recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**UNITA** eller **União Nacional para a Independência Total de Angola** er et politisk parti og en tidligere opprørsgruppe i Angola. 

UNITA ble grunnlagt i 1966 som en gruppe som kjempet mot Portugals koloniherredømme i landet og ble ledet av Jonas Savimbi. Kampen for selvstendighet ble ført sammen med andre organisasjoner, først og fremst Movimento Popular de Libertação de Angola (MPLA) og Frente Nacional de Libertação de Angola (FNLA). 

Etter Angolas uavhengighet i 1975 fortsatte UNITA kampen mot landets nye makthavere i MPLA og en borgerkrig utviklet seg. Borgerkrigen varte til 2002, da UNITAs leder Jonas Savimbi døde. Borgerkrigen var en av den kalde krigens stedfortrederkonflikter. Det antikommunistiske UNITA fikk støtte av USA og Sør-Afrika i kampen mot det marxist-leninistiske MPLA, som hadde støtte fra Sovjetunionen og Cuba. UNITA ble presset tilbake til områdene i det sørøstlige Angola, der organisasjonen etablerte hovedkvarter i Jamba og søkte støtte fra ovimbundufolket. Inntekter skaffet UNITA seg gjennom gruvedrift etter rådiamanter. Gruppen fortsatte sin kamp mot myndighetene i Angola også etter den kalde krigens slutt og avholdelse av valg i landet.

Som følge av fredsforhandlinger ble UNITA i 1998 anerkjent som et lovlig politisk parti.

Partiet deltok i valget i 1992, der Jonas Savimbi fikk 40 % av stemmene og tapte for MPLAs José Eduardo dos Santos med 49, 6% i presidentvalget og der UNITA fikk 34,1 % og 70 av 220 seter i nasjonalforsamlingen. UNITA aksepterte ikke nederlaget og det kom anklager om valgfusk. 

Etter at Savimbi døde forlot UNITA den voldelige kampen helt og omdannet seg til et politisk parti. Lederskapet ble i 2003 overtatt av Isaías Samakuva.

UNITA deltok i det frie valget i 2008, vant 10,4 % av stemmene og 16 seter i nasjonalforsamlingen. Det er det største opposisjonspartiet i Angola. Ved valget i 2012 fikk UNITA 18 % av stemmene.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑  .
3. ↑  «Obituary: Jonas Savimbi, Unita's local boy», *BBC News*, 25. februar 2002.
4. ↑  «UNITA», *Encyclopædia Britannica*
5. ↑  «Despatches», *BBC News*, 8. januar 1998.
6. ↑  «UNITA» Arkivert 11. januar 2013 hos Wayback Machine. START, University of Maryland.
7. ↑  «Angola pronounces UNITA a legal party», *BBC News*, 11. mars 1998.
8. ↑  «Elections in Angola», African Elections Database.
9. ↑  «Brigadier Isaías Henriques Ngola Samakuva (Ambassador)», Africa Confidential.
10. ↑  «Landslide for Angola ruling party», *BBC News*, 17. september 2008.
11. ↑  «Angola election judged 'free and fair' by African Union», *BBC News*, 2. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Lednice-Valtice kulturlandskap** i Morava i Tsjekkia ble av hertugene av Liechtenstein utviklet til kulturlandskap i perioden fra 1600- til 1900-tallet. Landskapet kombinerte barokkarkitektur og klassisistisk og nygotisk stil i Lednice- og Valticeslottene, med engelsk landskapsarkitektur i parkene omkring. Kulturlandskapet omfatter 200 km² og det er dermed ett av de største menneskeformete landskaper i Europa. Kulturlandskapet ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1993.

Liechtensteinfamilien kom til Lednice midt på 1200-tallet og ervervet mot slutten av 1300-tallet også den nærliggende landsbyen Valtice. Da Karel I av Liechtenstein mottok fyrstetittelen tidlig på 1600-tallet, gjorde han Valtice til sin hovedresidens og Lednice til sitt sommerkvarter. De to landsbyene ble siden sammenslått med nabobyen Břeclav for å forme en organisk landskapsmessig enhet og for å tjene familiens behov for rekreasjon og som et symbol på deres makt og innflytelse. Den storslåtte omformingen av natur til kulturlandskap begynte på 1600-tallet ved at det ble laget avenyer mellom Valtice og andre deler av eiendommen. Arbeidet fortsatte utover på 1700–tallet med bygging av veier og ridestier, og parkanlegg i nyrenessansestil. I begynnelsen av 1900–tallet etablerte Jan Josef I en park i engelsk stil, sterk influert av arbeidene til Lancelot 'Capability' Brown i Stowe og andre steder i England. I denne perioden ble enorme parkanlegg etablert, blant annet Ledniceparken og kanalanlegget for elven Dyje.

Bilder
------

* ValticeslottetValticeslottet
* LedniceslottetLedniceslottet
* Parken til Ledniceslottet Foto: Jozef KotuličParken til Ledniceslottet Foto: Jozef Kotulič
* Jaktslott utenfor Lednice (oppført 1805–1806)Jaktslott utenfor Lednice (oppført 1805–1806)
* Slottet i Hlohovec (oppført 1816–1827)Slottet i Hlohovec (oppført 1816–1827)

Referanser
----------

1. 1 2  UNESCOs begrunnelse for oppføringen på verdensarvlisten

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lednice-Valtice Cultural Landscape – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Christian Blom** (1877–1958) var en norsk major, jurist og høyesterettsadvokat. Han drev egen advokatpraksis i Oslo fra 1920.

Han var født på Bratsberg gård i Skien, som sønn av Didrik Cappelen Blom (1834–94). Han tok artium i Skien 1895, Krigsskolen 1898 og fikk stilling som premierløytnant i 2. Akershusske Infanteribrigade. Han var også knyttet til andre militæravdelinger, sist som kompanisjef i IR5 1914–16.

Blom studerte jus fra 1901 til 1904, og tok videre studier i folkerett i Frankrike 1905–06. Han var ansatt hos amtmannen i Hedmark 1906–10 og 1912–14, og var konstituert amtmann ved flere anledninger når amtmann Gregers Gram hadde andre oppdrag, både i 1909-10 og i 1913. Han var sekretær for den offentlige verdistignings- og matrikuleringskommisjonen 1914-16. Fra 1915 arbeidet han som advokat i Oslo.

Han var frimurer av X grad. Han var kommandør av Dannebrogordenen og ridder av Vasaordenen og av Nordstjerneordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Hvem er Hvem?, utgitt 1934[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, utgitt 28. mars 1958[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Minneord i *Aftenposten* 27.3.1958
5. ↑  Barth, Bj. Keyser (1930). *Norges militære embedsmenn*. Hanche. s. 58.
6. ↑  «Indlandsposten 1909.02.24». 1909. s. 2.
7. ↑  *Departements-tidende*. Schibsted. 1909. s. 122.
8. ↑  «Indlandsposten 1913.03.31». Kongsvinger. 1913. s. 2.
9. ↑  *Studenterne fra 1895*. 1920. s. 27.
10. ↑  *Medlemmer av Den norske sakførerforening 1. juli 1950*. 1951. s. 67.
11. ↑  *Studentene fra 1895*. Cammermeyer. 1949. s. 11.
12. ↑  *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1934. s. 66.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Frederick C. Cuny** (født 14. november 1944 i New Haven, Connecticut) var en amerikansk spesialist på katastrofehjelp som var aktiv ved mange humanitære prosjekter overalt i verden fra 1969 og til hans forsvinning i Tsjetsjenia i 1995. 

I 1952 flyttet Cuny sammen med familien til Texas, da han var 8 år gammel. Han hadde en lidenskap for flyving og håpet lenge på å bli jagerflyger i det amerikanske militæret. Han studerte ingeniørfag ved Texas A & M University, og spesialiserte seg på problemer i utviklingsland, og han studerte urban planlegging ved Universitetet i Houston. 

Han klarte ikke kravene som kreves til språk som skulle til for å avansere i militæret, og Cuny kunne derfor ikke bli tatt opp til Officers 'Candidate School, og dermed endte han sin drøm om livet som offiser i militæret. Cuny ble i stedet en dyktig sivilingeniør og han arbeidet på store byggeprosjekter som f.eks. en radar-installasjon ved Dallas-Fort Worth International Airport. Etter hvert ble han misfornøyd med dette arbeidet og han bestemte seg for å brukte sin opplæring innen ingeniørfag med å gjøre humanitært arbeid.

Cuny ble ansatt av organisasjoner som FN og private humanitære stiftelser. Et av Cunys overordnede mål var å innføre en radikal omstrukturering av den metoden som systemet angående katastrofehjelp ble drevet på over hele verden. I 1971 grunnla han non-profit organisasjonene Intertect Relief og Reconstruction Corp i Dallas, Texas. Disse organisasjonene tilbød teknisk assistanse og opplæring til frivllige misjoner. 

Cuny arbeidet i flere u-land, blant disse var Biafra, Guatemala, Etiopia, Irak, Somalia og Bosnia. Cuny ble utnevnt til en MacArthur Fellow i 1995, men han forsvant før han offisielt kunne motta sin pris. I april 1995, forsvant Cuny sammen med en lege og tolk fra det Røde Kors sin russiske avdeling i Tsjetsjenia. Forsvinningen skjedde mens han forsøkte å forhandle frem en våpenhvile mellom tsjetsjenske separatister og lokale russiske myndigheter i dette området. Tsjetsjenske opprørsgrupper har fått skylden for forsvinningen, men levningene deres er aldri blitt funnet.

Hans utgivelser
---------------

* *Famine, Conflict and Response: A Basic Guide*
* *Disasters and Development*

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Fred Cuny, SNAC Ark-ID w6jz4gpq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.macfound.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Christian August Bugge** (født 11. mai 1853 i Mandal, død 12. desember 1928) var en norsk teolog.

Christian August Bugge var sønn av skipsreder Jørgen Ørbeck Bugge og Guriane Olsen. Han var far til kunsthistorikeren Anders Bugge (1889–1955).

Bugge ble student i 1872 og *cand. theol.* i 1878. Etter videre studier ved Universitetet i Erlangen ble han i 1879 utnevnt til residerende kapellan ved St. Petri menighet i Stavanger, hvor han var konsituert sogneprest fra 1882 til 1885. I 1887 ble han residerende kapellan i Sandsvær, og i 1893 kallskapellan i Kongsberg.

Bugge tok doktorgraden i 1895 og fikk fra 1901 til 1903 et stipend av Stortinget for å drive vitenskapelige studier. I 1903 ble han konstituert som prest ved Botsfengselet i Kristiania.

Som teolog utga Bugge flere vitenskapelige verker, de fleste på tysk. Fra tiden som fengselsprest skrev han erindringene *Fra min Fængselstid* (1916). Han skrev også en bok om Mandal, *En sørlandsby* (1924). Han var medlem av eksamenskommisjonen ved teologisk eksamen ved universitetet.

Utmerkelser
-----------

Bugge var medlem av Christiania videnskabsselskap fra 1897.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Nordlandsposten, utgitt 13. desember 1928[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 22. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Albert J. Lange: *Norges gejstlighet i 1914*. Christiania: Hanche, 1915.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Christian August Bugge i BIBSYS
* (no) Christian August Bugge i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Frederick Adam** (født 17. juni 1784 i Skottland, død 17. august 1853 i London) var en britisk general som spilte en viktig rolle under slaget ved Waterloo.

Liv og virke
------------

Han var fjerde sønn av William Adam of Blair Adam og hans hustru Eleanora, datter av Charles Elphinstone, 10. Lord Elphinstone.

Adam ble utdannet ved artilleriskolen i Woolwich og fikk allerede i 1795 patent som fenrik og i 1796 som løytnant. Som 14-åring trådte han inn i aktiv tjeneste, og tjenestegjorde under Ralph Abercromby i felttogene i Nederlandene og Egypt. Han ble major i 1803 og oberstløytnant i 1804. Fra 1806 til 1811 var han stasjonert på Sicilia, og i 1812 og 1813 i Spania, der han ble alvorlig såret ved Alicante og senere lettere såret ved et ordal.

I 1815, da han var blitt 31 år, ble han generalmajor, og under slaget ved Waterloo kommanderte han *3rd (Light) Brigade*, den brigade som slo tilbake det siste og avgjørende angrep som Napoleons keisergarde forsøkte mot koalisjonsstyrkene. 

Statue av Frederick Adam foran Palaia Anaktora i Korfu
Fra 1824 til 1832 var han Lord-høykommissær i De joniske øyers forente stater, der han gjorde seg særlig fortjent ved offentlige byggearbeider på Korfu. Fra 1832 til 1837 var han guvernør i Madras. Han ble utnevnt til general i 1846.

Adam var storkorsridder (GCB) Order of the Bath og storkorsridder (GCMG) av Order of St. Michael and St. George.

Referanser
----------

1. 1 2 3   The Peerage person ID p17175.htm#i171741, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Classic Encyclopedia*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Skallet*** er en norsk TV-film. Dreiebok og regi: Odd Geir Sæther. Manuset var basert på Sverre Udnæs' hørespill med samme navn fra 1977. TV-versjonen ble sendt i *Fjernsynsteatret* 17. april 1979.

Handling
--------

18 år gamle Vicky er tidlig en morgen på vei for å besøke sin tidligere venn, Frank. Hun vandrer til fots i storbyen og taxisjåføren Klaus plukker henne opp. Klaus tar med jenta på en gratistur. Oppmuntret av en fellesskapsfølelse prøver han å komme Vicky inn på livet og inviterer henne med ut. Jenta er uinteressert. Å finne Frank er det eneste som betyr noe for henne akkurat nå. Vicky har ikke sett ham på ett år. Det siste året har hun vært innlagt på sykehus, trolig en psykiatrisk klinikk. Frank arbeider på en snackbar. Vicky reiser dit i et siste fortvilt forsøk på å finne tilbake til noe som en gang var.

Syn
---

Jo Ørjasæter skrev dette i boka *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse*:

> Filmen ble båret av en sterk og helhetlig stemning nesten helt til slutt, og av nærbildene av Vickys, Elisabeth Scharffenbergs, ansikt, til Jan Garbareks musikk. Mot slutten, hvor det utviklet seg mer fysisk handling, ble filmen mer løsere og famlende.
> 
> 
>

Rolleliste
----------

* Elisabeth Scharffenberg - Vicki
* Bjørn Sæter - Frank
* Kaare Kroppan - Klaus

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Fjernsynsteatret* 17. apr. 1979 på tv.nrk.no
2. ↑  Ørjasæter, Jo: *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse* Oslo, Ad notam Gyldendal, 1994, s. 200, ISBN 8241704224

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skallet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Argentinas kvinnelandslag i fotball** representerer Argentina i internasjonal fotball. Landslaget er regjerende søramerikanske mestre i fotball.

Argentina har lenge vært i skyggen av Brasil. Både i 1995, 1998 og 2003 endte Argentina på andreplass etter å ha tapt for Brasil, men ha vunnet alle de andre kampene. Imidlertid lyktes Argentina å slå Brasil i 2006 og bli søramerikanske mestre.

Argentina har deltatt i to VM. Det første var VM i 2003. Argentina tapte samtlige kamper klart, og endte sist. VM i 2007 var både et tilbakeskritt og et fremskritt for Argentina. PÅ den ene siden tapte de 0-11 for Tyskland, og satte dermed rekord for største tap i VM. På den andre siden spilte de nesten uavgjort mot Japan, men Japan scoret i første overtidsminutt.

I tillegg til å stå i skyggen av mennene (en skjebne samtlige kvinnelandslag med unntak av USA og kanskje Tyskland deler), står også kvinnefotballaget svakere enn andre kvinnelandslag som landhockeylaget og volleyballaget. 

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Sør-Amerika (CONMEBOL) |
| --- |
|  | Argentina **·** Bolivia **·** Brasil **·** Chile **·** Colombia **·** Ecuador **·** Paraguay **·** Peru **·** Uruguay **·** Venezuela |  |
***The Vancouver Sun*** er en avis i Canada, etablert i 1912. Avisen utgis av Pacific Newspaper Group, en del av Postmedia Network. Den utkommer seks dager i uken. Med et opplag på over 200 000 (2001) er det en av de større avisene i Canada.

Avisen første utgave kom 12. februar 1912 fra deres daværende kontorer i 125 West Pender Street, rett rundt hjørnet for deres hovedrival *The Province*. I 1924 kjøpte avisen opp konkurrenten *The Vancouver Daily World*.

Avisen lokaler ble ødelagt av en brann i mars 1937, men eneste personskade var på vaktmesteren som fikk noen mindre brann- og røykskader. Avisen flyttet da over gaten til bygningen World Tower, som umiddelbart ble omdøpt til Sun Tower.

I 1958 inngikk *The Vancouver Sun* og konkurrenten *The Province* et produksjonsteknisk samarbeid med navn *Pacific Press*, og 27. desember 1965 flyttet de inn i en felles bygning, Pacific Press Building. I 1997 flyttet avisen til dagens adresse Granville Square i byens sentrum.

«Sun Tower» var avisens hjemmebase i årene 1937 til 1965

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vancouver Sun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** ISSN
 |
***The Various Contrivances by which Orchids Are Fertilised by Insects*** («De mangfoldige tilpasningene hvorved orkideer befruktes av insekter») er en bok som Charles Darwin ga ut i 1862. Den var hans første større arbeid etter *Artenes opprinnelse*. I denne boka demonstrerte Darwin hvordan naturlig seleksjon kan forklare hvordan økologiske interaksjoner resulterer i koevolusjon, i dette tilfellet mellom orkideer og insekter.

Boka var en imponerede demonstrasjon av hvordan evolusjonære hypoteser kan forklare utformingen av ulike organer, og av hvordan disse kunne testes empirisk. Samtidig ga boka en bred oversikt over betydningen av pollinering og kan betraktes som grunnleggelsen av pollineringsøkologien som forskningsfelt. Den var den første i Darwins trilogi om konsekvensene av Knight-Darwin-loven (som innebærer at ingen organismer kan bedrive uavbrutt sjølbefruktning). De to andre var *The Effects of Cross and Self Fertilisation* og *The Different Forms of Flowers*. 

Førsteutgavas fullstendige tittel var *On the Various Contrivances by which British and Foreign Orchids Are Fertilised by Insects, and on the Good Effects of Intercrossing* («Om de mangfoldige tilpasningene hvorved britiske og utenlandske orkideer befruktes av insekter, og om de fordelaktige effektene av kryssbefruktning»). En noe revidert andre utgave med forkorta tittel kom ut i 1877. Begge ble utgitt på John Murrays forlag.

Eksterne lenker
---------------

* Fri fulltekstversjon av boka

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**William Titt** (født 8. februar 1881, død 5. april 1956) var en britisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm. 

Titt vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Italia og Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble arrangert på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Fire år tidligere, under OL 1908 i London, kom han på åttendeplass med det britiske laget i mangekamp

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Titt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Titt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Titt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Vengeance of Durand*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Tom Terriss.

Handling
--------

Henri Durand som tilhører den franske adelen er vanvittig misunnelig på sin attraktive amerikanske kone Marions uskyldige samtaler med hennes mange mannlige beundrere. Men en avvist beiler anklager Marion for å ha ulovlige forhold til barndomsvennen hennes, Tom Franklin. Dette gjør at Henris oppførsel mot Marion blir enda verre, og hun begår selvmord.

Tolv år senere, når Tom Franklin kommer tilbake etter en lengre ekspedisjon, forsøker den hevngjerrige Durand at datteren hans Beatrice, som ligner veldig på Marion, skal starte et forhold til Tom. Men etter at de har blitt forlovet, tvinger faren for at Beatrice skal flørte med en rekke andre menn - i håp om å gjøre Tom mest mulig misunnelig på henne.

Skuespillere
------------

* Alice Joyce som Marion Durand / Beatrice Durand
* Gustav von Seyffertitz som Henri Durand
* Percy Marmont som Tom Franklin
* William Bechtel som Armand La Farge
* Eugene Strong som kaptein St. Croix Trouvier
* H.H. Pattee som Theophile
* Mark Smith som Tubby Livingston

Referanser
----------

1. ↑  THE VENGEANCE OF DURAND

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Vengeance of Durand* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Vengeance of Durand* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Goliath Awaits*** er en amerikansk miniserie i to deler fra 1981. Serien handlet om vraket av et britisk luksusskip som ble gjenfunnet av amerikanske dykkere etter 40 år. Til sitt sjokk oppdaget dykkerne at det levde mennesker på innsiden av vraket. Serien ligger sjangermessig innen eventyr og thriller. 

Serien ble sendt på NRK den 6. og 13. juli 1985 med den nynorske tittelen *Goliath ventar*.

Handling
--------

Dykkeren Peter Cabot (Mark Harmond), som er ombord på et forskningsskip, oppdager vraket av luksusskipet "Goliath". Det store passasjerskipet med flere hundre passasjerer forsvant under den annen verdenskrig. Cabot dykker igjen for å se nærmere på vraket. Til sitt sjokk oppdager han en ung, lys levende kvinne (Emma Sams) som stirrer mot ham fra skipet ventiler. Etterhvert viser det seg at det lever et helt samfunn der nede og at de hadde overlevd på grunn av at de hadde klart å produsere oksygen på en kunstig måte og skaffe mat fra havet. Det viser seg også at lederskapet skjuler hemmeligheter de ikke ønsker avslørt. Etterhvert oppstår det konflikter mellom dem som vil bevare samfunnet og dem vil utforske den nye verden på overflaten. Ting kompliserer ytterligere etter at det blir kjent at skipet inneholder fortrolige dokumenter til president Franklin D. Roosevelt fra krigens dager.

Viktigste skuespillere i serien
-------------------------------

* Mark Harmon – Peter Cabot
* Christopher Lee – John McKenzie
* Eddie Albert – Admiral Wiley Sloan
* John Carradine – Ronald Bentley
* Alex Cord – Dr. Sam Marlowe
* Robert Forster – Commander Jeff Selkirk
* Frank Gorshin – Dan Wesker
* Jean Marsh – Dr. Goldman
* John McIntire – Senator Oliver Bartholemew

Referanser
----------

1. ↑  VG - TV lørdag (06.07.1985)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Goliath Awaits* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Goliath Awaits* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Goliath Awaits* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Harriet Bjerrum Nielsen** (født 27. januar 1948 i København) er en danskfødt språkviter og tidligere professor i kjønnsforskning (tidligere kalt kvinneforskning) ved Senter for tverrfaglig kjønnsforskning (opprinnelig Senter for kvinneforskning) ved Universitetet i Oslo. Nielsen ble pensjonist ved årsskiftet 2017/2018.

Harriet Bjerrum Nielsen studerte dansk og språkpsykologi ved Københavns Universitet og ble cand. phil. i dansk i 1977. Hun arbeidet først som vitenskapelig assistent ved Institut for anvendt og matematisk lingvistik ved Københavns Universitet frem til 1978, og deretter frem til 1983 som adjunkt og senere universitetslektor i dansk ved Ålborg Universitetscenter. Fra 1981 var hun amanuensis og fra 1987 førsteamanuensis i sosialpedagogikk ved Universitetet i Oslo. I 1993 ble hun utnevnt til professor, og var faglig leder for Senter for kvinneforskning (senere Senter for tverrfaglig kjønnsforskning) frem til 2009. 2014-2016 var hun leder av den nasjonale forskerskolen i kjønnsforskning. Hun har definert seg som en liberal feminist og er medlem av Norsk Kvinnesaksforening.

Nielsen var medlem av Det akademiske kollegium/universitetsstyret ved Universitetet i Oslo fra 2002 til 2005.

Bibliografi
-----------

* *Forskjeller i klassen.* Universitetsforlaget 2014.
* *Skoletid*. Universitetsforlaget 2009. ISBN 978-82-15-01418-0
* med Monica Rudberg: *Moderne jenter*. Universitetsforlaget 2006. ISBN 978-82-15-00955-1
* med Monica Rudberg: *Psychological gender and Modernity*. Scandinavian University Press. 1994.
* med Monica Rudberg: *Historien om jenter og gutter*. Universitetsforlaget 1989.
* *Jenteliv og likestillingslære*. Cappelen 1988.
* *Piger og drenge i klasseoffentligheden*. Universitetet i Olo 1985

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Velger nye veier»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Harriet Bjerrum Nielsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Harriet Bjerrum Nielsen i BIBSYS

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Goliath GP 700.
**Goliath** var et tysk bilmerke i Borgward-gruppen, som ble produsert fra 1928 til 1959. Selskapet var basert i den tyske byen Bremen og spesialiserte seg på trehjulsbiler samt mellomstore personbiler.

Historie
--------

Goliath 700 (1955).
Selskapet ble stiftet av Carl F. W. Borgward og Wilhelm Tecklenburg i 1928 under navnet *Goliath-Werke Borgward & Co*. De første modellene var små lastebiler med trehjul videreutviklet fra *Blitzkarren*, som tidligere hadde blitt bygget av Borgward. Den første personbilen var Goliath Pionier i 1931, som også hadde tre hjul samt en énsylindret motor. Frem til 1934 ble 4 000 av disse bilene bygget i ulike utgaver. Pionier ble ansett som en forgjenger til Hansa-modellene 400 og 500.

Etter 2. verdenskrig bygget Goliath modellene GP700 (1950–1957) og GP900 (1955–1957), begge med vannkjølte totaktsmotorer med to sylindre, og allerede fra 1952 ble bilene levert med bensininnsprøytning som en av de aller første i verden. Begge modellene var forhjulsdrevne, todørs sedaner. I 1957 ble modellen *Goliath 1100* lansert, med en vannkjølt firetaktsmotor med fire sylindre.

### Lette lastebiler

Goliath Dreirad.
* Goliath GD750 (trehjul) (1949–1955)
* Goliath Dreirad (1955–1961)
* Goliath GV800 (1951–1953)
* Goliath Express (1953–1961)

Slutten
-------

Fra 1958 ble Goliath 1100 solgt under merket Hansa, fordi Borgward-gruppen ønsket å komme vekk fra totaktsmotorer og trehjulsbiler som de hadde blitt kjent for. I 1961 gikk Borgward konkurs.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Goliath vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Goliath Veteranen Club
* Goliath fanside
* Goliath-modeller på 3-wheelers.com

| * v
* d
* r
Borgward-gruppen |
| --- |
| 
* Borgward
* Lloyd
* Goliath
* Hansa

 |
**Red** (også stilert som **R3D** eller **RED**) er et amerikansk rockeband fra Nashville i Tennessee, formet i 2002 av brødrene Anthony og Randy Armstrong, med hovedvokalisten Michael Barnes. Bandets første besetning bestod også av trommis Andrew Hendrix og gitarist Jasen Rauch. Siden 2014 har bandet bestått av kjernetrioen med Armstrong-brødrene og Barnes sammen med trommisen Dan Johnson.

Etter at de tok opp flere demoer med en form for alternativ, hard og kristen rockemusikk, fikk Red en utviklingskontrakt med sin langvarige produsent Rob Graves, som førte til en platekontrakt med det kristne plateselskapet Essential Records i 2004. Debutalbumet deres, *End of Silence* (2006), og *Innocence & Instinct* (2009) ble nominert til en Grammy Award for Best Rock Gospel Album, og framkalte de populære singlene «Breathe Into Me» og «Death of Me». Reds popularitet vokste, og deres tredje album, *Until We Have Faces* (2011), nådde nummer 2 på Billboard 200, som ble fulgt av *Release the Panic* (2013), som nådde sjuende plass. Etter *Of Beauty and Rage* (2015), startet Red å jobbe med sitt sjette album, *Gone* (2017), som ble utgitt i oktober 2017.

Diskografi
----------

Studioalbum| Tittel | Dato |
| --- | --- |
| *End of Silence* | 6. juni 2006 |
| *Innocence & Instinct* | 10. februar 2009 |
| *Until We Have Faces* | 1. februar 2011 |
| *Release the Panic* | 5. februar 2013 |
| *Of Beauty and Rage* | 24. februar 2015 |
| *Gone* | 27. oktober 2017 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Red (musical group) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Red på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Red på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Red på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Red på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Red på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Red på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Red på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Red på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Red på AllMusic Rediger på Wikidata
* Red på Twitter Rediger på Wikidata

* Red på Facebook Rediger på Wikidata

* Red på Instagram Rediger på Wikidata

* Red på YouTube Rediger på Wikidata

* Red på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Harriet Alfons** (født *Josephson* født 9. mai 1923 i Uppsala, død 23. juni 2015) var en svensk oversetter og forlagsredaktør. Hun er datter av teatersjef og Akademimedlem Ragnar Josephson og giftet seg i 1945 med lyrikeren og kritikeren Sven Alfons.

Hun ble cand.philol. 1944 og arbeidet 1944–1947 som redaktør i forlaget Natur och Kultur, 1947–1953 hos Bonniers forlag, 1953–1955 hos Bokförlaget Forum, 1955–1972 hos Svensk Läraretidnings förlag (Barnbiblioteket Saga), 1972–1974 hos AWE/Gebers og igjen fra 1974-1988 hos Natur & Kultur, hvor hun blant annet var hovedredaktør for Min Nya Skattkammare (1978–87), en revidert utgave av den kjente flerbindsantologien som først utkom fra 1947 til 1958.

Alfons har blant annet oversatt bøker av Doris Lessing, Virginia Woolf, Rebecca West, John Updike, Gail Godwin, Cynthia Voigt og Susan Sontag.

Priser
------

* 1983 – Expressens Heffaklump for arbeidet som redaktør av serien *Min Nya Skattkammare*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok, oppført som 19230509-0728 Alfons, Harriet, besøkt 17. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FinnGraven.se, www.finngraven.se, besøkt 2. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dödsannons. Svenska Dagbladet 2015-07-03

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Svenskt översättarlexikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Anlegget til Golia Tennisklubb, februar 2019. I bakgrunnen sees det grønne innendørsanlegget, *tennisbobla*.
**Golia Tennisklubb** (GTK) er en tennisklubb fra Godlia i bydel Østensjø i Oslo. Tennisklubben strekker sin historie tilbake til 1934, i tilknytning til et anlegg som ble bygd på tidlig 1930-tall.

Tennisklubben eier anlegget siden 1935, tinglyst fra 1946 da anlegget ble restaurert etter inaktivitet under andre verdenskrig. Fra 1976 har klubben hatt et innendørsanlegg, på folkemunne kalt *tennisbobla*.

Sportslig er Godlia en breddeklubb, men har i løpet av 2010-tallet vært i elitedivisjonen for lag. Klubben har hatt norgesmestre for yngre juniorer, norgesmester for old-boys, samt en spiller som har spilt på landslaget. Bronselagets legendariske fotballkeeper fra OL i 1936, Henry «Tippen» Johansen fikk 1938 Egebergs Ærespris, og hans resultater som tennisspiller i GTK var den ene av de nødvendige idrettsgrenene i tillegg til fotball, hopp og ishockey.

GTK har alltid vært en sosial klubb med andre aktiviteter i tillegg til tennis. Før krigen arrangerte klubben skirenn på jordene om vinteren.

Referanser
----------

1. 1 2  «Historie – Golia Tennisklubb». *goliatk.no*. Besøkt 10. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Kart over den østlige delen av Frankrike som illustrerer fredsavtalen i Paris i 1815
**Paris-traktaten av 1815** ble signert den 20. november 1815 etter Napoléons nederlag og påfølgende abdikasjon. I februar 1815 hadde Napoléon unnsluppet fra sitt eksil på Elba og nådde Paris den 20. mars og med det begynte det som senere ble kalt de hundre dagene. Den 22. juni 1815, fire dager etter Frankrikes nederlag i slaget ved Waterloo ble Napoléon overtalt til å abdisere og Ludvig XVIII av Frankrike tok igjen over som statsleder.

Paris-traktaten av 1815 var betraktelig hardere mot Frankrike enn Paris-traktaten av 1814 som hadde blitt forhandlet frem av Talleyrand, en annen grunn var støtten Napoléon hadde fått under «de hundre dagene». Frankrikes størrelse ble satt til landets grenser i 1790 og mistet således erobringene av de revolusjonære armeene fra årene 1790-1792 som den foregående traktaten hadde latt Frankrike beholde. 

Frankrike ble også pålagt å betale 700 millioner franc i skadeerstatning og for egen regning underholde en alliert okkupasjonsstyrke på 150 000 soldater i den østlige delen av landet, fra Den engelske kanal til grensen mot Sveits i fem år. Hensikten med okkupasjonsstyrken var dels å sikre nabostatene fra en ny revolusjon i Frankrike og dels å sørge for at landet betalte krigsskadeerstatningen.

Eksterne lenker
---------------

* Avtalens tekst, fra *Napoleon-series* (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
**Mohamad Al-Modiahki** (født 1. juni 1974, Qatar) er en sjakkspiller fra Qatar. Han var den første spilleren fra Qatar som fikk tittelen stormester i sjakk, (GM) og er landets beste spiller. Han ble tildelt et trofé som «Århundrets spiller i arabiske land».

Al-Modiahki har deltatt i 9 sjakkolympiader i 1988, 1990, 1992, 1994, 1996, 1998, 2000, 2002, og 2006 med et meget godt samlet resultat på +60, =28, -21. Ved den 32. sjakkolympiaden i 1996 vant han gullmedaljen for sin individuelle prestasjon på førstebordet med resultatet 8/10 poeng.
Den samme prestasjonen oppnådde han igjen under den 33. sjakkolympiaden i 1998, denne gangen med 7,5/10.
Både i 1994 og 2002 fikk han bronsemedaljen for sin individuelle prestasjon.

Han deltok fire ganger cupdelen av FIDEs verdensmesterskap i Las Vegas (1999), New Delhi (2000), Moskva (2001) og i Libya (2004).

Han har vunnet det arabiske sjakkmesterskapet ved fire anledninger: i 1994, 1997, 2000 og i 2002 (delt med Hichem Hamdouchi). Andre seire inkluderer Agadir Open i Marokko, Andorra Open (1999), en åpen turnering i Tunis (1997), delt førsteplass i Goodricke Open i India (1995) og delt førsteplass i Benasque Open i Spania (1997).

I 2001 giftet han seg med Zhu Chen, som nå også spiller for Qatar.
I oktober 2003 oppnådde han sin høyeste FIDE-rating på 2588.

Referanser
----------

1. ↑  Bibliografi fra Qatar Chess Association Arkivert 2. oktober 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  OlimpBase - Den 32. sjakkolympiaden, Yerevan 1996
3. ↑  OlimpBase - Den 33. sjakkolympiaden, Elista 1998
4. ↑  Verdensmesterskapet i sjakk
5. ↑  ChessBase.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mohamad Al-Modiahki – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Mohamad Al-Modiahki – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Mohamad Al-Modiahki – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Mohamad Al-Modiahki – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Utvalgte turneringsresultater fra Qatar Chess Association

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Paris-Saclay** er en teknologi- og vitenskapspark nær Saclay på Île-de-France. Det inkluderer forskningsinstitusjoner, to store franske universiteter med høyere utdanningsinstitusjoner (*grandes écoles*) og også forskningssentre for private selskaper. I 2013 rangerte Technology Review Paris-Saclay blant de 8 beste forskningsklyngene i verden. I 2014 utgjorde den nesten 15 % av fransk vitenskapelig forskningskapasitet.

De tidligste bosetningene er fra 1950-tallet, og området utvidet seg flere ganger på 1970- og 2000-tallet. Flere campusutviklingsprosjekter pågår for tiden, inkludert flytting av noen fasiliteter.

Området er nå hjemsted for mange av Europas største høyteknologiske selskaper, samt de to beste franske universitetene, Université Paris-Saclay (CentraleSupélec, ENS Paris-Saclay, etc.) og Institut polytechnique de Paris (École Polytechnique, Télécom ParisTech, HEC Paris, etc.). I 2020 ARWU-rangeringen er Université Paris-Saclay rangert som 14. i verden for matematikk og 9. i verden for fysikk (1. i Europa).

Målet var å styrke klyngen for å skape et internasjonalt vitenskaps- og teknologiknutepunkt som kunne konkurrere med andre høyteknologiske distrikter som Silicon Valley eller Cambridge, MA.

Referanser
----------

1. ↑  One of the top 8 innovation clusters in the world - EPAPS
2. ↑  Campus du plateau de Saclay - Définition et Explications
3. ↑  L'Université Paris-Saclay, première en maths

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paris-Saclay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Frigjøringshæren for Preševo, Medveđa og Bujanovac** (albansk: *Ushtria Çlirimtare e Preshevës, Medvegjës dhe Bujanovcit – **UCPMB***) var en geriljagruppe som kjempet for uavhengighet fra Serbia for de tre kommunene Preševo, Bujanovac, og Medveđa, hvor de fleste albanere fra sentral-Serbia bor i omkringliggende Kosovoprovinsen. UCPMBs uniformer, prosedyrer og taktikker minnet mye om KLA. UCPMB var aktiv fra 1999 til 2001. Målet for UCPMB var å bryte disse tre kommunene fra Serbia og innlemme dem i Kosovo. 

Etter Kosovo-krigens slutt i 1999 ble en Ground Safety Zone (GSZ) etablert mellom Kosovo og Serbia. Jugoslaviske soldater var ikke tillatt inn i denne sonen, kun lett bevæpende politienheter. Sonen inkluderte den albanskdominerte landsbyen Dobrosin, men ikke Preševo. 

Tidligere KLA-soldater etablerte fort baser i den demilitæriserte sonen, og serbisk politi ble tvunget til å stoppe patruljeringen i omårdet pga. angrep fra geriljaen. Albanske politikere som var imot KLA ble også angrepet. Zemail Mustafi, visepresident av Bujanovac avd. for Slobodan Miloševićs sosialistiske parti ble drept.

Da NATO så at situasjonen begynte å komme ut av kontroll, tillot de den jugoslaviske hæren inn i sonen 24. mai 2001. Samtidig gav KFOR-opprørerne sjansen til å overgi seg, med løfte om at de kun ville ta våpnene og navnene deres.

Mer enn 450 medlemmer benyttet seg av denne muligheten, bl.a Shefket Musliu, kommandøren for UCPMB.
Feiring av freden i Paris i East Bergholt  Malt av: John Constable 
**Paris-traktaten av 1814**, signert den 30. mai 1814, avsluttet krigen mellom Frankrike og den sjette koalisjonen (bestående av Østerrike, Preussen, Russland, Sverige, Storbritannia, og et antall tyske stater).

Traktaten i Paris var den ene av to som avsluttet krigene i Napoléon Bonapartes tidsalder. Avtalen skapte en fred mellom flere europeiske nasjoner, som Storbritannia, Russland, Østerrike, Sverige, Portugal og Preussen. 

Avtalen omfordelte flere landområder blant ulike land. Frankrike fikk beholde alle sine landområder som nasjonen hadde til og med 1. januar 1792, og fikk også tilbake territorier som var blitt erobret av Storbritannia i løpet av krigen. De eneste unntakene var Tobago, Saint Lucia, og Mauritius. Avtalen gjeninnsatte også Huset Bourbon som Frankrikes monark, manifestert i Ludvig XVIII. Avtalen hadde også som mål å avvikle den franske slavehandelen, skjønt ikke slaveriet som sådan, i løpet av en femårsperiode. I tillegg ga traktaten Sveits uavhengighet og Malta ble gitt til Storbritannia. Den svenske tronen, her representert ved kronprins Karl Johan, Napoleons tidligere marskalk av keiserriket, Jean Jules Baptiste Bernadotte, ga det nyetablerte franske regimet den karibiske øya Guadeloupe, mot at franskmennene anerkjente svenskenes rett til Norge. Sverige hadde da hatt kolonien kun i 15 måneder, etter at Storbritannia tilbød denne til den svenske kronprinsen for å kompensere for eventuelle tap han ville få ved at svenskene ville inngå i den sjette koalisjonen. 

Flere nasjoner, til tross for traktatens fredelige hensikter, fryktet gjengjeldelse fra Frankrike. Med denne bekymringen var det flere området som forsøkte å forsterke sine posisjoner. Huset Oranien-Nassau, som forente Belgia og Nederlandene, ble dannet for å forene og styrke disse to nasjonene. Tyskland og andre land ble delt i flere indre stater. Italia ble splittet i mindre enheter.

Napoléon Bonaparte ble sendt til eksil til Elba, en liten øy i Middelhavet øst for Korsika og rett utenfor Italias vestkyst.

Se også
-------

* Napoleonskrigene
* Paris-traktaten av 1815
* Wienerkongressen
* Fontainebleau-traktaten (liste av flere traktater gjort i Fontainebleau)
* Paris-traktaten (liste av flere traktater gjort i Paris)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Treaty of Paris, 1814 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Parisavtalen, på nettstedet *Napoleon-series.org* (engelsk)

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
*Skytteanum* i Uppsala, Sverige
**Skytteansk professorat** (svensk:*Skytteanska professuren i statskunskap och vältalighet*) er et professorat innen retorikk og statskunnskap, men ble opprinnelig opprettet innen retorikk og politikk. Professoratet ble opprettet ved Uppsala universitet av Johan Skytte 1622, og er trolig det eldste professoratet innen statskunnskap i verden.

Til underhold av innehaveren av professoratet, gav Johan Skytte bort gårder han var innehaver av, blant annet en sentralt beliggende eiendom som siden ble kalt Skytteanum. Før holdte universitetet samtlige professorer med bosted, Skytteanum er den eneste eiendommen som fortsatt blir brukt til dette formålet.

Professoratets innehaver, som av Gustav II Adolf er sikret full likestilling med de andre professorene, skal ifølge innstiftelsesbrevet bare ansettes av Skytte og hans arvinger på *svärdssiden* (dvs herresiden), og, hvis slekten dør ut på herresiden, av døtrenes mannlige avkom, sålenge de er adelige. Patronatet gikk fra Skyttes sønn til Skyttes dattersønn grev Göran Göransson Gyllenstierna, og tilkommer for tiden hovedmann i slekten Mörner af Morlanda. Patronus underretter nå sitt valg av ny professor skytteanus til universitetskonsistoriumet, som bekrefter valget dersom de godtar patronus' valg.

Fullstendig liste over skytteanske professorer
----------------------------------------------

1. 1624–1627 – Johannes Simonius
2. 1628–1630 (stedsfortredende), 1630–1642 – Johannes Loccenius
3. 1642–1647 – Johann Freinsheim
4. 1647–1679 – Johannes Schefferus
5. 1682–1697 – Elias Obrecht
6. 1698–1716 – Johan Upmarck Rosenadler
7. 1717–1738 – Johan Hermansson
8. 1738–1780 – Johan Ihre
9. 1781–1787 – Jakob Axelsson Lindblom
10. 1787–1803 – Jakob Frederik Neikter
11. 1805–1838 – Olof Kolmodin d.y.
12. 1839–1841 – Carl Thomas Järta
13. 1843–1861 – Olof Wingqvist
14. 1862–1882 – Wilhelm Erik Svedelius
15. 1882–1900 – Oscar Alin
16. 1901–1916 – Simon Boëthius
17. 1916–1922 – Rudolf Kjellén
	* 1922–1923 (stedsfortredende) – Georg Andrén
18. 1923–1947 – Axel Brusewitz
19. 1947–1972 – Carl-Arvid Hessler
20. 1972–2008 – Leif Lewin
21. 2008-d.d. – Li Bennich-Björkman

Kilder
------

Deler av denne artikkelen er bearbeidet tekst fra Nordisk familjebok, utgitt 1904-1926.
**Paris MaryJo Berelc** (født 29. desember 1998) er en amerikansk skuespiller, best kjent for sin rolle som Skylar Storm i Disney XD-komedien *Supersykehuset*.

Karriere
--------

Berelc ble kontaktet på kjøpesenteret av Ford Models i en alder av ni. Hun startet sin modellkarrière, og ble med i hundrevis av annonser fra Kohls, Boston Store, svi, K-mart, American Girl, og mer. Hun var på forsiden av *American Girl Magazine* i november/desember- utgaven i 2009. I 2010 begynte Berelc sin profesjonelle skuespillerkarrière i en alder av 12. Hun tok sitt første skuespillerkurs i Acting Studio Chicago. I november 2012 besluttet foreldrene hennes å ta henne med til Los Angeles for å dra på audition, og hun booket sin første TV-pilot i løpet av noen få måneder.

I 2013, fikk Berelc hovedrollen i Disney XDs actionserie *Supersykehuset*. Berelc spiller karakteren Skylar Storm, en superheltinne som mistet superkreftene sine i kamp mot «The Annihilator». De andre hovedrollene i serien er (Kaz) Bradley Steven Perry, (Oliver) Jake Short og (Alan) Devan Leos.

Personlig liv
-------------

Berelc er født og oppvokst i området Millwaukee, Wisconsin. Hun er blanding av fransk-kanadisk, europeisk og asiatisk (filippinsk). Hun begynte å danse da hun var 4 år. Hun konkurrerte i turn fra hun var 6 til hun ble 14 år, og hun var en turner på nivå 10 (høyeste nivå før elite turn).

Filmografi
----------

### Filmer

| År | Film | Rolle | Notater |
| --- | --- | --- | --- |
| Ukjent | *Building a Nation* | Nea | Hovedrolle |
| Ukjent | *102* | Carla Stein | Hovedrolle |

| Min usynlige søster
| Molly

### TV

| År | Serie | Rolle | Notes |
| --- | --- | --- | --- |
| Ukjent | *Health Corner TV* | Ukjent | Co-Star |
| 2012 | *Jamal's Project (Pilot)* | Rebecca | Co-Star |
| 2013–i dag | *Supersykehuset* | Skylar Storm | Disney XD Original Series |
| 2016 | K.C Hemmelig Agent: Jokeren Vender Tilbake | Copperhead | Spesial Episode |

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. mai 2014. Besøkt 22. april 2014.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. august 2013. Besøkt 15. september 2013.
4. ↑
5. ↑  "Mini Bio"
6. 1 2
7. 1 2  "Television"
8. ↑  «Mighty Med». Disney XD Medianet. 2013. Arkivert fra originalen 12. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paris Berelc på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Paris Berelc på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Paris Berelc hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Paris Berelc hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Paris Berelc på Twitter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |