recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bjørn Halvor Kise** (født 16. mai 1950) er en norsk advokat, utdannet cand.jur. ved Universitetet i Oslo og har hatt møterett i Høyesterett siden 1997. Han er partner i firmaet Simonsen, Vogt & Wiig.

Kise tok Examen artium i 1970 og Cand. jur.-eksamen i 1978. Han arbeidet i Justisdepartementet fra 1978 til 1979 og var da også sekretær i Erstatningsnemnda for voldsofre. Han tok departementets advokatkurs i 1979. Kise fikk advokatbevilling i 1980. Han var dommerfullmektig i Sør-Hedmark sorenskriverembete fra 1979 til 1981 og var advokatfullmektig i Bugge, Arentz-Hansen & Rasmussen advokatfirma fra 1981 til 1983. I 1983 fikk han egen praksis som kompanjong i Advokatfirmaet Vogt & Co.

Kise var med på å stifte Norwegian Air Shuttle og har vært styremedlem i dette selskapet siden 1993. Han var styreleder i perioden 1996-2002. Han ble valgt som styreleder i Norwegian 2014-2016 og har vært styreleder i Bank Norwegian siden banken ble etablert. Han har også flere andre styreverv i store og middels store selskaper i Norge og i utlandet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Aktive medlemmer av Den norske advokatforening 1993*. [Oslo]: Dokumentarforlaget. 1993. s. 274-275.
2. ↑  «CV Bjørn Halvor Kise» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 26. april 2018. Besøkt 14.05.2016.
3. ↑  TankenBak.no. «Bjørn Kise». *Simonsen Vogt Wiig*. Besøkt 16. juni 2020.
4. ↑  «Styret | Norwegian». *www.norwegian.no*. Arkivert fra originalen 19. april 2016. Besøkt 29. april 2016.
**Flytting:** Det er foreslått at denne siden blir flyttet til artikkelnavnet **Advokatfirmaet BAHR**. (Diskusjon).

BAHR-byggets nordvegg, sett fra Tjuvhomen allé på Odden Foto: Helge Høifødt 
**Advokatfirmaet BAHR AS** er et norsk forretningsadvokatfirma etablert i 1966. Firmaet har nær 200 ansatte, i overkant av 130 jurister. Selskapet har sitt hovedkontor i Oslo. BAHRs praksis dekker alle forretningsjuridiske disipliner.

Lokaler
-------

I 2012 flyttet BAHR til nytt, eget bygg med adresse Tjuvholmen allé 16 på Tjuvholmen i Oslo, tegnet av den italienske arkitekten Renzo Piano.

Se også
-------

* Tore Tønne
* Kari Breirem

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lars Kristian Solem. «Byttet ut mahogni med åpne landskap». *Dagens Næringsliv 2012.10.08*. Oslo. s. 16-17.
2. ↑  *Om Tjuvholmen*. BAHRs hjemmeside Arkivert 6. januar 2013 hos Wayback Machine. (besøkt 24. januar 2013)

Eksterne lenker
---------------

* BA-HRs nettsted, om Ba-HR
* Vil saksøke BA-HR
* Stavanger Aftenblad: Tilbakeblikk på Tønne-saken, 5 år etter. Desember 2007
Moore Theater
**Moore Theatre** er et teater i Seattle, Washington, USA.

Salen med sine 1419 seter ligger ved 2nd Avenue og Virginia Street, og brukes til teater, konserter, varieteer og forelesninger.

Historie
--------

Bygningen ble bygget av eiendomsutvikler J. A. Moore i 1907, og ble designet av E.W. Houghton. Teateret og det tilhørende *Moore Hotel* ble bygget delvis for å underholde og gi losji til besøkende til Alaska-Yukon-Pacific utstillingen i 1909. Teateret ble i 1974 plassert på *National Register of Historic Places* listen over historiske steder i USA. Det var også hovedarena for *Seattle International Film Festival* på 70-tallet.

Videoinnspillinger
------------------

* *Even Flow* – musikkvideo, Pearl Jam (1992)
* *Live at the Moore* – konsertvideo, Mad Season (1995)
* *Live Evolution* – DVD, Queensrÿche (2001)
* *Mindcrime at the Moore* – DVD, Queensrÿche (2007)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Moore Theatre and Hotel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Moore Theatre hjemmeside
**Statsadministrasjonen for religiøse anliggender** (forenklet kinesisk: 国家宗教事务局; tradisjonell kinesisk: 國家宗教事務局; pinyin: *Guójiā Zōngjiào Shìwùjú*), forkortet **Zongjiaoju** (宗教局, *Zōngjiàojú*), godt kjent under sitt engelske navn *State Administration for Religious Affairs*, forkortet *SARA*) er formelt en etat under Statsrådet men er veiledet av Enhetsfrontens arbeidsdepartement til Kinas kommunistparti. Den har tilsyn med Kinas fem offisielt godkjente religiøse paraplyorganisasjoner, Kinas buddhistiske forening, Kinas taoistiske forening, Kinas islamske forening, Den protestantiske Tre Selv patriotiske bevegelse og Den kinesiske patriotiske katolske forening. 

Det er Statsadministrasjonens oppgave å kontrollere religiøse utnevnelser, utvelgelse av geistlighet og fortolkning av religiøs lære. Statsadministrasjonen arbeider også for å se til at de registrerte religiøse organisasjoner støtter det kinesiske kommunistiske partis politikk og bidrar til å fremme Partiets samfunnsmessige prosjekter.

Ye Xiaowen (kinesisk: 叶小文; pinyin: *Yè Xiǎowén*) ledet SARA fra 1995 til 2009. Etter Ye ble sekretæren for det kinesiske kommunistiske partikomite ved Sentralinstituttet for sosialismen, Wang Zuoan, forfremmet fra SARAs visedirektørstilling til direktørvervet.

Referanser
----------

1. ↑  Congressional-Executive Commission on China, Top Leaders Praise the Work of China's "Patriotic Religious Organizations" , 10 March 2010.
2. ↑  宗教局長換人 專家指政策不變 Arkivert 23. februar 2012 hos Wayback Machine. (New Chairman for SARA, Experts Says Policy Has Not Changed), Ming Pao, 18. september 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Kopervik gamle kirke
**Kopervik prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Karmøy prosti. Det omfattet sogn i Karmøy kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Kopervik kirke.

Koperviks kirkesogn er nå en del av Karmøy kirkelige fellesråd, og underlagt Karmøy prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Kopervik prestegjeld* ble opprettet ved kgl.res. av 26. november 1887, med virkning fra 1. januar 1888. Det ble dannet av Kopervik hovedsogn skilt ut fra Avaldsnes prestegjeld og Åkra annekssogn fra Skudenes prestegjeld.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Ved avviklingen bestod Skudenes prestegjeld av menighetene i Kopervik og Åkra.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
2. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Sauda kirke
**Sauda prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ryfylke prosti. Det omfattet sogn i Sauda kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Sauda kirke.

Saudas kirkesogn er nå en del av Sauda kirkelige fellesråd, og underlagt Ryfylke prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Sauðar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sauda antas å være lagt under Suldal i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. 24. april 1858 ble Sauda sogn overført fra Suldal til det nyopprettede Sand prestegjeld. Ved kgl.res. 9. juli 1948 ble Sauda sogn utskilt fra Sand prestegjeld og opprettet som eget sognekall fra 1. mai 1949.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Sauda

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 354.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 68.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Nylig avdød:** Artikkelen handler om en person som døde nylig. Slike biografier kan bli hyppig endret og oppdatert. Les som vanlig Wikipedia med kritisk sans.

**Károly Hauszler** (født 19. mars 1952 i Budapest, død 28. oktober 2023) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker i 1980 i Moskva.

Hauszler vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL i 1980 i Moskva. Han var med på det ungarske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen, bak Sovjetunionen og Jugoslavia. Hauszler spilte åtte kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.[]

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Referanser
----------

1. ↑   «Meghalt Hauszler Károly», utgitt 30. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Olympedia utøver-ID 54162[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Károly Hauszler – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Károly Hauszler – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Károly Hauszler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (hu) Károly Hauszler – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kappe land** er en lek hvor man deler en sirkel i "kakestykker" eller "land" en med kniv. Mellom to og fem deltakere (eventuelt flere) kan konkurrere. Leken var nok mest populært i Norge frem til ut på 1950- eller 1960-tallet.

Man lager (streker opp med pinne eller kniv) en sirkel på baken, ca. 1,5 meter eller gjerne mer, i myk jord eller sand hvor en kniv kan stå. Man deler (streker opp) sirklene i like mange like deler (kakestykker) som det er deltakere, og man velger hvert sitt land (kakestykke). Første deltaker står i sitt land og kaster kniven slik at den står med spissen ned innenfor sirkelen i et av de andre landene, deltakeren tegner en strek i samme retning som knivbladet står over nabolandet. Man visker borte den ene halvdelen av streken (grensen) mellom sitt land og nabolandet og erobrer på denne måten land. Neste deltaker kaster kniven og kapper sin del land. Blir ikke kniven stående i bakken, er det neste deltager sin tur. Blir en deltager sitt land så lite at deltageren ikke kan stå på ett ben i det er deltakeren ute av spillet. Den som er igjen til sist vinner leken.

Like eller lignende spill finnes i andre land som Tyskland hvor de spilte Land abnehmen. I Storbritannia spilte man også et spill med kniv de kalte Mumblety-peg, men dette var mer ett spill for ungdom enn for barn.

Det er i nyere tid kommet varianter hvor man ikke bruker kniv.

Referanser
----------

1. ↑  Pettersen, John Roald (30. mars 2020). «kappe land». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 2. januar 2024.
2. ↑  Wilden, Victoria (1. januar 2014). «Da barn lekte med kniver». *NRK*. Besøkt 2. januar 2024.
3. ↑  «minnen». *minner.no*. Besøkt 2. januar 2024.
4. ↑  «Mumbly Peg Mumbypeg mumbley pegs mumblety mumble mumble-the-peg mumbypeg mumble de peg». *www.inquiry.net*. Besøkt 2. januar 2024.
5. ↑  «Kappe land». *KFUK-KFUM-speiderne* **(norsk)**. 3. januar 2017. Besøkt 2. januar 2024.
6. ↑  «Ta land | Aktivitetskassen». Besøkt 2. januar 2024.
**Mellomøya** er en øy på 0,4 km² i Horten kommune i Vestfold og Telemark. Den ligger mellom Løvøya og Østøya, og har broforbindelse til begge, over henholdsvis Løvøysund og Strømsund. Øya het tidligere Midtre Løvøy, og de to naboøyene het Vestre og Østre Løvøy. Navnet Mellomøya ble godkjent av Statens kartverk i 1966.

Natur og miljø
--------------

Lodnefiol, en sjelden norsk fiol som finnes på Mellomøya.
Øyas høyeste topp, Masteberget på 34 moh, har en bratt side ned mot Strømsund og ble brukt som rampe ved reising av master ved reparasjon og bygging av skip. 

Den østre delen av øya, mot Strømsund er et plantefredningsområde på grunn av den nasjonalt sjeldne og truede arten lodnefiol og dens livsmiljø. Mellomøya plantefredningsområde ble opprettet 30. juni 2006 og er på 13 daa. 

Nord på øya er det gammel furuskog. De fleste strendene på øya har svartor som vokser helt ut i sjøkanten, eller så stuper berget rett i sjøen. Oksetunge, hundetunge og ormehode vokser på noen av de åpne strendene.

I 2011 ble det funnet forhøyde konsentrasjoner av kobber i sedimenter ved øya, men tangprøver tydet på at det ikke hadde foregått utlekking fra land de siste årene.

Historie
--------

Øya var fram til 1819 eid av Falkensten Bruk, men ble da solgt til Marinen som benyttet øya til oppbevaring av ammunisjon og produksjon av TNT. Den tyske okkupasjonsmakten benyttet i perioden 1940-1945 øya til lignende formål. Det er en rekke bygninger på øya knyttet til virksomheten: Kruttlager, ammunisjonsmagasin, sprengstoffmagasin, trinolarbeidshus og oppsynsmannsbolig. Det var også en smalsporet jernbane på øya.

Referanser
----------

1. ↑  «Mellomøya». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 26. oktober 2016.
2. ↑  «Mellomøya N». Miljødirektoratet. Besøkt 13. oktober 2015.
3. ↑  «Strandsonen, Østøya-Mellomøya». Miljødirektoratet. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 13. oktober 2015.
4. ↑  Øxnevad, S. ; Gitmark, J. ; Kile, M. ; Beylich, B. (2011). «Supplerende undersøkelser av miljøgifter i sedimentene ved Østøya og Mellomøya i Horten i 2011». *NIVA-rapport* (6262). Besøkt 13. oktober 2015. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  «Inventar og eiendomskart, delområde F Mellomøya og Østøya». Forsvarsbygg. Besøkt 13. oktober 2015.
6. ↑  «0376 Ammunisjonsmagasin, Mellomøya». Forsvarsbygg. Besøkt 13. oktober 2015. [*død lenke*]
7. ↑  Jan Ingar Hansen (16. desember 2011). «Marinens glemte jernbane». Forsvarets museer. Arkivert fra originalen 17. april 2012. Besøkt 13. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Mørk sumpbukk** (*Plateumaris affinis*) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.

Utseende
--------

Mørk sumpbukk er mellom 6–9 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er svakt metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Halskjoldet har en kort og fin behåring. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er rødgule, og forholdsvis lange.

Mange av artene i slekten *Plateumaris*, er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig arter i planteslekten *Carex*. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

Mørk sumpbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 7. oktober 2020. Besøkt 7. oktober 2020.
2. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. februar 2010

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *mørk sumpbukk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *mørk sumpbukk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *mørk sumpbukk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *mørk sumpbukk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *mørk sumpbukk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *mørk sumpbukk* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Plateumaris affinis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Mørk sumpbukk *Plateumaris affinis* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**Christopher Fürst Smith** (født 31. oktober 1883 i Paris, død 1948) var en norsk diplomat, kjent som Norges viktigste handelspolitiske ekspert i mellomkrigstiden sammen med Per Preben Prebensen (1896–1961).

Etter fransk examen artium i 1901 tok han året efter cand.philos. i Kristiania og cand.jur. i 1908. Han ble sekretær i Utenriksdepartementet i 1911, konstituert attaché ved generalkonsulatene i Antwerpen og Washington 1912, andresekretær i UD 1913–1916, førstesekretær 1916–1918, fungerende byråsjef 1918, fungerende handelsråd ved legasjonen i Paris 1919–1921, atter byråsjef i 1921, så handelspolitisk konsulent ved legasjonen i London 1922–1927, var konsul i San Francisco 1927–1932, handelsråd i UD 1932–1934, ekspedisjonssjef ved handelspolitisk avdeling 1934–1940, ved legasjonen i Stockholm 1940–1942 som representant for Nortraship, fra 1942 sjef for UDs handelspolitiske avdeling i London-regjeringen samt ekspedisjonssjef for Forsyningsdepartementet i London 1942–1945, før han i 1945 ble sendemann ved legasjonen i Brussel. Han satt også i flere titalls handelspolitiske råd, utvalg og delegasjoner. Utover en St. Olavs Orden i 1946 fikk han også mange utenlandske ordener. 

Han var sønn av grosserer i trelast, Christopher Smith (1853–1929) og Mélanie Berthe Carroy (1858–1929), og giftet seg i 1923 med Vilhelmine Marie Husted Wittrup (1895 Horsens–1947), datter av Niels Wilhelm Severin W. (1861 Horsens-) og Karen Husted (1870 Silkeborg-93 Horsens). Hans søster Marie Mathilde (Lala) Smith (1885–1951) var gift med Arne Scheel (1872–1943). Smith døde i 1948 og ble begravet i Horsens med sin hustru.

Utgivelser
----------

* *Det britiske samvelde*, 1932

Referanser
----------

1. ↑  Smith, Christopher Fürst i Hvem er Hvem, 1948.
2. ↑  Odd-Bjørn Fure (1996). *Mellomkrigstid: 1920–1940*. Universitetsforlaget.
3. ↑  *Minister Smith begravd i Horsens* i VG den 30. august 1948.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Hans Holst** (født 22. august 1794 i Alstahaug, død 10. oktober 1878 i Bodø) var en norsk fogd og stortingsrepresentant.

Han var sønn av sorenskriver og stortingsmann Alexander Holst og Anna Marie Bech. Holst tok juridisk eksamen i 1818, og var så adjungert hos sin far som var sorenskriver på Helgeland. Han ble underrettsprokuratotor i Nordlands amt i 1837, og var fogd i Salten fra 1842 til 1869.

Ifølge Tallak Olsen Lindstøl var det Hans Holst som skrev «Juridisk haandbog for den norske Landalmue» som kom ut i flere opplag. Ifølge Dansk biografisk leksikon er denne imidlertid skrevet av Hans Thøger Winther under pseudonymet «Hans Holst».

Holst var valgt som representant fra Nordlands amt til Stortinget i perioden 1848–1850, han var medlem av Lagtinget og sekretær for budsjettkomiteen. Han var også vararepresentant fra 1845 til 1847, men ble ikke innkallt.

Hans Holst var gift med Johanne Severine Brodkorb Walnum, datter av Jonas Greger Walnum og Else Marie Hersleb.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 400[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Tallak Olsen Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania.
3. ↑  H.Munch Petersen: Winther, Hans Thøger Dansk biografisk leksikon XIX. Bind. Vind - Oetken. Rettelser og Tilføjelser. C. F. Brickas Biografi, Kjøbenhavn 1905

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hans Holst hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Bilde av tittelbladet til boken «Juridisk Haandbog for den norske Landalmue» hos DigitaltMuseum

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Holtekjæråsen** er en ås på Tjøme i Færder kommune i Vestfold. Åsen har en høyde på 78,1 meter over havet og er Tjømes nest høyeste ås, etter Herkelås. Som resten av Tjøme består Holtekjæråsen av dypbergarten larvikitt.

Holtekjæråsen er en langstrakt ås i retningen nord-sør, ca. 2 km lang, og den ligger i utmarka mellom gårdene Holtane, Holtekjær og Grimestad på Tjømes østside, og Sandbekk og Gjervåg på øyas vestide. Åsens høyeste punkt ligger rett opp for Holtekjær, og åsen har sitt navn fra denne.

Det går skiltet sti over åsen i lengderetningen. Stien går fra sør med start på Tjøme ungdomsskole på Haug til Kynna og Sundene i nord.

En gravrøys (automatisk fredet) fra bronsealder eller jernalder ligger på toppen av åsen.

Referanser
----------

1. ↑  Holtekjæråsen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Holtekjæråsen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Må ikke forveksles med Michael Strøm Lie (1807–1852).

**Michael Strøm Lie** (født 20. desember 1862 i Kongsvinger, død 9. juli 1934) var en norsk diplomat.

Han var sønn av forfatteren Jonas Lie (1833–1908) og Thomasine Lie (1833–1907). To av brødrene ble forfatter, nemlig han Mons Lie (1864–1931) og han Erik Lie (1868–1943). I 1897 giftet han seg med Maggie Annie Plahte (1863–1955) som var dattera til kjøpmann Frithjof M. Plahte som var fetter av både faren Jonas og moren Thomasine.

Etter examen artium 1883 og Den Militære Høiskole 1890 startet han en karriere i Ingeniørvåpenet som kulminerte i 1916 da han ble oberstløytnant. I 1893 fikk han et elektroteknisk stipend som brakte ham til Amerika, og 1896–1897 var han med militært stipend til Frankrike og Sveits. Det var Lie som i 1901 fikk startet Urskog fort som sto ferdig rundt 1904.

Lie var militærkonsulent i Stockholm 1902–1903, militærattaché i Berlin 1904–1905, i 1905 forfremmet til chargé d'affaires og i 1906 til legasjonsråd ved legasjonen i Berlin. Fra 1910 til 1920 var han minister ved legasjonen i Mexico med Havanna som sideakkreditering. Han var deretter et år minister ved Roma-legasjonen 1921. Han avsluttet som minister ved legasjonen i Madrid 1921–1927. 

Michæl Strøm Lie var kommandør av St. Olavs Orden.

Utgivelser
----------

* Michael Strøm Lie (1929). *Fra mitt liv som diplomat*. Gyldendal.  [Basert på en samling brev sendt fra kona Maggie til svigermora, ho Thomasine]

Referanser
----------

1. 1 2   Vestlandske Tidende, utgitt 9. juli 1934[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 10. juli 1934[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, utgitt 9. juli 1934[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Michael Strøm Lie i Store norske leksikon.
5. ↑  Lie, Michael Strøm i Hvem er Hvem 1912.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** WikiTree
 |
**«Den dag kjem aldri»** er et dikt av A.O. Vinje. Det ble første gang offentliggjort i tidsskriftet *Dølen*.

Diktet inngår i A. O. Vinjes diktsamling *Storegut* (1866). Det er skrevet i nystevmetrum, og blir gjerne framført til en av de tradisjonelle nystevmelodiene. Den tonen som oftest blir brukt, er den samme som gjerne brukes «Å Ola, Ola, min eigen onge».

Komponisten Klaus Egge har laget en korkomposisjon med utgangspunkt i denne teksten og en overlevert nystevmelodi. Folketonesangere synger gjerne «Den dag kjem aldri», og det finnes flere innspillinger på CD. Den kanskje mest kjente versjonen ble laget av visesangerduoen *Tobben og Ero* fra *Tromsø* på 70-tallet.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Akademisk Korforening. Solist: Ingrid Bjoner. Dir.: Arnulv Hegstad. Utgitt på platen HMV 7PN 1 i 1956.

Tekst
-----

Den dag kjem aldri at eg deg gløymer,
for um eg søver, eg um deg drøymer.
Um nott og dag er du like nær,
og best eg ser deg når myrkt det er.
Du leikar kringom meg der eg vankar.
Eg høyrer deg når mitt hjarta bankar.
Du støtt meg fylgjer på ferdi mi,
som skuggen gjeng etter soli si.
Når nokon kjem og i klinka rykkjer,
d'er du som kjem inn til meg, eg tykkjer:
Eg sprett frå stolen og vil meg té,
men snart eg sig atter ende ned.
Når vinden lint uti lauvet ruslar,
eg trur d'er du som gjeng der og tuslar!
Når sumt der burte eg ser seg snu,
eg kvekk og trur det må vera du.
I kvar som gjeng og som rid og køyrer,
d'er deg eg ser; deg i alt eg høyrer:
I song og fløyte- og felelåt,
men endå best i min eigen gråt.

Tobben & Eros versjon
---------------------

Viseduoen Tobben & Ero fra Tromsø, ga ut en versjon på debutalbumet Fordums frukter, friske frø, utgitt i 1972. Denne versjonen er kanskje den mest kjente versjonen av sangen og ble en radiofavoritt da den kom ut. Produsent på låta var Johnny Sareussen.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten

Eksterne lenker
---------------

* Teksten på prosjekt Runeberg
* Tekst og omtale på aasentunet.no
Nicolai Lumholtz gravsted utenfor Oslo domkirke fotografert av Fritz Holland i 1937. Bildet tilhører Oslo Museum
**Nicolai Lumholtz** (født 19. september 1729, død 20. juni 1819) var dansk-norsk prest og titulær biskop. Han var født i København som sønn av bokholder og kontrollør Niels Lumholtz. Lumholtz er kjent for sitt lange virke ved
Vår Frelsers kirke - Oslo domkirke - i Christiania.

Etter studiene begynte Lumholtz å arbeide som kateket ved Sankt Nikolaj Kirke i København i 1757. Her var han inntil han ble utnevnt til hospitalsprest i Hillerød og residerende kapellan til Frederiksborg i 1770. To år senere ble han kalt til residerende kapellan ved Nikolai Kirke. Han var ikke lenge her heller, da han allerede i 1774 uten å ha medvirket til det selv ble utnevnt til stiftsprost i Christiania.

Lumholtz var både hissig og sta og kom stadig opp i strid med de to andre prestene i menigheten. Han fikk i tillegg ord på seg for å være ikke så lite av en Nysgjerrigper og en sladderhank. I sin bok *Gamle Dage : Erindringer og Tidsbilleder* av Conradine Dunker forteller hun om Lumholtz flere steder og skriver:

«(...) om Morgenen tidlig gik han til Vandposten at møde Pigerne, der hentede Vand, for at høre Nyt af dem eller Efterretninger om deres Herskaber. Om Vinteraftenerne, eller naar det var blevet mørkt, gik han om i Gaardene, og udsatte sig derved for mange latterlige Ubehageligheder.»

Lumholtz er omtalt i Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn «En aften i Nabogaarden» hvor Peter Christen Asbjørnsen forteller fra sin barndom i Dronningens gate i Christiania. Det berettes her om en hauk som stakk avgårde med prestens parykk og at barna i gaten ventet på at Lumholtz skulle rope etter den: *Du skal wahrhaftig på Tukthuset*! Dette var et uttrykk Lumholtz ofte brukte, blant annet overfor ungdommene som sto til konfirmasjon.

Privatliv
---------

Lumholtz var gift tre ganger, første gang med Anne Marie Reus (1736–1779), datter av sognekapellan Ludvig Jacobsen Reus og Sara Cathrine f. Greve. Året etter hennes død giftet han seg igjen med Kirstine Cudrio (1749–1787), datter av Peter og Karen Cudrio, eierne av Losby gods.

I 1794 giftet han seg for tredje gang med Karine Næschill (1776–1849), datter av skipskaptein John og Anna Næschill. Hun giftet med hans etterfølger, Mathias Sigwardt, etter at Lumholtz var død.

Lumholtz ligger begravet utenfor Oslo domkirke.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Berg og Hagtvedt side 301
2. ↑  «En aften i Nabogaarden»

Litteratur
----------

* Arno Berg og Bernhard Hagtvedt: *Vår Frelsers kirke*, forlaget Land og kirke, Oslo 1950

Eksterne lenker
---------------

* Nicolai Lumholtz fra Dansk biografisk leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Christen Schmidt** | **Luthersk biskop i Akershus Stift(fungerende)**(1804–1805) | Etterfølger:**Frederik Julius Bech** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Norma Balean** (født 27. oktober 1907 i London, død 30. november 1989 i Bergen) var en britisk/norsk skuespiller. Da foreldrene ble skilt i 1912, tok moren henne med hjem til Bergen. 

Balean debuterte i 1928 som «Mabel» i *Circusprinsessen* på Den Nationale Scene i Bergen. Hun var mye brukt i lystspill og komedier, men spilte også seriøse roller, blant annet i *Hamlet* og *Peer Gynt*.

Norma Balean var en meget dyktig sanger, og ble flittig benyttet i operaer og operetter, blant annet som «Hanna Glawari» i *Den glade enke* (1951) og «Annie Oakley» i *Annie get your gun* (1954). Den store divarollen som «Mrs. Sally Adams» i Irving Berlins *Call Me Madam* (1954) befestet hennes rolle som Bergens primadonna. I *Carmen* gjorde hun furore både som «Frasquita» og «Mercedes», i Eugen Onegin som «Filipjevna», i *Trubaduren* som «Inez» og i *La traviata* som «Flora».

Som 70-åring i 1977 spilte Norma Balean inn platen *Så godt at man ikke er ung*.

Filmografi
----------

* 1976 Jan Herwitz som Madam Hindriksen
* 1973 Maksveringar som Amanda (TV-miniserie)

Æresbevisninger
---------------

Norma Balean mottok Conrad Mohrs legat i 1935 og Bergen Bys Stipend i 1967. Hun var innehaver av Kongens fortjenstmedalje i gull. I 2002 ble hun avbildet på et norsk frimerke.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Norma\_Balean[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Norma Balean» **(engelsk)**. Internet Movie Database. Besøkt 10. mai 2014.
3. ↑  Notis i *Hvem er hvem 1973* s. 38 om Norma Balean - digital utgave på www.runeberg.org

Eksterne lenker
---------------

* (en) Norma Balean på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Norma Balean hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* Norma Balean i Scenewebarkivet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** KulturNav
 |
**Christen de Seue** (født 2. juni 1843 i Rødenes, død 12. august 1892) var en norsk meteorolog og glasiolog.

Han var sønn av Christian de Seue (1810–43) fra Rakkestad og Dorothea Benedicte Ulrikke von Schlanbusch (1809–1897) fra Skien. Faren var i 1840 blitt sogneprest i Rødenes, men døde da Christen var kun tre år. Christen var forøvrig storebror til topografen Christian Martini de Seue (1841–95).

Med laud fra Kristiania katedralskole 1861 var Christen de neste årene innom som lærer ved Tanks skole i Bergen, samt Peter Qvams latinskole og Fredrik Gjertsens skole i Kristiania. Han jobbet ved Meteorologisk institutt fra 1867 til 1875, og kunne i 1871 innkassere H.K.H. Kronprinsens gullmedalje for avhandlingen «Windrosen des südlichen Norwegens».

Det han imidlertid er mest kjent for er fra periode 1864 til 1869, da han gjorde han den første vitenskapelige granskingen av Jostedalsbreen.

Han giftet seg i 1873 med Borghild (Boja) Tandberg (1852–1941), datter av Peter Martin Tandberg (1810–1859) som eide Hurdal Glassverk, som igjen hadde kontrollen over Biri Glassverk. Christen ble medeier i Biri Glassverk fra 1873 og var dets forvalter inntil nedleggelsen i 1880, hvorpå han kjøpte gården Honne og i 1883 fikk oppført en hovedbygning som lignet på Oscarshall.

Enken (Boja), som forøvrig var pianistinne og startet lokale musikkforeninger, solgte Honna og flyttet i 1899 til Birkely i Biri.

Utgivelser
----------

* Seue, Christen de (1870). *Le névé de Justedal et ses glaciers* **(fransk)**. H. J. Jensen.
* Seue, Christen de (1876). *Windrosen des südlichen Norwegens. Mit der goldmedaille könig Carls XV belohnte abhandlung von C. de Seue. Hrsg. von Henrik Mohn. Mit 40 lithographirten tafeln* **(tysk)**. Grøndahl.  [Preisaufgabe: Die abhängigkeit der meteorologischen elemente von der windrichtung im südlichen Norwegen ist durch berechnung von windrosen zu ermitteln und der innere zusammenhang der gefundenen resultate in einer darstellung der meteorologie des südlichen Norwegens nachzuweisen]

Referanser
----------

1. ↑  «Seue, de (familie)». Runeberg.org (Nordisk familjebok 1917).
2. ↑  Christen de Seue i Norsk Forfatter-Leksikon 1814–1880.
3. ↑  Oddgeir Bruaset (1996). «Jostedalsbreen». Samlaget.
4. ↑  Christiansen, G.E. (1939). *gamle privilegerte norske glassverker og Christiania glasmagasin: et bidrag til norsk industris historie*. Oslo: Aschehoug.
5. ↑  Tanberg, Ragnar Andreas (1967). *Erindringer fra Hurdals Verk*. Heggeli: [Eget forlag]. s. 5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Laurids Mortensen Scavenius** (født 6. august 1589, død 19. juni 1655) var biskop i Sjællands stift fra 1653 til 1655.

Oppvekst og utdannelse
----------------------

Tilnavnet *Scavenius* er en latinisering av Skagen. Han var sønn av Morten Lauridsen og Mariane Sørensdatter, som begge var fiskerfolk. Familien flyttet til København, hvor Laurids gikk på skole. I 1599 døde foreldrene, og Laurids vokste opp hos professor Thomas Fincke.

Laurids fikk være med professor Fincke på reiser i utlandet. Etter studier fikk han i 1610 arbeid som hjelpelærer ved Vor Frue Skole. Fra 1612 drog han på studietur til ulandet og oppholdt seg noen år i Tyskland. Han studerte også i Sveits, Frankrike og Nederland. I 1617 tok han magistergrad ved København universitet.

Christian IV ønsket at han skulle være hovmester for sønnen Frederik III, men pesten i 1619 satte en stopper for denne oppgaven. Scavenius fikk derimot i 1620 stilling som hjelpeprest og lektor (*Lector theologiæ*) ved Roskilde domkirke.

15. oktober 1620 giftet han seg i Roskilde med Else Pedersdatter (født 1601, død 1653). De fikk 15 barn.

I 1627 ble han kalt til sogneprest ved Nicolai kirke i København. Fra 1639 ble han professor i teologi ved universitetet, og året etter tok han doktorgraden.

Biskop i Sjælland
-----------------

Han var universitetets rektor fra 1648, samme året som Christian IV døde.

Biskopen på Sjælland, Hans Hansen Resen døde i 1653, og det skulle velges ny biskop. Valget falt på Scavenius, og han ble innsatt av biskop Peder Winstrup fra Lund. Virketiden i denne stillingen ble ikke lang for ham, for han døde allerede 19. juni 1655.

Forfatterskap
-------------

Hans litterære virksomhet innskrenker seg til teologiske disputaser og likprekener (blant annet en latinsk tale over Christian IV).

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, oppført som Laurids Mortensen Scavenius, Dansk Biografisk Leksikon-ID Laurids\_Mortensen\_Scavenius[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, Dansk Biografisk Leksikon-ID Laurids\_Mortensen\_Scavenius, besøkt 29. september 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, Dansk Biografisk Leksikon-ID Laurids\_Mortensen\_Scavenius, besøkt 29. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Runebergprosjektet: Dansk Biografisk Lexikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Hansen Resen** | **Biskop i Sjælland**(1653–1655) | Etterfølger:**Hans Svane** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Danmark
**Frederik Ludvig Norden** (født 22. oktober 1708 i Glückstadt i hertugdømmet Holstein, død 22. september 1742 i Paris) var en dansk sjøoffiser og oppdagelsesreisende.

Han er også kjent som *Frédéric Louis*, *Frederick*, *Friderick*, *Ludwig*, *Ludvig* og *Lewis*. Navnet som ble benyttet til utgivelsen av hans berømte *Voyage d'Egypte et de Nubie* (København 1755), er *Frederic Louis Norden*. Navnet er ofte forkortet til *F.L. Norden*.

Plansjer fra *Voyage d'Egypte et de Nubie*, nedtegnet av Norden 1737–1738 og utgitt posthumt i København 1755, viser at Den store sfinksen i Giza manglet nesa allerede før Napoelons berømte felttog og ekspedisjon kom til Egypt 1798. Kolossalstatuen ble gravd helt fram på 1900-tallet.
Norden reiste i Egypt og kom helt til Sudan i 1737–38 etter anmodning av kong Christian VI. Norden skrev rikelig med notater, observasjoner og skisser av alt han så, inkludert lokale personer, oldegyptiske monumenter, arkitektur, installasjoner, kart osv. Dette ble offentligtgjort i *Voyage d'Egypte et de Nubie* som ble berømt etter hans død. Deler av verket ble illustrert av Marcus Tuscher.

Han ble medlem av Royal Society i London den 8. januar 1741 som *Frederic Lewis Norden*.

Referanser
----------

1. ↑  allverdenshistorie.no 2018: *Napoleons egyptiske fiasko*

Litteratur
----------

* Frits Hammer Kjølsen: *Capitain F.L. Norden og hans rejse til Ægypten 1737-38*, København, Gads Forlag, 1965.
* Frederik Ludvig Norden: *Rejse i Egypten og Nubien*, København, Forlaget Vandkunsten og Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab 2010. ISBN 978-87-7695-127-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederic Louis Norden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norden i Nordisk Familjebok

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
Beliggenhet for Kivinebb kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944.
**Pervomajskoje** (russ.: Первомайское, svensk: *Kivinebb*, finsk: *Kivennapa*) er et tettsted i Vyborg rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger på Det karelske nes. Navnet *Pervomajskoje* ble tildelt i 1948. Antall innbyggere i Pervomajskoje var 4 496 i 2002.

Før 1944 var Kivinebb en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen lå langs Finlands daværende grense mot Russland. Antall innbyggere i kommunen var 9 912 i 1939.

Kivinebb ble første gang nevnt i historiske kilder i 1445.

Forfatterinnen Edith Södergran (1892–1923) bodde i Raivola i Kivinebb kommune. 

*Lintula ortodokse nonnekloster* lå i Kivinebb. Det ble 1944 overflyttet til Heinävesi i Södra Savolax.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Kivinebb i Nordisk familjebok, bind 14, spalte 172, 1911
* Kart over Kivinebb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Hans Jacob Wille** (født 1756 i Telemark, død 1808) var en norsk prest og vitenskapsmann, som bl.a. er kjent for sine topografiske beskrivelser av Telemark.

Han var sønn av sogneprest og prost Anders Amundsen Wille og Anne Marie Bloch. Han tok teologisk embedseksamen i 1779 og ble samme år personellkapellan hos faren. I 1786 ble Wille kapellan hos Hans Strøm. Der begynte han på en beskrivelse topografisk beskrivelse av hele Telemark, men det ble bare til *Beskrivelse over Sillejords Præstegjeld*. Innledningen ble trykt i 1799. Beskrivelsen har spesielt gode opplysninger om den særpregede telemarkskulturen, både folketro og levevis. Han beskriver også bryllup, julefeiring, primstav, værmerker og overnaturlige vesener. Opprinnelig hadde han visstnok mere stoff om lokalhistorie, sagn og folketro, men dette ble tatt ut av manuskriptet av økonomiske grunner. 

Wille var gift med Anne Dorothea Walther, og i 1788 ble han utnevnt til sogneprest i Grytten i Romsdal. Han hadde da vunnet ry som vitenskapsmann og var medlem av flere vitenskapelige selskaper. I 1791 ble han innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, og året etter ble han sogneprest til Vår Frue kirke i Trondheim. I 1794 overtok Wille vervet som sekretær og bibliotekar i selskapet. Han var svært allsidig og befattet seg med de forskjelligste grener av vitenskap.

Noen av hans utgivelser
-----------------------

* *Beskrivelse over Sillejords præstegiæld i øvre Tellemarken i Norge* (1786)
* *Indledningen til Reisen igiennem Thellemarken i Norge 1786*
* *Udtog af den nordiske Mythologie eller Othins Gude-lære*
* *Samling af Minde-Taler i Det Kongelige Selskab over adskilige af dets afdøde Medlemmer*
* *3000 i Telemarken brugelige norske Ord og Talemaader*
* *Den chinesiske Nations Hærkomst, Ælde og Tiidsreigning*
* *Utrykte Optegnelser om Thelemarken* (utgitt av Ludvig Daae (red.), A.W. Brøgger, 1881)

Litteratur
----------

* *Dansk biografisk Lexikon (tillige omfattende Norge for Tidsrummet 1537-1814)*, København 1887–1905
* *Det kongelige Norske Videnskabers Selskab. Skrifter 1993, nr. 1: Til opplysning, Universitetsbiblioteket i Trondheim 1768 – 1993.* DKNVS/Tapir forlag 1993, ISBN 82-519-1467-1, ISSN 0368-6310

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Hieronymus Justesen Ranch** (født 1539, død 3. desember 1607) var en dansk prest og forfatter av skolekomedier. Han var sønn av presten Just Lauritsen — etternavnet Ranch ble benyttet om ham i hans samtid, men hvorfor er ikke kjent.

Ranch var en tid huslærer, studerte teologi i Wittenberg, ble i 1572 prest ved Gråbrødrekirken i Viborg, hvor han også giftet seg med sin forgjengers enke. I 1592 ble han prost i Nørlyng Herred som i dag er Viborg kommune.

Ranch skrev *Kong Salomons Hylding* (1584), et allegorisk bibelsk utstyrsstykke i fem akter, som ble oppført i Viborg av skoleelevene i 1584 i forbindelse med hyllesten av prins Christian. Ranch spilte selv narrens rolle. Han skrev også teaterstykkene *Samsons Fængsel* (1599) og *Karrig Niding* (ca 1598). Førstnevnte, *Samsons Fængsel*, har med sine sanger og humoristiske momenter en del fortrinn framfor andre skolekomedier fra denne tiden. *Karrig Niding* er en grovkornet og munter folkelig farse, og relativ stram i intrigen med en reformatorisk moderasjon. Med sine dristige knittelvers var det en samtidskomedie før norske Ludvig Holberg. Stykket ble oppført med hell også i senere tid med en forestilling ved det danske Studentersamfundet i 1884 og av studenter i Regensgården og i Viborg i 1910. Hans stykker kan kategoriseres som pedagogisk skoledramatikk, men scenisk bærer stykkene et visst preg av middelalderteatret.

Ranch skrev også det moraliserende diktet *Fuglevisen*. Diktet og stykkene ble senere utgitt av Sophus Birket-Smith i 1876-77.

Bibliografi
-----------

* *H. J. R.’s Danske Skuespil og Fuglevise*, utgitt med innledninger av Sophus Birket-Smith, ordforklaring ved Otto Kalkar (»Samfundet til den danske Litteraturs Fremme«, 1876—77).

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Hieronymus Justesen Ranch, Dansk Biografisk Leksikon-ID Hieronymus\_Justesen\_Ranch[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   CERL Thesaurus, oppført som Hieronymus Justesen Ranch, CERL-ID cnp02117646, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Svenske Litteraturbanken, oppført som Hieronymus Justesen Ranch, Svenske Litteraturbankens forfatter-ID RanchHJ, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   LIBRIS, oppført som Hieronymus Justesen Ranch, SELIBR 231733, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Biografi» i *Dansk biografisk Lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Marketenteri ved den svenske leiren på Ladugårdsgärdet. Akvarell av Per Nordquist 1790-tallet. Värtan ved Tegeludden i bakgrunnen.
**Marketenteri** (fra italiensk *mercatante* «handlende», av latin *mercatus* «handel, marked») er et utsalgssted for matvarer og lignende til soldater i felt eller garnison. Tilbudet er spesielt for menige og har vanlig utvalg tilsvarende en kiosk eller kafé. Begrepet benyttes tidvis på andre institusjoner eller bestemte arbeidsplasser. 

På militærøvelser av lengre varighet pleier det tidvis å finnes en feltvariant.

På amerikansk benyttes betegnelsen *post exchange* (PX).

Norge
-----

Statens kantiner har drevet ambulerende kantinetjenester med spesielle kioskbiler under større øvelser i Norge som et supplement til kantinevirksomheten i leirene. I mindre avdelinger eller enheter som var forlagt avsides, ble funksjonen dekket med en «kantinekasse» med diverse tobakks- og sjokoladevarer som ble betjent av en av soldatene.

Norske varianter av marketenteri er opprettet for å betjene norske styrker i FN- eller NATO-tjeneste i utlandet. Marketenteri var også en form for tollfri butikk for FN-personell.

Eksterne lenker
---------------

* Marketentare i *Nordisk familjebok* (2. opplag, 1912)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Anna Colbjørnsdatter Arneberg** (født ca. 1667 i Sørum på Romerike, død 1736 på Norderhov i Ringerike), som skrev seg *Anna Colbjørnsen*, var ei norsk prestefrue som etter slaget på Norderhov, under den store nordiske krig, fikk heltinnestatus i Norge. Slaget var en krigshandling som fant sted, mellom norsk–danske dragoner på den ene siden og svenske karolinere på den andre, ved Norderhov kirke, natten til 29. mars i 1716.

Familie
-------

Hun var datter av Colbjørn Torstensen Arneberg og tilhørte slekten Arneberg.

Nasjonalheltinne
----------------

Colbjørnsdatter har i ettertid fått æren for å ha lurt svenskene ved å skjenke blant andre oberst Axel Löwen full på brennevin. Dette gav den langt mindre mannsterke norsk–danske styrken muligheten til å påføre svenskene et sviende nederlag. Av den grunn omtales hun som en av Norges nasjonalheltinner, selv om det er stor uvisshet knyttet til hennes rolle i handlingen. I en artikkel i Dagbladet i 1996 påpeker idehistorikeren Christopher Hals Gylseth at Anna Colbjørnsdatter er en av svært få kvinnelige helteskikkelser i norsk historie.

Prestefrue
----------

Det sies at Anna alt i ung alder ble forberedt på et liv som prestefrue. Hun kom fra en storgård i Sørum på Romerike, der den mannlige delen av slekten hadde lange tradisjoner som medlemmer i presteskap og øvrighet. Det var derfor kanskje ikke så merkelig at hun alt som femtenåring i 1682 ble gift med magister Jonas Ramus (1649–1718), som på 1680-tallet var personellkapellan under Annas far, sogneprest Colbjørn Torstenssøn (–1720), i gamle Sørum kirke.

I 1690 ble imidlertid ektemannen utnevnt til sogneprest i Norderhov kirke, hvoretter familien flyttet til Norderhov på Ringerike, der de bosatte seg i gamle Norderhov prestegård. De hadde da barna Ole (1683–1714), Daniel (1684–1727), Johanna (1685–1717), Christian (1686–1714) og Anna Sophie (1687–1722), som alle var født på Sørum og dør før henne. Sønnen Daniel rekker imidlertid å bli prest selv, og han overtar som sogneprest til Norderhov da ektemannen dør i 1718. Han dør imidlertid ugift alt i 1727, slik at Anna også arver han. Datteren Johanna blir imidlertid gift og får et barn, Anna Larsdatter (1717–1791), som siden arver det hele etter sin bestemor Anna Colbjørnsdatter.

I minnelunden over helter i dansk og norske historie ved Jægerspris slott på Sjælland, ses et minnesmerke i form av en avbrutt mur over Anna og brødrene hennes Hans og Peder.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gylseth, Christopher Hals (1996-04-06), «Kvinnelist og heltemot», *Dagbladet*: s. 30,
3. ↑  *Kongeriget Danmark*, Frederiksborg Amt, 3. Udgave

Litterære kilder
----------------

* Heftet Ringerike, årgangene 1924, 1927, 1946, 1958, 1966, 1971, 1988, 2000, 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** WikiTree **·** VIAF **·** KulturNav
 |