recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Ta alle sjanser*** , (originaltittel: *Classe tous risques*) er en fransk gangster-film fra 1960 regissert av Claude Sautet.

Filmen handler om Abel Davos (Ventura), en fransk gangster på rømmen fra politiet i Italia, som med hjelp av Eric Stark (Belmondo) forsøker å komme seg til Paris.

Handlingsreferat
----------------

En fransk gangster Abel Davos, blir dømt til døden in absentia, og han må flykte til Italia sammen med hans kone og deres to barn. Men fra Milano, sammen med en medskyldig Raymond, forsøker de å komme seg tilbake til Frankrike igjen med båt. Men de blir overrasket av to agenter fra tollvesenet. Etter en skuddveksling ligger begge tollerne, hans kone og Raymond død, og en massiv politi-jakt begynner etter Abel Davos.

Abel forsøker å gjemme seg, sammen med sine to sønner, i Nice. Han kontakter Abel Riton og Fargier, tidligere allierte fra Paris, for å be om hjelp. Men Riton driver nå en bar, og Fargier et hotell. De ønsker ikke å risikere livet, for å hjelpe en etterlyst person. Men de rekrutterer en annen ung gangster som heter Éric, for å hente Abel og barna hans. På veien redder Éric også en ung kvinne Liliane, som blir angrepet av en mann. Til gjengjeld godtar kvinnen å late som hun er sykepleier for Abel, som er bandasjert for å skjule hans egentlige identitet.

Tilbake i Paris får Abel også et falskt pass, men han trenger også penger for å komme seg unna for godt. De forsøker å rane en kriminell som heter Gibelin, og han konsulterer Fargier og Riton, som begge er under voldsomt press av politiet på grunn av deres tidligere tilknytning til Abel. Når han innser at han har blitt forrådt, starter Abel sin hevn ved å drepe Gibelin og deretter Fargier - hvis kone dør av sjokk. Samtidig forsøker politiet å finne ut hvor Abel faktisk befinner seg.

Skuespillere
------------

* Lino Ventura - Abel Davos, en raner og morder.
* Jean-Paul Belmondo - Éric Stark, en yngre gangster.
* Sandra Milo - Liliane, som blir venn med Éric.
* Marcel Dalio - Arthur Gibelin.
* Jacques Dacqmine - politietterforsker Blot.
* Claude Cerval - Raoul Fargier. En tidligere kriminell kollega av Abel
* Michel Ardan - Henri Vintran, en tidligere bekjent av Abel

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ta alle sjanser* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Ta alle sjanser* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Ta alle sjanser* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Ta alle sjanser* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Ta alle sjanser* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Ta alle sjanser* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Ta alle sjanser* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Ta alle sjanser* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Ta alle sjanser* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Cato Andreas Sverdrup** (født 9. april 1896 i Reine i Lofoten, død 9. april 1948) var en norsk væreier og politiker (H).

Han var sønn av væreier Hartvig Sverdrup (1840–1927) fra Bindal og husmor Hanna Blix (1855–1931) fra Steine. Han giftet seg i 1919 med Johanne Andrea Mathiesen fra Bergen. Etter studentereksamen og handelsskole overtok han i 1917 driften av farens handels- og eksportforretning sammen med broren Sofus, under navnet S. & C. Sverdrup. Virksomheten omfattet blant annet fiskeeksport, trandamperi, skipsrederi og drift av fiskeværet Reine. I 1940 overtok nevøen Hartvig Sverdrup sin fars plass som medeier, og forretningen ble videreført som Sverdrup & Sverdrup. Under den andre verdenskrig tjenestegjorde Cato Sverdrup i Sjøforsvaret som sersjant og kapteinløytnant.

Sverdrup fylte en rekke roller i private selskaper og bransjeorganisasjoner. Han var formann i Flakstad og Moskenes assuranseforening 1919–1941, medlem av representantskapet i AS Nordlands Privatbank 1928–1948, formann i Lofotens Handelsstands Forening 1931–1935, styreformann i AS Tennesanlegget 1935–1936, formann i Norges tørrfiskeksportørers landsforening 1937–1940, medlem av Norges Eksportråd 1945–1948 og styremedlem i AS Vesteraalens Dampskibsselskab 1946–1948.

Sverdrup var innvalgt på Stortinget fra Nordland 1937–1949, etter å ha vært 2. vararepresentant 1931–1933. Han døde før den siste valgperioden var omme, og Kristian Johan Bodøgaard overtok som representant. Sverdrup var medlem av Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité og Høyres gruppestyre 1945–1948. Sverdrup var medlem av Høyres landsstyre fra 1930 og sentralstyre fra 1934 og frem til sin død. Han var delaktig i gjenoppbyggingen av partiorganisasjonen etter den andre verdenskrig som medlem av det midlertidige arbeidsutvalget i 1945, senere landsstyrets arbeidsutvalg 1946–1948.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 691[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 692[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Cato Sverdrup hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Cato Sverdrup hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Taarab** er en musikkgenre, som er populær i Tanzania og Kenya. Forløperen til taarab kom til Zanzibar så tidlig som i 1820, da taarabliknende musikk ble spilt ved sultanens palass. Denne musikken var importert fra Den arabiske halvøy. Likevel var det ikke før begynnelsen av 1900-tallet, da sultan Seyyid Hamoud bin Muhammed oppfordret til dannelse av taarabklubber, at musikkstilen fant sin form, slik den spilles idag. Musikken tok da til seg elementer fra indisk og afrikansk musikk, samt av vestlige instrumenter ble introdusert. Et tradisjonelt taaraborkester kan bestå av flere dusin musikere og benytter seg av både tradisjonelle og moderne instrumenter, som fiolin, kanun (et strengeinstrument), trekkspill, nay (en arabisk fløyte), trommer og vokal. I senere år er det blitt vanligere å bruke elektroniske instrumenter og utstyr.

Ordet taarab stammer fra arabisk *tariba* og kan oversettes til «å bli beveget».

Se også
-------

* Afrikansk musikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Tuloma** (russisk: Тулома, finsk: *Tuulomajoki*, skoltesamisk: *Tuållâmjokk*, kildinsamisk: *Туэллэм, Tuellem*) er ei elv i Murmansk oblast i Russland. Med et nedbørfelt på 21 500 km² og et middelvannføring på 255 m³/s er Tuloma en av Nordkalottens største elver. Elva har sine kilder rundt Saariselkä og Urho Kekkonen nasjonalpark helt øst i Lappland i Finland. Selve Tulomaelva dannes ved samløpet av sideelvene Lotta og Nota i innsjøen Notozero, og utløpet er i Kolabukta like ved Murmansk på Kolahalvøya i Russland.

Vannkraft
---------

Det er bygget to vannkraftverk i elva. Det første kraftverket som ble bygd, Nedre Tuloma, ligger ved byen Murmasji ikke langt fra utløpet i Kolabukta. Det andre og største kraftverket, Øvre Tuloma, ligger ved Verkhnetulomskij 60 km lengre opp i elva. Det er her bygd en 62 m høy demning, som danner et vannreservoar som er opptil 20 km bredt og som strekker seg 120 km oppover Tuloma. 

| Vannkraftverk | Byggeår | Fallhøyde | Max effekt | Middelproduksjon |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nedre Tuloma | 1934-38 | 19 m | 56MW | 250 GWh |
| Øvre Tuloma | 1961-66 | 62 m | 268 MW | 800 GWh |
|

Fiske
-----

Tuloma var tidligere en utmerket lakseelv, på linje med Tana i Finnmark i produktivitet, med en årlig fangst på over 100 tonn. Ved Padunfossen ved utløpet av Notozero hadde skoltesamene rettigheter til å fange laks i stengsel, og det ble hvert år fanget flere titalls tonn med laks der. 

Men da kraftverkene ble bygd ble laksens gyteplasser og vandreruter ødelagt. Ved det første kraftverket ble det etter noen år bygd en vel fungerende laksetrapp, og etter hvert tok fisket seg opp mot gamle høyder. Men da det store kraftverket Øvre Tuloma og demningen ved Verkhnetulomskij ble bygd kollapset laksefisket i elva. Notozero ble en del av det store Verkhnetulomskoje-magasinet, og Padunfossen ble borte. Det ble bygd en fiskeheis ved demningen, men den fungerte ikke og ble lagt ned etter kort tid. Det er dog fremdeles en liten, gjenværende laksestamme i Tuloma, som gyter i de uregulerte sideelvene nedenfor demningen, da spesielt i elva Petsja.

Det foregår nå arbeid for å kartlegge mulighetene for å gjenoppbygge en laksestamme i Tuloma, ved hjelp av tiltak som vil tillate laksen å passere demningene og nå frem til gyteplasser i vassdragets øvre bielver, som fremdeles er i sin naturlige tilstand. Håpet er at dette vil bringe betydelige fordeler og inntekter til området, i form av fritidsfiske og økoturisme.

Referanser
----------

1. ↑  Lenhydroproject Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  tuulomajoki.fi Arkivert 20. mars 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Tuloma River Project Arkivert 5. januar 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tuloma River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finland Finlands flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 2  (3 pallplasseringer)
*Per 5. september 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2007 Ukrainas flagg Kiev | Mellom |
| Bronse | 2007 Ukrainas flagg Kiev | Stafett |
| Bronse | 2009 Ungarns flagg Miskolc | Stafett |

**Tero Föhr** (født 1. august 1980) er en finsk orienteringsløper som løper for den finske orienteringsklubben Vehkalahden Veikot.

Föhr har i en årrekke vært med på å prege resultatlistene på nasjonale og internasjonale løp. Spesielt sent på 2000-tallet var han svært dyktig, noe som resulterte i tre VM-medaljer på to mesterskap i 2007 og 2009. På mellomdistansen i Kiev under VM i 2007 ble han kun slått av den franske orienteringslegenden Thierry Gueorgiou. Föhr var i 2006 med på å vinne verdens største orienteringsstafett, Jukola, sammen med sin klubb Vehkalahden Veikot. 

Han vant femdagerskonkurransen O-Ringen sammenlagt i Sälen i 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tero Föhr – World of O Rediger på Wikidata
Grunnlegger Michael Stevens fotografert på VidCon 2016
**Vsauce** består av en serie YouTube-kanaler skapt av nettpersonligheten Michael Stevens. Vsauce-kanalene er kjent for å produsere videoer om vitenskap, teknologi, spill og andre temaer av allmenn interesse.

Historie
--------

Den 24. juni 2010 debuterte Stevens med *Vsauce*s hovedkanal på YouTube. Brukernavnet *Vsauce* ble først opprettet på YouTube 30. juli 2007, men brukeren ble ikke brukt av personen som opprettet den. Michael Stevens' kanal *Vsauce* fokuserte opprinnelig på videospill og hadde flere verter. Men etterhvert begynte de å fokusere mer på lærerike videoer, og Michael Stevens ble den eneste verten. Videoene som fokuserte på kunnskap var de mest populære, og siden 9. september 2012 er det bare disse videoene som blir sendt på hovedkanalen. 

Vsauce består i dag av flere kanaler. *Vsauce* er hovedkanalen, med grunnleggeren Michael Stevens som vert. *Vsauce2* er den andre kanalen til Vsauce, og har seks gjentakende deler med videoer (MindBlow, FAK, BiDiPi, WAC, 54321, og BOAT) for å dekke uvanlig viten, teknologi eller kunst. Verten på *Vsauce2* er Kevin Lieber. 

*Vsauce3* er den tredje kanalen til Vsauce og dekker videoer om oppdiktede verdener og videospill. Som i *Vsauce2* er det også seks gjentakende deler på *Vsauce3* (HeadShot, Game LÜT, DONG, App All Knight, 9bit,og Fact Surgery). Verten på *Vsauce3* er Jake Roper. *Wesauce* er en kanal som viser frem ting som tilhengerne av Vsauce har laget. 

Hovedkanalen *Vsauce* har om lag 16 300 000 abonnenter og nærmere 2 000 000 000 visninger, mens alle Vsauce-kanalene tilsammen har over 24 530 000 abonnenter og i underkant av 3 000 000 000 visninger.

Referanser
----------

1. ↑  . *THNKR TV*. YouTube. November 20, 2012.Hentet 17.januar 2014.
2. ↑  Vsauce's kanal , Vsauce. YouTube, besøkt 15. desember 2020
3. ↑  Vsauce2's kanal , Vsauce2. Youtube, besøkt 15. desember 2020
4. ↑  Vsauce3's kanal , Vsauce3. Youtube, besøkt 15. desember 2020
5. ↑  Wesauce's kanal , Wesauce. Youtube, besøkt 15. desember 2020

Eksterne lenker
---------------

* Vsauces YouTube-kanal
**Line Safaa Al-Saiddi** (født 2006) er en norsk friidrettsutøver som representerer IL Skjalg.

Hun vant NM-bronse på 400 meter og 800 meter innendørs i 2023.

Idrettskarriere
---------------

2021
Under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2021 ble Al-Saiddi nummer to på 100 meter og 200 meter, og nummer tre på 800 meter i J15-klassen.

2022
Hun deltok på 400 meter under NM i friidrett 2022 der hun endte på 4.-plass med tiden 54.17, som var ny norsk aldersrekord for 16-åringer. 
Hun var også med på Skjalgs lag på 1000 meter stafett, som vant gull.
Under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2022 vant hun 100 meter og 200 meter i 16-årsklassen.
Under Junior-NM i friidrett 2022 vant hun 400 meter i U20-klassen.
Hun deltok i U18-EM i friidrett 2022 i Jerusalem, der hun endte på 5.-plass i finalen på 400 meter med tiden 54.53.

2023
Hun vant NM-bronse på 400 meter og 800 meter innendørs i 2023.

Medaljer i norske seniormesterskap
----------------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | 1000 meter stafett | 2022 |
| Sølv | 1000 meter stafett | 2023 |
| Bronse | 400 meter | 2023 |
| Bronse | 400 meter innendørs | 2023 |
| Bronse | 800 meter innendørs | 2023 |

Referanser
----------

1. 1 2 3  NM Innendørs lørdag
2. 1 2 3  NM Innendørs søndag
3. ↑  UM 2021
4. 1 2  friidrett.no: NM i friidrett 2022
5. ↑  UM 2022
6. ↑  Junior NM 2022 dag 2
7. ↑  To gull til Norge på siste dag av EM U18 i Jerusalem

Eksterne lenker
---------------

* (en) Line Al-Saiddi – World Athletics Rediger på Wikidata
* (no) Line Al-Saiddi – Norges Friidrettsforbund
**Argentinosjøen** (spansk: *Lago Argentino*) er en innsjø i Patagonia, sør i Argentina. Den ligger nær den chilenske grensen i den sørvestlige delen av provinsen Santa Cruz. Innsjøen grenser i vest til Andes og nasjonalparken Los Glaciares nasjonalpark som blant annet inneholder isbreen Perito Moreno. 

Argentinosjøen er med et areal på 1 415 kvadratkilometer Argentinas største innsjø. Ved den østre enden av innsjøen ligger byen El Calafate, som har de siste årene opplevd en stor befolkningsvekst, og er i dag et viktig turistsentrum. Omkring den vestlige delen av innsjøen dominerer det tørt patagoniske steppelandskapet. Lengst i vest deles innsjøen opp i to smalere, fjordlignede armer som strekker seg mot nord og sør. I den nordlige enden finnes isbreen Upsala. I sør ligger den mest besøkte isbreen, Perito Moreno. Vannet i innsjøen kommer fra isbreer i vest og fra innsjøer og vassdrag som får vannet sitt fra isbreer. Det gjør at vanntemperaturen er lav og at det forekommer isfjell i hele innsjøen - også om sommeren.

Siden 1981 står Argentinosjøen, sammen med Los Glaciares nasjonalpark, på Unescos liste over verdensarvsteder.

Bilder
------

* Den vestlige delen av innsjøenDen vestlige delen av innsjøen
* Perito Moreno-isbreen.Perito Moreno-isbreen.
* Den østlige delen av innsjøen.Den østlige delen av innsjøen.

Referanser
----------

1. ↑  «Principales lagos de la república Argentina». *ign.gob.ar*. Instituto Geográfico Nacional (IGN). 2015. Besøkt 3. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Argentino Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (tysk) Topografisk kart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Tern Island** er et lite korallrev i French Frigate Shoals i de nordvestlige Hawaiiøyene, om lag 790 km vest-nordvest av Oahu. Den har et areal på 105,276 km² og er yngleplassen til 18 arter sjøfugl. De truede grønne hawaiisjøskilpadder, og truede hawaiimunkesel. Den ligger i et område som ivaretas av Hawaiian Islands National Wildlife Refuge og U.S. Fish and Wildlife Service.

Historie
--------

United States Coast Guard PBY Catalina på Tern i 1953
Etter slaget ved Midway bygget den amerikanske marinen en marinebase på Tern Island. Øya var stor nok til å bygge en 1 005 meter lang flystripe. Stasjonens viktigste funksjon var som en nødlandingsplass for fly som fløy mellom Hawaii og Midwayøyene. Den opprinnelige rullebanen og noen av bygningene står fortsatt.

Marinebasen ble operert fra 1942 til 1946, og en U.S. Coast Guard-stasjon var i drift fra 1952 til 1979. I 1969 visket en tsunami ut mye av stasjonen, og den måtte bygges opp på nytt.

En Piper PA-20 Pacer har landet over 600 ganger på Tern-Øya. Det er vanligvis månedlig fly til Honolulu med post, men tyngre last kommer vanligvis sjøveien. Et annet alternativ er post, enten via satellitt-telefon eller øyas bredbånd internett-tilkobling.

De gamle U.S. Coast Guard brakker brukes fortsatt inn i det 21. århundre. Oppgraderinger inkluderer opprydding av gammelt avfall, forbedrede vanntanker, og solenergi. Solenergi bruker omvendt osmose som kan produsere 1 200 liter ferskvann om dagen. Det er også en diesel generator med en 500-gallon tank.

Referanser
----------

1. ↑  Good. «Tern Island Preliminary Assessment and Technical Support Document». Besøkt 18. april 2017.
2. ↑  Tern Island
3. ↑  LORAN Station French Frigate Shotals Arkivert 23. september 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  Heart of the sanctuary
5. ↑  Tern Island - at Work
**Asmund Eirik Soelseth** (1886 – 1975) var en norsk høyesterettsdommer. Soelseth ble født i Vadsø og ble cand. jur. i 1910 etter at han tok artium i Skien i 1905. Etter dette ble han sakførerfullmektig i byen og deretter dommerfullmektig på Elverum fra 1912. I 1914 gikk turen til Justisdepartementet og der var han i fem år, før han 33 år gammel ble utnevnt til dommer i Bergen byrett. I Bergen ble han værende i 27 år, de første 17 årene i byretten.

I 1936 ble han utnevnt til lagdommer i Gulating lagmannsrett. I juni 1945 ble han oppnevnt som en av flere nye høyesterettsdommere for å påskynde landssvikoppgjøret.

I 1953 ble han utnevnt til Kommandør av St. Olavs Orden for sine embetsfortjenester. Han fikk avskjed i nåde fra sitt verv som høyesterettsdommer i statsråd 27. juli 1956, da han gikk av for pensjonsalderen.

Soelseth døde 31. januar 1975, 88 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, side(r) 19, utgitt 3. februar 1975[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lofotposten, 1. mai 1936
3. ↑  Arbeiderbladet, 9. februar 1953
4. ↑  Aftenposten, 3. februar 1975
**Alan McManus** (født 21. januar 1971 i Glasgow) er en skotsk profesjonell snookerspiller.

McManus har lenge vært en jevnt god spiller, men har aldri tatt skrittet opp i det absolutte toppsjiktet. Han var rangert i topp 16 fra 1990 til 2006 og var i mellom sesongene 1993/94 og 1996/97 rangert som nummer seks i verden. Tilsammen har McManus nådd 21 semifinaler i rankingturneringer, men har bare nådd fire finaler i karrieren. To av semifinalene har vært i VM, men han har aldri vært i en VM-finale. Sist han nådde en semifinale var i Grand Prix 2006, denne tapte han mot Neil Robertson, som senere vant turneringen.

Han har vunnet Dubai Duty Free Classic i 1994 og Thailand Open i 1996. I tillegg til Masters i 1994.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alan McManus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (cn) Alan McManus – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Alan McManus – CueTracker Rediger på Wikidata
* Profil på Pro Snooker Blog Lesedato 4. februar 2016.
**Joseph Patrick Lydon** (født 2. februar 1878 i County Mayo på Irland, død 19. august 1937) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Lydon vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Christian Brothers College* som kom på andreplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club*.
*Christian Brothers* tapte første kampen med 0-7 til det canadiske laget som også vant også over det andre amerikanske laget, *St. Rose Parish*, med 4-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *Christian Brothers College* og *St. Rose Parish* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
Lydon var midtbanespiller og spilte alle fire kampene.

Lydon deltok også i boksing, han tapte til sin landsmann Harry Spanger i semifinalen som siden vant finalen og ble olympisk mester i weltervekt.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1904 USAs flagg St. Louis Sølv i fotball USAs flagg USA
* Bronse 1904 USAs flagg St. Louis Bronse i boksing, weltervekt USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Lydon – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Lydon – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Lydon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Lydon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Lydon – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The dress*** er et fotografi som ble en viral internettsensasjon 26. februar 2015, da seerne var uenige om kjolen (*the dress*) som var avbildet var farget svart og kongeblått, eller hvitt og gull. Fenomenet avdekket forskjeller i menneskets fargeoppfatning, som har vært gjenstand for pågående vitenskapelige undersøkelser av nevrovitenskap og synsvitenskap, med en rekke artikler publisert i fagfellevurderte vitenskapelige tidsskrifter.

Bildet stammer fra et utvasket fargefotografi av en kjole lagt ut på det sosiale nettverkstjenesten Tumblr. I løpet av den første uken etter at bildet ble lagt på internett ble kjolen nevnt i mer enn 10 millioner tweets, ved å bruke hashtags som #thedress, #whiteandgold og #blackandblue. Selv om fargen på den faktiske kjolen til slutt ble bekreftet som blå og svart, fikk bildet mange diskusjoner, hvor brukerne diskuterte deres meninger om fargen og hvordan de oppfattet kjolen i fotografiet som en viss farge. Medlemmer av det vitenskapelige samfunnet begynte å undersøke bildet for ny innsikt i menneskets fargesyn.

Selve kjolen, som ble identifisert som et produkt av forhandleren Roman Originals, opplevde en kraftig økning i salget som følge av hendelsen. Forhandleren produserte også en engangsversjon av kjolen i hvitt og gull som veldedighetskampanje.
**Steffen Kammler** (født 1965) er en norsk korleder, dirigent, lærebokforfatter og høyskolelektor. Kammler har vært ansatt ved blant annet Hamburg statsopera, Den norske Opera og Ballett og Barratt-Due musikkinstitutt. Han er lærebokforfatter i ledelse av musikkensembler.

Biografi
--------

Kammler ble født i Calbe (Saale) i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt. Han var fra 1975 til 1983 medlem av det 700 år gamle guttekoret Dresdner Kreuzchor i Dresden, hovedstaden i forbundsstaten Sachsen. Han studerte journalistikk ved universitetet i Leipzig og tok diplomeksamen i 1990. Siden utdannet han seg i kordireksjon ved musikkhøgskolen i Weimar under Gert Frischmut, og i orkesterdireksjon ved musikkhøgskolene i Weimar og Leipzig. 

Kammler arbeidet fra 1990 til 1997 med *Kammerchor Josquin des Prez* i Leipzig. Han var ansatt som korleder ved Opernhaus Halle fra 1996 til 1997 og i tilsvarende stilling ved Hamburgische Staatsoper fra 1997 til 2001. I perioden fra 2001 til 2009 var han kormester for Den Norske Opera & Ballett og arbeidet der også med Barnekoret. Kammler har videre dirigert en rekke operaforestillinger for barn og unge, deriblant Benjamin Brittens «Let’s make an opera», Hans Krasas «Brundibar», Kurt Weills «Der Jasager» og Hans Werner Henzes «Pollicino». Han ble norsk statsborger i 2008.

Kammler ble i 2008 dirigent for Oratoriekoret Cæciliaforeningen og har med dette fremført store norske verk for kor og orkester av Bertouch, Reissiger og Valen. Han var fra 2009 til 2011 dirigent for Den norske Studentersangforening og var fra 2009 til 2013 periodevis gjesteprofessor ved universitetet i Shaoxing. Han har siden 2009 arbeidet som lærer på MDD på St. Hallvard videregående skole i Drammen. Fra 2020 er han høyskolelektor (vikar) ved Barratt Due musikkinstitutt, som dirigent ved høyskolens kammerkor.

Diskografi
----------

* 1998: Direksjon: *Die Busspsalmen = The penitential psalms* (salmene 6, 38, 130, 143) av Orlando di Lasso. Kammerchor Josquin des Prèz.
* 1999: Korinnstudering: *Wozzeck* opera av Alban Berg. Dirigent Ingo Metzmacher, EMI Classics 556 865 2 (liveopptak)
* 2012: Direksjon: *Requiem for kong Karl Johan* av Friedrich August Reissiger. Oratoriekoret Cæciliaforeningen.

Publikasjoner
-------------

* *Dirigentboka*, *Lærebok i ensembleledelse*, Norsk Musikforlag AS, Oslo 2021.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Biografi i Den Norske Opera & Ballett lest 19. oktober 2013
3. ↑  wordpress.com lest 19. oktober 2013
4. 1 2  «Dirigenten». *Cæciliaforeningen Oratoriekor*. Besøkt 19. november 2021.
5. ↑  «Steffen Kammler». *Barratt Due*. Besøkt 19. mars 2022.
6. 1 2  Deutsche Nationalbibliothek
7. ↑  Cæciliaforeningens internettside besøkt 31. desember 2012
8. ↑  «Steffen Kammler: Dirigentboka». *Musikk-Miljø*. Besøkt 9. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Aihui** (kinesisk: 爱辉区; pinyin: *Àihuī Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Heihe i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. 

Det har et areal på 1 443 km², og har ca. 190 000 innbyggere.

Historie
--------

Selve byen er etterfølger av Aigun. Den var opprinnelig kjent som *Saghalien Ula hoton* (mandsjuisk: *Sahaliyan ulai hoton*, kinesisk: 黑龍江城 pinyin: *Heilongjiang cheng*). Den lå først på venstre bredd av floden Heilongjiang (den bredden som nå er på russisk territorium), nedenfor munningen av sideelven Seja, men ble forlatt. Den nye byen, på flodens høyre og kinesiske bredd, ble grunnlagt i 1684 under Kangxi-regjerungsperioden på Qingdynastiets tid.

Kulturminner
------------

Den historiske bykjernen (*Aihui xincheng yizhi*, 瑷珲新城遗址) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Eksterne lenker
---------------

* Aihui xincheng yizhi[*død lenke*]
* Aihui xincheng yizhi[*død lenke*] (PDF; 28 kB)
* 从《黑龙江流域图》和康熙《皇舆全览图》 看清人对黑龙江流域的认识

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Thea Glenton Raknes** (født 11. september 1987 i Arendal) er en norsk artist og låtskriver. Hun var medlem av bandet Norma Sass før hun startet som soloartist under navnet **Thea & The Wild**.

Hun bodde sine første år i Risør. Hun gikk på Grünerløkka barneskole, Hersleb ungdomsskole og Foss videregående. Hun har en bachelor i kultur og kommunikasjon fra Universitetet i Oslo.

Etter at Norma Sass ble oppløst i september 2011 har hun jobbet med eget materiale og slapp sitt debutalbum *Strangers and Lovers* 28. august 2014 under navnet Thea & The Wild. For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2014 i klassen indie. Sjangermessig befinner hun seg innenfor alternativ popmusikk med en litt mørk, melankolsk drakt. Hun slapp sitt andre album, Ikaros, i februar 2018.

Diskografi
----------

### Med Norma Sass

* A Dance of Victory The Morning After EP (2009)
* Robbery, single (2010)
* Hunting for Treasures, album (2011)

### Med Thea & The Wild

* Cry sometimes, single (2013)
* Hots For You, single (2013)
* Ropes, single (2014)
* Strangers and Lovers, album (2014)
* Paved tThe Way (2017)
* City of gold (2017)
* Dark Horse (2017)
* When A Kiss Becomes A Habit (2018)
* Ikaros, album (2018)

Referanser
----------

1. ↑  «10 New Albums to Stream Now: Justin Timberlake, Rhye and more». *Rolling Stone*. Arkivert fra originalen 21. februar 2018. Besøkt 23. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Nordlandet** er den nest største øya i Kristiansund kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal fylke. Den har et areal på 14,44 km². Øya er den østligste av de tre øyene byen befinner seg på, med havna som det sentrale midtpunkt. Nordsundet med Nordsundbrua atskiller øya fra Gomalandet, og Markussundet skiller Nordlandet fra Innlandet.

Nordlandets høyeste punkt er Kvernberget 205 moh. og ved Nordsundet ligger Bjønnahaugen, en markant liten fjelltopp som skal likne en sovende bjørn. På Bjønnahaugen er havnas stormvarsel montert. 

Den gamle bebyggelsen på Nordlandet ligger sentralt i forhold til havna og sundene som er innseiling til havna. Herfra er det sundbåtforbindelse med byens sentrum på Kirkelandet. Bydelen Nordlandet har egen kirke, Nordlandet kirke. 

Mye av utbyggingen i Kristiansund de siste 30 årene har skjedd på Nordlandet. 

Kristiansund lufthavn, Kvernberget ligger på Nordlandet, med tilhørende helikopterbase for oljevirksomheten på Haltenbanken. Nær ved ligger oljebasen, Vestbase. Løkkemyra var opprinnelig regulert til industriområde, men er nå også et handelssentrum i Kristiansund, med bl.a. kjøpesenteret Alti Futura, Biltema og andre store varehus. 

Nordlandet kalles også for Marokko.

Bildegalleri
------------

* Nordlandet anno 2008, sett fra Kirkelandet.  Foto: Harald OppedalNordlandet anno 2008, sett fra Kirkelandet.  Foto: Harald Oppedal
* Nordlandet anno 2002, en del bygging har skjedd siden.Nordlandet anno 2002, en del bygging har skjedd siden.
* Nordlandet kirke.Nordlandet kirke.
* Nordlandet kirke.  Foto: Harald OppedalNordlandet kirke.  Foto: Harald Oppedal
* Kvernberget, høyeste punkt på Nordlandet.  Foto: Harald OppedalKvernberget, høyeste punkt på Nordlandet.  Foto: Harald Oppedal

Referanser
----------

1. ↑  Nordlandet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Dick Bergström** (født 15. februar 1886, død 17. august 1952) var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Bergström vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den svensk båten «Erna Signe» som kom på andreplass i 12-metersklassen bak den norske båten «Magda IX». Mannskapet på «Erna Signe» var; Per Bergman, Dick Bergström, Kurt Bergström, Hugo Clason, Folke Johnson, Sigurd Kander, Nils Lamby, Erik Lindqvist, Nils Persson og Richard Sällström.

Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i seiling, 12-metersklassen Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dick Bergström – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dick Bergström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dick Bergström – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Dick Bergström – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gautier** er et konjakkhus. De har ikke egne vinmarker, så de er en negociant.

Historie
--------

Familien Gautier har vært i vinbransjen siden 1644, da Charles Gautier giftet seg inn i en vinfamilie, ved å gifte seg med Jacquette Brochet. Deres sønnesønn Louis sikret seg en rettighet fra Kongen til å produsere konjakk i 1755, det samme året som han grunnla huset. Dette papiret har konjakkhuset fortsatt hengende i hovedbygningen sin. Huset eies i dag av direkte etterkommere fra Charles Gautier. 

De kjøper inn konjakk fra de 4 beste konjakkområdene; Grande og Petite Champagne, Bons Bois og Bois Communs (Bois Ordinaires). De destillerer ikke selv, men kjøper inn ung konjakk, som de lagrer videre selv. Til eikefat bruker de både eik fra Troncais og Limousin. Eiendommen ligger på en øy i elven Charente, som renner gjennom konjakkregionen, så kjellerne deres er ganske fuktige. 

95% av produksjonen går til eksport, til over 65 land verden over.

Utvalg
------

### Konjakk

* VS – ca. 3 års fatlagring, utgjør ca. 50% av salget deres (i volum)
* VSOP Vieille – ca. 6 års fatlagring, utgjør ca. 30% av salget
* Napoléon – 12-15 års fatlagring
* XO Gold & Blue – ca. 20 års fatlagring
* Royale Fine – ca. 30 års fatlagring
* Extra Vieille XO Decanter – opptil 40 års fatlagring
* Tradition Rare – en blanding av gamle konjakker, de eldste fra 1800-tallet

I tillegg har de lagd en konjakk som er tilpaset sigarer;

* Pinar del Rio Cigar Blend Konjakk XO

Deres VSOP vant bronse ved The International Wine and Spirit Competition i 1989, og Napoléon vant sølv ved Vinexpo i 1993. I 1994 vant XO-en gull ved The International Wine and Spirit Competition. 

De har også en serie som kalles "Spirit of Discovery", som er tilpasset gave- og samlermarkedet, men ulike porselensflasker og glass formet som skips-gjenstander. 

### Pineau des Charentes

* Pineau des Charentes White
* Pineau des Charentes Rosé
* Panatela Old Pineau des Charentes – Minimum 5 års fatlagring på konjakken, 17% alkohol. Tilpasset sigar.

Den hvite Pineau des Charentes vant bronse ved *The International Wine & Spirits Competition'* i 2003. Panatela vant bronse i 2002, samt bronse i "Challenge international du vin" i 2003.

Eksterne lenker
---------------

* Konjakk Gautier
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
|  i langrenn: |
| Langrenn U23-Verdensmesterskap |
| Bronse | 2009 Praz de Lys | Sprint klassisk |

**Daniel Heun** (født 18. oktober 1986 i Fulda) er en tysk langrennsløper. Han er tvillingbror til Alexander Heun, som også er langrennsløper, og er bosatt i Rengersfeld.

Resultater
----------

2004
Heun hadde sin internasjonale debut på 10 km fellesstart i Abtenau i mars, og endte på 28.-plass. Han deltok i fire renn i *Alpen cup* i desember, og deltok også i det tyske mesterskapet i desember, der han kom på 14.-plass i kvalifiseringen, og gikk ikke videre.

2005
I 2005 deltok han i sitt første verdenscuprenn, i Reit im Winkl i februar. I mars var det junior-VM i finske Rovaniemi, og Heun deltok i sprint og på 10 km fri teknikk. Han endte på 17.-plass i sptint og 78.-plass på 10 km. Han deltok i flere Alpen cup-renn, med 22.-plass som beste resultat. I desember var det tysk mesterskap, der han kom på 12.-plass i sitt kvalifiseringsrenn, og gikk ikke videre.

2006
I februar 2006 var det igjen junior-VM, denne gang i Kranj i Slovenia. Her fikk han sølv på 1 km sprint og 8.-plass på 2x10 km fellesstart. I mars deltok han i det tyske mesterskapet, og fikk 36- plass på 10 km klassisk og 24.-plass på den påfølgende jaktstarten.

2007
Beste resultat i Alpen cup dette året ble 25.-plass, som han oppnådde to ganger. Han deltok også i et world cup-renn, og året ble avsluttet med det tyske mesterskapet i desember. Der deltok han i sprint, der han kom på 3.-plass i sitt kvalifiseringsheat, og gikk ikke videre.

2008
Dette året deltok han i tre world cup-renn, og han forbedret sine resultater i Alpen cup, med en 6.-plass i sprinten i Oberstdorf i januar som beste plassering, og 11.-plass på 10 km klassisk i Klosters i januar. Han greide også 3.-plass i et FIS-renn i Oberwiesenthal i desember.

2009
I Alpen cup greide han to femteplasser; på sprinten i Reit im Winkl i januar og sprinten i Zwiesel i februar. Han deltok i tre world cup-renn, som ga en 38.-plass og en 44.-plass og en 47.-plass. I desember fikk han sin første medalje i det tyske mesterskapet, med bronse på 20 km klassisk, fellesstart. På 10 km fri stil fikk han en 6.-plass.

Under U23-VM på ski 2009 fikk han bronse på sprinten, bak Ales Razym og Andrey Feller.

2010
Det ble ingen pallplasseringer dette året, verken i nasjonale eller internasjonale renn. I Alpen cup fikk han en 9.-plass som beste resultat, og i det tyske mesterskapet kom han på 11.-plass på 10 km klassisk.

2011
Under Ski-VM 2011 i Oslo kvalifiserte han seg til kvartfinalen, men kom der sist, og ble slått ut. Han endte med det på 22.-plass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Heun – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
***Gaute og Gullit*** er en norsk barne-tvserie som gikk på NRK i 1993. Serien ble produsert av NRK Sogn og Fjordane.

Vi møter 7 år gamle Gaute som får en geit i presang av familien. Geita kaller han opp etter sitt store forbilde Ruud Gullit og geita blir derfor kalt Gullit. Vi følger Gaute og Gullit på steder som sirkus, på første skoledag, på butikken og ellers i hverdagen. Serien er spilt inn på diverse steder i Sogn og Fjordane, men i hovedsak på Åsane i Førde[] og bærer preg av at Gaute bor på en bondegård. Musikk hadde en viktig rolle i serien, og hver episode hadde et musikkinnslag fremført av personer i omgangskretsen rundt Gaute.

Serien fikk svært god kritikk og ble sett på som viktig for å styrke nynorsken for barn i fjernsynsbildet.[]

Skuespillere i serien var blant andre:

* Sondre Rivedal Tjugen (Gaute)
* Jan A. Haugen (Gautes far)
* Johannes Vie (Gautes bestefar)
* Ann Kristin Rasmussen (Gautes søster)
* Arle Hjelmeland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
The Beatles' logo.
***The Beatles Book*** eller ***The Beatles Monthly Book*** var et engelskspråklig Beatles-tidsskrift som ble etablert allerede i 1963. Først publikasjon utkom i august 1963, og oppnådde 77 nummer før det ble stoppet i desember 1969. Så ble det tatt opp igjen i 1976, og fortsatte til 2003.

Historie
--------

Det var Sean O’Mahony, redaktøren for musikkmagasinet *Beat Instrumental*), som etter å ha hørt *Please Please Me* spurte Brian Epstein om han kunne få utgi et blad dedikert til The Beatles. Epstein og de fire bandmedlemmene likte ideen, og O’Mahony valgte å redigere magasinet under pseudonymet Johnny Dean. Pga. bandets enormt voksende popularitet ble første utgave trykket i 80 000 eksemplarer. Innen utgangen av året var imidlertid salget steget til hele 330 000.

Bladets fotograf, Leslie Bryce, hadde fritt innpass til alt The Beatles foretok seg, så lenge bandet besto. Leslie Bryce reiste verden rundt med dem og tok tusenvis av bilder. I tillegg skrev deres roadies, Neil Aspinall og Mal Evans, masse artikler, mens illustratøren Bob Gibson fulgte opp med å lage tegneseriefigurer og tallrike karikaturer av de fire artistene.

Etter en pause mer enn seks år tok O’Mahony i 1976 opp utgivelsen av bladet, og gjenutga de først 77 originalbladene, sammen med et åtte siders (senere seksten siders) tidsskrift med nyheter omkring John, Paul, Georgee og Ringo, som soloartister og artiklere av ulike slag. Gjenutgivelsen var komplett i september 1982, og det på et tidspunkt da interessen for The Beatles nådde nye høyder – i kjølvannet av mordet på John Lennon – og med 20-årsfeiringen rundt utgivelsen av deres første singelplate *Love Me Do*. Dermed bestemte redaksjonen seg for å fortsette utgivelsen av magasinet. Utgivelsen fortsatte inntil january 2003 med nummer 321, da det nok en gang ble stoppet.

Referanser
----------

1. ↑  The Beatles Who’s Who by Bill Harry. Aurum Press 1982
2. ↑  Beatles Book January 2003
3. ↑  Det var også Bob Gibson som lagde tegneserierutene for heftet som fulgte med dobbelt-EP-en og albumet *Magical Mystery Tour* i 1967.
«For Whom the Bell Tolls» omdirigeres hit. For annen bruk, se Klokkene ringer for deg (film) og For Whom the Bell Tolls (sang).

***Klokkene ringer for deg*** (engelsk originaltittel: ***For Whom the Bell Tolls***) er en roman av Ernest Hemingway fra 1940. Den forteller historien om Robert Jordan, en ung amerikaner i de internasjonale brigadene som kjemper sammen med en republikansk geriljaenhet under den spanske borgerkrigen. Som bombemann blir han tildelt oppgaven å sprenge en bro under angrepet på Segovia. Romanen er ansett som en av Hemingways sentrale verker, sammen med *Og solen går sin gang*, *Den gamle mannen og havet*, og *Farvel til våpnene*.

Bokens tittel skriver seg fra den metafysiske poeten John Donnes *Devotions upon Emergent Occasions* (1624); spesifikt henviser Hemingway til «Meditation XVII». Hemingway siterer deler av «Meditation» (og bruker Donnes originalspråk) i bokens innledning, som igjen henviser til praksisen med å ringe med kirkeklokker ved begravelser:

«No man is an *Island*, intire of it selfe; every man is a peece of the *Continent*, a part of the *maine*; if a *Clod* bee washed away by the *Sea*, *Europe* is the lesse, as well as if a *Promontorie* were, as well as if a *Mannor* of thy *friends* or of *thine* *owne* were; any mans *death* diminishes *me*, because I am involved in *Mankinde*; And therefore never send to know for whom the *bell* tolls; It tolls for *thee*.»

Referanser
----------

1. ↑  Southam, B.C. Meyers, Jeffrey (1997). *Ernest Hemingway: The Critical Heritage*. New York: Routledge. s. 35–40, 314–367.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |

Portal: Litteratur
Ixtapastranden
Ixtapa
Ixtapa
**Zihuatanejo de Azueta** ligger ved stillehavskysten i den meksikanske delstaten Guerrero. Turiststedet Ixtapa ligger også i dette området. De viktigste næringsområdene er jordbruk, tyreoppdrett, fiske, handel og turisme. Gjennomsnittstemperaturen er 26°C og regntiden varer fra juni til september. I 2005 hadde byen 61 308 innbyggere. Zihuatanejo kommer fra **Cihuatlán** som betyr «kvinnestedet» på nahuatl.

Zihuatanejo ligger innerst i bukta Bahía de Zihuatanejo. Rundt bukta ligger det flere flotte badestrender, de to mest kjente er «La Ropa» («Klærne», etter et skipsforlis som førte til at klær ble skylt i land) og «Las Gatas» («Hunkattene», etter harmløse, små haier med værhåraktige følehorn). Las Gatas-stranda er beskyttet av en steinmur bygd av purépecha-folket før den spanske erobringen. Den kan nås fra byen ved hjelp av «lanchas», småbåter, som tar turistene over bukta. Strendene ved Zihuatanejo er svært beskyttede, mens Ixtapas strender ligger åpnere til. Badegjestene sikres imidlertid av flagg og badevakter.

Mens Zihuatanejo stort sett har fått vokse uten reguleringer, er den nærliggende badebyen Ixtapa planlagt og bygd for å tiltrekke seg utenlandske turister. Ixtapa tiltrekker seg derfor charterturister fra USA og Canada, mens utenlandske backpackere dominerer i Zihuatanejo. Alminnelige meksikanere foretrekker de lavere prisene i Zihuatanejo, mens den øvre middelklassen gjerne synes Ixtapa er mer standsmessig. Turistsesongen er om vinteren, med en topp i jula og påsken. Regntida om sommeren er derimot ganske rolig, selv om regnet bare kommer i korte, intense byger.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Fotografi av ødelagte boligområder etter opptøyeneFotografi av nedbrente boligområder etter opptøyene
**Tulsamassakren** fant sted mellom 31. mai og 1. juni 1921 da hvite innbyggere, støttet av kommunale myndigheter, gikk til angrep på svarte innbyggere og bedrifter i Greenwood-distriktet i Tulsa i Oklahoma. Angrepet, som også omfattet luftangrep fra privatfly, ødela 35 kvartaler av det som da var USAs rikeste svarte nabolag, kjent som «Black Wall Street».

Under det 16 timer lange angrepet omkom minst 39 personer ifølge samtidens offisielle kilder; historisk gjennomgang av hendelsene i vår tid antyder 300 døde. Over 800 sårede ble bragt til sykehus, omkring 10 000 ble hjemløse og 35 boligblokker med 1256 leiligheter ble ødelagt av branner som følge av bombinger. 

I 2020 bestemte byens myndigheter at det skulle letes etter massegraver fra massakren.

Referanser
----------

1. ↑  Tulsa plans to dig for suspected mass graves from a 1921 race massacre. *Washington Post*. Besøkt 23. januar 2021.

Litteratur
----------

* «Amerikas skamplet». *Arbeidet*. Bergen. 22. juni 1921. s. 1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tulsa race riot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tulsa, 1921. *The Nation*
* Scott Ellsworth: The Tulsa Race Riot

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Zilia Bakhtijeva** (russisk: Зилия Бахтиева; basjkirsk: Зилиә Бәхтиева - Ziliä Bäkhtijeva; født 18. februar 1991 i Salavat i Basjkortostan) er en basjkirsk sanger kjent fra sine deltakelser i russiske og internasjonale festivaler og sangkonkurranser, deriblant Tyrkvisjonens sangkonkurranse og Ural mono.

Bakhtijeva er utdannet ved Ufas kunsthøyskole, og fra 2013 var hun solist ved den bajskiske statsfilharmonien. Fra 2015 arbeidet hun ved det russiske teaterstudioet Ajdar i Ufa. I 2014 kom hun på tredjeplass i musikkonkurransen Ural mono. Hun medvirket på en av sangene på Deep Forests album *Epic Circuits* som ble utgitt i 2018.

I 2013 og 2015 deltok Bakthtijeva i de basjkirske forhåndsfinalene før Tyrkvisjonens sangkonkurranse, og kom på henholdsvis andre- og førsteplass i konkurransene. Fem år senere - i 2020 - fikk hun muligheten til å representere Basjkortostan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse, hvor hun fremførte «Halqyma» som er skrevet av hennes søster - Julia Bakhtijeva - og Zainetdin.

Referanser
----------

1. 1 2   aidar.ru[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Omtale på aidar.ru. Besøkt 12. april 2022. (ru)
3. ↑  BashNews. Зилиә Бәхтиева. Besøkt 12. april 2022.
4. ↑  bashinform 1. juli 2014, Гран-при «Урал моно-2014».... Besøkt 12. april 2022. (ru)
5. ↑  Bashinform 7. november 2018. Bashkir singer voice is included in composition of Deep Forest new album. Besøkt 12. april 2022. (en)
6. ↑  ye02.ru 13. november 2013, "Турквижн"да ҡатнашырға кем лайыҡлы? (arkivert side). Besøkt 12. november 2015. (basjkirsk)
7. ↑  Zilia Bakhtijeva på turkvizyon.tv. Besøkt 12. april 2022.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige deltaker:**Zaman** | **Basjkortostan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse**(2020) | Neste deltaker:**Ikke valgt** |