recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Flakt ørn** er en allegorisk, grafisk og heraldisk figur som blir avbildet som en ørn med hodet til en side, vingene og bena ut til hver side og halefjærene rett ned. Denne stiliserte type er derfor forskjellig fra sittende ørn, flygeferdig ørn og andre mer naturalistiske positurer som også forekommer i våpenskjold. 

Den flakte ørnen i europeisk heraldikk skiller seg noe fra den såkalte Saladins ørn som er den dominerende delen i riksvåpnene til flere arabiske land, bl.a. Egypt, Irak og Palestina. Saladins ørn er også flakt, men både vingene og bena peker rett ned.

I heraldiske, fagmessige beskrivelser, blasoneringer, vil bruken av bare ordet **ørn** om en våpenfigur bety at det er en flakt ørn, fordi dette er den mest vanlig utformingen av ørn i våpenskjold. Hele uttrykket *flakt ørn* brukes imidlertid også i blasoneringer med samme betydning.

Når den flakte ørnen har to hoder, kalles den en dobbeltørn.

Ørn var den romerske guden Jupiters symbol og ble brukt som fyrstesymbol i antikken. Vi finner flakt ørn i våpenskjold allerede fra middelalderen, i alle land med europeisk heraldikk og i både offentlige våpen og private våpen. I middelalderens og senere tids heraldikk, er ørnen brukt som våpenfigur av både keisere, fyrster, folk som ikke var adelige, samt i segl og våpen bl.a. for norske laug. Det er noe omdiskutert om ørn ble brukt som merke i den norske, kongelige sverreætten. Bruk av svart ørn på gull bunn ble i perioder brukt bl.a. i Italia som tegn på forbindelse med den tysk-romerske keiser.

I norske våpenskjold finnes flakte ørner, både i slektsvåpen og i kommunevåpen, særlig Holmestrand kommune og slekten Wessel-Berg som begge har en flakt ørn hentet fra Tordenskiolds adelsvåpen.

* En typisk heraldisk, flakt ørn i moderne stil, ser vi i kommunevåpenet til Aarau i kantonen Aargau i SveitsEn typisk heraldisk, flakt ørn i moderne stil, ser vi i kommunevåpenet til Aarau i kantonen Aargau i Sveits
* Våpenskjold fra Moravia: Mährisk ørn (sølv-rød rutete ørn med gyllen krone og gyllen rustning i blått skjoldfelt)Våpenskjold fra Moravia: Mährisk ørn (sølv-rød rutete ørn med gyllen krone og gyllen rustning i blått skjoldfelt)
* Saladins ørn som er dominerende i flere arabiske lands riksvåpen.Saladins ørn som er dominerende i flere arabiske lands riksvåpen.
* En mer naturalistisk ørn brukes i det offisielle seglet til USAEn mer naturalistisk ørn brukes i det offisielle seglet til USA
* Her er en variant av Tysklands tradisjonelle ørn, plassert over et hakekors i en krans, brukt av naziregimet 1933-1945Her er en variant av Tysklands tradisjonelle ørn, plassert over et hakekors i en krans, brukt av naziregimet 1933-1945

Litteratur
----------

* Hans Cappelen og Knut Johannessen: *Norske kommunevåpen*, Oslo 1987 med tilleggshefte 1988
* Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag Oslo 1976)
* Carl-Alexander von Volborth: *Heraldry – Customs, Rules and Styles*, Dorset 1981, side 36-40

Se også
-------

* Dobbeltørn
* Saladins ørn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eagles in heraldry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Urdalsknuten** (også skrevet **Urddalsknuten**) er et fjell som ligger nord for Rosskreppfjorden, på grensen mellom kommunene Sirdal og Valle i Agder. Det har en høyde på 1 434 meter over havet, og er Norges sørligste fjell over 1400 meter over havet. Fjellet består av ca 1 milliard år gammelt grunnfjell, og er en del av det sveko-norvegiske grunnfjellet. 

Urdalsknuten var det høyeste punktet i tidligere Vest-Agder fylke. Fjellet er nå det 8. høyeste fjellet i Agder, blant fjellene med en primærfaktor på minst 50 meter. Urdalsknuten er krevende å bestige, fordi den ligger så langt fra kjørevei. Den mest naturlige bestigningsveien er å ta båt over Rosskreppfjorden og gå videre fra nordbredden.

Se også
-------

* Fjell i Vest-Agder
* Fjell i Aust-Agder

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  Avstand til Snjoheinuten i Bykle.

Referanser
----------

1. 1 2  «Urdalsknuten». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 1. november 2016.
2. 1 2   «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* «Urdalsknuten (1434 moh.) - Vest- og Aust-Agders høyeste topp». Ut.no. 1. juni 2014. Besøkt 23. august 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Roberto Amadei** (født 13. februar 1933 i Verdello i provinsen Bergamo i Lombardia i Italia; død 29. desember 2009 i Bergamo) var en katolsk kirkehistoriker og biskop av Bergamo.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

I en alder av elleve år begynte Amadi på seminaret i Clusone, og fortsatte deretter på presteseminaret i Bergamo, og studerte teologi ved Det pavelige romerske seminar i Roma. 

### Prest

Han ble presteviet i mars 1957. Etter dette fullførte han doktorgradsstudier i kirkehistorie ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma fra 1957 til 1960. Han virket deretter i sjelesorgen i sitt bispedømme i Bergamo til 1978. Han støttet sekulærinstituttet «Caritas Christi» og var medlem av bispedømmerådet fra 1984 til 1990. 

Fra 1960 til 1990 var Roberto Amadei professor i kirkehistorie ved Bergamo-seminaret, hvor han var dekan ved det teologiske fakultetet fra 1968 til 1981 og rektor fra 1981 til 1990.

### Biskop av Savona-Noli

Den 21. april 1990 ble Amadei utnevnt til biskop av [[Savona-[[Noli av [[pave Johannes Paul II; den 2. juni 1990 mottok Roberto Amadei bispeordinasjon fra bispedømmebiskopen i Bergamo, Giulio Oggioni; medkonsekratorer var erkebiskop Clemente Gaddi og hjelpebiskop Angelo Paravisi. 

### Biskop av Bergamo

Etter at biskop Oggioni trakk seg, ble han utnevnt til biskop av Bergamo av pave Johannes Paul II 21. november 1991 og gikk inn i embedet den 26. januar 1992.

Den 22. januar 2009 innvilget pave Benedikt XVI biskop Amadeis avskjedssøknad og utnevnte hjelpebiskopen av Brescia, Francesco Beschi, til hans etterfølger.
**Tangbleikjo naturreservat** består et skjær ved sydspissen på Ålforo i Fitjar kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Bestandsutviklingen har vært negativ. Forvaltningsplanen sier:

«Så godt som alle opphavlege hekkekoloniar for terner har gått ut i Hordaland sidan 1980-talet, og Tangbleikjo er ikkje noko unnatak sjølv om dette i utgangspunktet var ein av dei mest livskraftige koloniane vi hadde.»
...
«Det finst i dag [dvs. ca 2015] mest ikkje ei einaste hekkande terne i Fitjar-skjergarden»

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 23. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Tangbleikjo naturreservat, Fitjar kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 23. mars 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 84. Besøkt 23. mars 2024.
**U.S. Marine Forces Special Operations Command** (**MARSOC**) er en kommando i U.S. Marine Corps som utøver kommando og kontroll over spesialstyrker avgitt til U.S. Special Operations Command.

MARSOC ble opprettet i 2006, etter langvarig motstand mot å flytte elitestyrker ut av marinekorpsets konvensjonelle styrke­struktur. En reevaluering som følge av terrorangrepet 11. september 2001 og den påfølgende krigen mot terror, påskyndet av forsvars­minister Donald Rumsfeld og general James L. Jones, medførte imidlertid at holdningen endret seg.

Hovedkomponenten underlagt MARSOC er Marine Raider Regiment.

Referanser
----------

1. ↑  Seck, Hope Hodge (21. februar 2015). «MARSOC remains a growing, changing force after 9 years». *Marine Corps Times* **(engelsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Marine Corps Forces Special Operations Command – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ingrid Malene Dale** (født **Ingrid Malene Jakobsen**, død 2002) var en norsk frivillighetsarbeider.

Etter at Dale som pensjonist opplevde at hennes barnebarn omkom i en trafikkulykke, ble hun oppmerksom på at Norsk Luftambulanse var truet av nedleggelse grunnet svak økonomi. Hun engasjerte seg derfor i arbeidet med å verve medlemmer. Som frivillig vervet hun langt flere medlemmer enn organisasjonens ansatte medlemsververe, og hun fikk et helikopter oppkalt etter seg som hun selv fikk æren av å avduke. Hun arrangerte også konserter til inntekt for Luftambulansen.

I 1993 ble hun tildelt *Askøy Positive Pris*, og hun ble kåret til *Årets navn* av lokalavisen Askøyværingen. I 1999 ble hun hedret av Rotary for sin innsats for Norsk Luftambulanse.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Norsk Luftambulanse sin Grand Old Lady Ingrid Dale (85) er død». *Østlandets Blad*. 3. desember 2002.
2. ↑  Løvik, Kjell (1993). *Dødssvingen*. no#: Norsk luftambulanse. s. 35. ISBN 8276270050.
3. ↑  «En akuttmedisinsk spydspiss». *Bergens Tidende*. 4. mars 2014.
4. ↑  «Kvinnen som snudde tragedie til glødende livsoppgave». *Askøyværingen*. 22. oktober 2016.
5. ↑  «Rune Larsen reddet dagen for Ingrid (81)». *Bergensavisen*. 11. januar 1999.
6. ↑  «Reddet av sitt eget hjertebarn». *Askøyværingen*. 29. april 1996.
**Frans Vormordsen** (født 1491 i Amsterdam, død 19. november 1551) var en dansk luthersk reformator og superintendent i Lund 1537–1551.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Frans Vormordsen ble født i Holland, trolig i Amsterdam. Som munk ved karmelitterklostret i Helsingør flyttet han i 1519 til København for å bli lærer. Han deltok, med et visst besvær, i arbeidet med å oversette Bibelen til dansk.

Etter en konflikt med kannikerkollegiet i København begav han seg til Malmø, der reformasjonen var mer fremstreden. Erkebiskop Aage Jepsen Sparre trodde at han var mindre radikal enn reformatorene Claus Mortensen og Hans Spandemager, så han fikk tillatelse til å preke i Malmø. Snart ble han ikke lenger kalt munk men predikant, og han ble også lærer ved det nyinnrettede læreverket.

Etter kong Fredrik Is død i april 1533 ble konflikten mellom katolikker og protestanter forverret til full borgerkrig, den såkalte Grevefeiden, som pågikk i to år. Ved krigens slutt i 1536 hadde reformasjonens tilhengere seiret. Erkebiskop Torbern Bille ble satt i fengsel.

### Superintendent i Lund

Frans Vormordsen ble superintendent i Lunds stift (og overtok dermed etter den siste katolske erkebiskop). I 1537 gav han ut Luthers lille katekisme, og i 1539 en utførlig gudstjenstehåndbok. En av de mange vanskeligheter han ble stilt overfor var å få almuen til å lønne prester og klokkere. Han reiste rundt i stiftet og forhandlet frem avtaler mellom prester og sognerepresentanter.

Etterhvet klarte han i større utstrekning å forbedre de kirkelige forhold for den nye trosretning, selv om han lenge møtte stor motstand fra medlemmene av domkapittelet i Lund.

Han døde i 1551 og ble begravd i domkirken i Lund.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, oppført som Frands Vormordsen, Dansk Biografisk Leksikon-ID Frands\_Vormordsen[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Vormordsen, Frands i Carl Frederik Bricka, *Dansk biografisk Lexikon* (1. utgave, 1905)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.

HEC Paris Startup Launchpad Demo Day 2024 på Station F
**HEC Paris Innovation & Entrepreneurship Center** er et senter opprettet for å fremme innovasjon og entreprenørskap ved HEC Paris.

Detaljer
--------

Senteret er en del av Station F og ligger både i Paris og Jouy-en-Josas. Rundt 500 studenter er påmeldt i klasser i de tre gradene (*Master of Science X-HEC Entrepreneurs*; *Master of Science in Innovation and Entrepreneurship* og *Executive Master of Science in Innovation and Entrepreneurship*) av skoleåret. Senteret samarbeider med Institut polytechnique de Paris (nærmere bestemt École polytechnique) og Coursera. Kurs som undervises gjennom senteret inkluderer kreativitet, globalt entreprenørskap, markedsføring, etablering av nye bedrifter, venturefinansiering, salg og sosialt entreprenørskap.

Senteret har flere programmer for bachelor- og hovedfagsstudenter, samt professorer.

Arrangementer og aktiviteter
----------------------------

* Accélérateur ESS
* Post incubation
* HECTAR Accelerator L'Oréal Beauty Tech
* Meta X L'Oréal Accelerator Icade startup studio
* Incubateur HEC Paris
* Data for Managers
* HEC Startup Launchpad HEC Challenge +
* HEC Challenge + Afrique
* Igniting Innovation
* CDL - Creative Destruction Lab
* HEC Stand Up
* MOOCs
* Entrepreneurship & Digital Innovation
* HEC–TUM Summer Program
* Startup Sprint

Referanser
----------

1. ↑  HEC Innovation & Entrepreneurship Center
2. ↑  Innovation & Entrepreneurship Center d’HEC Paris
3. ↑  MSe X-HEC entrepreneur
4. ↑  Executive MSc & MSc in Innovation and Entrepreneurship
5. ↑  CAPGEMINI ET HEC PARIS SIGNENT UNE CONVENTION DE PARRAINAGE POUR AIDER LES FUTURS PROFESSIONNELS À CRÉER L’ENTREPRISE À IMPACT POSITIF DE DEMAIN
6. ↑  Communication – HEC Paris – Innovation & Entrepreneurship Center
7. ↑  HEC Paris créateur de licornes !
8. ↑  5 ans après l’ouverture de son bureau en Côte d’Ivoire, HEC Paris accélère sur l’entrepreneuriat
Kart over utbredelsen av ulike språk i Sveits (2023).De fire nasjonale **språk i Sveits** er tysk, fransk, italiensk og retoromansk. Tysk, fransk og italiensk har lik status som offisielle språk på nasjonalt nivå innenfor den føderale administrasjonen til den sveitsiske konføderasjonen, mens retoromansk brukes utelukkende i dagligtale. I noen situasjoner brukes latin, spesielt for å betegne landet (Helvetia).

I 2017 hadde 62,6 % av befolkningen i Sveits tysk som morsmål (58,5 % snakket sveitsertysk og 11,1 % standardtysk hjemme); 22,9 % snakket fransk (for det meste sveitserfransk, men også noen frankoprovençalske dialekter); 8,2 % snakket italiensk (for det meste sveitseritaliensk, men også lombardiske dialekter); og 0,5 % snakket retoromansk. Den tyske regionen (Deutschschweiz) ligger omtrent øst, nord og sentralt i landet; den franske delen (Romandie) ligger i vest og det italienske området (Svizzera italiana) i sør. Det er fortsatt en liten retoromansktalende innfødt befolkning i Graubünden i øst. Kantonene Fribourg, Bern og Valais er offisielt tospråklige; Graubünden er offisielt trespråklig.

De nasjonale språk for sveitsiske innbyggere fra 1950 til 2015, i prosenter, var følgende:

Referanser
----------

1. 1 2  Statistik, Bundesamt für (21. februar 2019). «Die zehn häufigsten Hauptsprachen der ständigen Wohnbevölkerung - 2014-2017 | Tabelle». *Bundesamt für Statistik* **(tysk)**. Besøkt 30. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Languages of Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** HDS
 |
Pine Gap
Landeveien til Pine Gap
**Pine Gap** (Codename: *Merino*) er en felles amerikansk og australsk militærbase ca 19 kilometer sørvest for byen Alice Springs, ute i det australske *«Outback».*

I 1967, under den kalde krigen, bygde den amerikanske etterretningstjeneste CIA et overvåknings- og avlyttingsanlegg her, som ble drevet av det amerikanske Advanced Research Projects Agency (ARPA; i dag DARPA) understilt det amerikanske forsvarsministeriet. Basen med over 800 medarbeidere fullfinansieres av USA og betegnes nå som *Joint Defense Space Research Facility*. Her er det mange antenner og åtte store radomer og et stort analyseanlegg. Kommunikasjons- og avlyttingsanlegget arbeider innen rammene av etterretningsnettverket ECHELON.

Anlegget spilte en rolle under krigene i Irak og Afghanistan.

Ifølge Desmond Ball, som er blitt sitert i en rapport fra Australias parlament, er Pine Gap-anlegget Mission Control Center og analysesentrum for en rekke geostasjonære satelitter over ekvator, hvis oppgave det er å innhente informasjon innenfor rammen av Signals Intelligence.

Sydney Morning Herald har anført Pine Gap som én av fire overvåkningsinnretninger i Australia, ved siden av HMAS Harman, Shoal Bay og Geraldton/Kojarena, som benytter XKeyscore-programvare for å innhente data for NSA.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 22. mars 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. januar 2009. Besøkt 22. mars 2019.  (Arkivert [Date missing] hos gc.nautilus.org [Error: unknown archive URL])
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 22. mars 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. mars 2011. Besøkt 22. mars 2019.  (Arkivert [Date missing] hos gc.nautilus.org [Error: unknown archive URL])
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 9. august 2008. Besøkt 22. mars 2019.  ( PDF; 155 kB) («Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 9. august 2008. Besøkt 22. mars 2019. )
4. ↑  Philip Dorling (8. juli 2013). «Edward Snowden reveals Australia's Links To Secret US Spy Program». *The Sunday Morning Herald*. Arkivert fra originalen 2. august 2013. Besøkt 2. august 2013.

Litteratur
----------

* Ball, Desmond: *Pine Gap: Australia and the US geostationary signals intelligence satellite program*, Allen & Unwin, Sydney, 1988, ISBN 0-04-303002-5

Eksterne lenker
---------------

* Pine Gap, Australia fas.org lest 2. april 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Mira Teeman** (1926–2008), opprinnelig **Miriam Teeman**, var en svensk-polsk forfatter og oversetter.

Biografi
--------

Teeman ble født i 1926 i en polsk-jødisk familie i Łódź. Faren Jan Teeman drev sammen med broren Zygmunt transportselskapet Mitranza. Hennes mor Ida Teeman, født Ferszt, var i tillegg til å være husmor ansvarlig for en pensjonatvirksomhet i Sochaczew sammen med søsteren Eva Teeman.

I september 1939 kom nazistene til Łódź. Teeman-familiens bolig og transportselskap ble konfiskert og familien ble umiddelbart tvangsoverført til det som senere ble ghettoen i Łódź. Etter foreldrenes død ble Mira Teeman og hennes bror Stefan tatt hånd om av Chaim Rumkowski som blant annet drev flere barnehjem i ghettoen. Da ghettoen ble tømt på sensommeren 1944, ble hun og de andre barna på barnehjemmet deportert til Auschwitz. Ved seleksjonen ble hun tatt til side som arbeidsdyktig, mens broren ble sendt direkte til gasskammeret og myrdet. Etter å ha overlevd flere arbeidsleirer, kom Teeman til konsentrasjonsleiren Bergen-Belsen hvor hun ble syk.

I forbindelse med frigjøringen av Bergen-Belsen av britiske tropper i april 1945, ble Teeman evakuert med de hvite bussene til Malmö. I Sverige hadde hun frem til 1959 forskjellige jobber som laboratorieassistent, bokhandelsassistent og katalogredaktør. Deretter jobbet Teeman som forfatter og oversetter fra polsk. Senere i livet kom hun til å jobbe som tolk. Hun var medlem av Sveriges Författarförbund og Svenska PEN. 

Teeman var gift med legen Bengt Halden (1928–1979).

Referanser
----------

1. ↑  «Register till dödannonser i Svenska Dagbladet 2008». SvD. Arkivert fra originalen 9. august 2016. Besøkt 8. oktober 2018.
2. ↑  «Mira Teeman». Arkivert fra originalen 4. mai 2012. Besøkt 8. oktober 2018.
3. ↑  «Tre dagar innan». Judisk kultur i Sverige.
4. ↑  Paul Harnesk, red. (1963). *Svenskt författarlexikon 4. 1956–1960*. Stockholm: Rabén & Sjögren. s. 410. Besøkt 3. juni 2023.
5. ↑  Kerstin Öhrström, red. (1988). *Vem är hon*. Stockholm: Norstedt. s. 455. Besøkt 3. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
|  Revolusjonskrigene og Napoleonskrigene  1792–1815 |
| --- |
|  1. koalisjon  2. koalisjon  3. koalisjon  Pommerske krig  4. koalisjon Russisk-tyrkiske KanonbåtkrigenFinskekrigen  Sverige-Norge (1) Halvøyskrigen  5. koalisjon Invasjonen av Russland6. koalisjonSverige-Norge (2)7. koalisjon |

**Den femte koalisjonskrigen** (fransk: *La Guerre de la Cinquième Coalition*) var en av de store konfliktene under Napoleonskrigene. Den ble utkjempet i året 1809 mellom en koalisjon bestående av Keiserriket Østerrike og Det forente kongerike Storbritannia og Irland og Napoléon Is franske keiserdømme og dets allierte. Store trefninger mellom Frankrike og Østerrike, de to viktigste partene, fant sted over store deler av Sentral-Europa fra april til juli, og begge sider led store tap. Storbritannia, som allerede var involvert i en pågående konflikt i Spania, den spanske selvstendighetskrigen, sendte en ekspedisjon til Kongeriket Holland for å lette presset på østerrikerne, men dette hadde ingen stor innvirkning på konfliktens gang. Etter flere felttog i Bayern og over Donau endte krigen med et fransk overtak etter det blodige slaget om Wagram i begynnelsen av juli. 

Den følgende freden i Schönbrunn var den tyngste fredsavtalen Frankrike hadde påtvunget Østerrike på lang tid. Klemens von Metternich og Karl av Østerrike-Teschen hadde som sitt overordnede mål å bevare det habsburgske riket, og den førstnevnte lyktes i å få Napoléon til å minske sine krav mot at Østerrike lovet fred og vennskap mellom landene. Men selv om de fleste gamle områdene forble en del av habsburgmonarkiket, overtok Frankrike Koroška, Krain og havnene ved Adriaterhavskysten, mens det polske Hertugdømmet Warszawa fikk Galicia og Salzburg-området i Tirol ble gitt til bayerne. Østerrike mistet en befolkning på over tre millioner, omtrent en femtedel av hele rikets befolkning, som en følge av disse territorielle endringene. Selv om kampene fortsatte på Den iberiske halvøy, var dette den siste store konflikten i Europa før den franske invasjonen av Russland i 1812 utløste den sjette koalisjonskrigen.

Referanser
----------

1. ↑  Gjorde opprør mot Bayern.

Eksterne lenker
---------------

* (en) War of the Fifth Coalition – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
**Pungrotter** (Didelphidae) er en familie av pungdyr og forekommer i Amerika, ofte i nærheten av mennesker. Pungrotter har en meget primitiv bygning og ingen nære slektninger blant andre pungdyr. De har derfor fått sin egen orden.

Lukas Hagen Diez (2009) fra Stjørdal er en gutt so liker pungrotter. Lukas har alltid vært stor forelsket siden han var 3 år. De siste årene har han ønsket seg pungrotte til bursdag og jul, men ikke fått det, så nå har familien hans bestemt seg for å kjøpe det. 

De utmerker seg ved at de har det største antallet fortenner (10 oppe og 8 nede) hos nåtidens pattedyr. Til og med hjørnetennene er sterkt utviklede. Kroppen er ganske fast og halen tjener hos flere av artene som et griporgan. Føttene har fem tær og de bakre har motsatt stortå uten klo. Bakbena er ikke forlengede. Pelsen har et enkelt lag som mangler ullhår, og de nakne føttene og halen er dekket av skjell som en form for lett hudpanser mot mekanisk slitasje.

Antallet brystvorter veksler mellom syv og 27. Pungens utseende er ofte ulik, da den hos noen arter er fullstendig utviklet og dyp, er den hos andre fullstendig forsvunnet. Mange unger fødes om gangen. Størrelsen til disse dyrene ligger mellom en katt og en rotte, samt at den utmerker seg ved en litt spesiell nese.

De er alle aktive om natten, og lever mest alene. De fleste klatrer i trærne og bruker halen for å henge fra treets grener over lengre tid. Føden består av for eksempel snegler, rotter og frukt. De lever først og fremst av alle slags små pattedyr, fugl, egg, insekter og ormer m.m. 

Det er både marklevende, trelevende og halvt vannlevende arter. Stort sett aktive i skumringen og om natten. Pungrotter kan bli mellom fem og ti år.

Referanser
----------

1. ↑  Webster, D. & Webster, M. (1974). *Comparative vertebrate morphology*. New York: Academic Press Inc. s. 164. ISBN 0127408509. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *pungrotter* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *pungrotter* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *pungrotter* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *pungrotter* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *pungrotter* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *pungrotter* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Didelphidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Didelphidae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Didelphidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Marit Boyesen** (født 1954) er en sosiolog. Hun er førsteamanuensis ved Universitetet i Stavanger. Fra 2016 til 2019 var hun rektor Universitetet i Stavanger. Hun har særlig forsket på risikostyring og samfunnssikkerhet, samt barn og oppvekstvilkår, herunder psykososiale vansker for elever i skolen. 

Boyesen er utdannet som cand.polit. i sosiologi og har lærerutdanning. I 1997 tok hun doktorgraden (dr.polit.) ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, med avhandlingen Den truende tryggheten. Barneulykker, foreldres forebygging og risikoopplevelse. Hun har bakgrunn som lærer, forsker, høgskolelektor og fra offentlig utredningsarbeid. Hun var førsteamanuensis ved Avdeling for økonomi-, kultur- og samfunnsfag, Høgskolen i Stavanger (senere Universitetet i Stavanger). Fra 2004 var hun dekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Stavanger, og fra 2011 rektor ved universitetet.

I perioden 2003-2007 satt hun i hovedstyret for Norges forskningsråd (fast møtende fra 2005), og har dessuten hatt en rekke verv innen forskning og høyere utdanning.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Marit Boyesen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Kumutha Rahman** (tamilsk: குமுதா ரகுமான்; født 19. mai 1979 i Malaysia, død 13. juli 2021 i Putrajaya) var en malaysisk politiker.

Liv og virke
------------

Hun var medlem av *PAS Supporters Club*, en gruppering startet av PAS (*Parti Islam Se-Malaysia*) for dets ikke-muslimske støttespillere og tilhengere. PAS, i kraft av partiets konstitusjoner, tillater bare muslimer som sine medlemmer. Opprettelsen av *Supporters Club* ble sett på som et lite skritt for å åpne opp medlemskapet i partiet for ikke-muslimer som deler dets ideologi og visjon.

Kumutha var hindu og den første ikke-muslimen som stilte opp for PAS. Imidlertid stod hun på Parti Keadilan Rakyat (PKR)s valgliste ettersom PAs interne lover ikke tillot ikke-muslimer å til å stille som kandidater. Dette ble gjort ved en spesiell ordning med PKR for parlamentsvalget i Malaysia i 2008. Dette var et slags eksperiment for PAS da de åpnet sine partiprosesser for ikke-muslimer, og Kumutha ble sett på som en som skulle bane vei for en ny politikk for det muslimske partiet.

Kumutha var i delstaten Johor den eneste kvinnelige pro-PAS-kandidat som stilte til parlamentvalget i 2008. Hun ble innvalgt for valgkretsen Tiram, og satt i parlamentet i Malaysia til 2013.

«Utdanning og medisinske behov vil være blant temaene jeg vil fokusere på», sa Kumutha under valgkampen. Hun la til at hun ville kjempe for rettighetene til alle raser, spesielt for opphevelse av rasekvoter for å komme inn på lokale universiteter og for gratis medisinske tjenester til de fattige.

Kumutha, som hadde en jussutdannelse fra Storbritannia, hadde yrke som bankfunksjonær.

Den 13. juli 2021 døde Kumutha på *Putrajaya Hospital* av covid-19, i en alder av 42 år.

Referanser
----------

1. ↑  «Special officer to Deputy Minister dies from Covid-19 complications». New Straits Times. 13. juli 2021.
2. ↑  «PAS supporters club women's wing chief Kumutha passes away due to Covid-19». The Star (Malaysia). 13. juli 2021.
3. ↑  «Presiden PAS ucap takziah kepada keluarga mendiang Kumutha». *Harakah* **(malayisk)**. 13. juli 2021. Besøkt 14. juli 2021.
*Se også: Værmerke*
**Værtegn** var de tegn og varsler våre forfedre benyttet for å forutsi været med før meteorologi og radioværmelding tok over.

«Alle snakker om været, men ingen gjør noe med det» heter det seg. Både sjø-og landbaserte næringer er nødt til å forholde seg til været. En langvarig regnbyge eller en uventet storm kan ødelegge mye.

Ved hjelp av almanakken og naturtegn var det mulig å ha en viss anelse om været de nærmeste dagene. Almanakk for Norge inneholdt forutsigelser om været, siste gang i 1863-utgaven. Noen bruker fortsatt tegnene til å komme med svært lange spådommer, gjerne om sommerværet eller strenge vintre.

Værtegn i norsk tradisjon knyttet til primstaven:

* Været på formiddagen 7. januar (Eldbjørgdagen) eller 11. januar (Brettemesse) varslet været for mars, mens været på ettermiddagen samme dag varslet været for april.
* Været 9. mars (De førti ridderne) skulle holde seg i de førti påfølgende dagene.
* Været 8. juni (Medardus) skulle holde seg de fire følgenede ukene.

Skyformasjoner og farge på himmelen ga indikasjoner, spesielt sammenholdt med småfugl som svaler, som aldri fløy høyt før en regnskur av betydning.

Samlet større måkeflokker seg inn over land, var det sannsynlig at været på havet var eller ville bli ille. Tunge havdønninger kunne både fortelle om vær som hadde vært og vær som var underveis.

Referanser
----------

1. ↑  Kaare Aksnes (20. februar 2013). «Almanakken og været». Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 17. desember 2015.

Litteratur
----------

* Ørnulf Hodne: Folkelige værvarsler - 1900 værtegn fra hele landet. 2014.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
En fullstendig syklus i en fire-sylindret, firetakts motor. Slagvolumet er indikert i oransje farge.
**Slagvolum** er et mål på en stempelmotors størrelse og betegner det volumet som stemplene fortrenger under bevegelsen fra nedre dødpunkt (ND) til øvre dødpunkt (ØD) i sylindrene. Slagvolumet bestemmes av slaglengden (høyden) og sylinderdiameteren (diameteren).

Slagvolum defineres som det totale volum av en motors sylindre, utregnet fra boring og slaglengde multiplisert med antall sylindre på motoren. Det blir normalt oppgitt i kubikkcentimeter (cm³), liter (L) eller kubikktommer (*cubic inch displacement*, CID).

Motorens slagvolum har ofte vært benyttet for å betegne bilmodeller. For eksempel indikerer BMW 528 at det er en «5-serie» med 2,8 liters motor. (Noe som ikke alltid er tilfelle på nyere modeller.)

Slagvolum benyttes i mange land til å beregne bilens avgiftsklasse, sammen med ytelse, mål og vekt, samt pris fra fabrikk.

Slagvolum kan variere fra under 20 cm³ på små en-sylindrede motorer på gresstrimmere (for eksempel Partner B-180 som har en totakter på 18 cm³) til 25 480 liter på den 14-sylindrede utgaven av Wärtsilä RT-96C, verdens største skipsdiesel. På biler har det variert fra 500 cm³ på Fiat 500 til 8,3 liter på Dodge Viper Srt 10. Det finnes også opp gjennom tidene både mindre og større eksempler. Det har også vært produsert modellmotorer med under 1 cm³ slagvolum.

Kalkulasjon
-----------

En motors slagvolum beregnes ved hjelp av sylinderdiameter, slaglengde og antall sylindre:

{\displaystyle {\mbox{Slagvolum}}={\pi }\cdot {\mbox{sylinderradius}}^{2}\cdot {\mbox{slaglengde}}\cdot {\mbox{antall sylindre}}}

Eksterne lenker
---------------

* Kalkulator for beregning av slagvolum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
En krans (*Kranz*) med Kölsch
Nytappet Kölsch i det karakteristiske glasset som for det meste brukes til slikt øl (*Kölner Stange*)Ulike flasker Kölsch.
**Kölsch** er en øltype som tradisjonelt brygges i og omkring Köln i Tyskland. Nå brygges typen også av en rekke håndverksbryggerier i USA.

Kölsch er et svært lyst, overgjæret øl, med middels humlebitterhet og tørr finish. Alkoholinnholdet ligger mellom 4 og 6 prosent.

Tradisjonelt serveres Kölsch i rette glass, på et fat hvor ølglassene utgjør en krans omkring et håndtak.

Produksjon
----------

Det er et stort, men avtagende mangfold i Kölsch' produksjon. Opprinnelig var det over 100 forskjellige merker, men i 2008 var dette antallet sunket til 26. Det ble også satt restriksjoner ved at noen av de største bryggeriene kun fikk produsere én type hver. Det finnes likevel mindre bryggerier som produserer spesielle varianter. Enkelte Kölsch-merker er produsert på kontrakt for andre bryggerier.

De største merkene er:

* Reissdorf: 638 000 hektoliter årsproduksjon
* Gaffel: 460 000 hektoliter årsproduksjon
* Früh: 400 000 hektoliter årsproduksjon

Til sammen utgjør disse tre merkene om lag 60 prosent av den årlige produksjonen av Kölsch.

Referanser
----------

1. 1 2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kölsch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas **·** GND
 |
Besøkende på leting etter diamanter.
**Crater of Diamonds State Park** er et amerikansk friluftsområde i Arkansas som ligger i nærheten av Murfreesboro i Pike County (Arkansas). Det inneholder det eneste sted med diamanter i verden som ligger åpent tilgjengelig for publikum.

  

Crater of Diamonds State Park er på 3,69 km² (eller 911 akre) som ligger på en erodert lamproitt vulkanrør. Parken er åpent for offentligheten og for en betalt billett kan besøkende selv lete etter diamanter og andre edelsteiner. Til nå har besøkende funnet mer enn 600 diamanter hver år i alle farger og graderinger. Over 29 000 diamanter har blitt funnet i krateret siden det ble en statlig friluftspark. Besøkende kan beholde hver edelstein som de finner uansett dens verdi.

I 1924 ble en diamant kalt «Uncle Sam» funnet på 8,05 g (40,23 karat), og det er den største som noen gang er oppdaget i Nord-Amerika. I 1975 fant W. W. Johnson det som har blitt døpt «Amarillo Starlight» på 3,27 g (16,37 karat) og er den største siden 1972. Senest er fra 2011 fant Beth Gilbertson det som ble døpt «Illusion Diamond», den tredje største siden 1972 og den største på rundt 30 år. Den var på 1,73 mg eller 8,66 karat.

I tillegg til diamanter kan besøkende også finne delvis kostbare edelsteiner som ametyst, agat, og jaspis og tilnærmelsesvis 40 andre mineraler som granat, kvarts, barytt, og kalsitt.

Referanser
----------

1. ↑  «Crater of Diamonds State Park Enjoying Spotlight», Arkansas Department of Parks and Tourism
2. ↑  Crater of Diamonds State Park (27. april 2011): «Colorado Visitor Finds 8.66-Carat White Diamond at Arkansas’s Crater of Diamonds State Park»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Crater of Diamonds State Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Arkansas State Parks' nettsted
* Rockhounding Arkansas
* «Eric Blake Diamond Fraud», om diamantsvindelen til Eric Blake
* Crater of Diamonds State Park, Arkansas Roadside Travelogue


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
«**Jeg har sett en negermann**» er den norske tittelen på den populære danske barnesangen «Jeg har set en rigtig negermand» av Niels C. Andersen fra Hobro. 

Sangen beskriver forskjellige folkeslag med utgangspunkt i hudfargene («en negermand (...) sort (...) som en tjærespand», «en indianermand (...) rød (...) som en ildebrand» og «en kinesermand (..) gul (...) som en sodavand»), og munner ut i et ønske om at «alle folk sku' males blå, for så blev de nemlig sjovere at kigge på, så ku' sort og rød og gul og hvid, leve sammen i en verden uden strid». 

Sangen ble først kjent gjennom den danske barnestjernen Bo Andersen som sang den da han var fire år gammel i 1970. Han var forfatterens sønn og medlem av hans sanggruppe Familien Andersen. Deres versjon av sangen på grammofonplate solgte i over 165 000 eksemplarer i Danmark. Året etter spilte Bo Andersen «Lille Per» i *Far til fire i højt humør*, en film i den populære danske serien om Far til fire. 

Sangen siteres i Thomas Vinterbergs film *Festen* fra 1998, der lillebroren «Michael», spilt av Thomas Bo Larsen, og resten av familien, synger den som en rasistisk nidvise. 

«Jeg har sett en negermann» ble også fremført av den norske barnestjernen Darlén Bakke og utgitt i Norge. Denne versjonen ble gjenutgitt på cd som bilag til Are Kalvøs satiriske bok *Kunsten å vere neger* i 1996.

Se også
-------

* Neger
* «Noen barn er brune»

Eksterne lenker
---------------

* Dansk originaltekst
* Om Bo Andersen og sanggruppa *Familien Andersen*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Frankrikes arrondissement** er forvaltningsnivået under departement i Frankrike. Landet er inndelt i 101 departementer, som igjen er inndelt i 325 arrondissement. Hvert arrondissement har en hovedstad. Arrondissmentene er inndelt i kantoner (*cantons*) som er inndelt i kommuner (*communes*).

I motsetning til franske regioner, departementer og kommuner, har ikke arrondissementene status som en juridisk enhet i offentlig rett. Arrondissementenes ledere blir heller ikke valgt av innbyggerne, men utpekt av den franske presidenten.

Statistikk
----------

De fleste departementene har bare tre eller fire arrondissement. Territoire de Belfort har bare ett, mens Moselle har ni og Paris har tjue.

Se også
-------

* Arrondissementene i Paris

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arrondissements of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Krugerrand** er en sørafrikansk gullmynt, første gang produsert i 1967 for å bidra til markedsføringen av Sør-Afrikas eget gull. Mynten er gyldig betalingsmiddel i Sør-Afrika, med en nominell verdi på ti rand. De fleste av verdens banker godtar også denne mynten, og mange anser den derfor som en god sikringsvaluta for tider med økonomisk uro.

På 1960-tallet var det ulovlig for privatpersoner å eie gull i USA (med unntak av smykker og lignende). Sør-Afrika var verdens ledende produsent av gull, og ønsket å finne måter å omgå dette forbudet på for å kunne eksportere til det amerikanske markedet. Løsningen ble å lage mynter av gullet, da det ikke var forbudt for amerikanere å eie utenlandsk valuta. Krugerrand er derfor ikke designet for å være vakker, men som en funksjonell erstatning for gullbarrer.

Den var den første mynten som ble produsert med tanke på investorer hvor *kun* gullinnholdet var preget i mynten. På andre gullmynter er det ofte preget inn en valuta, som vanligvis avviker fra markedsverdien til mynten. Krugerrand var den første mynten som inneholdt eksakt én unse rent gull.

Opprinnelig var den solgt til en meget lav premie over spotprisen på gull (5 %) og kun i én størrelse (1 unse). Siden mynten er preget på gull som er 91,67 % rent (22 karat) er den egentlige vekten på mynten 1,0909 unser eller 33,93 gram. Resten er kobber (2,826 gram), noe som gir krugerrand en mer gyllen farge enn mynter hvor restinnholdet er sølv.

I 1980 ble tre andre størrelser introdusert: 1⁄2 unse, 1⁄4 unse og 1⁄10 unse. Totalt har det blitt solgt over 55 millioner eksemplarer verden over.

Krugerrand fikk navnet sitt fordi forsiden (obvers) viser ansiktet til Paul Kruger, presidenten i Den sørafrikanske republikk. Baksiden (revers) viser et av Sør-Afrikas nasjonaldyr, springbukken. Navnet «Sør-Afrika» er preget både på engelsk og afrikaans.

Suksessen til krugerrand medførte at flere andre gullproduserende land laget sin egen mynt, for eksempel den canadiske «Maple Leaf» i 1979 og den australske «Nugget» i 1981. Noen av disse nyere myntene har overgått krugerrand i popularitet, mest fordi de er i 24 karat gull. Det bør her nevnes at fordelen med å tilsette kobber, er at mynten ikke så lett får riper og hakk som de mynter som er preget i 24 karat. 24 karats mynter er lite egnet som bruksmynter (mynter i omløp).

Krugerrands popularitet som investeringsobjekter skyldes i hovedsak at de inneholder nøyaktig én unse gull, noe som gjør dem lette å verdsette.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Havtore Jonsson** (født ca 1275, død ca 1320) var en norsk adelsmann og baron av Sudreimsslekten (Sørum) på Romerike. Han var sønn til ridderen *Jon Raude Ivarsson* (død 1312) og ble gift med Håkon Magnussons utenomekteskapelige barn Agnes og dermed kongens svigersønn, noe som ga han politisk innflytelse. Etter kongens død i 1319 satt han i formynderregjeringen til han selv døde året etter.

Hans to sønner, og Håkon Magnussons barnebarn, Jon og Sigurd, omtalt som *Havtoresønnene*, spilte noe senere en politisk rolle under den etterfølgende kongen Magnus Eriksson, som var deres fetter.

Havtore Jonsson var sysselmann på Romerike og eide en rekke gods og landområder rundt i hele Norge, herunder Borregård og halve Sarpefossen.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Havtore Jonsson i *Norsk biografisk leksikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
Gjærlås på plastkanne med hjemmebrygg. Her benyttes plastkork med gummipakning for gjærlåsen.
En **gjærlås** er en konstruksjon som benyttes ved framstilling av vin eller øl eller i andre sammenhenger der gjærende væske skal isoleres fra omgivelsene. På vinballonger og beholdere for ølbrygging benyttes gjærlås for at gassen som dannes under gjæringen skal slippe ut av beholderen uten at luft får trenge inn.

En gjærlås er i prinsippet konstruert som en vannlås, utformet som en liggende S. Fylt med vann vil den hindre at luft eller gass strømmer fritt gjennom. Når gjæringen gjør at trykket i beholderen blir stort nok vil det imidlertid presse vannet opp, slik at gassen i beholderen slipper ut.

Gjærlåsen bidrar også til at man kan ha kontroll med gjæringen. Man merker at gjæringen er i gang ved at gjærgassen begynner å boble ut gjennom gjærlåsen. Man merker at gjæringsprosessen er ferdig når boblingen avtar. Noe av vannet i gjærlåsen kan fordampe underveis, og ved kraftig gjæring kan gassen dra med seg vann slik at det spruter ut. Noen ganger må derfor gjærlåsen etterfylles.

Tidligere ble gjærlåsene laget i glass, men etter hvert har det blitt vanlig med gjærlåser i plast. Tidligere brukte man også kork med hull for gjærlåsen. Nå brukes oftest gummihetter etter plastkapsler med gummipakninger.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon av produkt på Vinklubben Scala Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine.
**Haakon Lie** (1884–1970) var en norsk forstmann og forfatter, særlig barnebokforfatter.

Liv og virke
------------

Han var sønn av bonde, lærer og forfatter John Lie (1846–1916), og tok skogutdanning i Steinkjer i 1904 og ved Norges landbrukshøgskole til 1907. Han arbeidet som amtsskogmester i Romsdal 1908, som skogforvalter og lærer ved Storhove landbruksskole 1910–1918, som skogforvalter i Innherad og styrer for Statens skogskole i Steinkjer 1918–1923 og den lengste yrkesaktive tiden som skogforvalter i Sør-Gudbrandsdal 1923–1947, med base på Lillehammer. 

Lies forstfaglige forfatterskap kom i hans år som lærer, og omfatter titler som *Skogbrukets driftslære* og *Skogens fugler og insekter, lærebok for skogskolene*. Begge kom i flere utgaver. Hans skrev også nasjonaløkonomiske pamfletter om *skogsaken*, og om naturvern: *Skogens nationaløkonomiske betydning*  (1916), *Fjeldskogen* (1925) og *Ormtjernkampen villmark* (1961). I 1950 ble han tildelt Melsom-prisen.

Hans første barnebok var *Ekorngutten* (1928), og han skrev etterhvert 8 barnebøker. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets premiering for tre av bøkene: *Villmark og villdyr* (1949), *Vegen til eventyret* (1960) og *I villdyrskog* (1961). Lies spesialsjanger var dyrefiksjoner med vekt på presisjon i det naturfaglige, og med en forsiktig personifisering av hovedkarakterene. 

Hans øvrige forfatterskap omfatter romaner, dikt og leilighetsdiktning. Lie vekslet hele livet mellom bokmål og nynorsk, og utga ofte parallellutgaver. Lie var den første som lanserte ideen om Birkebeinerrennet som et historiemotivert skirenn. Dette gjorde han i en avisartikkel i 1930.

Et album med tonesettinger av Haakon Lie sine dikt kom ut i 2005. Albumet het *Fivrelddans – Haakon Lie i ord og tonar* og bandet bak var Sugar Plum Fairies fra Fyresdal. Albumet resulterte i mye radiospilling på NRK Telemark og Kulturprisen i Fyresdal i 2006.

Diskografi
----------

* Erik Bye: *Askøyarven vil vi verja: Erik Bye gjester Askøy* (1978)
* Sugar Plum Fairies: *Fivrelddans – Haakon Lie i ord og tonar* (2005)
* Leif Solberg: *Sanger Sylverskatt* (2008)
* Buen Kulturverksted: *Markensliv – Dyrsku-visur og salte sogur, bygdevisur og markenspel* (2012)
* Veslemøy Solberg & Jon Solberg: *Røter* (2014)

Referanser
----------

1. ↑   Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Haakon\_Lie\_-\_forstmann\_og\_forfatter[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* nettbirken.no: *Birkebeinerrennet blir til* ; publisert 15.3.2007[*død lenke*]
* Torgeir Fryjordet. «Haakon Lie (1884–1970) : Fyresdøl, forstmann,naturvenn og forfatter». I: *Årbok for Norsk Skogbruksmuseum, nr 14*; 1996 (*Inneholder bibliografi over Haakon Lies forfatterskap, av Morten Haugen)*
* Birkeland, Risa, Vold. *Norsk barnelitteraturhistorie*. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |