recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Keegan Bradley** (født 7. juni 1986) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren.

Bradley ble profesjonell i 2008, og debuterte på Hooters Tour, der han vant to turneringer. Han spilte i 2010 på Nationwide Tour, før han i 2011 var kvalifisert for PGA-touren.

Allerede i sin første sesong på PGA-touren vant han HP Byron Nelson Championship i et omspill. I august samme år vant han sin første major-turnering, PGA Championship etter omspill med Jason Dufner. Etter endt sesong ble han kåret til Årets nykommer (Rookie of the year) på PGA-touren. I august 2012, året etter hans seneste seier på PGA-Touren, vant han igjen på touren, etter at Jim Furyk kollapset på siste hullet under WGC-Bridgestone Invitational.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2011 HP Byron Nelson Championship, **PGA Championship**
* 2012  WGC-Bridgestone Invitational

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Keegan Bradley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Keegan Bradley – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Keegan Bradley – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Keegan Bradley – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Medaljen for lang og tro tjeneste** tildeles av Det Kongelige Selskap for Norges Vel og er en påskjønnelse til arbeidstakere med minst 25 års ansettelse hos samme arbeidsgiver. Medaljen tildeles av direksjonen (styret) i Norges Vel og ble første gang utdelt i 1888. Medaljen kan tildeles ansatte i både privat og offentlig sektor.

Medaljen for lang og tro tjeneste er ikke en statlig utmerkelse og figurerer derfor ikke i Kongehusets rangeringsliste over norske ordener og medaljer. Derimot er medaljen fra 2009 godkjent til bruk på norsk militær uniform, der den rangerer som nummer to i «Gruppe 4: Andre norske dekorasjoner».

Utforming
---------

Båndstripe for Medaljen for lang og tro tjeneste
Svend Aage Madsen mottok i 2016 Norges Vels medalje for lang og tro tjeneste etter 30 år som fotoreporter i *Se og Hør*. Foto: Bjørn Haakon Nilsen, *Se og Hør* 
Medaljen for lang og tro tjeneste har som motiv en sittende kvinnefigur, den romerske seiersgudinnen Victoria, som overrekker en laurbærkrans. Forsiden bærer også innskriften «FOR LANG OG TRO TJENESTE». Mottakerens navn og årstallet for tildeling graveres inn på medaljens bakside, som også er omkranset av en laurbærkrans. Medaljen er utformet i sølv og har én grad. Den er opphengt i et grønt medaljebånd som i midten har striper i nasjonalfargene rødt, hvitt og blått. Medaljen er utformet av billedhugger Brynjulf Bergslien og gravert av Ivar Throndsen.

Tildeling
---------

Medaljen for lang og tro tjeneste ble de første tiårene tildelt ansatte innenfor landbruket, samt tjenestefolk i private husholdninger. Den første tildeling fant sted 3. desember 1888, da fem kvinner og fire menn ble tildelt medaljen.

I 1927–1928 kom ansatte i handel, håndverk og industri med, etter avtale med Norges Handelsstands Forbund, Norges Håndverkerforbund og Norges Industriforbund. Ansatte i offentlig sektor kvalifiserte til medaljen fra 1999. Medaljen tildeles ikke embetsmenn eller militært personell.

Inntil 2004 var kravet sammenhengende ansettelse hos samme arbeidsgiver i 30 år. Dette er senere moderert slik at også ansettelse med avbrudd kan kvalifisere, såfremt arbeidstakeren har vært i tjeneste hos samme arbeidsgiver i minst 30 år. Arbeidsgiver søker Det Kongelige Selskap for Norges Vel om medaljen og står for overrekkelsen av den.

Det tildeles årlig omkring 3500 medaljer.

Referanser
----------

1. ↑  Kaus, Kristian: *Viktige trekk fra Norges vels historie 1809-1995*, Det kgl. selskap for Norges vel, 1996, s. 10 og 25f. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket.
2. ↑  Se oversikt i *f-xtra*, nr. 1, 2009, s. 15, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
3. ↑  Kaus, s. 25.

Litteratur
----------

* Martin Kvist og Kjetil Kvist: *Medaljekatalogen 1804–1805*, Oslo: Norsk Numismatisk Forening, 2002, s. 58.

Eksterne lenker
---------------

* Medaljen for lang og tro tjeneste, Det Kongelige Selskap for Norges Vel
* Statutter, Det Kongelige Selskap for Norges Vel
* Oversikt over norske sivile og militære utmerkelser Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. i *f-xtra*, nr. 1, 2009, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Haifinnesuppe.
Haifinner og andre deler av hai i et kinesisk apotek
**Haifinnesuppe** (鱼翅; kantonesisk (jyutping): *jyu4 ci3*; pinyin: *Yú Chì*) er en opprinnelig kantonesisk regionalrett som etterhvert er blitt felleseie i det kinesiske kjøkken.

Den skattes i Kina mindre for sin smak enn for sin gelatinaktige konsistens som får den til å minne om svaleredesuppe, og fordi den i folkemedisinen anses for å styrke livskraft og indre organer. Haifinnebruskens konsistens er slik at den meget lett tar opp i seg smaken fra andre ingredienser. Den er etterhvert så kostbar at den mest spises av prestisjegrunner, som ved festbanketter og bryllup.

Grunnlaget for suppen er den egentlig temmelig smaksfattige bruskaktige substans som haiens finner er bygd opp av. Denne kokes i kyllingkraft til den oppløses i flise- og flakaktige bestanddeler, som kan minne om tynne glassnudler eller av mungobønnestivelse. Det er forøvrig et langt billigere grunnlag som den uekte haifinnesuppen som regel lages av.

Tørkede og blekede haifinnefliser kan kjøpes i kinesiske matvareforretninger, og regnes som én av «havets fire skatter», ved siden av abalone, sjøpølse og noen fiskearters svømmeblære. 

Haifinnefliser selges også på kinesiske apotek, idet de inngår i kinesisk medisins vide repertoar. 

Finner fra visse haiarter et over århundrene blitt identifisert som særlig smakelige. Mange mener at de aller beste kommer fra fisker som strengt tatt ikke er haier, som hairokker og sagfisker. Et FAO-dokument fra 2009 identifiserer de følgende haiartene som de mest ettertraktede på markedet: Tigerhai, makrellhai, sandbankhai, oksehodehai, hammerhai, *Carcharhinus limbatus*, håbrann, blåhai og *Alopias pelagicus*.

En stor del, ca. 40 %, av Kinas egen produksjon av tørkede haifinner skjer i Dongping i kystfylket Yangdong i provinsen Guangdong. Selv om det er først og fremst er Sørkinahavet og andre deler av Stillehavet som forsyner det kinesiske marked med haifinner, er det også en import fra europeiske land. Det gjelder da først og fremst Spania, men også Norge eksporterer noe haifinne til Orienten.

Kritikk
-------

Konfiskerte haifinner i USA
Enkelte miljøvernorganisasjoner kritiserer bruken av haifinner. Fangstmetodene er tildels slik at finnene skjæres av de fangede haifiskene, som så slippes ut i havet igjen, der de lider en langsom og kvalfylt død enten av blodtapet eller av kvelning idet haien må svømme for å kunne ta opp i seg og bearbeide oksygenholdig vann.

Et annet aspekt er at haien, som er høyest i næringskjeden, akkumulerer særdeles store mengder av miljøgifter som kvikksølv.

Se også
-------

* Buddha hopper over muren: en variant av haifinnesuppe i Fujiankjøkkenet.

Referanser
----------

1. ↑  Vannuccini, S. (1999): *Shark utilization, marketing and trade*. FAO Fisheries Technical Paper. No. 389. Rome, FAO.  Arkivert 2. august 2017 hos Wayback Machine. sist besøkt 17. mars 2009.
2. ↑  Steve Connor (31. august 2006). «Growth in shark fin trade could lead to species extinction». The Independent. Besøkt 8. januar 2007. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |
Kiste fra Setesdal datert 1756 og dekorert med karveskurd. Bredde 158 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1911-1131. 
Oval øskje fra Gol i Hallingdal, datert 1779 og dekorert med karveskurd skåret på brunbeiset bunn. Innskrift *MID OA 1778*. Lengde 27,5 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1922-1142.
**Karveskurd** er treskurd av dekor med geometriske motiver der sirkel og rutemønster kan trekkes opp med passer og linjal. Dekoren er utført med et karvesnitt – skjæring der snittet har skrå sider som møtes i en spiss i bunnen. Sidene kan være rette slik at snittet danner en v-form eller svakt buet slik at snittett blir lik tverrsnittet på en båt. 

Karveskurd er en enkel teknikk som verken krever store ferdigheter eller komplisert verktøy. Karveskurd kan skjæres med tollekniv; mest vanlig er å bruke en kniv med kort blad. Stemjern er også verktøy som kan brukes.

En variasjon er å farge treet først. Dermed fremheves mønsteret i trehvitt mot farget overflate. Det er stor spennvidde i dekor, og produktene varierer fra arbeider med gode kunstneriske kvaliteter til enkel amatørmessig dekor.

Karveskurd er ikke en særegen norsk folkekunst, og på 1700-tallet ble det importert mangletre med karveskud til Norge. Karveskurd har vært og er stadig populær i folkelig ornamentikk i mange land. Selv om stilen og materialet varierer, så er teknikken og dekoren universell. 

I Norge har karveskurd vært bruk i folkekunsten over hele landet, og den har vært særlig populær på Vestlandet. Karveskurd har vært mye brukt som dekor på øskjer, tiner, og mangletrær, men også på en rekke andre gjenstandstyper.

Referanser
----------

1. ↑  Magerøy s. 84
2. ↑
3. ↑  Molaug s.25 ff
4. ↑  Anker s. 101ff

Litteratur
----------

* Anker, Peter M. (2004): Norsk folkekunst. Kunsthåndverk og byggeskikk i det gamle bondesamfunnet. Oslo. ISBN 82-02-23839-0
* Magerøy, Ellen Marie (1983): Norsk treskurd. Oslo. ISBN 82-521-2341-4
* Molaug, Svein (1954: Hest og mangletre. (By og bygd IX. Norsk Folkemuseums årbok 1954. s. 19-48) Oslo

Eksterne lenker
---------------

* Se gjenstander med karveskurd i DigitaltMuseum
* Eksempler på kunstverk med karveskurd

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Medaljen i gull | Medaljen i sølv | Medaljen i bronse |

 |
| 

---

Medaljen i gull (Kongedømmet Italia)

---

|  |  |
| --- | --- |
| Krigsfortjenestekorset | Krigsfortjenestekorset for militær tapperhet |

 |

**Medaljen for militær tapperhet** (italiensk: *Medaglia d'oro al Valore Militare*) er en italiensk medalje.

Under første verdenskrig ble medaljen tildelt militært personell, og enheter over kompani-nivå, samt til sivile for spesielle fortjenester i møte med fienden. For hver gang mottakeren ble tildelt en metallstripe til medaljen.

Medaljen har tre nivå:

* **Gull** , innstiftet 21. mai 1793 av kong Victor Amadeus III av Sardinia.
* **Sølv**, innstiftet 26. mars 1833 av kong Karl Albert.
* **Bronse**, innstiftet av kong Karl Albert

Ulike klasser
-------------

Dekorasjonene for militær tapperhe er i dag inndelt i de følgende klasser:

 Gullmedalje for militær tapperhet (26. mars 1833 – 10. mai 1943)
 Gullmedalje for militær tapperhet (10. mai 1943 – idag)
 Sølvmedalje for militær tapperhet (26. mars 1833 – idag)
 Bronsemedalje for militær tapperhet (8. desember 1887 – 10. mai 1943)
 Bronsemedalje for militær tapperhet (10. mai 1943 – idag)
 Krigskorset for militær tapperhet (10. mai 1943 – Presidagent)
 Medaglia d'oro al valore dell'esercito
 Medaglia d'argento al valore dell'esercito
 Medaglia di bronzo al valore dell'esercito
 Medaglia d'oro al valore di marina
 Medaglia d'argento al valore di marina
 Medaglia di bronzo al valore di marina
 Medaglia d'oro al valore aeronautico
 Medaglia d'argento al valore aeronautico
 Medaglia di bronzo al valore aeronautico
Medaglia d'oro al valore dei carabinieri
Medaglia d'argento al valore dei carabinieri
Medaglia di bronzo al valore dei carabinieri
 Medaglia d'oro al valore della Guardia di Finanza
Medaglia d'argento al valore della Guardia di Finanza
Medaglia di bronzo al valore della Guardia di Finanza
 Croce d'oro al merito dell'esercito
 Croce d'argento al merito dell'esercito
 Croce di bronzo al merito dell'esercito
 medaglia d'oro al merito di marina
 Medaglia d'argento al merito di marina
 Medaglia di bronzo al merito di marina
 Croce d'oro al merito dell'aeronautica
 Croce d'argento al merito dell'aeronautica
 Croce di bronzo al merito dell'aeronautica
Croce d'oro al merito dei carabinieri
Croce d'argento al merito dei carabinieri
Croce di bronzo al merito dei carabinieri
Croce d'oro al merito della Guardia di Finanza
Croce d'argento al merito della Guardia di Finanza
Croce di bronzo al merito della Guardia di Finanza
 Krigfortjenestekorset, andre grad
 Krigfortjenestekorset

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Medaljen for frigjøring av Kuwait
**Medaljen for frigjøring av Kuwait** (arabisk: نوط تحرير الكويت) er en saudiarabisk medalje innstiftet i 1991, som tildeles for deltagelse i frigjøringen av Kuwait under Gulfkrigen 1990–1991, etter at Irak invaderte Kuwait i august 1990. 

Det finnes tilsvarende medaljer innstiftet i Bahrain, Egypt og Kuwait, som på engelsk går under navnet *Kuwait Liberation Medal*, men dette er forskjellige utmerkelser.

Utforming
---------

Medaljen for frigjøring av Kuwait består av et sammensatt sentralt element i gull satt på en sølvstjerne med femten vekselvis lange og korte stråler. Medaljen har en høyde på 50 mm og en bredde på 45 mm. Det sentrale elementet består av et sirkulært element med kart av Den arabiske halvøy i gull satt på en stilisert globus i sølv. Dette er omgitt av en bred bord med en krans av palmegrener som har en krone på toppen. Under dette finnes en banderolle i gull med innskriftene «frigjøring av Kuwait» på arabisk og engelsk. På toppen av det sentrale elementet står Saudi-Arabias riksvåpen, et palmetre med korslagte sabler, også dette i gull.

Medaljen for frigjøring av Kuwait er opphengt i et grønt bånd som har kantstriper i rødt, svart og hvitt. Fargene er felles for Saudi-Arabias og Kuwaits flagg. Båndstripen har samme mønster og i tillegg en metallknapp med Saudi-Arabias riksvåpen i gull.

Tildeling
---------

Medaljen ble tildelt alliert personell som deltok i operasjoner i tilknytning til frigjøringen av Kuwait mellom 17. januar 1991 og 28. februar 1991. Tjeneste i landene på Den arabiske halvøy og Persiabukten kom i betraktning, likeså tjeneste i farvannene i Omanbukten, Arabiahavet, Adenbukten og Rødehavet. Medaljen ble tildelt i stort antall.

Gulfmedaljen og Norge
---------------------

Gulfmedaljen ble også tildelt nordmenn og er godkjent til bruk på norsk militær uniform. I norsk militær sammenheng behandles Medaljen for frigjøring av Kuwait som tilhørende «Gruppe 5: Andre utenlandske dekorasjoner».

Blant mottagerne av Medaljen for frigjøring av Kuwait er generalmajor Kristin Lund.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Kuwait Liberation Medal, Government of Saudi Arabia Arkivert 30. mai 2009 hos Wayback Machine. The Institute of Heraldry, U.S. Army, besøkt 23. november 2009.
2. ↑  The Saudi Arabian Medal for the Liberation of Kuwait, North East Medals, besøkt 23. november 2009.
3. ↑  Se *f-xtra* Arkivert 6. juli 2014 hos Wayback Machine. nr. 1, 2009, s. 15, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
4. ↑  Kristin Lund ble ny GIHV Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine. Befalets fellesorganisasjon, 18. september 2009, besøkt 23. november 2009.
***Parapenia*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 10 millimeter), nokså brede, brune smellere. Oversiden er kledt med ganske lange, fine, oppstående hår. **Hodet** er kort og bredt, med små fasettøyne, hos noen arter er disse rundet utstående. Antennene er 11-leddete, vanligvis ganske lange, ofte sagtakkede eller kamformede. Ofte er antennene lengre og mer forgrenede hos hannene enn hos hunnene. **Brystskjoldet** (pronotum) er rundet. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er mer eller mindre tilbaketrukket. **Dekkvingene** er litt rundede, vanligvis omtrent så brede som brystskjoldet, som oftest med tydelige lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. Artene i denne slekten kan ikke fly.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Himalaya og Øst- og Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856 – slanke arter
					- Stammen Dimini Candéze, 1861 - noen ganger regnet som en egen underfamilie
						* Slekten ***Parapenia*** Suzuki, 1982
							+ *Parapenia assamensis* Suzuki, 1982
							+ *Parapenia jagemanni* Schimmel, 2002
							+ *Parapenia nigroapicalis* Suzuki, 1982
							+ *Parapenia rugosicollis* Schimmel, 2002
							+ *Parapenia sausai* Schimmel, 1998
							+ *Parapenia significata* Schimmel, 1998
							+ *Parapenia spicula* Schimmel, 2002
							+ *Parapenia taiwana* (Miwa, 1930)
							+ *Parapenia thailandica* Suzuki, 1982
							+ *Parapenia tonkiensis* (Fleutiaux, 1918)
							+ *Parapenia villosa* (Fleutiaux, 1936)
							+ *Parapenia wulingshanensis* Schimmel, 2006
							+ *Parapenia yunnana* Schimmel, 1993

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av noen arter
* (en) *Parapenia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Parapenia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Parapenia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Parapenia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Korallrot** (*Corallorhiza trifida*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende
--------

Korallrot er en uanselig orkidé, i hvert fall tilsynelatende. Den blir rundt 15 centimeter høy, har en brunaktig farge og mangler blader. Det skyldes at den mangler klorofyll. Korallrot livnærer seg i stedet ved å snylte på andre planter.

Går en nærmere inn på planta og beskuer blomstene, ser en at de er ganske så spektakulære. En hvit underleppe med røde prikker, omkranset av gule kronblader, gjør blomsten til en skjønnhetsopplevelse. Korallrot har rundt 10 sånne blomster i aks på hver stengel.

Korallrot har flere nære slektninger i tropiske strøk, noe som forklarer at blomsten har en såpass eksotisk utforming.

Forekomster i Norge
-------------------

Korallrot vokser stort sett i skog med høy grunnvannsstand, men den kan også forekomme på åpne områder som beitemark og myr. Planta er ikke avhengig av næring eller kalk.

Korallrot finnes i hele Norge, og er nok en av de vanligste orkidéene vi har. Den er derfor ikke freda. Det er allikevel ikke så ofte en kommer over planta. Den er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 20. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Korallrot* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Korallrot* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Korallrot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Korallrot* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Korallrot* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Korallrot* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Korallrot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Korallrot* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Corallorhiza trifida* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Corallorhiza trifida* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Corallorhiza trifida* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Eksempel på en masoretisk tekst. Masoretene noterte merknader ved siden av teksten, og mer utfyllende kommentarer øverst og nederst på siden.
**Masoretene** (eller massoretene, på hebraisk בעלי המסורה) var dyktige skribenter som blant annet lagde avskrifter av den hebraiske og arameiske delen av De hellige skrifter som utgjør den hebraiske Bibelen. De var hovedsakelig lokalisert på tre steder: Tiberias, Israel og Babylon. Hver gruppe utarbeidet et system for grammatikk og uttale, for å «standardisere» det som inntil da var blitt overlevert muntlig fra generasjon til generasjon. Det mest kjente systemet ble utarbeidet av masoretene i Tiberias ved Galilea-sjøen.

Inntil det sjette århundre e.Kr. hadde de hellige hebraiske skrifter (det gamle testamente) kun vært nedskrevet som konsonanttekst; Vokalene ble overlevert muntlig. Men på den tiden var det mange jøder som ikke lenger var fortrolige med hebraisk, og forståelsen av konsonantteksten stod i fare. For å beskytte teksten utviklet de et skriftlig vokalsystem. Masoretene var meget nøye med ikke å gjøre endringer på den opprinnelige teksten, så de utviklet derfor vokalsystemet som prikker og streker som ble tilføyd over, under og midt i bokstavene i konsonantteksten (*se niqqud*). De utviklet også et komplisert system som tjente som tegnsetting og som ville hjelpe leseren til en mer korrekt uttale.

Hvis masoretene oppdaget feil eller unøyaktigheter i teksten, forårsaket av tidligere avskrivere, så endret de ikke teksten men skrev en anmerkning i margen. De laget statistikk over ord og uttrykk og utviklet et innviklet kodesystem som skulle hjelpe avskriverne til å lage en så nøyaktig som mulig avskrift. For eksempel så talte de hvert ord og hver bokstav når de laget en avskrift, og de kontrollerte at det midterste ordet og den midterste bokstaven på siden var lik originalen; de til og med avmerket det midterste ordet og den midterste bokstaven i hele pentateuken – alt dette for å lage en så nøyaktig som mulig avskrift. Hvis de fant en feil så skar de ut hele avsnittet eller kastet hele siden, og begynte på nytt.

Det mest kjente systemet ble perfeksjonert av masoret-familiene Ben Asher og Ben Naftali i Tiberias, i det niende og tiende århundre e.Kr. Vi har i dag håndskrifter som stammer fra Ben Asher, men ikke noe fra Ben Naftali. Aleppo-kodeksen er utarbeidet av Ben Asher-familien.

Eksempel på hebraisk tekst med og uten masoretisk punktsetting (*Første mosebok* 1:1):

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Francis Sønnichsen** (født 31. juli 1881 i Risør, død 10. februar 1963 i Oslo) var en norsk ingeniør og forretningsmann.

Han var sønn av megler Nils Sønniksen (1836–1921) og Hanna Pande (1846–1899). Francis giftet seg i 1907 med Ragnhild Gundersen (1883–1956) og i 1957 med Esther Lucy Egeberg (1887–1962; se Egeberg (slekt fra Sjælland)).

Familien flyttet til Kristiania i 1889 og Francis tok eksamen ved Kristiania tekniske skole 1902 og jobbet fra 1905 i Tyskland hos *Akkumulatorfabrik AG* såvel som i Danmark før han i 1910 startet egen forretning i Kristiania som drev med elektriske installasjoner — det som i dag kalles *Sønnico*. De kjøpte et rørvalseverk i 1919 og ble store i landet. Sønnen Arne Sønnichsen (1914–2004) ble også elektroingeniør og med i forretningen fra 1939.

Francis var formann i Oslo Varemesse i 1924 og i Oslo Rotaryklubb i 1927 og 1928.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Francis\_Sønnichsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Trond Smith-Meyer, *Francis Sønnichsen* i Store norske leksikon.
3. ↑  *Dødsfall* i Aftenposten den 24. februar 1963.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
***Husker du?*** er et musikalsk TV-program for eldre som opprinnelig ble sendt på NRK Fjernsynet fra 1971 til 1985. Det ble i alt laget 130 programmer, alle med Odd Grythe som programleder.

Programmet hadde eldre som sin hovedmålgruppe, og disse ble underholdt med sanger og annen underholdning fra «gamle dager». Ivar Ruste hadde ideen til programmet. Det skulle i utgangspunktet bare lages 3 programmer i 1971, men etter suksessen med «piloten» med de tre programmene i 1971, ble det vedtatt at det i 1972 skulle sendes et program ca. en gang i måneden. Men programmet ble så populært at Odd Grythe og Ivar Ruste fortsatte utover 1970- og 1980-tallet. Ivar Ruste var Odd Grythes faste makker i alle programmene helt til han ble syk. Da overtok Børt Erik Thoresen som Grythes makker. Børt Erik Thoresen var allerede programleder for en programserie med tittelen *Gåmåldans med nogo attåt.* Dette programmet ble slått sammen med *Husker du?* etter av Ivar Ruste ble syk. Da Ruste døde i februar 1985, bestemte Odd Grythe seg for å sette strek etter 130 programmer, selv om NRK ville ha flere.[]

Odd Grythe inviterte alltid flere artister og intervjuobjekter til hvert program. Programinnholdet var derfor variert, og spente fra viser til gammeldans, fortellinger og dikt. Selv om musikken ofte var av eldre dato, omfattet repertoaret også viser og sanger fra nyere tid. Både norsk og utenlandsk musikk ble fremført.[]

I mange år gikk også programmet på beste sendetid på NRK, både på 17. mai, og julaften.[]

Blant de faste bidragsyterne var Børt-Erik Thoresen, Ivar Ruste og Åse Wentzel. Kapellmester var Arnt Haugen. Grythe, Ruste og Haugen utgav også flere *Husker du?*-plater på plateselskapet EMI. Stort sett alle program ble tatt opp på Engebret Café i Oslo. Den 17. mai 1980 ble program nummer 100 sendt. Generelt inneholdt programmene en blanding av sangartister, med melodier fra en svunnen tid, så vel som andre intervjuobjekter invitert av programleder og NRK. Siste program ble sendt 30. juni 1985.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Med Thommessen på Engebrets Cafe (13.10.1971, s.30) *Minneprogrammet «Husker du ?» som Odd Grythe byr oss i kveld er så rykende ferskt at det nesten er på direkten*.
2. ↑  VG - Grythe sier farvel (29.06.1985)

Eksterne lenker
---------------

* Programmene på NRK Nett-TV
* (en) *Husker du?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Nordlig utsikt over sletten fra oldtidsbyen Apollonia
Kart over Albania med Myzeqe markert
**Myzeqe** er en kystslette ved Adriaterhavet i det sentrale Albania. Sletten ligger i området mellom elvene Shkumbin og Seman, men noen ganger blir definisjonen utvidet til elva Vjosë lenger sør. Myzeqe har en trekantet form, og strekker seg 65 kilometer nord-sør og 50 kilometer øst-vest. Arealet er ca. 1 350 km².

Myzeqe var hovedsakelig sumpland frem til for noen tiår siden. Etter Den andre verdenskrig startet en prosess med oppdyrking, og i dag blir sletten utnyttet til landbruk.

Før det 13. århundre var området kjent som *Savra*. Mellom 13. og 15. århundre tilhørte det adelsfamilien Muzaka, som regionen nå har navn etter.

Myzeqe ligger i den tettest befolkede delen av Albania.

Referanser
----------

1. ↑  «Wayback Machine» (PDF). *web.archive.org*. 24. juli 2011. Archived from the original on 24. juli 2011. Besøkt 18. mai 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Huset under Gutenberg ved Piotrkowska-gaten
**Huset under Gutenberg** (polsk *Dom pod Gutenbergiem*) ligger ved Piotrkowska-gaten 86 i Łódź, og regnes for å være en av gatens mest effektfulle bygninger.

I 1893 kjøpte trykkeren og grunnleggeren av Łódź’ første avis Jan Petersilge en tomt med allerede eksisterende bygninger, hvor han bestemte seg for å bygge et fronthus. Mursteinshuset ble bygd i 1896 etter tegninger av arkitektene Kazimierz Sokołowski og Francziszek Chełmiński. 

Bygningen bærer preg av flere historiske stiler – fra gotisk til manieristisk arkitektur – og er et godt eksempel på eklektisisme. Elevasjonen er rikt ornamentert med blader, blomster, vingete skikkelser, maskaroner, latinske innskrifter og en ugle. I bygningens midtre del er en statue av Johann Gutenberg plassert, og mellom vinduene finnes medaljonger med portretter av andre kjente personligheter knyttet til boktrykkerkunsten, som Albrecht Dürer, Johann Fust, Peter Schöffer, Alois Senefelder, Johann Breitkopf, Charles Stanhope og Louis Daguerre.

I første etasje ligger «Światowid», som er en av byens mer gjenkjennelige bokhandelere.
Skisse av mytteriet på «Bounty», en av de mest kjente tilfelle av mytteri, besetningen som har gjort mytteri har tvunget offiserene til å gå i lettbåten
**Mytteri** er en handling der flere personer i forening er ulydige mot en ledelse, på en måte som avsetter ledelsen. Mytteri kan for eksempel begås av besetningen på et skip, et fly eller av soldater i en militær enhet.

Kjente mytterier
----------------

En hendelse som mange forbinder med mytteri, var mytteriet på Bounty, hvor besetningen på et britisk fartøy tok over skipet i Stillehavet på slutten av 1700-tallet, hendelsen har siden blitt filmatisert en rekke ganger. Mot slutten av første verdenskrig bidro tyske matrosers mytteri i Kiel til at Tyskland måtte godta våpenhvile og avslutte krigen.

Referanser
----------

1. ↑  Stevenson 2012, s. 492-495

Kilder
------

* (no) mytteri, fra Store norske leksikon
* Stevenson, David (2012), *1914-1918 The History of the First World War*, Penguin, ISBN 9780718197957

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Hallfred var skald både hos Håkon jarl og Olav Tryggvason. Tegningen viser Håkon jarl i Christian Krohgs strek fra 1899-utgaven av *Heimskringla*.
***Hallfred Vandrådeskalds saga*** (norrønt *Hallfreðar saga vandræðaskálds* eller *Hallfreðar saga*) er en islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår i Norge og på Island omkring år 1000 og handler om Hallfred Vandrædaskald (ca 960-1007) som var skald hos kong Olav Tryggvason. Sagaen har blitt beskrevet som «an amusing and accomplished work with links to several other sagas.»

Sagaen regnes sammen med Gunnlaug Ormstunges saga, Kormáks saga og Sagaen om Bjørn Hitdølakjempe til en gruppe sagaer som kalles «skaldesagaer»: de har en skald som hovedperson, og har en kjærlighetsintrige. I sagaen om Hallfred fortelles det om hans ulykkelige kjærlighet til Kolfinna Ámundadóttir, og det er sitert noen av hans strofer om henne. I tillegg til kjærlighetshistorien bruker sagaen mye tid på å skildre hovedpersonens omvendelse til kristentroen. Den skildringen av Hallfred som gis i sagaen er sterkere preget av kristendommen enn det bilde av skalden som man får gjennom å lese kvadene hans.

Sagaen finnes i håndskriftet Möðruvallabók. I Flateyarbok og noen andre håndskrifter er den skrevet inn som en del av Olav Tryggvasons saga. Den er oversatt til bokmål av Charles Kent i 1928 som *Sagaen om Hallfred Vandrådeskald* og tidligere av Gerhard Gran i 1888 som *Halfred Vandraadeskald*.; siste oversettelse ved Marianne Ustvedt i fembindsverket *Islendingesagaene*, 2014.

Referanser
----------

1. ↑  Fornrit 2011 Arkivert 24. januar 2013 hos Wayback Machine. forlagspresentasjon av samleutgave av sagaene (pdf)
2. ↑  Daniel Sävborg «Erotik, kärlek och känslor i Bjarnar saga Hítdoelakappa Arkivert 20. mars 2016 hos Wayback Machine.» I *Maal og Minne; nr 2, 2006*
3. ↑  snl.no Hallfred Ottarsson Vandrådeskald
4. ↑  Fredrik Paasche. *Norsk litteraturhistorie. Bind 1: Norges og Islands litteratur indtil utgangen av middelalderen*. Aschehoug, 1924. Kapitlet «Ættesagaen» s 310-344
5. ↑  skandinaviske-oversaettelser.net
6. ↑  heimskringla.no, norsk fulltekst

Portaler: Litteratur | Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |
Huset Árpáds våpen
Statue av Árpád
**Huset Árpád** (ungarsk: *Árpádok*, slovakisk: *Arpádovci*, kroatisk: *Arpadovići*) var en ungarsk kongefamilie i middelalderen, som med korte avbrudd regjerte Ungarn fra slutten av 800-tallet til 1301. De regjerte nesten uavbrutt over Kroatia fra 1090 til 1301.

Huset Árpád ble grunnlagt av Árpád, som var storfyrste av de ungarske stammene som kom fra Karpatene. Ættens makt ble etablert av Álmos (omkring 820 – 895) da ungarske stammer kom til landet som da var bebodd av khazarer. 

Da ungarerne kom til Europa, deltok de i kampen på Arnulf av Kärntens side mot Mähren, og på Leo VI av Bysants side mot bulgarerne. Fyrsten Géza (ca. 970 – 997) var den første som forstod at kristendommen ville ta over i Europa. Derfor sluttet han fred med Otto I i Quedlinburg 973 og konverterte til katolisismen; det finnes tegn på at konverteringen var politisk motivert.

Stefan, Gézas sønn, spilte en veldig viktig rolle i stabiliseringen av Árpádernas makt i regionen og han etablerte det ungarska kongeriket.

Hellige familiemedlemmer
------------------------

* Stefan I den hellige
* Emmerik den hellige, prins av Ungarn
* Ladislaus I den hellige
* Margarete den hellige

Se også
-------

* Detaljer om kongene av Árpáder finnes i *liste ever Ungarns statsoverhoder*

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** NKC
 |
**Mytem** er innenfor mytologi en sjelden gullklump av en myte som ikke kan reduseres; det uforanderlige elementet, ikke ulikt en kulturell mem; ett som alltid kan bli delt med andre, relaterte mytemer og settes sammen på ulike måter – «sammenbuntet» i Claude Lévi-Strauss' bilde – eller sammenkoblet i mer kompliserte forhold, som et molekyl i en sammensetning. Eksempelvis deler mytene om Adonis og Osiris mange av de samme elementene, noe som kan tyde på at begge mytene har en felles kilde.

Vladimir Propp, som samlet folkeeventyr, mente at enheten av analyser var den individuelle fortelling: den felles mytem som i kontrast er ekvivalenten i myten av fonemer, morfemer, og sememer i det som strukturelle lingvister deler språket i: i den minste mulige enheter av mening innenfor et språksystem.

På 1950-tallet innlemmet Claude Lévi-Strauss for første gang denne teknikken av språkanalyser for å analysere mytekritisismen. I hans forskning på mytesystemene til primitive stammesamfunn, ut ifra en analogi fra språkstrukturen adopterte han begrepet *mythème*, med forfektelsen at meningssystemet innenfor mytiske ytringer er en tett parallell til et språksystem. Denne ideen er blitt til dels bestridt av Roman Jakobson som forholdt seg til at mytem er et konsept eller fonem som er uten betydning i seg selv, men dens betydning kan bli vist ved sosiologisk analyse.

Litteratur
----------

* Claude Lévi-Strauss, 1955. «The Structural study of myth» i *Journal of American Folklore*, 68 s. 428-444

Eksterne lenker
---------------

* Pamela A. Genova, i *Dictionnaire International des Termes Littéraires* «Mythème/mytheme» (på engelsk) Et konsist syn på Lévi-Strauss' bruk av begrepet *mytem*.
**Maria Hasselgård** (født 18. november[] 1974) er en norsk journalist og statsviter fra Eidsvåg i Romsdalen. Hun begynte i NRK i 2006, og har laget flere prisvinnende dokumentarer for programserien Brennpunkt, jobbet som nyhetsjournalist, samt vært NRKs representant i styret til SKUP (Stiftelsen for kritisk og undersøkende presse).

Utdannelse
----------

Hasselgård bodde i Eidsvåg i Romsdalen til hun var 17 år og fullførte videregående skole i Molde og Lørenskog. Hun er cand. polit. fra Universitetet i Oslo (2001) og har mastergrad fra London School of Economics and political science (2000). Hovedoppgaven «Playing games with values of higher importance» ble utgitt ved ARENA – Advanced research on European Nation State (ARENA report No 2003/01).

I forbindelse med studiene har hun bodd i Aten og London, samt gjort feltstudier i Brussel.

Karriere
--------

Journalistkarrieren startet i lokalavisen Driva og Aftenposten i 1994. I 1996 ble hun redaktør for Studentavisen på Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Senere var journalist i Romsdals Budstikke og VG, før hun gikk over til å bli informasjonssekretær for Bondevik II-regjeringen i 2002. Fra 2003 til 2005 var Hasselgård informasjonssjef i Kristelig Folkeparti, før hun vendte tilbake til journalistikken. I 2006 startet hun i Norsk Rikskringkasting (NRK), først som reporter i Dagsnytt. Kort tid etter ledet hun NRK Nyheters gruppe for undersøkende journalistikk innen økonomi og politikk (ØKOPOL). Samtidig skrev hun bidrag om Facebook, demokrati og politisk ideologi i boken *Geir Helljesens valgskole* (2009). Siden 2010 har hun vært gravejournalist i «Brennpunkt»-redaksjonen i NRK med flere prisvinnende dokumentarer.

I 2017 ble hun oppnevnt som NRKs representant i SKUP-styret. Organisasjonen arrangerer de årlige konferansene SKUP og Data-SKUP.

Hasselgårds dokumentarserien «Alt for Kina», med søkelys mot norsk lakseindustri og norske myndigheters samarbeid med Kina, hadde premiere på NRK i januar 2022.

Utmerkelser
-----------

* 2015: Beste aktualitetsprogram i Prix Europa for Brennpunkt-dokumentaren «Fredsprisens pris»
* 2018: Vinner av Data-Skup for Brennpunkt-dokumentaren «Legekoden»

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 1. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Geir Helljesen (2009). «Geir Helljesens valgskole». *www.nb.no*. Nasjonalbiblioteket. Besøkt 5. april 2022.
3. ↑  «Brennpunkt: Alt for Kina». Besøkt 5. april 2022.
4. ↑  Silvola, Nils Martin (24. oktober 2015). «Norsk jubelkveld på europeisk prisutdeling». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 5. april 2022.
5. ↑  «Fredsprisens pris». *NRK Brennpunkt*. 7. oktober 2014. Besøkt 5. april 2022.
6. ↑  «SKUP-diplom til Aftenposten for poker-sakene». *www.aftenposten.no*. Besøkt 5. april 2022.
7. ↑  Metoderapport: Legekoden, Data-SKUP
8. ↑  «Legekoden». *NRK Brennpunkt*. 2. mai 2018. Besøkt 5. april 2022.
Ruinene av Tel Kedesj i dag.
Detalj av fra en mur med en innrisning.
Dagens Kedesj er innenfor området av israelittisk nasjonalpark.
* *Ikke til å forveksles med Kadesj i Syria eller Kadesj-Barnea i sørlige Israel*

**Kedesj** var en by i oldtidens Israel. Kedesj nevnes i Josvas bok som en kanaaneisk festning som ble erobret av israelittene under Josvas ledelse. Ruinene ligger innenfor det moderne Kibbutz Malkiya i dagens Israel på den israelsk-libanesiske grensen.

Historisk sted
--------------

Kedesj ble først bevitnet i *Josvas bok* som en festning i Kanaan som ble erobret av israelittene ledet av Josva. Eierskapet til stedet ble gitt Naftalis stamme ved loddtrekning (følgelig avgjort av Gud). Den ble senere gjort til en levittby og en av tilfluktsbyene vest for Jordanelven sammen med Sikem og Kirjat Arba (Hebron). «Tilfluktsby» er forklart i *Josvas bok* 7 som et sted hvor en som i vanvare har slått noen i hjel, kan søke dit og ikke bli utlevert til de som søker blodhevn.

På 700-tallet f.Kr. under kongedømmet til Pekah, konge av det nordlige israelittiske Israel, ble Kedesj erobret av Tiglat-Pileser III, den mektige kongen av Assyria. Alle innbyggerne ble deportert til den assuriske byen Assur.

Senere, på 400-tallet f.Kr. synes det som om Kedesj ble hovedstaden for den persiskkontrollerte tyriske administrerte provinsen av Øvre Galilea.

I 259 f.Kr. ble Kedesj omtalt av greske Zenon av Kaunos, en reisende handelsmann og skribent fra Egypt.

Mellom 145 f.Kr. og 143 f.Kr. ble Kedesj (Cades) ødelagt av Jonatan Apphus, en av makkabeerne, i hans krig mot Selevkiderikets kong Demetrios I Soter. Stedet ble deretter forlatt.

I moderne tid har stedet, som Tel Kedesj, blitt arkeologisk utforsket av Universitetet i Michigan.

Annet
-----

I *Dommernes bok* er det store eiketreet i Elon-Saanannim hevdet å være i nærheten av Kedisj, men det er mulig at dette verset egentlig refererer det andre Kedisj som er lokalisert 3 km sør for Megiddo innenfor området til den israelittiske stammen til Jissakar.

Referanser
----------

1. ↑  Negev, Avraham & Gibson, Shimon (2005): *Archaeological Encyclopedia of the Holy Land*, London: Continuum, ISBN 0-8264-8571-5, ISBN 9780826485717. s. 278.
2. ↑  Nettbibelen: *Josvas bok* 7[*død lenke*]
3. ↑  Nettbibelen: *Andre Kongebok* 15:29[*død lenke*]
4. ↑  Berlin, Andrea & Herbert, Sharon (2005): «Life and Death on the Israel-Lebanon Border» i: *Biblical Archaeology Review* **31** (5), 34-43.
5. ↑  Papyrus Cairo Zenon I 59.004
6. ↑  *1 Maccabees* 11:63-74 (WikiSource)
7. ↑  Josefus: *Ioudaike archaiologia (Jødisk forhistorie)* 13.154-62; *Peri tou Ioudaikou polemou (Den jødiske krig)* 2.459, 4.104.
8. ↑  Nettbibelen: *Dommernes bok* 4:11[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* History of the Tel Kedesh Project, arkeologi

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Macaohalvøya** er den eldste og mest folkerike delen av det tidligere portugisiske territoriet Macao, som nå er en spesiell administrativ region i Folkerepublikken Kina. Den har et areal på 9,3 km² og henger geografisk sammen med Zhuhai i Fastlands-Kina i nordøst, i gjennom et eide som gjennom årene er blitt 200 meter bredt.

Halvøya og Zhuhais bysentrum er på en større øy, dannet av Perleflodens deltaarmer. Grenseporten Portas do Cerco (關閘) ble bygd på dette eidet i 1849.

I sør har øya fått tre forbindelser med lange broer over til øya Taipa. Halvøyas lengste akse (fire kilometer) strekker seg fra grenseporten til den sørvestlige tippen, Barra (媽閣嘴).

Halvøya har en vestlig *Porto Interior* (indre havn, 內港), og en østlig *Porto Exterior* (ytre havn, 外港). Den 93 meter Guiahøyden (松山) er halvøyas høyeste punkt, men ellers er åskammene der i gjennomsnitt på mellom 50 og 75 meters høyde. På Guiahøyden ligger Guia Fort, et fyrtårn og kapellet Chapel of Our Lady of Guia, bygd i 1622. Mange av områdene mot havet er gjenvunnet land.

Halvøya svarer til den historiske *Concelho de Macau*, som er oppdelt tilsvarende de fem katolske menighetene der, kalt *freguesias*. Disse enhetene spiller en viss rolle statistisk og i planlegging, men har ingen egne borgerlige lokale styringsorganer:

* Freguesia de Nossa Senhora de Fátima
* Freguesia de Santo António
* Freguesia de São Lázaro
* Freguesia da Sé
* Freguesia de São Lourenço

Referanser
----------

1. 1 2  Encyclopædia Britannica - *Macau*, besøkt 28. januar 2019.
2. ↑  Nations Online - *Macau*
3. ↑  Goberno da Região Administrativa Expecial de Macau - *Land area* Arkivert 29. september 2018 hos Wayback Machine. besøkt 28. januar 2019.
4. ↑  Geopolitika.hu - *The Integration of the Pearl River Delta: The Hong Kong-Zhuhai-Macau Bridge*, besøkt 28. januar 2019.
5. ↑  Latitude.to - *atitude and longitude of Portas do Cerco*, besøkt 28. januar 2019.
6. ↑  The International School of Macao - *About Macao* Arkivert 29. januar 2019 hos Wayback Machine. besøkt 28. januar 2019.
7. ↑  Instituto Cultural Macau - *Macao architecture an integrate of chinese and portuguese influences*, besøkt 28. januar 2019.
8. ↑  Lonely Planet - *Guia Fortress & Chapel*, besøkt 28. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Pro Cycling Manager*** *(PCM)* er et videospill av Cyanide hvor spilleren kontrollerer et profesjonelt sykkellag. Oppgaven er å trene syklistene og hente inn nye, samt ta kontroll over dem under selve løpene i 3D-grafikk. I tillegg må du holde orden på finansene og andre utenomsportslige ting. Det finnes også noen andre spillmoduser. Banesykling og Armada er to av dem.

Hver etappe kan enten spilles av deg eller simuleres. Velger du å spille etappen, vises rittet på skjermen. Du har kontroll over hver enkelt rytters innsats, hvordan de skal oppføre seg i feltet (gå i brudd, kjøre i front etc.), når de skal få mat, hvem som skal beskyttes, når de skal spurte og lignende.

Tiden mellom rittene er tiden der du tar for deg alt som har med laget å gjøre; kjøper utstyr, skaffer sponsorer, forhandler om kontrakter med rytterne og lignende.

Det er 81 lag med på spillet, og 180 forskjellige løp. Spilleren kan for eksempel styre lag som Astana, Lampre-Merida og Team Sky. Det fins også mange tilleggspakker som kan lastes ned fra Internett. Blant disse finnes det pakker med mange flere løpere, flere lag og flere løp, blant annet *Rogaland GP* og *Ringerike Grand Prix*.

Originalen (2005)
-----------------

Over 40 lag og over 1000 syklister. Mer enn 450 løp.

Sesong 2006
-----------

50 lag og 1200 ryttere. 465 løp.

* Nye spillemåter for individuell tempo og lagtempo.

Sesong 2007
-----------

Delta i over 500 ritt. 61 profesjonelle sykkelteam og mange ryttere.

Sesong 2012
-----------

Delta i 180 ulike løp og spill med 81 forskjellige lag.

Armada
------

I 2012 versjonen av Pro Cycling Manager kom Cyanide med en ny funksjon, Armada. Det går ut på å bygge seg et lag med syklister som du får i pakker, og spille med dem mot andre personer online. Om du vil kjøpe pakker med ekte penger, eller med mynter du tjener ved å spille er valgfritt. Rytterne er delt inn i tre kategorier. Det er gull, sølv og bronseryttere. Gullryttere er syklister som Alberto Contador, Mark Cavendish og Bradley Wiggins, mens sølv og bronseryttere er syklister med dårligere prestasjoner. Denne nye måten å spille online på er blitt tatt godt imot av spillene og det forventes flere forbedringer på Armada til 2013 versjonen av Pro Cycling Manager.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pro Cycling Manager* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Pro Cycling Manager* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Pro Cycling Manager* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Pro Cycling Manager* hos GameFAQs Rediger på Wikidata
* Norges offisielle PCM-community

Portal: Videospill
**Halfdan Fredrik Sibbern Møller** (født 22. mai 1862 i Brønnøy, død 20. april 1925) var en norsk prest.

Halfdan Møller var sønn av distriktslegen Wolfgang Arthur William Møller. Han ble student i 1880 og *cand. theol.* i 1886. I 1887 ble han residerende kapellan i Volda, i 1890 i Stavanger. Fra 1891 var han reisende sekretær for Norges kristelige ungdomsforbund, før han i 1891 ble residerende kapellan på Sagene i Kristiania. Fra 1919 til sin død var han sogneprest i Ullern.

Møller deltok i en lang rekke kristelige og sosiale foreninger, blant annet Sagenes ungdomsforening, soldathjemmet på Gardermoen og Norsk søndagsskoleforening. Han utga det nynorske tidsskriftet *Norsk huspostill* og andre oppbyggelsesskrifter. Han skrev også oversettelser av utdrag fra norrøn litteratur, blant annet første del av *Kongespeilet*.

Referanser
----------

1. ↑   Nationen, utgitt 21. april 1925[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Christopher Brinchmann: *Hvem er hvem?* Kristiania: Aschehoug, 1912.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Halfdan Møller

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |