recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Glehn slott** (estisk: *Glehni loss*, tysk: *Hohenhaupt*) er et slott i Nõmme, Tallinn i Estland.

Historie
--------

Herregården ble etablert av godseieren Nikolai von Glehn (1841–1923) på den nordlige delen av eiendommen Jälgimäe. Slottet sto ferdig i 1886 og ble tegnet av eieren selv. Det er omgitt av en park med flere bygninger som palmehus (1900-1910), observasjonstårn (1910) og skulpturene *Kalevipoeg* (1908), *Krokodille* (1908), også tegnet av Glehn selv.

Etter at Glehn emigrerte til Tyskland i 1918 ble slottet plyndret og deretter forfalt. På 1960-tallet begynte en restaurering av bygningene, hvoretter en nyinnvielse ble foretatt den 24. mars 1977.)

I populærkulturen
-----------------

Opptakene til den sovjetiske filmen *Hunden fra Baskerville* (russisk: Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона: Собака Баскервилей) foregikk blant annet her i 1981

Galleri
-------

* SlottetSlottet
* Skulptur av KalevipoegSkulptur av Kalevipoeg
* Inne i palmehusetInne i palmehuset
* Glehns utsiktårn, nå Tallinns observasjonstårnGlehns utsiktårn, nå Tallinns observasjonstårn
* KrokodillenKrokodillen

Referanser
----------

1. 1 2  «8552 Hohenhaupti loss». Besøkt 1. januar 2017.
2. ↑  «A cult film "The Hound of the Baskervilles" was shot at Sagadi». Sagadi mõis. Besøkt 1. januar 2017.

Portal: Estland
Glava kirke
**Glava** er et småsted i Arvika kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige og sentrum i Glava församling som er omtalt så tidlig som i 1540. Glava kyrka vart bygd i 1736. Glava ligger ved sjøen Glafsfjorden.

I 2005 var Glava med 201 innbyggere regnet som et tettsted, men i 2010 var innbyggertallet sunket under 200, som er grensen for å regnes som tettsted i Sverige.

Det norske selskapet REC hadde ein fabrikk for produksjon av solpanel i Glava. På det meste hadde fabrikken 300 tilsette. Fabrikken vart vedtatt lagt ned i 2010..

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 7. april 2016.
2. ↑   *arkivkopi*, arkivert fra originalen on 2010-09-24, besøkt 2010-09-23

  


| * v
* d
* r
Arvika kommune i Värmlands län i Sverige |
| --- |
|  | Arvika **·** Edane **·** Gunnarskog **·** Jössefors **·** Klässbol **·** Sulvik **·** Åmotfors |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Ectopria*** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede. Arten, *Eubria palustris*, finnes i Norden men den er ikke kjent fra Norge.

Utseende
--------

Små, bredt ovale, nokså flate, svarte biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede eller kamformede. **Hodet** er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er brede og flate, ofte med dype punktstriper. **Beina** er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. **Larvene** ("water pennies") er flate med ovalt omriss. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse
----------

Slekten forekommer i Nord-Amerika, på Madagaskar og i Sørøst- og Øst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Eubriinae
					- Slekten ***Ectopria*** J.L. LeConte, 1853
						* *Ectopria emmamieli* (Pic, 1918)
						* *Ectopria hsui* Lee & Yang, 1994
						* *Ectopria laticollis* Wickham, 1913
						* *Ectopria leechi* Brigham, 1981
						* *Ectopria nervosa* (Melsheimer, 1845)
						* *Ectopria nitidula* (Kiesenwetter, 1874)
						* *Ectopria opaca* (Kiesenwetter, 1874)
						* *Ectopria reticulata* Champion, 1897
						* *Ectopria tachikawai* (Satô, 1968)

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lee, Chi-Feng; Yang, Ping-Shih (1994). «A Review of the Genus *Ectopria* Leconte from East Asia, with the Description of a New Species from Taiwan (Coleoptera: Psephenidae: Eubriinae)». *The Coleopterists Bulletin*. 48 (4): 381-389. JSTOR 4009053.

Eksterne lenker
---------------

* Larve, «water penny»

* (en) *Ectopria* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ectopria* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ectopria* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Ectopria* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Ectopria* hos NCBI Rediger på Wikidata
Ittens fargesirkel
Lærebok om Ittens fargelære. Bildene illustrerer fargekombinasjonene i læren.
**Ittens fargelære** er en fargeteori som ble laget av den sveitsiske maleren Johannes Itten og blir brukt i undervisningen i alle skoler for at elever skal få kjennskap til fargelære. Læren blir spesielt mye brukt i design og håndverk. De viktigste og mest brukte konseptene fra Ittens fargelære er komplementær harmoni og fargesirklenens oppbygning. For å finne en komplementær harmoni på Ittens fargesirkel velger man to farger som ligger på motstående side av fargesirkelen, og bruker dem som hovedfarger i en komposisjon. Disse fargene vil visuelt forsterke hverandre, og virke påtrengende hvis man bruker de i sin naturlige form. For å motvirke dette, gjøres skalaen roligere ved å være den ene komplementærfargen lysere og den andre mørkere.

Fargekombinasjonene
-------------------

Itten delte også fargekombinasjoner i ulike kategorier.

**Lys-mørk-kontrasten** er når en bruker både lyse og mørke farger, altså farger med mye svart i seg mot farger med mye hvitt i seg.

**Komplementærkontrasten** er når en bruker farger som er på motsatt side av fargesirkelen sammen, som for eksempel rød og grønn eller lilla og gul. Komplementærfargene er fargene som ligner minst på hverandre.

**Kald-varm-kontrasten** er bruken av varme og kalde farger, hvor rød, gul og oransje blir tradisjoneltsett ansett som varme, mens blåfarger blir oppfattet som kalde. Grunnen til det er at ild har en oransjeaktig farge, mens is og vann lener mer mot blått.

**Simultankontrasten** er når fargene rundt en farge påvirker hvordan fargen ser ut og at den kan se annerledes ut basert på omgivelsenes endringer i stedet for fargens endring i seg selv.

**Kvalitetskontrasten** går ut på at når en blander hvitt heller svart i en farge, vil fargens intensitet endre seg og bli dusere.

**Kvantitetskontrasten** er når en balanserer ulike mengder av komplementærfarger slik at den ene fargen ikke skal dominere eller fremstå som sterkere enn den andre fargen. En trenger for eksempel mest av lilla for at gul ikke skal bli mye sterkere.

Referanser
----------

1. ↑  Linder, Mats (4. juni 2018). «Johannes Itten». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
2. ↑  «Bygg- og anleggsteknikk - Fargelære - NDLA». *ndla.no*. Besøkt 6. juli 2019. [*død lenke*]
3. 1 2  «Johannes Itten». *Farger og pigmenter gjennom tidene* **(engelsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
4. 1 2  jorunn oseng (27. mars 2008). «Johannes Ittens FargelæRe». Besøkt 6. juli 2019.
5. ↑  «Johannes Itten's Color Contrasts». *www.worqx.com*. Besøkt 6. juli 2019.
**Itte Detenamo** (født 22. september 1986 i Buada) er en naurisk vektløfter. Han er sønnen til Vinson Detenamo, og søskenbarnet til Quincy Detenamo. Han utgjorde, sammen med Reanna Solomon og Yukio Peters, Naurus delegasjon i Sommer-OL 2004.

I Sommer-OL 2004 i Athen konkurrerte han i vektklassen 105 kg, og kom på 14. plass. Han slo sin personlige rekord i første løft, med 192,5 kg. Det andre løftet på 197,5 kg klarte han ikke, og han prøvde ikke en tredje gang, pga. dehydrering.

Detenamo var Naurus eneste representant i Sommer-OL 2008 i Beijing. Han var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  *London 2012 Opening Ceremony - Flag Bearers*, Den internasjonale olympiske komité.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Itte Detenamo – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Itte Detenamo – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Itte Detenamo – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Itte Detenamo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Itte Detenamo – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Itte Detenamo – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Itte Detenamo – IWF Rediger på Wikidata

* (de) Itte Detenamo – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (vektløfting) Rediger på Wikidata

  

Portal: Nauru
**Frederick av Hallum** (frisisk: **Freark fan Hallum**, født ca. 1113 i Hallum, død 5. mars 1175) var en premonstratenserprest og kanonisert. Han var grunnlegger av og første abbed i Mariengaarde abbedi i Friesland i Nederland.

Frederik ble prest i sin hjemby etter å ha studert ved katedralskolen ved domkirken i Münster. Han utmerket seg med en stor sjelelig inderlighet og førte et liv i beskjedenhet.[] Etter sin mors død sluttet han seg til premonstratenserne og grunnlag klosteret Mariëngaarde, som blomstret under hans ledelse[]. Han utøvde også en positiv innflytelse på sine omgivelser.[] Han brakte adelen i de nederlandske stater til å bilegge sine tvister og viste seg som en faderskikkelse for de fattige og ulykkelige.[]

Han døde i år 1175 og ble begravet på Mariengaarde.

Etter hans død skjedde det mange mirakler.[] Relikvier av Frederick lå i Hallum inntil 1614, hvoretter de for å unngå å falle i hendene på kalvinister ble overført til klosterkirken i Bonne-Espérance nær Vellereille-les-Brayeux i vallonsk Hainaut, hvor de ble plassert i 1616 eller 1617. De ble overført til Leffe abbedi nær Dinant i 1938. 

Kanoniseringen av den hellige Frederik ble formelt ratifisert i 1728.

Han feires hvert år den 4. februar av Premonstratenserordenen og i Utrecht erkebispedømme.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ekkart Sauser: «Friedrich von Hallum» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 18, Herzberg 2001, ISBN 3-88309-086-7, sp. 492.
* Norbertine Vocations: St. Frederick
* Het Meertens Instituut over Frederik van Hallum
Fra Klosterporten i Sorø  Foto: Hubertus45 
**Sorø** er en by som ligger på Vestsjælland i Sorø kommune i Danmark og har 8 005 (2020) innbyggere.

Byen, som ligger 75 km vest for København, ble fra 2007 sete for det folkevalgte Regionsrådet og administrasjonen av den nye Region Sjælland.

Sorø har Danmarks største bevarte klosterkirke – Sorø klosterkirke – som blant annet er gravplass for Ludvig Holberg, den siste norske middelalderkongen Olav Håkonsson samt hans bestefar Valdemar Atterdag.

Sorø Akademi som er en av Danmarks eldste kostskoler ligger i tilknytning til kirken.

Referanser
----------

1. ↑  Danmarks Statistik: Tabel BEF44. (Besøkt 30. desember 2013)
2. ↑  Sorø Klosterkirkes historie Arkivert 30. desember 2013 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Sosial loffing** er en form for rolleadferd som oppstår når mennesker arbeider i grupper. Sosial loffing ser ut til å være begrenset til situasjoner hvor gruppen utfører enkle oppgaver og hvor det er mulig å skjule unnasluntringen. Dette kalles **Ringelmann-effekten**. Ringelmanns arbeider fra 1913 viste at når den enkeltes innsats kan kamufleres så sluntrer folk unna.

Det er typisk for Ringelmann-effekten at gruppen har utført enkle oppgaver av additiv art, for eksempel at flere personler løfter i flokk, roper høyt sammen eller konkurrerer i tautrekking. Det er også observert at folk med bind for øynene har hatt senket ytelse mens de har trodd de opptrådte i en gruppe. Dersom gruppen opplever at deres individuelle prestasjoner blir evaluert av utenforstående er det mindre sannsynlig at sosial loffing oppstår.

I en gruppe som arbeider med oppgaver som krever alles makismale bidrag og hvor det blir synlig om individuell ytelse mangler, vil gruppemedlemmene heller ha en tendens til å hjelpe dem som yter mindre slik at gruppens totale ytelse øker. Dette er det motsatte av Ringelmann-effekten og kalles **Köhler-effekten**. Det ser ut til at forskjellen i prestasjon ikke må være for stor for at Köhler-effekten skal inntreffe. Det er ting som kan tyde på at Köhler-effekten oppstår når medlemmene opplever oppgaven som viktig og/eller er sterkt knyttet til gruppen eller oppgaven. Köhler sine arbeider ble publisert i 1926.

I 1979 publiserte Latané, Williams og Harkins forskning basert på Ringelmanns forsøk. De viste at det er flere kilder til prosesstap i grupper og trakk frem motivasjonstap og koordinering som to sentrale faktorer. Lavere effektivitet oppstår både på grunn av tap av motivasjon og på grunn av dårlig koordinering og blir større jo større gruppen er. Koordinasjonstap har med gruppens evne til å kombinere og utnytte sine ressurser. Tap av motivasjon er knyttet til sosial loffing.

**Free-riding** kan ligne på sosial loffing. Gratispassasjerproblemet og den kollektive handlings logikk har blitt diskutert i spesielle sammenhenger i årtusener. Free-riding er et gammelt fenomen og har blant annet blitt diskutert av filosofene Adam Smith, David Hume og John Stuart Mill.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Endre Sjøvold: Teamet. Utvikling, effektivitet og endring i grupper, side 30-31. Universitetsforlaget, 2006. ISBN 978-82-15-00520-1.
2. ↑   Hardin, Russell, "The Free Rider Problem", The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Spring 2013 Edition), Edward N. Zalta (ed.). Konsultert 12. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Podcast fra foredrag om sosial loffing av Henning Bang fra Åpen dag ved UiO 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nestor Georgius Thomassen** (født 1844, død 1904) var en norsk arkitekt født i Kristiania.

Thomassen hadde sin utdannelse gjennom tegneskole, læretid og assistentarbeid for arkitekt Jacob Wilhelm Nordan, før arkitektstudier i München og Berlin fra 1866 til 1868.

Etter studiene bodde og arbeidet han flere år i Arendal, hvor han var med på gjenoppbyggingen etter  bybrannen i 1868. Der var han arkitekt for blant annet Grand Hotel, Bedehuset og Thommesengården.

Senere virket han særlig i Kristiania der han ble tildelt flere store byggeoppdrag. Blant annet Tøyen skole, 1880, Gamlebyen skole, 1881 og Sofienberg skole, 1883.

Han tegnet også flere privatboliger i sveitserstil, blant annet Melgården i Åmot kommune 1877 og Norstumoen i Stor-Elvdal kommune 1880.

Referanser
----------

1. ↑  Nestor Georgius Thomassen i Store norske leksikon
2. 1 2  Nestor Georgius Thomassen (1844-1904) Geir Tandberg Steigan fra Arc!

Eksterne lenker
---------------

* Nestor Georgius Thomassen i Norsk kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Sosial integrasjon** er en sosial prosess som innenfor sosiologien defineres som «en prosess som fører til at ulike sosiale enheter (individer, grupper, kulturer, nasjoner) forenes», eller som «samhørigheten mellom samfunnsmedlemmene».

Integrering eller integrasjon brukes også om innlemming av innvandrere i majoritetssamfunnet. Integrasjon blir i den sammenhengen brukt som kontrast til assimilering.

Vertssamfunn
------------

Et vertssamfunn er en generell populasjon (i utgangspunktet majoriteten) i et sosialt system. Det kan eksistere flere samfunn i en enkelt stat, og en snakker derfor om «samfunnet» som en helhet - ofte innenfor rammene av en stat. Når samfunn beveger seg fra homogenitet kan det oppstå subkulturer som opptrer i vertssamfunnet. Det blir gjerne først aktuelt å snakke om et vertssamfunn i en kontekst der det eksisterer subkulturer.[]

Se også
-------

* Integrasjon (sosiologi)

Referanser
----------

1. ↑  *Sosiologisk leksikon*. Oslo: Universitetsforl. 1997. s. 288. ISBN 8200229483.
2. ↑  Østerberg, Dag (1938-) (1986). *Fortolkende sosiologi*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 78. ISBN 8200076164.
3. ↑  «Integrering». Besøkt 7. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Jøstølen** er ei bygd som ligger på den sørvestlige siden av Fast-Smøla på Nordmøre. Bygda har i dag til sammen åtte husstander. Folketallet på Jøstølen har som i de fleste kystbygder gått ned, men har nå stabilisert seg på vel 20 innbyggere. Bygda har eget forsamlingshus som er i bruk, det er et anlegg med rorbuer for utleie og det er to gårdsbruk som driver med melkeproduksjon. Navnet Smøla kommer for øvrig av at øya har en "oppsmuldret" skjærgård rundt seg, smol som det var skrevet på norrønt betyr knust eller oppsplintret.

Jøstølen er første gang nevnt i skattelister fra 1610. Da var skrivemåten Jødstøffle, etter som årene gikk varierte det mellom Jødstoel, Jødstølle, eller Jøttstøll. Så gikk de over til å skrive Jøstøll. Fra 1700 skrev de Giøstølen og mye av denne skrivemåten er beholdt fram til våre dager. I dag skrives navnet på bygda Jøstøl og slektsnavnet er Gjøstøl.

Jøstølen finner vi nevnt som eget bruk i 1610 i skattelistene, men vi har grunn til å tro at Jøa (naboøya) har brukt området som støl (beite) fra høymellomalderen, altså i mellom år 1000 til 1350, men det er ikke kjent om bygda hadde det samme navnet da. Opprinnelsen av navnet Jøa er ukjent, men kan komme av et gammelt ord som betyr avkom. Øya Jøa kunne ha blitt sett på som ei halvøy ut fra fastlandet, men så blitt avskilt av sundet som går mellom Jøstølen og Jøa. I begynnelsen var Jøstølen kun et bruk, men etter hvert ble bruk etter bruk fradelt og flere hus ble bygget rundt om.
**Sosial kapital** er et samlende begrep for en rekke forhold; sosial støtte, sosiale nettverk, sosiale bånd, ressurser, tillit, trygghet, deltakelse, det sivile samfunn og medborgerskap. Sosial kapital kan betegnes som ressurser som er tilgjengelig for aktører gjennom deltakelse i sosiale nettverk.

Den amerikanske professoren Robert Putnam definerer sosial kapital som summen av normer, tillit og nettverk.

Ifølge Robert Putnam har sosial kapital både en avgrensende og en brobyggende karakter.

Avgrenset sosial kapital betegner sosiale bånd mellom personer som har fellestrekk som samme alder, interesser eller etnisitet. Brobyggende sosial kapital går på tvers av disse likhetene. Forskjellige grupper kan, ifølge Putnam, på samme tid være avgrensende og brobyggende; eksempelvis i en menighet, hvor det avgrenses over for andre trosretninger, men bygges bro over sosiale og etniske forskjeller.

Putnams begreper brukes gjerne også til å beskrive virksomheters sosiale kapital. Her vurderes graden av tillit og opplevelsen av rettferdighet i en organisasjon som uttrykk for virksomhetens samarbeidsevne. Dette vurderes i tre relasjonsforhold: Samlende ("bonding" – innenfor en avdeling eller enhet), brobyggende ("bridging" – mellom avdelinger eller enheter) og forbindende ("linking" – mellom ledelsen og medarbeiderne). 

Virksomheten kan godt ha en høy sosial kapital innenfor en avdeling, men en lav sosial kapital mellom avdelinger. Dermed vil det eksempelvis vurderes, at samarbeidsevnen kan forbedring i den brobyggende relasjon. Virksomhetens sosiale kapital er en kollektiv egenskap i virksomheten og skal anskues og bygges opp på strategisk ledelsesplan.

Referanser
----------

1. ↑  Rolf Rønning, Bengt Starrin. "Sosial kapital i et velferdsperspektiv - Om å forstå og styrke utsatte gruppers sosiale forankring" (2009) ISBN/EAN: 9788205392489
2. ↑  Robert D. Putnam. "Diplomacy and Domestic Politics: The Logic of Two-Level Games." (1988):427-460.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
January Suchodolski 1853: *Stormingen av Otsjakiv den 6. desember 1788*
**Otsjakiv** (ukrainsk: Очаків, russisk: Очаков, *Otsjakov* krimtatarsk og tyrkisk: *Özü*, rumensk: *Oceacov*) er en liten by i Mykolajiv oblast (fylke) sør i Ukraina. Den er det administrative sentret i Otsjakiv rajon (kommune), mens selve byen har status som en egen rajon i oblasten. Den ligger på en halvøy i Svartehavet, ved innløpet til Dniprolimanen, like ovenfor Kinburn. 

I mange år var dette en byfestning som var senter i en osmansk provins (eyalet). Otsjakiv var strategisk viktig på grunn av at den ligger ved utløpet av Dnipro–Buh-limanen. Her var det gjentatte ganger militære sammenstøt.

Den fantasifulle skrønemakeren baron von Münchhausens berømte ritt på en kanonkule skal ha skjedd her i 1737 under den russisk-østerrikske tyrkerkrig. 

Kontreadmiral Karl Heinrich von Nassau-Siegen (1743–1808) beseiret i 1788 nesten helt knusende en vesentlig større tyrkisk flåte i sjøslaget ved Otsjakiv, hvorpå byen kunne erobres av russiske styrker.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ochakiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Mykolajiv oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Mykolajiv |
|  | Basjtanka **·** Juzjnoukrajinsk **·** Nova Odesa **·** Novyj Buh **·** Otsjakiv **·** Pervomajsk **·** Snihurivka **·** Voznesensk | Ukrainas flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Ross Dependency** er et newzealandsk biland i Antarktis og en del av Kongeriket New Zealand. Det er oppkalt etter James Clark Ross, som oppdaget Rosshavet. Ross Dependency er en sektor som strekker seg fra Sørpolen til 60° sørlig bredde mellom 160° øst til 150° vest.

Området styres direkte fra New Zealand av M.F.A (Ministry of Foreign Affairs).

Områder
-------

Forskningsbasene Scott Base (New Zealand) og McMurdo Station (USA) er de eneste permanente bosetningene i området, bortsett fra Amundsen-Scott South Pole Station på Sørpolen.

Ross Dependency har en rullebane i snøen ved Williams Field. På grunn av de kalde temperaturene garanteres det at fly utstyrt med ski eller hjul på kan lande der året rundt.

Historie
--------

I 1923 ble Ross Dependency overført fra Storbritannia til New Zealand.

Se også
-------

* Rossøya

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** SCAR

 |
**Otonamaki** (japansk: 大人巻き, «voksensvøping») er en japansk trend, som blir av noen ansett for å være et alternativ til massasje eller fysioterapi.

Den er innspirert av svøping, som mistet noe av sin utbredelse i 1980-årene i Japan på grunn av bekymringer over helseskader.

Otonamaki består i av å bli viklet inn tett i fosterstilling i et hvitt, mykt klede som man lett kan puste gjennom. Hver sesjon varer i om lag tyve minutter.

Noen mener at metoden kan lindre problemer med kroppsholdningen og stivhet i kroppen.

Per 2017 er metoden ikke særlig utbredt, ikke en gang i Japan. Noen av dem som har prøvd ut denne metoden er kvinner etter barnefødsel.

Metoden ble oppfunnet i 2015 av den japanske jordmoren Nobuko Watanabe, som også har oppfunnet et magebelte for gravide, som er mye brukt i Japan.

Kritikk
-------

Noen fagfolk er skeptiske til at denne metoden har noen virkning, mens andre mener at den i værste fall kan føre til belastningsskader i muskelsystemet, om ikke på kort sikt, så i hvert fall over tid.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Why Japanese people are wrapping themselves up in cloth». *BBC News* **(engelsk)**. 30. desember 2016. Besøkt 9. februar 2017.
2. 1 2  Cuskelly, Claudia (8. februar 2017). «Bizarre new craze of ADULT swaddling hits Japan». *Express.co.uk* **(engelsk)**. Besøkt 9. februar 2017.
3. ↑  Germany, SPIEGEL ONLINE, Hamburg. «Stresstherapie aus Japan: Einmal einwickeln, bitte - SPIEGEL ONLINE - KarriereSPIEGEL». *SPIEGEL ONLINE*. Besøkt 9. februar 2017.
4. ↑  «最新の健康法｢おとなまき｣を知っていますか | ロイター». *東洋経済オンライン* **(japansk)**. Besøkt 9. februar 2017.
5. ↑  «Adult Wrapping - The Japanese Therapy Craze That Recreates the Comforting Feeling of a Womb | Oddity Central - Collecting Oddities». *Oddity Central* **(engelsk)**. 21. desember 2016. Besøkt 9. februar 2017.
6. ↑  «Japanese Adult Swaddling Therapy Put Me Back in the Womb». *Vice* **(engelsk)**. Besøkt 5. september 2017.
7. ↑  «Adult swaddling therapy fad hits Tokyo». *Mail Online*. Besøkt 9. februar 2017.
***Jøssingposten*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

Avisen ble opprinnelig startet sommeren 1941, under det manende navnet ***Send videre***. Utgiver og redaktør var Ingeborg Refling Hagen, en kjent forfatter og kulturpersonlighet. I september ble navnet på publikasjonen forandret til *Jøssingposten*, med undertittelen «hvori opptatt *Send videre*». «Jøssing» var en betegnelse på anti-nazistiske nordmenn under andre verdenskrig.

Ingeborg Refling HagenHagen var fra før midtpunktet i en kulturell og litterær krets, og mange av hennes bekjente fra dette miljøet deltok snart i arbeidet med avisen. Den kom to – tre ganger i uken og ble spredt både i Oslo og ut over landet. Produksjonen forgikk i Hagens hjem Nordjordet på Ekeberg i Oslo, der hun hadde både skrivemaskin og duplikator. Den kom til å bli en av Oslos største i den tiden den kom ut.

Selv unngikk hun å skrive i avisen. Hennes skrivestil var for kjent, og risikoen for å bli avslørt for stor. Under produksjonen av avisen hadde hun også pønsket ut en beredskapsplan i tilfelle razzia: De ferdige avisene ble plassert i badekaret, med et laken over. Ved siden av sto en kurv skittentøy, og på ovnen et femti-liters spann med kokende vann. Planen var å hive alt utstyr i badekaret og dumpe tøy, varmtvann og såpe over. Hagen regnet med at det var menn som gjennomførte razziaer, og at menn ikke ville rote i møkkete vann og skittentøy.

Tross alle forsiktighetsregler ble hun arrestert i desember 1941. Hun satt inne til sommeren 1944, men tyskerne klarte ikke å få et ord ut av henne. Psykisk var hun langt fra knekt, men oppholdet tæret på helsa og brøt henne ned fysisk. Sammen med henne ble flere av gruppas medlemmer tatt: Sonja Coucheron, Rolf Thallaug Olsen, Frithjof Hjalmar Reppen (1893–1945) og Thora Robert. Reppen endte livet i en tysk konsentrasjonsleir.

Etter en stund klarte de gjenværende deltakerne i gruppa å få i gang *Jøssingposten* igjen. Denne gangen var Jacob B. Schieve-Nielsen redaktør.

Neste anslag mot avisen kom sommeren 1943. Da ble sju av folkene bak avisen arrestert. Blant dem var Rakel Evje, Hans Stampe, Wenche Holtermann og Anna Østby. Holtermann ble sendt som NN-fange til Ravensbrück, men overlevde. Østby ble arrestert, slapp først ut, men ble arrestert på nytt. Hun ble sendt til Tyskland og vendte ikke tilbake.

Referanser
----------

1. ↑  Side 71. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
Portal: Alternativ behandling

Kvartskrystaller benyttes ofte i krystallhealing
**Krystallhealing** med ulike steiner og krystaller er en psevdovitenskapelig praksis innenfor noen urbefolkningers kulturer og senere i new ageinspirert alternativ medisin som kan karakteriseres som en «magisk tankegang». Ritualet mangler vitenskapelig forankring og mangler dokumentert virkning.

Utøveren plasserer krystaller på pasientens kropp, ofte i samsvar med chakraene, eller legger krystaller rundt pasienten i et forsøk på å danne et energinett som angivelig skal omgi pasienten med helbredende energi. Prosessen skal angivelig fjerne sperringene i auraen eller kroppens elektromagnetiske felter. Noen utøvere bruker steiner i ulike farger, som skal tilsvare de respektive chakraene. Andre bruker staver av kvarts som føres over pasienten. 

Behandlingsmetoden skal ha forbilder i tidligere kulturer, blant egyptere, hopiindianere, stillehavskulturer og tradisjonell kinesisk medisin. 

Sentralt står «forestillinger om at sykdommer og følelsesmessig smerte legger seg i ulike deler av kroppen, hvor de så kan avleses i auraen, som betegnes som et energifelt rundt kroppen. Krystaller og steiner tenkes å kunne rense auraen og dermed sette mennesket fri fra traumer og i kontakt med dets egen kraftkilde og sannhet. Krystallene betegnes som krystalliserte lysformer og krystallhealeren som en lysarbeider.»

Referanser
----------

1. 1 2  Sitat fra Mehren & Skys innledning i antologien *New Age*, 2007. Et utdrag fra Katrina Raphaells bok *Hva krystallene kan lære oss* inngår i denne antologien.
2. ↑  Regal, Brian. (2009). *Pseudoscience: A Critical Encyclopedia*. Greenwood. s. 51. ISBN 978-0-313-35507-3
3. ↑  Carroll, Robert Todd. «Crystal Power». *The Skeptic's Dictionary*. Besøkt 14. januar 2012.
4. ↑  «Live Science». *Live Science*. 23. juni 2017. Besøkt 29. juli 2018.
5. ↑  «Crystal Therapy». Arkivert fra originalen 14. februar 2020. Besøkt 24. november 2020.
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. september 2011. Besøkt 12. juni 2011.  Healing with Crystals

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |
**Ross Croft Taylor** (født 26. april 1902, død 3. mai 1984) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1928 i St. Moritz.

Taylor ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på *Varsity Blues ishockeylag* som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent. De var direktkvalifisert til finalerunden som besto av fire lag. Canada vant alle sine tre kampene med sammenlagt 38-0; Sverige 11-0, Storbritannia 14-0 og Sveits 13-0. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Taylor, Charles Delahay, Frank Fisher, Louis Hudson, Norbert Mueller, Herbert Plaxton, Hugh Plaxton, Roger Plaxton, John Porter, Frank Sullivan, Joseph Sullivan og David Trottier.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **OL-Gull** i ishockey Canadas flagg Canada
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **VM-Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ross Taylor – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ross Taylor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ross Taylor – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ross Taylor – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Ross Taylor – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Return to Sleepaway Camp*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2008. Det er den andre oppfølgeren til filmen fra 1983 Sleepaway Camp. Robert Hiltzik som regisserte den første delen av serien vender tilbake som regiregissør. I Fel vender Rose tilbake til rollen som Angela Baker, og andre fra originalfilmen vender også tilbake til filmen. Isaac Hayes vises også i filmen. Opprinnelig skulle filmen komme ut i 2003.

Handling
--------

I 2003 er Alan en umoden tenåring med sosiale problemer. Han forsøker å opptre tøft mot små barn som Pee-Pee, men gjør som regel dette i irritasjon fordi han blir mobbet av de andre ungdommene. Alan blir ofte plagd av sin stefar Michael, og reiser på sommerleir ved Camp Manabe sammen med blant andre vennene Vinny og T.C. Men Alan havner snart i konfrontasjon med en leir-rådgiver, Randy, etter at Alan klager på maten de får servert. Ronnie, en annen rådgiver lar Alan få noe annet å spise. Men Alan får også problemer med kokken Mickey, som angriper Alan fordi han forsynte seg med en iskrem fra en fryser.

Alan kaster deretter en veldig stor kniv mot Mickey, og leir-eier Frank (spilt av Vincent Pastore) begynner også å krangle med Alan. Alan løper sin vei, med stefaren Michael jager etter ham. Kort tid senere blir Mickey drept på kjøkkenet, etter å ha blitt dumpet i en frityr-gryte. Flere andre ungdommer ved sommerleiren blir også drept på forskjellige måter, og de andre gjenlevende deltakerne ved sommerleiren tror først at det er Alan som er seriemorderen.

Skuespillere
------------

* Michael Gibney - Alan
* Isaac Hayes - Charlie
* Paul DeAngelo - Ronnie
* Felissa Rose - Angela Baker / Sheriff Jerry.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Return to Sleepaway Camp* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Return to Sleepaway Camp* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Return to Sleepaway Camp* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Return to Sleepaway Camp* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Return to Sleepaway Camp* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Return to Sleepaway Camp* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Det tidligere administrative området Ross-shire i Skottland.
**Ross-shire** (skotsk-gælisk *Siorrachd Rois*), eller vanligvis kun **Ross**, var et administrativt område i Skottland, med grenser mot Sutherland, Cromartyshire (hvor det hadde mange enklaver), Inverness-shire og med en eksklave av Nairnshire. Fylket inkluderte også den nordlige delen av øya Lewis på Hebridene.

Navnet Ross kommer antagelig fra et gælisk ord som betyr *hovedland* – med muligens referanse til Black Isle. Ross er en historisk region og derfor er tillegget **–shire** en heller merkelig og overflødig anglisering.

I 1889 ble Ross-shire, sammen med Cromartyshire, en del av det nylige dannede grevskapet Ross og Cromarty. Loven av 1889 slo også fast at «grevskapene Ross og Cromarty skal opphøre å eksistere som egne grevskap, og skal bli forent for alle hensikter uansett, under navnet grevskapet Ross and Cromarty.» Det tilhører i dag regionen Highland, unntatt den nordlige delen av Lewis og Harris som er del av regionen Ytre Hebridene.

Dingwall var det tradisjonelle administrasjonsbyen til Ross-shire.

Navnene Ross-shire og Ross fortsetter likevel å bli brukt kulturelt. Avisen *Ross-shire Journal* dekker området. Dingwalls største fotballklubb heter Ross County.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ross-shire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Paulus kirke** er en langkirke som ble innviet i 1892. Den ligger ved Paulus' plass (adresse Thorvald Meyers gate 31), like overfor parken Birkelunden i bydel Grünerløkka i Oslo.

Kirken sett fra siden  Foto: Tore Sætre, 2016 
Alteret i kirken
Kirken er utført i tegl med svakt framspringende tverrarmer og har rundt 500 plasser. Den er inspirert av tysk gotikk og har et høyt smalt tårn over inngangspartiet, som vender mot øst. Bygningen er ca. 68 meter høy. Kirkens grunnplan forener den tradisjonelle langaksen med sentralkirkerommets nærhet. Dette kommer til uttrykk i de relativt korte korsarmene og det grunne koret. Dette gir kirkerommet et preg av intimitet og nærhet samtidig som det også gir høytids- og katedralfølelse. Paulus kirke ble tegnet av arkitekten Henrik Bull i 1889, og utbedringer av kirken ble foretatt i 1917-18 og i 1972.

Kirkens altertavle er i brunbeiset furu med forgylt dekor og har en tredelt oppbygging. Den er utsmykket med basunengler av Jo Visdal og to altermalerier av Christen Brun. Mellom de to maleriene står en Kristusfigur i gips utført av billedhuggeren Gunnar Olsen Alvær i 1894.

Orgelet i Paulus kirke ble bygget av den tyske orgelmakeren Albert Hollenbach til kirkens innvielse i 1892. Orgelet gjennomgikk to utvidelser. Den siste i 1943. Arbeidet ble utført av Olsen & Jørgensen. I mai - november 2010 ble orgelet på nytt restaurert og fikk tilbakeført sin originale fasade. Arbeidet ble utført av det tyske orgelbyggerfiramet Schucke Orgelbau fra Berlin. Ved restaureringen fikk orglet samtidig to spillepulter, en mobil nede i kirken i tillegg den restaurerte faste på galleriet. Instrumentet har i dag 51 stemmer, inkl 2 unitstemmer 1 labial og 1 rørstemme og et vell av koppler fordelt på 4 man (4.man i fjernverk) og pedal. Dette tilsammen utgjør en pallett med 95 registre. Det regnes som et av Oslos mest karakterfylte orgler.

Paulus er sognekirke for bydel Grünerløkka.

Referanser
----------

1. ↑  «Paulus kirke - Utvendig rehabilitering». Mercell Norge AS. Besøkt 24. mars 2018.

Litteratur
----------

* Jubileumstidskriftet *Folkekirke og Helligsted, Paulus kirke 1892–1992*

Eksterne lenker
---------------

* Paulus kirkes hjemmeside Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine.
* (no) «Paulus kirke». *Kirkesøk*. Den norske kirke.
* «Paulus kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Oslo bispedømme : Nordre Aker prosti |
| --- |
| 
* Hasle
	+ Hasle kirke
* Paulus-Sofienberg
	+ Paulus kirke
	+ Sofienberg kirke
* Sagene-Iladalen
	+ Sagene kirke
	+ Iladalen kirke
* Sinsen
	+ Sinsen kirke
* Torshov-Lilleborg
	+ Torshov kirke
	+ Lilleborg kirke

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Eksempel på en gjenvunnet blekkpatron.
En **returtjeneste** eller et **retursystem** er et system for tilbakelevering av brukt utstyr, og er en viktig kanal for innsamling av avfall (særlig for elektronikkavfall) utenom kommunal avfallshåndtering. Tanken bak returtjenester er at produsenter eller selgere forplikter seg tik å ta mot produkter som er på slutten av sin levetid. Retur av avfall har som mål å redusere virksomheter sin miljøpåvirkning på jorden og øke effektiviteten og redusere kostnadene for forretningsmodellene. Det finnes lovverk rundt en rekke returtjenester, inkludert emballasje, batterier, biler og elektronikk, og det er økonomisk verdi som kan hentes ut fra resirkulering eller nyproduksjon fra slike produkter. Returtjenester bidrar også til å avlaste kommunene sine kostnader ved avfallshåndtering og kapasiteten på deponier. Selv om retursystemer er lovpålagt i enkelte bransjer deltar også mange frivillig.

Se også
-------

* Sirkulær økonomi
* Gjenbruk

Referanser
----------

1. 1 2 3  Linton, Ian. «What Is a Take-Back Agreement?». Besøkt 1. desember 2019.
2. ↑  «Take-back program». Arkivert fra originalen 8. desember 2019. Besøkt 1. desember 2019.
3. ↑  Toffel, Michael W. «Extending Producer Responsibility: An Evaluation Framework for Product TakeBack Policies» (PDF). Besøkt 1. desember 2019.
4. ↑  Hasan, Rejaul. «E-Waste: Product Take-Back Legislation and Its Impact». Besøkt 6. desember 2019.
Skjema for en krystallmottaker med øretelefon *E*.
**Krystallmottakere** var den mest brukte radiomottaker frem til første halvdel av 1930-årene fordi den var så enkel og billig. Men krystallmottakerne har ingen forsterker, og kan derfor bare brukes i nærheten av sterke AM-sendere. Det er energien fra senderen som driver øretelefonen. Det kreves derfor en god antenne og jord for å fange opp mest mulig energi fra senderen.

Krystallmottakerne består bare av en spole *L* mellom antenne og jord, eventuelt parallellkoblet med en variabel kondensator *C1*, samt en krystalldetektor eller diode *D* i serie med telefonene koblet over spolen. Spolen kan være avstemt til den aktuelle frekvensen, eller det kan være en drossel som sperrer alle frekvenser over en viss frekvens. En ekstra kondensator *C2* kan shunte ut høyfrekvenser som kommer gjennom dioden.

Krystalldetektoren besto av et krystallinsk mineral (karborundum, blyglans) og en fin metallspiss. Kontakten mellom spissen og krystallen virket som en likeretter. Med dagens teknikk kan germaniumdioder brukes. Silisiumdioder egner seg ikke for små signaler. Telefonene kan ha en impedans på omkring 2000 ohm. En meget enkel krystallmottaker kan bestå av bare en germaniumdiode mellom antenne og jord. Øretelefonene kobles over dioden. 

Krytallmottakerne var enkle å lage, og svært mange bygget sine egne, ofte etter byggesett som kunne kjøpes på postordre fra bl a. Clas Ohlson.

Dagens radiomottakere har forsterkning. Det er derfor ikke energien, men signal/støy-forholdet som har størst betydning. Antennen kan være ganske kort, og jordledning er som regel ikke nødvendig.

Referanser
----------

1. ↑   Gyldendals Store Konversasjonsleksikon, *Krystallmottaker*, Gyldendal Norsk Forlag, Oslo (1965).
2. ↑   M. Jenssen, E. Kulvik og W. Ramm, *Lærebok i Radioteknikk*, F. Bruns Bokhandels Forlag, Trondheim (1958).

Eksterne lenker
---------------

* Digitalt Museum, *Småen*, norsk krystallmottaker,
* Youtube, *Your First Crystal Radio*, hvordan en enkel krystallmottaker kan bygges.

Bilder
------

* Krystallmottaker med øretelefonerKrystallmottaker med øretelefoner
* Mottakeren sett ovenfra Mottakeren sett ovenfra
* Spolen Spolen
* Krytalldetektoren Krytalldetektoren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Kildekode** eller **kjeldekode** er instruksjoner til en datamaskin skrevet på en form som mennesker kan lese. Kildekode må gjøres om til maskinkode for å kunne kjøres på datamaskinen. Vanligvis består kildekode av en tekstfil med instruksjoner, men kan for eksempel også være trykket i et blad eller en bok.

En programmerer skriver kildekode under implementasjonen av et program. Alle feilrettinger og senere utvidelser av programmet foregår i kildekoden. Denne følger sjelden med ved kjøp av kommersielle programmer, og man kan derfor ikke uten videre modifisere slike. 

Eksempel på kildekode i programmeringsspråket C#:

```
public NSymbolLibrary.IUnitMarker Marker
{
   get {return _marker;}
}

private void NewUnitDlg_Load(object sender, System.EventArgs e)
{
   _marker = new NSymbolLibrary.UnitMarkerClass();
   ReadTree(Application.StartupPath + "\\UnitSymbols.txt");
   InitAffiliations();
   InitSizes();
}

private TreeNode FindNode(TreeNodeCollection nodes, string name)
{
   foreach (TreeNode node in nodes)
   {
      if (node.Text == name)
                   return node;
   }
   return null;
}
```

Eksemplet er hentet fra NASA sin «World Wind»-applikasjon, hvor kildekoden er offentlig tilgjengelig.

Veien fra kildekode til maskinkode
----------------------------------

Kildekoden går først gjennom ett av to mulige typer programmer: Den første typen kalles en tolk, og gjør om kildekode direkte til maskinkode mens programmet kjører. Tolken ser altså på en og en linje og oversetter den, før den tar neste linje.

Den andre veien går gjennom en kompilator. Kompilatoren leser kildekoden og lager noe som heter objektkode. Objektkoden inneholder for det meste maskinkode, men også informasjon om hvilke *andre* deler som må legges til programmet for å skape et kjørbart program eller et bibliotek. Objektkode *lenkes* sammen med annen objektkode for å lage det endelige programmet eller biblioteket.

Samme programmeringsspråket kan noen ganger brukes sammen med både tolker og kompilatorer.

Kravet til eksakthet i kildekode er ekstremt høy. En programmerer som sitter og jobber vil som regel måtte rette opp en rekke skrivefeil før kildekoden hans er brukbar. Selv ting som et feilplassert komma vil gjøre at kildekoden ikke kan brukes. I tillegg så vil ethvert program av en ikke-triviell størrelse inneholde logiske brister som vises under testing eller bruk. Programmereren må da tilbake til kildekoden og gjøre endringer.

Se også
-------

* Programmeringsspråk
* Open Source

Kilder
------

* (no) Kildekode i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Paulus' første brev til Timoteus**, også kalt *Første Timoteusbrev*, er et av brevene som bærer apostelen Paulus’ navn, og er i den kanoniske rekkefølge den femtende boken i Det nye testamente. I norske bibelhenvisninger forkortes brevet etter bibelselskapets standard **«1 Tim»**. 

Brevet er et av de såkalte pastoralbrevene. De andre brevene i denne gruppen er *Paulus' andre brev til Timoteus* og *Paulus' brev til Titus*. Betegnelsen pastoralbrev (av latin *pastor* «hyrde») kom i bruk på 1700-tallet, og henspiller på at brevene er rettet til individuelle personer med lederansvar i menigheten. Den Timoteus som brevet er adressert til omtales både i Apostlenes gjerninger og andre brev som en følgesvenn av Paulus.

Brevet inneholder formaninger til Timoteus om at han må bevare den overleverte troen ved å bekjempe vranglærere. Videre er det instrukser om hvordan rett gudstjeneste skal holdes, hvordan menigheten skal organiseres og anvisninger om hvordan Timoteus skal utøve sin egen tjeneste som leder.

De fleste bibelforskere mener at pastoralbrevene ikke kan være skrevet av Paulus selv. Fragmenter av Det nye testamente fra Dødehavsrullene (Grotte 7) deriblant Timoteusfragmentene, støtter imidlertid pastoralbrevenes paulinske opprinnelse ved sin tidlige datering.

Referanser
----------

1. ↑  «pastoral», *Bokmålsordboka*
2. ↑   Gilbrant, Thoralf (1994): *Hva skjedde med Bibelen?*, ISBN 82-7388-398-1, s. 55-56

Litteratur
----------

* Fauskanger, Helge (2015): *Det nye testamente - ny oversettelse tekstene slik de opprinnelig ble skrevet*, [kritisk, kommentert utgave], Oslo: Juritzen, ISBN 9788282055949
* Gerhardson, Birger (1993): *En bok om nya testamentet*, Oslo: Universitetsforlaget, ISBN 9788200060017

Eksterne lenker
---------------

* Bibelen Oversettelsene av 2005 & 1978/85

  


| * v
* d
* r
Bibelen – Bøkene i Det nye testamentet |
| --- |
|  | Evangeliene | 
* Matteus
* Markus
* Lukas
* Johannes

 |
|   | 
* Apostlenes gjerninger

 |
| Paulus’ brev | 
* Romerbrevet
* Første korinterbrev
* Andre korinterbrev
* Galaterbrevet
* Efeserbrevet
* Filipperbrevet
* Kolosserbrevet
* Første tessalonikerbrev
* Andre tessalonikerbrev
* Første Timoteusbrev
* Andre Timoteusbrev
* Brevet til Titus
* Brevet til Filemon

 |
| Andre brev | 
* Hebreerbrevet
* Jakobs brev
* Peters første brev
* Peters andre brev
* Johannes’ første brev
* Johannes’ andre brev
* Johannes’ tredje brev
* Judas’ brev

 |
|   | 
* Johannes’ åpenbaring

 |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |