22. juni 2018.
9. ↑  ««Sommerkroppen»-Mads satte «fyr» på Rådhusplassen» **(norsk)**. Besøkt 22. juni 2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Ignite» med K-391 feat. Alan Walker, Julie Bergan og Seungri | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 23–30 2018) | Neste mottaker:«Darkside» med Alan Walker feat. Au/Ra og Tomine Harket |
**Harstad Skoles Musikkorps** er et janitsjarkorps med primær tilhørighet til Harstad barneskole og Hagebyen ungdomsskole. Korpset, som i starten het Harstad Folkeskoles Musikkorps, ble stiftet 4.juni 1951 med første opptreden året etter. Skolebestyrer *Tollef Bertelsen* og bakermester *Leif Roger Johansen*, klarte ved hjelp av innsamlingslister å samle 40 aspiranter til oppstarten og skaffet til veie 13 nye instrumenter.

Korpsets dirigent de tre første årene var musikkløyntnant *Harry Strand* ved Forsvarets Musikkorps Nord-Norge (FMKN). Korpsets fane, tegnet av 12-årige Karl Erik Harr fra Harstad, ble avduket 25. april 1953.

Svein Hauan, den gang musikksersjant, også ved FMKN, overtok korpset høsten 1954 og var dirigent og instruktør frem til sommeren 1965, med et lite opphold høsten 1964 for musikkstudier. Årene 1965 til 1970 var *Kjell Gunnar Sollie* korpsets dirigent før Hauan tok på en ny periode med korpset frem til 1975.

Harstad Folkeskoles Musikkorps på tidlig 50-tall med den første dirigenten Harry Strand
Svein Hauan leder an foran korpset på tidlig 1960-tall.
Musikkstevne på Seljestad i 1962
Opptreden i pausen under en fotballkamp i 1964
Landsmusikkstevnet i Oslo 1964
Korpset på turne i Nord-Sverige 1965

Referanser
----------

1. ↑  «Velkommen til Harstad Skoles Musikkorps». Harstad Skoles Musikkorps. Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 28. november 2017.