recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bredebro kommune** (tysk: *Rothenkrug*) var en kommune sørvest i Jylland i Sønderjyllands amt, Danmark som ble dannet ved kommunalreformen i 1970. Kommunens administrasjonssentrum lå i Bredebro. Ved den påfølgende kommunalreformen i 2007 ble kommunen del av den nye Tønder kommune.

Ved kommunevalget i november 2005 ble Bredebros egen borgermester Vagn Therkel Pedersen også valgt til ordfører i den nye Tønder kommune.

Rundt Rødekro lå kommunene Tønder og Løgumkloster i øst, Skærbæk i nord og Højer i sør. Vest for kommunen ligger Nordsjøen.

Kommunalreformen av 1970
------------------------

Under kommunalreformen i 1970 ble de følgende sognene i Tønder, Højer og Lø herred slått sammen til Bredebro kommune:

* Ballum sogn
* Brede sogn
* Randerup sogn
* Sønder Skast sogn
* Visby sogn

Kommunalreformen av 2007
------------------------

Ved kommunalreformen i 2007 ble kommunen slått sammen med Højer, 
Løgumkloster, Nørre-Rangstrup (med unntagelse av Bevtoft sogn), Skærbæk og Tønder til 
til Tønder kommune i den nye Region Syddanmark. Kommunens areal er etter dette 1278 km² og den har 40 331 (2007) innbyggere.

Kilder
------

* Kommunalstatistikk: NetBorger Kommunefakta fra KMD alias Kommunedata
* Kommunesammenslåinger og naboer: Eniros kart over de nye kommunene
* Fil med informasjon om sogn og kommuner
* Kommuner i tall fra Danmarks Statistik

Eksterne lenker
---------------

* Kommunens egne nettsider
* Tønder kommunes nye nettsted

| * v
* d
* r
Kommuner i Sønderjyllands amt (1970–2006) |
| --- |
| Augustenborg **·** Bov **·** Bredebro **·** Broager **·** Christiansfeld **·** Gram **·** Gråsten **·** Haderslev **·** Højer **·** Lundtoft **·** Løgumkloster **·** Nordborg **·** Nørre-Rangstrup **·** Rødding **·** Rødekro **·** Skærbæk **·** Sundeved **·** Sydals **·** Sønderborg **·** Tinglev **·** Tønder **·** Vojens **·** Aabenraa | Danmarks flagg |

Portal: Danmark
Denne siden er en **ny uvurdert artikkel**. Denne malen skal fjernes så snart siden har blitt vurdert av noen andre enn forfatteren; hvis nødvendig skal siden bli merket for opprydning.

Terje Moe Hansen er en norsk fiolinist og pedagog, født den 27.10 1953 i Stavern. Han spiller links, og fiolinmakerne Toralf Moe Hansen (far 1916-1998) Ole Ferdinand Storn, Jørn K. Nygaard og Hollo Benze har laget instrumenter spesielt for ham.

Han er tilknyttet Norges Musikkhøgskole(Norges Musikkhøgskole) som Professor Emeritus og har tidligere også vært ansatt som professor ved Musikhøgskolan i Malmø og det Jyske Musikkonservatorium.
Han har hatt en uvanlig utvikling som fiolinist da han startet å spille som 19 åring. Etter tre måneders undervisning ble han tatt opp ved Østlandets Musikkonservatorium som heltidsstudent med Ernst Brun Johansen, Kaare Sæther og Leif Jørgensen som lærere. Videre studier i København og London med Arne Svendsen og Kato Havas.
Han debuterte i Universitetets Aula 1984, og ble samme år ansatt som pedagog ved Østlandets Musikkonservatorium.
Hans pedagogiske forskning og nytenkning er dokumentert I bøkene Talentutvikling ( Notebutikken.no),A modern approach to Violin Virtuosity the first complete method for intervals and shifts( Musikkverden) og The geometric All Interval System (eget forlag)
Som pedagog har han undervist en rekke av Skandinavias ledende fiolinister som Ava Bahari, prisvinner i Niccolo Paganini konkurransen i Genoa, Jon Gjesme, konsertmester Kringkastingsorkesteret, tidligere konsertmester i Oslo-Filharmonien, Elna Carr, konsertmester Danmark Nasjonale Symfoniorkester og andre. Hans tidligere studenter har vunnet en nasjonale og internasjonale musikkonkurranser.
Som gjesteprofessor har han vært invitert til ledende musikkhøgskoler i Europa, USA og Asia som Guildhall School of Music and Drama, Michigan State University og Jakarta Conservatory of Music. 
Han har vært aktiv som foredragsholder for The European String Teacher Association (ESTA ) internasjonale samlinger og er portrettert i ledende musikkmagasiner som The Strad.
Han har vært aktiv ved en rekke kurs for unge talenter og kurs for profesjonelle musikere som Scandinavian Masterclasses og Kammermusikk ved Slottsfjellet.
Han er også aktiv som komponist, foredragsholder og bildende kunstner.

  

Publikasjoner:
Talentutvkling 1993 (Notebutikken.no)
A modern approach to VIOLIN VIRTUOSITY, the first complete method for intervals and shifts 1997(Musikkverden.no)
Innspillinger CD : Duo Paganiniana i samspill med gitaristen Sven Lundestad CD: 1994 Classics (Spotify, Deichman.no)
Innspillinger DVD:
Fingerboard Safari 2009 (Artimus)
Violin Stunts and Poetry 2010 (Videorec Norway)

Referanser
----------

* Norges Musikkhøgskole
* Deichman.no
* Musikkverden.no
* Notebutikken.no
**Sædalen** er en liten dal og boligområde på østsiden av Nattlandsfjellet mellom Nattland og Helldalsåsen i Fana bydel i Bergen. Området var tidligere sterkt preget av utmark og gårdsbruk, men i senere år har dalen vært gjenstand for omfattende boligutbygging. Sædalen skole med tilhørende idrettsanlegg åpnet i august 2010.

Området omfattes av grunnkretsene Sædalen, Vestre Sædalen med til sammen 2 446 innbyggere per 2019, og et samlet areal på 2,78 km², hvorav 0,10 km² er ferskvann. I tillegg hører deler av tettbebyggelsen i grunnkretsen Brattland til Sædalsområdet. Sædalen valgkrets hadde ved valget i 2021 hele 4 649 stemmeberettigede. Hovedveien gjennom Sædalen er Nye Sædalsveien, som går fra Nattlandsveien i vest til Sandalsringen ved Midtun i sørøst.

Strøk og boligområder i Bergen kommuneSædalen idrettslag er dalens lokale idrettslag med over 1 300 medlemmer.

Referanser
----------

1. ↑  «Sædalen oppvekst- og idrettspark» (PDF) (pressemelding). Sædalen idrettslag. 2019.
2. ↑  «Valgresultat.no». *valgresultater.no*. Arkivert fra originalen 9. juli 2022. Besøkt 9. juli 2022.
3. ↑  «Sædalen IL – Idrett for alle i nærmiljøet!». *sedalenil.no*. Besøkt 9. juli 2022.

| * v
* d
* r
Fana bydel |
| --- |
| Brattland **·** Dyngeland **·** Fanahammeren **·** Fjøsanger **·** Helldalsåsen **·** Hop **·** Kaland **·** Kirkebirkeland **·** Krokeide **·** Midtun **·** Nesttun **·** Nordvik **·** Paradis **·** Rådal **·** Skjold **·** Smørås **·** Storetveit **·** Sædalen **·** Totland **·** Øvsttun |
**EFTA-domstolen** er EFTAs domstol. Den ble opprettet i medhold av EØS-avtalen artikkel 108 (2) og er hjemlet i ODA-avtalen artikkel 27 til 41. Domstolen består av tre dommere, jf. ODA-avtalen artikkel 28: én fra hvert EFTA-land. Domstolen har jurisdiksjon til å avgjøre EØS-rettslige spørsmål som oppstår i EFTA. Domstolen er konstruert som en forminsket utgave av EF-domstolen.[] Siden 1996 har domstolen hatt kontorer i Luxemburg. 

Domstolen behandler traktatbruddsaker anlagt av EFTAs overvåkningsorgan (ESA), EFTA-statene og saker anlagt mot ESA (slik som søksmål om gyldigheten av et artikkel 36-fundert ESA-vedtak). Videre kan den avgi rådgivende uttalelser om tolkningen av EØS-rettslige spørsmål, dersom den blir anmodet om dette av en domstol i et av EFTA-landene.

Hensikten med opprettelse av EFTA-domstolen var å sikre mest mulig ensartet tolkning av EU-rett i EU og EØS-området uten å gjøre norske domstoler direkte underlagt EF-domstolen. Det følger av dette at EFTA-domstolen spiller en viktig rolle i forhold til en ensartet tolkning av EØS-regler og en effektiv beskyttelse av EØS-rettigheter i EFTA-statenes domstoler.

Det har vært påstått at det i realiteten er EF-domstolen som avgjør tolkningen av EØS-retten og at det innebærer at EFTA-domstolen er havnet i en vanskelig posisjon. Den påstanden har imidlertid vært kritisert som delvis feil og delvis en forenkling av forholdet mellom EFTA-domstolen og EF-domstolen.

Dommere
-------

* Per Christiansen (2011-2023)
* Páll Hreinsson (domstolens president)
* Bernd Hammermann

Fra sommeren 2023 overtar Michael Reiertsen som norsk dommer.

Carl Baudenbacher var domstolens president fra 2003 til 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten.no  Halvard Haukeland Fredriksen 08.03.11
2. ↑  Aftenposten.no,  Skuli Magnusson 07.04.11
3. ↑  Utenriksdepartementet (12. mai 2023). «Michael Reiertsen utnemnt som dommar ved EFTA-domstolen». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 12. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* EFTA-domstolen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Aspelin Ramms eiendomsdivisjon eier 40 % av området Tjuvholmen i Oslo Foto: Helge Høifødt 
**Aspelin Ramm** (morselskap **Aspelin Ramm Gruppen AS**) er et familieeid selskap som driver handels- og eiendomsvirksomhet. Selskapet ble etablert av den svenske bergingeniøren Gustaf Aspelin i Storgaten i Oslo i 1881. Virksomheten omfattet salg av varer som jern, stål og tråd samt spader og håndverksredskaper.

Konsernet ble aksjeselskap i 1976 i forbindelse med en fusjon. Det fusjonerte selskapet fikk navnet Stål og Bygg AS. I 1978 fusjonerte selskapet med Stormbull AS og skiftet navn til Aspelin-Stormbull AS. Selskapets stålvirksomhet ble solgt i 1984 og Aspelin-Stormbull gikk inn som medeier i det nyetablerte Norsk Stål sammen med Elkem og Norsk Jernverk. I 1986 ble selskapets byggevarekjede Aspelin-Stormbull Bygg AS solgt til NKL. Minoritetsaksjonærene i Stormbull ble kjøpt ut i 1988 og selskapet skiftet navn til Aspelin Ramm Gruppen. 

I dag har Aspelin Ramm-konsernet 400 ansatte. Omsetningen var ca. 1,473 millioner kroner (2013). Konsernet har to divisjoner: 

* Handelsdivisjonen, som består av *Motek AS* som er leverandør av verktøymateriell til bygge- og anleggsindustrien samt offshorevirksomhet. Agenturer for merkevarer som Hilti og Festool i Norge.

* Eiendomsdivisjonen, som drives gjennom *Aspelin Ramm Eiendom AS* og en rekke tilhørende selskaper, og som driver utvikling og forvaltning av eiendom, hovedsakelig i Oslo og østlandsregionen samt i Gøteborg og Stockholm.

Aspelin Ramm har vært involvert i store byutviklingsprosjekter som Vulkan (Oslo) og Tjuvholmen i Oslo, samt Union Brygge i Drammen. Til sammen eier og driver selskapet 600 000 kvm bygg, hovedsakelig i Norge og Sverige. I tillegg har selskapet en portefølje av egne utviklingseiendommer. Aspelin Ramm samarbeider med utviklere som Selvaag, OBOS, Rom Eiendom, Pellerin, VEDAL og Eiendomsspar om enkeltprosjekter. Aspelin Ramm eier boligutviklingsselskapet Infill AS.

Selskapet og byggene er tildelt utmerkelser som Statens Byggeskikkpris i 2006, Oslo bys arkitekturpris i 2012, Betongelementprien i 1996 og 2012, Oslo Bys Jubileumspris i 2006 og City-prisen i 2002, 2003, 2007, 2012 og 2014 og Sundts premie i 2014. Oslo kommune ble tildelt Statens Bymiljøpris i 2012 for bl.a. Vulkan-området.

Eksterne lenker
---------------

* Aspelin Ramms nettsider
* Vulkans nettsider www.vulkanoslo.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Kalina krasnaja*** (originaltittel: *Калина красная*) er en sovjetisk film fra 1974, regissert av Vasilij Sjuksjin.

Handling
--------

Jegor Prokudin er en tyv med kallenavnet Gore fullfører fengselsstraffen sin, og flytter til en landsby for å møte Ljuba (spilt av Lidija Fedoseeva-Sjuksjina) som bor der. Hun er en fremmed kvinne som hadde skrevet brev til ham, mens han satt i fengsel. Til å begynne med planlegger Iegor å ligge lavt en stund, før han igjen planlegger å begynne med kriminalitet. Ljuba ser ut til å oppriktig elske ham, til tross for hans kriminelle fortid og skepsis fra hennes egne venner - og fiendtlighet fra foreldrene hennes. Jegor bruker i begynnelsen mye penger på å drikke og danse sammen med fremmede, og overfører penger til sin tidligere kollega.

Når han er bortreist, forsøker Ljubas venner å overbevise henne om å komme tilbake sammen med den tidligere ektemannen hennes. De er bekymret for at Jegor kan begynne å stjele igjen. Men Jegor kommer tilbake, og bestemmer seg for å bryte med den kriminelle fortiden. Han reiser sammen med Ljuba til en annen landsby, og ber henne utgi seg for å være en sosialarbeider for å snakke med en eldre kvinne som bor der. Den eldre kvinnen forteller om sitt tøffe liv, og hun sier hun ikke har sett sønnen sin på 18 år. Samtidig sitter Jegor i et annet værelse med solbriller. Etter besøket innrømmer Jegor gråtende at den eldre kvinnen faktisk var moren hans.

Ljubas tidligere ektemann og vennen hans besøker Jegor, og forsøker å starte en konflikt. ​​Men de trekker seg tilbake, etter å ha lagt merke til at Jegor ikke er redd for dem. Jegor begynner i en ny jobb, som traktorfører. Men Jegors tidligere medarbeider kommer til landsbyen, og ber ham om å komme til storbyen. Kort tid senere kommer det fem kriminelle til landsbyen og skyter Jegor før de stikker av.

Skuespillere
------------

* Vasilij Sjuksjin som Jegor Prokudin, en tidligere kriminell
* Lidija Fedosejeva-Sjuksjina som Ljuba Bajkalova, Jegors brud.
* Ivan Ryzjov som Fjodor Bajkalov, Ljubas far.
* Marija Skvortsova som Ljubas mor.
* Aleksej Vanin som Pjotr Bajkalov, Ljubas bror.
* Marija Vinogradova som Zoja Bajkalova, Pjotrs kone
* Jefimina Bystrova som Jegors mor.
* Aleksandr Gorbenko som Kolja, Ljubas tidligere ektemann

Referanser
----------

1. ↑  Самый мудрый клоун: Лев Дуров умел говорить со зрителем голосом «маленького человека»
2. ↑  КАЛИНА КРАСНАЯ (1973)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Fra en utgivelse fra 1900-årene, med blackface-artister
Notene til «I Wish I Was in Dixie's Land»
**«I Wish I Was in Dixie»**, også kalt **«I Wish I Was in Dixie's Land»**, **«Dixie's land»** eller bare **«Dixie»**, er en folkelig sang om Sørstatene, også kalt Dixie. Den ble angivelig skrevet av nordsatsbeboeren Daniel Emmett fra Ohio og utgitt i 1859. Selv om det opprinnelig ikke er en folkesang, har den etterhvert gått inn i den felles folkelige kulturarven i Sørstatene og har bidratt sterkt til at betegnelsen Dixie har blitt en folkelig betegnelse på Sørstatene.

Emmet påberopte seg opphavet til denne sangen med forskjellige begrunnelser, men sangens opphav er noe usikkert, da det er også flere andre som har påberopt seg å stå bak sangen, også i Emmets levetid. Emmet brukte den uansett i sitt blackface minstrel-show-gruppe og framførte den første gang i New York City og den ble umiddelbart svært populær og kjent og utgitt hovedsakelig som «Dixie», men også gitt ut som «Dixie's land».

Sangen ble en uoffisiell nasjonalsang for Amerikas konfødererte stater under den amerikanske borgerkrigen. Sangens popularitet og tema fra minstrel showene gjorde at den ble sterkt assosiert med Sørstatene, selv om det faktisk var skrevet i nord.

I dag kan den allikevel bli oppfattet som fornærmende og rasistisk, mens andre betrakter den som et viktig element i Sørstatene kulturarv. Dette gjør at sangen i dag er kontroversiell.

Abraham Lincoln skal ha bedt militærorkesteret om å spille sangen da han fikk melding om de konfødererte kapitulasjon ved Appomattox.



«Dixie»

En tolkning av sangen fra 1916 av *Metropolitan Mixed Chorus* med Ada Jones og Billy Murray

---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

Referanser
----------

1. ↑  Herbert, David, *Lincoln*, pp. 580 (Simon and Schuster, 1996)
2. ↑  «Lincoln Called For Dixie, from NY Times archives,7 February 1909».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC
 |
**Lamento** (italiensk «klage») er en klage- eller sørgesang. 

Det tidligste kjente eksempelet på et lamentostykke er *Lamento di Tristan* fra 1200-tallet. Betegnelsen ble på 1600- og 1700-tallet brukt om komposisjoner med spesifikke musikalske kjennetegn, som *lamenti* i operaer. Et av de mest kjente eksemplene er «Lamento d'Arianna» («Ariadnes klage») i Claudio Monteverdis opera L'Arianna (1608); et annet kroneksempel er samme komponists «Lamento della Ninfa» fra *Madrigali Guerrieri et Amorosi* (1638).

Typiske musikalske kjennetegn for lamento-komposisjonene er diatonisk eller kromatisk fallende kvart-baserte tonerekker mellom toneartens grunn- og kvinttone (i a-moll for eksempel *a–g–f–e* eller *a–gis–g–fis–f–e*). Lamentobasser er ikke sjelden grunnlag for ostinate komposisjoner. Noen eksempler er Didos arie «When I am laid» fra Henry Purcells *Dido and Aeneas*, Johann Sebastian Bachs, «Crucifixus» fra *Messe i h-moll* BWV 232 og Wolfgang Amadeus Mozarts «Qui tollis peccata mundi» fra *Messe i c-Moll* KV 427.

Det er helt fram til vår tid blitt skrevet stykker som kan betegnes som *lamenti* eller som bare bygger på musikalsk materiale fra lamento-tradisjonen.

Eksempler
---------



Monteverdis «Lamento della Ninfa» fra *Madrigali Guerrieri et Amorosi*

Liveopptak

---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*


Monteverdis «Lamento d'Arianna» fra *L'Arianna*

---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

Litteratur
----------

* Ulrich Kaiser: *Lamentobass, Ein musikalischer Topos von Monteverdi bis zu den Eagles*. Applaus 24. Leipzig 2006, ISBN 3-12-177822-6

Eksterne lenker
---------------

* *Kleiner Lehrgang zum Lamentobass*, musiktheorie-aktuell.de

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** NKC
 |
Murverk i Blachernai-kvartalet

**Blachernaipalasset**, (gresk: τὸ ἐν Βλαχέρναις Παλάτιον, tyrkisk: *Blaherna Sarayı*) var et bysantinsk palass som ble bygget rundt år 500. Det ligger nå i ruiner i bydelen Fatih i Istanbul. Selv om det finnes steinrester, må man ty til rent tekstlige kilder for å danne seg et bilde om hvordan palasset fortonet seg.

Palasset lå nordvest i det gamle Konstantinopel, i forstaden Blachernae – derav palassets navn. Palassområdet ble temmelig omfattende, og lå mellom Chora-kirken, Adrianopelporten og Det gylne horn.

Byggingen av palasset begynte på 500-tallet som luksuriøst herberge for gjester som ville besøke klosteret Blachernai rett ved siden av. Anlegget ble utbygd ut og kom i keiserlig bruk. Fra 800-tallet bodde keiseren heller med sin familie i Blachernai enn i det gamle keiserlige palass.

På 900-tallet begynte keiser Konstantin Porphyrogennetos («den i purpur fødte») å bygge et nytt og enda mer praktfullt palass rett inntil. Palasset ble utsmykket med overdådige mosaikker og fresker og fylt med vakre kunstgjenstander.

Etter at korsfarerne erobret Konstantinopel i 1204 ble Bucoleonpalasset foretrukket som offisiell residens for den latinske keiser. Da Mikael III gjenerobret Konstantinopel i 1261 valgte han å etablere seg i Det store palass mer sentralt i byen, men etterfølgeren Andronikos II gjorde Blachernaipalasset til offisiell keiserresidens, som man hadde brukt de siste årene til å sette bedre i stand. Det hadde vist seg at Det store palass var for forfallent. 

I 2015 gjenstår bare rester av de to palasser som nesten helt og holdent er blitt bygd over.

Referanser
----------

1. ↑  *Istanbul*. Bokförlaget Bra Böcker AB, Höganäs. 1993. ISBN 91-7024-619-X.
2. ↑   *Byzantine Constantinople: The Walls of the City and Adjoining Historical Sites* **(engelsk)**. John Murray, London, Storbritannien. 1899.
3. ↑  *The Oxford Dictionary of Byzantium* **(engelsk)**. New York, New York and Oxford, United Kingdom: Oxford University Press. 1991. s. 293. ISBN 978-0-19-504652-6.
4. ↑  Alexander Petrovich Kazhdan (red.) (1991). *The Oxford Dictionary of Byzantium* **(engelsk)**. ISBN 978-0-19-504652-6.
5. ↑  Alexander Petrovich Kazhdan (red.) (1991). *The Oxford Dictionary of Byzantium* **(engelsk)**. ISBN 978-0-19-504652-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Palace of Blachernae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bysans – Det glömda Imperiet
* «Blachernae Palace». Byzantium 1200. 2008. Besøkt 30. desember 2011.
Vars er et samisk etternavn. Slekten Vars har utviklet seg fra slekten Guttorm. (Alf Strømstad, Kristian Fors, slekter i indre Finnmark) 
Slekten het før Nicki. Stamfaren for Nicki -Vars slekten i Kautokeino er Nils Person Nicki, f. 1663, d.1756. Han ble begravet tre uker før påske 1756, 88 år gammel.

```
Navnet har vært skrevet Vares, Vare, Varsa, Varts, Wards, Wares, Warts og Warch. Etternavnet ble til ved at en av slekte ble kalt Varsa (samisk for unghest, føll) og senere benyttet det som sitt etternavn. Ifølge Adolf Steen, Kautokeinoslekter, er Aslak Person Nicki den første som et oppført som "Nicki el.r Varsa" (1752) og skal visstnok være første gang Vars navnet ble tatt i bruk av Nicki slekten.
```

Ifølge Strømstad /Fors er det i 1736 første gang Warsi er brukt i domsbøkene. På tinget i 1736 i en sak i Utsjok om grensene mellom Avjovarre og Enare, ble Warsi første gang brukt. For Nils Person Nicki møtte sønnen Aslak, som her bruker etternavnet Warsi.
I svenske domsbøker brukes Warsi, i Norske domsbøker Vars.
Flere i familien og slekta tok etterhvert i bruk Vars, og Vars som etternavn brukes idag av slekten i Kautokeino. I Tana brukes Varsi. Etternavnet Nicki er ikke lenger i bruk.

Steder
------

* Vars (Ontario), Ottawa, Canada
* Vars (Charente), kommune i Frankrike
* Vars (Hautes-Alpes), kommune i Frankrike
	+ Col de Vars, fjellpass i Frankrike
* Vars (Haute-Saône), kommune i Frankrike
* Vars-sur-Roseix, kommune i Frankrike

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Vars*.
**Bolt Thrower** var et britisk death metal-band stiftet i Coventry i England i 1986. I løpet av deres 30 år lange karriere slapp de totalt 8 studioalbumer under selskapene Vinyl Solution, Earache Records og Metal Blade Records. 

Til tross for at de startet som et grindcore band, ble de etter hvert et ikonisk band innenfor death metal med tema som omhandler krig, elendighet og brødredom i tillegg til å ha en mektig og pompøs lyd i sangskriverstilen deres som skal minne om kamp, noe som først kom til lys i albumet *War Master* (1991). Ifølge bandet selv, var musikken inspirert av kamp-baserte spill, blant annet Warhammer 40,000. De tok med seg dataspill mens de turnerte USA på tidlig 90-tallet.

De fikk lite støtte fra Vinyl Solution i deres tidlige dager, men under deres tid på Earache Records ble de blant dem som solgte mest under det plateselskapet, som andre store band som Carcass og Napalm Death også var signert til på den gangen. De slapp i tillegg tre EP-er, et live-album, to kompilasjon-albumer og to demoer.

Til tross for at de flere ganger skiftet vokalist og frontmann, klarte de å holde seg relevante i jevn grad gjennom karrieren.

De annonserte oppløsning 14. september 2016, et år etter at deres trommeslager Martin Keans døde.

Medlemmer
---------

* Barry Thomson, gitar (1986-2016)
* Gavin Ward, gitar (1987-2016), bass (1986-1987)
* Jo Bench, bass (1987-2016)
* Martin Kearns, trommer (1994-1997, 1999-2015)
* Karl Willetts, sanger (1987-1994, 1997-1998, 2004-2016)

Album
-----

* *In Battle There Is No Law* (1988)
* *Realm of Chaos - Slaves To Darkness* (1989)
* *War Master* (1991)
* *Cenotaph* EP (1991)
* *The IVth Crusade* (1992)
* *Spearhead EP* (1992)
* *...For Victory* (1994)
* *Mercenary* (1998)
* *Honour-Valour-Pride* (2001)
* *Those Once Loyal* (2005)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bolt Thrower – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Den hvite tiger** (kinesisk: 白虎; pinyin: *Bái Hǔ*) er et av fire *symboler* i de kinesiske stjernebildene. De tre andre er Den røde fugl (Zhuque), Den blå drage (Qing Long) og Den svarte skilpadde (Xuanwu)). Hver av disse symboliserer de fire himmelretningene, og den hvite tiger representerer himmelretningen vest, og også årstiden høst. Den blir også kalt «Vestens hvite tiger» (kinesisk: 西方白虎; pinyin: *Xīfāng Bái Hǔ*). I Kina er den kjent som **Baihu** og i Japan som *Byakko*.

Den hvite tiger ble brukt av både kinesiske, japanske, koreanske og vietnamesiske kartografer.

Innen kinesisk mytologi er den ofte portrettert som alle dyrs konge, eller som herre over fjellene og som krigsguden. Den hvite tiger er også sagt å være legemliggjørelsen av metall blant feng shuis fem elementer. I Kina symboliserer Baihu elementet luft.

Litteratur
----------

* Josef Guter: *Lexikon der Götter und Symbole der Alten Chinesen.* Marix, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-04-5, S. 345-346.
* Jeremy Roberts: *Chinese Mythology A-Z*. 2nd Edition, Chelsea House Publications 2009, ISBN 978-1-60413-436-0, S. 125, 132.
**Kasımpaşa** er en bydel i det sentrale Istanbul, på Det gylne horns venstre bredd i kommunen Beyoğlu.
I Kasımpaşa lå det en gang berømte ottomanske marinearsenalet. På 1500-1600-tallet gjorde arsenalet et mektig inntrykk på utenlandske tilreisende, ettersom det kunne betjene 120 skip på en gang. Det hadde avgjørende betydning i oppbyggingen av Det ottomanske riket som en stor sjømakt. De tyrkiske krigsskipene som var frykta over hele Middelhavet ble bygd og vedlikeholdt her, i et verft som var uten sidestykke i sin tid. I nedgangstida for Det ottomanske imperiet ble verftet mer og mer vanskjøtta, og på 1800-tallet var den ottomanske flåten fullstendig ineffektiv som krigsmakt. I dag er det gamle arsenalet ikke stort mer enn en reparasjonsdokk som betjener fraktebåter, ferger og et mindre linjerederi.

Noe høyere opp langs Det gylne horn ligger en nyere tyrkisk flåtestasjon. Kommandanten holder til i et lite 1800-talls ottomansk palass, Aynalı Kavak. På dette stedet lå et eldre palass fra tidlig 1700-tall, der Aynalí Kavak-traktaten, som endte en krig mellom Russland og Det ottomanska riket, ble undertegna i 1779.

I hellinga et stykke opp fra stranda ligger *Ok Meydanı*, bueskytterplassen, der sultanene pleide å øve seg i bueskyting. Her står fortsatt flere marmorsøyler til minne om oppsiktsvekkende skudd av ulike sultaner. Plassen har også en *namazgah*, en utendørs bønneplass, der sultanene kunne be mellom skyteøvelsene.

Tyrkias statsminister, Recep Tayyip Erdoğan, er fra Kasımpaşa.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Dingcunmennesket** (forenklet kinesisk: 丁村人, pinyin: *Dīngcūnrén*) er betegnelsen på noen paleolittiske fossiler oppdaget i 1954 nær landsbyen *Dingcun* i fylket Xiangfen i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Funnene dateres til den senere del av den geologiske periode pleistocen. Dingcunmennesket fortsetter senere som Changyangmennesket (*Changyangren*). 

De oppdagede fossilene – to fortenner og en jeksel – stammer fra én person. Tennenes struktur har arkaiske karakteristika, men tannkrone og tannrot sammenlignet med Pekingmenneskets svært liten.

Samme sted ble det funnet en mengde steinutstyr og dyrefossiler. 

I 1976 fant man på Dincun-funnstedet dessuten et fossilt skallebein (os parietale) fra et barn. Funnet ble av sine kinesiske bearbeidere betegnet som et tidlig *Homo sapiens*, men dette strider mot de genetiske analyser man senere har foretatt vedrørende menneskets geografiske spredningshistorie. Det stemmer bedre å uinnordne funnene som eksempler på *Homo erectus*.

Den kinesiske arkeolog Pei Wenzhong har utforsket stedet.

*Dingcunfunnstedet* (*Dingcun yizhi*, 丁村遗址) fra *Dingcun-kulturen* (*Dingcun wenhua*, 丁村文化) ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  *Cihai*, Shanghai cishu chubanshe, Shanghai 2002, ISBN 7-5326-0839-5, s. 350.
2. ↑  ibid.

Litteratur
----------

* Encyclopedia of Prehistory: East Asia and Oceania. Von Peter Neal Peregrine, Melvin Ember, Human Relations Area Files, inc. Mitwirkende Personen Peter Neal Peregrine. Edition: 2, illustrated. Veröffentlicht von Springer, 2001. ISBN 0-306-46257-5
* Wenzhong Pei, Rukang Wu, Lanpo Jia, Mingzhen Zhou, Xianting Liu and Zeyi Wang (1958). Report on the Excavation of Palaeolithic Sites at Tingtsun, Hsiangfenhsien, Shansi Province, China. Memoirs of the Institute of Vertebrate Palaeontology and Palaeoanthropology A2: 1-111.
* Xinzhi Wu and Maolin Wu (1985). Early Homo sapiens in China. In Palaeoanthropology and Palaeolithic Archaeology in the People’s Republic of China, ed. R. Wu and J. W. Olsen. New York: Academic Press, 91-106.

Eksterne lenker
---------------

* Dingcun Site
* Dingcun- og Hetao-menneskene Arkivert 1. desember 2012 hos Wayback Machine.
* Dingcunren Baidu Baike
* Dingcun wenhua
* Dingcun wenhua yizhi
Broadcasting House i London er BBCs hovedkontor
**Britiske medier** består av flere ulike typer kommunikasjonsmedier: TV, Radio, aviser, magasiner og nettsteder. Landet har også en sterk musikkindustri. Storbritannia har et variert utvalg av leverandører, de mest fremtredende er den statseide allmennkringkasteren, BBC (British Broadcasting Corporation). BBCs største konkurrenter er ITV plc, som driver 11 av de 15 regionale fjernsynsselskaper som utgjør ITV-nettverket, og News Corporation, som har en stor eierandel i satellittkringkasting British Sky Broadcasting og opererer også en rekke ledende nasjonale aviser. Regionale medier er dekket av lokale radio, fjernsyn og papiraviser. Trinity Mirror driver 240 lokale- og regionale aviser i Storbritannia, samt nasjonale aviser som *Daily Mirror* og *Sunday Mirror*.

Brukergrupper
-------------

I 2009 ble det anslått at britene så i gjennomsnitt 3,75 timer på TV per dag og lyttet 2,81 timer på radio. BBCs kanaler hadde en markedsandel på 28,4%; de tre viktigste uavhengige kanalene hadde 29,5% og de andre satellitt- og digital-TV-kanalene 42,1%. Salget av papiraviser har falt siden 1970-tallet og i 2009 ble det rapportet at 42% av britene leser riksdekkende aviser daglig. I 2010, brukte 82,5% av Storbritannias befolkning internett deglig, den høyeste andelen blant de 20 landene med størst antall brukere i det året.

Referanser
----------

1. ↑  Ofcom "Communication Market Report 2010" Arkivert 15. april 2016 hos Wayback Machine. 19. august 2010, s. 97, 164 og 191, hentet 17. juni 2011.
2. ↑  «Social Trends: Lifestyles and social participation», *Office for National Statistics*, 16. februar 2010, arkivert fra originalen on 2011-06-17,  .
3. ↑  «Top 20 countries with the highest number of Internet users», *Internet World Stats*, arkivert fra originalen on 2011-06-17,  .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Kulturradikalisme** var en dominerende strømning i norsk kultur fra 1870-tallet og fram mot 2000.

Det har vært vanlig å skille mellom tre faser av kulturradikalisme i Norge:

*Første fase* fant sted i 1870-årene inspirert av den danske litteraturkritikeren Georg Brandes. Retten til fri forskning og den frie tanke i kamp mot stat og kirke var bærende for dette prosjektet. 

*Andre fase* av kulturradikalismen lokaliseres vanligvis til Sigurd Hoel og Arnulf Øverlands engasjement på 1930-tallet, interessen for psykoanalyse, mellomkrigstidas marxisme og miljøet rundt tidsskriftet Mot Dag.

Profilgenerasjonen, med Solstad og Vold som de sentrale navnene, kalles ofte kulturradikalismens *tredje fase*. Ordene radikal kultur og kulturell radikalisme sett først brukt i litteratur av Sigurd Hoel i artikkelen om «de tre kulturradikale bølgetoppene». Hoel snakker om kultur som en radikaler som er samfunnsbevisst med internasjonale visjoner. Verdiene som vanligvis tilskrives den radikale kulturelle bevegelsen er oppgjør med nedarva sosiale normer, kritikk av den borgerlige seksuelle moral, anti-militarisme og åpenhet for andre kulturelle impulser enn de tradisjonelle, klassiske og vestlige (særlig når det gjelder interesse for jazz, modernistisk arkitektur, kunst, litteratur og teater). Noen kulturradikale var kommunister, mens andre, som f.eks. Gudmund Hernes, tilhører det politiske sentrum.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
*Se også: Sørvær prestegjeld*
Hasvik kirke
**Hasvik prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Alta prosti. Det omfattet sogn i Hasvik kommune i Finnmark fylke, og hovedkirken var Hasvik kirke. 

Hasviks kirkesogn er nå en del av Hasvik kirkelige fellesråd, og underlagt Alta prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Hasvik prestegjeld hadde en forløper i Sørvær prestegjeld, som ble lagt under Alten-Talvig i 1708. Ved kgl.res. av 5. april 1720 og 27. august 1723 ble Hasvik sogn utskilt fra dette og lagt som annekssogn under Loppen prestegjeld. Ved kgl.res. av 15. desember 1885 ble det tillatt å oppføre Galten kapell på Sørøya i Hasvik sogn. Ved kgl.res. av 10. februar 1989 ble Loppa prestegjeld delt slik at Hasvik sogn ble utskilt ut som eget *Hasvik sogekall.*

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Hasvik

Referanser
----------

1. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 7.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Finnmark, arkivverket.no
3. ↑  Hasvik prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Den nordlige *tetrapylon* i Jerash i Jordan
En av de mest kjente konstruksjonene er i Palmyra i Syria. Her markerer den et bruddpunkt i en kollonadegate.
Tetrapylon i Aphrodisias
Buen i Capera, Spania.
En **tetrapylon** (gresk: Τετράπυλον, «fireport»), flertall *tetrapyla*, på latinsk kjent som en *quadrifrons* («fire fronter», «fire panner») er en type klassisk romersk monument av kubisk utforming, med en port på hver side: Vanligvis er de bygd ved et viktig gatekryss.

Beskrivelse
-----------

Denne type arkitektur var vanlig i klassisk arkitektur. Særmerkende for rn *tetrapylon* er konseptet med fire porter, enten omgitt av søyler ell andre støttende strukturer ved hjørnene. En *tetrapylon* kunne være en enkeltbygning eller utgjøres av flere separate strukturer. De ble bygd som landemerker ved viktige veikryss eller på geografisk/kulturelt viktige møtesteder. Det kunne være triumfbue eller rett og slett et kunstnerisk/estetisk velbehagelig ornamenterende byggverk. Som triumfbue (for eksempel Julii-mausoleet i Glanum, Janusbuen, Rutupiae) er en *tetrapylon* mer å betrakte som en «dublett», slik at det er fire buer inn og ut, fra hver sin kant.

**Tetrakionion**: Uttrykket *tetrakionion* (τετρακιόνιον), flertall *Tetrakionia*, er en type *tetrapylon* dom ikke har tak over selve veikrysset, men bare fire hjørnemarkører.

Kjente tetrapyla
----------------

* i Palmyra i Syria
* i Aphrodisias i Tyrkia
* Milion i det gamle Konstantinopel
* Januabuen i Roma
* i Anjar (i Bekaadalen) i krysset mellom *Cardo Maximus*- og *Decumanus Maximus*-gatene
* to i Jerash i Jordan, i nord og sør
* Galeriusbuen i Thessaloniki
* Septimius-Severus-Buen i Leptis Magna
* Hedningeporten ved Carnuntum
* i Capera
* Caracallabogen i Tebessa

Billedgalleri
-------------

* Caracalla-buen, Tebessa, Algerie.Caracalla-buen, Tebessa, Algerie.
* Hedningeporten, Carnuntum, Østerrike.Hedningeporten, Carnuntum, Østerrike.
* Cavaillons gamle bue, FrankrikeCavaillons gamle bue, Frankrike
* Pyramide de Vienne, Vienne, Frankrike.Pyramide de Vienne, Vienne, Frankrike.
* Galerusbuen i Thessalonika i Hellas.Galerusbuen i Thessalonika i Hellas.
* Janusbuen i Roma, Italia.Janusbuen i Roma, Italia.
* Gavibuen, Verona, Italia.Gavibuen, Verona, Italia.
* Tetrapylon i Anjar, Libanon.Tetrapylon i Anjar, Libanon.
* Sørlige tetrapylon i Jerash, Jordan.Sørlige tetrapylon i Jerash, Jordan.
* Tetrapylon i Leptis Magna, Libya.Tetrapylon i Leptis Magna, Libya.
* Marc Aurel-buen, Tripoli, Libya.Marc Aurel-buen, Tripoli, Libya.
* Tetrapylon i Lattakia, Syria.Tetrapylon i Lattakia, Syria.

Litteratur
----------

* Mühlenbrock, Josef (2003): *Tetrapylon. Zur Geschichte des viertorigen Bogenmonumentes in der römischen Architektur*. Morschen: Skriptorium, ISBN 3932610261

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tetrapyla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tetrapylon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Fox & Friends*** er et daglig morgenprogram på Fox News Channel, ledet av Steve Doocy, Ainsley Earhardt og Brian Kilmeade. Det starter klokken 06 Eastern Time (UTC−5) med morgenens siste overskrifter og nyheter, og fortsetter med en blanding av innslag slik som intervjuer, nyhetsoppdateringer, rapporter fra korrespondenter, politisk analyse fra programlederne, og underholdningsinnslag.

*Fox & Friends* ble utviklet fra *Fox X-press*, Fox News’ opprinnelige morgennyhetsprogram. Etter terrorangrepet 11. september 2001 ble en ekstra time lagt til åpningen av ukedagssendingen, men med *Fox & Friends First* som en separat programtittel. Det var dagens første direktesendte program på Fox News, med start klokken 06. Det ble kansellert 13. juli 2008, og erstattet av en ekstra time med *Fox & Friends*. Tittelen *Fox & Friends First* ble reintrodusert 5. mars 2012, også da som et separat program sendt én time før hovedsendingen på tre timer, men med et annet, vekslende panel av programledere.

Referanser
----------

1. ↑  «FOX & Friends». *TVGuide.com* **(engelsk)**. Besøkt 30. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fox & Friends – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Tidligere vokterboliger ved Katterat jernbanestasjon (i sentrum) og vestre deler av fjellmassivet Katterat (i bakgrunnen)  Foto: Harald Groven 
Katteratfjell sett fra Katterat stasjon (fra vest)
**Katterat** (nordsamisk: *Gátterak*) er et fjell i Narvik kommune i Nordland. Fjellet er 838 moh og ligger mellom Rombaksbotn og riksgrensen mot Sverige. Navnet er en fornorskning av det nordsamiske navnet. Jernbanestasjonen på Ofotbanen sørvest for fjellet het fra 1902 til 1952 Hundalen stasjon, før det fikk navnet Katterat stasjon etter fjellområdet synlig fra stasjonsområdet. 

Under Slaget om Narvik i 1940 ble det den 15. april kamper på Katteratfjell mellom en norsk patrulje og tyske styrker som rekognoserte for å kunne innta Bjørnfjell-området som da var forsvart av norske styrker som hadde unnsluppet fra Narvik den 9. april. Soldaten Olav Katmo fra Overhalla falt i trefningene. Den 16. april 1940 ble Katteratfjell brukt som gjennommarsjområde da tyske styrker angrep en norsk avdeling under ledelse av major Sigurd Omdal som forsvarte (gamle) Bjørnfjell stasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Sandvik, Trygve (1965). *Krigen i Norge 1940*. Oslo: Gyldendal. s. 173.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Kart over Guineabukta
**Guineabukta** er den bukta som Atlanterhavet danner mot de afrikanske statene Elfenbenskysten, Ghana, Togo, Benin, Nigeria, Kamerun og Ekvatorial-Guinea. Øystaten São Tomé og Príncipe ligger i Guineabukta. Ei linje fra Kapp Palmas i Liberia til Kapp Lopez i Gabon regnes å danne grense mot selve Atlanterhavet. Bukta mellom Benin og utløpet av Niger kalles Beninbukta, mens bukta mellom Niger og Kapp Lopez kalles Biafrabukta eller Bonnybukta.

Sørkysten av Vest-Afrika ble i kolonitida kalt Øvre Guinea, mens vestkysten av det sørlige Afrika ble kalt Nedre Guinea. Ulike deler av Guineakysten ble kalt Elfenbenskysten, Gullkysten (utenfor Ghana) og Slavekysten (utenfor Togo, Benin og vestlige Nigeria). 

Guineabukta er uten større sokkelområder, og skråner raskt ned mot store havdyp. Største havdyp i Guineabukta er over 5000 meter.

Se også
-------

* Guinea (region)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gulf of Guinea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Gipskrystaller - ørkenrose
Gipskrystaller
Gipskrystall med tvilling
**Gips** er et mineral som består av kalsiumsulfat med formelen CaSO4+2H2O.

Krystallstruktur
----------------

Gips har *monoklin krystallstruktur* og forekommer oftest i naturen som transparente flak med god kløv og ofte tvillinger som kalles selenitt. Mineralet kan også forekomme silkeaktig og fibrig som såkalt *satin spar*. Dessuten kan mineralet også forekomme granulært eller kompakt. En svært finkornig hvit eller nesten fargeløs variant kalles alabast, og i ørkenområder finnes en blomstaktig opak variant med sandkorn som kalles ørkenrose. Slike ørkenrose-krystaller kan også oppstå ved inndampning fra løsning.

Naturlige forekomster
---------------------

Den finnes i større mengder og i forskjellige former over hele jorden. Man regner med at det finnes over 2000 milliarder tonn gips i tillegg til det som er løst ut i vann. Gips er et evaporitt-mineral som dannes ved total inndampning av sjøvann, vulkansk saltvann eller porevæske i bergarter. Gips dannes også når Kalsiumkarbonat CaCO3, ofte i form av kalsitt, reagerer med svovelsyre som stammer fra kjemisk forvitring av svovelkis.

Noen ganger i form av jordnære aggregater, komponerer det også sandsteinsement. Gipsneoplasmer dannes i jordene i den tørre sonen: enkeltkrystaller, tvillinger ("svalehaler"), druser, "gipsroser", etc.

Praktisk bruk
-------------

For å bruke gips til avstøpning og for å forme det, må mineralet brennes til et hvitt pulver som man løser ut i vann, former og lar tørke slik at den krystalliserer til en størknet masse.

Gips brukes i byggverk, blant annet i gipsplater for å lage vegger og som dekor, såkalt stukkatur, til modellering, formavtrykk og gipsbandasjer.

Gips har også overtatt for kritt som materiale for å skrive på tavler, selv om det fremdeles kalles kritt.

Se også
-------

* Alabast
* Gipsplater
* Stukkatur

Referanser
----------

1. ↑  Sigmond, Ellen M. O. (2013). *Norsk geologisk ordbok med engelsk-norsk ordliste*. Trondheim: Akademika. ISBN 978-82-321-0151-1. OCLC 1028463954.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gypsum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gypsum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Simon Strick** (født 1974 i Euskirchen) er en tysk kriminolog, kjønnsforsker og kulturviter. Hans forskningsområder omfatter kjønn, medier og kultur, rasisme og fascisme, alt-right og andre former for høyreekstremisme, og han er særlig kjent for sitt arbeid med digital fascisme/høyreekstremisme. Strick har i sin forskning bl.a. vist hvordan høyreekstreme mobiliserer gjennom bruk av internett og manipulering av emosjoner.

Utdanning og karriere
---------------------

Strick studerte amerikanske studier, kunsthistorie og filosofi, og tok mastergrad i amerikanske studier i Berlin i 2005. Han tok doktorgrad i amerikanske kulturstudier i 2011. Doktorgraden dannet grunnlaget for boken *American Dolorologies* (2014). Strick er per 2022 gjesteprofessor (*Vertretungsprofessor*) i kriminologi i Hamburg.

Forskning
---------

Han har bl.a. forsket på alt-right og høyreekstremisme på internett, som resulterte i boken *Rechte Gefühle: Affekte und Strategien des digitalen Faschismus* («Høyreorienterte følelser: Den digitale fascismens affekter og strategier»; 2021). Han fikk Hans Bausch-prisen for boken. Boken er en undersøkelse av samtidens fascisme i digitale ekkokamre på internett. Den bygget på studier av høyreekstreme miljøer på Youtube, Reddit, kommentarfelt, blogger, Twitter og internettbaserte memer. Strick beskriver den nye fascismen som en bevegelse av kulturkrigere. Det rasistiske fundamentet for fascismen er også kjernen i den digitale fascismen ifølge Strick.

Bøker
-----

* *American Dolorologies: Pain, Sentimentalism, Biopolitics*, State University of New York Press, Albany 2014, ISBN 978-1-4384-5021-6.
* *Rechte Gefühle: Affekte und Strategien des digitalen Faschismus*, Transcript Verlag, Bielefeld 2021, ISBN 978-3-8376-5495-0.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Strick, Simon, 1974-, besøkt 9. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Amerikastudien/American Studies*, bd. 63.1/2018, Deutsche Gesellschaft für Amerikastudien
3. ↑  Strick, Simon (2. desember 2022). «Warum die transfeindliche Debatte einfach nicht verstummt». *Der Spiegel*.
4. ↑  «Simon Strick erhält Hans-Bausch-Mediapreis». John-F.-Kennedy-Institut. Besøkt 8. desember 2022.
5. 1 2  Ingo Arend (2. august 2021). «Simon Strick: „Rechte Gefühle". Wie der „digitale Faschismus" Emotionen manipuliert». *Deutschlandfunk Kultur*.
6. ↑  «Kulturwissenschaftler über digitalen Rechtsruck: 'Faschismus kommt als Schwarmbewegung von unten wieder'». *Der Spiegel*. 8. august 2021.
7. ↑  *Arme weiße Männer: Wie man die Mehrheitsgesellschaft als unterdrückte Minderheit inszeniert: der Medienwissenschaftler Simon Strick über den Erfolg rechter Gefühlsformeln*, Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung; Frankfurt 26. september 2021. s. 38.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Kadetter fra École spéciale militaire de Saint-Cyr paraderer på Champs-Élysées på Bastilledagen i 2007

**École spéciale militaire de Saint-Cyr**, ofte bare kalt **Saint-Cyr**, er et fransk militærakademi. Skolen ble grunnlagt 1. mai 1802 av Napoleon. Den regnes som Frankrikes fremste krigsskole. Militærakademiet utdanner offiserer for den franske hær. Den holder til i leiren Coëtquidan i kommunen Guer i Bretagne. Skolens navn stammer fra kommunen Saint-Cyr-l'École, vest for Paris, dit skolen i 1808 flyttet fra Fontainebleau. Den har hatt tilhold i Coëtquidan siden 1944.

Kadettene ved skolen er som regel 21 år ved opptak og må da allerede ha fullført en utdanning ved en høyere utdanningsinstitusjon. Utdanningsprogrammet er treårig og ved avgangseksamen blir studentene offiserer i hæren.

Referanser
----------

1. ↑  «A Brief History of the École Spéciale Militaire de Saint-Cyr» Arkivert 25. desember 2013 hos Wayback Machine. Norwich University.
2. ↑  «Saint-Cyr», Encyclopædia Britannica.
3. ↑  «Profile of the French Cadet at École Spéciale Militaire de Saint-Cyr» Arkivert 12. november 2012 hos Wayback Machine. Norwich University.

Eksterne lenker
---------------

* Skolens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Byeonsanhalvøya sees nederst på dette satellittbildet.
**Byeonsan-bando nasjonalpark** (hangul: 변산반도국립공원) er en nasjonalpark i Sør-Korea, som ligger i fylket Buan i provinsen Nord-Jeolla på Koreahalvøyas vestkyst. Den ble opprettet 11. juni 1988 som landets 19. nasjonalpark. Årsaken til det var at Byeonsanhalvøya hadde en unik kombinasjon av fjell og sjø med dertil hørende habitater og økosystemer for sjeldne plante og dyrearter. Innenfor parken er det registrert 996 dyrearter og 877 ulike karplanter. Innenfor grensene til parken finnes dessuten innsjøen *Buanho* og templene *Naesosa* (reist i år 633), *Gaeamsa* og *Wolmyeong-am*.

Halvøya er delt i det indre fjellrikere området *Naebyeonsan* og det mer kystnære ytre området *Oebyeonsan*. Naebyeosan består av ryolitt som ble skapt i krittperioden.

De halvannen million besøkende som parken har hvert år kan blant annet nyte solnedgangen, som på dette sted er siste mulighet på Koreahalvøya, før neste dag gryr.

Referanser
----------

1. 1 2  Byeonsanbando: Intro

Eksterne lenker
---------------

* (en) Byeonsanbando National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Korea National Park Service: Byeonsanhalvøya nasjonalpark

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Sør-Korea |
| --- |
| Fjellbaserte | Bukhan-san  • Chiak-san  • Deogyu-san  • Gaya-san  • Gyeryong-san  • Halla-san  • Jiri-san  • Juwang-san  • Naejang-san  • Odae-san  • Seorak-san  • Sobaek-san  • Songni-san  • Wolchul-san  • Worak-san | Sør-Koreas flagg |
| Marine | Byeonsan-bando  • Dadohaehaesang  • Hallyeohaesang  • Taeanhaean |
| Historiske | Gyeongju |
| Kategori:Nasjonalparker i Sør-Korea |

Portal: Korea