recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zittauer Gebirge** (tsjekkisk: *Žitavské hory*) er et bergparti (Mittelgebirge) lengst sørøst i delstaten Sachsen i Tyskland, nær punktet der Tyskland, Polen og Tsjekkia møtes. Zittauer Gebirge har fått sitt navn etter den saksiske byen Zittau, som ligger ved foten av høydedraget. Geologisk og geografisk er Zittauer Gebirge en del av fjellkjeden Lužické hory (Lausitzer Gebirge).

Berggrunnen består for det meste av sandstein gjennomsatt av vulkanske bergarter (fonolitt), som danner de høyeste toppene. De største høydene er Lausche på 793 m og Hochwald på 749 m. På vulkansk undergrunn vokser artsrike løvskoger, mens sandsteinsområdene domineres av gran og furu.

Som alle skogområder i Sudetene, er skogen i Zittauer Gebirge skadd av utslipp fra nærliggende varmekraftverk (Boxberg, Hagenwerder, Hirschfelde og Turów) og nedfall fra industriområder inne i Tsjekkia.

Turisme
-------

De mest kjente turiststedene i Zittauer Gebirge er Waltersdorf, Jonsdorf, Oybin og Lückendorf. Tradisjonelt har Zittauer Gebirge vært et yndet område for vintersport, med anlegg for langrenn, alpint (Lausche), aking (Hochwald) og skøyter (Jonsdorf). Mange snøfattige vintre på 1990-tallet har imidlertid ødelagt mye av områdets rykte. Oppførelsen av ishallen i Jonsdorf på begynnelsen av 1990-tallet var et forsøk på å skaffe alternative vintersportstilbud.

Nest etter Sächsische Schweiz er Zittauer Gebirge det viktigste klatreområdet i Sachsen; de mest kjente toppene er *Kelchstein*, *Jonsdorfer Mönch*, *Ernst-Schulze-Stein*, *Waldtorwächter* og *Zwillinge*.

Smalsporbanen fra Zittau til Oybin og Jonsdorf er en av de største turistattraksjonene i området. Banen ble bygd for turistformål i 1890, og blir stadig trafikkert med damplokomotiver.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zittau Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Arkivert 28. mai 2006 hos Wayback Machine.
* 
* Turistinformasjon
* Digital klatrefører for Zittauer Gebirge
* Lausitzer Gebirge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Charles Castel** er en haitisk økonom og jurist, som fra september 2007 til november 2015 var sentralbanksjef i Haitis sentralbank (Banque de la République d'Haïti).

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Castel er utdannet ved Université d'État d'Haïti (1987), der han har en høyere utdanning innen jus fra *Faculté de Droit et des Sciences Économiques* (FDSE) og innen økonomi og administrasjon fra *Institut National d’Administration, de Gestion et des Hautes Études Internationales*. Etter dette tok han en Master of Arts-grad i samfunnsøkonomi ved State University of New York, der han gikk ut i 1991, og senere tok han en tilleggsutdanning ved Columbia University i New York, der han ble utdannet *Master of Laws, Financial and Banking Law* i 2000. 

Fra 1987 til 1989 jobbet han i Haitis handels- og industridepartement, og fra 1991 til 1992 som økonom i Électricité d'Haïti. Han jobbet for FNs utviklingsprogram i 1993, og for Sogebank i Port-au-Prince i 1994–1995. Parallelt med dette var han også professor ved Université d'État d'Haïti fra 1991 til 1995. 

I 1995 begynte han å jobbe i sentralbanken. Det første året var han rådgiver for daværende sentralbanksjef Raymond Magloire. Fra 1996 til 2004 var han direktør for den juridiske avdelingen (*Affaires Juridiques*), og i 1996 satt han også i sentralbankens komité for pengepolitikk. I 1996 var han medlem av komiteen som jobbet med den nye verdipapirloven, og han var også medlem av kommisjonen som jobbet med å utvikle loven om modernisering av offentlige virksomheter. Han ble forfremmet til administrerende direktør (*Directeur Général*) i april 2004, og ble da også medlem av sentralbankens styre. 

Castel ble utnevnt til sentralbanksjef i september 2007. Da han gikk av i november 2015 overtok Jean Baden Dubois denne stillingen.

Referanser
----------

1. ↑  Haitiwebs - *BRH : changement de leadership dans la continuité* Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine. besøkt 28. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Haitis sentralbank - Charles Castel / Gouverneur (arkivert)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Raymond Magloire** | **Sentralbanksjef for Haitis sentralbank**(2007–2015) | Etterfølger:**Jean Baden Dubois** |
**L/L Automobilruta Fana–Bergen** ble, etter et privat initiativ, opprettet 18. desember 1929. Med en aksjekapital på kr 21 000 ble Eivind Pedersen AS med åtte busser kjøpt opp for kr 70 000. Busselskapet Eivind Pedersen AS hadde i 1922 startet opp med en 12-passasjerers Ford Model T i rute mellom Bergen og Sagenes over Nesttun, med sideruter til Grimseid og Hordnes.

Historie
--------

Automobilruta Fana-Bergen ekspanderte raskt. Olav Jacobsen vareruter ble kjøpt opp i 1930, mens AS Rutebiltrafikk sin konsesjon på ruten Bergen-Paradis-Nesttun, med fire busser, ble kjøpt for kr 52 000 i 1931. Samtidig ble aksjekapitalen økt til kr 40 000. I 1934 kjøpte selskapet en kombinert rute- og godsvogn fra Krokeide Mjølkelag, og overtok konsesjonen. I 1935 ble det gjort en avtale med Os-banen om deling av ruteområder. Lysefjorden Nye Billag, dannet i 1932 etter sammenslutning mellom Lysefjorden Billag og Lysefjordens Mjølkelag, begge opprettet 1930, fusjonerte med Bilruta Fana-Bergen i 1941. 

Et datterselskap, Fana AS, ble opprettet i 1933 for å drive handel og vareekspedisjon for Automobilruta Fana-Bergen fra et forretningslokale i Vågsalmenningen. Etter at holdeplassen ble flyttet fra Vågsalmenningen til Kaigaten nedenfor brannstasjonen i 1940, flyttet selskapet til nye lokaler i Telegrafbygningen i Bergen. Fana-bilene bygget garasje på Grimseid, og fra 1934 kontor, garasje og verksted i Volladalen. Bussparken bestod av mange ulike merker. I 1939 kjøpte selskapet to Scania-Vabis dieselbusser, de første i bergensområdet. Denne busstypen skulle senere danne kjernen i Fana-bilenes virksomhet.

Andre verdenskrig var en hard påkjenning for Fana-bilene. Etter krigen var økonomien dårlig, og bussene led av slitasje og var modne for utskiftning. Passasjertallet steg imidlertid sterkt. Investeringer i bussparken mellom 1946 og 1956 fra 17 til 54 biler gav selskapet økonomisk vekst på 1950-tallet.

Press fra myndighetene om en samordning av busstrafikken i Fana og Os, resulterte i at Fana-bilene fusjonerte med Bilruta Milde-Bergen og Bilruta Os-Bergen 16. oktober 1964 og dannet Bilruta Fana-Os-Milde.

Arkiv
-----

Bergen Byarkiv oppbevarer arkiv etter Bilruta Fana-Bergen og Fana AS.
Arkivmaterialet etter Bilruta Fana-Bergen spenner over et tidsrom fra 1929–1965. Her finnes møtebøker fra 1929–1965 for styre, årsmøte og kontrollnemnda fra 1953–1964. Dessuten finnes noe regnskap fra årene 1930–1965. Ellers inneholder arkivet en del foto, bl.a. fra busselskapene som var forløpere til Gaia, som Bergen Sporvei, Pan Trafikk, Bilruta Fana-Os-Milde, Bilruta Fana-Bergen, Bilruta Os-Bergen, Bilruta Milde-Bergen, Åsane Billag, Laksevåg kommunale rutebilselskap etc.

Litteratur
----------

* Hodne, Fritz og Ola Honningdal Grytten: Sporveien i Bergen. Bergen 1997
* Marthinussen, Olav (red.): 80 år på sporet. Nytt Spor jubileumsnummer 1977
* Myrvoll, Siri: Fra Triangelen til Duo. Små gløtt inn i Bergen Sporveis historie. Bergen 1998

Eksterne lenker
---------------

* Bilruta Fana – Bergen - oppslagsverket oVe, artikkel av Egil Foldøy og Kjerstin Kragseth, Bergen Byarkiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Bilnavigasjon** er utstyr for navigering av bil ved hjelp av montert GPS antenne og elektronisk kart (levert på CD, DVD, minnebrikke eller OTA (over the air)) med tilhørende kartleser, som kan hjelpe bilfører å finne frem i ukjente omgivelser. Utstyret kan være enkelt-komponenter montert fast i bilen, eller medbrakt håndholdt utstyr montert på en holder.

Utstyr
------

Ekte bilnavigasjon, som ofte blir kalt *Turn-by-turn navigation*, er utstyr som kan generere en ønsket kjørerute for brukeren, og deretter guide bilføreren med stemmehenvisning og med visuelle symboler på skjerm, hvor raskeste, eller korteste vei er til forhåndsvalgt destinasjon.

* Fastmontert utstyr (montert ved bilfabrikken), med innebygget gyro og speedometer, er ofte det utstyret som fungerer best, men er også som oftest dyrest i kjøp. Disse systemene har som regel også større skjerm (over 7-8")

* Håndholdt utstyr, eventuelt utstyr montert i holder, fra produsenter som for eksempel TomTom eller Garmin, er billigere i innkjøp enn fastmontert utstyr. Håndholdt utstyr kan imidlertid få problemer med å navigere i større byer, da de lett kan miste GPS-signalet i tunneler, i skyggen av høye hus og lignende

Kartprodusenter
---------------

Kartprodusenter som leverer kart over Norge er :

* TeleAtlas
* Navteq

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

(en) Automotive navigation systems – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL
 |
**Kirkegods** er en betegnelse på et benefisert gods (også kalt *mensalgods*), altså fast eiendom (særlig jordbrukseiendom) som tilhører kirkelige institusjoner. I mange land, bl.a. Danmark og Norge, var kirkegodset sammen med den adelige jorden regnet som skattefri jord, i motsetning til skattepliktig jord drevet av bøndene. I Norge før reformasjonen var hele 44 % av all jord kirkegods. Av kirkegodset hørte 7–8 % til bispestolene, like mye til domkapitler og hospitaler, 10–11 % til klostrene, 3–4 % til de kongelige kapellene 14–15 % til lokale prestebol og kirker. Ca. 12 % av jorden var adelsgods, 4 % krongods og 40 var eid av bønder. Etter reformasjonen ble en stor del av kirkegodset inndratt av Kronen, som fordelte deler av det som forleningsgods. Det lokalkirkelige godset ble imidlertid stort sett værende på kirkelige hender. I 1661 var ca. 21 % av jorden kirkegods og ca. 31 % kron­gods.

I 1370 eide Roskilde bispestol mer enn 2 600 bondegårder. Esrum kloster hadde rundt 1500 over 300 gårder; Antvorskov og Sorø kloster enda flere, mens Vadstena kloster hadde over 800 gårder i sitt eie. Kort før reformasjonen var bortimot 40 % av de danske bondegården, samt mange slott og herregårder, i kirkens eie. Til dette kom tiende og en mengde avgifter. På Sjælland alene utgjorde bispetienden rundt 10 000 tønner korn om året.

Referanser
----------

1. ↑  Lorenz Bergmann: *Kirkehistorie*, bind 1 (s. 266), forlaget Haase, København 1973
**AS Bilruta Os-Bergen** var et privat transportselskap i Hordaland, opprinnelig opprettet som jernbaneselsap i 1893. Selskapet trafikkerte Nesttun–Osbanen fram til 1935. Fra 1927 hadde selskapet både tog- og busstilbud fram til jernbanen ble nedlagt i 1935. Etter dette var selskapet et rent rutebilforetak.

Opprinnelig var Bilruta Os-Bergen en avlegger av det privateide jernbaneselskapet A/S Nesttun-Osbanen, som ble opprettet i 1893. Dette var den første jernbanen i Norge som ble bygget og drevet med privat kapital og risiko. Staten ble imidlertid etter hvert en av de største aksjonærene i selskapet. Selve jernbanedriften gikk etter hvert godt, men gjelden var stor, og det ble aldri betalt ut noe utbytte til aksjonærene. Toppen av trafikkmengden kom omkring 1920. Etter 1924 gikk driften med underskudd som følge av synkende passasjertall, og det ble klart at selskapet ville gå under om ingenting ble gjort.

Som en konsekvens av dette kjøpte Nesttun-Osbanen åtte busser og materiell fra konkurrenten Brødrene Hatlestad i 1927. 
Jernbanen fortsatte å gå med underskudd, og selv om staten i 1929 dekket deler av tapet kunne ikke jernbanedriften reddes. Den 1. september 1935 gikk den siste turen på Osbanen, og bussene overtok trafikken. Busstrafikken gikk med overskudd allerede fra starten. Driften fortsatte etter nedleggelsen av jernbanen som et rent busselskap, under navnet *Automobil-ruten Osøren-Bergen*. I 1937 kjøpte selskapet godsruten til Steffen Irgens Hagevik, som startet 1933. I 1946 moderniserte selskapet navnet til *Bilruta Os-Bergen*.

I årene fram til 2. verdenskrig økte trafikken sterkt, og bilparken vokste. Under krigen økte passasjertallet og selskapet fikk store overskudd, dels takket være samtrafikk med Det Midthordlandske Dampskibsselskab, og kunne eliminere all gjelden etter jernbanedriften. 

Press fra myndighetene om en samordning av busstrafikken i Fana og Os, resulterte i at Bilruta Os-Bergen fusjonerte med Bilruta Fana-Bergen og Bilruta Milde-Bergen 16. oktober 1964, og dannet Bilruta Fana-Os-Milde.

Arkiv
-----

Arkivmaterialet etter Bilruta Os-Bergen (A-3815) og datterselskapet Os Bensin & Service (A-3831) finnes ved Bergen byarkiv. Arkivet etter Os-Bergen L/L spenner over en periode fra 1894 til 1966. I møtebøker og årsmøteprotokoller finnes opplysninger om driften fra 1935-66. Her finnes pensjonsforsikringspoliser, timetabeller for jernbanen 1910-1934, noe regnskap fra 1894-1965, forrådsprotokoller 1895-1929, samt en udatert film fra AS Nesttun-Osbanen. Etter datterselskapet Os Bensin & Service finnes møtebøker for perioden 1986-1994 og noe regnskap fra 1957-1984.

Litteratur
----------

* Hodne, Fritz og Ola Honningdal Grytten: Sporveien i Bergen. Bergen 1997
* Marthinussen, Olav (red.): 80 år på sporet. Nytt Spor jubileumsnummer 1977
* Myrvoll, Siri: Fra Triangelen til Duo. Små gløtt inn i Bergen Sporveis historie. Bergen 1998

Eksterne lenker
---------------

* Bilruta Os – Bergen - oppslagsverket oVe, artikkel av Egil Foldøy og Kjerstin Kragseth, Bergen Byarkiv.
**Kari Nygaard** (født 4. september 1971 på Tynset) er en norsk lærer og forfatter.

Hun har hovedfag i nordisk litteratur fra NTNU, Trondheim og underviser ved AOF Haugland i samfunnsfag, historie og norsk. Hun er også litteraturkritiker i *Haugesunds Avis*. Kari Nygaard bor i Haugesund og er aktiv blogger.

Forfatterskap
-------------

I 2013 debuterte hun med romanen *Reisen til Bella Coola*. Boken handler om Ingrid og hennes mann som utvandrer til Amerika i 1892. På båtturen over Atlanteren møter Ingrid prestesønnen Andreas fra Stavanger, og et sterkt og uventet fellesskap vokser frem mellom dem. Hovedmotivet i romanen er tap og kjærlighet på tvers av klasseskiller og kontinenter. Romanen er også gitt ut som lydbok, lest av Bodil Vidnes-Kopperud.

I 2015 kom hennes andre roman, med tittelen *Det frosten tok*. Begge romanene er gitt ut av Aschehoug forlag.

I 2017 ga hun ut en bok om hagestell på Kagge forlag, sammen med Irene Jacobsen.

Bibliografi
-----------

* 2013: *Reisen til Bella Coola* (roman), Aschehoug
* 2015: *Det frosten tok* (roman), Aschehoug
* 2017: *Barbeinthagen – lag drømmehagen med enkle grep* (sakprosa om hagestell), Kagge forlag – medforfatter: Irene Jacobsen

Referanser
----------

1. ↑   www.aschehoug.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kari Nygaard». *aschehoug.no*. Besøkt 8. april 2022. «Kari Nygaard er født på Tynset, men bor i Haugesund. Hun har hovedfag i nordisk litteratur og jobber som lærer. Hun debuterte med romanen "Reisen til Bella Coola" i 2013. "Det frosten tok" (2015) er hennes andre roman.»

Eksterne lenker
---------------

* Kari Nygaards nettside
* Kari Nygaard i Forfatterkatalogen
* Aschehoug forlag: Kari Nygaard Arkivert 12. januar 2017 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Møkster** er ei øy i Austevoll i Vestland. Øya har 65 innbyggere. Her er det butikk og en liten havn. Øya har ikke broforbindelse. Hurtigbåt går sørover til Bekkjarvik og nordover til Hufthamar, Flesland og Bergen. Reisetid fra Bergen er litt over en time. Møkster har turområder i inn- og utmark. Velforeningen Møkster Bu ble opprettet høsten 2008 med hovedmål å øke folketallet på øya. Videre mål er tilrettelegging for barnehage, arbeidsplasser og bedre båtruter.

Møkster har et areal på 1,39 kvadratkilometer.

Referanser
----------

1. ↑  «Folke- og bustadteljing 2001» (PDF). Statistisk sentralbyrå. 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Møkster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Møkster - en liten øy sørvest for Bergen: nettside med info og bilder
* En liten øy i havet: en blogg om hverdagen på Møkster og arbeidet med å øke folketallet
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Møkland** er ei grend og en matrikkelgård i Bø kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ved den indre (sørlige) delen av Møklandsfjorden. Møkland tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd og var en av sju matrikkelgårder som ble overført fra Øksnes til Bø kommune i 1964.

Gårdsnavnet kommer fra gammelnorsk *Miklaland* (senere Myklaland) og betyr Storgården. Den korte y-en i navnet har gjennom årene gått over til ø i uttalen, en lydendring som er vanlig i norsk. Møkland, Andsletten og Sunnan grunneierlag søkte i 2013 om å få endret navnet fra Møkland til Mykland. Det samiske navnet på stedet er Mukladde - antakelig ei direkte tilpasning av det norske Mykland til samisk uttale. Andreleddet *-land* tyder på at gården må være fra vikingtida eller enda eldre, men gården er først nevnt i skriftlige kilder i 1567.

Beliggenheten med relativt bred strandflate og gode forhold for jordbruk, gjorde Møkland til en av de største gårdene i daværende Øksnes Vestbygd. Samtidig har stedet dårlige havneforhold og lang vei ut til fiskefeltene på yttersida, og i særlig kalde vintre har det hendt at den indre delen av Møklandsfjorden har frosset til. Dermed ble jordbruk hovednæring for folket på Møkland, mens fiske, gjerne drevet fra Tinden eller Skipnes lenger ute, ble attåtnæring. Antallet bosatte på Møkland nådde ca. 60 personer rundt 1900. Utover på 1900-tallet flatet befolkningsveksten ut.

Møkland hadde gårdsnummer 4 i Øksnes kommune. Etter endringa av kommunegrensene ble det gnr. 69 i Bø.

Fylkesvei 919 (Jennskarveien) passerer Møkland.

Referanser
----------

1. ↑  NRK: Møkk lei av å hete Møkland (26. oktober 2010, besøkt 14. mai 2017)

Kilder
------

* Johan Borgos: *Gård og slekt i Øksnes. Bind I*. Øksnes Historielag, Myre 1990. ISBN 82-992259-1-4 (s. 60-61, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Bø kommune: Gnr. 69 - Møkland[*død lenke*] (skrevet av Arve Elvik, besøkt 14. mai 2017)
**Kari Rolfsen** (født 12. oktober 1938, død 8. desember 2020) var en norsk tegner, grafiker, maler og billedhugger, som bodde i Oslo.

Liv og virke
------------

Hun var utdannet ved *Accademi De Belle Arti* i Italia og ved Kunst- og Håndverksskolen og Kunstakademiet i Oslo. 

Blant hennes offentlige arbeider kan nevnes statue av Kristin Lavransdatter i Sel, av Theodor Kittelsen i Prestfoss, av Madam Felle i Sandviken i Bergen og av Elise Ottesen-Jensen i Sandnes. 

Hun har også illustrert boka/ CD-plata *Stev for dagen* Heilo forlag (2007) av Kirsten Bråten Berg og Astri Rysstad. I omtale av denne heter det:

>  «Kari Rolfsen har portrettert utøverar i folkemusikkmiljøet i mange år. I denne produksjonen har ho teikna eit knippe kvedarar frå Setesdal som er med på plata. Portretta er levande og attkjennelege. I tillegg har ho andre illustrasjonar, nonfigurative og sprelske i fargane som ein kontrast til portretta i svart/kvitt. Illustrasjonane framhevar portretta.»
> 
> 

Rolfsen var en av grunnleggerne av tidsskriftet *Sirene* i 1973. I sitt ekteskap med maleren Karl Erik Harr ble hun mor til billedkunstneren Gisle Harr (født 1966). Hun er også mor til filmregissøren Ulrik Imtiaz Rolfsen (født 1972).

Hun mottok Ingeborg og Per Palle Storms ærespris i 2005.

Referanser
----------

1. ↑   Kunstindeks Danmark, «Kari Rolfsen», Kunstindeks Danmark kunstner ID 19432[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Kari\_Rolfsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 1bba0938-45a0-40c2-8fc6-a0dfd48ca97d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   twitter.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  «Kari Emilie Rolfsen» på Våre minnesider.
7. ↑  Stev for dagen, Heilo
8. ↑  Gøril Strømholm: *Ubetalelige streker* - Minneord i Klassekampen 8. januar 2021

Eksterne lenker
---------------

* Kari Rolfsen - Store norske leksikon
* Nrk TV, Portrettintervju
* Nrk TV, Feminists of the 70´s, NRK
* Madam Felle; bergenbyarkiv.no
* Forsider til serien "Norsk Folkemusikk"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Kari Pahle** (født 22. november 1942 i Oslo) er en norsk politiker som representerte Sosialistisk Venstreparti (SV).
Hun var fast medlem av Oslo bystyre 1981–2007. Hun møtte som vara allerede 1968–71 og 1980–81. Pahle er utdannet lærer og er oppvokst på Tøyen, men bor på Sagene. Hun har vært gift med tidligere SV-leder og stortingsrepresentant Theo Koritzinsky, og brukte da navnet Pahle Koritzinsky.

Pahle var varaordfører i Oslo 1993–1995, under Rune Gerhardsens byråd utgått av Arbeiderpartiet og SV. Pahle har ledet Finanskomiteen og Kultur- og utdanningskomiteen i bystyret (2003–2007), og har i tillegg vært nestleder i Byutviklingskomiteen i Oslo. 

Pahle trakk seg fra Oslo bystyre etter endt periode ved valget i 2007, etter 26 år som bystyrerepresentant.

Pahle var en markant og tydelig politiker i flere viktige Oslo-saker. I debatten om mulig flytting av Munchmuseet var hun en sterk stemme for å beholde Munch på Tøyen, og hun hadde Kultur- og utdanningskomiteen og bystyret på sin side. I kjølvannet av at Pahle trakk seg fra i 2007, endret SV i bystyre standpunkt, og gikk i 2008 inn for at Munchmuseet skulle ligge i Bjørvika sammen med Frp, Høyre og Venstre.

Kari Pahle gjorde seg for øvrig bemerket i 2006 da hun som eneste SV-representant i Oslo bystyre støttet plassering av USAs ambassade på Huseby.

I bystyret har Pahle blant annet arbeidet aktivt for å erstatte KRL-faget i skolen med et mer livssynsnøytralt fag.

Referanser
----------

1. ↑  SV (2007). «Kari Pahle på Oslo SVs hjemmeside». SV.no. Arkivert fra originalen 13. desember 2007.
2. ↑  Fri Tanke (2007). «Vil ha dispensasjon fra KRL». fritanke.no. Arkivert fra originalen 24. oktober 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Kari Synnøve Mikkelrud** (født 2. oktober 1957) er en norsk lokalpolitiker. Hun representerer Fremskrittspartiet. Hun har sittet som gruppeleder i formannskap og kommunestyret fra 1999 til 2019. Hun har vært varaordfører i periodene fra 2003 til 2007 og 2011 til 2015 i Aurskog-Høland kommune. Hun har gjennom sin tid som politiker innehatt mange forskjellige verv. Blant annet var hun I perioden fra 2004 til 2012 hun styreleder i det kommunale selskapet Aurskog -Høland Utbyggingsselskap. 

Aktiv jakt og friluftsmenneske. Var leder av Bjørkelangen Jeger og Fiskerforening fra 2005 til 2009. Hun var nestleder i to perioder i Jegernes Interesseorganisasjon, som blei stifta i 2012. Kvinnekontakt NJFF Akershus 2019–2020. 

Kari Mikkelrud er utdannet økonom.

Kilder
------

* «Jan Mærli (Ap) gjenvalgt som ordfører», *Indre Akserhus Blad* 10. oktober 2011; besøkt 12. juni 2013.
* «Vel gjennomført årsmøte» Arkivert 1. oktober 2013 hos Wayback Machine. på nettstedet til Jegernes Interessorganisasjon; besøkt 12. juni 2013.
* TV2s velgerguide; besøkt 12. juni 2013.
**Kari Nielsen** (født 26. mai 1959 i Sør-Odal) er en tidligere norsk fotballspiller, kjent som den første målscorer for Norges kvinnelandslag i fotball.

Hun var med på å starte Asker Fotball Kvinner i 1975. Der fant hun blant annet NM i fotball for kvinner 1984 med en scoring i det 79. minutt.

Sammen med lagvenninnen på Asker Gunn Nyborg, spilte Kari Nielsen de første 49 kamper for Norges kvinnelandslag i fotball. Kari ga seg etter den 49. mens Gunn var med fem år lenger fikk tilsammen 110.

Det var i 1978 at Kari ble den første som scoret for landslaget, da Norge tapte 1–2 for Sverige i Ordisk. Tilsammen scoret hun 14 mål. Hun mottok en klokke av gull den 30. juli 1983 sammen med Nyborg, den dagen de slo Island i Reykjavik med 1–0. Det var den 25. landskamp i Norsk kvinnefotballs historie.

I 1987 var hun med og vant gull da Norge og Sverige arrangerte EM i fotball for kvinner 1987.

Hun trente Asker 1996–98 og deretter Liungen.

Referanser
----------

1. ↑   Soccerdonna, Soccerdonna spiller-ID 28461[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kari Nielsen i Store Norske Leksikon.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kari Nielsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (de) Kari Nielsen – Soccerdonna Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***«När mamma var flicka»*** er et skillingstrykk av Elis Olson.

Teksten
-------

**1.**Jag kan vel ej annat än klaga och ropa,  

som äger en mamma så sträng.  

Hvar morgon för'n klockan är sju skall jag sopa  

och senn får jag bedda min seng.  

Så får jag där sitta så ensam att stricka  

månn mamma det gjorde när mamma var flicka.  

  

**2.**Och jag är ju redan en fjorten års snärta  

som känner, förnämmer och hör.  

Och därtill jag har ju ett älskande hjärta  

som klappar jag vet väl vem för.  

Man jag er förbjuden på gossorna blicka  

fast det gjorde mamma när mamma var flicka.  

  

**3.**Jag sjöng på en visa om kärlek och svika  

en dag när jag satt i min vrå,  

om kärlek min flicka, hörs mamma predika  

är nogot du ej bör förstå.  

På kärlekens stig är så lett sig att vricka  

fast mamma hon gick den, när mamma var flicka.  

  

**4.**Men snart skall jag möta min Kalle på isen,  

det är mitt bestämde beslut.  

Min mamma skall ej få ett nys om kurtisen  

ty då får Karl Göransson stut.  

Och smygväger går vi dit ingen kan blicka  

för det gjorde mamma när mamma var flicka.  

  

**5.**När tjuge jeg fyllt får i frihet jag vandra  

fru Göranson heter jag då.  

Ett hus skal vi ha som är högre än andra  

och mitt i en stad skall det stå.  

Och då skal vi både jungfru och amma  

för det hadde mamma när mamma blef mamma.

Kilder
------

Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Nyêmo (rosa) i byprefekturet Lhasa (gult)
**Nyêmo** (kinesisk: 尼木县; pinyin: *Nímù Xiàn*; tibetansk: སྙེ་མོ་རྫོང་ ; Wylie: *Snye mo rdzong*) er et fylke i byprefekturet Lhasa i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 28 886 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommune:**

* Tarong 塔荣镇;

**Kommuner:**

* Tunba 吞巴乡, Xumai 续迈乡, Pusong 普松乡, Pagu 帕故乡, Majiang 麻江乡, Keru 克如乡, Nimu 尼木乡.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Karoline Gregersen Herlofsen** (født 25. desember 1971) er en norsk prosjektutvikler, manusforfatter, regissør og artist. Hun har jobbet med en rekke TV, radio og revyproduksjoner. 

Av kjente artister har hun bla annet jobbet med Hilde Lyrån, Geir Schau, Lisa Tønne og Marianne Krogness. Sammen med sistnevnte har Herlofsen gitt ut barneplatene *Jeg skal bare* Molly og Partner i 2009, *Jeg vil heller danse på bordet* 2011 og laget flere hørespill for NRK Super om Molly og Partner. Duoen hadde en rekke konserter rundt om Norge i 2015-2016. 

I 2018 utga Karoline G. Herlofsen sangbok sammen med Marianne Krogness.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Karoline G. Herlofsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Karoline G. Herlofsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Karoline G. Herlofsen på Discogs Rediger på Wikidata

* (no) Karoline G. Herlofsen på Rockipedia Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** Discogs
 |
**Alessandro Striggio** (1573–1630) var en italiensk poet, librettist og diplomat.

Det mest kjente verket til Striggio er librettoen til Claudio Monteverdis første opera, *L'Orfeo* (1607).

Liv
---

Striggio kom fra en aristokratfamilie med forbindelse til hertughoffet i Mantova. Faren, madrigalisten Alessandro Striggio den eldre og moren, sangeren og luttenisten Virginia Vagnoli, gav sønnen en musikalsk utdannelse. I et dokument fra 1589 nevnes Striggio som musiker i et orkester som oppførte festmusikk til en av Medicienes bryllup.

Etter å ha studert rettsvitenskap var Striggio embetsmann og diplomat for Gonzagafamilien gjennom 20 år, og ble til slutt belønnet med adelstittelen marki.

Alessandro Striggio døde under en pestepidemi mens han var i Venezia i embeds medfør.

Virke
-----

På midten av 1590-tallet gav Striggio ut farens samlede verk og samarbeidet ved flere anledninger med Claudio Monteverdi. Striggio var medlem av det mantovanske vitenskapelige selskapet *Accademia degli Invaghiti* som gav Monteverdi i oppgave å komponere musikk til Striggios libretto *L'Orfeo*. Forbildet var Ottavio Rinuccinis libretto til Jacopo Peris *Euridice* (1600). I 1608 skrev Striggio teksten til to operaer av Marco da Gagliano. Striggio fortsatte samarbeidet med Monteverdi også etter at komponisten var blitt kapellmester ved Markuskirken i Venezia. Minst to andre librettoer som Monteverdi satte musikk til stammer fra Striggio, den tapte operaen *Lamento d’Apollo* (ca 1620) og *balloen* (sunget ballett) *Tirsi e Clori* (1616),

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 10604, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alessandro Striggio den yngre på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (de) Verk av og om Alessandro Striggio den yngre i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Timothy Dickey, "Alessandro Striggio (ii)", Allmusic.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
**Den yngste runerekken**, også kjent som **middelalderrunene** var et runesystem som eksisterte og var i bruk i Norden samtidig som latin. Systemet gikk ut på å modifisere fuþarken ytterligere, ved å bruke «stukne» runer. En stukken rune var en original rune, men med en liten forskjell, eksempelvis en liten prikk eller strek. Rekken var som følger: 

| Latinsk Tegn | Yngre Fuþark | Middelalderrune |
| --- | --- | --- |
| F | ᚠ | ᚠ |
| V | ᚠ | ᚡ |
| U | ᚢ | ᚢ |
| Y | ᚢ | ᚤ |
| Þ | ᚦ | ᚦ |
| Ð | ᚦ | ᚧ |
| O | ᚯ | ᚯ |
| R | ᚱ | ᚱ |
| K | ᚴ | ᚴ |
| G | ᚴ | ᚵ |
| H | ᚼ | ᚼ |
| N | ᚾ | ᚾ |
| I | ᛁ | ᛁ |
| E | ᛁ | ᛂ |
| A | ᛅ | ᛅ |
| S | ᛋ | ᛋ |
| T | ᛏ | ᛏ |
| D | ᛏ | ᛑ |
| B | ᛒ | ᛒ |
| P | ᛒ | ᛔ |
| M | ᛘ | ᛘ |
| L | ᛚ | ᛚ |
| R(Z) | ᛦ | ᛦ |
| W | ᚢ | ᚥ |

Som vist hadde den yngre Fuþarken flere fonem til noen runetegn. Middelalderrunene er laget for at vi skulle få igjen like mange tegn og fonem som det latinske alfabetet, og dermed kunne de for det første lett oversettes mellom hverandre, og de ville begge være lette å lese.
***Good References*** er en amerikansk stum romantisk filmkomedie fra 1920, regissert av Roy William Neill og med Constance Talmadge i hovedrollen. Filmen er basert på en føljetong skrevet av E.J. Rath som ble publisert i magasinet *All-Story Weekly* i 1920.

Handling
--------

Mary Wayne (spilt av Constance Talmadge) står helt alene og utenpenger i New York City etter at faren hennes dør. Hun trenger desperat en jobb, etter å ha blitt kastet ut av leiligheten sin for å ha forårsaket en liten brann når hun lagde mat. Ved et arbeidsformidlingsbyrå blir hun raskt venn med en syk jente, Nell Norcross, og antar identiteten hennes og gode referanser for å begynne å jobbe som sekretær for den eldre Caroline Marshall.

Den gamle kvinnen har en nevø William Marshall (spilt av Vincent Coleman) som er mye mer interessert i å besøke ulovlige boksekamper sammen med kameraten Peter Stearns (spilt av Ned Sparks) i stedet for å arrangere overdådige middagsselskaper for familiens venner. Samtidig som Mary forsøker å gjøre jobben sin, og forhindre at hennes virkelige identitet blir oppdaget, begynner William å bli forelsket i henne.

Skuespillere
------------

* Constance Talmadge som Mary Wayne
* Vincent Coleman som William Marshall
* Ned Sparks som Peter Stearns
* Nellie Parker Spaulding som Caroline Marshall
* Mona Lisa som Nell Norcross
* Matthew Betz som Kid Whaley
* Arnold Lucy som biskopen
* Dorothy Walters som gårdseier
* George Fawcett som Major Colton

Referanser
----------

1. ↑  Good References
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 17. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Good References – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Good References* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Good References* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Good References* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Good References* på American Film Institute Rediger på Wikidata
En gammel, finsk alterduk dekorert med en havmann som kan tolkes som *Näkki* eller på svensk *Näcken*. Duken er fra en kirke i Ijo ved Bottenvikens østre kyst,
Den russiske eventyrtegneren og illustratøren Ivan Bilibins framstilling av Vodjanoj (Водяной), en vannvette eller elementærånd i slavisk mytologi, som har påvirket forestillingene om den finske Näkki. Tegning fra 1934.
**Näkki** er i finsk folketro en nøkk, det vil en vette eller elementærånd som knyttes til vann. Han er særlig kjent for å kunne trekke små barn ned i dypet hvis de lener seg over rekkverk på bruer og brygger eller bøyer seg ut for å se speilbildet sitt eller ta på vannet. Näkki er således et klassisk eksempel på en figur som de voksne har brukt for å hindre drukningsulykker ved å skremme barn vekk fra farlig lek ved vann.

Bakgrunn og forestillinger
--------------------------

Näkki har lånt navn og trekk fra skandinaviske nøkker, som i tysk og nordeuropeisk folketro opptrer i ulike varianter under beslektede navn: *Nøkken*, *Näcken*, *Näkki*, *Nixy*, *Nixe*, *Nixie* og *Nokk*. Den finske Näkki er også i nær slekt med vodjanoj i russisk og slavisk mytologi. Näkki kan på finsk også kalles **vetehinen** eller **vesihiisi** etter den baltiske Hiisi, en fe eller vokterånd som passer på vann og sjøer.

Historiene og forestillingene om Näkki varierer, men minner mye om historiene om Nøkken. De forteller at han holder til i grumsete vann, i brønner eller under brygger og bruer. Det sies også at han bor i et slott under vann, dit han kommer ved å dykke i Finlands mange bunnløse sjøer, og kan komme opp på land i skumringa. I noen beskrivelser er skikkelsen svært vakker forfra men hårete og heslig bakfra. I andre er Näkki en stygg «fiskemann» som kan omskape seg til en vakker, vellystig kvinne med tre bryst, en sølvskimrende fisk, en hest eller en hund. 

Näkki kalles *näkk* på estisk.

Se også
-------

* Nøkk, vannvetter i nordisk folketro
* Hiisi, vannvette i baltisk folketro
* Vodjanoj, vannvetter i slavisk mytologi
**Den vesle børa** er et vandresagn kjent i Danmark og Norge. I Reidar Th. Christiansens vandresagnkatalog er den klassifisert som ML 7005. I Norge er sagnet særlig godt kjent i østlandsfylkene og i Telemark, men spredte oppskrifter finnes også fra Søgne, Ulvik og Værøy.

*Sagnet forteller om en bonde som alltid har lykka med seg, mens naboen hans stadig er uheldig. En dag han står på låven og tresker, får han se en liten nisse som pustende og pesende kommer trekkende med tre kornaks. Bonden ler av ham og sier at en så liten bør ikke kan være noe å puste og pese for. Da blir nissen sint og sier at han heretter skal dra like mye fra ham som han til nå har dratt til.*
*Etter den dagen hadde ikke bonden lykka med seg, men med naboen gikk det godt.*

  

Eksempler:

* Magne Aurom, *Liv og Lagnad: Folkeminne frå Sør-Odal.* Oslo 1942, Norsk folkeminnelags skrifter nr. 48 s. 77
* M. B. Landstad, *Mytiske sagn fra Telemarken: Efterladte optegnelser*. Oslo 1926, Norsk folkeminnelags skrifter XIII, s. 138
**GoodNites**, også kalt **DryNites** i Europa, er ei bleie utviklet for barn i alderen 4-15 år som lider av sengevæting. Drynites likner ei vanlig up-og-go truse-bleie og finnes i størelsene 4-7 år og 8-15 år. Det er forskjell på gutte- og jentebleiene både i utseende og fysiske egenskaper. Jentebleiene har ofte et jente-motiv som sommerfugler og alver, med størst absorberingsmulighet midt mellom beina der jentenes urinveisåpning sitter, mens guttebleiene ofte har motiver som motorsykler og biler, med en absorberingskjerne lenger opp tilpasset guttenes urinveisåpning.

DryNites har også utviklet en type bleie-shorts, med utseende som en vanlig boksershorts uten noen likhetstrekk som skal likne på en bleie. Det er dog skjult en bleie inni shortsen som ikke syntes for det blotte øyet. 

Det finnes også DryNites-tisselaken, som er absorberende plastlaken som kan legges i mellom lakenet og madrassen og vil absorbere inntil 9 dl urin dersom en skulle ha et uhell nattestid uten å ha på seg bleie.
**Joseph Alston Wise** (født 29. oktober 1904, død 23. september 1984) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Wise ble olympisk- og verdensmester i ishockey i vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada i OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som hadde fire deltakende lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Wise, William Cockburn, Clifford Crowley, Albert Duncanson, George Garbutt, Roy Hinkel, Victor Lindquist, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Romeo Rivers, Harold Simpson, Hugh Sutherland og Stanley Wagner. Wise spilte fem kamper og scoret to mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alston Wise – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alston Wise – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alston Wise – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alston Wise – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Alston Wise – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**James Anthony Rowland** (født 1. november 1922 i Armidale i New South Wales i Australia, død 27. mai 1999) var en høytstående offiser i det australske flyvåpenet (Royal Australian Air Force).

Rowland ble utdannet ved Cranbrook School og senere studerte han ved University of Sydney. Han forlot universitetet i 1942 for å verve seg til Royal Australian Air Force som pilot.

Han tjenestegjorde som personalsjef for det australske flyvåpenet fra mars 1975 til mars 1979.[] Han ble senere utnevnt til guvernør i delstaten New South Wales og han satt i dette embetet fra 20. januar 1981 til 20. januar 1989 og deretter ble han kansler for University of Sydney 1990-1991. Han ble tatt til fange av Gestapo og satt en tid som krigsfange i Nazi-Tyskland. Han ble reddet av to tyske Luftwaffe-offiserer som hadde blitt informert om at en fiendtlig offiser fra flyvåpenet ikke ble behandlet som en fange i samsvar med vilkårene den gjeldende Genève-konvensjonen.[]

De tyske offiserene tok Rowland med til en annen tysk fangeleir som var under kontroll av det tyske Luftwaffe. I denne fangeleiren var behandlingen av krigsfangene mye bedre, og der ble han sittende frem til frigjøringen. Den 16. februar 1945, ble Rowland tildelt Distinguished Flying Cross (DFC) for sine operasjoner under den andre verdenskrigen. Den 1. januar 1955 ble han tildelt Air Force Cross (AFC).

Etter at verdenskrigen var over dro han tilbake til universitetet som professor og senere steg han i gradene i flyvåpenet til Air Marshal og i 1975 ble han gjort til sjef for hele personalet i flyvåpenet.[] Denne stillingen hadde han til han pensjonerte seg fra militæret. Den 11. juni 1977 ble han utnevnt til kommandør (KBE) av den britiske Order of the British Empire. 

Den 20. januar 1981 ble Rowland utnevnt av dronning Elizabeth II til guvernør i den australske delstaten New South Wales, der han erstattet Roden Cutler. Hans utnevnelse ble anbefalt av den daværende australske regjeringen og han satt som guvernør for denne delstaten frem til 1989. Den 26. januar 1987, ble Rowland utnevnt til *companion* av Order of Australia. Etter at han var ferdig som guvernør satt Rowland som president for organisasjonen Royal Humane Society før han ble kansler ved University of Sydney 1990-1991. Han døde i mai 1999 i en alder av 76 år.

Referanser
----------

1. ↑   honours.pmc.gov.au[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   honours.pmc.gov.au[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   honours.pmc.gov.au[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   honours.pmc.gov.au[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Australian Honours Search Facility, honours.pmc.gov.au, Australian Honours-ID 885205[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NLA
 |
**João Ribeiro de Barros** (født 4. april 1900, død 20. juli 1947) var den første av tre amerikanske flyvere  som fløy fra Europa til Amerika. Den 28. april 1927, krysset han Atlanterhavet med et Savoia-Marchetti S. 55 sjøfly - «Jahú». Under flyvningen hadde han selskap av tre andre: João Negrão (co-pilot), Newton Braga (navigatør) og Vasco Cinquini (mekaniker). De fire flygere fløy fra Genova i Italia, til Santo Amaro (São Paulo), med mellomlandinger i Spania, Gibraltar, Kapp Verde og Fernando de Noronhas, i brasiliansk territorium.

Historie
--------

De Barros var student ved *Ateneu Jauense* og fullførte videregående skole ved Instituto de Ciências e Letras av São Paulo. Han ble betraktet som en flink student.

I 1919 forlot han skolen og bestemte seg for å ta utdannelse som flyver USA. Den. 21. februar 1923 fikk han sertifikat No. 88 fra Inernational League i Frankrike. Han startet sin pilotkarriere i Frankrike, og har fikk mer trening i luftakrobartikk og navigasjon og som pilot i USA og luftakrobatikk i Tyskland.

I 1926 startet  han  et prosjekt: å gjennomføre en flyvning fra Italia til Brasil med sjøfly - alene og uten støtte fra skip.

Se også
-------

* Første flyvning over Sør-atlanterhavet
* Sarmento de Beires

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
***Blueberry*** er en fransk film fra 2004 basert på den franske westerntegneserien Blueberry, av Jean Giraud og Jean-Michel Charlier. 

Filmen er løst basert på tegneserien, og historien kan ikke identifiseres fra noen av tegneseriefortellingene. En del karakterer og hendelser er riktignok hentet fra *Von Luckners gullgruve* og *Gjenferd og gullkuler*, men forskjellene fra disse albumene er mange og vesentlige. Den nå avdøde Charliers familie var ikke fornøyd med fremstillingen, og tar avstand fra filmen. I filmen er det den franske filmstjernen Vincent Cassel som har hovedrollen som «Løytnant Mike Blueberry». Med seg har han blant andre Michael Madsen og Juliette Lewis i støttende roller. Denne franske filmen er spilt inn på engelsk, da temaet er den ville vesten fra Amerika på 1870-tallet. Jan Kounen har regien for filmen.

Handling
--------

Den amerikanske marskalken Mike Donovan (spilt av Vincent Cassel) sliter med mørke minner etter dødsfallet til hans første store kjærlighet. Han forsøker å holde fred mellom de hvite og aboriginerne, som midlertidig hadde adoptert og tatt vare på ham.

Men de onde handlingene til Blount, en «hvit trollmann» fører til at Donovan ønsker å konfrontere skurken i de hellige fjellene - og samtidig erobre sin egen frykt og minner.

Skuespillere
------------

* Vincent Cassel som Mike Blueberry
* Juliette Lewis som Maria Sullivan
* Michael Madsen som Wallace Sebastian Blount
* Temuera Morrison som Runi
* Ernest Borgnine som Rolling Star
* Djimon Hounsou som Woodhead
* Hugh O'Conor som en yngre Mike Blueberry
* Geoffrey Lewis som Greg Sullivan
* Nichole Hiltz som Lola
* Kateri Walker som Kateri
* Vahina Giocante som Madeleine
* Kestenbetsa som Kheetseen
* Tchéky Karyo som Uncle
* Eddie Izzard som Prosit
* Colm Meaney som Jimmy McClure
* François Levantal som Pete

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blueberry* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Blueberry* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Blueberry* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Blueberry* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Blueberry* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Blueberry* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Blueberry* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Blueberry* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Blueberry* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Cavan** (irsk: *An Cabhán*, «gropen/hulningen») er administrasjonsbyen i grevskapet Cavan i Irland. Byen ligger i Ulster, nær grensen til grevskapet Fermanagh Nord-Irland.Byen omgås av hovedveien N3 som forbinder Dublin (mot sør) med Enniskillen, Ballyshannon og Donegal (mot nord). I henhold til folketellingen 2016 hadde byen en befolkning på 10 914 innbyggere.

Mot slutten av 1800-tallet ble byen et jernbaneknutepunkt. I dag er stasjonen nedlagt, men byen har den klart å holde på mye av industrien. Cavan har også nytt godt av flere investeringsprogrammer som har trukket ny industri dit.

Historie
--------

Cavan ble grunnlagt av den irske klansjefen og herre av Øst-Breifne, Giolla Íosa Ruadh O'Reilly, mellom 1300 og hans død i 1330. O'Reilly-familien bygde en festning i byen mot slutten av 1200-tallet. Omtrent på samme tid ble det opprettet et fransiskanerkloster i området. På 1400-tallet opprettet så Owen O'Reilly et marked på stedet, som trakk kjøpmenn fra Dublin og Drogheda. Byen fikk sitt charter av Jakob I av England i 1610.

På begynnelsen av 1800-tallet kontrollerte Farnham-familien store deler av byen, og anla en ny, bred hovedgate som fortsatt har navn etter familien. Farnham House nordvest for byen er et av de største privathusene i grevskapet. Det ble antagelig bygget i 1810, og ble formgitt av Francis Johnston fra Dublin. I senere tid har huset blitt ommbygget til luksushotell.

Vennskapsby
-----------

* Frankrikes flagg Jaunay-Clan, Frankrike

Referanser
----------

1. ↑   «An Cabhán/Cavan», *Placenames Database of Ireland* (logainm.ie).
2. ↑   «Sapmap Area – Settlements – Cavan». Census 2016. *CSO*. 2016. Arkivert fra originalen den 13. januar 2018.
3. ↑  «Cavan Franciscan Friary», *Monastic Ireland*
4. ↑  «Jaunay-Clan», *Mapcarta*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cavan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cavan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |