**Gbe-språk** er ei gruppe av rundt tjue beslekta språk som snakkes i et område som strekker seg fra østlige Ghana til vestlige Nigeria. Det totale antallet brukere av gbe-språk ligger mellom fire og åtte millioner. Det mest utbredte gbe-språket er ewe (omtrent 3 millioner brukere i Ghana og Togo), fulgt av fon (1,7 millioner, for det meste i Benin). Gbe-språka tilhører kwa-gruppa av niger-kongofamilien, og deles inn i fem undergreiner: ewe, fon, aja, gen og phla-pherá-språk.

De fleste av gbe-folka kom fra øst til sine nåværende områder i flere migrasjonsbølger mellom 900- og 1400-tallet. Noen av folka som snakker phla-pherá-språk anses imidlertid som urbefolkninga i området som har blanda seg med gbespråklige, og gen-folket er trolige innvandrere fra nord av ga- eller fanti-opphav. På slutten av 1700-tallet ble mange gbespråklige tatt til slaver og flytta til Den nye verden, hvilket gjorde at gbe-språk fikk en rolle i utviklinga av flere karibiske kreolspråk.

Rundt 1840 begynte tyske misjonærer lingvistisk forskning på gbe-språka. På første halvdel av 1900-tallet var Diedrich Hermann Westermann en av de mest produktive bidragsyterne til forskning rundt gbe-språk. Den første interne klassifiseringa av gbe-språka ble publisert i 1988 av H.B. Capo. Denne ble fulgt av en sammenlignende fonologi i 1991. Gbe-språka er tonespråk og isolerende språk, og den grunnleggende ordstillinga er subjekt–verb–objekt.

Språk
-----

### Geografi og demografi

Gbe-språkas område avgrenses i vest av elva Volta i Ghana og i øst av elva Weme i Nigeria. Den nordlige grensa ligger mellom 6 og 8 grader nord, og den sørlige grensa er atlanterhavskysten. Utafor språkområdets grenser snakkes først og fremst andre kwa-språk, utenom i øst og nordøst, der joruba snakkes. I vest snakkes ga, guang og akan. I nord ligger språka adele, aguna, akpafu, lolobi og joruba.

Kilder til totalt antall brukere av gbe-språka varierer veldig. Capo (1988) gir et forsiktig estimat på fire millioner brukere, mens Ethnologues 15. utgave (2005) gir åtte millioner brukere totalt. De mest brukte gbe-språka er ewe (Ghana og Togo) og fon (Benin og østlige Togo) med tre og 1,7 millioner brukere respektivt. Ewe er undervisningsspråk i skoler og universiteter i Ghana, og brukes også i uformell utdanning i Togo. I Benin var aja (740 000 brukere) og fon to av de seks nasjonale språka som ble valgt ut for voksenutdanning av regjeringa i 1992.

### Klassifisering

Joseph Greenberg plasserte gbe-språka i niger-kongospråkas underfamilie kwa-språk. Sjøl om definisjonen av kwa-språk har endra seg i årenes løp har gbe-språka alltid blitt ansett som kwa-språk, og klassifiseres for tiden på følgende måte:

* Niger-kongospråk
	+ Atlantiske språk
		- Voltakongo-språk
			* Kwa-språk
				+ Vestbreddespråk
					- **Gbe-språk**

Mange av gbe-språka er nært beslekta. Basert på sammenlignende forskning deler Capo (1988) gbe-språka inn i fem større grupper, der hver gruppe er langt fra enhetlig, men består av flere dialektvarianter. Dessuten er grensene mellom gruppene ikke alltid tydelige. De fem større gruppene er:

| Navn | Alternative navn | Brukere | Noen dialekter | Område |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ewe | Vhe, ewegbe | ca. 3 000 000 | Anlo, kpando, ho, fodome | Sørlige halvdel av Ghana øst for Volta, samt sørvestlige Togo |
| Gen | Ge, mina, gengbe | ca. 400 000 | Gliji, anexo, agoi | Togosjøen, omkring Anexo |
| Aja | Ajagbe, adja | ca. 1 300 000 | Dogbo, sikpi | Togo, Aja-området langs elva Mono i innlandet |
| Fon | Fongbe, popo | ca. 1 700 000 | Gungbe, kapse, agbome, maxi | Sørvestlige Togo, Benin vest for elva Weme og langs kysten |
| Phla-pherá | Fla, offra | ca. 400 000 | Alada, toli, ayizo | Togo og Benin langs kysten og omkring sjøen Ahéme |

Fotnoter
--------

1. ↑  *gb* er en stemt labiovelar plosiv som er vanlig i mange afrikanske språk.
2. ↑  Denne klassifiseringa ble først foreslått i Stewart (1989), og er den som brukes av Ethnologue.

Referanser
----------

1. ↑  Joseph Greenberg (1963). *The Languages of Africa* **(engelsk)**. Mouton, Haag og Indiana University Center, Bloomington. ISBN 0877501157.
2. ↑  Capo (1991) og Aboh (2004); Ethnologues 15. utgave

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** SUDOC
 |