recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frente popular** (*Folkefronten*) var en venstrelent regjering i Spania under den andre spanske republikken.

Venstresiden i Spania organiserte seg i mars 1935. Mer enn 300 000 mennesker samlet seg på et massemøte der Manuel Azaña proklamerte venstresidens politiske program til det kommende valget. Dette valget ble holdt 16. februar 1936, etter at regjeringen måtte gå av på grunn av en korrupsjonsskandale. Dette valget skulle bli det siste frie valget i Spania på 40 år. Valget førte til en ytterligere polarisering, da valgordningen favoriserte koalisjoner, på bekostning av sentrumspartier. Men venstresidens oppstand, og Guardia Civils brutalitet i å slå denne ned, skjerpet motsetningene ytterligere og skapte et politisk klima hvor samarbeid ble umulig, og hvor den politiske retorikken var uforsonlig. 

Før valget gikk en rekke partier på venstresiden sammen for å stille til valg som en samlet gruppe. Denne kalte seg Frente Popular (*Folkefronten*), og gikk til valg på jordbruksreformer, katalansk selvstyre og amnesti for alle de tusenvis som satt fengslet etter opptøyene i oktober året før. Det ble også tatt til orde for nasjonaliseringer, oppløsning av Guardia Civil og hæren. Særlig amnestiet og oppløsningen av de militære styrkene var voldsomt provoserende for høyresiden og var i tråd med Kominterns politikk om at kommunistiske partier skulle søke alliansefellesskap for senere komme i posisjon for revolusjon.

Valget, som ble svært jevnt, endte med en knapp seier til Frente Popular, med en margin på knapt 150 000 av nesten 10 millioner stemmer, mindre enn 2 %. Valgordningen ga imidlertid venstresiden rent flertall i Cortes. For ettertiden er det interessant at José Antonio Primo de Riveras falangister bare fikk 46 000 stemmer, noe som kan tyde på at fascismen stod svakt på dette tidspunktet.

Selv om venstresidens seier var svært snau, førte den til både arroganse fra dens side, og ikke minst frykt fra høyresiden. Generalstabssjefen, Francisco Franco, oppfordret sjefen for Guardia Civil, Sebastián Pozas Perea til å sikre ro og orden, og ba Manuel Portela Valladares, som hadde vært statsminister siden skandalen i desember 1935, om ikke å overføre makten til *Folkefronten*, men han gikk likevel av og Manuel Azaña dannet ny regjering.

Den spanske borgerkrig brøt ut 17. juli 1936.

Referanser
----------

1. 1 2  English Wikipedia community (på en), *Wikipedia*, Wikidata Q328,

Litteratur
----------

* *Spansk historie*. Universitetsforlaget. 1990. ISBN 8200022836 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
**Gulfotdroneflue** (*Eristalis pertinax*) er en middelsstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er blant de vanligste blomsterflueartene i Norge om sommeren. Den finnes over hele landet, men er mest vanlig i Sør-Norge.

Utseende
--------

Gulfotdroneflue er en middelsstor, brun-svart og orange flue, ca. 11-16 millimeter lang. Den kan ligne på en honningbie (*Apis mellifera*). Den ligner mye på *Eristalis tenax* men er mindre, og hårene på øynene danner ikke markerte bånd. Alle fluer skiller seg fra bier på den korte antennen og fordi de bare har to vinger. Bier har ganske mye lengre antenner og fire utviklede vinger.

På hodet er det to store fasettøyne. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en pannestripe mellom fasettøynene.

Bakkroppen er mørk-brun, med orange flekker. Scutellum er lyst orange-brunlig og skiller seg fra det mørkere brystet. Beina er grå-svarte.

Levevis
-------

Gulfotdroneflue kan påtreffes i hager, men særlig på gress- og blomsterenger. Den besøker blomster eller sitter og soler seg. Voksne fluer lever av nektar i blomstene.

**Larvene** lever i brakkvann, lever i bunnslammet, av råtnende organisk materiale. Larvene tilhører de såkalte «rottehalelarvene». De har bakkroppsspissen forlenget til et ånderør (pusterør), som kan bli lenger enn kroppen.

Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten dronefluer omfatter 18 norske arter.

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- slekt **Dronefluer, (*Eristalis*)** – 18 arter i Norge
						* **Gulfotdroneflue** *Eristalis pertinax* (Scopoli, 1763)

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
* Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera.* 3: 81-139. Science Herald, Budapest.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gulfotdroneflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gulfotdroneflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gulfotdroneflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gulfotdroneflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gulfotdroneflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gulfotdroneflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eristalis pertinax* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Eristalis pertinax* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Gulfotbuskblomsterflue** (*Parasyrphus vittiger*) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den finnes over hele landet unntatt på Finnmarkskysten.

Utseende
--------

En middelsstor (6-11 mm), slank, gul og svart blomsterflue. Den kan minne on *Syrphus-*artene, men er slankere. Av *Parasyrphus*-artene ligner den på mørkfotet buskblomsterflue (*Parasyrphus lineolus*) men skiller seg fra denne på de lyse beina. Fasettøynene er nakne, hodet er minst så bredt som resten av kroppen. Ansiktet er for det meste gult, men med svart midtstripe og midtknøl. Thorax er litt matt svart, scutellum gult. Bakkroppen har trekantede, gule sideflekker på det andre leddet, på det tredje og fjerde leddet brede, gule tverrbånd som i midten bak er bredt innskårne, det femte leddet gult. Bakbeina er gule med en mørk ring på leggene, lårene litt mørke ved roten, for- og mellombeina er nesten helt gule. Vingene er glassklare med brunt vingemerke.

Levevis
-------

Larvene lever av bladlus, mest på gran. De voksne fluene kan finnes fra mai til september og besøker mange slags blomster, arten overvintrer som larve.

Utbredelse
----------

Denne vidt utbredte arten finnes over mesteparten av den palearktiske sone og sannsynligvis også i store deler av Nord-Amerika. I Norge finnes den over hele landet bortsett fra det nordlige Finnmark.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilie Syrphinae
						* gruppe Syrphini
							+ slekten buskblomsterfluer, *Parasyrphus* Matsumura, 1917
								- gulfotbuskblomsterflue, *Parasyrphus vittiger* (Zetterstedt, 1843)

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Syrphinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 408 sider. ISBN 978-91-88506-66-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gulfotbuskblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gulfotbuskblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gulfotbuskblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gulfotbuskblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gulfotbuskblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Parasyrphus vittiger* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Bilde
Baal, Baalshamin, Jarhibol og Aglibol, palmyrensk relieff fra 121 e.Kr. Kunstmuseet i Lyon.
**Jarhibol** (*yrḥbwl* - Yarḥibol) var opprinnelig verneguden for kilden Efca i Palmyra. Guden gav orakel og hadde som tittel «Kildens *gad*», hvorved *gad* betyr «herre» eller «beskyttermakt». I Dura Europos var det ifølge gamle innskrifter et tempel innviet til samme guddom.

Beskrivelse
-----------

### Palmyra

Jarhibol synes å ha hatt Palmyra som sitt utgangspunkt og egentlig kultsted, idet allerede amurittene, som var områdets første kjente innbyggere, bad ham ære. Han var opprinnelig oasens ættegud, mens de tidlige beboere forstod seg selv som hans arvinger. Denne kildeguden fikk også funksjon som dommergud. Ettersom dette klassisk var en funksjon som tilkom solguden, opptok de ikonografiske fremstillinger av Jarhibol i tiden rundt Kristi fødsel elementer fra solguden.

Jarhibols tidligere helt sentrale rolle som kilden beskyttergud trådte så mer og mer i bakgrunnen, ettersom han nå begynte å inngå i en trias med den andre gamle ætteguden, Aglibol, som ble æret som månegud. Den tredje i triaden var den høyeste himmelgud, Bel.

Under en utgravning i Palmyra i 2001 ble det også funnet oljelamper med fremstilling av en solgud, med påskriften *Jarhibol*.

En annen trias som forefinnes i Palmyra har med den vestsemittiske himmelgud Baalshamin, Aglibol og solguden Malakbel.

### Dura-Europos

I Dura-Europos utgravde James H. Breasted og Franz Cumont det såkalte *Tempelet for de palmyreniske guder*. Det lå nær bymuren i byens nordvestre del. Tempelet hadde en indre gård med sentralalter og omgitt av rom. I naos og pronaos er det 16 fresker som er fra perioden 50 til 145 e.Kr.

Ved siden av den partiske gudinne Bithnanaia og hennes far Konon er her Jarcibol gjengitt med en strålekrone sammen med Aglibol og Baalshamin, som her forsåvid betegnes med det greske gudenavnet Zeus. Clark Hopkins vil i figuren kalt Zeus se Ahura Mazda, ettersom figuren har partiske benklær.

Kulten knyttet til den palmyreniske trias Bel, Jarhibol og Aglibol synes i Dura Europos å ha vedvart inn i romersk til der (etter 145 e.Kr.).

### Kilikia

Fra Kilikia er det kjent fremstillinger at tiaden Baalshamin, Sahr og Samsh; Samsh tildvarer her Jarhibol, Sahr tilsvarer Aglibol.

Referanser
----------

1. ↑  H. J. W. Drijvers: *The Religion of Palmyra.* Iconography of Religions. E. J. Brill, Leiden 1976, S. 13
2. ↑  Javier Teixidor, s. 29–34.
3. ↑  Javier Teixidor, s. 118 f

Litteratur
----------

* Clark Hopkins: «The Palmyrene Gods at Dura-Europos», i: *Journal of the American Oriental Society* 51/2 (1931), d. 119-137.
* Javier Teixidor: *The Pantheon of Palmyra. Études préliminaires aux religions orientales dans l'Émpire romain 79.* E. J. Brill, Leiden 1979.

Eksterne lenker
---------------

* Relief mit seinem Bild
*
Cape Gris Nez sett fra satellitt
**Cap Gris-Nez** er et nes på Côte d'Opale i départementet Pas-de-Calais i Nord-Frankrike. Det ligger mellom Wissant og Audresselles i kommunen Audinghen.

Klippene på Cap Griz Nez er det punktet i Frankrike som ligger nærmest England, bare 34 km fra Dover, og på klare dager kan en se de hvite klippene ved Dover. Bakken er dekket av strandnellik og fjærekoll, og klippene er et flott utkikkspunkt for å se skipstrafikken i sjøen nedenfor. 

På toppen av klippene ligger restene av en engelsk festning bygget av Henrik VIII på begynnelsen av 1500-tallet. Under andre verdenskrig bygde tyskerne et blokkhus inne i ruinene, og området har en rekke bunkere som var en del av Atlanterhavsvollen, som skulle forhindre en alliert landgang. Den korte avstanden till England gjorde også at det ble anlagt tungt artilleri, som kunne dekke hele kystlinjen mellom Calais og Boulogne. *Batterie Grosser Kurfurst* hadde tre 170 millimeter kanoner og Batterie Todt hadde fire 380 mm kanoner. Et av blokkhusene til det siste batteriet huser i dag Atlanterhavsvoll-museet.

Området ble inntatt av 3rd Canadian Infantry Division i september 1944.

* De hvite klippene ved Dover kan skimtes i bakgrunnen fra Cap Gris-NezDe hvite klippene ved Dover kan skimtes i bakgrunnen fra Cap Gris-Nez
* Fra Cape Gris NezFra Cape Gris Nez
* Tysk bunker ved Cap Gris-NezTysk bunker ved Cap Gris-Nez

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cap Gris-Nez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Gyda Johanne Foss** (født Halmrast 12. mars 1866 på Gjøvik, død 4. oktober 1954 på Lillehammer), var en norsk pianist og musikkpedagog.

Gyda Johanne Foss var datter av kjøpmann Niels Halmrast og Marie Johannesdatter. Hun ble 1. januar 1891 gift med kjøpmann Erik Foss. Før århundreskiftet var hun blitt enke.

Gyda Foss drev hotell på Gjøvik, men denne virksomheten gikk konkurs i 1902. Siden ble hun oldfrue på Kornhaug sanatorium.

Gyda Foss tilsluttet seg Ludovica Levys omreisende teaterensemble *Nationalturneen* i 1909. Etter turneens sesongavslutning i 1910, gjorde Gyda Foss en opptreden i Tromsø med en *Dramatisk og deklamatorisk musikalsk Soiré*, sammen med skuespillerne Ludovica Levy Henny Astrup. Ved denne og lignende Holberg-aftener fremførte Foss Griegs *Holberg-suite*, Christian Sindings *Frühlingsrauschen* samt *Marcia funebre* fra Beethovens Sonate op. 26.

Senere drev Gyda Foss musikkundervisning på Lillehammer.

Referanser
----------

1. ↑  *Samhold (Gjøvik) 1954.10.05*. Norge, Oppland, Gjøvik. 1954. )
2. ↑  Ministerialbok for Vardal prestegjeld, Gjøvik by sokn 1891-1901 (0527Q)
3. ↑  *Gudbrandsdølen 1902.10.04*. Norge, Oppland, Lillehammer. 1902. s. 2.
4. ↑  Folketelling 1910 for 0522 Østre Gausdal herred: 0068 Kornhaug sanatorium for brystsvake (gaard)
5. ↑  Dahl, Sophus (1959). *Teaterminner*. Dreyer.
6. ↑  *Ludovica Levy*. Teatermuseets venner. 1999. s. 54. ISBN 8291856028.
7. ↑  *Nordkapp 1910.06.11*. Norge, Finnmark, Hammerfest. 1910. s. 3.
8. ↑  *Lillehammer Tilskuer 1921.01.07*. Norge, Oppland, Lillehammer. 1921. s. 3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Kjell Tennfjord** (født 17. desember 1953) er en norsk siviløkonom og bedriftsrådgiver, dog mest kjent som fotballtrener med suksess for flere lag.

Han trente Fyllingen Fotball til cupfinale (1990), Bryne FK (1991–92), og Sportsklubben Brann (1995–1998). Der trente Tennfjord klubben til fortsatt spill i tippeligaen 1995, fjerdeplass i tippeligaen 1996 og andreplass i tippeligaen 1997. De tapte cupfinalen (1995), hvilket ga deltakelse i europeiske cupvinnercupen der de beseiret PSV og tapte kvartfinalen for Liverpool FC (1997). Han ga seg etter elleve kamper i uten seier i tippeligaen 1998. 

Tennfjord er utdannet adjunkt ved Volda Pedagogiske Høgskole, samt siviløkonom fra Norges Handelshøyskole, og arbeidet som soussjef i Elcon Finans og organisasjonssjef i NB Steel (Norsk Blikkvalseverk). Etter en tid i administrasjonen i Brann (1998–99) gikk han til Fjellbekk, ble med som headhunter for Erik Solérs agentfirma, Sports Management Group (2000), samt virket med Frode Ohr og Møreforskning i utredningsprosjekt. Tennfjord er i dag styreleder i FK Fyllingsdalen. Frem til 2015 var han styreleder i Ålesund FK. 

4. mars 2015 ble Tennfjord valgt som ny styreleder i Sportsklubben Brann, men trakk seg etter at årsmøtet hadde valgt inn et annet styre en det som var foreslått av valgkomiteen.

Kilder
------

* brann.no: «Branns hovedtrenere siden 1960»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Tennfjord – WorldFootball.net Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hallvar Thoresen** | **Hovedtrener for Sportsklubben Brann**(1995–1998) | Etterfølger:**Harald Aabrekk** |
**Kjell Sverre Veine** (født 17. mars 1934 i Gressvik, Fredrikstad) er en norsk arkitekt som har tegnet og vært med i flere byggeprosjekter til bygg og bolighus i Fredrikstad, Sarpsborg og flere steder i Østfold. 
Han hadde i mange år[*når?*] arkitektkontoret sitt i Gamlebyen i Fredrikstad.

Oppvekst
--------

Kjell Sverre Nicolaysen, som var hans opprinnelige navn, vokste opp i Storveien 22 på Gressvik. Da han vokste opp under andre verdenskrig ble det reist flere hus i nabolaget. Han var rundt på og så byggeplassene og fattet interesse for bygningsfaget. Etter han var ferdig på Fredrikstad Høyere Allmennskole i 1951, begynte han i lære på Fredrikstad Mekaniske Verksteds snekkerverksted. Her gjorde han svennestykket i møbelsnekkerfaget, et skrivebord for kapteinen på et skip, i 1957. 
Deretter studerte han to år med bygningsteknikk på Göteborgs tekniska institut. Som 17–18-åring bygde han en seilbåt, en Grimstadjolle, hjemme i hagen. Da den kjente båtbyggeren Bjarne Aas fikk se båten skal han ha blitt svært begeistret.

Planen var egentlig å bli interiørarkitekt, men tilfeldigheter førte han til arkitekt Aksel Fronth, som hadde behov for en medarbeider på kontoret. Han begynte som assistent i 1959 og arbeidet der i fire år. Hans oppgaver var i stor grad å lage arbeidstegninger og modeller til de ulike prosjektene.

En av hans første oppgaver var å utarbeide tegninger til barnehjemmet «Harald» i Labråten. I tiden hos Fronth laget han blant annet arbeidstegninger, detaljer og beskrivelser for Norske Folk-gården i Nygaardsgata 3, Hotel City, Onsøy Sparebank på Ørebekk og flere industrianlegg.

Offisielle bygg
---------------

Mal:Utvid seksjon

* Fredrikstad Frikirke
* Bethel
* Stene R-bygget
* Kongstenhallen
* Gressvik Menighetssenter

Referanser
----------

1. ↑  «Det nybygde Stene-R.-bygget i enden av Storgaten åpnes 20.02.1986 - Fredrikstad Blad Archive». Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 29. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
*
**Voldserstatning**, tidligere betegnet **voldsoffererstatning**, er en norsk statlig erstatning til voldsutsatte. Ordningen ble innført 1. april 1975. Den gjelder for personskader oppstått som følge av straffbare handlinger som har inntruffet etter at ordningen trådte i kraft. Voldsoffererstatning er hjemlet i *lov om erstatning fra staten for personskade voldt ved straffbar handling m.m. (voldsoffererstatningsloven).*

Kontoret for voldsoffererstatning er et statlig forvaltningsorgan lokalisert i Vardø som behandler søknader om voldsoffererstatning. Marit Zahl Johanssen har siden 1. oktober 2011 vært direktør ved kontoret.

Kontoret for voldsoffererstatning utbetalte i 2010 ca. kr 196 millioner i voldsoffererstatning. Dette er ca. 22 millioner mer enn den tidligere rekordutbetalingen på kr 174 millioner fra 2009. Lovendringer og praksisendringer har medført at flere tilkjennes voldsoffererstatning nå enn tidligere. Videre ble beløpsgrensen for voldsoffererstatning økt fra kr 200 000 for forhold som skjedde før 1. juli 2001 og opp til 40 G (kr 3 025 640) for forhold som skjedde fra 1. januar 2009.

Den 7. desember 2011 ble det foreslått at denne grensen igjen skulle økes til 60 G. Forslaget kom som et resultat av terrorhandlingene den 22. juli 2011. Forslaget er for øyeblikket sendt på høring, og endringen er foreslått å tre i kraft med virkning fra 1. januar 2012.

Man må som oftest ikke betale skatt av voldsoffererstatning.

Referanser
----------

1. ↑  Kontoret for voldsoffererstatning "Hvor mye kan jeg regne med å få i erstatning?" Arkivert 20. oktober 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  NRK.no Artikkel 7. desember 2011

Eksterne lenker
---------------

* Voldsoffererstatningsloven
* Voldsoffererstatning.no[*død lenke*]
**Voldsminde** er et boligstrøk og en tidligere eiendom på Lademoen i Trondheim, som avgrenses av Innherredsveien, Thomas von Westens gate, Mellomveien og Anders Buens gate. Eiendommen Voldsminde sto på den nåværende adressen Innherredsveien 82, og var opprinnelig en parsell av Rønningen som ble fradelt i 1806. Den ble solgt til Jørgen L. Vold, som den fikk navn etter. Vold drev eiendommen som gårdsbruk og gjestgiveri. I årene 1935–38 ble det oppført boligblokker med til sammen rundt 302 leiligheter på Voldsminde. Denne delen av området fikk det folkelige navnet «Etiopia», fordi Italia på samme tid som blokkene ble oppført drev med erobringskrig i Etiopia. Hovedbygningen på Voldsminde gård ble revet i 1958. 

Mellom 1936 og 1958 hadde Voldsminde en holdeplass på trikkelinjene Lademolinjen og Ladelinjen. Voldsminde vognhall ble oppført der i 1913. Fram til trikkelinja ble forlenget til Lade i 1958 var Voldsminde endeholdeplass på Lademolinjen.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T.V. (1996). *Trondheim byleksikon*. Kunnskapsforlaget. ISBN 8257306428.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kalle Güettler** (født 1949) er en svensk lærer og forfatter av barne- og ungdomsbøker, bosatt i Häverö.

Han debuterte som skjønnlitterær forfatter i 1990 med ungdomsboka *Drömmen*, og hadde tidligere skrevet debattboka *På väg mot arbetets pedagogik* (1979). 

Han er best kjent for bildebøkene om *Storemonsteret og lillemonsteret*, som han skriver sammen med dansk-færøyske Rakel Helmsdal og islandske Áslaug Jónsdóttir. Den første utkom i 2004 og den syvende av monsterbøkene ble nominert til den første Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris i 2013.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, oppført som Kalle Guettler, SELIBR 311383, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Offisielt nettsted».
3. ↑  biografi hos barnensbibliotek.se
4. ↑  Skrímslaerjur Arkivert 4. november 2013 hos Wayback Machine. hos norden.org
5. ↑  Skrímslaerjur anmeldt hos barnebokkritikk.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**EUREF89 NTM** er et koordinatsystem som benyttes i bygge- og anleggsbransjen i Norge. Det er innført som et supplement til det mest brukte koordinatsystemet i Norge, EUREF89 UTM.

UTM-projeksjonen har en målestokksfaktor på 0,9996 i sentralmeridianen. Hensikten med målestokksfaktoren er å minimere projeksjonsfeilene over hele sonens bredde. En kan likevel få et avvik på opptil 4 cm pr. 100 m mellom målt avstand i terrenget og avstanden i kartplanet. Denne feilen spiller som regel liten rolle, men kan ikke aksepteres der en bruker prefabrikerte elementer i oppføring av store bygg eller lange bruer. Et eksempel kan være å montere en lang stålbjelke med ferdig borete hull på en betongkonstruksjon med innstøpte bolter. Feilen kan da gjøre at boltene ikke passer med hullene.

I NGO1948, som ble brukt i Norge før EUREF89 UTM, var målestokksfaktoren 1,0000 i sentralmeridianen, og landet var delt i åtte soner. Målestokksfaktoren varierte derfor lite. Etter innføringen av EUREF89 UTM var det kontakt mellom bygge- og anleggsbransjen og Statens kartverk for å løse det nye problemet. Løsningen ble at man i 2013 innførte en sekundær offisiell kartprojeksjon i Norge, EUREF89 NTM (Norsk Transversal Mercator). 

NTM er en Gauss-Krüger projeksjon på samme måte som UTM, men kjennetegnes ved:

* 1° sonebredde
* sentralmeridian hver halve lengdegrad, 5º30’, 6º30’, osv.
* målestokksfaktor 1,0000 i sentralmeridianen (tangering)
* øst måles fra sentralmeridianen som har verdien 100 000
* nord måles fra 58º nord som har verdien 1 000 000
* datum er EUREF89

Norge er delt inn i 26 soner som er nummerert fra 5 til 30. Projeksjonsfeilen er maksimalt 1,1 mm pr. 100 m, noe som er godt nok for alle målinger med vanlig landmålingsutstyr.

Bruk av NTM-koordinater medfører behov for en serie med karttransformasjoner. Alt kartgrunnlag hos kommuner, Statens kartverk og ledningseiere er i UTM. Først må grunnlaget transformeres fra UTM til NTM. Supplerende innmålinger, prosjektering, arbeidsstikning og innmåling av ferdig anlegg gjøres i NTM. Til slutt må innmålingene av ferdig anlegg transformeres til UTM slik at grunnkart, ledningskart, Nasjonal vegdatabank og andre databaser kan oppdateres.

Kilder
------

* «Kartprojeksjoner». Statens kartverk. 2. februar 2013. Arkivert fra originalen 9. august 2016. Besøkt 18. juli 2016.
* «EUREF89 NTM (Norsk Transversal Mercator) sone 5 – 30» (PDF). Statens kartverk. Arkivert fra originalen (PDF) 9. august 2016. Besøkt 18. juli 2016.
* Bjørn Godager (5. mai 2006). «Utfordringer med EUREF (foredrag for Veidekke)» (PDF). Høgskolen i Gjøvik. Besøkt 19. juli 2016.
**Finnmarkgata** (27 og 49, 40–48) er ei gate på Tøyen i bydel Grünerløkka i Oslo. Den er en fortsettelse av Kjølberggata og går fra Økernveien til Trondheimsveien like ved Carl Berners plass. Gata er en del av ring 2 (riksvei 161).

Første del av gata har på vestsida blant annet Munchmuseet og parkeringsplassen ved dette. På østsida ligger friområdene Caltexløkka og Tøyenparken med Tøyenbadet. Ei av bygningene her er *Bellevue* (Finnmarkgata 27), våningshuset fra den tidligere eiendommen til professor Niels Treschow. Huset er fra 1812. Det har vært blindeskole og tuberkuloselasarett. Nå er det barnehage.

Resten av Finnmarkgata betsår av en rekke teglsteins boligblokker fra like etter andre verdenskrig. Disse er bygd etter plantegninger basert på en stor boligundersøkelse som Selskabet for Oslo Byes Vel gjennomførte under krigen. De var første ledd i virkeliggjøringa av en reguleringsplan som gjorde Finnmarkgata til en del av ei ringgate i indre Oslo. De fleste av blokkene har adresse til tverrgatene Sofienberggata og Helgesens gate, men nord for Telavåggata ligger ei lang blokk med adresse Finnmarkgata 40–48.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Finnmarkgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 166. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (F)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Må ikke forveksles med den mindre Ankerbreen (Oscar II Land) ved St.Jonsfjorden lengre nord på Spitsbergen.*
Ankerbreen på kartet over SvalbardAnkerbreenAnkerbreenAnkerbreen på kartet over Svalbard
**Ankerbreen** er en 5 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Van Mijenfjorden, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Den er en ca. 6 km lang bre som starter umiddelbart nord for Gustavfjellet (1218 m) og Landsverktoppen (982 m) – og går deretter vestover til Røystoppdalen som er en sørlig arm av Reindalen. Breen har lagt foran seg et 1 km bredt belte av morenemateriale, sammen med Livbreen som skjærer inn i morenen fra sørvest. I nord strekker Johan Ankerfjellet (843 m) og i sør Gustavfjellet (1218 m) seg som vegger langs breen.

Breen ligger vest for Sjaktbreen og sør for den store Slakbreen, og ligger utenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark – som starter nede i Røystoppdalen.

Ankerbreen er oppkalt etter Peter Martin Anker (1871–1940) som var bidragsyter til Gunnar Isachsens Spitsbergenekspedisjon i 1909-10.

Referanser
----------

1. ↑  Ankerbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 6. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
**Bragernes fogderi** (*Bragernæs Fogderie*) var en administrativ enhet (fogderi) i Akershus len fra 1500-tallet, inngikk fra 1662 i Akershus stiftamt, fra 1679 i Buskerud amt.

Ved lensavviklingen i siste halvdel av 1500-tallet ble Bragernes len delt i *Bragernes fogderi* og Buskerud fogderi. Bragernes ble opprinnelig tillagt Nedre Buskerud og Hallingdal, mens Buskerud omfattet Modum og Sigdal. Hallingdal ble omkring år 1600 overført fra Bragernes til Buskerud. I årene 1610-1615 var det gamle lenet samlet som *Bragernes og Buskerud fogderi*.

Fra 1615 var Bragernes igjen eget fogderi, og 1679 inngikk Buskerud, Ringerike og Hallingdal i det nye Buskerud amt. Bragernes fogderi forble under Akershus stiftamt og var i perioder delt i *Hurum og Røken fogderi* og *Eker og Lier fogderi*, inntil 1760 da disse ble overført til Buskerud amt og samtidig lagt under Buskerud fogderi. Dette bestod siden uten ytre grensereguleringer inntil fogderiene i Buskerud amt ble avviklet år 1900.

Geistlig inndeling i 1664
-------------------------

* Eiker prestegjeld
* Lier prestegjeld
* Røyken prestegjeld
* Hurum prestegjeld

Kilder
------

* Titus Bülches manntall 1663-1666, digitalarkivet.no
**Garbergselva** (eller Garbergelva) er ei elv i Selbu kommune i Sør-Trøndelag fylke som starter i skogsområdene øst for Selbusjøen. Den renner fra Stråsjøen og har sitt utløp i Selbusjøen. Elva er ca 12,4 km lang. Større sideelver er Elvåa og Øyelva. Vassdraget renner fra områder i Skarvan og Roltdalen nasjonalpark som er et stort uberørt skog- og fjellområde. Det er godt ørretfiske i elva.

Planer for utbygging av Prestfossan kraftverk
---------------------------------------------

I august 2011 ble det sendt konsesjonssøknad til NVE for utbygging av **Prestfossan kraftverk** i Garbergselva. Statkraft energi as og Opplysningsvesenets fond står bak søknaden. Det er planlagt inntak ovenfor Storprestfossen, ca. 1 km nedenfor Stråsjøen-Prestøyan naturreservat, og hovedalternativet forutsetter at kraftstasjonen med utløp plasseres ved sameløpet mellom Garbergselva og Elvåa. Det andre alternativet går ut på å plassere kraftverket nedenfor Kjinnbyttfossen. Kraftverket er i hovedalternativet planlagt med en ytelse på 5,4 MW og en estimert årsproduksjon på 19,5 GWh. Ved inntaket er det planlaget en 3 m høy og 30 m lang betongdam slik at vannstanden kan heves med 2,5 m. Det er planlagt en nedgravd rørgate fra inntaket til kraftstasjonen. I sommermånedene er det planlagt en minstevannsføring på 0,6 m3/s. Det andre alternativet er dimensjonene på prosjektet noe mindre.

Det er i henhold til konsesjonssøknaden ikke registrerte kulturminner i området. Heller ikke er det registrert spesielle panter, fugler eller dyr i området, bortsett fra rødlistet oter. Allikevel er det store naturverdier i området, og for den berørte elevstrekningen er det naturtypene *bekkekløft* og *høgstaude-granskog* som er undersøkt og vurdert. Den samlede vurderingen i miljørapporten vedlagt konsesjonssøknaden er at konsekvensene av tiltaket vil bli i kategorien «middels negativ».

Naturvernforbundet i Sør-Trøndelag skriver i sin høringsuttalelse at prosjektet med bygging av Prestfossan kraftverk ikke kan sees som et isolert tiltak, men at hele elva er en viktig del av et verdifullt landskapsområde.

Rådmannen i Selbu kommune mener at kunnskapsgrunnlaget angående naturmangfoldet i området som vil bli berørt av utbyingen er for dårlig. Rådmannen mener at førevar-prinnsippet må tillegges vekt og at manglene i utredningen er store nok til at NVE må avvise søknaden. Det fremholdes som viktig prinsipielt å beholde det siste uberørte vassdraget i Selbu. Imidlertid har et enstemmig hovedutvalg og formannskap sakt ja til utbygging av Prestfossen kraftverk..

Prosjektet er av Naturvernforbundet vurdert til å være blant de mest kontroversielle i Norge for tiden.

Referanser
----------

1. ↑   nve.no konsesjonssøknader - Vannkraft, Prestfossan kraftverk.
2. ↑   nve.no - konsesjonssøknader, vannkraft, Prestfossan kraftverk - Miljørapport
3. ↑  [*død lenke*] naturvernforbundet.no/trondelag/uttalelser/energi – Prestfossan
4. ↑  [*død lenke*] innsyn.selbu.kommune.no Saksframlegg - Prestfossan kraftverk.
5. ↑   selbyggen.no – *Vil bygge ut urørt vassdrag*.
6. ↑   Aftenposten 15.01.2014: *Klimatiltak truer vassdragene*

Eksterne lenker
---------------

* NVE - Prestfossan kraftverk.
Gåsegade sett mot Farvergade og Vandkunsten. Til venstre eiendommen Kronborg med Cafe Reinwalds  Foto: Leif Jørgensen 
**Gåsegade** (tidligere også Gassegade) er en liten gate i Københavns Indre By, Vester Kvarter, som i den ene ende støter til Vandkunsten og Løngangstræde og i den annen ende til Farvergade, Kompagnistræde og Hestemøllestræde.

Gåseøl
------

Navnet kjennes fra 1689, men gikk før det under navnene *Vandmøllestræde* og *Gravbrøndstræde*. På midten av 1500-tallet lå her et bryggeri, grunnlagt av kong Christian III. Her fremstillet man en spesiell slags øl, hvis oppskrift stammet fra Goslar i Harzen, Tyskland, hvor Goseflodens vann ble benyttet til brygningen. Ølet kaltes *Gosebier*, og gaten tok – i fordansket versjon – sitt navn heretter.

Inntil 1905, hvor den vestlige delen av gaten ble revet ned, var området sammen med Farvergade et beryktet sentrum for prostitusjon. På adressen Gåsegade 2 / Farvergade 15 / Vandkunsten 12 / Løngangsstræde 16 oppførte arkitektene Rogert C. Møller og Valdemar Dan i to omganger omkring århundreskiftet 1900, eiendommen *Kronborg*.

Referanser
----------

1. ↑  Jørgensen, Bent: *Storbyens Stednavne*, Gyldendal, 1999
2. ↑  Bogan, Evan: *Københavns Gadenavne*, Bogans Forlag, 2003
3. ↑  Fleischer, Jens: *København. Kulturhistorisk opslagsbog med turforslag*. Besøkt 7. april 2014 Arkivert 8. april 2014 hos Wayback Machine.
4. ↑  *Gåsegade*, indenforvoldene.dk. Besøkt 7. april 2014 Arkivert 8. april 2014 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark
**Volda Mineralvatn AS**, tidligere **Brænne Mineralvatn**, var en sunnmørsbedrift som lå ved Volda sentrum. Bedriften ble startet i 1915, og ble fra 1927 drevet av familien Brænne. I oktober 2009 meldte bedriften oppbud og Volda Mineralvatn og Brænne-brusen opphørte som produkt etter 94 år med drift. Fabrikken produserte saft, leskedrikk, brus og mineralvann. Den hentet vann til produksjonen fra sin egen kilde, Aasen-kjelda, som ligger like ved Ivar Aasens hjemsted, 150 meter nede i grunnfjellet.

Brænne Mineralvatn var en av de siste frittstående brus-fabrikantene i Norge, og slet tungt i konkurransen med Romsdalsbaserte Oskar Sylte Mineralvannfabrikk.[]

Brænne gjorde en avtale med Lidl i juli 2004 om å produsere en del av deres brusmerker.

Produkter
---------

### Egne produkter

* Luks
* Florida
* Eplerose
* Fjellbekk

### Produkter på lisens

* Jolly Cola
* RC Cola
* Asina

Referanser
----------

1. 1 2  «Volda Mineralvatn skrur på korken». *dagbladet.no* **(norsk)**. 21. oktober 2009. Besøkt 18. april 2021. «Nok en lokal brusfabrikk har gitt opp. Volda Mineralvatn AS meldte oppbud onsdag. | Korken på 94 års brushistorie ble trolig forseglet da Lidl-butikkene forsvant i fjor sommer, og Rema ikke tok over leverandøravtalen. | - Dermed falt bunnen ut. Vi mistet 80 prosent av produksjonen, sier Martin Brænne til Sunnmørsposten. Han er tidligere eier i brusfabrikken, disponent fram til 2004, og satt i styret som onsdag meldte oppbud.»

Eksterne lenker
---------------

* Firmaets hjemmeside[*død lenke*]
Bronsestatue av Petter Syversen alias Tårn-Petter (utført av Rolf Lunde 1927) ikke langt fra Lillehammer kirke Foto: Jan-Tore Egge 
**Petter Syversen** (født 20. august 1845 på Feiringeie på Biristrand, død 25. mai 1928 i Biri) var en bygdeoriginal og takreparatør som ble landskjent under tilnavnet «Tårnpetter». 

Foreldrene var Syver Pedersen Feiringeie (1813-1857) og Johanne Olsdatter Rannum (1821-1879).

Foruten å drive med taktekking var Petter Syversen både smed, kobber- og blikkenslager, og togreparatør. Men det var hans halsbrekkende klatreøvelser i kirketårn som gjorde ham viden berømt. Han gikk i fillete klær, klatret barbent og alltid uten tau. Tårnpetter levde livet ut som ugift på plassen Feiringstuen i Biri.

Trivia
------

* Billedhuggeren Rolf Lunde (1891–1928) laget i 1927 en bronsestatue av Tårnpetter som i 1932 ble plassert ved Lillehammer kirke. Nasjonalgalleriet i Oslo kjøpte i 1960 en replika av statuen, som står utenfor bygningen, på forsiden mot Universitetsgaten.
* En stol etter Tårnpetter ble i 1932 innført i De Sandvigske Samlinger på Maihaugen.

Litteratur
----------

* Karl Halvorsen: *Historien om Tårnpetter. En legende i bronse (Petter Syversen)*. Lillehammer 1966.
* Karl Halvorsen: *Historien om Tårnpetter og andre fortellinger*. Det gamle Lillehammer 2. Lillehammer 1971.
* Bjørn Herberg: «Tårnpetter» (s. 162-163). I: *Vestoppland slektshistorielags tidsskrift* nr. 2-1987.
En **storjury** er et juridisk redskap for å gjennomføre rettslige forundersøkelser. Storjuryer blir brukt for å etterforske angivelige lovbrudd, granske bevis, avhøre vitner og til slutt avgjøre om det er tilstrekkelig bevis til å reise tiltale. Storjuryer har ofte makt til å tvinge vitner til å avgi forklaring ved at vitner som nekter å forklare seg kan fengsles eller bøtelegges for «forakt for storjuryen» inntil de avgir forklaring.

Under en storjurys saksgang er hverken anklagede eller deres forsvarer til stede, og dette er et av de tyngste argumentene mot bruk av storjuryer.[*av hvem?*]

På den annen side bidrar storjuryer til at en anklager ikke kan trakassere folk ved grunnløs rettsforfølgelse.

Etter at den australske delstaten Victoria avviklet ordningen med storjury i 2009 er det nå kun USA og Liberia (tidligere amerikansk koloni) som har storjuryer. I USA er bruk av storjuryer obligatorisk i alvorlige føderale straffesaker. Slike storjuryer har mellom 16 og 23 medlemmer.

England, Australia, New Zealand og Canada hadde tidligere storjury, men har avviklet bruken i løpet av de 20. og 21. århundrene.

Storjury er ikke i bruk i norsk rettsvesen.

Referanser
----------

1. ↑  Editorial, Reuters. «Liberia grand jury indicts Sable Mining, officials for bribery». *U.K.* **(engelsk)**. Besøkt 17. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Undertegning av koalisjonsavtalen etter valget til Forbundsdagen i 2013: fra venstre: Sigmar Gabriel (SPD), Angela Merkel (CDU), Horst Seehofer (CSU).
**Storkoalisjon** er i politikken en betegnelse på en koalisjon av de største partiene i parlamentet. Dette vil gjerne være det borgerlige partiet og det sosialdemokratiske partiet.

Tyskland ble ledet med grunnlag i en storkoalisjon mellom CDU/CSU og SPD fra 1966 til 1969 (regjeringen Kiesinger), fra 2005 til 2009 (Merkel I), fra desember 2013 til mars 2018 (Merkel III), og igjen fra mars 2018 til desember 2021 (Merkel IV). På delstatsnivå har landet hatt en rekke slike koalisjoner.

Østerrike har hatt storkoalisjoner mellom sosialdemokratiske Sozialdemokratische Partei Österreichs og konservative Österreichische Volkspartei fra 1945 til 1966, fra 1987 til 2000 og fra 2007 til 2017. 

Luxembourg har siden 1925 alltid hatt storkoalisjoner.

I Norge har bl.a. Francis Sejersted ytret sympati for tanken om en storkoalisjon bestående av Høyre og Arbeiderpartiet.

Se også
-------

* Flertallsregjering
* Samlingsregjering

Referanser
----------

1. ↑  Foreslår Ap og Høyre i storkoalisjon. DN.no (27. august 2005)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Sjøbygda** er den sørligste grenda i Klæbu i Trondheim kommune i Trøndelag. Bebyggelsen ligger ved vestenden av Selbusjøen, og strekker seg langs nordsida av sjøen, fra Svebakken i vest til den gamle gården Nesset og grensa mot Selbu i øst.

Området har vært bebodd siden vikingtida, og har i dag ca. 100 husstander, hvorav i overkant av 40 ligger i boligfeltet Brøttemsåsen. Ellers er også Sjøbygda innfallsporten til Brungmarka, et stort skog- og fjellområde som ligger på sørsida av Selbusjøen. Her er rundt 25 fiskevann med fisk av ymse kvalitet. Sjøbygda spilte tidligere, med sin beliggenhet, en viktig rolle i ferdsel og transport østfra, via Selbusjøen og videre til Trondheim, eller Nidaros, som det tidligere het. Selbusjøen var vanlig ferdselsveg både for pilegrimer, og i forbindelse med frakt av forskjellige varer, som f.eks. kvernstein fra Selbu.

Sentralt i grenda ligger også Klæbu bygdemuseum, på den gamle gården Teigen. Rett over sjøen for museet ligger Karlssteinen, en stor stein som det er et gammelt sagn om.
Tetiaroa
Historisk kart. Tahuna Iti og sandbanken Motu One er imidlertid forvekslet.

**Tetiaroa** er en atoll i îles du Vent i Selskapsøyene i Fransk Polynesia. Den tilhører kommunen Arue på Tahiti.

Øyene
-----

Atollen består av tretten småøyer (*motu*er). Den er omkring 7 km i diameter og har et landareal på 5 km². Det er flystripe på Tetiaroa.

Øyene er (med klokken, fra sørvest):

1. Onetahi (med regulert flystripe og med The Brando Resort)
2. Honuea
3. Tiaruanu
4. Motu Tauvini (Tauini)
5. Motu Ahurea (Auroa)
6. Hiraanae
7. Horoatera (Oroatera)
8. Motu 'Ā'i.e.
9. Tahuna Iti
10. Tahuna Rahi
11. Reiono
12. Motu One (sandbanke)
13. Rimatu'u (med ornitologisk verneområde)

Historie
--------

Tetiaroa var kontrollert av Pare-'Arues høvdinger, og senere av medlemmer av Pomare-dynastiet.

United States Exploring Expedition besøkte atollen den 10. september 1839.

I 1904 overdro Tahitis kongehus øya til Johnston Walter Williams. Williams drev Teti'aroa som residens og som kopraplantasje. Siden da har atollen skiftet øyer flere ganger.

Fra 1966–67 var Tetiaroa eid av den amerikanske skuespilleren Marlon Brando, Hans besøkte øya i 1960 etter innspillingen av filmen *Mytteriet på Bounty*, der noe av filmingen var på Tahiti og på naboøya Moorea. 

Atollen var et innspillingssted for filmen *Le Bourreau des cœurs* (1983) med Aldo Maccione. Ved denne anledning foretok filmteamet visse utviklingsarbeider. Marlon Brando nektet å være med i *cameo*opptreden i filmen.

Brando hadde fra tidlig av planer om et hotellkompleks. Det ble i første omgang et rudimentært anlegg (fem roms, uten elektrisitet, lite ferskvann, plaget av mygg, uten renseanlegg).

Etter hans død ble atollen og prosjektet videreført av andre, under ledelse av Richard Bailey fra selskapet *Pacific Beachcomber*. I 2014 ble så feriestedet «The Brando» åpnet på hovedøya Onetahi. Det består av ca 30 strandhus.

Referanser
----------

1. ↑  «Atoll de Tetiaroa» Arkivert 22. oktober 2012 hos Wayback Machine. Tahiti Heritage.
2. ↑  Salmond, Anne (2010). *Aphrodite's Island*. Berkeley: University of California Press. s. 110,349. ISBN 9780520261143.
3. ↑  Stanton, William (1975). *The Great United States Exploring Expedition*. Berkeley: University of California Press. s. 122-123. ISBN 0520025571.
4. ↑  The Tahiti Traveler  , 2011-07-28
5. ↑  «Tetiaroa Island, French Polynesia: Image of the Day», Earth Observatory, NASA.
6. ↑  «Marlon Brando partenaire de Aldo Maccione ?...». Arkivert fra originalen 4. oktober 2008. Besøkt 21. juli 2018.
7. ↑  www.thebrando.com The Brando ferieresort website

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tetiaroa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tetiaroa auf NASA Earth Observatory
* Tetiaroa et l’Île aux Oiseaux (blogg, fransk)
* Tetiaroa Society
* Kart over Tetiaroa (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**«Tre stammers møte»** er et uttrykk som formidler at bosetningen på et område eller et sted hovedsakelig har bestått av de tre folkegruppene kvener, samer og nordmenn. Uttrykket er særlig brukt i moderne tid i Nord-Troms og Finnmark, men også andre steder i Nord-Norge der både kvensk, samisk og norsk bosetning har vært utbredt.

Områder som blir omtalt som *«tre stammers møte»* er ofte språkkontaktområder der man kjenner til at kvensk og samisk språk er eller har vært et levende språk i lokalsamfunnet ved siden av det norske. I moderne tid har man hatt mer fokus på arbeid med re-vitalisering av språk og kultur, der man blant annet har satt opp stedsnavnskilt på flere språk for å synliggjøre et steds historie og tilhørighet.

Flere kommunevåpen i Nord-Norge har tretallssymbolikk som er ment som en henvisning til de «tre stammers møte»: 

* KvænangenKvænangen
* LavangenLavangen
* StorfjordStorfjord

Re-vitalisering
---------------

I en kommune som er inkludert i forvaltningsområdet for samisk språk er man forpliktet å skilte på samisk og norsk, men noen kommuner velger også å skilte på kvensk. Det finnes også eksempler på kommuner som har flerspråklige stedsnavnskilt selv om de ikke er inkludert i forvaltningsområdet.

Storfjord kommune har skiltet sine tettsteder på alle tre språk, og vedtok i 2014 *kommunenavn* på alle tre språk. Dette er blant annet et ledd i å synliggjøre at kommunen er en «tre stammers møte»-kommune. I statsråd 7. mars 2014 ble kommunestyrets vedtak stadfestet i medhold av kommuneloven § 3 nr. 3.

Porsanger i Finnmark har valgt å skilte tettsteder på *tre* språk; Lakselv, Børselv og Indre Billefjord er blant stedene som er skiltet, men kommunen har ikke vedtatt et trespråklig navn.

Referanser
----------

1. ↑

| * v
* d
* r
Kvener og kvensk språk |
| --- |
| Organisasjoner | 
* Norske kveners forbund
* Kvensk Finsk Riksforbund
* Kvensk institutt
* Halti kvenkultursenter
* Vadsø museum – Ruija kvenmuseum med Bietilægården og Tuomainengården
* Nord-Troms Museum med Tørfoss kvengård
* Sannhets- og forsoningskommisjonen

 |
| Kultur | 
* Kvenflagget
* Kvenfolkets dag
* avisen Ruijan Kaiku
* Käsityö (kunsthåndverk)
* festivalen Paaskiviikko
* Kipparifestivalen
* «Tre stammers møte»

 |
| Språk | 
* Kvensk språkråd
* Kvensk språkting
* Kvensk språkdag
* Storfjord språksenter
* Porsanger kvenske språksenter
* Kvænangen språksenter
* Alf Nilsen-Børsskog

 |
**Bjelleklang** er en norsk vokalgruppe fra Lørenskog startet i 1986. Gruppen kombinerer sanger framført i ren a cappella-stil med sanger akkompagnert av blant annet gitar eller mer utradisjonelle instrumenter som stekepanne og nattpotte. Repertoaret består av egne sanger og norskspråklige versjoner av kjente sanger fra andre artister, ofte med humoristiske tekster. De ble kjent på begynnelsen av 1990-tallet med sanger som «Hyttetur» og «For meg sjøl ei stønn».

Gruppen ga ut sitt første album *Dæng Dæng* i 1991 og har gitt ut totalt åtte studioalbum og et samlealbum, alle produsert av Håkon Iversen. Både debutalbumet og flere av de følgende albumene og singlene har solgt til gull og platina. Albumet *Holiholihooo …* fra 1992 er gruppens mestselgende med over 70 000 solgte eksemplarer mens singelen «Gud! hvor du er deilig» har solgt i 40 000. Gruppen er tre ganger nominert til Spellemannprisen uten å få den: Som årets nykommer for *Dæng Dæng* i 1991, i åpen klasse for *Holiholihooo...* i 1992, og for årets låt med «Gud, hvor du er deilig» i 1996.

Medlemmer
---------

* Stian Joneid (2009–)
* Per Henrik Gusrud (1999–)
* Robert Skrolsvik (1986–)
* Carl Einar Traaen (2002–)
* Frank Øren (1989–)

### Tidligere medlemmer

* Finn Evensen (1986–2009)
* Ole Jørgen Holt Hanssen (1986–1999)
* Jon Haaland (1986–1996)
* Arvid Rønsen Ruud (1986–1995)
* Geir Havenstrøm (1986–1987)
* Ketil Hustad (1987–1990)
* Øystein Skre (1996–2001)

Diskografi
----------

* *Dæng Dæng* (BMG Ariola, 1991)
* *Holiholihooo …* (BMG Ariola, 1992)
* *YppeRu’ dOnK* (BMB Ariola, 1994)
* *Synger svart* (BMB Ariola, 1995)
* *Kort ved øra* (BMG Ariola, 1996)
* *Kjære Landsmenn* (RCA, 1997) samleplate
* *Spis meg rå* (BMG Ariola, 1998)
* *Jul med Bjelleklang* (Columbia, 1999)
* *Sokker i sandaler* (Big Box Music, 2006)
* *Menn, menn, menn* (Big Box Music, 2009)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Bjelleklang på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Bjelleklang på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Bjelleklang på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Bjelleklang på Songkick Rediger på Wikidata

* (no) Bjelleklang på Rockipedia Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Rockipedia **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Boothia- og Melville-halvøyene i Nunavut, Canada.
**Boothiahalvøya** (eller **Boothia Peninsula**, opprinnelig kalt **Boothia Felix**) er ei stor halvøy i territoriet Nunavut i Canada. Nordspissen av halvøya, Cape Rennell, er det nordligste punktet på det kanadiske fastlandet, og dermed også Nord-Amerika. Halvøya er skilt fra Somersetøya i nord ved det smale Bellotsundet (Ikirahaq). Halvøya har et areal på 32 330 km². Boothiaeidet, som knytter halvøya til fastlandet, er under 2 km bredt på det smaleste.

Halvøya ble navngitt i 1829 av den skotske utforskeren John Ross. Den er oppkalt etter Felix Booth, en forretningsmann som finansierte Ross' andre forskningsekspedisjon. Ross kalte øya *Boothia Felix*, dvs. «lykkelige Boothia», med en spøk på Booths fornavn, men navnet ble på siste halvdel av 1900-tallet endret til det mer nøytrale *Boothia Peninsula*.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |