recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dali** (kinesisk: 大荔县; pinyin:  *Dàlì Xiàn*) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Weinan.

Fylket hadde 686 628 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Det arkeologiske Tianshuigou-funnstedet (*Tianshuigou yizhi*, 甜水沟遗址) der man i 1978 oppdaget hodeskallen til Dalimennesket (大荔人, *Dali ren*), og kornforrådet i Fengtu (*Fengtu yicang*, 丰图义仓) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Dalian FC** (1955–) er et kinesisk fotballag som har vunnet kinesisk toppliga flere ganger, også for kvinner.

Herrefotball
------------

Den ble startet i 1955 som amatørlaget **Dalian Shipyards**, men ble semiproff i 1983 da kommunen tok over og kalte den **Dalian FC**; de vant FA-cupen i 1992. Etter at eiendomsfirmaet *Wanda* kjøpte den i 1993 ble navnet **Dalian Wanda**. Klubben er nå proff, en del av den nystartede Jia A-ligaen, som Dalian vant fire ganger (1994, 1996–98). 

Etter nok et eierskifte i 2000 endres navnet til **Dalian Shide** og laget sikrer seg nye fire mesterskap (2000–02 og 2005) og to FA-cupseiere (2001 og 2005); The Double i 2005. Dalian tok sølv i AFC Champions League (asiatisk mesterliga) i 1998 og asiatisk cupvinnercup 2001. 

*Se artikler om spillere for Dalian FC*
I 2012 ble laget kjøpt av *Aerbingruppen* og en del av laget **Dalian Aerbin F.C.** (etablert 2009) som i 2012 hadde klatret seg opp til Kinesisk superliga og spilte tre sesonger i Superligaen før nedrykk til Liga 1. Fra 2016 heter laget **Dalian Yifang** etter dets nye eiere *Yifang Group*. De rykket opp igjen til superliga i 2017.

Laget spilte på Dalian's People Stadium (bygd 1976), men flyttet til Jinzhou Stadium (bygd 1997) med plass til 31 000. Det nybygde *Dalian Sports Stadium* med plass til 61 000, ble hjemmearena i 2013, mens Jinzhou Stadium ble overtatt av **Dalian Transendence F.C.** (etablert 2013).

Damefotball
-----------

Damelaget **Dalian Shide Women** vant Kinesisk superliga for kvinner i 2008, 2012 og 2013. Navnet endres til **Dalian Quanjian** høsten 2015 etter et eierskifte. Det var hit Debinha gikk fra Avaldsnes IL i februar 2016. De vant atter superligaen i 2016 og 2017.

* Hjemmekamp på gamle Dalian People's Stadium mot Beijing Guoan i 2006 Hjemmekamp på gamle Dalian People's Stadium mot Beijing Guoan i 2006
* Bortedrakta Bortedrakta
* Ahn Jung-hwan i bortedrakta i 2009 Ahn Jung-hwan i bortedrakta i 2009

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Dalian Shide***  eller  ***Dalian Aerbin FC***
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  *Quanjian becomes title sponsor of Dalian's women football team* i Yutang Sports den 15. september 2015.
**Christine Guldbrandsen** (født 19. mars 1985 i Bergen) var Norges deltaker i Eurovision Song Contest 2006 med sangen «Alvedansen», som kom på 14.-plass. 

Guldbrandsen debuterte med albumet *Surfing in the air* i 2003, noe som resulterte i gullplate og mer enn 25 000 solgte eksemplarer etter tre uker på salgslistene. Som soloartist har hun gitt ut tre album. 

I 2008 debuterte hun som musikalartist på Den Nationale Scene i Bergen som *Cosette* i Claude-Michel Schönberg og Alain Boublils *Les Miserables*. Hun hadde den kvinnelige hovedrollen i Mostraspelet på Bømlo sommeren 2009. Høsten 2010 spilte hun hovedrollen som guvernanten Maria Rainer i Rodger og Hammersteins musikal *The Sound of Music*. 

I 2010 startet Guldbrandsen et sideprosjekt sammen med tre kvinnelige kolleger. Nightingales besetning besto av Helene Bøksle, Heidi Ruud Ellingsen, Karianne Kjærnes og Christine Guldbrandsen.

Diskografi
----------

* *Surfing in the Air* (2003)
* *Moments* (2004)
* *Christine* (2007)
* *Colors* (2011)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Christine Gulbrandsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Christine Guldbrandsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Christine Guldbrandsen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Christine Guldbrandsen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Christine Guldbrandsen på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Christine Guldbrandsen på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* Christine Guldbrandsens offisielle fanside

  


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Wig Wammed «In My Dreams»** | **Norge i Eurovision Song Contest**(2006) | Etterfølger:**Guri Schankemed «Ven a bailar conmigo»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Grensevernskorpsets uniform
**Korpus Ochrony Pogranicza**, **KOP**, det vil si *Grensevernskorpset*, var et polsk militært forband grunnlagt i 1924 som skulle verne Polens østlige grenser mot et mulig sovjetisk angrep. Den var del av den polske armé, men understilt det polske innenriksministerium. 

*KOP* bestod av seks brigader med i alt 20 000 mann, storparten av ukrainsk, belarusisk eller tysk etnisk herkomst. Dette var praktisk talt de eneste enheter som den 17. september 1939 fortsatt var deployert i øst og slik kunne yte de sovjetiske invasjonsstyrker noen grad av motstand to uker etter det tyske angrep på Polen fra nord, vest og sørvest ble innledet 1. september 1939.

Kommandanter
------------

* 1924–1929: General Henryk Odrowąż-Minkiewicz
* 1929–1930: Oberst Stanisław Tessaro
* 1930–1939: General Jan Kruszewski
* 1939–9999: General Wilhelm Orlik-Rückemann

Viktige kamphandlinger under Orlik-Rückemann
--------------------------------------------

* Slaget ved Szack (ved Kowel), 28. september 1939
* Slaget ved Wytyczno (ved Włodawa), 1. oktober 1939

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Wipo av Burgund** (også Wippo, av Wigbert; født ca. 995, død ca. 1048) var en fransk prest, forfatter og salmedikter. Han var hoffkapellan hos keiser Konrad II av det tysk-romerske rike og skrev hans biografi *Gesta Chuonradi II imperatoris*.

Liv og virke
------------

Han presenterte arbeidet sitt til Konrads sønn, Henrik III, i 1046, ikke lenge etter at Henrik hadde blitt kronet. I verket ser Wipo subjektet sitt klart, og selv om det er skrevet med kjærlighet er det ikke bare en lovprisning, men også Konrads feil og mangler kommer fram. Han får derimot ikke fram de helhetlige forholdene i samtiden, særlig ikke keiserens forhold til de herskende prinsene og til kirken. Wipos skrivestil er enkel og flytende med et godt språk.

Andre av hans viktige verker er *Proverbia* (1027 eller 1028) og *Tetralogus Heinrici* som er skrevet heksameter på rim. Han skrev en hyllest av keiser Henrik i 1041, og en gripende klagesang på latin da Konrad døde. Det er også antatt at han skrev den liturgiske påskesekvensen *Victimae paschali laudes* (skjønt tilskrives til Wipo er ikke sikker). Dette var en av fem liturgiske sekvenser som ikke ble strøket da den katolske kirke hadde en revisjon av sine liturgiske bøker i 1570.

Wipo er representert med en salme i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*.

Litteratur
----------

### Wipos verker

* Breslau: *Wiponis Gesta Chuonradi II ceteraque quae supersunt opera* (Hanover, 1878; tysk oversettelse av Pfluger, Berlin, 1877; Wattenbach, Leipzig, 1892).

### Referanselitteratur

* Aasmundtveit, Anne Kristin (1995): *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, ISBN 82-543-0573-0. Side 14.
* Fornaçon, S. (1963): «Wipo. Fortan Wigbert von Solothurn» i: *MGD* **17**, s. 8–12.

Referanser
----------

1. ↑  «Wipo of Burgundy», BRILL Online
2. 1 2  *Imperial Lives and Letters of the Eleventh Century*, overs. Theodor Ernst Mommsen, Karl F. Morrison, red. Robert L. Benson, (Columbia University Press, 2000), s. 42.
3. ↑  Crocker, Richard L. (2006): «Wipo (Wigbert)», Grove Music Online

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |
**Anthony Burger** (født 5. juni 1961, død 22. februar 2006) var en amerikansk musiker og sanger, ofte assosiert med southern gospel-musikken, og Gaither Gospel. Anthony Burgers viktigste instrument var piano.

Tidlig liv
----------

Han ble født i Cleveland, Tennessee, sønn av Richard og Jean Burger. Anthony led i en alder av 8 måneder en alvorlig forbrenning i hendene, og doktoren sa til foreldrene at sønnen aldri ville kunne bruke hendene sine mer, men mot alle odds ble han frisk. Han ble i en alder av fem tatt inn på Cadekkonservatoriet Chattanooga, Tennessee for å spille piano. Han var et vidunderbarn og spilte klassisk repertoar etter få år på konservatoriet.

Karrière
--------

Burgers første utgivelse het, *Anthony Burger At The Lowry Organ*, og ble gitt ut i 1975 da han var 14 år. Han ble med i Kingsman Quartet mens han fortsatt var tenåring og fortsatte der inntil 1992. I denne perioden var han med på 19 utgivelser med gruppen og ble utnevnt til favorittpianist av Singing News. Denne prisen skiftet noen år senere navn til «Anthony Burger-prisen». I denne perioden delte han selv ut prisen til vinneren hvert år. 

I 1992, da Burger forlot «Kingsman Quartet», forsøkte han å finne en karrière som solopianist. Han ble med på Gaither Homecoming-turné samme året og var med i 65 Homecoming-videoer. Burger fortsatte å gi ut pianosoloer og satte opp mange konserter, i tillegg hadde han opp mot 80 Gaither-konserter per år.

Død
---

Den 22. februar 2006 døde Burger av et kraftig hjerteinfarkt mens han opptrådte ombord på MS «Zuiderdam», et cruiseskip som seilte for Gaither Gospel Cruise. 

Burger etterlot seg kona LuAnn; to sønner, AJ og Austin; en datter, Lori; foreldrene, Richard og Jean Burger; to brødre, Randy og Clinton Burger. 

Gordon Mote, en ung blind pianist fra Nashvilleområdet overtok etter Burger som pianist for Gaither Homecoming.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Anthony John Burger, Find a Grave 13418072, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Anthony Burger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Anthony Burger på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Anthony Burger på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Anthony Burger på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Ernest George Ravenstein** (født 1834 i Frankfurt am Main, Tyskland, død 1913) var en britisk statsviter av tysk opphav. Han flyttet fra Tyskland til England i 1852. 

Ravenstein blir også kalt geograf og samfunnsgeograf.

Forskningen
-----------

I 1885 ble hans verk, *The Laws of Migration*, publisert i «Journal of the Royal Statistical Society». Her hevdet han å ha påvist at migrasjon som fenomen har bestemte karakteristikker og mønstre. Dette arbeidet førte til elleve «flyttelover», eller «migrasjonslover».

Bakgrunnen for disse migrasjonslovene var fremveksten av industrisamfunnet i siste halvdel av 1800-tallet, og dets virkninger på arbeidsmønsteret for Europas og Nord-Amerikas befolkning. Denne fremveksten omfavnet oppstart av fabrikker og storproduksjon, jernbaner og annen kommunikasjon.

Mulighetene for å flytte på seg, samt mulighetene for arbeid, både i art og varighet, var i endring. Folk flyttet fra rurale til urbane strøk, og er det fenomenet Ravenstein forklarte og antesiperte gjennom sine Laws of Migration.

Se også
-------

* Migrasjonslovene

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Ernst Georg Ravenstein, SNAC Ark-ID w6nk5kfb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
*Denne artikkelen omhandler den kyrilliske bokstaven **Г**. For den greske bokstaven av samme utseende, se Γ.*

| Г |
| --- |
|  |
| Det kyrilliske alfabetet |
| А | Б | В | Г | Ґ | Д | Ђ |
| Ѓ | Е | Ё | Є | Ж | Ѕ | З |
| И | І | Ї | Й | Ј | К | Л |
| Љ | М | Н | Њ | О | П | Р |
| С | Т | Ћ | Ќ | У | Ў | Ф |
| Х | Ц | Ч | Џ | Ш | Щ | Ъ |
| Ы | Ь | Э | Ю | Я |
| Ikke-slaviske kyrilliske bokstäver |
| Ӏ | Ә | Ғ | Ҙ | Ҡ | Қ | Ң |
| Ө | Ү | Ұ | Һ |   |   |   |
| Arkaiske bokstaver |
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ | Ѱ |
| Ѳ | Ѵ | Ѷ |   |   |   |   |

**Г** (minuskel: **г**) er den fjerde bokstaven i det kyrilliske alfabetet. Bokstavens utseende kommer direkte fra den greske bokstaven gamma.

I russisk, serbisk, bulgarsk og makedonsk uttales bokstaven *G* som i «genser».

I ukrainsk og belarusisk blir den kalt «He», og blir uttalt som en stemt glottal frikativ.

HTML-koden er `&#1043;` eller `&#x413;` for stor bokstav, og `&#1075;` eller `&#x433;` for liten bokstav.

Utseendeforskjell i serbisk og makedonsk
----------------------------------------

Oversikt over utseendeforskjeller i serbisk og makedonsk  Bilde: Herman Ferre 
I serbisk og makedonsk har bokstaven et annerledes utseende i kursiv. I stedet for å være en bakvendt *s* (*г*), ser bokstaven ut som en latinsk I med makron, *ī* (se bildet til venstre).
**Anthony Durnford** (født 24. mai 1830 i Irland, død 22. januar 1879 i Isandlwana, Zuluriket) var en høytstående britiske offiser som tjenestegjorde under zulukrigen mellom Storbritannia og zuluene i 1879. 

Durnford ble født inn i en gammel militær familie fra Irland og hans yngre bror, Edward tjenestegjorde også i det britiske militæret, som løytnant-oberst i Royal Marine Artillery. Durnford studerte ved Royal Military Academy i Woolwich, og han begynte deretter som fenrik i de britiske militæret i 1848. Mellom 1851 og 1856 tjenestegjorde han på Sri Lanka. Durnford meldte seg som frivillig til militærtjeneste under Krimkrigen på 1850-tallet, men han ble ikke akseptert for aktiv tjeneste.

Durnford ble overført til Malta som adjutant i 1856, en stilling han hadde frem til februar 1858, da han ble sendt tilbake til England. I 1864 ble han forfremmet til kaptein og kort tid senere ble han sendt til Kina. I 1871 mottok han ordre om å reise til Sør-Afrika, men deltok ikke i aktiv krigføring før ango-zulu krigen brøt ut åtte år senere der han blant annet deltok under Slaget ved Isandlwana som var britenes første nederlag mot innfødte styrker.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, oppført som Anthony William Durnford, Find a Grave 11684, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* The South African Military History Society Journal – Vol 6 No 5 – Col A W Durnford
* Royal Engineers Museum Arkivert 7. april 2009 hos Wayback Machine. Royal Engineers biographies (Anthony William Durnford)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
***Na bezymjannoj vysote*** (originaltittel: *На безымянной высоте*) er en russisk-belarusisk film fra 2003, regissert av Vjatsjeslav Nikiforov.

Handling
--------

I en tett skog i Belarus, i nærheten av den polske grensen, under Operasjon Bagration i løpet av sommeren 1944. Etter en kort pause forbereder Den røde armé seg på å rykke videre fremover, men ved fronten møter de snart to alvorlige hindringer: en ikke-navngitt høyde mot en ukjent tysk styrke, samt en meget dyktig tysk snikskytter. De dreper ikke bare russiske offiserer, men også alle fangede tyske offiserer før disse rekker å bli avhørt av sovjeterne. Men den lokale sjefen, major Inozemtsev, mistenker at området kan være en felle.

En sovjetisk kvinnelig snikskytter, Olga Pozdneyeva (spilt av Viktoriya Tolstoganova) ankommer for å eliminere den tyske snikskytteren. Sammen med forsterkningene sitter den bekymringsløse tidligere dømte soldaten Kolya Malakhov, den nye løytnanten for enhetens rekognosering, Alexey Malyutin, og troppens meget erfarne stabssersjant, Ivan Bessonov, som har kommet tilbake etter en periode på sykehus. Til slutt blir Kolya tildelt å være Olgas assistent. Men Kolya blir umiddelbart forelsket i henne, selv om hun forsøker å holde en mer profesjonell avstand.

Katya Solovyova, en radio-operatør, identifiserer raskt løytnant Malyutin som hennes egen kjærlighetsinteresse. Mens fristen for en ny offensiv nærmer seg, fortsetter en rekognoseringsgruppe å forsøke å kidnappe tyske offiserer for avhør. Samtidig forsøker Olga å få tak i den tyske snikskytteren, og alle sammen prøver å unngå den fanatiske SMERSJ-offiseren, kaptein Shulgin, som mistenker alle han møter for å være en tysk spion eller sabotør.

Skuespillere
------------

* Viktorija Tolstoganova - Olga
* Aleksej Tjadov - Kolja Malakhov
* Vladimir Jaglytsj - Aleksej Maljutin
* Andrej Golubev - Inozemtsev
* Anatolij Kot - Sjulgin

Referanser
----------

1. ↑  На безымянной высоте (мини–сериал 2004)
2. ↑  НА БЕЗЫМЯННОЙ ВЫСОТЕ (2004)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Na bezymjannoj vysote* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Na bezymjannoj vysote* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler det bibelske stedet.  For stedet i Madla, se Gosen (Madla).
**Gosen** (hebraisk: *אֶרֶץ גֹּשֶׁן* eller *ארץ גושן*, *Goshen*) er i Det gamle testamente navnet på det sted i Egypt gitt til israelittene av Josefs farao, samt landet hvorfra de senere forlot Egypt fra under utvandringen. Området lå på det østre Nildeltaet.

Etter at Josef blir satt som herre over Egypt av farao under hungersnøden sender han gjennom sine brødre bud om at hans far og hus med alle eiendeler skal komme til ham i Gosen, hvor de kan bo. Det antydes at Gosen ligger avsidesliggende grunnet at egyptere finner gjetere for avskyelige. Det er i Gosen at Josef forenes med sin far Jakob etter fangenskapet i Egypt. Grunnet hungersnøden i Kanaan ankommer hele hans hus og alt han eier til Gosen og farao. I Egypt blir Israel mangfoldige, og etter 17 år i Egypt dør Jakob. Hele hans hus, bortsett fra småbarna og små- og storfeet, forlater Gosen for å begrave Jakob i hjemlandet. Gosen blir også skånet for den fjerde plage av Gud, «for at du skal kjenne at jeg, Herren, er midt i landet», og Gosen blir også skånet for haglbygene i den syvende plage.

Israelittene omtalte senere Gosen som «kjøttgrytene i Egypt».

Identifisering
--------------

I 1885 identifiserte E. H. Naville Gosen som Egypts 20. nome, beliggende på det østre deltaet, og kjent som «Gesem» eller «Kesem» under det 26. dynastiet i Egypt (672–525 f.Kr.). Den dekket vestdelen av Wadi Tumilat, med distriktet Sukkot som østkant og Pithom som hovedby, nordover så lang som ruinene av Piramesse («Ramses land»), og inkluderte både jordbruksland og beitemark.

Bibelnoter
----------

1. ↑  1 Mos 45,10
2. ↑  1 Mos 46,34
3. ↑  1 Mos 28,46
4. ↑  1 Mos 47,4–6
5. ↑  1 Mos 47,27–28
6. ↑  1 Mos 50,8
7. ↑  2 Mos 8,22
8. ↑  2 Mos 9,26
9. ↑  2 Mos 16,3

Referanser
----------

1. ↑  Gosen. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 20. april 2017 fra .
2. ↑  John Van Seters, "The Geography of the Exodus," in Silberman, Neil Ash (editor), *The Land That I Will Show You: Essays in History and Archaeology of the Ancient Near East in Honor of J. Maxwell Miller* (Sheffield Academic Press, 1997) s. 267-269, ISBN 978-1850756507
**Anthony Coburn** (født 10. desember 1927 i Melbourne i Victoria i Australia, død 28. april 1977 i Canterbury i Kent i England) var en australsk skribent og produsent for TV. Han jobbet som slakterassistent i Australia før han begynte å skrive i 1950-årene og flyttet til Storbritannia, hvor han fikk jobb hos BBC Television. Det var mens han jobbet der at han ble involvert i utviklingen av science fiction-serien *Doctor Who* i 1963.

Sammen med David Whitaker, seriens manusredigerer, utviklet han formatet og karakterene for serien, noe som ble startet av lederne i BBC Drama. Det var tilsynelatende Coburns idé at tardisen skulle se ut som en telefonkiosk. Han fikk denne idéen etter å ha gått en tur og sett en slik kiosk på gata. Det var også hans idé at Susan skulle være Doktorens barnebarn fordi han var urolig over hvilke seksuelle konnotasjoner det faktumet at en gammel mann reiste med en tenåring, kunne frembringe.

Coburn skrev to hele historier for serien, *An Unearthly Child* og *The Robots* (også kjent som *The Masters of Luxor*). Bare *An Unearthly Child* ble produsert. Det var den aller første *Doctor Who*-historien som ble laget, selv om Coburn og produsentene ikke var sikre på at den prehistoriske rammen historien hadde ville slå an. *The Robots* ble utsatt flere ganger og til slutt vraket. Etter dette sluttet Coburn å jobbe for serien. *The Robots* ble utgitt av Titan Books som *The Masters of Luxor* i 1990-årene, som en del av deres *Doctor Who*-manuskriptserie.

Mens Coburn jobbet med *Doctor Who*, forlot han BBC og begynte å jobbe som frilanser. Det neste tiåret jobbet han på mange forskjellige TV-serier, både som produsent og skribent. I begynnelsen av 1970-årene skapte og produserte han den populære dramaserien *Warship*, som fant sted på skip som tilhørte den britiske Royal Navy.

Coburn døde av et hjerteinfarkt i 1978 mens han gjorde seg klar til å ta over som produsent for *Z-Cars*.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 81473, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6n37ccw, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anthony Coburn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Anthony Coburn hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Rogvolod** (belarusisk Рагвалод, Rahvalod; russisk Рогволод, Rogvolod), ca. 920–978 e.Kr. var den første kjente hersker av fyrstedømmet Polotsk i dagens Belarus som er bevitnet i russiske krøniker, og styrte i årene 945–978. 

I *Nestorkrøniken* er han kjent som Рогъволодъ, *Rogvolod*, sannsynligvis en slavisk form for det norrøne navnet Ragnvald. Kilden sier at han kom fra «over havet», noe som betyr at han var nordboer og kom fra Norden, mest sannsynlig fra Sverige, skjønt navnet Ragnvald synes i henhold til sagalitteraturen å være et relativt vanlig navn for vestlendinger i Norge, uten at det skal brukes som bevis på opprinnelse. Han skal også ha hatt en bror ved navn «Turi», kanskje egentlig Tor. 

Rogvolod etablerte seg i Polotsk på midten av 900-tallet på det sted hvor Minsk ligger i dag. Han søkte å oppnå en allianse med Vladimir I den store i 978. Pakten ble forseglet med at han giftet bort sin datter Rogneda (eller Rahneda, kanskje slavisk for Ragnhild), men hun nektet på fornærmelig vis å godta avtalen ved å slå fast at «Ikke vil jeg trekke støvlene av en trellkvinnes sønn». Det viser til en russisk skikk at en av brudens skikker var å trekke støvlene av sin ektefelle. Vladimir angrep da Rogvolod og hans to sønner, og drepte dem alle. Deretter tok han Rogneda med makt til sin hustru.

Referanser
----------

1. ↑  Łatyszonek, Oleg (2005): On the Scandinavian origin of Rahvalod Arkivert 2. juli 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Tjønn, Halvor (2006): *Vikingenes Russland*. Stavanger. Side 56
3. ↑  Martin, Janet (1995): *Medieval Russia 980-1584*. Cambridge: Cambridge University Press, 1995, 1.

Se også
-------

* Væring
* Rusere

Eksterne lenker
---------------

* Łatyszonek, Oleg (2005): *On the Scandinavian origin of Rahvalod* / *Annus Albaruthenicus/Год беларускі* №6. (Ales' Bely)

Portal: Historie
Reklamebukk med avishodene for den tyske storavisa *Bild* samt avisas søndagsutgave *Bild am Sonntag* og sportsbilaget *Sport Bild*
***Bild***, også kalt ***Bild-Zeitung***, som tidligere var avisens offisielle navn, er en tysk tabloidavis. Regnet etter opplag er Bild den største avisen i Europa og den største avisen i verden utenfor Japan.[] Den utgis av det konservative mediekonsernet Axel Springer AG.

Avisen har utkommet siden 1952. Den var fra begynnelsen politisk konservativ og sterkt antikommunistisk. Et av forbildene for avisen var engelske Daily Mirror.

Bild er en av de internasjonalt mest kjente tabloidaviser. Sex, kriminalitet og krig spiller en stor rolle, og om kjendisstoff og sport skrives det også meget. Avisen er kjent for sine brutale artikler, særlig rettet mot krefter på venstresiden. Den spilte en viktig rolle i kampanjen mot studentopprørerne og venstreekstremister i 1968 og utover på 1970-tallet, noe som er tema i Heinrich Bölls kjente roman *Katharina Blums tapte ære*.

Avisen har et daglig opplag på 3,9 millioner.[] På 1980-tallet var opplaget over 5 millioner. Anslagsvis har avisen 12,11 millioner daglige lesere.

Se også
-------

* Bild am Sonntag

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bild (newspaper) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Omstridt, utskjelt og forhatt», omtale ved Ingrid Brekke i *Aftenposten* 26. juni 2012

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
***And Then There Were None*** er en britisk drama- og thrillerminiserie som ble sendt på BBC One fra 26. til 28. desember 2015. Serien består av tre episoder som ble skrevet av Sarah Phelps og regissert av Craig Viveiros. Serien er basert på Agatha Christies roman *Ti små negerbarn*, som på noen engelske utgivelser hadde tittelen *And then there were none*.

Handlingen
----------

Åtte forskjellige folk har blitt invitert til en øy av ulike grunner i august 1939. De blir mottatt av to mystiske tjenere ved navnet Mr. and Mrs. Rodgers, som er både gift med hverandre og anklaget for en alvorlig kriminell handling. Alle på øyen har blitt anklaget for å ha gjort noe kriminelt tidligere i deres liv. Etterhvert som tiden går, dør en etter en på øyen. I begynnelsen var det ti stykker, men i løpet av natten dør to av dem på mystisk vis. Da skjønner de at det er en morder i blant dem, men de vet ikke hvem.

Produksjonen
------------

*And Then There Were None* ble bestilt av Ben Stephenson og Charlotte More for BBC for å markere 125-årsjubileumet for Agatha Christies fødsel.

Serien ble produsert av Mammoth Screen i samarbeid med Agatha Christie productions. Filminnspillingen startet i juli 2015. Brygge- og strandscener ble spilt inn i Cornwall, Kynance Cove og Mullion Cove. Harefield House i Hillingdon utenfor London ble brukt som øyens herskapshus. Produksjonens designer Sophie Beccher dekorerte huset og sørget for å få det i 1930-tallsstil.

Manusforfatteren Sarah Phelps fortalte BBC at hun ikke hadde lest Agatha Christies roman før produksjonen av serien. Hun uttalte at hun var overrasket av romanens brutalitet, men at den hadde en god handling.

Skuespillere
------------

* Douglas Booth som Anthony Marston
* Charles Dance som Judge Lawrence Wargrave
* Maeve Dermody som Vera Claythorne
* Burn Gorman som William Blore
* Anna Maxwell Martin som Ethel Rogers
* Sam Neill som General John MacArthur
* Miranda Richardson som Miss Emily Brent
* Toby Stephens som Dr. Edward Armstrong
* Noah Taylor som Thomas Rogers
* Aidan Turner som Philip Lombard

Referanser
----------

1. \*
2. \*
3. \*
4. \*
5. \*
6. \*
7. \*
8. \*
9. \*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *And Then There Were None (TV-serie)*  hos BBC Programmes
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
**Yan Huiqing** (kinesisk: 颜惠庆, Wade-Giles: *Yen Hui-Ching*, også kjent som **W. W. Yen**, født 2. april 1877, død 24. mai 1950) var en kinesisk forfatter, diplomat og politiker. Han tjenestegjorde som Republikken Kinas minister i Sverige og var i rundt en måneds tid Kinas fungerende president.

Yan ble utdannet ved University of Virginia og underviste så en tid i engelsk ved Saint John's University i Shanghai. Deretter bega han seg til Beijing for å innlede sin politiske og diplomatiske karriere. Mellom 1913 og 1919 var han Republikken Kinas minister i Tyskland, Sverige og Danmark.

Han tjenestegjorde som statsminister fem ganger og var fungerende president fra mai til juni under sin siste mandatsperiode som statsminister i 1926. Wu Peifu håndplukket ham som Cao Kuns etterfølger på presidentposten, men han lyktes ikke å bli formelt utnevnt på grunn av Zhang Zuolins motstand.

Han var også Kinas første ambassadør til Sovjetunionen og kinesisk delegat i Folkeforbundet. Under den andre verdenskrig ble han internert av japanerne i Hongkong og satte da sammen det som ble boken *Stories of Old China* («Fortellinger fra gamle Kina»). I 1949 fløy han med fly for første gang for å komme seg til Sovjetunionen i håp om å finne en løsning på den kinesiske borgerkrig.

Verker
------

* *Stories of Old China*, New Art and Literature Publ. House, Shanghai 1950. Libris 1296591.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6gt7crh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yan Huiqing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Geba** (hebraisk: גֶּבַע, *Géḇa*; gresk: Γαβαα; latin: Gabaa; i betydningen «Høyden»/«Åsen»)  var en levittisk by i området til Benjamins stamme nord for grensen til Judea som lå tilstøtende til Rama, nord for Gibea. Det finnes 22 referanser til den i Bibelen.

Stedet har blitt identifisert med den moderne landsbyen Jeb'a som står på toppen en bratt terrassehøyde rundt 9 km nord for Jerusalem, på kanten av Wadi Suwinit og med utsyn nordover til den motstående oldtidslandsbyen Mikmas (som i dag er den palestinske landsbyen Mikhmas).

På kong Sauls tid hadde filisterne en garnison i byen, men de ble fordrevet vekk av israelittene ledet av Sauls sønn Jonatan. I tiden til Asa, konge av Judea, og Basja, konge av Israel, var Geba en av to byer som Asa bygde opp fra stein som Basja hadde ment for Rama.

Referanser
----------

1. ↑  Nettbibelen: *Andre Kongebok* 23:8[*død lenke*]; *Nehemjas bok* 11:31[*død lenke*]
2. ↑  Nettbibelen: *Jesajas bok* 10:29[*død lenke*]; *Josvas bok* 18:24, 28[*død lenke*]
3. 1 2  «Geba», *Topicalbible.org*
4. ↑  «Michmash, Geba and the ‘Pass’» Arkivert 17. oktober 2012 hos Wayback Machine. *Bibleplaces.com*
5. ↑  Nettbibelen: *Første Samuelsbok* 13:3[*død lenke*]
6. ↑  Nettbibelen: *Første Kongebok* 15:22[*død lenke*]; *Andre Krønikebok* 16:6[*død lenke*]
**Lian Yu** (kinesisk: 廉隅; pinyin: *Lián Yú*; Wade-Giles: *Lien Yü*; født i 1886 i Wuxi i provinsen Jiangsu i Kina) var en diplomat, politiker, dommer og advokat i Republikken Kinas tid. Ham var en sentral politiker i den Japan-vennlige Republikken Kinas reformerte regjering.

Biografi
--------

Lian Yu studerte i Japan der han tok bakkalaureat i jus ved Det keiserlige universitet i Kyoto. Etter at han vendte tilbake til Kina fikk han ansettelse i utenriksministeriet under Beiyangregjeringen. I januar 1913 ble han justitiarius for høyesterett for provinsen Zhejiang, men fratrådte i november. Den følgende mars måned fikk han den tilsvarende stilling i Zhili, og forble i det vervet til september 1920. Senere etablerrte han seg som advokat i Tianjin.

I april 1938 ble Lian Yu utnevnt til vise utenriksminister for Republikken Kinas reformerte regjering, men trakk seg i juni. Den følgende februar ble utenriksministeren, Chen Lu (陳籙) myrdet av hemmelige agenter for Kuomintang, og deretter fungerte Lian i fire måneder som utenriksminister I august ble han fungerende forretningsminister.

I mars 1940, etter at Wang Jingweis regjering ble etablert, ble han medlem av Det lovgivende yuan. Mot aslutten av året ble han regimets første ambassadør til Manchukuo. I februar 1943 ble han avløst og virket så ved utenriksministeriet. I mai 1945 ble han regimets siste ambassadør til Japan.

Hans videre levnet etter krigsslutt i 1945 er ukjent.

Referanser
----------

1. ↑  Asahi Shimbun, 25. februar 1939, s. 2.
2. 1 2 3  Asahi Shimbun (Tokyo), 20. januar 1941, s. 1.
3. ↑  Liu (etc.ed.), s. 276.
4. ↑  Liu (etc.ed.), s. 190-193.
5. ↑  Liu (etc.ed.), s.1026, 1028.
6. ↑  Guo Qingyou (main ed.), p.1919.

Litteratur
----------

* Liu Shoulin (刘寿林) (etc.ed.) (1995). *The chronological table of the Republic's Officer (民国职官年表)*. Zhonghua Book Company. ISBN 7-101-01320-1.
* Guo Qingyou (郭卿友) (main ed.) (1990). *List of Military and Political Officer on the Era of Republic of China (中華民国時期軍政職官誌)*. Gansu People's Press (Gansu Renmin Chubanshe; 甘粛人民出版社). ISBN 7-226-00582-4.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Og dermed var det ingen*** (originaltittel *Ten Little Niggers*, og tidligere utgitt på norsk under *Ti små negerbarn*) er en mystisk roman av Agatha Christie. Boken ble utgitt første gang i 1939 under tittelen *Ten Little Niggers*, basert på en Minstrel-barnereglen fra 1869 som er en del av romanens plott. I USA er boken utgitt med tittelen *And Then There Were None*, og i Norge *Og dermed var det ingen*, som viser til de fem siste ordene i reglen.

I romanen er ti personer samlet på en øy, hvor de blir myrdet én etter én, etter mønster fra barnereglen.

Boken er en av tidenes mestsolgte bøker, med antatt salg over 100 millioner eksemplarer. Boken er filmatisert en rekke ganger.

Referanser
----------

1. ↑   (19. desember 2011). «The 22 Best-selling Books of All Time». *HowStuffWorks* **(engelsk)**. Besøkt 31. juli 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Gaeru av Baekje** (født ?, død 166) var 4. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Ifølge Samguk Sagi var han sønn av den foregående kong Giru.

I 132 fikk han bygd Bukhan fjellfestning i dagens Goyang i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea. Baekje bekjempet mange Goguryeoinvasjoner fra denne festningen og den femte kongen, Chogo baserte sin nordlige invasjon på denne festningen.

Baekjes forhold til Silla var fredelig inntil 165 da Sillaminister Gilseon (hangul: 길선, hanja: 吉宣) mislyktes i et statskupp og flyktet til Baekje. Gaeru gav han ly, til tross for at Sillakongen Adallas skriftlige ønske om hans retur. Til slutt angrep Silla Baekje og det ble deretter utkjempet en krig i Sobaekfjellene.

Samguk Sagi skriver at Gaerus eldste sønn ble den femte Baekjekongen, Chogo, og hans andre sønn ble senere den åttende kong Goi. Dette er antatt å vise en intern maktkamp mellom to kongefamilier. Den 21. kongen, Gaero (også kjent som *Geungaeru*) tok Gaerus navn for å styrke legitimiteten til denne kongelinja.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011
* (ko) Doosan Encyclopedia Arkivert 27. juli 2023 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
**Francisco Capiral San Diego** (født 10. oktober 1935 i Obando i Bulacan på {{De filippinske øyer]]; død 26. august 2015 i San Juan[1]) var en katolsk geistlig og biskop av Pasig.

Liv og virke
------------

### Prest

Francisco Capiral San Diego ble presteviet 5. april 1958 for erkebispedømmet Manila.

### Koadjutor-biskop av Palawan

Pave Johannes Paul II utnevnte ham den 6. juni 1983 til koadjutor for den apostoliske vikar av Palawan og til titulærbiskop av *Zica*. Han ble bispeviet av den apostoliske buntius til Filippinene, erkebiskop Bruno Torpigliani, den 10. august samme år; medkonsekratorer var Oscar V. Cruz, erkebiskop av San Fernando, og Gregorio Espiga e Infante OAR, apostolisk vikar av Palawan.

Med Gregorio Espiga e Infantes' emeritering 18. desember 1987 etterfulgte han mam som apostolisk vikar av Palawan. 

### Biskop av San Pablo

Den 12. juli 1995 ble han utnevnt av paven til biskop av San Pablo. 

### Biskop av Pasig

Den 28. juni 2003 ble han utnevnt til viskop av Pasig; han ble innført i embedet den 21. august. 

Den 21. desember 2010 innvilget pave Benedikt XVI hans aldersbetingede avskjedssøknad.
***Wintertime*** er en amerikansk musikalsk komedie fra 1943 regissert av John Brahm. I rollene ses blant andre Sonja Henie, Cesar Romero og Jack Oakie.

Innspillingsfakta
-----------------

Filmen ble spilt inn fra midten av mars til midten av juli 1943.

Fakta om filmen
---------------

Arbeidstittelen til denne filmen var *Quota Girl*.

Ifølge opplysninger i Twentieth Century-Fox Produced Scripts Collection ved UCLA Arts-Special Collections Library var det Darryl F. Zanuck som foreslo filmens premiss. Han baserte det på opplevelsene til sin svenske tjenestepike, som fikk et kvotenummer og innreisevisum til USA gjennom et opphold i Kanada.

Følgende forfattere ble oppgitt i manussamlingen eller i artikler i *The Hollywood Reporter* som bidragsytere til filmmanuset, men omfanget av deres bidrag til den ferdige filmen er uavklart: Franz Spencer, Robert Carson, Francis Wallace, Frederick Jackson og Walter Bullock.

Ifølge artikler i *The Hollywood Reporter* var det meningen at *Wintertime* skulle bli filmet i Technicolor, bli regissert av H. Bruce Humberstone og ha Phil Regan i én av rollene.

På grunn av byggebegrensninger under den andre verdenskrig planla Twentieth Century-Fox å filme *Wintertime* helt og holdent på location i Quebec i Kanada, men endte kun med å filme bakgrunnsbilder i nærheten av Quebec og i Sun Valley i Idaho.

Selv om Joe MacDonald og Glen MacWilliams ble kreditert i filmens rulletekst som sjefsfotografer, ble Charles G. Clarke kreditert i artikler i *The Hollywood Reporter*, som også opplyste at James Van Trees erstattet MacDonald da sistnevnte ble syk.

Bufford McCusker erstattet Geary Steffen som Henies skøytepartner etter at Steffen ble innkalt til militærtjeneste.

Under den siste måneden med filming overtok Archie Mayo som regissør for skøytenumrene.

Rolleliste
----------

* Sonja Henie - Nora Ostgaard
* Jack Oakie - Skip Hutton
* Cesar Romero - Brad Barton
* Carole Landis - Flossie
* S.Z. Sakall - Onkel Ostgaard
* Cornel Wilde - Freddy Austin
* Woddy Herman and His Orchestra - Seg selv
* Helene Reynolds - Marian
* Don Douglas - Jay Rogers

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  «Wintertime». *AFI Catalog of Feature Films*. American Film Institute. Besøkt 15. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wintertime* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Wintertime* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Wintertime* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Wintertime* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Wintertime* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Wintertime* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Wintertime* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Wintertime* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Wintertime* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Rhopalosomatidae** er en familie av vepser som tilhører gruppen broddvepser (Aculeata). Det er en artsfattig gruppe med 37 kjente, nålevende arter fordelt på fire slekter, i tillegg kjenner man to slekter fra fossiler. De er parasitoider, larvene snylter på sirisser (Gryllidae).

 *Rhopalosoma* sp. ligner darwinvepser i underfamilien Ophioninae

Utseende
--------

Små til middelsstore (2–10 mm), slanke vepser med kraftige bein. De ligner på veivepser (Pompilidae), andre ligner på darwinvepser (Ichneumonidae) eller maur. Hodet er forholdsvis lite, høyere enn langt, med ovale eller nyreformede fasettøyne og forholdsvis lange palper. Hos slekten *Olixon*, som har reduserte vinger, har hodet skarpe bakhjørner. Antennene er lange og sylindriske, og består av 13 ledd. Forkroppen (thorax) er fint hårete på ryggsiden, blank på sidene. Hos *Olixon* er den påfallende smal, parallellsidig, hos andre grupper ser den mer vanlig ut. Beina er ganske lange, lårene spoleformede, leggene med temmelig lange sporer, føttene lange og slanke. Vingene kan være store, lange og smale eller redusert til køllelignenden stumper. Bakkroppen er slank med seks synlige ryggplater (tergitter), festet til forkroppen med en kort "stilk" (*petiolus*).

Levevis
-------

Denne familien er parasitoider som snylter på nymfestadiet av sirisser (Gryllidae). Larvene er ektoparasitoider, det vil si at de sitter på utsiden av verten, men de omgir seg med en sekklignende utposning som ligner den som familien Dryinidae danner på sikader.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen vepser (vepser, humler, bier og maur) (Hymenoptera)
	+ Underordenen stilkvepser (Apocrita)
		- delgruppe broddvepser (Aculeata)
			* Overfamilien Vespoidea
				+ Familien Rhopalosomatidae
					- *Liosphex* – Amerika
					- *Olixon* Cameron, 1887 – Afrika, Amerika, Australia
					- *Paniscomima* Enderlein, 1904 – Afrika, Sørøst-Asia
					- *Rhopalosoma* – Amerika
					- †*Mesorhopalosoma* – bare fossile arter
					- †*Propalosoma* – bare fossile arter

Kilder
------

* Rhopalosomatid wasps of Africa and Madagascar.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhopalosomatidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhopalosomatidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rhopalosomatidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Rhopalosomatidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Rhopalosomatidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rhopalosomatidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rhopalosomatidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilde avs *Liosphex* sp.:
**Rhudaur** er et fiktivt land fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Rhudaur var et av Dúnedains riker som ble til da Nordariket Arnor ble delt. Etter kong Eärendur døde i år 861 i Tredje tideverv delte hans sønner Arnor inn i tre nye kongeriker: Arthedain, Rhudaur og Cardolan. Rhudaur bestod av den nordøstlige delen av Arnor. Det strakte seg fra Blåseråsene med Amon Sûl (Blåsertopp), til elva Baranduin. Den sørlige grensen til Cardolan var langs den Store østaveien, og til Arthedain langs Blåseråsene.

Rhudaur var det mest isolerte og mest fiendtlige av de tre rikene. Her var Dúnendain i et mindretall, mens flesteparten var av de innfødte åsmennene, en vill stamme av, men som muligens var etterkommere av den *forbannede* slekten til Ulfang. Åsmennene mislikte Dúnendainene, fordi de hadde vonde minner fra Númenors tid da de ble undertrykket av de númenorske kongene. Rhudaur forble også fiendtlig til de to naborikene, og det var noen jevnlige konflikter langs grenseområdet ved festningen Amon Sûl om å få kontroll på festningen og dets verdifulle palantír. Det var også i Rhudaur at hobbitene for første gang ble sett etter at de vandret til vest for Tåkefjellene i år 1150. Men etterhvert som ondskapen vokste i nord begynte de å flykte fra Rhudaur for å bosette seg andre steder.

I år 1300 ble Hekseriket Angmar dannet i nord, styrt av Heksekongen, Nazgûlenes herre. Ikke lenge etter drepte åsmennene den siste arvingen av Isildur som styrte Rhudaur, og landet ble en vasall av Angmar. Arthedain og Cardolan stod sammen og måtte motstå både Angmar og Rhudaurs smamenslåttestyrker. Argeleb I av Arthedain hadde gjort krav på herredømme over hele Arnor, og forsterket festningen Amon Sûl. Det var her Rhudaur under Angmars kontroll invaderte Arthedain og drepte kong Argeleb. Senere ble styrkene fra Rhudaur drevet tilbake av en sammenslått hær fra Arthedain og Cardolan under ledelse av Arveleg I, med støtte fra alvene av Lindon.

Innen år 1409 var Rhudaur nærmest avfolket, og landet ble annektert av Angmar. Da hadde de fleste gjenværende Dúnendain i dette området enten blitt drept eller flyktet vestover. Rhudaur ble derfor det første riket av gamle Arnor til å falle. Etter at Angmar endelig ble beseiret i år 1975 forble Rhudaur nærmest ubeboelig helt til det nordre kongeriket nok en gang ble bygget opp under kong Elessar på slutten av det tredje tideverv.

Navnet på Rhudaur er fra Sindarin, og betyr *Øst Skoger*.
**«Vita vidder»**, er en svensk sang fra 1971 som er skrevet av Håkan Elmquist og produsert av Anders Burman. Sangen vant svenske Melodifestivalen 1971 og ble fremført av gruppen Family Four, bestående av Berndt Öst, Agnetha Munther, Marie Bergman og Pierre Isacsson. Sangen representerte Sverige i Eurovision Song Contest 1971, der den kom på delt sjetteplass.

Eurovision Song Contest
-----------------------

Etter å ha vunnet Melodifestivalen i Stockholm i februar 1971, ble «Vita vidder» det svenske bidraget til den internasjonale finalen i Dublin lørdag 3. april 1971. I konkurransen deltok 18 land, og Sverige var det tolvte landet ut på scenen. 

I avstemningen fikk sangen 85 poeng og endte på en delt sjetteplass sammen med Nederland.

Family Four representerte også Sverige i Eurovision Song Contest året etter med sangen «Härliga sommardag», mens Marie Bergman representerte Sverige i 1994 sammen med Roger Pontare og sangen «Stjärnorna».

Om sangen
---------

Family Four spilte også inn en tyskspråklig versjon, kalt «Greif nicht nach den Sternen« med tysk tekst av Catrin Toisy.

«Vita vidder» er en av titlene i den svenske boken *Tusen svenska klassiker* (2009).

Teksten handler om en person som beskriver sitt paradis; et snøhvitt vinterlandskap med gnistrende skare og fjell så langt en kan se.

### Listeplasseringer

Sangen lå på Svensktoppen i fem uker, fra 16. mai til 13. juni 1971, der den nådde en andreplass som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. ↑  «Family Four – Vita vidder». discogs.com. Besøkt 2. juni 2018.
2. ↑  «Sveriges poeng i Eurovision Song Contest 1971». *eurovision.tv*. EBU. Besøkt 2. juni 2018. [*død lenke*]
3. ↑  «Family Four (2) - Greif' Nicht Nach Den Sternen / Liebeslied». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 2. juni 2018.
4. ↑  Gradvall *et al* 2009, #306
5. ↑  «Vita vidder - lyrics - Diggiloo Thrush». *www.diggiloo.net* **(engelsk)**. Besøkt 2. juni 2018.
6. ↑  Svensktoppen – *1971*

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Judy, min vän» medTommy Körberg**

 | **Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest**1971 | Etterfølger :**«Härliga sommardag» medFamily Four** |