recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Grøno** er ei elv i Ullensvang kommune som renner fra Grønnhelervatnet til Valldalsvatnet i Vestland. Elva drenerer Grønhellerdalen og Vivassdalen, samt fjellområdene rundt. Middalselva renner inn i elva like før Grønos utløp i Valldalsvatnet, fra øst. I tillegg er Vivassdalselva ei sideelv som renner inn 2 km nord for Grønos utløp i Valldalsvatnet, fra nordøst.

Vassdraget ligger i et hei- og viddeområde på grensen mot den sørlige delen av Hardangervidda nasjonalpark.

Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Grøno. Det påtenkte kraftverk skal utnytte fallet mellom ca. kote 895 og kote 747. Til inntaket skal en bekk fra Sandskarnuten overføres via en betongsperredam og et 80 meter langt 500 mm rør. Kraftverket vil med en ytels på 17,4 MW få en midlere årlig produksjon på 44,0 GWh. Det er foreslått slipp av minstevannføring på 1,06 m3/s i perioden fra og med juni til og med september og 0,17 m3/s fra og med oktober til og med mai. Middelvannføringen i vassdraget er 5,45 m3/s og alminnelig lavvannføring er beregnet til 0,13 m3/s..

Konsekvensen i driftsfasen er i konsesjonssøknaden vurdert som middels til stor negative for landskap og liten til middels negative for friluftsliv, vurderes som mindre som følge av at berørte arealer i stor grad vil bli tilbakeført til naturtilstand. Store deler av den berørte strekningen er relativt lite synlig fra de mest brukte turstiene i området. Forslaget til minstevannføring vil sikre deler av vassdragets betydning som landskapselement.

Referanser
----------

1. ↑  , *Statens kartverk*
2. 1 2  ,*Norges vassdrags- og energidirektorat*
**Ivan Ivanovitsj Ilitsjov** (russisk: Иван Иванович Ильичёв; født 27. august 1905 i Navoloki i guvernementet Kaluga i Russland, død 2. september 1983 i Moskva) var en sovjetisk militær etterretningsoffiser og senere diplomat og ambassadør for Sovjetunionen.

Ilitsjov gikk inn i det sovjetiske kommunistparti i 1925 og gikk i tjeneste i den røde hær, han studerte på V.I.Lenin Militær-Politisk Akademi inntil mai 1938 hvoretter han ble en del av ledelsen av den røde hærs etterretningstjeneste. Under Andre verdenskrig fra august 1942 til juli 1945 var han leder av GRU.

Efter krigen ble Ilitsjov ansatt ved det Sovjetiske ministerium for indre anliggender, og han ble sendt til Øst-Tyskland som diplomat hvor han ble fra 1949 til 1953, deretter ble han sendt til Østerrike som ambassadør fra 1953 til 1956 da han returnererte til Sovjetunionen, senere ble han igjen, i januar 1966 sendt ut som ambassadør, denne gang til Danmark hvor han ble frem til november 1968. Så vendte han hjem til Sovjetunionen hvor han fikk en ledende stilling i det Sovjetiske ministeerium for indre anliggender, som han beholdt til han gikk av med pensjon i 1975.

Referanser
----------

1. ↑  yourtraces.com, Iwan Iwanowitsch Iljitschow Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  en.rian.ru, 09/05/2006, Ivan Ilyichev – Head of GRU

Eksterne lenker
---------------

* Ivan Ilyichev – Sjef for GRU

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (iba)
 |
Bédélia fra 1910 i 1975 på Nürburgring
**Bédélia** var arketypen på den franske sykkelbil.

Denne bilen ble produsert av Bourbeau et Devaux Co. i Paris, fra 1910 til 1925 etter en konstruksjon av Robert Bourbeau. Snarere enn å skalere ned eksisterende motorer, valgte Bourbeau å tilpasse motorer fra motorsykler til sin bil, noe som ga opphavet til cyclecar. Den lave og lette bile hadde plass til sine to personer i tandem med passasjeren foran, mens føreren satt bak. Motoren var en ensylindrert på 10 Hk med bakhjulsdrift .Kraften ble overført til bakhjulene ved et belte som kunne flyttes mellom to hjul som virket som en girkasse. Styringen var enkel: Forakselen var svingbar om en bolt i sentrum, montert på en spiralfjærer og styringen foregikk med en kabel festet i begge ender av forakselen som gikk rundt en vannrett skive foran sjåføren og fungerte som et ratt Elliptiske bladfjærer ble brukt på bakhjulene. Metoden for å endre gir var uvanlig. Føreren hadde en spak som slakket beltet til bakakselen og passasjeren måtte flytte beltet mellom de to hjul ved hjelp av en egen spak. Hvordan bilen ble kjørt uten en passasjer er ikke forklart. På nyere biler ble spaken flyttet slik at føreren kunne gire uten passasjerens hjelp. Før Første verdenskrig solgte Bédélia sykkelbiler veldig godt, selv i Storbritannia.

En Bédélia vant 1913 Cyclecar Grand Prix som ble arrangert i Amiens. En Morgan kom på første, og det var i stor grad på grunn av denne publisitet fra at Morgan brøt seg inn på det franske markedet, noe som resulterte i etableringen av Darmont selskapet som tangerte Sandford. Likevel det ble den andre franske bil som senere ble tilkjent seieren.

Produksjonsrettigheter ble overtatt av en forhandler, Monsieur Binet i 1920, og han fikk en oppdatert versjon av bilen laget for ham ved Mahieux i Levallois-Perret, Seinen. Karosseriet ble endret slik at sjåføren og passasjeren satt side-om-side og et vanlig tre-trinns girkasse ble montert. Motorer opp til 990 cc var tilgjengelig .

Salget
------

Bilens lansering falt sammen med en «bensinkrig» som berørte de kommersielle interessene til USA, Romania og andre land. Frankrike hadde da ingen oljeforekomster og de algeriske kilder var ennå ikke oppdaget Frankrike ble spesielt hardt rammet, og regjeringen skattla den yrende bilbransjen med nye bilavgifter. Lettvektvekts Bedélia sykkelbil kom i rette tid. Med da sykkelbil boomen var over kollapset selskapet i 1925.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Cyril Posthumus: The Non-Conformists, No. 2: The Bedélia Cyclecar. *Motor*, s 34–37, 31 oktober 1971.
2. 1 2 3 4  G.N. Georgano. Beaulieu Encyclopedia of the Automobile (2000). Utgiver:HMSO, London. ISBN 1-57958-293-1

Eksterne lenker
---------------

* Video som viser bilen blir kjørt
* - Bilde av Henri Bourbeaus Bedelia i Amiens Cyclecar Grand Prix 1913
**Slaget ved Leuze** fant sted den 18. september 1691 og var et kjent fransk kavaleriangrep i niårskrigen, mot en større allierte styrke. 

Marskalk Luxembourg fikk melding om at Vilhelm III av Oranien hadde reist til England i den tro om at felttoget for 1691 var over. Waldeck, som nå hadde kommandoen, var i ferd med å gjøre klar for vinterkvarter. 

Marskalk Luxembourg var nær Tournai fikk Marsilly til å rekognosere.Hovedarméen til de allierte var på vei bort, mens en baktropp av kavalerister var tilbake ved Leuze. Luxembourg handlet raskt. Han sendte en avdeling til å følge etter hovedarméen, og med skvadronene til Villars og Marsilly gikk han til angrep uten advarsel. Det franske kavaleriet gikk til angrep og benyttet bare sverdene sine. 

Det allierte kavaleriet var større, men kunne ikke mønstre fordi de hadde begrenset plass til å manøvrere i. Det allierte infanteriet, inkludert regimentet til Mackay tok også del i slaget, men fikk ikke utrettet stort. 

Slaget varte bare i to timer, men var en total seier for franskmennene. De flyktende soldatene som var tilbake av det allierte kavaleriet ble reddet av soldater sendt tilbake av Waldeck. Luxembourg hadde deltatt midt i slaget selv og måtte forsvare seg mot direkte angepnmot seg selv.

Litteratur
----------

* Gaston Bodart: *Militär-historisches Kriegs-Lexikon, (1618–1905).* Wien 1908, S. 115.
* *Militär-Konversationslexikon.* Bd 4. Leipzig 1834, S. 645 ff. Digitalisat
***The Broken Coin*** er en amerikansk stumfilm-føljetong fra 1915, regissert av Francis Ford. Serien består av 22 episoder som er antatt tapt.

Handling
--------

Kitty Grey, en reporter, forlater kontoret sitt for å spise lunsj. På vei til restauranten ser hun halvparten av en ødelagt mynt i en gammel butikk full av kuriositeter. Det står noe på latin på mynten, og navnet «Gretzhoffen» vekker oppmerksomheten hennes. Hun kjøper mynten. Men på vei ut av butikken slipper hun papirene hun hadde med seg, som deretter blir plukket opp og gitt til henne av en mann som hadde sett på mynten før Kitty dukket opp.

Kitty, som tror hun har materiale til en god historie, glemmer lunsjen. Hun finner i stedet igjen en tidligere artikkel hun har skrevet om det fattige kongeriket Gretzhoffen. Hun oversetter den latinske inskripsjonen på mynten. Hun ber deretter redaktøren gi henne tre måneder på seg, for å reise til Gretzhoffen, i håp om å finne den andre halvparten av den ødelagte mynten. I mellomtiden har den mystiske utlendingen fra butikken fulgt etter Kitty hjem til henne, Han ransaket hjemmet hennes, samtidig som hun var på kontoret. Ved hjelp av en amerikansk konsul, oppdager Kitty at kongeriket Gretzhoffen er et veldig fattig lite fyrstedømme.

Landet blir kontrollert av en marionett-konge, Michael den andre, som står under makten til en antatt venn: grev Frederick. Men Frederick bruker Michael, under dekke av vennskap, for å fremme sine egne planer. De økonomiske vanskelighetene i det lille kongeriket skyldes det faktum at verdisaker og edelstener som tilhører Mikaels far, den gamle kong Mikael den første, har vært savnet siden den gamle kongens dødsfall. Men den eneste ledetråden til de manglende verdisakene er halvparten av en ødelagt mynt, innskrevet på latin, og gitt til den nåværende kongen av en gammel tjener på tjenerens dødsleie.

Skuespillere
------------

* Grace Cunard som Kitty Gray
* Francis Ford som Grev Frederick
* Eddie Polo som Rolleaux
* Harry Schumm som Kong Michael II
* Ernest Shields som Grev Sacchio
* John Ford som Sacchios håndlanger
* W.C. Canfield som Gorgas, en fredløs
* Reece Gardner som Apache
* Doc Crane som en pantelner
* Harry Mann som Fredericks tjener
* Victor Goss som Frederick tjener
* Lew Short som en statsminister
* Edward Clark som Fredericks håndlanger
* George Utell som Fredericks håndlanger
* Bert Wilson som Fredericks fortrolige
* Mina Cunard som kongens kjæreste
* Carl Laemmle som en redaktør
* Jack Holt som Kaptein Williams
* Mark Fenton som kongen av Grahaffen

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 22. juni 2016.
2. ↑  The Broken Coin
3. ↑  THE BROKEN COIN
4. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 9. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Broken Coin* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Coin* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Coin* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Coin* på Silent Era Rediger på Wikidata
**The Bumble Bees** ble dannet høsten 1965 i Feiring på grensen mellom Romerike og Toten.
Første spillejobb ble utført på Fløygir i Feiring. Bumble Bees ble snart et populært danseband over hele Østlandet. Spesielt la man merke til vokalisten Arvid Strand som sang både Buck Owens og Sven Ingvars- låter med sin myke og behaglige Jim Reeves-stemme.

Bumble Bees mest benyttede besetning var: Arvid Strand, vokal, Tore Nordahl bassgitar, Vidar Stenrud på Hammond orgel, Frank Delbekk på sologitar og Bjørn Finnbråten på trommer.

Høsten 1967 kom bandet i kontakt med den verdenskjente stjernesangeren Al Bishop (eks Deep River Boys). Dette førte til et 1,5 års langt samarbeid med mange og lange turneer. The Bumble Bees opptrådte bl.a. sammen med Erik Bye, Engedahl & Stordahl og for minst 5000 mennesker på Starum, og på nyttårsnattine i Saga kino i Oslo hvor Al Bishop og The Bumble Bees underholdt sammen med bl. a. Jens Book Jensen, Carsten Byhring, Kari Diesen, Gunders og Lillian Askeland.

Al Bishop flytter til Brønnøysund vinter/vår 1969, slutter i The Bumble Bees som fortsetter til aug./sept. 1969.

The Bumble Bees tar pause til desember 70, hvor de oppstår igjen med 4 nye medlemmer, men mai 1971 ble bandet oppløst.

Arvid Strand går solo
---------------------

Arvid Strand tok opp igjen sangen i 2007. Ga ut to CD-er som har solgt bra. Det har blitt flere mimrekonserter siste året bl.a. Toten-pop show på Viken II i august 2009 sammen med Brio Band, Una Corda, Torry Enghs og ikke minst finansminister Sigbjørn Johnsen, som rocket i god Elvis-stil.

Plateutgivelser
---------------

* En single fra 1970 med Al Bishop
* Arvid Strand og han crew: 60-talls pop
* Arvid Strand: Veien tilbake til Jim Reeves 2008

Kilder
------

* Sigbjørn Hemstad: Smil Sport og Rock.
**Julienne** (*à la Julienne*) betegner en tilberedningsmåte for mat som går ut på å kutte råvaren i lange, tynne strimler eller staver. Hver bit er gjerne på størrelse med en stor fyrstikk (typisk 3x3 mm). Både tykkelsen og lengden kan varieres etter smak og behag, men den skal være mest mulig ensartet i en og samme rett. 

Til arbeidet trengs en god kniv, men man kan også «jukse litt» og bruke et såkalt juliennejern eller elektrisk grønnsakkutter med julienneskive. Slike skiver har gjerne dimensjoner fra 2x2 mm og oppover til 10x10 mm. Storhusholdninger kan få de vanligste grønnsakene levert ferdig maskinskåret à la Julienne. 

Julienne brukes oftest til grønnsaker, men også råvarer av kjøtt og fisk kan tilberedes à la Julienne og er f.eks. velegnet til rask koking i olje (frityr), wok eller til fondue.

Metoden er vanligvis brukt for blant annet gulrøtter (Gulrøtter Julienne), poteter som skal stekes i olje (franske poteter / Pommes Frites) eller sellerirot (Céléris Remoulade). Også andre rotgrønnsaker som kålrot, nepe, pastinakk, jordskokk, reddik og rødbeter kan tilberedes à la Julienne, og metoden kan benyttes for fennikel, purreløk, vårløk og sukkererter (belger) samt frukt. 

Ofte tilsettes stavene i f.eks Juliennesuppe – en suppe laget på grønnsakkraft. Juliennegrønnsaker i form av gulrøtter brukes også som garnityr i f.eks fiske- og skalldyrsupper for å gi farge eller i form av sellerirot for å gi smak. 

Julienne gir korte koke- og tilberedningstider, trekker til seg mye smak og kan gi den ferdige retten et delikat utseende. Juliennegrønnsakene kan kokes, smørdampes, friteres, stekes, forvelles og avkjøles – i det hele tatt – alle tilberedningsteknikker kan tas i bruk.

Julienne som deles videre opp til terninger kalles brunoise. 

Begrepet julienne kom for første gang på trykk i boken 'Le Cuisinier Royal' fra 1722. Opprinnelsen er uviss, men det antas at begrepet har sammenheng med franskspråklige navn som Jules eller Julien.

Referanser
----------

1. ↑  Montagnè, Prosper (2018). *New Larousse Gastronomique*. Hachette UK. ISBN 0600635872.
2. ↑  Douglas Harper. «Online Etymology Dictionary». Besøkt 16.02.2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Surveillance Detection Program** er et begrep særlig innen amerikansk forebyggende sikkerhetsarbeid. Det er opplegg som implementeres både i offentlige, militære og sivile sammenhenger, og er ikke et rent amerikansk fenomen. 

Slike opplegg tar blant annet sikte på at omgivelsene rundt et mulig angrepsmål, eller personer i risikosituasjoner, holdes under oppsikt, for å identifisere avvik fra det normale bevegelsesmønster og forhold som kan tyde på at noe kan være under forberedelse, altså oppdagelse (*detection*) av om et mål er under oppsikt (*surveillance*). Det kan dreie seg om å merke seg parkerte biler, folk som sitter i biler, står eller går i området. Metodene kan variere fra de enkle til de teknisk og elektronisk avanserte.

Bombeanslaget mot ambassaden i Nairobi i 1998 førte til styrkingen av det amerikanske *Surveillance Detection Program* rundt landets utenriksstasjoner.
Rundt flere amerikanske ambassader er slike *Surveillance Detection Program*s blitt styrket i forbindelse med at trusselbildet mot amerikanske interesser forverret seg mot slutten av 1900-tallet, særlig etter terroraksjonene mot USAs ambassader i Nairobi og Dar-es-Salaam i august 1998. Siden er angrepsplaner på andre amerikanske ambassader blitt avdekket og avverget en rekke andre steder, som i Roma og Paris. 

I årene forut for al-Qaidas bombinger i Nairobi og Dar-es-Salaam var det større eller mindre angrep på USAs ambassader blant annet i Beirut (1983, 1998), Kuwait (1983), Bogotá (1984), Athen (1996) og Lima (1998). 

Mistenkelige bevegelser og lignende innrapporteres av amerikansk sikkerhetspersonell ved utenriksstasjonene til det såkalte Security Incident Management and Analysis System (*SIMAS*), en webbasert database, og etter omstendighetene også til lokale politimyndigheter, for eksempel i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* 
* Stillingsannonse for Surveillance Detection-koordinator for den amerikanske ambassade i Freetown i Sierra Leone, mai 2010. Med stillingsbeskrivelse og krav til gode språkkunnskaper i engelsk og i visse afrikanske språk, og kjennskap til datautstyr, og minst fem års erfaring fra politi eller liknende
**Jan Audun Reinås** (født 29. juli 1944 i Stjørdal, død 14. august 2010 i Bærum) var en norsk bedriftsleder, kjent blant annet som administrerende direktør i Norske Skog 1994–2003. Han var utdannet bedriftsøkonom.

Reinås var administrerende direktør i Fosen Trafikklag 1983–1984 og i Trondheim Trafikkselskap 1984–1987. Ansatt i SAS Norge fra 1987, administrerende direktør 1990–1993, konsernsjef i SAS 1993–1994. Konsernsjef i Norske Skog 1994–2003. I 2004 ble han valgt til ny styreleder i Norsk Hydro etter Egil Myklebust. Reinås beholdt noen verv som styremedlem i noen svenske selskaper også etter at han ble styreleder i Norsk Hydro, men kvittet seg med andre verv. Reinås var tidligere styreleder i Sparebanken Midt-Norge, Postverket og NSB, samt styremedlem i Schibsted ASA og Swiss International Air Lines. Han er også kjent for å ha ledet Reinås-utvalget som evaluerte Utenriksdepartementets krisehåndtering etter tsunamikatastrofen i Thailand og Sri Lanka og som kom med kraftig kritikk av UD.

5. august 2007 valgte Jan Reinås å trekke seg som styreleder i Norsk Hydro etter direkte press fra nærings- og handelsminister Dag Terje Andersen og Arbeiderpartiets sentralstyre. Konflikten rundt avviklingen av Norsk Hydros opsjonsprogram var kjernen i saken.

Han var gift og hadde fem barn, og var fetter av Johan Arnt Elverum.

Reinås døde etter lengre tids sykeleie 14. august 2010.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aftenposten/kultur/dødsannonse 17. august 2010
3. ↑  Gyldenskog, Kristin (2007-08-07), «Bøhler og kompani», *Dagens Næringsliv* **118** (180): 9
4. ↑  «Jan Reinås er død». Aftenposten. 15. august 2010.

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Jan Reinås – sitater

* Ramsalt kritikk av UD Stavanger Aftenblad, besøkt 14. mai 2007
* Hydros styreleder går av Dagbladet, besøkt 5. august 2007


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jan Carlzon** | **Konsernsjef i SAS**(1993–1994) | Etterfølger:**Jan Stenberg** |
| Forgjenger: | **Konsernsjef i Norske skog**(1994–2003) | Etterfølger:**Jan A. Oksum** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Sūrya Siddhānta** (devanagari: सूर्यसिद्धान्त) er en indisk tekst på sanskrit fra det 5. århundre. Teksten er en av de tidligste siddhanta, og beskriver astronomiske teorier, prinsipper og metoder. I hinduismen er den beskrevet som en kunnskap som solguden Surya ga til en Asura ved navn Maya. Asuraene var ifølge hinduismen demoner som hadde deres boliger i underverdenen, og de var fiendene til devaene, som var hinduenes guder.

Teksten omhandler ulike tidssykluser, årets lengde for guder og demoner, guden Brahmas dager og netter, den tidsperiode som er forløpt siden skapelsen, hvordan planetene beveger seg østover og deres sideriske omløp. Lengden til jordens diameter og sirkumferens er også oppgitt. Månens faser og fargene på den overskyggede delen av månen er omtalt, og teksten forklarer den astronomiske bakgrunn for at ukens dager er oppkalt etter solen, månen, etc. Teksten beskriver lover for himmellegemenes bevegelser og deres aktuelle posisjoner. Den beskriver den astronomiske beliggenheten til flere stjerner, beskriver de lunare nakshatras såvel som beregninger av solformørkelser, sommersolverv og vintersolverv.

I sitt verk *Panchasiddhantika* fra det 6. århundre sammenlignet forfatteren Varāhamihira teksten med fire andre astronomiske avhandlinger, nemlig Paitamaha Siddhanta, Paulisha Siddhanta, Romaka Siddhanta og Vasishta Siddhanta. Sitater av Surya Siddhanta forekommer også i verker av Aryabhata (476&nadash;550).

Surya Siddhanta har gjentatte ganger blitt sitert av indiske forfattere, og det er mye som tyder på at et tidligere verk med denne tittelen allerede eksisterte under den buddhistiske tidsalderen i det 3. århundre f.Kr. I en kommentar til Varāhamihiras verk fra 900-tallet, siterer Utpala seks vers fra Surya Siddhanta som ikke finnes i andre kjente og bevarte versjoner av teksten. Den versjonen som idag er bevart, daterer seg fra middelalderen og ble oversatt og utgitt på engelsk av Ebenezer Burgess i 1860.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***The Bugler of Algiers*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Rupert Julian.

Handling
--------

I en liten landsby i Frankrike bor de foreldreløse søsknene Gabrielle og Anatole Picard. Gabrielle har vært som en slags mor for broren sin etter at deres egen mor døde. Vennen deres Pierre Dupont er forelsket i Gabrielle. Når oppfordringen kommer om å kjempe for Frankrike, slutter både Anatole og Pierre seg til militæret. Gabrielle lover Pierre at dersom han passer på broren hennes, går hun med på å gifte seg med Pierre når han kommer tilbake fra krigen.

Men det tar ikke lang tid før det kommer rapporter om at begge de to mennene har dødd i krig. Senere når den invaderende hæren den lille landsbyen hvor Gabrielle bor. Ett par år senere kommer både Anatole og Pierre tilbake til landsbyen deres. Men ingen vet hvor Gabrielle befinner seg, og hun ble sist ble sett i det invasjonshæren kom til landsbyen deres.

Skuespillere
------------

* Ella Hall - Gabrielle
* Kingsley Benedict - Anatole Picard
* Rupert Julian - Pierre
* Harry Carter
* Charles K. French

Referanser
----------

1. ↑  The Buglar of Algiers
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Bugler of Algiers* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Bugler of Algiers* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Bugler of Algiers* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Jan Petter Wilhelm Courvoisier Sissener** (født 14. mars 1955 i Genève, Sveits) er en norsk aksjemegler. Han har bygget opp flere meglerhus i Norge.

Bakgrunn og virke
-----------------

Faren kommer fra Sveits, men Sisseners norske mor reiste tilbake til Norge med sønnen da han var to år gammel. De bosatte seg på Gjettum i Bærum. Ti år senere flyttet Sissener til Slemdal i Oslo hvor han har bodd siden.[]

Sissener begynte på studier i jus i Sveits, men etter en tid fant han ut at det ikke passet, og begynte å studere på Bedriftsøkonomisk Institutt.

På begynnelsen av 1980-årene begynte han som aksjemegler, og i 1982 ble Jan Petter Sissener ansatt i Alfred Berg Kapitalforvaltning. I 1986 begynte han i Carnegie International i London og bygde opp en avdeling fra 1989 i Norge. I 1993 etablerte han sitt eget selskap, Sirius Securities, som ble kjøpt opp av Orkla Finans året etter. I 2001 begynte han igjen i Alfred Berg.

I 2005 kom Sissener i konflikt med den nederlandske storeieren ABN AMRO i Alfred Berg, og han gikk over til Kaupthing som sjef for deres nye, norske meglervirksomhet. Han sluttet brått i Kaupthing i februar 2008.

Jan Petter Sissener var som arving i Sissener-familien part i en opprivende rettssak som har versert i 20 år. Einar W. Sissener kjøpte ut de andre arvingene fra familiebedriften Apothekernes Laboratorium, men ble i ettertid uenig om delingen mellom søsknene.

Referanser
----------

1. ↑   Dagens Næringsliv, «Feirer 40 års ekteskap med storslått fest i Sør-Frankrike», utgitt 4. juni 19[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nora Rydne (3. oktober 2020). «Jan Petter Sissener om karrieren: – Jeg har jo hatt griseflaks». e24.no. Besøkt 6. september 2021.
3. ↑  «Meglernestor slutter på dagen». Arkivert fra originalen 14. februar 2008. Besøkt 13. februar 2008.
4. ↑  Vallevik Gjerde, Kristin (29. oktober 2004). «Sissener må punge ut etter 20 år» **(norsk)**. DN.no. Besøkt 7. februar 2012. «Investor Einar W. Sisseners er dømt til å betale sin bror og niese ti millioner kroner for aksjene i Apothekernes Laboratorium, som det har vært strid om i 20 år.»
**Marie Antoinette von Lowzow** (født Marie Antoinette Bille-Brahe-Selby 30. august 1899 på Stensgaard herregård ved Faaborg, død 7. mai 1985) var en adelig frimurer, kommandør og politiker for Det Konservative Folkeparti. Hun var folketingsmedlem 1950-1968 og medlem av Københavns borgerrepresentasjon 1950-1954.

Marie Antoinette von Lowzow var datter av lensgreve Hendrik Bille-Brahe-Selby (1870-1938) og Ellen Basse Fønss (1876-1949). Moren var teosof, frimurer og homeopat. Marie Antoinette von Lowzow fikk privatundervisning og studerte fysikk og kjemi på egen hånd. Hun tok faglærereksamen i stenografi, avla studentereksamen ved N. Zahles Skole i 1919 og filosofikum i 1920. Hun studerte deretter ved Polyteknisk Læreanstalt med ambisjoner om å bli elektroingeniør. Hun oppga imidlertid planene i forbindelse med at hun i 1923 ble gift med kommandør Knud Krieger von Lowzow. Hun ble en engasjert frimurer og var leder av den skandinaviske avdeling for losjen Det Universelle Co-Frimureri.

Under andre verdenskrig var von Lowzow formann for Danske Kvinders Beredskabs københavnsavdeling (1940-1945). Etter krigen stiftet hun Kvindeligt Marinekorps i 1946 og ble selv korpssjef. Korpset ble en del av Hjemmeværnet i 1949, og hun ble kommandør i dette (1962-1966). Hun var i en periode også engasjert i foreningen Folkevirke.

Politisk var von Lowzow aktiv i Det Konservative Folkeparti og var medlem i både Københavns Borgerrepresentation (1950-1954) og Folketinget (1950-1968). I rikspolitikken fokuserte hun særlig på utenriks-, finans- og forsvarspolitiske spørsmål. Hun var blant annet medlem av Det Udenrigspolitiske Nævn (1957-1958), dansk FN-delegert (1957-1958), delegert i Europarådet (1959-1968) og partiets representant i NATOs parlamentariske forsamling. Hun argumenterte blant annet for et utbygget og effektivt sivilforsvar og mente at kvinner skulle innta en mer betydningsfull rolle i det danske forsvaret.

I 1967 ble hun som første kvinne formann for Det Danske Selskab. Hun ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen 1956, og i 1966 til ridder av 1. klasse (grad).

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Marie-Antoinette von LOWZOW, pace.coe.int[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.gravsted.dk[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Lisbeth Haastrup (2001). *Marie Antoinette von Lowzow (1899-1985)*. *Dansk Kvindebiografisk Leksikon*. Rosinante. ISBN 978-87-7357-487-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon
 |
Kart over Surmeir
**Surses** (retoromansk) eller **Oberhalbstein** (tysk) er dalen til elven *Gelgia* (ret.) eller *Julia* (tysk) i den sveitsiske kantonen Graubünden. Surses utgjør også en egen krets i distriktet Albula. Dalens befolkning på 2500 innbyggere er overveiende retoromansktalende (53 %; surmiran-dialekten). 37 snakker tysk og 6 % italiensk. I dalens sydligste og høyest beliggende landsby, Beiva / Bivio, er italiensk eneste offisielle språk.

Dalen strekker seg i 36 kilometers lengde fra Casti / Tiefencastel, der Gelgia munner i Albula, og sydover opp til Albulafjellene. Dalen begynner med et upasserbart juv, *Crap Ses* (tysk *Conterser Stein*), som også har gitt opphav til dalens navn (som betyr «ovenfor steinen»). Veien fører her forbi juvet på dalens vestside. Dalen er grovt delt i to avsnitt, nedenfor (*Sotgôt*) og ovenfor (*Surgôt*) et bratt skogområde, som ligger mellom landsbyene Tinizong og Rona. Øverst i dalen fører noen viktige fjellpass sydover: Juliapasset til Engadin og det uutbygde Settimopasset til Val Bregaglia. På grunn av disse passene var Surses tidligere en veldig viktig transportakse mellom Chur (og St. Gallen samt hele Bodensjøområdet) og Nord-Italia.

De ni kommunene som ligger i Surses, er (nedenfra og oppover dalen): 

* Salouf
* Riom-Parsonz
* Cunter
* Suagnign / Savognin
* Tinizong-Rona
* Mulegns
* Sur
* Murmarera / Marmorera
* Beiva / Bivio

Dalens areal er på 323 km². I dalen ligger en stor nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑  «Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeitskategorie Geschlecht und Gemeinde; Provisorische Jahresergebnisse; 2018». BFS. 9. april 2019. Besøkt 11. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** HDS **·** GeoNames
 |
**Jan Ernestovitsj Rudzutak** (russisk: Ян Эрнестович Рудзутак; latvisk: Jānis Rudzutaks; født 3. augustjul./ 15. august 1887greg. død 29. juli 1938) var en kommunistisk revolusjonær og sovjetisk politiker. Rudzutak ble født i Kuldīga i provinsen Kurland i Russland (idag en del av Latvia), som sønn av en landarbeider.

I 1903 startet han å arbeide på en fabrikk i Riga, og to år senere ble han med i Latvias sosialdemokratiske arbeiderparti. I 1907 ble Rudzutak arrestert grunnet sitt politiske arbeid og dømt til ti års tvangsarbeid. Han avtjente deler av straffen i Riga og resten i Butyrka-fengselet i Moskva, han ble løslatt etter februarrevolusjonen i 1917. 

Etter å ha blitt satt fri hadde Rudzutak ulike verv i Sovjetunionens kommunistiske parti, statsadministrasjonen og fagforeningene. Fra 1924 til 1934 var han folkekommissær for transport (dvs transportminister) og i 1926 ble Rudzutak viseformann for rådet av folkekommissærer (det vil si visestatsminister), en stilling han hadde til 1937. Fra 1926 til 1932 var han også fullt medlem av det mektige Politbyrået. 

Rudzutak ble arrestert 24. mai 1937, anklaget for trotskisme og spionasje for Nazi-Tyskland. Han ble dømt til døden i en lite omtalt rettssak og henrettet. I 1956 ble saken mot Rudzutak gransket, han ble posthumt frikjent og fikk symbolsk tilbake sitt partimedlemskap. I sine memoarer påsto Anastas Mikojan at Lenin før sin død foreslo Rudzutak som generalsekretær for kommunistpartiet i stedet for Stalin, Mikojans memoarer er imidlertid det eneste sted hvor dette nevnes.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Рудзутак Ян Эрнестович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Kenyas flagg Kenya |
| OL |
| Bronse | Beijing 2008 | 10 000 meter |

**Micah Kemboi Kogo** (født 3. juni 1986) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.

Kogos internasjonale gjennombrudd kom i 2006, da han løp 10 000 meter på tiden 26.35,63 i et stevne i Brussel, en tid som da var den sjette raskeste tiden noensinne på distansen. Samme år deltok han i IAAF World Athletics Final på 5000 meter der han endte på sjetteplass. Året etter ble han nummer to i IAAF World Athletics Final, bare slått av landsmannen Edwin Cheruiyot Soi.

Kogos største meritt er tredjeplassen på 10 000 meter i OL 2008 i Beijing, der etiopierne Kenenisa Bekele og Sileshi Sihine kom på de to første plassene.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Micah Kogo – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Micah Kogo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Micah Kogo – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Micah Kogo – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Micah Kogo – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
**Body Modification Ezine** (mest kjent som **BME**) er det eldste online-tidsskriftet der hovedfokuset er på tatovering, piercing og scarification.

Historie
--------

Det ble grunnlagt av Shannon Larratt i 1994. 

Medlemmer av magazinet startet og sponser encyclopediaet BMEzine.

Kontroversi
-----------

Tidsskriftet er blokkert av mange internett-filtre, samt på enkelte arbeidsplasser for å beskytte barn fra nakenhet og tortur. Nettsidene er også sperret av det tyske organet Bundesprüfstelle für jugendgefährdende Medien i 1999 som «skadelig for ungdommen». I desember 2005 prøvde Tyskland også å fjerne tidsskriftet som søkeresultat i søkemotoren Google.

Referanser
----------

1. ↑  «Germany Hates BME?». Arkivert fra originalen 5. desember 2008. Besøkt 19. desember 2008.
2. ↑  google.de search
3. ↑  Shannon Larratt Is Zentastic Arkivert 9. mai 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* BMEvideo.com Arkivert 11. desember 2008 hos Wayback Machine.
* ModBlog.BMEzine.com
* The BME Encyclopedia
* *Intevju med Shannon Larratt fra BMEzine* - small WORLD Podcast 2006
**Miao** (kinesisk: 苗; pinyin: *Miáo*) er navnet på en etnisk gruppe, anerkjent av Folkerepublikken Kinas myndigheter som en av landets 55 offisielle minoritetsgrupper. 

*Miao* er et kinesisk begrep, og refererer til fire kulturelt og lingvistisk beslektede folk: 

* hmu-folket av Sørøst-Guizhou,
* qo-xhiong-folket av Vest-Hunan,
* a-hmao-folket av Yunnan, og
* hmong-folket som bor i flere land. I Kina bor de i fjellområder i sør, i Guizhou, Sichuan, Guangxi og Yunnan. Folket har dessuten et vesentlig nærvær i Vietnam, Laos, Burma og Thailand.

De fire folkegrupper av miao taler språk i språkfamilien hmong-mien (miao-yao).

Det finnes omtrent ni millioner miao i Kina, hvorav hmong sannsynligvis utgjør én tredjedel.I Vietnam finnes omtrent 680 000, i Laos 280 000, og omtrent 90 000 i Thailand.

Kultur
------

Miao-språk er et enstavelses tonespråk, og er beslektet med yao. Miao-folk har tradisjonelt vært organisert inn i eksogame klaner; de driver svedjebruk, og dyrker hovedsakelig ris. I Thailand og deler av Laos dyrkes også opiumsvalmuer, hvor produksjonen har utgjort deres eneste inntektskilde. Hjelpeorganisasjoner, blant annet fra Norge, har deltatt i å motarbeide miao-folkets økonomiske avhengighet av opiumsproduksjon.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Miao» – Encyclopædia Britannica. Besøkt 10. mars 2016
2. 1 2 3  Miao. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 9. mars 2016 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
**Grønnøyet klodøgnflue** (*Metretopus borealis*) er en døgnflue som tilhører familiegruppen klodøgnfluer.

Utbredelse
----------

Grønnøyet klodøgnflue finnes helt nord i Nord-Amerika og Europa, muligens litt østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

### Voksne (imago)

Kroppen er 10-12 millimeter lang. Kroppen er grå eller litt oliven på farge. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci). Den ligner nordlig klodøgnflue, men denne er i norge kun registrert fra Troms fylke.

### Nymfer/larver

Nymfene er mellom 10-12 millimeter lange. Gjellene er enkle, avrundet og asymmetriske. De har en lang og tynn klo på det andre og tredje beinpar.

Levevis
-------

Grønnøyet klodøgnflue finnes i rennende ferskvann. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 2 år.

Grønnøyet klodøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for *dun* (engelsk).

De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Døgnfluer (Ephemeroptera)**
	+ Familie **Klodøgnfluer (Ametropodidae)**
		- **Grønnøyet klodøgnflue** *Metretopus borealis*, (Eaton, 1871)

Litteratur
----------

* Johansen, G.O. og Lunde, V. 1993. *Sjekkliste for norske døgnfluer (Ephemeroptera) med forslag til norske navn.* Norsk entomologisk forening, InsektNytt 18(3-4), s. 19-22
* Arnekleiv, Jo Vegar. 1995. *Døgnfluelarver.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 14, 45 sider.
* Puthz, V. 1978. *Ephemeroptera.* Limnofauna Europaea, J. Illies (ed.). Fischer Verlag, Stuttgart. side 256 – 263.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Grønnøyet klodøgnflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnøyet klodøgnflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Grønnøyet klodøgnflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Grønnøyet klodøgnflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnøyet klodøgnflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnøyet klodøgnflue* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnøyet klodøgnflue* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening
«Glavnoje Razvedyvatelnoje Upravlenije (Sovjetunionen)» har flere betydninger.
GRUs emblem Spetsnaz
**GRU** (russisk *ГРУ*, akronym av *Гла́вное Разве́дывательное Управле́ние*, eller **Glavnoje Razvedyvatelnoje Upravlenije** (fritt oversatt til norsk, «Hovedstyret for etterretningstjenesten») var Sovjetunionens militære etterretningstjeneste. 

GRU ble opprettet i 1918 av Lenin for å håndtere all militær etterretning, og ble lagt ned 7. mai 1992.
Det opererte gjennom underavdelinger over hele verden, herunder signaletterretningsstasjonen på Cuba og i det tidligere Sovjetunionen, særlig i Litauen og Latvia. Videre hadde GRU plassert offiserer på de fleste sovjetiske ambassader, og disse hadde ansvar for innsamling av etterretningsmateriale og samarbeid med, eventuelt motarbeidelse av, de nasjonale etterretningstjenestene.

GRU hadde blant annet det overordnede ansvaret for spesialstyrkene (*spetsnaz*) som ifølge ryktene skulle bemannet visse TIR-registrerte lastebiler.[] samt utgjort del av mannskapet»[] på ubåten «S-363», som gikk på grunn i den svenske skjærgården.

Av kjente GRU-agenter kan nevnes svenske Stig Wennerström.

Referanser
----------

1. ↑  «Så avslöjades Stig Wennerström - Säkerhetspolisen». *www.sakerhetspolisen.se* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 12. juni 2018. Besøkt 10. juni 2018.

| * v
* d
* r
Russlands etterretning |
| --- |
|  | SVR **·** GRU **·** FSB **·** FSO (Spetssvjaz) | Russlands flagg |
| *Sovjetunionen: Tsjeka **·** GPU **·** KGB **·** NKVD **·** Glavnoje Razvedyvatelnoje Upravlenije (GRU)* |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**René Dif** (født 1967) er en dansk sanger og skuespiller som ble kjent gjennom popgruppa Aqua.

René Dif har algerisk far og dansk mor.

Tiden før Aqua
--------------

Etter niende klasse tok Dif hyre som sjømann. Mens han var på Barbados hørte han en lokal DJ i radioen og besluttet å bli en DJ. Han reiste deretter til Norge for å forfølge sin drøm. Her møtte han musikeren DJ Aligator, noe som resulterte i at de lagde et album *Groove Your Soul* og en single *I Believe*. Det ble imidlertid ikke den suksess de hadde håpet, men prosjektet viste at René hadde talent for å synge, så de gikk hver for seg.

Tiden med Aqua
--------------

René møtte Lene Nystrøm på et cruise-ship i 1994 og fikk også brakt Søren Rasted og Claus Norreen til det som etterhvert ble gruppen Aqua. I 1997 oppnådde gruppen stor popularitet med albumet *Aquarium*, men populariteten ble forholdsvis kort da de i 2000 lanserte det neste album *Aquarius*, som solgte langt mindre enn den forrige. I 2001 begynte problemene å tårne seg opp for medlemmene. Det var særlig Dif og Lene som hadde problemer. De var på den tiden kjærester og etterhvert brøt Lene både med Dif og gruppa og giftet seg i all hemmelighet med bandmedlemmet Søren Rasted.

Tiden etter Aqua
----------------

Etter oppløsningen i 2001 utgav Dif tre solo singler, "Let It All Out (Push It)", "The Uhh Uhh Song" og "Uhh La La La". I 2004 begynte han på en karriere som skuespiller, først i filmen *Den gode strømer* så i *Inkasso* (begge i 2004) og *Pistoleros* (2006).

I 2003 lanserte han selvbiografien *Popdreng.*

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, www.discogs.com, besøkt 27. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ekker, Bjørn (12. april 2021). «Ble mobbet som liten». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 27. juni 2021.
3. ↑  «- Lene var forfengelig, egoistisk og uproff». *www.vg.no*. 2003. Besøkt 21. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) René Dif – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) René Dif på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) René Dif på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) René Dif på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) René Dif på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) René Dif på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) René Dif på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) René Dif hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) René Dif på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) René Dif på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) René Dif på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) René Dif på AllMusic Rediger på Wikidata
* Aqua's Official Fanpage
* René Dif's Official Website

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Alvis Ltd** var et britisk selskap innen forsvarsindustri. Selskapet ble grunnlagt i 1981 da **United Scientific Holdings plc** kjøpte Alvis-avdelingen fra British Leyland Motor Corporation. United Scientific beholdt sitt eget navn inntil 1992 da gruppen endret navn til **Alvis plc**. Det opprinnelige Alvis ble en del av Rover i 1965, for så at begge selskaper ble en del av Leyland Motor Corporation i 1968. Bilproduksjonen til Alvis hadde sluttet i 1967, så fokuset var nå kun på pansrede militære kjøretøy.

Alvis kjøpte opp den svenske pansrede kjøretøy produsenten Hägglunds AB i 1997 og ga avdelingen navnet Alvis Hägglunds AB. I 1998 kjøpte man opp GKN sin avdeling for pansrede kjøretøy, hvorpå produksjonen ble flyttet fra Coventry til Telford. I 2002 kjøpte selskapet opp Vickers Defence Systems fra Rolls-Royce og endret navn til **Alvis Vickers Ltd**.

Oppkjøp av selskaper av BAE Systems, fra 1970-tallet og utover innenfor sektorene militære kjøretøy og ammunisjon.
I 2004 ble selskapet selv kjøpt opp av BAE Systems og fusjonert med RO Defence (tidligere Royal Ordnance) for å danne BAE Systems Land Systems. Samme år stanset BAE Systems bruken av Alvis-navnet.

Se også
-------

* Alvis Moelv
**Claude Nobs** (født 4. februar 1936 i Territet, Vaud, Sveits, død 10. januar 2013 i Lausanne) var en sveitsisk kulturmanager. Han var en av grunnleggerne av Montreux Jazz Festival og ledet denne til 2012.

Nobs var opprinnelig utdannet som kokk, og ble på begynnelsen av 1960-tallet ansatt på turistkontoret i Montreux. På en tjenestereise til New York besluttet han spontant å besøke Nesuhi Ertegün som var president i Atlantic Records. På gangen foran Ertegüns kontor traff han Roberta Flack, og inviterte henne til Montreux, senere også Aretha Franklin. 1964 arrangerte han den første konserten med The Rolling Stones utenfor Storbritannia.

1967 arrangerte han den første jazzfestivalen i Montreux sammen med Géo Voumard og René Langel. Allerede den første festivalen hadde prominente musikere – som Charles Lloyd med sin kvartett med Keith Jarrett, Ron McClure og Jack DeJohnette.

I 1971 hadde Nobs organisert plateopptak i Montreux for rockebandet Deep Purple. Opptakene skulle gjøres i Montreux' kasino. Kvelden før var en konsert med Frank Zappa i kasinoet, under konserten brøt det ut en brann, og kasinoet brant ned til grunnen. Medlemmene i Deep Purple var øyenvitner og skrev derpå verdenshiten *Smoke on the Water* som de tilegnet Nobs.

I 1990-årene delte han ledelsen av festivalen en periode med Quincy Jones, i denne tiden var også Miles Davis regelmessig gjest.

24. desember 2012 hadde Nobs en skiulykke og døde 10. januar 2013 mens han lå i koma.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   www.fonoteca.ch[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.24heures.ch[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claude Nobs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Claude Nobs på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Claude Nobs hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Claude Nobs hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Claude Nobs på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Claude Nobs på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Claude Nobs på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata
* (en) Montreux Jazz Festival
* (en) Claude Nobs Foundation
* (en) Live at Montreux on YouTube
* (en) Claude Nobs Revealed on CNN.com International

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Claudia Alexander** Ph.D. (født 30. mai 1959 i Vancouver, død 11. juli 2015 i Los Angeles) var en afroamerikansk naturviter og forsker i geofysikk og planetologi.

Karriere
--------

Hun har jobbet i Amerikas forente staters geologiske undersøkelse og NASA. Som teknikker ved Jet Propulsion Laboratory var hun den siste prosjektlederen for NASAs Galileo-sonde til Jupiter. Hun var prosjektleder og forsker fra NASAs deltakelse i Den europeiske romfartsorganisasjonens prosjekt Rosetta for å studere kometen 67P/Churyumov-Gerasimenko.

Utdannelse
----------

Alexander ønsket å bli en journalist, men hennes foreldre som betalte for hennes utdannelse ønsket at hun skulle bil en ingeniør. Etter en sommerjobb på NASA Ames Research Center, ble hun interessert i planetologi. I 1983 fikk hun en bachelorgrad fra University of California, Berkeley i geofysikk, noe hun tenkte ville være en god bakgrunn for en planetarisk forsker. Alexander fikk sin master fra University of California, Los Angeles i geofysikk i 1985. Hun fikk sin Ph.D. fra University of Michigan i 1993.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   www.latimes.com, besøkt 23. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Claudia Alexander – sitater

* Max S. Gerber fotograf og intervjuer av Alexander

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Erik Julsrud** var en norsk radiomann, kjent fra etableringen av de første radiosendinger her til lands.

Han studerte til sivilingeniør ved elektroteknisk institutt, NTH. 
Som medlem i *Akademisk Radioklub* etablerte han og medstudenter
landets første eksperimentelle kringkasting i Trondheim (januar 1926).
Den var ferdig til *Radioutstillingen* og med studio i fysisk institutt ble det 
produsert radio-sending i flere uker.
Han ble tilsatt i NRK der han laget den første grammofonskive av
et radioprogram (7. september 1934). Senere ble han sjefingeniør (1939) og samarbeidet under den andre verdenskrig med Tandberg om utviklingen av moderne radioer.
Julsrud etterlot seg en gedigen fotosamling fra tiden i NRK.

Utgivelser
----------

* *Lavfrekventforsterkning* (1928). Med Johan Peter Holtsmark.
* *Lavfrekvensteknikk : forelesninger holdt ved Norsk rikskringkastings teknikerskole våren 1944* (1944)
* *Den tekniske utvikling av kringkasting i Norge. Kommentarer til en fotosamling* (1980)

Referanser
----------

1. ↑  ARK 52 år[*død lenke*]
2. ↑  Private norske kringkastingsselskaper Arkivert 10. juni 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  fotosamlinger