recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Spildra** (nordsamisk: *Spittá*) er ei øy i Kvænangen kommune i Troms. Øya ligger i fjorden Kvænangen, vest for Jøkelfjorden og nord for øya Skorpa.

Den fastboende befolkning er truet av fraflytting, etter hvert som offentlige og private tilbud har blitt redusert. De gjenværende beboerne, som er etterkommere av mange generasjoner sjøbrukere, opprettholder under moderne hygieniske forhold småskalaproduksjon av de tradisjonelle naturproduktene, spesielt en halvtørket lettsaltet variant av torsk kalt «boknafisk». Det tilbys også overnatting, hel- eller halv-pensjon, hav-safari, guidet kulturvandring og andre utflukter.

Spildra Skytterlag stiftet i 1907. Dunvik fiskemottak AS ligger på øya.

I russiske aktstykker fra 1600-tallet nevnes stedet som *Spindaj Ostrov*.

Referanser
----------

1. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *54290101 Spildra*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 21. februar 2024.
2. ↑  Broch, Olaf (1961). *Russiske aktstykker fra det 17de århundrede til Finnmarks og Kolahalvøens historie*. I kommisjon hos Aschehoug. s. 30.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.

Lokalene til Casino Cosmopol befinner seg i *Stora Tullhuset*, reist i åra 1863-1867, ved Packhusplatsen langs Göta Älv i Göteborg. Herfra dro en million personer, for det meste svensker, til Amerika.
Casino Cosmopol i Malmö om vinteren.
**Casino Cosmopol AB** er et heleid datterselskap av AB Svenska Spel. I 1999 fikk selskapet i oppdrag fra den svenske regjeringa å etablere fire internasjonale kasino i Sverige. Selskapets hovedkontor ligger i Svenska Spels lokaler i Sundbyberg.

Kasinoene bidro til framvekst av en ny gruppe yrkesutøvere i Sverige, croupierer. De fire kasinoene har tilsammen vel 1 000 ansatte og hadde i 2005 tilsammen en million besøkende. I 2005 var gevinsten i selskapet 381 millioner svenske kroner og tilfaller den svenske statskassen i likhet med den øvrige virksomheten til Svenska Spel.

For å få lov til å besøke kasinoene må en være minst 20 år, vise godkjent legitimasjon, bli registrert og fotografert. 

De fire kasinoene er:

* Sundsvall åpnet 1. juli 2001
* Malmö åpnet 8. desember 2001
* Göteborg åpnet 31. august 2002
* Stockholm åpnet 13. mars 2003

Spilltilbud
-----------

Casino Cosmopol tilbyr følgende spillvarianter: 

* Rulett
* Touch Bet Roulette – elektronisk roulette
* Big Wheel
* Black Jack
* Poker – Texas Hold'em, 7 Card Stud, Omaha
* World Series Of Poker
* Oasis Stud Poker
* Casino Hold'em Poker
* Punto Banco
* Sic Bo
* Royal Ascot
* Spilleautomater

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Gjesværstappan  
 Foto: Arnstein Rønning **Gjesværstappan** (også kalt bare **Stappan** nordsamisk *stoappo*) er ei øygruppe i Nordkapp kommune i Finnmark. Øyene ligger nord for fiskeværet Gjesvær på Magerøya. Nordfra er de tre største øyene Storstappen (høyeste punkt 283 moh) med halvøya Stauren, Kjerkestappen (høyeste punkt 166 moh) og Bukkstappen (høyeste punkt 92 moh). Til sammen har de tre øyene et areal på ca. 1,6 km². Øyene er fuglefjell, og de er vernet som naturreservat.

Gjesværstappan har Norges største sjøfuglkoloni. Blant annet har øyene en stor koloni av lundefugl og den nordligste havsulekolonien i Norge. Også alke, krykkje, skarv, lomvi, havhest og havsvale hekker i Gjesværstappan.

Plastavfall er et problem for fuglene i kolonien.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Naturbase, besøkt 27. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Kjem heim til livsfarlege plastreir». *www.nrk.no*. Besøkt 14. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gjesværstappan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Miljøstatus: Gjesværstappan naturreservat
* Finnmark Dagblad: I havsulas rike

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
Afghansk dutar-spiller
**Dutar** (persisk: دو تار, usbekisk: *dutor*; også skrevet **dotar** eller **doutar**) er en tradisjonell langhalset lutt med to strenger som spilles i Sentral-Asia og Sør-Asia. Instrumentets navn kommer fra det persiske ordet for «to strenger», و تار *dotār* (< دو *do* «to», تار *tār* «streng»), selv om herati dutar i Afghanistan har fjorten strenger. Når instrumentet spilles blir strengene vanligvis plukket av uighurer i Vest-Kina og klimpret og plukket av usbekere, tadsjikere, turkmenere og afghanere. I Vest-Bengal og Bangladesh spilles instrumentet av baul-samfunnet og blir kalt dotara.

Enkelte typer dotara har fire strenger i stedet for to. Da instrumentet ble utviklet i hendene til gjeterne tidlig i det 15. århundre, ble strengene laget av tarmene til unge geiter. Med den kommende silkeveien ble strenger laget av tvunnet silke. Moderne instrumenter har også silke- eller nylonstrenger.

Dutar gir fra seg en varm og rolig tone. Typiske størrelser for det pæreformede instrumentet varierer mellom en og to meter.

Haj Ghorban Soleimani (1922 -2008) var en kjent dutar-spiller.

Se også
-------

* Dotara
* Saz
* Çiftelia
* Iransk musikk
* Afghansk musikk
* Turkmensk musikk
* Sentralasiatisk musikk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Setar Instrumental Family: Dotar
* (en) Bilde av en dutar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Kjøs bru** er en 8 meter lang bro på europavei 39 som ble åpnet i 1969, den gang riksvei 60. 

Masse fra driving av Kjøshammertunnelen ble brukt til steinfylling over Kjøspollen (en arm av Hornindalsvatnet) og for Kjøs bru. Fyllingen er 120 meter lang og åpningen mellom pollen og innsjøen er 8x2 meter. På grunn av svingninger i vannstanden i Hornindalsvatnet strømmer det 20 % av tiden vann inn i pollen fra innsjøen, dette kan skyldes egensvingninger i Hornindalsvatnet med om lag 1 time bølgeperiode. Pollen er 1600 meter lang med største dybde 28 meter, under broen er det om lag 2 meter dypt. Innenfor veifyllingen har det til dels vært dårlig vannkvalitet med mye fosfor noe som trolig skyldes tilførsel av næringssalter.

Sundet mellom Kjøsapollen (nærmest) og Hornindalsvatnet før bro og fylling ble lagt over det smaleste stedet i 1969.
Broen ble første gang foreslått i 1895 og sundet ble tildels krysset med ferje.

Se også
-------

* Kjøshammartunnelen

Referanser
----------

* De førsomte broene
* Vegvesenets vegkart

1. ↑  Lødemel, Halfdan (1987). *Hornindal kommune 1937–1987*. [Grodås]: Kommunen.
2. ↑  Golmen, Lars og Einar Nygaard (1997): *Riksveg 60 Kjøsapollen i Hornindal. Vurderinga av kulvert og vassutskifting*. Rapport LNR 3643-97. NIVA-Norsk institutt for vannforskning. Pollen får vanntilførsel hovedsakelig i Sindreelva i det sørøstlige hjørnet.
3. ↑  Lillestøl, Karl (1937). *Hornindal herad gjenom hundrad år, 1837–1937*. Sandane: [s.n.
4. ↑  Lødemel, Halfdan (1987). *Hornindal kommune 1937–1987*. [Grodås]: [Kommunen].
5. ↑  Seip, Hans (1958). *Sogn og Fjordane fylke: eit tilskot til kommunalsoga*. [Leikanger]: Sogn og Fjordane fylkeskommune.

Eksterne lenker
---------------

* Kjøs bru på Google Street View
**Gamle Horndøla bru** krysser elva Horndøla (Honndøla) ved gården Muldsvor i Hornindalen. Den er ei 52 meter lang tørrmura steinhellebru med en rekke spenn i utkragingsteknikk. Elven fra fjellene ved Hornindalsrokken flommer utover det flate landskapet på stedet og det trengs en relativt lang bro for å kommer.

Stein ved brua. Hullet er en jettegryte.
Den ble sannsynligvis bygd i perioden 1810–1813, til erstatning for ei eldre bru av tre og stein. Arbeiderne skal ha blant ha stjålet fine steinheller på Muldsvor. Horndøla bru ble ombygd i 1937, med ei 5 meter bred betongplate over brukarene blant annet av hensyn til snøbrøyting. Den gamle brua var en del av Den trondhjemske postvei på strekningen Grodås-Hellesylt. De ble tidlig på 1800-tallet reist flere steinbruer langs postveien i Hornindal og mange er bevart. Gamle Horndøla bru omtales som en mest imponerende. Kjøreveien Hellesylt-Grodås ble anlagt rundt 1800 som del av postveien.

I 1971 ble den erstattet av to nye bruer langs fylkesvei 60, Horndøla bru I og Horndøla bru II like sør for den gamle.

Gamle Horndøla bru ble restaurert av Statens vegvesen i 1993/94. I rekkverket er det murt inn en stein med rundt hull, denne skriver seg fra en jettegryte.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Honndøla bru». *leksikon.fylkesarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 3. oktober 2023.
2. ↑  Nordstrand, Ingemar (1996). *Postvegen Bergen-Trondheim*. Samlaget. ISBN 8252145914.
3. 1 2 3 4  Ese, Kristin (2007). *På god veg*. Selja forl. ISBN 9788291722702.
4. ↑  Lillebø, P.A. (1999). *Sunnylven og Geiranger*. Stranda: Stranda sogelag. ISBN 8291579059.
5. ↑  Lødemel, Halfdan (1987). *Hornindal kommune 1937-1987*. Hornindal: [Kommunen].

Kilder
------

* Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Honndøla bru
* NRK fylkesleksikon: Samferdsle i Hornindal lest 29. mars 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Marlene Ahrens Ostertag** (født 27. juli 1933 i Conception, død 17. juni 2020) er en chilensk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i spydkast. Hun fikk sølv i spydkast under Sommer-OL 1956, og er pr 2020 den eneste chilenske kvinnen som har vunnet medalje i olympiske leker. I voksen alder konkurrerte hun også i tennis og hesteridning. 

Hun var gift med Jorge Ebensperger, og disse hadde to barn.

Idrettskarriere
---------------

Ahrens deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1954, og fikk der sølv i spydkast, bak Anneliese Schmidt fra Brasil. To år senere deltok hun i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1956, der hun vant spydkast med 48,73 meter.

Hun deltok i friidrett under Sommer-OL 1956, der hun var flaggbærer. Hun kom der på andreplass i spydkast med ny personlig rekord på 50,38 meter. Inese Jaunzeme fra Russland vant denne øvelsen.

De neste årene vant hun gull i spydkast under flere regionale stevner og mesterskap; hun vant spydkast under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1958, Panamerikanske leker 1959, Søramerikansk mesterskap i friidrett 1961, Iberoamerikanske leker 1962, Panamerikanske leker 1963 og Søramerikansk mesterskap i friidrett 1963.

Hun var også flaggbærer under Sommer-OL 1960, men kom denne gangen på 12.-plass i spydkast. Etter dette ble hun tvunget til å legge opp, etter en krangel med den chilenske olympiske komité, som utestengte henne i et år, og hun kunne derfor ikke delta i Sommer-OL 1964. Hun forklarte dette i 1996 med at hun hadde blitt utsatt for seksuell trakassering av presidenten i den chilenske olympiske komité, og stanset dette, men at hun ble utestengt som en straff for dette.

Hun begynte med tennis i 1967, og ble chilensk mester i double sammen med Omar Pabst. Etter dette skadet hun kneet, og begynte med hesteridning, og deltok i hesteridning under Panamerikanske leker 1995. Hun drev med hesteridning fram til 2012, da hun var 79 år gammel. Fra 2000 til 2012 var hun visepresident i den chilenske olympiske komité.

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Radio Bío-Bío, «Falleció Marlene Ahrens, histórica figura del deporte chileno y única medallista olímpica», utgitt 18. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  La Vanguardia - *Fallece la atleta Marlene Ahrens, única mujer chilena con medalla olímpica*, besøkt 11. november 2020.
4. 1 2  GBR Athletics - *South American Championships (Women)*, besøkt 11. november 2020.
5. ↑  Sports-Reference.com - *Chile*, besøkt 11. november 2020.
6. ↑  Sports-Reference.com - *Athletics at the 1956 Melbourne Summer Games: Women's Javelin Throw*, besøkt 11. november 2020.
7. ↑  Athletics Podium - *Marlene Ahrens*, besøkt 11. november 2020.
8. 1 2  Salient Women - *Biography of Marlene Ahrens Chilean athlete*, besøkt 11. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marlene Ahrens – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Marlene Ahrens – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Marlene Ahrens – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marlene Ahrens – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* (en) Marlene Ahrens - Athletics Podium

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Isdans*** er en norsk talentkonkurranse som ble sendt på TV 2 i 2007. Her konkurrerte norske kjendiser i isdans sammen med hver sin profesjonelle kunstløppartner. Hver uke framfører deltakerne en dans på isen – og de to parene som har lavest score, måtte ut i såkalt isdansduell. Til slutt var det dommerne som bestemte hvilket av parene som ble i konkurransen og hvilket som røk ut. Programledere var Katrine Moholt og Tommy Steine. Programmet ble spilt inn i Manglerud Ishall i Oslo. 

Seieren gikk til Pål Anders Ullevålseter og hans dansepartner Anna Pushkova.

Serien ble i snitt sett av 466 000. Premieren ble sett av 463 000 (en markedsandel på 34,9 %), mens finalen ble sett av 528 000 (en markedsandel på 47,8%).

Deltakere og deres partnere
---------------------------

* Sandra Lyng Haugen, dansepartner Aleks Sunde Iversen
* Pål Anders Ullevålseter, dansepartner Anna Pushkova
* Anette Bøe, dansepartner Aleksandr Smokvin
* Jim Marthinsen, dansepartner Kaja Hanevold
* Dorthe Skappel, dansepartner Janusz Komendera
* Per Christian Ellefsen, dansepartner Marianne Fjørtoft

Annet
-----

Deltaker Sandra Lyng Haugen ble 22. april skadet i en bilulykke og måtte derfor trekke seg fra konkurransen. Dorthe Skappel falt med hodet i isen under en generalprøve 4. mai. Hun ble sendt til sykehus, men hadde ikke pådratt seg alvorlig skade og fortsatte i konkurransen. Programmet ble lagt ned etter en sesong, etter flere ulykker.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Vant «Isdans» etter Steine-tabbe». VG. 2007. Besøkt 28. september 2016.
2. 1 2  «Ikke ny «Isdans» til høsten». VG. 29.5.2007. Besøkt 28. september 2016.
3. ↑  «463.000 så «Isdans»». VG Nett. 16. april 2007. Besøkt 8. januar 2013.
4. ↑  «Her faller Dorthe!». VG Nett. 18. mai 2007. Besøkt 8. januar 2013.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Terje Wiik** (1950–2024) var en norsk sanger, gitarist, fløytist og komponist.

Albumdebut
----------

Platekarrieren startet i 1975 med i viseduoen Wiik & Winje, der den andre halvparten var Jan Winje på vokal, gitar og blokkfløyte. Platen de laget var en samling egenkomponerte viser med norske og svenske tekster, fremført i akustiske arrangementer. Albumet var produsert av Johnny Sareussen. Etter et kort opphold i gruppen Remmer & Tøy var Terje Wiik med på å starte Veslefrikk høsten 1977.[]

Barneplate
----------

Våren 1978 var han ute av bandet, og han innledet et samarbeid med Arild Nyquist. Sammen med Nyquist laget Wiik først barneplaten *Eventyrhagen*, før de to artistene slo seg løs med sin særegne stil på albumene *Epleslang* og *Tomme bord*. Her gikk det finurlige hånd i hånd med det seriøse, det humoristiske og det lett burleske. Platene ble godt mottatt og oppnådde kulturstatus.[]

Solo, pause og ny start
-----------------------

Etter samarbeidet med Nyquist tok Terje Wiik ut i solotilværelsen med albumet *Hjerteklapp*. Her fremsto han som en moderne rocker, med egenkomponert materiale med norske tekster. I studio ble sangene fremført sammen med et knippe artister fra blant annet Veslefrikk og Lava. Etter *Hjerteklapp* kom *Wiikend a Go Go* i 1984 med musikere fra Dag Vag og produsent Stig Vig. Etter enda en plate med Arild Nyquist og nok en soloplate tok han en lengre pause før han vendte tilbake i 2003 med *Sommersanger*, som inneholdt både nye og gamle innspillinger.[]

Diskografi
----------

Med Jan Winje
* *Wiik & Winje* (1975)

Med Arild Nyquist
* *Eventyrhagen* (1979)
* *Epleslang* (1980)
* *Tomme bord* (1981)
* *Greven i skogen* (1986)

Soloalbum
* *Hjerteklapp* (1982)
* *Wiikend a Go Go* (1984)
* *Terje Wiik & Melkemaskinene* (1986)
* *Sommersanger* (2003)

Andre deltagelser
* Veslefrikk: *Veslefrikk* (1978)
* *Barnas aller beste lakrislåter 2* (1988)
* *Barnas aller beste lakrislåter 3* (1988)
* *In Glorius Mono* (2006)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Buranhus Musikksenter** i Gamle Kongevei 30 Trondheim er et senter for musikk samt øvingslokaler for band. Senteret drives av AKKS Trondheim, og består av tre bandrom, ene er en container i bakgården og de to andre befinner seg i underetasjen. Lokalene har og et scenerom hvor det holdes konserter, samt mindre rom til undervisning og musikkopplæring, forholdsvis rytmisk musikk. I tillegg holder Ambolt Audio til i andreetasjen. 

Bygget ble åpnet i 2006 , og var et samarbeid mellom aktører som AKKS Trondheim, Lilleby biz og Rockforum , med en prosjektleder fra Trondheim Kommune. Ønsket var å skape et levende musikkhus som svar på behovet for flere øvingslokaler i byen og manglende tilbud , samt virke samlende og bidra til et aktivt musikkmiljø for byens innbyggere. I tillegg ønsket både politikerne og AKKS Trondheim å kunne gi alle et alternativt lavterskeltilbud for ungdom som vil drive med musikkaktiviteter, også for de som ellers ikke har mulighet.

Referanser
----------

1. ↑  NRK (11. januar 2006). «Buranhus åpner og BRAK får skryt». *NRK*. Besøkt 28. desember 2023.
2. ↑  Hagen, Audun Hoem (14. august 2009). «Åpner døra for undergrunnen». *adressa.no* **(norsk)**. Besøkt 28. desember 2023.
3. ↑  Larssen, Stein Risstad (11. januar 2006). «Et levende musikkhus på Buran». *adressa.no* **(norsk)**. Besøkt 28. desember 2023.
4. ↑  Drabløs, Magnus Brattset (6. februar 2006). «Den siste skanse faller». *www.underdusken.no*. Besøkt 28. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Buranhus Musikksenter AKKS Trondheim Øvingslokaler/band/opplæring
**Yngre Jìn** (hanzi: 后晋/後晋; hanyu pinyin: *Hòujìn*) var et kortvarig dynasti i kinesisk historie, et av de fem dynastiene i de fem dynastiers og ti kongedømmers tid. Det ble grunnlagt av Shi Jingtang, posthumt kjent som keiser Gāozǔ. hovedstad var Bian (汴京) (dagens Kaifeng)

Grunnleggelsen
--------------

Det første dynastiet opprettet av de tyrkiske shatuoene var det yngre Tang-dynastiet, som i 923 ble grunnlagt av Li Cunxu, sønnen til den viktige shatuolederen Li Keyong. Dette riket utvidet shatuoenes territorier fra deres base i Shanxi til mesteparten av Nord-Kina, og inn i Sichuan. Etter Li Cunxus død ble hans adoptivsønn Li Siyuan keiser, men forholdet til khitanerne, som var avgjørende for shantuoenes erobring av makten, hadde blitt dårligere. 

Shi Jingtang, Li Cunxus svigersønn, gjorde i 936 opprør mot hans etterkommere, og med khitanenes hjelp ble han i 936 Det yngre Jìn-dynastiets keiser.

Territorier
-----------

Yngre Jín holdt i stor grad de samme territoriene som Yngre Táng hadde hersket over, med unntak av Sichuan i sørvest, som Yngre Táng i sine siste år hadde mistet til Yngre Shu. 

Den andre viktige regionen Jìn hadde mistet var de såkalte seksten prefekturer. Khitanene hadde nå opprettet Liao-dynastiet på deres opprinnelige steppeland, og de ble også en viktig maktfaktor i Nord-Kina. Liao tvang Jìn til å gi fra seg "de seksten prefekturene" til Liao, en region som var omtrent 100 til 160 km bred og inkluderte et område fra dagens Beijing og vestover til Datong. Dette ble regnet for å være en strategisk viktig strategisk område, som ga Liáo enda mer innflytelse i Kina.

Forhold med khitanene
---------------------

Yngre Jìn har ofte blitt kritisert for å ha vært en marionettstat under khitanene og deres nylig opprettede Liáo-dynasti. Hjelpen fra deres nordlige nabo var avgjørende da Yngre Jìn kjempet sin vei til makta, og det var overføringen av de seksten prefekturene fra Jìn til Liáo som var årsaken til anklagen om at Jìn var khitanenes tjenere. 

Etter at dynastigrunnleggeren Shi Jingtang døde i 942, motsatte hans nevø, adoptivsønn og etterfølger Shi Chonggui khitanene, noe som førte til en invasjon av Jìn i 946 og 947, som ble slutten på riket.

Hóujìns herskere
----------------

| Tempelnavn | Posthumt navn | Personlig navn | Regjeringstid | Æranavn |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gāozǔ 高祖 | — | Shí Jìngtáng 石敬瑭 | 936–942 | Tiānfú 天福 |
| — | Chūdì 出帝 | Shí Chóngguì 石重貴 | 942–947 | Tiānfú 天福 (942–944)
Kāiyùn 開運 (944–947) |

Litteratur
----------

* *Imperial China 900-1800* **(engelsk)**. Harvard University Press. 2003. ISBN 0674012127.
* *Unbounded Loyalty: Frontier Crossing in Liao China* **(engelsk)**. University of Hawaii Press. 2006. ISBN 0824829832.

Referanser
----------

1. ↑  *Imperial China 900-1800* **(engelska)**. Harvard University Press. 2003. s. 13. ISBN 0674012127.
2. ↑  *Unbounded Loyalty: Frontier Crossing in Liao China* **(engelsk)**. University of Hawaii Press. 2006. s. 133-134. ISBN 0824829832.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Kara-X** er Europas største snøscooterløp i Karasjok. Arrangeres i hvert år på påskelørdag i forbindelse med Karasjoks påskefestival. Karasjok motorklubb er arrangør. Arrangementet har vært arrangert siden 1985, da under navnet Stadioncrossen i Karasjok.

I 2023 vant Malene Cottew dameklassen, mens Gustav Sahlsten ble stadionmester. Karasjok motorklubb ble nominert som årets breddearrangør for løpet av Norges motorsportforbund.

I 2022 ble Karasjok motorklubb kåret som årets breddearrangør, av Norges motorsportforbund, for Kara-X,

Karasjok motorklubb arrangerte for øvrig også norgesmesterskapet (NM) i snowcross i 2017

Referanser
----------

1. ↑  haq (19. april 2023). «Stor suksess med Kara-X 2023». *Norges Motorsportforbund*. Besøkt 30. januar 2024.
2. ↑  Larsen, Dan Robert (14. april 2022). «Påskefeiring med fart, spenning og høye svev». *NRK*. Besøkt 30. januar 2024.
3. ↑  victoria (24. oktober 2023). «Motorsportgalla 2023: Her er de nominerte!». *Norges Motorsportforbund*. Besøkt 30. januar 2024.
**Amanat**, tidligere fram til 2022, kjent som *Nur Otan* er et politisk parti i Kasakhstan. Det ble stiftet i 1999 og har hele tiden vært det største og statsbærende partiet i landet. I 2007 hadde partiet over 762 000 medlemmer. Amanat har siden 26. april 2022 vært ledet av Erlan Qoşanov.

Under lederskapet til Nūrsūltan Nazarbaev fra 1999 til 2022 vant partiet alle presidentvalg og valg til nasjonalforsamlingen, ofte med stor majoritet og etterfulgt av beskyldninger om valgfusk og knebling av opposisjonen.

Partiet ble stiftet 12. februar 1999 under navnet *Otan* av tidligere statsminister Sergej Teresjenko etter en samling av tidligere uavhengige presidentvennlige partier, inkludert *People's Union of Kazakhstan Unity*, *The Liberal Movement of Kazakhstan*, og *For Kazakhstan — 2030 Movement* Etter det har Otan tatt opp i seg også andre partier som *The Democratic Party of Kazakhstan*, *People's Cooperative Party of Kazakhstan*, og senere også *The Civic Party of Kazakhstan* og *Agrarian Party of Kazakhstan*.

I desember 2006 ble partiet omdøpt til *Nur Otan*

Amanat blir sett på som sekulært, konservativt, vidtfavnende og med en autoritær oppbygging med forgreninger over hele landet Amanat ser på seg selv som et parti som støtter reformer i offentlige tjenester, økonomisk mangfold, åpenhet i forvaltningen, lovstyring og nasjonale interesser.

Etter at Nazarbaev annonserte at han ville fratre som leder overtok Qasym-Jomart Toqaev som partileder 28. januar 2022 og satt til 1. mars samme år. Erlan Qoşanov overtok etter ham som partiets leder.

|  |
| --- |
| Amanats partiledere |
| 

|  |
| --- |
| Nūrsūltan Nazarbaev (1999-2022)
 |
| Nūrsūltan Nazarbaev (1999-2022)
  |

|  |
| --- |
| Qasym-Jomart Toqaev (2022)
 |
| Qasym-Jomart Toqaev (2022)
  |

|  |
| --- |
| Erlan Qoşanov (2022- )
 |
| Erlan Qoşanov (2022- )
  |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Kazakhstan: Ruling Party Gets Even Bigger RadioFreeEurope/RadioLiberty
2. ↑  Kucera, Joshua (5. april 2011). «No One Rigs an Election Quite Like Kazakhstan». The Atlantic.
3. ↑  «Dozens Detained As Kazakhs Vote With No Opposition On Ballot And Little Hope Of Change». Radio Free Europe/Radio Liberty. 10. januar 2021.
4. ↑  «OSCE Yearbook 2019». *Organization for Security and Co-Operation in Europe (OSCE)*. Institute for Peace Research and Security Policy. 25: 81. 6. juli 2020.
5. ↑  RAKHIMZHANOVA, GALIYA (2017). *MODERNIZATION AND POLITICAL PARTY DEVELOPMENT IN KAZAKHSTAN* (PDF). Astana: Nazarbayev University. s. 42.
6. ↑  Isaacs, Rico (2011). *Party System Formation in Kazakhstan*. Routledge. s. 224. ISBN 9781136791086.
7. ↑  Del Sordi, A. (2016). «Legitimation and the Party of Power in Kazakhstan» (PDF). *Politics and Legitimacy in Post-Soviet Eurasia*. Houndmills, Basingstoke: Palgrave Macmillan: University of Amsterdam: 14.
8. 1 2  Sholk, Dena (5. mai 2015). «Understanding Kazakhstan's Politics». The Diplomat.
Obert Puigdengolas i Alcalá de Henares (Albero y Segovia, 21. juli 1936)
**Ildefonso Puigdendolas Ponce de Leon** (født i 1876 i Gerona i Spania, død 31. oktober 1936, nær Illescas) var en spansk offiser som tjenestefjorde for den andre spanske republikk under den spanske borgerkrig. 

I 1931var han oberst i infanteriet i Sevilla soms inspektør ac sikkerhetskorpset. I 1934 ble han utnevnt til Malaga. 

I juli 1936 beseiret han opprørernd ved Alcala de Henares og Guadalajara. Etterpå kommandedrte han lojalistmilitiaen i slaget ved Badajoz i 1936.

Etter slaget ved Badajoz flyktet han til Portugal, og vendte tilbake til det område som var kontrollert av Spanish Republican Army. Under slaget ved Seseña ble Puigdendolas drept av sine egne menn da han forsøkte å forhindre desertering.

Referanser=
-----------

1. ↑  ESPINOSA, Francisco. *La columna de la muerte. El avance del ejército franquista de Sevilla a Badajoz.* Editorial Crítica. 2003. Barcelona. s.461
2. ↑  Thomas, Hugh. (2001). *The Spanish Civil War.* Penguin Books. London. s.360
3. ↑  ESPINOSA, Francisco. *La columna de la muerte. El avance del ejército franquista de Sevilla a Badajoz.* Editorial Crítica. 2003. Barcelona. s.81
4. ↑  Héctor Alonso García, *El coronel Puigdengolas y la batalla de Badajoz: (agosto de 1936)*, Valencia 2014

Litteratur
----------

* Espinosa, Francisco. *La columna de la muerte. El avance del ejército franquista de Sevilla a Badajoz.* Editorial Crítica. 2003. Barcelona.
* Espinosa, Francisco. *La justicia de Queipo.* Editorial Crítica. Barcelona. 2006. ISBN 84-8432-691-8
* Thomas, Hugh. (2001). *The Spanish Civil War.* Penguin Books. London.
***The Letter with Feathers*** (originaltittel: *Ji mao xin*) er et kinesisk krigsdrama fra 1954 regissert av Shi Hui. Handlingen er lagt til den andre kinesisk-japanske krig. Den følger en 12-årig gutt som må ta seg gjennom et fiendtlig område for å levere et viktig brev til en kommunistisk militær avdeling vedrørende de japanske styrkene. Han blir imidlertid tatt til fange av japanerne som tvinger ham til å fungere som deres gaid og speider. Men ved hjelp av kløkt og og vidd klarer han å lure de japanske styrkene inn i en dødsfelle. Hovedrollen spilles av Cai Yuanyuan. Filmen kan beskrives som en patriotisk filmfortelling rettet mot barn.

Filmen ble svært populær i Kina og var en av få filmer som ble vist under Kulturrevolusjonen.

Den ble tildelt prisen for fremragende film ved den første Huabiao Awards i 1957 (delt med flere filmer). Den fikk også en viss oppmerksomhet i utlandet, blant annet så vant den en pris ved Edinburgh internasjonale filmfestival.

Filmen er i sort-hvitt.

Referanser
----------

1. ↑  «The Letter with Feathers (1954)». *The A.V. Club* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2024.
2. 1 2  Clark, Paul (2008). *The Chinese Cultural Revolution: a history* (1. publ utg.). Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-87515-8.
3. ↑  «Huabiao Film Awards (1957)». *IMDb*. Besøkt 17. februar 2024.
4. ↑  «Film: The Letter with Feathers (1954)». *www.filmcritics.org.hk* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2024.
5. ↑  «The Letter with Feathers (1954) - Technical specifications - IMDb» **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Erlan Jaqanūly Qoşanov** (født 14. august 1962) er en kasakhstansk politiker som har vært formann i *Mäjilis*, underhuset i Kasakhstans tokammerparlament, siden 2022. Før det, fra 2019 til 2022, var han stabssjef i administrasjonen til president Qasym-Jomart Toqaev. Han var *akim* (tilsvarende provinsguvernør) i Karaganda oblast fra 2017 til 2019 og leder for statsministerens kontor fra 2012 til 2017.

Han er medlem av partiet Amanat og han ble i 2022 valgt til leder for partiet etter at president Toqaev var leder en kort periode i 2022. Partiet (som tidligere het *Nur Otan*) ble stiftet i 1999 av tidligere president Nūrsūltan Nazarbaev og han ledet partiet til 2022.

I den 7. parlamentsesjonen i underhuset Mäjilis (2021-2023) var Qoşanov leder for parlamentsgruppen til Amanat. I den 8. parlamentsesjonen ble Qoşanov valgt til parlamentets leder.

Referanser
----------

1. ↑  «Yerlan Koshanov elected as AMANAT Party Chairman». en.inform.kz. 26. april 2022.
2. ↑  «Faction of the party «AMANAT»». Official Website of the Mäjilis of the Parliament of Kazakhstan.
3. ↑  «Yerlan Koshanov elected Kazakh Majilis Speaker». en.inform.kz. 29. mars 2023.
Harstad kirke
**Harstad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Trondenes prosti. Det omfattet sogn i Harstad kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Harstad kirke. 

Harstads kirkesogn er nå en del av Harstad kirkelige fellesråd, og underlagt Trondenes prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Harstad sognet fra gammelt av til Trondenes sogn og kirkesogn. Ved kgl.res. av 9. juni 1903 ble ladestedet opprettet, gjeldende fra 1. januar 1904.

Ved kgl.res. av 11. september 1953 ble Harstad ladested utskilt ut fra Trondenes prestegjeld som et eget Harstad prestegjeld og kirkesogn, gjeldende fra 1. januar 1954. Etter *50 års forarbeid*, ble Harstad kirke vigslet av biskop Alf Wiig 3. august 1958.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Harstad
* Kanebogen

Referanser
----------

1. ↑  Simensen, S. (1953). *Harstad gjennom femti år*. no#: Harstad kommune. s. 26.
2. ↑  Harstad prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  «Folkeviljen 1953.10.10». Norge;Troms og Finnmark;;Harstad;;;;. 10. oktober 1953. s. 2.
4. ↑  «Harstad Tidende 1958.08.04». Norge;Troms og Finnmark;;Harstad;;;;. 4. august 1958. s. 1.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Heddal stavkirke
**Heddal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Notodden kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Heddal stavkirke.

Heddal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Notodden kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Heitrardalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Heddal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden..

Hitterdal prestegjeld dannet grunnlaget for Hitterdal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Navnet *Heddal* på kommune og prestegjeld ble innført ved kgl.res. av 3. november 1917.

Ved kgl.res. av 19 desember 1913 ble Heddal delt, ved at Notodden ble utskilt fra Heddal og opprettet som eget prestegjeld.

Ved kgl.res. av 31. januar 1986 ble det fastsatt ny kirkelig inndeling i Aust-Telemark prosti, ved at Gransherad prestegjeld opphørte og dets hovedsogn ble lagt til Heddal og annekssognet Hovin ble lagt til Tinn prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Heddal
* Lisleherad
* Gransherad

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 236.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 54.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Telemark
6. ↑  «Telemark Arbeiderblad (Skien) 1986.09.06». Norge;Vestfold og Telemark;;Skien;;;;. 6. september 1986. s. 27.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Høle kirke
**Høgsfjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søre Ryfylke prosti inntil det ble nedlagt 1. mars 1988. Det omfattet sogn i Sandnes kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Høle kirke.

Høgsfjords sogn er nå en del av Sandnes kirkelige fellesråd, og underlagt Sandnes prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hylju sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Høle antas å være lagt under Strand i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl. res. 5. november 1852 ble Fossan utskilt fra Høle sogn som eget kirkesogn.

### Prestegjeldet

Høgsfjord prestegjeld ble opprettet ved kgl. res. av 14. mars 1864 da de to sognene ble skilt ut fra Strand prestegjeld og dannet et eget sognekall.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Med virkning fra 1. mars 1988 besluttet Kirkedepartementet en omfattende revisjon av kirkesogn og prestegjeld i Søre Ryfylke prosti, med det formål å få samsvar mellom prestegjeld og kommuner. Høgsfjord ble nedlagt og delt ved at Forsand igjen ble lagt til Strand prestegjeld. Samtidig ble Riska sogn utskilt fra Hetland prestegjeld som eget Riska sognekall, og fikk tilført Høle sogn fra Høgsfjord.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 211.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 68.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
4. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
5. ↑  «Strandbuen 1987.09.18». Norge;Rogaland;;Strand;;;;. 18. september 1987. s. 3.
6. ↑  «Dagbladet Rogaland 1987.08.22». Norge;Rogaland;;Stavanger;;;;. 22. august 1987. s. 6.
**Affpuddle** er en liten landsby i distriktet Purbeck i grevskapet Dorset, England. Den har navn fra elven Piddle, og ligger i dalen denne elven renner gjennom. Nærmeste naboer er Tolpuddle og Puddletown. Den ligger 14 km øst for Dorchester. Lokale reiseforbindelser er 4,8 km fra landsbyen og til jernbanestasjonen Moreton og 32 km til Bournemouth flyplass. Deler av landsbyens gate er veien B3390 som deler landsbyen i to. Landsbyen har rette gater med små hus i mursten og stein, de fleste med halmtak. 

I folketellingen i 2001 hadde landsbyen en befolkning på 436 innbyggere. Affpuddles verdslige sogn har siden blitt slått sammen med naboen Turners Puddle for å opprette det nye sognet Affpuddle & Turners Puddle. Ved folketellingen i 2011 hadde dette felles sognet 200 husstander og en befolkning på 436 innbyggere.

Historie
--------

Den ble grunnlagt i eller før angelsaksisk tid, og er omtalt i *Domesday Book* (1086) som *Affapidela*. Det lå da en herregård der, som tilhørte abbeden i det lokale klosteret. Etter oppløsningen av Englands klostre på 1500-tallet ble landsbyen en eiendom tilhørende familien Lawrence. En etterkommer fra denne familien ble gift med arvingen til en gren av familien Washington, og fra en annen gren nedstammet George Washington. Hans våpenskjold er derfor satt opp i kirken. Kirken er fra 1200-tallet, med benker prydet av vakre utskjæringer utført av Thomas Lyllington, som flyttet dit fra Cerne Abbas etter at klosteret ble oppløst.

Referanser
----------

1. ↑   «Area: Affpuddle CP (Parish). Parish Headcounts, 2001», *Neighbourhood Statistics*, Office for National Statistics.
2. ↑   «Area:Affpuddle and Turnerspuddle (Parish). Key Figures for 2011 Census: Key Statistics» Arkivert 14. februar 2015 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*, Office for National Statistics.

Litteratur
----------

* Brocklebank, Joan (1967): *Affpuddle in the County of Dorset*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Affpuddle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Affpuddle & Turnerspuddle Parish
* Kirker i Dorset med bilder

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Tarcisius Gervazio Ziyaye** (født 19. mai 1949 i Khombe; død 14. desember 2020 i Windhoek i Namibia) var en malawisk geistlig og katolsk erkebiskop av Lilongwe.

Liv og virke
------------

### Prest

Tarcisius Gervazio Ziyaye ble presteviet den 14. august 1977.

### Hjelpebiskop av Dedza

Den 26. november 1991 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av *Macon* og utnevnte ham til hjelpebiskop i Dedza. Erkebiskopen av [[Blantyre, [[James Chiona, ordinerte ham til biskop den 23. mai 1992; medkonsekratorer var biskopen av Dedza, [[Gervazio Moses Chisendera, og biskopen av Lilongwe, [[Matthias A. Chimole.

### Koadjutorbiskop, så biskop, av Lilongwe

Den 4. mai 1993 utnevnte Johannes Paul II ham til koadjutorbiskop av Lilongwe. Tarcisius Gervazio Ziyaye ble så biskop av Lilongwe den 11. november 1994 da han etterfulgte Matthias A. Chimole, som trakk seg på grunn av sin høye alder. 

### Erkebiskop av Blantyre

Den 23. januar 2001 utnevnte Johannes Paul II ham til erkebiskop av Blantyre.

### Erkebiskop av Lilonge

Den 3. juli 2013 utnevnte pave Frans ham på nytt til overhyrde for bispedømmet Lilongwe, som da har blitt wlevert til erkebispedømme.

Tarcisius Gervazio Ziyaye var formann for Bishops' Conference of Malawi fra 2000 til 2012 og også leder av Association of Bishops' Conferences of East Africa fra 2008 til 2014.
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2024-02}}* etter påstanden. *2019*

Stukkaturer fra Pilsrundāle i Latvia
**Stukkatur** er dekorasjoner eller kunstverk utført i lett gips av pulverisert marmor og lim, noen ganger forsterket med hår eller metalltråd.

Stukkatur benyttes til skulpturer og arkitektoniske utsmykninger. Teknikken var populær på 1500-, 1600- og 1700-tallet og var særskilt egnet for barokkens og rokokkoens dekorative utsmykninger. Dyktige stukkatører kunne skape et materiale som så ut som marmor med hjelp av store mengder lim og farge i blandingen, såkalt *stucco lustro*.

Norge
-----

I Norge ble stukkarbeider vanlige i herskapelig bebyggelse fra 1600-årene, særlig i dekorerte himlinger og på brannmurer. Storhetstiden for stukkatur i Norge var siste halvdel av 1800-årene, særlig i murbyen Kristiania, der leiegårdene fikk stukkdekor både på fasadene og i interiørene. I 1890-årene kulminerte bruken av stukkatur. I hovedstaden var ca. 20 stukkatører aktive, hvorav nesten halvparten var innvandrere fra Italia.

Moderne stukkatur
-----------------

I senere tid er det også utbredt med stukkatur produsert i kunstmaterialer som polyurethane (PU). Disse støpes i form på fabrikk og etterbehandles med folie og grunning. Dette er lette og tøyelige materialer som er enkle å montere.

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
For skuespillet av Knut Hamsun, se Aftenrøde (skuespill).
Aftenrøde er vesthimmelens røde farge ved solnedgang, her sett fra Rambergstranda i Jusnesvika på Flakstadhalvøya i Lofoten i juli. Fargene i det hvite sollyset brytes ulikt når de treffer partiklene i atmosfæren, og fordi strålene fra en lav sol passerer lenger gjennom luftlagene enn når sola står høyt på himmelen, vil de røde lysstrålene, som har lengst bølgelengde og spres mindre, dominere synsinntrykket. Foto: Markus Trienke, 2019 
**Aftenrøde** er den røde fargen himmelen og skyene kan få når solen er i ferd med å gå ned om kvelden, eller akkurat har gått ned bak horisonten. Jo lavere solen står, jo mer atmosfære må lyset reise gjennom før det når betrakterens øye. Siden lys med kortere bølgelengde (i den blå/fiolette enden av spekteret for synlig lys) spres lettere enn lys med lengre bølge (i den røde enden), er det mer av det rødlige lyset som sees.

Fenomenet er det samme ved soloppgang og solnedgang; østhimmelens røde farge ved soloppgang kalles morgenrøde.

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no 6. august 2017: *Derfor blir solnedgangen raud*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Afterglow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Francis James Furey** (født 22. februar 1905 i Summit Hill i Pennsylvania i USA, død 23. april 1979 i San Antonio i Texas) var en amerikansk prelat og katolsk erkebiskop av San Antonio.

Liv og virke
------------

### Prest

Francis James Furey ble presteviet for erkebispedømmet Philadelphia deb 15. mars 1930 av kardinal Basilio Pompili.

### Hjelpebiskop i Philadelphia

Den 17. august 1960 utnevnte pave Johannes XXIII ham til hjelpebiskop i Philadelphia og titulærbiskop av *Temnus*. Han ble ordinert til biskop den 22. desember samme år av den apostoliske delegat til USA, erkebiskop {{Egidio Vagnozzi[[; medkonsekratorer var Joseph Carroll McCormick, biskop av Altoona-Johnstown, og Joseph Mark McShea, hjelpebiskop i Philadelphia.

### Koadjutorbiskop, så biskop, av San Diego

Den 21. juli 1963 utnevnte pave Paul VI Furey til koadjutorbiskop av San Diego. Etter Charles Francis Buddys død, etterfulgte han ham som biskop i 1966. 

Francis James Furey var deltaker i alle fire sesjonene i Det andre Vatikankonsil.

### Erkebiskop av San Antonio

Den 23. mai 1969 ble Furey utnevnt til erkebiskop av San Antonio. Han forble i embetet som erkebiskop til sin død den 23. april 1979.
*Jøden : ni blomstrende Torneqviste* av Henrik Wergeland, utgitt 1842. (DjVu-filen kan lastes ned eller blas gjennom ved å klikke.)
Portrett av Henrik Wergeland (1808-1845) malt av Carl Peter Lehmann 1842. Tilhører Norsk Folkemuseum.
***Jøden, ni blomstrende Torneqviste*** er en diktsamling av Henrik Wergeland, utgitt vinteren 1842, som et innlegg i kampen for jødenes rett til oppholdstillatelse i Norge. Boka er en samling dikt og små skuespill, og innledes med følgende appell:

*Norges Storting helliges disse medfølelsens udgydelser for den berømte, fortjente, ulykkelige green af menneskeslægten, hvis fremtidige forhold til fædrelandet det skal afgjøre. Quod felix patriæ faustumque sit!*.
Samlingene inneholder noen av Wergelands mest kjente dikt. Det første og siste diktet i samlingen tar opp generelle problemstillinger knyttet til kampen for det rette, og overbevisningen om at det nytter, selv om de synlige resultatene ofte kan synes små, og fienden uovervinnelig: «Herren teller ikke mere enn viljen».

Andre dikt, som «De tre», handler om religiøs toleranse, og her settes de tre religionene jødedom, kristendom og islam ved siden av hverandre, og de tre prestene får lovprise Gud på hver sin måte, parallelt og i full forsoning.

Resten av diktene tar for seg jødenes konkrete problemer, og trekker fram enkeltmenneskers edelmot, som «Juleaftenen». Dette diktet er det eneste av Wergelands verk som har blitt filmatisert. Det skjedde i den tyske stumfilm *Isaak, der Handelsjude* fra 1912.

«Skibbrudet» er knyttet til en konkret hendelse, da en ung jøde ble kastet i land på kysten av Hordaland i 1841, og myndighetene reagerte med å sende ham ut igjen, med en raskere saksbehandling enn noen asylsøker i dag ville ha fått. Dette opprørte Wergeland.

Diktsamlingen er kanskje norsk litteraturs første bok med et klart antirasistisk budskap.

Innhold
-------

* «Sandhedens Armée»
* «De tre»
* «Skibbrudet»
* «Juleaftenen»
* «Den franske garde – over sin sergeant jøden Michaël»
* «Jødinden»
* «Barnet»
* «Moses paa Bjerget»
* «Tidselskjægplukkeren»

Se også
-------

* Wergeland og jødesaken
* *Jødinden, elleve blomstrende tornekviste*, diktsamling av Henrik Wergeland utgitt høsten 1844, som et slags supplement til *Jøden*
* *Jødesagen i det norske storthing*, pamflett utgitt 1842
* Jøder i Norge

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonalbibliotekets digitale blakopi av *Jøden*

Portal: Litteratur
**Breitling** er en sveitsisk produsent av armbåndsur. Med hovedkvarter i Grenchen, og grunnlagt i Saint-Imier, har selskapet produsert klokker og armbåndsur nesten kontinuerlig siden 1884. Breitling produserer hovedsakelig kronometer-sertifiserte ur med pilot- og luftfartsinspirert tema. Hovedvekten ligger på relativt store ur, gjerne med kronograf-komplikasjon. Breitling leverer både mekaniske ur og quartz-ur.

Alle Breitlings ur er produserte i Sveits, med hovedsakelig sveitsiske komponenter. Alle urverk som benyttes i Breitlings ur gjennomgår en kronometersertifisering hos COSC. F.o.m 2009 ble Breitling en såkalt *manufacture*, da de lager et kronograf-urverk som er fullstendig tegnet, produsert og sammensatt på egne fabrikker, kaliber B01.

Historie
--------

Breitling ble stiftet av Léon Breitling i 1884 i byen Saint-Imier i Jura-regionen i Sveits.

Referanser
----------

1. ↑  David Bredan (28.04.2017). «Breitling Sold To CVC Capital Partners For Over $870 Million». A Blog To Watch. «Big news today as Breitling has just been sold to CVC Capital Partners»
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. mars 2011. Besøkt 2. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Breitling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Breitling – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** HDS
 |