recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jules Goux** (født 6. april 1885, død 6. mars 1965) var en Grand Prix-champion, den første europeer til å vinne Indianapolis 500.

Biografi
--------

Påvirket av Gordon Bennett Cup, begynte Jules Goux med bilkonkurranser i begynnelsen av tyveårene. Suksessen kom i 1908 i et løp på veiene rundt Sitges i nærheten av Barcelona, Spania hvor han vant det Katalanske Cup, en seier han gjentok året etter. På grunn av suksess, sammen med Georges Boillot, ble han invitert av Peugeot-fabrikkene til å kjøre på fabrikklaget. Som en del av et fire-mannslag ledet av Paul Zuccarelli og Ernest Henry, bidro Goux til å utvikle en racerbil drevet av en radikalt ny rekkefirermotor med en doble overliggende kamaksler.

Jules Goux i 1913 Indy 500
Jules Goux vant 1912 Sarthe Cup på Le Mans i en Peugeot, og i 1913 reiste han med laget til USA for å konkurrere i Indianapolis 500-løpet. Goux vant løpet, og ble den første franske noensinne til å gjøre det. Goux konsumerte angivelig fire flasker champagne mens han kjørte i Indy 500 (da kjent som den **International 500-Mile Sweepstakes Race**) og senere ble han sitert med *"Uten god vin, ville jeg ikke ha vært i stand til å vinne."*

Det følgende året brøt første verdenskrig ut i Europa og hans racingkarriere måtte settes til side for tjeneste i de franske militære styrkene. Ved krigens slutt kom Goux tilbake til European Grand Prix-motorsport. I 1921 kjørte han for bilfabrikken Ballot, han kom på tredje plass i det franske Grand Prix deretter kom han først i det italienske Grand Prix i Brescia, Italia. De neste årene i hans karriere var preget av gjentatte problemer og han kom ikke tilbake til toppen på seierspallen før i 1926. Det året kjørte han en Bugatti T39A modell, og vant både det franske Grand Prix i Miramas og det europeiske Grand Prix i Circuito Lasarte, Spania.

Goux døde i mars 1965, da hans beryktede krabbe-allergi til slutt viste seg å være dødelig.

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID gouxj[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14975983x[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Léonore database[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Jules Goux, A Frenchman Wins Big Automobile Race». *Lewiston Daily Sun*. 31. mai 1913. Besøkt 17. april 2011.
5. ↑  SL Banha and MD Gandhi,'Reliability of skin testing and RAST in diagnosis of food allergy', Food Allergy, 1987, p.54.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jules Goux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jules Goux på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jules Goux – racing-reference.info Rediger på Wikidata

* (en) Jules Goux – Driver Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ein fin liten blome** er en salme oversatt fra svensk av Anders Hovden i 1927. Den svenske teksten *Det växte en blomma* fra 1890 hadde lenge en ukjent opphavsmann, men er senere tilskrevet Johan Alfred Blomberg, en offiser i Frelsesarmeen som siden flyttet til USA. Salmen ble sunget til melodien *Jeg skulle ei sørge*, men i 1969 laget Bjørn Eidsvåg en melodi som passet bedre til teksten, og etter hvert har den blitt enerådende. Salmen står på nr. 492 i Norsk Salmebok og nr. 310 i Sangboken Syng for Herren. Sangen er også med i Frelsesarmeens sangbok 2010, men uten at Johan Alfred Blomberg er oppgitt som tekstforfatter.

Tekst
-----

Ein fin liten blome i skogen eg ser,
i granskogen diger og dryg,
og vent mellom mose og lyng han seg ter.
Han står der så liten og blyg.
Sei, ottast du ikkje i skogen stå gøymd
der skuggane tyngja deg må?
Å nei, for av Herren eg aldri vert gløymd,
til ringaste blom vil han sjå.
Men ynskjer du ikkje i prydhagen stå,
der folk kunne skoda på deg?
Å nei, eg trivst best mellom ringe og små,
eg føddest til skogblome, eg.
Ein dag vil den stormande vinter deg nå,
då vert det vel dødsdagen din.
Då kviler eg lunt og har snøkåpa på,
til vårsola kysser mitt kinn.
Eit bod frå min Herre du blome meg ber:
om einsleg eg vert på min veg,
så veit eg at Herren vil vera meg nær,
Gud Fader, han vernar òg meg.
Om enn eg er liten, har Herren meg kjær,
med honom eg kjenner meg sæl.
Kvar morgon meg bøna til himmelen ber,
med bøna eg sovnar kvar kveld.
Ein kledning eg fekk av min Frelsarmann kjær,
i blodet hans reinsa den er.
Den høver for himlen, der gullgater er,
den høver for vandringa her.
Som blomen om vinteren visnar eg av,
men gled meg, for då står eg brud.
Lat lekamen kvila med fred i si grav,
mi sjel, ho er heime hos Gud!
Ja, glad skal eg vakna hos Jesus eingong
i morgonen æveleg klår,
og blanda med heilage englar min song
i himlen, dit døden ei når!

Diskografi
----------

* Bjørn Eidsvåg: *Allemannsland*

Eksterne lenker
---------------

* Det växte en blomma vid granarnas fot
*For den tidligere fotballspilleren, se Einar Aas*

**Einar Aas** (født 22. februar 1971 i Grimstad) er en norsk siviløkonom og krafttrader.

Biografi
--------

Aas ble uteksaminert fra Norges handelshøyskole i 1994. Han arbeidet deretter som risiko-manager i Interkraft og Agder Energi. Da denne la ned kraft-tradingen i Arendal etablerte han i 2001 sammen med familien krafthandel i et eget selskap med navnet Kraftinvest. I de etterfølgende årene tjente Aas mange hundre millioner på handel med kraftderivater. I 2005 oppløste han også selskapet Kraftinvest og fortsatte krafthandel for egen konto.

Einar Aas har også investert i prosjekter utenfor kraftmarkedet; 115 millioner kroner i Viking Heat Engines, 75 millioner kroner i oljeselskapet Skagen44 og 200 millioner i KLP Fondsforvaltning. Aas har også investert rundt 100 millioner kroner i et boligprosjekt i Marbella i Spania. Siden 2004 har Aas kjøpt eiendom for 140 millioner kroner i Norge; to leiligheter på Tjuvholmen i Oslo for totalt 40 millioner kroner og flere eiendommer ved Grimstad.

I 2009 hadde han skattbar formue på rundt 900 millioner kroner. I perioden 2005-2014 har Aas hatt inntekter på rundt 2,2 milliarder kroner og betalt 710 millioner kroner i skatt, derav om lag 100 millioner kroner til Grimstad kommune.

Aas sponser Fotballklubben Jerv med betydelige beløp.

I september 2018 tapte Aas minst 1,3 milliarder kroner på kraftmarkedet og gikk nesten personlig konkurs.

Referanser
----------

1. ↑  Øystein Schmidt (21. oktober 2010). «Slik ble han styrtrik helt i det stille». Hegnar Online AS. Besøkt 21. oktober 2010.
2. 1 2 3 4 5  Ravn, Linn Karen (17. september 2016). «Kraft-karen». *Dagens Næringsliv*. s. 4-14.
3. ↑  Tor Øyvind Andersen, Jo Andre Aakvik (20. oktober 2010). «Einar Aas tjente 339 mill.». E24. Besøkt 16. desember 2010.
4. ↑  Martin Riber Sparre (21. oktober 2011). «Tjente mest i Norge 2009 - ingenting ifjor». Dagens Næringsliv. Besøkt 17. september 2016.
5. ↑  «Einar Aas: - Et svært stort personlig tap». Dagens Næringsliv. 13. september 2018. Besøkt 13. september 2018.
6. ↑  «Milliardtap felte krafttrader Einar Aas». E24. 13. september 2018. Besøkt 13. september 2018.
**Einar Arne Roth** (født 17. juni 1964) er en norsk tidligere fotballspiller.

Roth markerte seg som en giftig angrepsspiller i 2. divisjon for Aalesund, og tiltrakk seg interesse fra klubber i toppdivisjonen.
Foran 1989-sesongen vant Brann signaturen hans i konkurranse med Molde. For Brann slet Roth med å gjenskape scoringsformen på toppnivået av norsk seriefotball. Over to sesonger for Brann scoret han 8 seriemål på 41 seriekamper. I juni 1991 gikk Roth tilbake til Aalesund på lån ut sesongen, før han signerte permanent i 1992. Gjensynet med Aalesund ble ikke langvarig. I 1993 gikk han lenger ned i seriesystemet for å bli spillende trener for Hundeidvik, og var senere også spillende trener for moderklubben Vartdal.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 350028, besøkt 6. juni 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Einar Arne Roth – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Einar Arne Roth – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Profil hos historie.brann.no
**Tyrmsel** eller **tyrmsler** (gammelnorsk *þyrmsl*, av *þyrmsla* «ha respekt for») var et avhengighetsforhold mellom en frigitt trell (slave) og hans tidligere herre i middelalderens Norge.

Beskrivelse
-----------

En trell kunne bli fri og få personlig rettsvern ved å kjøpe seg fri fra herren. Men selv om han hadde holdt frelsesøl, ble han fortsatt ikke løst fra alle bånd til herren. Han sto i et avhengighetsforhold til ham som ble kalt «tyrmsel» (*þyrmsl*), og blant annet besto i at han ikke kunne motarbeide herren på noen måte, ikke måtte fornærme ham eller være vitne mot ham i en rettssak og ikke hjelpe fiendene hans. Han kunne heller ikke forlate fylket eller landet uten herrens tillatelse. På den annen side var herren forpliktet til å hjelpe sine frigivne og etterkommerne deres dersom de kom opp i vanskeligheter (*vǫrn*).

Dersom den frigivne ikke oppfylte forpliktelsene sine, kunne han falle tilbake i trelldom. Tyrmsel-forholdet gjaldt ikke bare den frigitte trellen selv, men også hans barn. Ifølge Gulatingsloven gjaldt det i to generasjoner, mens Frostatingsloven bestemte at først den frigivnes sønnesønns sønnesønn var helt fri.

Tyrmsel-forholdet har vært sammenlignet med det romerske klientellet (*clientela*). En frigitt romersk slave ble den tidligere slaveeierens klient, og slaveeieren den frigittes patron. Denne ordningen og tyrmsel-forholdet har vært forklart med at en frigitt slave sto alene i samfunnet og trengte en beskytter, helt til etterkommerne hadde skaffet seg en stilling som frie menn.

Referanser
----------

1. ↑  Brandt (1880), s. 75.

Litteratur
----------

* Brandt, Fredrik: *Forelæsninger over den norske Retshistorie*, bind 1. Kristiania: Damm, 1880
* Iversen, Tore (1997). *Trelldommen*. Historisk institutt, Universitetet i Bergen. ISBN 8271282492.
**Einar Antonsen** (født 24. juli 1945 i Eidsberg) er lokalpolitiker og tidligere ordfører i Eidsberg kommune, Østfold.

Antonsen vokste opp i Tune, og etter førstegangstjeneste i marinen tok han verving og tjenestegjorde i fem år som bransjebefal. Det meste av denne tiden seilte han med ubåter og hadde ansvaret for det elektriske utstyret ombord. I 1978 kom han tilbake til Eidsberg der han arbeidet i bl.a. Østfold Energi og Fortum.

I 1983 meldte han seg inn i Arbeiderpartiet og satt i Eidsbergs kommunestyre fram til 2019. Han var ordfører 1995-99 og varaordfører 1999-2011. I perioden 2015-2019 var han leder av Eldrerådet i Eidsberg kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Eidsberg-politikere skal utvikle Mysen - Smaalendes Avis 25. mai 2010
2. ↑  Eldrerådet i Eidsberg kommune Arkivert 6. august 2017 hos Wayback Machine. - eidsberg.kommune.no

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Knut J. Herland** | **Eidsbergs ordfører**(1995–1999) | Etterfølger:**Knut J. Herland** |
**Tyrkiske runer**, også kalt **gammeltyrkisk skrift**, **göktürk skrift**, **Orkhon-skrift** og **Orkhon-Yenisei skrift** (tyrkisk: *Orhun alfabesi*, *Orhun yazısı*) er alfabetet som ble benyttet av göktürkene og andre tidlige tyrkiske khanater til å nedtegne det gammeltyrkiske språket. 

Den eldste dokumenterte bruken av disse skrifttegnene, finnes på orkhon-monumentene fra 700-tallet. Skriften ble senere benyttet av Uighur-imperiet.

Orkhon-skriften stammer fra det sogdiske alfabetet, som igjen var basert på semittiske skriftsystemer. Skriften har en form som ligner runer, men det hadde også runde former, noe de nordiske runene savner.

I tillegg finnes det en variant av skriften langs Jenisej, som ble benyttet av Jenisejkirgiserne fra 800-tallet og fremover. Skriften er trolig også beslektet med lignende skrifttegn i Talas i Turkestan, og muligens også med den gamle ungarske skriften som er dokumentert fra 900-tallet og fremover. Alfabetet ble vanligvis skrevet fra høyre til venstre.

Skriften ble kalt Orkhon-skrift etter Orkhondalen i Mongolia, hvor den russiske arkeologen Nikolay Yadrintsev under en ekspedisjon i 1889 oppdaget inskripsjoner på monumenter over Bilge Qaghan (d. 734), Kul Tigin (d. 732) og visekhan Tonyukuk (d. 722). Orkhon-inskripsjonene ble senere publisert av Vasilij Radlov og dechifrert av den danske filologen Vilhelm Thomsen i 1893. Disse inskripsjonene er de tidligste kjente eksemplene på tyrkiske språk, og på altaiske språk overhodet.

Et eksempel på denne skriften er avbildet på baksiden av den aserbajdsjanske 5-manat seddelen som har vært utgitt siden 2006.
Origo Gentis Langobardum
Den langobardiske jernkrone
**Cleph**, alternativt *Clef*, *Clepho* og *Kleph*, (død 574) var konge i Det langobardiske kongerike fra 572 til sin død i 574. Han etterfulgte Alboin, men var ikke i slekt med ham og tilhørte ikke det ledende dynastiet.

Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok *Germania* fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. Under Alboin hadde langobardene i tiden 569 til 572 skaffet seg herredømme over den pannoniske sletten, et stort område i Nord-Italia med byene Venezia, Milano og Pavia.

Cleph var en voldelig og skremmende skikkelse for romerne og bysantinerne som fikk store problemer med å opprettholde kontroll over Den italienske halvøya. Han utvidet det langobardiske herredømme til å omfatte hele det nordlige Italia, han fullførte erobringen av Toscana og marsjerte helt til portene til Ravenna. Han ble myrdet etter 18 måneders regjeringstid av en ung vakt, en slave som han hadde mishandlet. Hans død ble etterfulgt av et 10-årig interregnum, kjent som hertugstyret fordi de lokale hertugene var øverste myndighet blant langobardene. 

Cleph var gift med Masane og hadde sønnen Authari som ble valgt til konge etter 10 års hertugstyre (interregnum) i 585.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p67226.htm#i672256[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Germania*, kap 40
4. ↑  Historia Langobardum, Andre bok, kap. 31

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Alboin** | **Konge av langobardene**(572–574) | Etterfølger:**(Interregnum)** |
«**Verdens største idiot**» også kalt «**Tulla**» eller «**På en bondegård i Lunde**», er en norsk vise fra omkring 1920.

Visa forteller om en reisende som kom til en bondegård i Lunde og spurte om han kunne få losji for natten. Bonden svarte at han kunne enten sove i bryggerhuset, men det var ikke særlig hyggelig, eller i bestestua, men der skulle også Tulla sove. Den reisende betakket seg for å sove i samme rom som et spedbarn og valgte bryggerhuset. Om morgenen kom en vakker pike med kaffe til ham. Hun kalte seg Tulla, og da hun spurte hvem han var, svarte han «Verdens største idiot».

Opphav
------

«Verdens største idiot», «Tulla» eller «På en bondegård i Lunde», som visa også kalles, er skrevet til en populær og mye brukt melodi. Arne Svendsen oppgir i *20 viser*  at melodien er hentet fra «Kanskje er det liv i ham endnu». Dette er refrenget til Vilhelm Dybwads vise «Manden som hengte sig paa Ekeberg», som fremdeles blir sunget til samme melodi. Komponisten er ukjent. Den norske teksten, «Verdens største idiot», skal ha blitt forfattet av Arne Svendsen til en revy på Chat Noir i tiden omkring 1920, og han fikk selv publisert teksten i 1923, sammen med et dusin andre viser. Senere har «Verdens største idiot» fått plass i *Den store blå viseboka*. og i «Frem fra glemselen», en serie LP-plater som ble solgt i store opplag på 1970-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Melodien er kanskje mest kjent som følge til «Urmakeren i Tvedestrand»;  
Tvedestrand for den som ikke vet det,  
er en yndig liten Sørlandsby.  
Men det idylliske og skjønne stedet  
har nu tapt noe av sitt gode ry. ... osv.
2. ↑  Arne Svendsen: *20 Viser*. Fredrikstad 1923.
3. ↑  Egner, Gjelseth, Prøysen og Siem: *Den store blå viseboka* revidert utgave 2003.
**Cecilie Kathrine Nustad** (født Cecilie Kathrine Selvaag 9. oktober 1939, død 11. juli 2018) var en norsk forretningskvinne, og en av Norges rikeste kvinner, med en estimert formue på 600 millioner kroner ifølge Kapital.

Hun var eier av Mallin Eiendom AS. Hun var også styreleder i den kristne stiftelsen Karibu, og styremedlem i investeringsfirmaene CeNu AS og Mallin AS og datterselskapene Mallin Eiendom og Mallin Venture.

Nustad og hennes eiendomsselskap var involvert som saksøkt i den prinsipielt viktige Høyesterettavgjørelsen om rettigheter til tomtefestehavere i 2007. I 2008 ble det kjent at Nustad hadde anmeldt Bjarte Baasland for bedrageri av 26,6 millioner kroner.

Nustad var bosatt i Oslo, og var datter av bygningsentreprenøren Olav Selvaag og søster til finans- og eiendomsmannen Ole Gunnar Selvaag.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hegnar Online: Kapitals 400 rikeste Arkivert 10. november 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  NA24: Seier for tomtefesterne Arkivert 25. februar 2009 hos Wayback Machine.
4. ↑  VG: - Meld deg eller bli siktet
**Henrik Martin Olofsson** (født 3. oktober 1857 i Båhuslen i Sverige, død 24. mai 1941) var en svensk-norsk redaktør og politiker, tilknyttet Arbeiderpartiet, deretter Norges Kommunistiske Parti.

Olofsson ble fagorganisert i 1880, og medlem av Sosialistisk arbeiderforening i Bergen i 1888. I foreningen ble han vekselsvis valgt som sekretær og formann.

I 1890 ble han redaktør for avisen *Arbeiderens Røst* i Bergen. I 1896 tok han over redaktørvervet i *Arbeidet*. Han gikk av som redaktør i 1902, men fortsatte som medarbeider i avisen.

Olofsson var formann i Bergen AP i årene 1900–1902, og satt i bystyret fra 1908 til 1910.

Ved partisprengningen i 1923 ble han medlem av det nystiftede NKP.

Olofsson er gravlagt på Møllendal i Bergen.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for H. M. Olofsson, (03.oktober 1857 - 24.mai 1941).», besøkt 23. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Side 782, Arbeidernes leksikon bind V, Arbeidermagasinets forlag (1935)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Næringsansattes Yrkesorganisasjon (NY)** er en yrkesorganisasjon for offentlig ansatte som arbeider med planlegging, forvaltning og utvikling innenfor landbruk, næring og miljø, kommunal- og regional planlegging, teknisk sektor og Mattilsynet.

NY arbeider med å ivareta medlemmenes yrkes- og utdanningsmessige interesser, øke og bedre anseelse og yrkesfaglige standarder samt lønns- og arbeidsvilkår. 

NY er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.

Leder i NY er Leif Kåre Solheim.

Eksterne lenker
---------------

* NY

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Verdens religionsdag** markeres den tredje søndagen i januar hvert år. Dagen ble innstiftet 1949 av det amerikanske bahai-samfunnets nasjonale åndelige råd.

På denne dagen anordner lokale bahai-samfunn og -grupper over hele verden paneldebatter, det leses hellige skrifter fra de ulike verdensreligionene og det fremsies bønner fra blant annet buddhismen, hinduismen, islam, jødedommen, konfusianismen, kristendommen, taoismen og bahai.

Temaet for verdens religionsdag er at alle religioner har felles grunnlag, at religion må føre til enighet mennesker i mellom og at religion må stemme overens med vitenskap, forskning og fornuft.

Referanser
----------

1. ↑  Ane Nydal (18. januar 2008). «Verdens yngste religion». *NRK*. Besøkt 24. november 2020.

Kilder
------

* Christopher Buck (13. september 2011). «World Religion Day (January)». I James A. Beverley; Constance A. Jones. *Religious Celebrations: An Encyclopedia of Holidays, Festivals, Solemn Observances, and Spiritual Commemorations* **(engelsk)**. 1 (illustrert utg.). ABC-CLIO. s. 936–939. ISBN 978-1-59884-205-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) What Is World Religion Day?, Baha’i Blog
**Næringslovutvalget** var et utvalg med mandat å foreslå endringer i lovverket for å lette etablering og omstilling av næringsvirksomhet. Utvalget ble oppnevnt ved kongelig resolusjon av 2. februar 1990 (Syse-regjeringen) etter forslag fra et enstemmig Storting. Utvalgets mandat fremgår av NOU 1996:10

Utvalget ble nedlagt i år 2000 og hadde da fremmet mellom 40 og 50 ulike utredninger på en rekke regulerings-, nærings- og samfunnsområder, samt levert et betydelig antall høringssvar.[]

NOU 1996: 9 «Effektiv matsikkerhet - Én lov - ett departement - ett statlig tilsyn» var eneste utredning som ble trykt i NOU-serien. Utvalget er også omtalt i Stat&styring nr 6/1992. 

Utvalget foreslo opphevelse av blant annet åpningstidsloven, etableringsloven, fiskeoppdrettsloven og hotelloven.[]

Av utredninger og forslag var:

Frister for forvaltningens saksbehandling

Turbilløyve (forslag gjennomført) og drosjeløyve-utredninger

Ett kontaktpunkt

Plan- og bygningsloven

Bindende forhåndstilsagn på skatterettens område (gjennomført)

Gjennomgang av virkemiddelapparatet (SND ++)

Avvikling av hotelloven 

(og handelsloven tror jeg)

Omsetningsreguleringene i landbruket

Dobbeltreguleringene av sikkerheten på flyttbare innretninger i petroleumssektoren

Jordloven (kanskje også konsesjonsloven)

Opphevelse av odelsretten/endringer i odelsloven

Referanser
----------

1. ↑  «NOU 1996:10 Effektiv matsikkerhet» (PDF). Nærings- og energidepartementet.

Eksterne lenker
---------------

* «NOU 1996:10 Effektiv matsikkerhet» (PDF). Nærings- og energidepartementet. «Utredning fra Næringslovutvalget oppnevnt ved kgl. res. 2. februar 1990. Avgitt til Nærings- og energidepartementet 27. juni 1996.»
***Cleo fra 5 til 7*** (originaltittel: *Cléo de 5 à 7*) er en fransk dramafilm fra 1962, regissert og skrevet av Agnès Varda.

Handling
--------

Sangerinne Cléo Victoire er en hypokonder og leser tarotkort sammen med en spåkone, som forteller henne at det finnes en ond kraft i livet til Cléo. Hun ser også et møte med en snakkesalig ung mann i fremtiden hennes. Spåkonen trekker deretter kortet for hengt mann, noe som betyr at en forandring til det verre i Cléos liv er i ferd med å skje, og spør om hun er syk - noe Cléo bekrefter. Hun fortsetter deretter med å trekke dødskortet. Selv om spåkonen understreker at dødskortet også kan bety en dyp endring i personens liv, tror Cléo at hun er dødsdømt. Hun ber spåkonen lese håndflaten hennes, men spåkonen avviser denne forespørselen. Fortvilet over besøket til spåkonen, møter Cléo hushjelpen sin, Angèle, på en kafé og forteller om resultatet av tarot-kortlesingen. Hun påstår at hvis det er kreft, vil hun heller begå selvmord i stedet for å leve med denne sykdommen.

Cléo gråter, og eieren av kafeen gir henne en kopp kaffe for å roe seg ned. Cléo kjøper en svart pelslue, til tross for at Angèle stadig minnet henne på at det er sommer. Cléo vil ha hatten på seg hjemme. Men den overtroiske Angèle minner henne på at det er tirsdag, og det er uflaks å ha på seg nye klesplagg på en tirsdag. De får derfor butikk-eieren til å sende hatten til Cléos hjem, og Cléo og Angèle tar en drosje hjem. Mot slutten av drosje-turen blir Cléo kvalm, og tror at dette er på grunn av sykdommen hennes. I tillegg har hun problemer med kjæresten hennes, en veldig travel mann, som har alt for dårlig tid å reise på ferie sammen med henne.

Medvirkende
-----------

* Corinne Marchand - Cléo
* José Luis de Vilallonga - José, Cléos elsker
* Loye Payen - Irma
* Dominique Davray - Angèle
* Serge Korber - Maurice
* Dorothée Blanck - Dorothée
* Raymond Cauchetier - Raoul
* Michel Legrand - Bob
* Antoine Bourseiller - Antoine
* Robert Postec - doktor Valineau
* Jean Champion - the café-eier
* Jean-Pierre Taste - kelner
* Renée Duchateau - hatteselger
* Lucienne Marchand - drosjesjåfør

I tillegg har Jean-Luc Godard, Anna Karina, Eddie Constantine og Jean-Claude Brialy ukrediterte gjesteroller.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cleo fra 5 til 7* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Cleo fra 5 til 7* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Cleo fra 5 til 7* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Cleo fra 5 til 7* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Cleo fra 5 til 7* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Cleo fra 5 til 7* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Cleo fra 5 til 7* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Cleo fra 5 til 7* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Cleo fra 5 til 7* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Per Christinius Tollefsen** er en norsk billedkunstner, født 10. april 1951 i Drammen. Han har vært bosatt i Sandefjord siden 1976. Tollefsen bruker akrylmaleriet som medium og jobber med store flater i et malerisk utrykk som har lange tradisjoner i billedkunsten. Motivene henter han i sin umiddelbare nærhet, i menneskene og husene som omgir han. Han er opptatt av spenningen mellom det trygge og gjenkjennelige og det usikre eller utrygge som kan finnes i mellomrommene. I rommene mellom mennesker eller i rommet mellom formene i en komposisjon. Tollefsen er autodidakt. Han har deltatt i en rekke nasjonale utstillinger både separat- og kollektivutstillinger.

CV
--

### Per Christinius Tollefsen

Født 10.04.51 i Drammen

Bosatt i Sandefjord siden 1976

### Utstillinger

1990 - Sandefjord Kunstforening

1997 - Ormelet Kunstsenter Tjøme

1997 - Sandefjord kunstforening (separat)

1998 - Drammen Kunstforening (separat)

1998 - Haugar Vestfold kunstsenter

1999 - Vikerødegården Hamar

2001 - Bærum Kunstforening

2003 - Christiansands Kunstforening (separat)

2003 - Sandefjord kunstforening (separat)

2005 - Galleri Athene Drammen (separat)

2005 - Vandregalleriet Sandefjord (separat)

2006 - Haugesund Kunstforening (separat)

2007 - Det Gule Galleriet Stavern (separat)

2008 - Gamle gymsalen Stavern (separat)

2009 - Rauland Kunstforening (separat)

2009 - Vinje utstillingen

2009 - Vandregalleriet (separat)

2011-    Rom Design Porsgrunn(separat)

2012-   Bærum Kunstforening (separat)

2013 – Sandefjord Kunstforening (separat)

2014 – Gulden Kunstverk

2019 -  Sandefjord Kunstforening (separat)

  

### Innkjøpt

Sandefjord Kommune, utsmykning

BOB (Bergen Boligbyggelag)

Aftenposten

Sandefjord Kunstforenings samling.

Drammen Kunstforenings samling

Kongsbergs Maritimes Kunstsamling Horten

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 9. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
**Kjøre- og hviletid** er et begrep som gjelder gods- og persontransport på offentlig vei.

Hensikten med lovbestemmelser om kjøre- og hviletid er å ivareta sjåførenes arbeidsmiljø og sikkerheten til sjåfør, passasjerer og medtrafikanter. I Norge reguleres kjøre- og hviletid gjennom en egen forskrift som er harmonisert med tilsvarende forskrifter i andre europeiske land gjennom EØS-avtalen.[1] Forskriften gjelder for godstransport med kjøretøy med tillatt totalvekt over 3500 kg, eller persontransport for kjøretøy for flere enn 9 personer. Det finnes en rekke unntak fra reglene, herunder privat persontransport for opptil 12 personer.

Regionvegkontoret og politiet har oppgaven med å føre kontroll med at bestemmelsene om kjøre- og hviletid overholdes. Påbudet om fartsskriver i kjøretøyer som omfattes av bestemmelsene gjør at tilsynspersonell kan kontrollere om det har skjedd en overtredelse. Normal reaksjon på brudd på bestemmelsene er bøter, og i alvorlige tilfeller også inndragning av førerkort. Dersom det hos et foretak avdekkes gjentatte brudd på bestemmelsene kan det også ilegges foretaksstraff.

Referanser
----------

1. ↑  Forskrift om kjøre- og hviletid for vegtransport i EØS Lovdata
**Brasted** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Sevenoaks i grevskapet Kent i England. Sognet ligger vest for byen Sevenoaks, og omfatter også de små landsbyene Brasted Chart og Toys Hill. Det er ligger flere hus fra 1700-tallet langs hovedgaten, og man finner også flere antikvitetsbutikker der. Sognekirken er viet til sankt Martin av Tours.

I henhold til folketellingen i 2001 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 1 321 innbyggere, noe som hadde økt til 1 429 innbyggere ved den tilsvarende folketellingen i 2011.

Historie
--------

Stedsnavnet er nedtegnet som *Briestede* *Domesday Book* for 1086, og som *Bradestede* i tiden rundt 1100. Det er avledet fra angelsaksiske sammensetningen *brād* + *stede*, noe som betyr «bredt sted».

På 1800-tallet bodde Napoleon III av Frankrike i Brasted Place (det ene av kun to hus i Kent tegnet av den skotske arkitekten Robert Adam. En annen kjent innbygger var John Turton, livlege for kong Georg III av Storbritannia. Den australske brusfabrikanten George Marchant ble født i Brasted i 1857.

Referanser
----------

1. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 20. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.
2. ↑   Mills, A.D. (1998): *Dictionary of English Place-Names*, Oxford UP, 2. utg. s. 51.
3. ↑   Newman, John (1969): *West Kent and the Weald*. I serien «Buildings of England», 1. utg, red. Nikolaus Pevsner & Judy Nairn, London: Penguin, s. 171

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brasted – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Brasteds nettsted
* Brasted Chart Arkivert 1. mars 2021 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Per Christiansen** (født 26. oktober 1949 i Larvik) er en norsk jurist. Han har vært dommer i EFTA-domstolen fra 2011 til 2023, og er professor II i EU og EØS-rett ved Universitetet i Tromsø.

Christiansen ble cand.jur. i 1976, og dr.juris. i 1988 på en avhandling om *Norsk pengerett: en fremstilling av de offentligrettslige regler om penger og pengesystemet*. Fra 1976 til 1988 jobbet han i Norges Bank og Finansdepartementets økonomiavdeling, hvor han mellom 1986 til 1988 var leder for kredittjuridisk seksjon. Fra 1988 til 1994 var han spesialråd for økonomi- og finanssaker ved Norges faste delegasjon til EU. I 1994 til 1995 var han ekspedisjonssjef i Finansdepartementets finansmarkedsavdeling, før han i 1995-1998 var justissekretær ved EFTA-domstolen. Siden 1997 har han vært professor ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Tromsø. Fra 2003 tll 2007 var han Jean Monnet-professor. Han har også praktisert som advokat for PricewaterhouseCoopers. 

I 2003 ble han medlem av Klagenemnden for offentlige anskaffelser (KOFA) og i 2007 ble han leder for Klagenemnda for forsikrings- og gjenforsikringsmeglingsvirksomhet.

I januar 2011 ble han oppnevnt av de tre EØS/EFTA-landene som ny norsk dommer ved EFTA-domstolen i Luxembourg. Han overtok etter Henrik Bull. I 2016 ble han gjenoppnevnt til 2020. Han ble fra sommeren 2023 etterfulgt av Michael Reiertsen.

Christiansen har vært medlem av redaksjonsrådet i Tidsskrift for forretningsjus siden 1994.

Bibliografi
-----------

* *Maastrichttraktaten av 7. februar 1992 : Kommentarer til Traktaten om Den europeiske union, med hovedvekten på bestemmelsene om økonomisk og monetær union* ISBN 82-518-3121-0
* Jan Bjørland og Per Christiansen Verdipapirhandelloven med kommentarer: lov om verdipapirhandel av 14. juni 1985 nr. 61 ISBN 82-00-02673-6

Referanser
----------

1. ↑  «Vant endelig frem». Nordlys. 2012.
2. ↑  eftacourt.int Ansatte ved EFTA-domstolen
3. ↑  finanstilsynet.no Klagenemnda for forsikrings- og gjenforsikringsmeglingsvirksomhet Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
4. ↑  regjeringen.no Ny norsk dommer ved EFTA-domstolen 26.11.2010
5. ↑  Utenriksdepartementet (1. desember 2016). «Norsk dommer gjenoppnevnt ved Efta-domstolen». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. desember 2016.
6. ↑  Utenriksdepartementet (12. mai 2023). «Michael Reiertsen utnemnt som dommar ved EFTA-domstolen». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 12. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Per Christiansen (jurist) i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Per Christiansen (jurist) i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** CRIStin
 |
**Leasing** er en finansieringsform som kan sees på som en mellomting mellom leie og lånefinansiering. Utleier, som ofte er en finansinstitusjon, underavdeling av bank eller forsikringsselskap, har eiendomsretten til leasingobjektet, mens leasingtaker, eller leier, har bruksrett.

Det skilles mellom finansiell og operasjonell leasing, men den nøyaktige definisjonen av disse kan ofte være flytende. Hovedkriteriet for klassifisering av en leasingkontrakt som finansiell eller operasjonell leasing er om eierskapet til objektet som finansieres overføres fra utleieren til leasingtakeren. Den av partene som tar den finansielle risikoen definerer hvem som faktisk har eierskapet til objektet uavhengig av om hvem som står som formell eier. Ved finansiell leasing er det leasingtakeren som har den finansielle risikoen, mens det ved operasjonell leasing er utleieren. 

Hvilken klassifisering leasingselskapene benytter for en leasingkontrakt er ikke nødvendigvis i samsvar med hva som regnskapsmessig betegnes som finansiell eller operasjonell leasing. Leasingkontrakter der utleier påtar seg vedlikehold, service og andre kostnader for objektet betegnes ofte av selskapene som operasjonell leasing, men kan likevel – avhengig av det enkelte lands skatteregler – regnskapsmessig klassifiseres som finansiell leasing. For eksempel vil en avtale om at leasingtaker skal kjøpe objektet ved leasingskontraktens utløp i Norge føre til at avtalen klassifiseres som en finansiell leasing.

Hvilken leasingform som benyttes i ulike land er hovedsakelig styrt av det enkelte lands skatte- og regnskapsregler. I Norge benyttes det nesten utelukkende operasjonell leasing for personbiler mens finansiell leasing av personbiler er mest vanlig i Sverige.[]

Spesielt for statlige og kommunale etater er operasjonell leasing den eneste fremgangsmåte da disse ikke har anledning til å ta den finansielle risikoen ved leasingavtaler. 

I Norge er personbiler, på grunn av spesielle avgiftsregler, vanlige leasingobjekter, men også produksjonsutstyr og løsøre er ofte leasingfinansiert.[] I prinsippet kan enhver formuesgjenstand leasingfinansieres. I Norge finnes det, i motsetning til de fleste andre vestlige land, ingen spesifikk lov som regulerer leasing. Skillet mellom finansiell og operasjonell leasing er imidlertid håndtert i NRS 14.

Se også
-------

* Wet lease
* Dry lease
* Depositum

Referanser
----------

1. ↑  «NRS 14 Leieavtaler». *www.regnskapsstiftelsen.no*. Besøkt 1. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Leasing-ABC hos Skatteetaten[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Wang Lijun** (kinesisk: 王立军, pinyin: *Wáng Lìjūn*, ᠦᠨᠡᠨ ᠪᠠᠭᠠᠲᠤᠷ, **Unenbatar**; født 26. desember 1959 i Arxan i Indre Mongolia i Kina) er en kinesisk korrupsjonsjeger og politiker. Han var viseborgermester og politisjef i Chongqing. Han var en fremtredende skikkelse i rettsprosessene mot 1 544 antatte medlemmer av kriminelle *baqnder* mellom oktober 2009 og juli 2010. 

Han har også vært viseborgermester og politisjef i Jinzhou, der han arbeidet under Bo Xilai og ble hans nærmeste medarbeider.

Den 2. februar 2012 ble Wang uten forvarsel flyttet til en lavere stilling. Det ble senere meddelt fra offentlig hold at han var overarbeidet og under sterkt mentalt stress og var hensatt i en ferielignende tilstand. Det ble også meldt fra annet hold at han rett før hadde oppsøkt det amerikanske konsulat i Chengdu, og i dagene før dette hadde oppvist tegn på psykisk ubalanse. 

I september 2012 ble han stilt for retten anklaget for avhopping, maktmisbruk for å ta mottatt bestikkelser. Dessuten ble han beskyldt for å ha skjermet konen til Bo Xilai fra straffeforfølgelse. Rettssaken begynte den 17. september i Chengdu og tok to rettsdager. Deler av forhandlingene var unndratt offentlighet fordi de skal ha dreid seg om statshemmeligheter. Han ble dømt til 15 års fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  «薄熙来仕途风向标？重庆打黑局长被削权». *Voice of America*. 2. februar 2012. Besøkt 9. februar 2012.
2. ↑  «Bo Xilai scandal: Ex-police chief Wang Lijun charged», BBC 5. september 2012
3. ↑  Machtkämpfe hinter den Kulissen
4. ↑  «Mord, Korruption und Intrigen», Taz.de

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Lijun hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Baker- og konditorbransjen** består av alle bedrifter knyttet til baking, fra store industribakeri til små håndverksbedrifter som produserer brød og kaker etter gamle tradisjoner eller internasjonale trender. 

Bakerfaget har en lang tradisjon. Røttene går helt tilbake til Babylon, og de områdene som i dag heter Irak. Der framstilte de gjærbrød allerede for 5000 år siden. I Egypt ble denne kunsten videreforedlet gjennom korndyrking. De romerske bakerne utviklet det vi i dag kjenner som en bakerovn. I Tyskland ble det opprettet egne bakerlaug på 1200-tallet. I Norge er baking nevnt i gamle lover som Eidsivating kristenrett og Gulatingsloven. Siden den gang har kunsten å bake blitt videreutviklet. Industrialisering og den tekniske utviklingen har ført til færre håndverksbakerier og flere industribakerier. 

Konditorfaget har ikke fullt så lange tradisjoner. Etter at sukkeret ble frigitt fra hoffene i Europa utviklet faget seg veldig på 1600-tallet. Kaker og fine bakverk ble allment tilgjengelig. I den første tiden ble konditoren omtalt som sukkerbaker. Konditoren var veldig nøye på at kaker og sukkerarbeider kunne utføres av faglærte konditorsvenner. I Norge ble konditorfaget et eget fag på 1800-tallet.

I tillegg til tradisjonelle baker og konditorbedrifter finnes det også en del spesialbakerier som har satset på produkter som lefser, lomper, flatbrød, pannekaker, vafler, pizza eller småkaker og kjeks. De store dagligvarene som, også selger brød og kaker, har gjort gunstige innkjøpsavtaler med de store industribedrifter.

Mesteparten av det som produseres av baker og konditorvarer i Norge selges innenlands. Bransjen er derfor ikke så avhengig av internasjonal økonomi og handelsavtaler for å overleve.

En baker har som oppgaver å lage forskjellige typer brød, boller, kringler, sukkerbrød, baguetter, loff og andre bakverk. Noen bakere jobber også i bedrifter som produserer pizzabunner eller andre halvstekte produkter. 

En konditor lager kaker, søte bakverk, desserter, sjokolade, marsipan og sukkerarbeid. I tillegg lager de forskjellige typer fyll og kremer til kakene. En konditor jobber for eksempel i et konditori eller et bakeri med produksjon av konditorvarer.
***Credo Studentmagasin*** er et kristent studentmagasin laget av og for studenter. Det gis ut av Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag, og har som målsetning å samle studenter for å styrke og utdype deres åndelige liv. 

Bladet ble startet i 1933 av Carl Fredrik Wisløff, og har kommet ut regelmessig i alle år, med unntak av to år under krigen. i 1943 ble bladet stanset av myndighetene, offisielt på grunn av papirmangel. 

Bladet gikk over til sitt karakteristiske kvadratiske format i 1996 under redaktør Alexander Gjems, og kom i 2008 ut fire ganger i året. Fra 1977 kom bladet i en periode ut med hele 18 nummer i året. Fra 2011 ble studentmagasinet *Credo* slått sammen med medlemsbladet for skoleungdom, *Fisk*, og gikk tilbake til rektangulært format. Da begynte også bladet å følge med som innstikk i bladet *Lagsnytt* som sendes til organisasjonens støttespillere.

*Credo* er per 2012 primært et medlemsblad for betalende medlemmer av Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag og kommer ut 4 ganger i året. *Credo* trykkes i 2012 i et opplag på ca. 3000 og som innstikk i *Lagsnytt* med opplag på ca. 10 000.

Redaktører
----------

Nåværende redaktør er Martin Haagensen (fra mars 2016). 

Tidligere redaktører
* 2009 - 2016: Ingunn Marie Ruud
* 2008: Susanne Lende
* 2007: Ragnhild Aadland Høen
* 2005 – 2007: Solveig Schanke Eikum
* 2004 – 2005: Christian Nicolai Bjørke
* 2001 – 2004: Solveig Schanke Eikum
* 2000 – 2001: Ragnhild Aadland
* 1998 – 2000: Terje Skjerdal
* 1996 – 1998: Alexander Gjems
* 1988 – 1996 Håkon Sødal
* 1987 – 1988: Johannes Morken
* 1984 – 1987: Arne Håvard Fjeldstad
* 1982 – 1984: Odd Anders With
* 1977 – 1982: Gunnar Elstad
* 1975 – 1987: Anfin Skaaheim
* 1975: Gunnar Elstad
* 1967 – 1975: Einar Solli
* 1961 – 1967: Leif M. Michelsen
* 1954 – 1961: Arthur With
* 1947 – 1954: Sverre Magelssen
* 1947: Johannes Bygstad
* 1945 – 1947: Olav Egeland
* 1934 – 1942: Hans Høivik
* 1933: Anders Malme
* 1933: Carl Fredrik Wisløff

Eksterne lenker
---------------

* Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag
**Påvirkningshandel** er en strafferettslig betegnelse på bakmannskorrupsjon overfor offentlige tjenestemenn. Påvirkningshandel er etter norsk strafferett straffbart, og kan straffes med bøter eller fengsel i inntil 3 år.

I en innstilling fra Stortingets justiskomité blir påvirkningshandel definert slik:

> Utilbørlig påvirkningshandel i Europarådets forstand foreligger når en person som tilhører en beslutningstakers politiske parti, familie eller omgangskrets, eller som av andre årsaker er eller hevder å være i stand til å øve påvirkning på beslutningstakeren, utnytter sin stilling ved å kreve, motta eller akseptere et tilbud om en utilbørlig fordel.
> 
> 
> Stortingets justiskomité, 3, juni 2003
> 
> 

Selve begrepet stammer fra Europarådskonvensjonen av 1997 artikkel 12, og den norske straffebestemmelsen ble inntatt i Almindelig borgerlig Straffelov i 2003. Den norske bestemmelsen går lengre enn Europarådskonvensjonen ved at den også rammer påvirkningshandel mot private aktører.

Både aktiv og passiv påvirkningshandel er straffbart. Aktiv påvirkningshandel er når en person «gir eller tilbyr noen en utilbørlig fordel for å påvirke utføringen av stilling, verv eller oppdrag». Passiv påvirkningshandel er når noen «for seg eller andre krever, mottar eller aksepterer et tilbud» av samme type som overfor.

Se også
-------

* Korrupsjon

Referanser
----------

1. 1 2  Johs. Andenæs (2008). *Spesiell strafferett og formuesforbrytelsene*. Universitetsforlaget. ISBN 978-82-15-00909-4.
2. 1 2 3  Straffeloven § 276 c
3. ↑  «Innstilling fra justiskomiteen om lov om endringer i straffeloven mv. (straffebud mot korrupsjon)». Stortinget. 3. juni 2003.
4. ↑  Lov 4. juli 2003 nr. 79
**Christopher Codrington** (født 1668 på Barbados, død 7. april 1710) var en britisk soldat, bibliofil og koloniguvernør. Hans far, som også het Christopher Codrington, var kaptein-general på Leewardøyene.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Christopher Codrington var engelskmann, og ble sendt til Enfield for skolegang i England. Codrington fikk universitetsutdannelse ved Christ Church i Oxford, der han ble valgt ut som medlem av All Souls.[]

### Offiser, koloniadministrator

Så tjenestegjorde han med de britiske styrkene som var utstasjonert i Flandern. I 1695 ble han utnevnt til kaptein.[] Samme år fulgte han med kong Vilhelm III på hans besøk til Oxford, og i mangel på en offentlige taler, ble han valgt til å holde den høytidelige orasjon ved University of Oxford.[] Codrington var på denne tid blitt kjent for sitt vidd og sin vitenskapelige dyktighet.[]

I 1697, samme år som hans far døde, ble han utnevnt til kaptein-general og øverstkommanderende for Leewardøyene. I 1703 ledet han en mislykket britisk angrep mot den franske kolonien Guadeloupe. Etter dette sa han opp sin posisjon som guvernør. Han tilbrakte resten av sitt liv som pensjonist på sine eiendommer på Barbados og Barbuda. 

Han grunnla byen Codrington sammen med sin familie på 1600-tallet. Byen ligger på øya Barbuda som er en del av de karibiske øystaten Antigua og Barbuda. I 1741 var byen åsted for et stort slaveopprør. Opprøret skyldtes den hvite befolkningens dårlige behandling av de svarte slavene. Slavene stakk av fra arbeidet sitt og gjorde blant annet mye skade på familien Codringtons eiendommer i Karibia. 

Codrington College, som ble oppkalt etter ham, ble bygd mellom 1714 og 1742. Codrington testamenterte 6000 pund til å betale for byggingen av et av denne skolens bibliotek, med en ytterligere gave på 4000 pund som skulle legges ut for bøkene til dette biblioteket.[] Samtidig skulle hans samling på litt over 10 000 bøker også doneres til dette biblioteket.

Referanser
----------

1. 1 2   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Dobson, Henry Austin (1887). "Codrington, Christopher". In Stephen, Leslie. Dictionary of National Biography 11. London: Smith, Elder & Co. pp. 203–204.
* Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |