**Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven** (født 22. desember 1807 i Bergen, død 21. oktober 1873 i Christiania) var en norsk lyriker og litteraturkritiker. I ettertid er han kjent som Henrik Wergelands poetiske og kulturpolitiske motpol, men Welhaven har også en posisjon i kraft av eget virke.

Welhaven regnes som en av de sentrale dikterne i norsk litteratur i første halvdel av 1800-tallet. Han var romantiker med interesse for estetikk, dyrket den rene sjanger og stilte strenge krav til dikterisk form. Hans første større dikteriske bedrift var den polemiske sonettsyklusen *Norges Dæmring* (1834). Som sentrallyriker trådte han fram i 1839. En god del av diktene er inspirert av folkediktning, til å begynne med sagn som han fant i Andreas Fayes utgave av norske sagn fra 1833. Han skrev også noen salmer.

I 1840 ble Welhaven konstituert som lektor i filosofi ved Det Kgl. Frederiks Universitet i Christiania. Han ble fast ansatt i 1843, og ble professor i 1846. Ved siden av filosofi underviste han i litteraturhistorie.

Johan Ludvig Heiberg (1791–1860), Welhavens tremenning på morsiden, fikk tilsendt *Norges Dæmring* med en dedikasjon fra forfatteren som slutter slik:  
  
*O, gid De fandt,   
naar her De bruger Sonden,  
blot nogle Glimt   
 af Fætterskab i Aanden.*  
  
At Heiberg var et ideal, går bl.a. fram av Welhavens prolog «Johan Ludvig Heiberg», skrevet til oppføringen av *Elverhøi* på Christiania Theater i 1860.

Ætt, oppvekst og studier
------------------------

Welhavens far, Johan Ernst Welhaven, var sønn av Johan Andreas Welhaven (1775-1828) og Elisabeth Margrethe Woltmann, begge fra Nord-Tyskland. Welhavens mor, Else Margrethe Cammermeyer (1785-1853), var datter av Johan Sebastian Cammermeyer og Maren Heiberg, begge danskætta. Else Margrethe Cammermeyer og Johan Ernst Welhaven giftet seg i 1806 og fikk elleve barn, mellom dem Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven.

Johan Sebastian Welhaven vokste opp i Domkirkegaten i Bergen. Faren arbeidet ved St. Jørgens Hospitals kirke, og engasjerte seg for hospitalets spedalske. Johan Sebastian Welhaven ble sendt på Bergen katedralskole med blant andre Lyder Sagen som lærer.

Etter åtte år på latinskolen ble han utskrevet med brukbare karakterer i de fleste fagene, og oppmeldt til Norges eneste universitet, som lå i Christiania. Der tok han examen artium og leste til forberedende prøver i to år, før han kom hjem til Bergen i 1828 og begynte studier i teologi med faren som veileder. Samme år døde faren, og sønnen fortsatte studiene ved universitetet i hovedstaden der han kom til å bo resten av livet.

Welhaven levde tidvis i stor fattigdom. Han skaffet seg litt inntekt ved privatundervisning og tegning. De første årene som student brukte han mye tid på tegning og litografi.

Han tok ikke flere eksamener etter oppholdet i Bergen.

Polemiker og estetiker
----------------------

Johan Sebastian Welhavens tidlige forfatterskap er preget av hans kritiske syn på den halvt år yngre Henrik Wergeland. Paradoksalt nok kom han til å tegne en illustrasjon til åpningsdialogen i Wergelands kosmologiske dikt *Skabelsen, Mennesket og Messias*, som kom ut i juli 1830, et verk Welhaven ikke hadde sans for. Måneden etter stod diktet «Til Henrik Wergeland!» anonymt på trykk i *Morgenbladet* (15. august 1830). Diktet åpner slik: «Hvorlænge vil du rase mod Fornuften?» Etter hvert utviklet det seg en større konflikt mellom de to der store deler av kulturlivet lot seg engasjere. Welhavens debutdikt utgjorde opptakten til *Stumpefeiden* som tok til i oktober 1831.

I Welhavens offisielle debut, *Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Aktstykker oplyste* (1832), vedkjenner han seg åpent forfatterskapet til diktet i *Morgenbladet*. Han viser dessuten sin trang til den polemiske uttrykksform. Pamfletten gir en innføring i Welhavens estetiske syn, som for en stor del samsvarer med oppfatninger hos Johan Ludvig Heiberg i Danmark. Welhaven ivret for europeiske kunst-teorimodeller og tankemønstre i tråd med den heibergske estetikk. Wergelands far, Nicolai Wergeland, sendte året etter ut forsvarsskriftet: *Retfærdig Bedømmelse af Henrik Wergelands Poesie og Karakteer* (1833) der han imøtegår Welhavens kritikk. Welhaven tok opp igjen temaer fra pamfletten i artikkelserien «Om norske Presseanliggender» i kjølvannet av *Campbellerslaget*.

|  |
| --- |
| Kulturpolitikk
*Se også egen artikkel om Intelligenspartiet*.
Welhaven tilhørte den gruppen studenter som forsommeren 1832 brøt ut av Det Norske Studentersamfund og organiserte seg i Studenterforbundet. Intelligenspartiet eller «Troppen» med Welhaven i lederposisjon sprang ut av denne gruppa. Welhaven og hans likesinnede ville ta vare på det kulturelle og språklige slektskapet med Danmark. De ville også holde kontakt med Tyskland og – i noen grad – Frankrike. De mente at embetsstanden fortsatt måtte styre utviklingen i landet. På motsatt side stod Patriotene med Henrik Wergeland som ønsket å bygge på nasjonalistisk kultur.
Intelligenspartiet utga tidsskriftet *Vidar*. I redaksjonen satt, foruten Welhaven, bl.a. juristene Anton Martin Schweigaard og Frederik Stang samt historikeren Peter Andreas Munch. Vidar hadde blant annet som formål å nedkjempe Wergeland, slik Viðarr nedkjempet Fenrisulven i norrøn mytologi. Tidsskriftet holdt det gående i ca. to år og var forløper for dagsavisa Den Constitutionelle, som ble stiftet i 1836 med A. M. Schweigaard og U. A. Motzfeldt som redaktører.
Ifølge Welhavenbiografen Anne-Lise Seip forandret Welhavens kultursyn seg gjennom livet. Som ung trodde han fullt og fast på kunstens foredlende virkning, også på kulturpolitikkens område. Etter revolusjonsåret 1848 ble han grepet av en pessimisme som ble forsterket av det han oppfattet som en dominerende materialisme i 1850-årene. Etter dette trakk han seg tilbake i seg selv. |

I 1834 utga Welhaven det omfangsrike arbeidet *Norges Dæmring. Et polemisk Digt*, med ironiske angrep på hjemlig kultur og patriotene, og især Henrik og Nicolai Wergeland; det skaffet Welhaven noe motbør, blant annet ble han beskyldt[*av hvem?*] for å være fedrelandsforræder. I ettertid har Ingard Hauge karakterisert sonettsamlingen som en «nasjonalkritisk diktsyklus».

Welhaven valgte ofte sonettformen, men var ikke den første som skrev sonetter i Norge, og mange har gjort det etter ham. I den innledende sonetten, meddeler dikteren at han morer seg med «literaire Landser»:

> Jeg har i Sneen lavet nogle Skandser,  
> en hadrianisk Vagtmur i det Mindre;  
> der leger jeg med literaire Landser.
> 
> 
> 

Avslutningssekvensen skildrer «Norges Dæmring» som en oppvåkning og et morgengry: «Dagen stiger, Søvnen er forbi». Welhaven ønsket at Norge skulle utvikle seg som kulturnasjon. *Norges Dæmring* slutter på denne måten:

> Din Hjemstavn, Bonde! er en hellig Jord:  
> hvad Norge var, det maa han engang vorde  
> paa Land, paa Bølge og i Folkerang.
> 
> 
> 

I *Dæmringsfeiden* som oppstod i kjølvannet av utgivelsen, regner man med at det deltok i alt 45 personer med Welhaven og Nicolai Wergeland som frontfigurer.

Johan Sebastian Welhaven malt av den dansk-norske billedkunstneren Carl Peter Lehmann i 1842.

Lyrikeren
---------

Mellom 1838 og 1860 gav Welhaven ut fem diktsamlinger og én fortelling. Med en rekke nasjonale ballader sluttet han seg til nasjonsbyggerne utover på 1800-tallet. Henrik Wergeland karakteriserte deler av hans forfatterskap som «Juveelarbeide». Litteraturhistorikeren Gerhard Gran skriver på denne måten:

*Welhavens* Digte *udkom vinteren 1838 (datert 1839). For samtiden maa denne digtsamling have været en overraskelse; her var kun faa spor af «fædrelandsforræderen» og «modermorderen»; krigeren har afført sig sin rustning; og frem træder en stille elegisk drømmer. I sit angrep paa Wergeland havde han af digteren forlangt «den egte poetiske resignation, der bringer smerten til at dulme og opløse sig i vemod», og med disse ord er grunntonen i digtene givet.*
Welhavens lyrikk er preget av hans estetiske syn. Han gikk inn for en stram oppbygning med klare krav til metrikk og rim. Den strenge, poetiske form er tenkt å virke frigjørende på *diktets ånd*, og det settes likhetstegn mellom diktets ånd og den frigjorte tanke. Diktning er altså en særegen form for tenkning. Mye av Welhavens poetikk finnes nedfelt i «Digtets Aand» (1844), som begynner slik:

> Hvad ei med Ord kan nævnes   
> i det rigeste Sprog,   
> det uudsigelige   
> skal Digtet røbe dog.
> 
> 
> *Af Sprogets strenge Bygning,  
> af Tankeformers Baand   
> stiger en frigjort Tanke,  
> og den er Digtets Aand.*
> 
> 
> 
> J.S. Welhaven: «Digtets Aand»
> 
> 

I *Norges litteraturhistorie* sammenfattes Welhavens kunstsyn på denne måten: «Den evne som dikteren har til å komme i kontakt med det dypeste og sanneste i sitt sinn, har en spesiell betydning i et kultursamfunn som har mistet sin uskyld og umiddelbarhet. Det er kunstnerens spesielle oppgave å knytte forbindelsen med det tapte og trenge gjennom den skorpe av konvensjoner som en moderne sivilisasjon legger om sinnet. Kunsten skal skape en symbolikk som kan bidra til å gi større følsomhet og rikere indre liv».

Welhaven skildret Nøkken i *Digte* 1838/39, Kittelsen malte den i 1904.
### Dalens sagn og melodi

Welhaven gjorde tidlig bruk av elementer fra folkekunsten. I sin første diktsamling skriver han om mulighetene i «Dalens Sagn» og «Dalens Melodi».

> I Fjeldet bor vor Kunst og Poesi;  
> den drømmer der endnu i Landets Bringe,  
> der har den vist os Glimtet af sin Vinge  
> i Dalens Sagn, i Dalens Melodi.
> 
> 
> J.S. Welhaven: «En Tribut til Kunstforeningen» (1836), *Digte*, 1838/39.
> 
> 

Flere av Welhavens dikt bygger på norske sagn, gjerne hentet fra Andreas Fayes samling fra 1833, mens andre er inspirert av folkelige viser.

Welhaven var dessuten en tidlig representant for det moderne natursynet. Her skiller han seg vesentlig fra Faye som i forordet til sin sagnsamling beskriver naturen som skremmende og vill. Flere av diktene til Welhaven uttrykker naturromantiske stemninger og lengsel tilbake til barndommen.

I Welhavens første diktsamling finner man blant annet «Nøkken», «Søfuglen» («En Vildand svømmer stille»), og «Sisyphos». Den siste bygger på den greske Sisyfosmyten, men har et samtidig budskap. Samlinga inneholder også det store diktet «Republikanerne», skrevet under inntrykk av Russlands angrep på Polen.

Joséphine Welhaven (født *Bidoulac*) (1812–66), fødte sin mann fem barn, blant dem arkitekten Hjalmar Welhaven. Bildet er fra hennes siste leveår, og «gir vel neppe inntrykk av hennes kraft og livlige gemytt». Hun beskrives også som «kunnskapsrik, klok og interessant».
Welhavens illustrasjon til diktet «Soiree-billeder» der blant annet Camilla Wergeland skildres.

Personlighetstrekk
------------------

«Det tornede Træ» fra *Nyere Digte* (1844/45) oppfattes[*av hvem?*] som et selvportrett som også rommer elementer av selvforsvar.

> *Ynder du Træet, da maa du ei hade  
> den hvasse Torn mellem Blomster og Blade*  
> 
> 
> 
> [...]  
> 
> *Jeg saarer, men ak, jeg gjemmer dog  
> en større Smerte end jeg forvolder.*
> 
> 
> 

Welhaven kom til å støte flere fra seg med sin polemikk. H. C. Andersen ble for eksempel skremt da han traff Welhaven én eneste gang.

Welhaven hadde også trofaste venner som tidligere medredaktør for tidsskriftet *Vidar*, Schweigaard, og brødrene Kjerulf. Welhaven gråt da Schweigaard dro utenlands, og da Hjalmar Kjerulf reiste ut i 1844 forteller broren Halfdan Kjerulf: «Welhaven var, som altid ved sådanne Anledninger, lidenskabelig bevæget, og det er klart at han holder inderlig af Hjalmar og os Alle.» Tidvis i ungdomsårene var det søsteren Maren og hennes ektemann Michael Sars, Welhavens skolekamerat, som sto Johan Sebastian nærmest. Ekteparet Sars, foreldre til historikeren Johan Ernst Sars og zoologen Ossian Sars, kom til å bosette seg i Christiania med sine barn; og slik ble de Welhavens omgangsvenner seinere i livet også.

Welhavens livsledsager ble den dansk-franske huslærerinnen Joséphine Bidoulac. Hun hørte til den samme venninneflokken fra ungdomsårene som Camilla Wergeland og den tidligere forloveden Ida Kjerulf, søster av Kjerulfbrødrene. De giftet seg i mai 1845. Polemikeren Welhaven stilnet på denne tid, og hans prosa var ikke lenger så polemisk. Det henger trolig sammen med ekteskapet, og med at Henrik Wergeland døde samme sommer.

Camilla Wergeland (1813–95) var fascinert av Welhavens sterke blikk og melodiske stemme.
Ida Kjerulf (1817–40) var Welhavens store, romantiske kjærlighet
### Erindringer

Welhaven er blitt kalt «erindringens dikter» fordi han ofte diktet om emner som hadde levd i ham lenge før de endelig fant sin dikteriske form. Diktene er ikke sjelden elegiske, stemningsfulle og tilbakeskuende.

Noen av Welhavens dikt er inspirert av hans opplevelse av Camilla Wergeland, også dikt som er skrevet lenge etter at de begge var inngått i andre forhold.

> *Der kom en Stands i Soiréen,  
> da Præstens Datter traadte ind,  
> og Sladren, der gik om til Theen,  
> blev stum ved hendes lette Trin.*
> 
> 
> 

Miljøet i Christiania var lite, og Welhaven traff ikke sjelden sammen med Camilla Wergeland når hun var på bybesøk. De to ble fengslet av hverandre, især var hun hemmelig forelsket i ham, hvilket framgår av hennes brev og dagbøker fra ungdomsårene, der hun som regel omtaler ham som «St. Sebastian», et uttrykk Welhaven satte pris på. Han på sin side var «hendraget» til henne, men situasjonen var vanskelig på grunn av forholdet til hennes bror, Henrik Wergeland, og faren, Nicolai Wergeland, som Welhaven lå i offentlige feider med. Han nærmet seg henne, og trakk seg unna igjen flere ganger. Han foreslo at de kunne opprette et *smukt* søskenforhold. Camilla prøvde gang på gang å reise en mur mot Welhaven, men han klarte ikke helt å holde seg unna, ikke før han forelsket seg alvorlig i Camillas venninne, Ida Kjerulf. Camilla Wergeland ble senere gift med Peter Jonas Collett som tilhørte kretsen rundt Welhaven. Hennes fascinasjon for Welhaven fulgte henne livet ut.

Selv om Ida Kjerulf og Welhaven var glade i hverandre, motsatte hennes foreldre seg forbindelsen, for Welhaven hadde ingen stilling. Først da Ida Kjerulf ble syk av tuberkulose, fikk han lov til å besøke henne. Hun døde bare et par uker etter at han var blitt utnevnt til lektor i filosofi. Noen av diktene hans handler om sorgen og savnet etter henne. I «Det omvendte Bæger» opptrer ridder Gilbert som har mistet sin kone. En fe tilbyr ham en glemselsdrikk, men han kaster begeret fra seg, for sorgen vil han bære med seg og på skjoldet sitt:

> *Et omvendt Bæger var malt derpaa;  
> det bar Hr. Gilbert, en Helt som Faa,  
> og vilde sin Sorg beholde.*
> 
> 
> 

I sorgen kan religiøsiteten hans også ligge åpen. Ett av Welhavens kjente dikt, «Den Salige» fra *Halvhundrede Digte* (1848/49), bygger på minnet om Ida Kjerulf, og slutter seg nær til hans berømte kjærlighetsbrev til henne.

> *... og paany din Salighed er over  
> mine Drømme som et Lysets Bad,  
> og jeg hører atter hvad du lover,  
> at vi aldrig mer skal skilles ad.*
> 
> 
> 

«Møllergutten», *Reisebilleder og Digte*, 1851, 1. strofe:  
  
*Møllergutten sad ved Kværnehuset  
under Haukeliens Fjeld,  
og han hørte der i Elvesuset  
Hallingslaatten fra det dybe Væld.  
Fossegrimmen sine Strænge rørte,  
Skummet sprang og hvirvlede dertil;  
Ingen uden Møllergutten hørte  
hvordan Elven gik med Strængespil.*
### Poetisk realisme og nasjonalromantikk

Welhavens dikteriske praksis hører stilistisk til den poetisk realismen. I emnevalg og interesser tilhører han nasjonalromantikken. Her kan det for eksempel vises til dikt som «En Tribut til Kunstforeningen» som skriver seg fra 1836, og «Møllergutten», det siste ble skrevet etter Myllargutens (Thorgeir Augundsons) konsert i Christiania 1849. Andre dikt som er i pakt med nasjonalromantikken er f.eks. «Dyre Vaa», «I Kivledal», «Koll med Bilen», «Det omvændte Bæger» og «Åsgaardsreien». Welhaven er også opphavsmann til den folkelige visa «Raad for Uraad» (om Gudmund Torsen Storebingen).

Halfdan Kjerulf, bror av Ida Kjerulf, var komponist. Han skulle komme til å gi musikalsk drakt til flere av Welhavens dikt, blant annet «Lokkende toner» om den gåtefulle fuglen med den betagende sangen som fører inn i det skyggefulle, friske skogdypet, og skjenker lengtende drømmer og uforglemmelige opplevelser, men som selv aldri kan nås.

> *Der fløi en Fugl over Granehei,  
> som synger forglemte Sange;  
> den lokked mig bort fra slagen Vei  
> og ind paa de skyggede Gange.  
> Jeg kom til skjulte Stier og Kjern.  
> hvor Elgene Tørsten slukke:  
> men Fuglesangen lød endnu fjern   
> som Nynn mellem Vindens Sukke:   
> Tirilil Tove  
> langt, langt bort i Skove.*
> 
> 
> 

Universitetet i Oslo på 1800-tallet fotografert av Axel Lindahl. Da grunnsteinen til sentrumsbygningen ble lagt, hadde Welhaven skrevet en kantate.
Julius Middelthun var Welhavens venn, og var muligens inspirert av Welhavens estetiske syn da han skapte sin byste av dikteren i 1867. Kunstneren har tilstrebet et klassisk skjønnhetsideal preget av rene linjer og opphøyet ro. Samtidig har han fanget inn et visst sarkastisk drag ved munnen, og uttrykket gjenspeiler modellens selvbevissthet, skarpe blikk og kritiske sans. Welhavenbysten eies av Det norske Studentersamfund, men er deponert ved Nasjonalgalleriet

Universitetslektor og professor
-------------------------------

Welhaven ble i 1840 konstituert som lektor i filosofi ved Universitetet i Christiania. Fast ansettelse fikk han i 1843. Det sto strid om hans utnevnelse. Welhaven hadde ikke engang fullført sin teologiske embetseksamen, og hadde heller ikke publisert noe arbeide av filosofisk art. Henrik Wergeland søkte også på stillingen. Han hadde fullført teologisk embetseksamen og hadde forfattet det store dramatiske verket *Skabelsen Mennesket og Messias*. Wergelands kandidatur ble vraket. Ti av vurderingskomiteens medlemmer forkastet Welhavens kandidatur, mens et mindretall på tre foreslo ham utnevnt. De vektla hans dikteriske forfatterskap som lå «på et høit nivå og vidnet om filosofisk ånd, en intelligens med overblikk og evne til å diskutere problemer utfra prinsipielle synspunkter».

En av de tre, hans medarbeider fra *Vidar*-perioden, P.A. Munch, skrev et varmt forsvar på hele tolv sider for Welhaven. Det er sannsynlig at dette virket sterkt. Etter en del videre diskusjon ble Welhaven ansatt på prøve «for å bevise sin duelighed». I 1846 ble han utnevnt til professor i filosofi. Også denne utnevnelsen vakte en del strid, men av bagatellmessig omfang, sammenlignet med utnevnelse til lektor seks år tidligere.

Hans venn Halfdan Kjerulf var til stede en gang Welhaven holdt et foredrag over temaet «Sagaoldets betydning for Norges aandelige liv og om Norges overordnede Stilling i dette fjerne Old». Kjerulf sa etter foredraget:

*Aldrig har Welhaven talt saa ypperligt, idetmindste aldrig saa varmt og begeistret. De improviserede Ord formede sig under Geniets Magt til de herligste, skjønneste Perioder, og det straalede Beundring paa alles Ansigter.*
Som litteraturhistoriker er Welhaven kjent for avhandlinger om Petter Dass og Johannes Ewald.

Siste år
--------

I 1866 ble Welhaven enkemann, og i 1868 måtte han trekke seg fra sin stilling av helsemessige grunner. De siste årene var han plaget av Parkinsons sykdom. 12. november 1868 samlet tusen akademikere seg og gikk i fanetog til Welhavens bolig. Det ble holdt tale der formannen for Det norske Studentersamfund presenterte deltakerne som fredelige arvtakere etter 1830-årenes kamptid, og ville rekke Welhaven en forsonende hånd på vegne av Henrik Wergeland. Welhavens takketale berørte ikke dette punktet. Bjørnstjerne Bjørnson, som primært oppfattet seg om en viderefører av Wergelandtradisjonen, hyllet Welhaven ved denne anledning med diktet «De norske studenters hilsen til Professor Welhaven» som begynner med ordene «Lyt nu, du ludende sanger».

Welhaven levde tilbaketrukket til sin død i 1873. På slutten av livet bodde han i Skovveien i Christiania. En bronsestatue utført av Gunnar Utsond ble i 1908 avduket på hjørnet av Skovveien og Briskebyveien. Billedhuggeren har framstilt grubleren, melankolikeren og drømmeren, ikke den kamplystne satirikeren fra ungdommen.

Johan Sebastian Welhaven er hedret med gatenavn i flere norske kommuner.

«En Sangers Bøn»
----------------

Gjennom sine produktive år skrev Welhaven nærmere 30 gravsanger og minnevers til bruk i begravelser.

Blant Welhavens tekster med bibelske motiver, finner man salmen «En Sangers Bøn». Den er kommet med i hans siste diktsamling. Det inneholder disse linjer:

> *Aanders Herre, du skal raade  
> for de Skatte du mig gav.  
> O, men vis mig og din Naade,  
> naar min Sang er Stilnet af:  
> thi alt mer mit Hjerte banker   
> i usigelige Tanker  
> ved den store Livets Gaade.*
> 
> 
> *Lad min Sangerkrands da slynges  
>  hen i Støv paa Glemsels Kyst,  
>  naar kun hist, hvor Alt forynges  
>  Sjelens Dyb har lutret Røst;  
>  naar kun der jeg griber Tonen  
>  i det store Kvad for Thronen,  
>  som til Himlens Harper synges.*
> 
> 
>

Bibliografi
-----------

«Hvad Norge var det skal det engang vorde», patriotisk postkort utgitt til hundreårsjubileet for Norges Grunnlov i 1914, med Welhaven-sitat fra *Norges Dæmring* (1834). Foto: Nasjonalbiblioteket 
* «Til Henrik Wergeland!», *Morgenbladet* (lyrikk), august 1830
* *Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Aktstykker oplyste* (litteraturkritikk), 1832
* *Norges Dæmring. Et polemisk Digt* (lyrikk), 1834
* *Digte*, 1839 [1838]
* *Nyere Digte*, 1845 [1844]
* *Halvhundrede Digte*, 1848
* *Reisebilleder og Digte*, 1851
* *En Sjel i Vildmarken* (fortelling), 1856
* *En Digtsamling*, 1860 [1859]
* *Ewald og de norske Digtere* (litteraturhistorie), 1863
* *Samlede Skrifter*, 1867–68
* *Samlede Digterværker*, Jubilæumsutgave I-VI 1907, gjenutgitt i 1921
* *Samlede Digterverker* I-III, 1945
* *Metaphysik i 100 Paragrafer* (forelesningsmanuskript utgitt med kommentarer ved A. Aarnes og E. A. Wyller), 1965
* *Samlede verker* 1–5 (vitenskapelig utgave med innledning og kommentarer av Ingard Hauge), 1990–92.

Se også
-------

* Konflikten mellom Wergeland og Welhaven
* Stumpefeiden
* Dæmringsfeiden
* Campbellerslaget
* Campbellerfeiden

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Johan-Sebastian-Cammermeyer-Welhaven, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id welhaven-johan-sebastian-cammermeyer[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven, Norsk kunstnerleksikon ID Johan\_Sebastian\_Cammermeyer\_Welhaven, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven, Norsk biografisk leksikon ID Johan\_Sebastian\_Welhaven, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 29. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Charles Dudley Warner, red. (1897) (på en), *Library of the World's Best Literature*, Wikidata Q19098835,
7. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 16. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 28. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
9. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 122251778.
10. ↑  Lampe, J.F. (1895): Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen. Redigert av D. Thrap. Kristiania: Cammermeyer.
11. ↑  Sitert fra intervju med historiker og biograf Anne-Lise Seip i *Morgenbladet*, 5. oktober 2007. «Han var i stand til å reise seg fra eksamensbordet og gå sin vei, han gjorde nettopp det flere ganger. [...] Det var en blanding av stahet og selvfølelse hos ham.»
12. ↑  Welhavens illustrasjon er å se i flere norske litteraturhistorier og Wergelandutgaver
13. ↑  jfr artikkelserie i *Den Constitutionelle*, 1838
14. ↑  Avsnittet referert fra intervju med Anne-Lise Seip i Morgenbladet, 5. oktober 2007.
15. ↑  Ingard Hauge, i *Norges litteraturhistorie*, bd 2, s. 295
16. ↑  fra «Prolog», *Norges Dæmring*, 1834
17. ↑  slutten av *Norges Dæmring*, 1834. Wergeland kunne også vise til sagatiden, men er mer nyansert og kritisk, som når han i diktet «For Fædrelandet» skriver "I Skrin er Kjempeoldet lagt. /Nu staae de høje Ord på Vagt."
18. ↑  Wergeland, Henrik (1962). *Henrik Wergelands skrifter, bind 8*. Oslo: Cappelen. s. 362.
19. ↑  Sitert etter Gerhard Gran i «Joh. S. Welhaven», *Nordmænd i det 19de. Aarhundrede*, 1914. s. 402.
20. ↑  åpningen av «Digtets Aand», *Nyere Digte*, 1844
21. ↑  Ingard Hauge i *Norges litteraturhistorie* b. 2 1974, s. 294
22. ↑  Sitater fra Anne Lise Seip. *Demringstid*, s. 384
23. ↑  fra «Det tornede Træ», *Nyere Digte*, 1844/45
24. ↑  Vassdal, Tore (1931-) (2006). *Bastian: Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven som bergenser og vestlending*. [Bergen]: Sigma forl. s. 31-32. ISBN 8279160418.
25. ↑  Sitert fra *Demringens tolker* s. 19
26. ↑  *Erindringens dikter: J.S. Welhaven*
27. ↑  fra «Soiree-billeder», del 2, *Nyere Digte*, 1844/45
28. ↑  Sitert fra brev til Camilla fra 1859
29. ↑  Gorgus Coward: *Diktere og diktekunst* (s. 95). Fabritius & sønners forlag, Oslo 1962
30. ↑  fra «Det omvendte Bæger»
31. ↑  fra «Den Salige», *Halvhundrede Digte*, 1848/49
32. ↑  innledningsstrofen fra «Lokkende Toner», *En Digtsamling*, 1859/60
33. ↑  Kjerulfsitatet mangler referanse
34. ↑  sluttstrofene fra «En Sangers Bøn», *En Digtsamling*, 1859/60
35. 1 2  *Norges Dæmring*

Litteratur
----------

* Wergeland, Nicolai 1833: *Retfærdig Bedømmelse af Henrik Wergelands Poesie og Karakteer* (tilsvar til Welhavens pamflett av 1832). Ny utgave i 1995, med innledning og kommentarer.
* Løchen, Arne 1900: *Johan Sebastian Welhaven – Liv og Skrifter*
* Sars, Johan Ernst: *Samlede Værker IV*
* Gran, Gerhard: *Nordmænd i det 19de aarhundrede* b. 1
* Hauge, Ingard 1955: *Tanker og tro i Welhavens poesi* (doktoravh.)
* Hauge, Ingard 1990: «Welhaven og det uutsigelige», i *Bibelen i Norge* s. 301–312
* Hauge, Ingard 1990: «J. S. Welhaven – mannen, verket, tiden». I:*Demringens tolker, en essaysamling om Johan Sebastian Welhaven* / ved Asbjørn Aarnes og Paul Grøtvedt ISBN 82-588-0604-1
* Beyer, Edvard 1990: *Norsk litteraturkritikks historie 1770–1940*. B. 1: 1770–1848. ISBN 82-00-06623-1
* Gumpert, Gregor 1990: *Johan Sebastian Welhavens Ästhetik und Dichtungstheorie* (Münstersche Beiträge zur deutschen und nordischen Philologie 9), Münster: Kleinheinrich. ISBN 3-926608-44-7
* Vassdal, Tore 2006: *Bastian, Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven som bergenser og vestlending* ISBN 82-7916-041-8
* Seip, Anne-Lise 2007: *Demringstid, Johan Sebastian Welhaven og nasjonen*. Aschehoug, 2007 ISBN 978-82-03-19237-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Sebastian Welhaven – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Johan Sebastian Welhaven – originaltekster av og om forfatteren fra Wikikilden |

* Wikiquote: Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven – sitater
* Johan Sebastian Welhaven i Dagbladet Forfatter
* Welhaven 1807–2007[*død lenke*] ved Welhaven-komitéen i Bergen.
* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Johan Sebastian Welhaven, bøker om Johan Sebastian Welhaven

| * v
* d
* r
Maren Welhaven Sars' familie |
| --- |
| ektefelle Michael Sars, bror Welhaven, søster Elisabeth Welhaven
barn Ernst, G.O. Sars, Eva Nansen, Mally Lammers
svigersønn Fridtjof Nansen, barnebarn Odd Nansen, svigersønn Thorvald Lammers, nevø Hjalmar Welhaven |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |