recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fyrstinne Olga Konstantinovna Orlova med en gigantisk halvmåneformet kokosjnik, på ball i Vinterpalasset i St. Petersburg den 13. februar 1903. Kokosjniken er besatt med edelstener og brodert med over tusen ferskvannsperler, som trolig stammer fra elvemuslinger i vassdragene rundt Kvitsjøen.
**Kokosjnik** (av rus. *коко́шник*) er et tradisjonelt russisk hodeplagg. Hodeplagget bæres av kvinner til en sarafan og er eller var mest vanlig i de nordlige regionene, fra 1500-tallet og framover. Plagget har variert i stil og utforming, men de fleste assosierer det med et høyt hodeplagg med en tverrstilt halvmåneformet topp eller kam. Plagget er dessuten ofte rikt dekorert.

Historisk ble kokosjnik bare båret av gifte kvinner og håret skulle være helt tildekket. Ugifte bar en såkalt *povjazka*, som var åpen bak, men ellers ganske lik.

Da fyrstinne Olga Konstantinovna Orlova (av slekten Beloselskij-Belozerskij) entret ballsalen i Vinterpalasset i St. Petersburg, under maskeradeballet der den 13. februar 1903, bar hun en gigantisk halvmåneformet kokosjnik. Hodeplagget var besatt med edelstener og brodert med over tusen ferskvannsperler, som trolig stammer fra elvemuslinger (*Margaritifera margaritifera*) fanget i vassdragene rundt Kvitsjøen.

Når man vet at bare hver tusende elvemusling i snitt bærer en perle, og at bare hver tusende perle i snitt holder så høy kvalitet at den kan brukes til smykker, og at det var over tusen perler (åpenbart av smykke kvalitet) festet til kokosjniken, så måtte altså trolig mer enn én milliard elvemuslinger bøte med livet for dette ene hodeplagget alene. Det er ti ganger fler enn hele den russiske bestanden teller i dag. Russland holdt det gående med perlefiske til revolusjonen i 1917, mens det ellers i Europa alt hadde avtatt mye tidlig på 1800-tallet.

Andre russiske hodeplagg
------------------------

* Kika
* Soroka
* Kitsjka
* Sbornik
* Zimnjaja sjapka
* Volosnik
* Povjazka

Referanser
----------

1. 1 2 3  Frid Kvalpskarmo Hansen (2016) Perleforbannelsen. NRK Viten, 31.07.2016.
2. ↑  Kirichenko, Evgenii︠a︡ Ivanovna (1991). The Russian Style. London: Laurence King. p. 51. ISBN 9781856690041.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kokoshnik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Rajpramukh** (bokstavelig: *førsteleder*) var et embete som delstatsoverhode i India fra 1947 til 1956. Stillingen som viseoverhode ble kalt *uprajpramukh*. *Maharajpramukh* er en annen forbundet tittel. Innehaverne av disse embetene ble utpekt av Indias president. Embetene var seremonielle. Titlene ble benyttet for å skille et fyrstelig delstatsoverhode fra guvernørene i andre delstater.

Ved uavhengigheten i 1947 ble India en forbundsstat. De tidligere formelt uavhengige fyrstestatene ble omgjort til delstater i India, enten enkeltvis eller i samlinger. De tidligere regjerende fyrstene fikk i enkelte tilfeller en ny rolle som formelt overhode for nye delstater, med tittelen *rajpramukh*. Dette gjaldt fyrstene av Kashmir og Jammu, Mysore, Gwalior, Travancore, Patiala, Jaipur og Nawanagar. Andre fyrster fikk rollen som viseguvernører, *uprajpramukh*.

Tittelen *maharajpramukh* var et spesialarrangement for maharanaen av Mewar (også kalt Udaipur), som var av det fremste i rajputdynastiet, men som var forhindret fra å fungere som *rajpramukh* for forbundet av tidligere fyrstestater i Rajasthan. Som en ærestittel ble han i stedet utpekt til *maharajpramukh* og leder for fyrsterådet i Rajasthan, mens maharajaen av Jaipur fikk posten som *rajpramukh* for livstid.

I 1956 ble delstatsgrensene trukket på nytt på språklig grunnlag og embetene som *rajpramukh* og 
*uprajpramukh* falt bort etter en grunnlovsendring.

Referanser
----------

1. 1 2  Holden Furber: «The Unification of India, 1947–1951», *Pacific Affairs*, bd. 24, nr. 4, 1951, s. 352–371.
2. ↑  The Constitution (Seventh Amendment) Act, 1956 Arkivert 1. mai 2017 hos Wayback Machine. India Code, Ministry of Law and Justice, Legislative Department.
M1989 Koksan
*Koksan er også et fylke i Nord-Korea.*
**M1978** og **M1989 Koksan** er 170 mm selvdrevne kanoner utviklet og produsert i Nord-Korea. Den består av en 170 mm kanon montert åpent på noe som sannsynligvis er et tidligere sovjetisk T-54-chassis eller et kinesisk Type 59-chassis. Bak på skroget er to store spader for å ta opp rekylkreftene.

Historie
--------

M1978 Koksan ble først offentlig vist på en parade i 1985. Vestlige observatører så den første gang i byen Koksan, derav kodenavnet, i 1978.

Iran kjøpte et antall M1978 fra Nord-Korea i 1987. På den tiden var det den feltkanonen i verden med lengst rekkevidde, med en kapasitet til å fyre prosjektiler med hjelperaketter ut til nesten 60 kilometer. Den ble brukt av iranerne til å skyte inn i kuwaitiske oljefelt under Iran-Irak-krigen fra Al-Faw-halvøya.

M1989 ble levert til Iran etter hvert som rollen dens ble fylt av missiler i Nord-Korea.

Siden 1993 har Nord-Korea forsterket artilleristridskreftene sine i framre områder. Sør-Koreas militærvesen rapporterer om et stort antall 170 mm kanoner og 240 mm rakettkastere nær den demilitariserte sonen, hvor det er laget fjellhaller og forberedt skyteposisjoner. Det er estimert at disse kan fyre opp til 10 000 skudd i minuttet inn i Seoul-området.

Teknisk
-------

Koksan er utstyrt med en 170 mm kanon. Denne er kanskje modifisert fra en sovjetisk kystartillerikanon. Rekkevidden er estimert til 40 til 50 km, og man har tilgjengelig base-bleed og hjelperakettprosjektiler. Antageligvis er kjemiske, høyeksplosive og *cargo*-granater tilgjengelige. Denne typen artilleri har vanligvis en skuddtakt på 1-2 skudd i løpet av fem minutter.

Chassiset gir sannsynligvis ekvipasjen en hastighet på vei på rundt 40 km/h og en rekkevidde på rundt 300 km.

Varianter
---------

M1978Uten ammunisjonslager om bord
M1989Enten en ny versjon eller en modifisert M1978 med 12 granater om bord

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  M1978/M1989 (KOKSAN) 170 mm self propelled (SP) gun (lest 6. juli 2006 8:30)

Portal: Korea
KokopelliKokopelli
**Kokopelli** er en indiansk fruktbarhetsgud oftest utformet som en pukkelrygget fløytespiller med fjær. Han fremstilles som en luring og representerer også musikkens sjel. Guden er knyttet til indiansk kultur i det sørvestlige USA, og spesielt for Hopifolket. I likhet med de fleste fruktbarhetsguder står Kokopelli også for fødsel og avlinger. I noen tilfeller kan kokopelli være utformet med insektlignende antenner fra hodet eller med et overdimensjonert fallos.

Sagn
----

Ifølge sagn blant Hopifolket bærer Kokopelli et ufødt barn på ryggen sin og gir det til kvinner (dette gjør at yngre kvinner er redde for ham). Han tar gjerne selv del i ritualer rundt giftemål, og det finnes bilder av Kokopelli med en gemal, en kvinne kalt *Kokopelmana* (Kokopellis kone) av Hopifolket. Ikke uvanlig for overtro og myter knyttes også Kokopelli til månen, og det sies at han sees ved fullmåne. 

Kokopelli er også gud for reproduksjon av småvilt og storvilt, og blir derfor også tegnet sammen med dyr, blant annet bukker og hjort. I forbindelse med ansvaret for agrikultur eer det sagt at han føytespill jager bort vinter og fremkaller våren. Flere indianske folk, som. Many tribes, blant annet Zuni forbant Kokopelli også med regn. På flere bilder er Kokopelli tegnet sammen med annen fløytespiller, Paiyatamu, spesielt i forbindelde med høsting av mais. Noen stammer mener at Kokopelli bærer frø, korn og småbarn på ryggen sin.

I senere tid har ulike versjoner av Kokopelli fått verdi som et bredere symbol for hele det sørvestlige USA. Bilder brukes på T-skjorter, capser og nøkkelringer. En sykkelsti mellom Grand Junction, Colorado, og Moab, Utah, er kjent som *Kokopelli stien*.

Bakgrunn og utvikling
---------------------

Tilbeding av Kokopelli har røtter tilbake til det gamle Pueblofolket. Den tidligste kjente bildet av han finnes på keramikk datert til et tidspunkt mellom rom 750 and AD 850.

Kokopelli er siden blitt en av de mest kjente figurer i sørvest. Det er også funnet en lignende pukkelrygget fløytespillende i områder rundt Mississippi.

Alternative navn
----------------

* Kokopele
* Kokopelli-mana eller Kokopelmana (Hopi for Kokopellis kone)
* Kokopeltiyo
* Kokopilau
* Neopkwai'i (Pueblofolket)
* Ololowishkya (Zuni)
* La Kokopel

Referanser
----------

1. 1 2  «Kokopelli Legends & Lore». KokOasis. Arkivert fra originalen 9. september 2003. Besøkt 31. mai 2008.
2. 1 2  
«Kokopelli Legends & Lore». Glenn Welker. Besøkt 31. mai 2008.
3. ↑  Leo W. Banks. Tucson Weekly 1999. "Cuckoo for Kokopelli".
4. ↑  
«MISSISSIPPIAN CULTURES FROM ELSEWHERE». National Park Service (US Interior Dept.). Besøkt 31. mai 2008.

* Slifer, Dennis, and Duffield, James (1994). *Kokopelli: Flute Player Images in Rock Art*. Santa Fe, New Mexico: Ancient City Press.
* Young, John V. (1990). *Kokopelli: Casanova of the Cliff Dwellers: The Hunchbacked Flute Player.* Palmer Lake, Colorado: Filter Press. ISBN 0-86541-026-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kokopelli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Broome Eric Pinniger** (født 28. desember 1902 i Saharanpur i Britisk India, død 1996) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932.

Pinniger ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turneringen som ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland, som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere. Pinniger spilte alle fem kampene og scoret et mål.

Fire år senere, under OL 1932 i Los Angeles var han med på det indiske laget forsvarte gullet i landhockey. Pinniger spilte to kamper.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India
* Gull 1932 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, oppført som Eric Pinniger, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID pi/eric-pinniger-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 678.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Broome Pinniger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Broome Pinniger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Broome Pinniger – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Fra Brookwood gravlund: I denne delen av gravlunden ligger falne amerikanere fra første verdenskrig 
**Brookwood gravlund** (engelsk **Brookwood Cemetery**, også kalt **the London Necropolis**) er en gravlund som ble opprettet i 1852 av *London Necropolis Company* for å avlaste Londons kirkegårder. Den vokste svært raskt, og var i 1854 verdens største gravlund, en tittel den holdt i mange år. 

Den ligger rett ved Woking i Surrey. Opprinnelig var det bare mulig å komme dit via en spesiell jernbanelinje som fra London gikk fra en egen stasjon rett ved Waterloo stasjon. Denne stasjonen ble revet etter å ha blitt skadet av bombingen under andre verdenskrig. 

I 1917 ble det opprettet en krigskirkegård. Falne fra både første og andre verdenskrig ligger der. Et militært minnesmerke ble reist i 1958.

Det er også et minnesmerke for Edvard Martyren, konge av England.

Eksterne lenker
---------------

* Brookwood Cemetery
* Brookwood Cemetery and The Necroplis Company

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |


1. ↑  ; *National Heritage List for England*; avsnitt, vers eller paragraf: Parks and Gardens (polygons); besøksdato: 7. mai 2022.
Post mortem-fotografi av en ung pike. Fotografert av Gustav Borgen 1911. Bildesamlingen, Norsk Folkemuseum.
Post mortem-fotografi av teologen og skolemannen Bernhard Cathrinus Pauss. Fotografert av Gustav Borgen, november 1907
Foreldre med avdød datter. Før man hadde mulighet til å reise langt for å delta i en begravelse, var det vanlig å ta bilde av avdøde slik at familien kunne se vedkommende.
**Post mortem-portrett** er et maleri eller foto av en avdød person. Post mortem-fotografering, det å ta bilder av personer som nylig har avgått ved døden, var praksis i Norge fra fotografiets barndom på 1800-tallet og fram til midten av 1900-tallet. Man finner eksempler på post-mortem fotografier i ulike fotografiske teknikker, også i eldre teknikker slik som daguerrotypier og ambrotypier. Profesjonelle fotografer i byene og lokale bygdefotografer påtok seg slike oppdrag som en viktig del av virksomheten.

Fotografiene hadde en tydelig minnefunksjon. Etter hvert utviklet det seg en særegen estetikk rundt slike bilder. Blomsterdekorasjoner og andre symbolladede elementer sammen med fotografens fremstilling bidro til å skape et forskjønnet bilde av døden. En ikonografi som har nært slektskap til lignende motiver i malerkunsten. Skikken med å fotografere døde familiemedlemmer er ikke lenger så vanlig og formalisert, men man ser eksempler på at det fortsatt eksisterer i andre former. Det gjelder for eksempel foreldre som har mistet små barn og som har private bilder av den lille døde som et evig minne.

I Norge finner man post mortem-portretter bevart i private hjem og i museer/arkiver. Norsk Folkemuseum har for eksempel post mortem-fotografier av Anders Beer Wilse (1865-1949) og Gustav Borgen (1865-1926) i sin fotosamling. Østfold fylkes billedarkiv laget i 1993 utstillingen «Ved livets slutt» med fotografier fra arkivets samling hvor blant annet post mortem-portretter ble utstilt og omtalt.

Norske institusjoner med post mortem-portretter
-----------------------------------------------

* Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane
* Stavanger museum
* Nasjonalbiblioteket
* Vest-Agder-museet
* FylkesFOTOarkivet i Møre og Romsdal
* Norsk Folkemuseum
* Østfoldmuseene
* Bymuseet i Bergen

Se også
-------

* Dødsmaske

Litteratur
----------

* Grindland, Kari: «Post mortem-fotografier» i *Bildet lever! Bidrag til norsk fotohistorie 6*, Norsk Fotohistorisk Forening, Oslo, 1992, s.65-80
* Larsen, Peter og Lien, Sigrid (2007): *Norsk fotohistorie. Frå daguerrotypi til digitalisering.* Side 56-57. Det Norske Samlaget, Oslo. ISBN 978-82-521-6291-2
* *Ved livets slutt*. Utstillingskatalog fra Østfold fylkes billedarkiv, 1993.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Post mortem photogrphy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Post mortem-fotografier på DigitaltMuseum
* Preus museum. Registre over norske fotografer og fotografiske samlinger
* Post mortem-fotografier på Pinterest

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
***Pseudepisphenus*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Ny-Guinea.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Macrolininae
					- Slekten ***Pseudepisphenus*** Gravely, 1914
						* *Pseudepisphenus forceps* Boucher, 1993
						* *Pseudepisphenus hodeberti* Boucher, 1992
						* *Pseudepisphenus humeribarbis* Boucher, 1991
						* *Pseudepisphenus longulus* Boucher, 1990
						* *Pseudepisphenus merkli* Boucher, 1992
						* *Pseudepisphenus morettoi* Boucher, 1992
						* *Pseudepisphenus perplexus* Gravely, 1914
						* *Pseudepisphenus proditor* Boucher, 1990
						* *Pseudepisphenus scitulus* Boucher, 1990

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* (en) *Pseudepisphenus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Post-rock** er en musikksjanger som karakteriseres av et hovedsakelig instrumentalt uttrykk og en utradisjonell bruk av instrumenter. Postrockens uttrykk er ukommersielt, men snillere og mer melodiøst enn punk, som postrock-scenen forøvrig er nært beslektet med. Men musikalsk har ikke post-rock nødvendigvis noen likheter med punkrock.

Kategorien stammer fra eksperimentell rock, ambient, Krautrock, Progressiv rock, indie, space rock, Shoegazing, kunstrock, jazz, og elektronisk musikk. Musikken er ofte svært instrumentell og dynamisk, alle slags instrumenter og effekter kan bli brukt.

Band som ofte klassifiseres[*av hvem?*] som postrock er Godspeed You! Black Emperor, Explosions in the Sky, Cul de Sac, Mono, Mogwai, Tortoise, Sigur Rós og Stereolab, samt de norske bandene Youth Pictures of Florence Henderson, Salvatore, The Samuel Jackson Five og The Low Frequency in Stereo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |


| * v
* d
* r
Alternativ rock |
| --- |
| 
* Alternativ dance
* Alternativ metal
* Baggy
* Britpop
* C86
* Kristen alternativ rock
* College-rock
* Dream pop
* Dunedin Sound
* Emo
* Geek rock
* Gotisk rock
* Grebo-rock
* Grunge
* Indiefolk
* Indiepop
* Indierock
* Industriell rock
* Jangle pop
* Lo-fi
* Madchester
* Math rock
* Mørk rock
* Paisley Underground
* Post-grunge
* Post-punk
* Post-punk revival
* Post-rock
* Psychobilly
* Riot grrrl
* Sadcore
* Shoegazing
* Slowcore
* Støypop
* Støyrock

 |
**Giuseppe Tonani** (født 2. oktober 1890, død 1. oktober 1971) var en italiensk vektløfter som deltok i De olympiske leker i 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Tonani ble olympisk mester i vektløfting under OL i 1924 i Paris. Han vant den tyngste klassen, tungvekt over 82,5 kg. Det var totalt fem vektklasser samme som under foregående OL i Antwerpen. Tonani løftet sammenlagt 517,5 kilo, 2,5 kilo mer enn sølvvinneren. Fire år tidligere, under OL i 1920 i Antwerpen var han med på det italienske laget som kom på fjerdeplass i tautrekking.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i vektløfting, tungvekt Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giuseppe Tonani – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Giuseppe Tonani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Giuseppe Tonani – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Giuseppe Tonani – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
***The Christmas Burglars*** er en amerikansk stum kort dramafilm fra 1908, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

Det er julaften. Fru Martin, en fattig enke og mor til en sju år gammel datter, vender hjem etter en lang dag på leting etter arbeid - men dette var forgjeves. Barnet spør moren sin om julenissen kommer til dem om natten, men moren ønsker ikke å skuffe barnet sitt. Barnet skriver et brev til Julenissen, og henger deretter opp julestrømpen sin ved peisen og legger brevet i strømpen. Når den lille sover tar moren brevet, men blir bare fortvilet over sin egen hjelpeløshet og store fattigdom. Med barnets brev i hånden, skynder hun seg til en pantelåner som eies av Mike McLaren - en irsk pantelåner.

Men hun har ingenting som er verdt noe for ham. I sin mentale smerte slipper hun fraværende brevet som barnet hennes skrev til julenissen på gulvet. Mike plukker opp dette, etter at fru Martin har gått sin vei. Men han forandrer seg etter at han leser barnets uskyldige appell. Han ønsker deretter å skaffe både et juletre og forskjellige pyntegjenstander, flere leketøy og masse god mat. Når dette har blitt skaffet ønsker han å ansette ett par innbruddstyver, som gjør innbrudd i fru Martins leilighet. Når barnet våkner neste morgen tilskriver hun brevet hun hadde skrevet til julenissen for å være ansvarlig for alle tingene og all den gode maten de hadde fått i løpet av natten. Men de kjenner ikke den virkelige julenissen.

Medvirkende
-----------

* Florence Lawrence som Mrs. Martin
* Adele DeGarde som Margie, Mrs. Martins datter
* Charles Inslee som Mike McLaren
* John R. Cumpson
* Gladys Egan
* George Gebhardt som en av Mikes assistenter
* Arthur V. Johnson som en av Mikes assistenter
* Marion Leonard som kunde
* Jeanie Macpherson som kunde
* Tom Moore som kunde
* Mack Sennett som en av Mikes assistenter
* Harry Solter som en av Mikes assistenter
* Charles West

Referanser
----------

1. ↑  «The Christmas Burglars». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 25. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

(en) *The Christmas Burglars* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Christmas Burglars* på American Film Institute Rediger på Wikidata
* (en) *The Christmas Burglars* på Silent Era Rediger på Wikidata
Sunday roast bestående av oksestek, stekte poteter, grønnsaker og yorkshirepudding.
**Sunday roast** er et tradisjonelt britisk måltid som serveres på søndager, ofte tidlig på ettermiddagen. Retten består av stekt kjøtt med tilbehør og er populær i Storbritannia og Irland. Andre navn på måltidet er *Sunday dinner*, *Sunday lunch*, *Roast dinner* og *Sunday joint*. Den tradisjonelle utgaven av måltidet har blitt sporet tilbake til Yorkshire i England under Den industrielle revolusjon. Det antas at tradisjonen oppstod fordi man kunne etterlate kjøttet i ovnen for å steke under gudstjenesten på søndags morgen, og det ville være klart når familien kom tilbake ved lunchtider.

Typiske elementer
-----------------

Vanlig kjøtt som brukes i Sunday roast er storfe, kylling, lam eller svin, selv om sesongbetont kjøtt som and, gås, kalkun og annet vilt også brukes unntaksvis. I nyere tid er også vegetarianske alternativer som Quorn eller nøttestek tatt i bruk. Dette er noe av det typiske tradisjonelle tilbehøret til forskjellig kjøtt:

* oksestek: servert med yorkshirepudding; og pepperrotsaus eller engelsk sennep som smakstilsetning
* svinestek: servert med sprø fleskesvor og salvie- og løkfyll; eplesaus eller engelsk sennep som smakstilsetning
* lammestek: mintsauce eller ripsgelé som smakstilsetning
* stekt kylling: servert med såsisser og fyll, *bread sauce*, tranebærsaus eller ripsgelé

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Hilde Singsaas** (født 13. mars 1972) har vært direktør i Direktoratet for forvaltning og økonomistyring (DFØ) siden august 2017. Da kom hun fra stillingen som direktør i arbeidsgiverforeningen Spekter. 

Hun var kommunikasjonsdirektør i Norges Bank fra 2013-2015. 

Singsaas var statssekretær i Finansdepartementet (2009-13) og ved Statsministerens kontor (2006-09). 

Fra 2002 til 2005 var hun rådgiver i ECON, og fra 2005-2006 var hun rådgiver i Norges Røde Kors.

Hun har også vært politisk rådgiver ved Statsministerens kontor (2000-01), i Arbeiderpartiets stortingsgruppe (1997-2000) og i Barne- og familiedepartementet (1996-97). 

Singsaas er utdannet cand.polit. med hovedfag i statsvitenskap (1997) fra Universitetet i Oslo, og har også en bachelor i samfunnsøkonomi (2017) fra Universitetet i Oslo.

Kilder
------

* 
*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hilde Singsaas hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nina Wang**, eller **Kung Yu Sum** (kinesisk: 龔如心, pinyin: *Gŏng Rúxīn*; født 29. september 1937 i Shanghai i Kina, død 3. april 2007 i Hongkong), var en kinesisk forretningskvinne. Med en samlet formue på anslagsvis 9,3  milliarder euro var hun Asis rikeste kvinne.

I 1955 giftet hun seg med Teddy Wang. De reiste til Hongkong, der Teddy etablrete Chinachem, et legemiddelforetak som skulle bli til et av Hongkongs største selskaper. 

I april 1983 ble Teddy Wang kidnappet og holdt fanget i åtte dager inntil Nina hadde betalt 11 millioner US-Dollar i løsepenge. I april 1990 ble Teddy bortført på nytt. Etter hans forsvinning overtok Nina Wang ledelsen av selskapet og utviklet det videre.

Referanser
----------

1. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* HK richest lady wins will battle, Sept. 2005.
* Wang's Legacy: Sex, Lies And Litigation Arkivert 20. oktober 2012 hos Wayback Machine. *Forbes Magazine*, Nov. 2002.
* PROBATE ACTION NO.8 OF 1999
* "Little Sweetie" ist tot, SPIEGEL ONLINE, 4. April 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook
 |
**Meksikansk sypress** (latin: *Cupressus lusitanica* eller *Callitropsis lusitanica*) er en art av bartrær innenfor sypresslekten (alternativt gullsypresslekten) i sypressfamilien *(Cupressaceae)*. Arten kalles også «Mexican White cedar» i USA, og «Teotlate» eller «Tlazlcan» i Mexico.

Meksikansk sypress er eviggrønn og inntil 40 meter høy. Kroneformen er konisk eller konisk-eggeformet. Stammens diameter kan bli godt over en meter. Arten har lysegrønne eller mørkegrønne, skjellaktige blader på 2-5 mm. De vokser i tette kvaster, og skuddene er ikke flate med avrundet. 

Den kan forveksles med nutkasypress, men har kongler som først er grønne og deretter brungrå, og mangler nutkasypressens markerte pigg eller spiss ytterst på kongleskjellene. Konglene er 1-2 cm lange og har 4-10 skjell. Hannkonglene er 3-5 mm lange og sprer pollen i februar-mars.

Formeringen skjer enten ved vindspredning av frøene, eller konglene unnlater å åpne seg før en skogbrann dreper modertreet og lar konglen være igjen som grunnlag for pionervekst på brannområdet.

Trevirket er tørkeresistent, vokser raskt, og har betydning som tømmer. Arten vokser naturlig på 1 200 – 3 000 moh. i Mexico og langs fastlandseidet av hele Mellom-Amerika. Den er plantet ut i høyereliggende strøk i Colombia, Bolivia, New Zealand og andre steder.

Varianter
---------

Det er to varianter, som enkelte mener er distinkte arter:

* Cupressus lusitanica var. lusitanica (syn. C. lindleyi) – **Meksikansk sypress** –

har bladverk i tredimensjonale kvaststråler, med små skudd i to plan. Den vokser i lavereliggende regnskogsområder.

* Cupressus lusitanica var. benthamii (syn. C. benthamii) – **Bentham's sypress** – har flatt bladverk, med små skudd i ett plan. den vokser i høyereliggende regnskogsområder.

Navnet *lusitanica' (som betyr* fra Portugal*) refererer til den første taksonomiske klassifikasjonen av Miller i 1768. I 1634 ble noen planter tatt med fra Mexico til et kloster i Buçaco nær Coimbra i Portugal. De ble først klassifisert da de var om lag 130 år gamle på stedet.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Meksikansk sypress* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Meksikansk sypress* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Meksikansk sypress* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Meksikansk sypress* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Meksikansk sypress* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cupressus lusitanica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cupressus lusitanica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cupressus lusitanica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Gymnosperm Database: *Cupressus lusitanica*
Eksempel på DCL takuttak med plugg (Fransk)
Eksempel på DCL vegguttak (Norsk-ELKO AS)
**DCL** står for **Device for Connection of Luminaires**, og er et plugg- og stikkontaktsystem for tilkobling av belysningsutstyr utviklet for å øke sikkerhet ved montering eller bytte av fastmonterte lamper.

Oppdaterte installasjonsforskrifter (NEK 400:2010) krever blant annet økt sikkerhet ved tilkobling av fastmonterte lamper, og den velkjente «sukkerbiten» er etter 31. desember 2010 ikke lenger tillatt brukt som avslutning i nye installasjoner. For å redusere berøringsfaren for sluttbruker, har ikke montøren lenger anledning til å avslutte et lampepunkt i en koblingsboks med en «sukkerbit».

«Sukkerbit»
Belysningsutstyr som ikke er forsynt med ELV skal i henhold til installasjons-forskriftene enten være:

1. Fast tilkoblet eller
2. Tilkoblingspunktet i den faste installasjonen skal være utstyrt med

* Stikkontakt i samsvar med NEK 502 eller
* En DCL i samsvar med NEK EN 61995-1 og NEK EN 61995-2

Dette er blitt besluttet for at sluttbruker ikke lenger skal risikere å lage kortslutning, få elektrisk støt eller skape risiko for varmeutvikling ved en mulig dårlig terminert kobling av lampen.

Gjennom internasjonalt samarbeid har man kommet frem til en felles ny standard for dimensjoner og tekniske spesifikasjoner også for lampeuttak. Ved å slutte seg til disse har NEK gjennom standarden NEK EN 61995 (konform med IEC61995), lagt til rette for at produkter i samsvar med denne standarden kan brukes på tvers av landegrensene mellom alle land i Europa.

Pluggens utforming er gitt, i tillegg til at dette legger føringer for hvordan uttaket må være utformet for å passe til pluggen.

Ved harmonisering til en felles europeisk standard er det sannsynlig at man etter hvert også skal få kjøpt alle lamper med ferdigmontert plugg, slik at utskifting av lamper etterhvert vil bli vesentlig enklere og ikke minst sikrere for sluttbrukeren.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 15. januar 2012 hos Wayback Machine.
* NEK 400:2010 på Standard Norge
**Njård Fekting** (stiftet i 2006) er avdelingen for fekting i idrettslaget Njård. Njård Fekting har sitt utspring fra da Oslo Fekteklub i 2006, men beholdt sin status som en selvstendig klubb. Målsetningen var å få en bedre økonomi og administrasjon. I 2013 ble Oslo Fekteklub igjen en selvstendig klubb uavhengig av Njård med eget styre og lokaler på Økern. Se Oslo Fekteklub.

Njård Fekting har treningslokaler i Njårdhallen i Oslo, og har over 300 medlemmer. Klubben er den med flest aktive fektere i Norge. De kjører nybegynnerkurs i fekting for barn og voksne hvert halvår.

Meritter
--------

Njård Fekting har siden starten i 2006 hatt mange gode resultater, i større mesterskap kan følgende nevnes: 

* Sturla Blanck Torkildsen sin deltakelse i Sommer-OL i Beijing i 2008
* Fredrik Backer sin seier i U23-EM i fekting i 2008

Også i lagkonkurranse gjør klubben det bra:

* 2008 Elitelag damer bestående av Nina Steenland, Elisabeth S. Nilsen og Nadine Valøy tok bronsemedalje i norgesmesterskapet og sølvmedalje i nordisk mesterskap.
* 2008 Elitelag herrer (Team Safetec) bestående av Sturla Torkildsen, Fredrik Backer, Aleksandr Tarkovskij og Ludvig Hillestad har flere seiere i norgesmesterskap og nordisk mesterskap. I 2008-sesongen har de en 6.-plass i europacupen.

Eksterne lenker
---------------

* Njård Fekting
**Kornelius** (født ca. 180, død i juni 253 i Centuricellae) var den 21. pave fra mars 251 til sin død.

Liv og virke
------------

Cornelius ble valgt til pave enten den 6. eller 13. mars 251, midt under keiser Decius' forfølgelse av de kristne. Hans utnevnelse ble bestridt av Novatian, som holdt fast på sin oppfatning at ikke en gang biskoper kunne gi absolusjon for graverende synder som mord, ekteskapsbrudd eller apostasi, men at disse delikter skulle fastholdes til dommen på den ytterste dag. Cornelius anså tvert imot at biskoper kunne gi absolusjon fra slike alvorlige synder.

Med støtte fra Cyprianus vant Cornelius' linje, og han ble valgt til pave. Novatianus flyktet fra Roma, men hans tilhengere dannet en sekt som den øvrige kristenhet avviste som kjetteri (novatianerne).

I de skrifter der Cyprianus støtter Cornelius fremkommer at den romerske kirke på denne tiden hadde 155 prester og støttet 1500 enker og fattige.

Etter et to år langt pontifikat, under keiser Trebonianus Gallus' regjering, ble Cornelius landsforvist til Centuricellae (*Civita Vecchia*), der han døde i juni 253.

En del av Cornelius' relikvier ble ført til Tyskland i middelalderen; hans hode sies å finnes i Kornelimünsterklosteret i Aachen. I Rhinlandet æres han som elskendes skyttshelgen, og var der en av de *Vier Marschälle Gottes*. Cornelius er også vernehelgen for jordbrukere og buskap.

Cornelius lot oppta relikvier etter Paulus og Peter fra katakombene.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Om paven i Catholic Encyclopedia 1913
* Letters of Pope Cornelius I

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Fabian** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Lucius I** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NKC
 |
**Ekstremværet Ulrik** var et ekstremvær som rammet det vestlige og nordlige Norge 25. – 26. oktober 2008.

Stormhistorie
-------------

Ulrik oppsto som et stormsenter øst for Færøyene i nest siste uke av oktober. Det beveget seg 25. oktober vestover og traff natt til 26. oktober det nordvestlige Norge. På kysten fra Kråkenes til Rørvik var vinden oppe i sørvest sterkt storm til orkan 30-37 m/s. Kysten av Vestlandet sør for Ytterøyana fikk vind oppe i full storm, 25 m/s. Områdene fra Lindesnes og øst mot Sverige fikk liten storm, men enkelte steder fikk vind på grensen til full storm. I morgentimene 26. oktober beveget stormen seg nordover fra Trøndelag til Nordland og minket til sterk kuling før den løste seg opp.

Forberedelser og skader
-----------------------

Meteorologisk institutt sendte klokken 19 lørdag 25. oktober ut et varsel om ekstremvær for det nordvestlige Norge, inkludert Sogn og Fjordane, Møre og Romsdal og Trøndelag. 

Ingen personer mistet livet, men Ulrik førte til noe materielle skader. Flere steder, inkludert Sogn og Fjordane, Nordmøre og Romsdal ble det meldt om trær som hadde blåst over ende og en rekke veier og ferjesamband ble stengt, inkludert fylkesvei 422 mellom Osen bru og Hjelmeland i Gaula kommune som måtte stenges etter at elva gikk over sine bredder. Måløybrua måtte også stenges. Trafikken over Sotrabrua i Bergen måtte lørdag kveld bli regulert. Riksvei 551 ved Furubergfossen bru måtte stenges grunnet oversvømmelser og riksvei 55 ble holdt stengt på Sognefjellet på grunn av de dårlige værforholdene. Riksvei 51 ble stengt over Valdresflye, og forble stengt utover søndag formiddag. Ferjesambandene mellom Fedje og Sævrøy, Kjelkenes og Smørhamn, Masvold og Duesund og Askvold, Gjervik og Fure ble innstilt og Color Line måtte kansellere flere avganger mellom Kristiansand og Hirtshals.

Se også
-------

* Liste over ekstremvær i Norge
*For danske dronninger med samme navn, se Margrete I og Margrethe II av Danmark.*

**Margrete av Danmark** (født 23. juni 1456, død ca. 14. juli 1486) var datter av kong Christian I av Danmark (1448–1481), Norge (1450–1481) og Sverige (1457–1464), og hans hustru Dorothea av Brandenburg.

Biografi
--------

Jakob III av Skottland og Margrete av Danmark
I juli 1469 ble Margrete giftet bort til kong Jakob III av Skottland (1460–1488) i Holyrood Abbey.

Margrete fødte tre sønner:

* Jakob IV (17. mars 1473 – 9. september 1513)
* James Stewart, hertug av Ross (mars 1476 – januar 1504)
* John Stewart, jarl av Mar (desember 1479 – 1503)

Margretes far, kong Christian I av Danmark og Norge ble enig om en bemerkelsesverdig medgift for datteren. Ettersom danskekongen hadde mangel på ledig kapital ble de norske øyene Orknøyene og Shetlandsøyene, som da ble administrert av Danmark og tilhørte den norske tronen, gitt som sikkerhet inntil medgiften var betalt. Ingen norske interesser ble rådspurt om denne avtalen.

William Sinclair, 1. jarl av Caithness var på denne tiden den norske jarlen av Orknøyene, og fikk i 1473 festningen Ravenscraig i bytte for jarldømmet Orknøyene som ble lagt direkte inn under den skotske trone.

Margrete døde ved Stirling Castle og ble begravd i Cambuskenneth Abbey. Maleren Hugo van der Goes har utført et portrett av henne.

Ettermæle
---------

Margretes etterkommer Jakob VI giftet seg med en annen prinsesse av Danmark og en slektning av Margrete, Anne av Danmark, søster til Christian IV. Jakob og Anne ble stamforeldre til alle framtidige monarker av både Skottland og England.

Da det på 1900-tallet ble økende misnøye med de britiske sentralmyndighetenes behandling av distriktene, ble den historiske avtalen om Margretes ekteskapskontrakt gravd frem igjen. En bønn ble sendt til kongene i Norge og Danmark om kontantutbetaling av Margretes medgift til det skotske finansdepartementet, slik at Orknøyene og Shetlandsøyene kunne tilbakeføres til sin opprinnelige posisjon som en del av Norge, eventuelt Danmark, og ikke som en del av Storbritannia. Da dette ikke var politisk mulig, ble ikke løsrivelsen foretatt, skjønt medgiften er fortsatt ikke betalt. Til tross for skotsk overtagelse ble ikke forbindelsen til Norge brutt. Norske institusjoner og myndigheter fortsatte delvis å fungere, og norsk var i hvert fall på Shetland både tale- og skriftspråk i ganske lang tid.

Referanser
----------

1. 1 2   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10212.htm#i102111, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Margaret of Denmark, Queen of Scots 1456-86 after a painting by Hugo van der Goes
5. ↑  Diplomsamlingen: Diplom fra Shetland datert 24. november 1509

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Polen Polen |
| Friidrett: |
| Friidrett Stafett-VM i friidrett |
| Sølv | Chorzów 2021 |  4x400 m |
| Friidrett Lag-EM i friidrett (Superligaen) |
| Gull | Chorzów 2021 |  4x400 m |
| Friidrett EM i friidrett innendørs |
| Bronse | Toruń 2021 |  4x400 m |
| Friidrett U20-EM i friidrett |
| Gull | Tallinn 2021 |  400 m |

**Kornelia Lesiewicz** (født 14. august 2003) er en polsk friidrettsutøver som representerer klubben AZS AWF Gorzów Wielkopolski. Hun konkurrerer hovedsakelig i sprintløp. 

Hun ble U20-europamester på 400 meter i 2021, og har gull på 4 x 400 meter stafett fra Lag-EM i friidrett 2021 og sølv i samme øvelse fra Stafett-VM i friidrett 2021.

Idrettskarriere
---------------

### 2019

Lesiewicz vant 300 meter under det polske U18-mesterskapet innendørs i 2019, og hun vant 400 meter under det polske U18-mesterskapet utendørs. Hun deltok i Sommer-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival) i Baku, og kom der på sjetteplass på 400 meter.

### 2020

Hun vant på nytt 300 meter under det polske U18-mesterskapet innendørs i 2020. I september satte hun personlig rekord på 200 meter med 24,62 sekunder, og hun satte personlig rekord på 400 meter med 52,73 sekunder da hun vant det polske U18-mesterskapet i friidrett.

### 2021

Den 13. februar vant hun 400 meter under det polske U20-mesterskapet i friidrett innendørs. Under det polske mesterskapet innendørs (senior) kom hun på andreplass på 400 meter med ny personlig rekord på 52,56 sekunder. Tiden var også polsk U20-rekord innendørs. Hun deltok på Polens stafettlag som fikk bronse på 4 x 400 meter stafett under EM i friidrett innendørs 2021.

Utendørs deltok hun i Stafett-VM i friidrett 2021 (World Athletics Relays), og fikk der sølv på 4 x 400 meter stafett. Hun deltok også i Lag-EM i friidrett 2021, der Polen deltok i Superligaen, og fikk der gull på 4 x 400 meter stafett. Den 3. juli vant hun 400 meter under det polske U20-mesterskapet i friidrett, med ny personlig rekord på 52,02 sekunder, og hun vant 400 meter under U20-EM i friidrett 2021.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics utøver-ID 14801341[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  World Athletics - *Kornelia Lesiewicz - Results*, besøkt 16. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kornelia Lesiewicz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kornelia Lesiewicz – World Athletics Rediger på Wikidata
**Margot Bennett** (født 19. januar 1912 i Lenzie, Skottland, død 6. desember 1980) var en britisk forfatter.

Bennett arbeidet i reklamebransjen i Sydney og London. Under den spanske borgerkrigen deltok hun som frivillig sykepleier.

Som forfatter er hun særlig kjent for sine kriminalromaner, selv om hun også skrev innen andre sjangre. Hennes roman *Someone From the Past* vant i 1958 den fjerde Gold Dagger (den gang kalt The Red Herring Award) for beste krimroman publisert på engelsk. 

Best kjent av hennes produksjon er trolig kriminalromanen *The Widow of Bath* (1952, filmet for fjernsyn av BBC i 1959) og sciencefictionromanen *The Long Way Back* (1954) som tar opp tema omkring rasisme. Sistnevnte skildrer en afrikansk ekspedisjon til et fremtidig England i ruiner, hvor de siste hvite er redusert til huleboere.

Fra 1957 og frem til midten av 1960-årene arbeidet Bennett for fjernsyn, og skrev blant annet manus for flere tv-serier på BBC.

Bibliografi
-----------

* *Time to Change Hats* (1945)
* *Away Went the Little Fish* (1946)
* *The Golden Pebble* (1948)
* *The Widow of Bath* (1952)
* *Farewell Crown and Goodbye King* (1952)
* *The Long Way Back* (1954)
* *The Man Who Didn't Fly* (1955)
* *Someone From the Past* (1958)
* *That Summer's Earthquake* (1964)
* *The Furious Masters* (1968)

Priser og utmerkelser
---------------------

* The Gold Dagger 1958, for *Someone From the Past*

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, besøkt 21. juni 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Margot Bennett på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |

Portal: Litteratur
**Gnarkill** er et amerikansk rockeband. Bandet inkluderer Jess Margera på trommer, CKY Crew-medlemmene Brandon DiCamillo og Bam Margera på henholdsvis vokal og keyboard, Rich Vose på gitar og Matt Cole på mixer. Gnarkills musikk har blitt brukt i CKY4 og i enkelte Viva la Bam-episoder. Bandet har også blitt representert av Brandon DiCamillo og medlemmene i CKY i Bam Margeras film Haggard.

Bandets første utgivelse var en 12" vinyl, hvor coveret forestilte en gul hodeskalle. Det ble laget 1000 eksemplarer av vinylen, men da taket på Transition Store kollapsa ble nesten alle ødelagt. Lykkelige eiere av de få overlevende eksemplarene har solgt vinylene sine til høye priser. Ingen vet hvor mange som er igjen, men trommeslager Jess Margera regner med mellom 20 og 100 overlevende eksemplarer. 

En CD med ni spor kalt *GNARKILL* ble lansert ikke lenge etter tapet av den originale vinylen. 16. mai 2006 kom bandet med sitt andre album, kalt *GnarKill vs. Unkle Matt and the ShitBirdz*.

Eksterne lenker
---------------

* PureVolume

| * v
* d
* r
CKY |
| --- |
| Medlemmer | Deron Miller **·** Chad Ginsburg **·** Jess Margera **·** Matt Deis |
| Studioalbum | *Volume 1* (1999) **·** *Volume 2* (1999) **·** *Infiltrate•Destroy•Rebuild* (2002) **·** *An Ånswer Can Be Found* (2005) |
| Relaterte artikler | Gnarkill **·** Foreign Objects **·** oiL **·** Rudy + Blitz |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Park University** er et privat, ikke-kommersielt universitet i Parkville i delstaten Missouri, USA. Det ble opprettet i 1875 som religiøst college på eiendom donert av George S. Park, dominert av den presbyterianske kirken. *Park* har siden 1889 utviklet seg til å bli en ledende tilbyder av fjernundervisning, spesielt for USAS militære styrker.

Ved universitetet var det 13 182 studenter og 878 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 7 340 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til mastergradsnivå.

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, IPEDS-ID 178721, Wikidata Q6042926,
2. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Park University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Leiopus punctulatus*** er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er ikke funnet i Norge, men har en liten bestand i Uppland i Sverige.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (5–10 mm), avlang, kontrastrikt farget trebukk med ganske lange antenner. Fargene er svart og lysgrått, nesten hvitt. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen hos hannen, en og en halv gang så lange hos hunnen. Hvert ledd unntatt de to innerste er tofarget, smalt lyst i den indre delen og svart i den ytre. Kroppen er uten påfallende hår, men kledt med hårlignende skjell. Pronotum er omtrent en og en halv gang så bredt som langt, noe bak midten med en skarp, litt bakoverrettet pigg på hver side, på samme nivå også med et par knøler oppe på ryggen. Dekkvingene er avlange med markerte skuldre, grovt punkterte, mesteparten av overflaten skjellkledt. Grunnfargen er svart, men den har et bredt, lysgrått tverrbånd med noen få svarte flekker rundt midten, spissen av dekkvingene er også lysgrå med svarte flekker. Beina er mørke.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i under barken på greiner av osp som har vært døde et par år. Greinene må trolig være infisert med soppen *Encoelia fascicularis*. Larvens ganger går ikke inn i veden, men holder seg i barken. Utviklingen tar ett eller to år, de voksne billene kan finnes på greiner og stammer i juni-juli og er trolig nattaktive.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i den østlige delen av Europa. Den er ikke kjent fra Norge, men det finnes en bestand i Uppland i Sverige.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825 – ca. 315 arter i Europa
						* Stammen Acanthocinini
							+ *Leiopus punctulatus* (Paykull, 1800)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Leiopus punctulatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Leiopus punctulatus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Leiopus punctulatus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Leiopus punctulatus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Leiopus punctulatus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Leiopus punctulatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder av arten