**Buffoniststriden** (fransk *Querelle des Bouffons*) var en heftig debatt som raste fra 1752 til 1754 i Paris og som dreide seg om hvilken operastil som var overlegen, den franske eller den italienske.

Historikk og konfliktlinjer
---------------------------

Striden ble utløst 1. august 1752 da en italiensk operatrupp (*buffoni*) under ledelse av Eustachio Bambini oppførte Pergolesis intermezzo *La serva padrona* (1733) i Paris. Striden var ikke ny; franske og italienske trupper hadde allerede konkurrert i flere tiår. Mens motsetningene pågikk ble det publisert mer enn 60 skrifter, stort sett av ledende filosofer.

Hovedaktørene i kontroversen var på den ene siden de konservative i *Coin du Roi* («kongelosjen») som foretrakk den franske operaformen *tragédie lyrique* i tradisjonen etter Jean-Baptiste Lully, og som en del av samtidas franske komponister var talsmenn for, eksempelvis Jean-Philippe Rameau. På den andre sida sto *Coin de la Reine* («dronninglosjen») som foretrakk den progressive italienske operaen. Til de siste hørte blant andre encyclopédistene, eksempelvis Diderot, d’Alembert, Rousseau og Grimm.

*Lettre sur la musique françoise*
---------------------------------

Gemyttene kom skikkelig i kok etter at Roussau i november 1753 publiserte avhandlingen *Lettre sur la musique françoise*. Roussau avviste at fransk musikk kunne utvikle kvalitet og framholdt at bare det italienske språket hadde en «myk, klingende, harmonisk og velaksentuert» klang. Etter at avhandlingen var publisert tok *Coin de la Reine* et klart standpunkt for italiensk musikk. 

Ved 1700-tallets begynnelse raste en lignende diskusjon om fransk kontra italiensk musikk, men den gang gikk italiensk musikk for å være «lærd» og den franske enkel og naturlig. I 1750-årenes strid la Rousseau vekt på den italienske musikkens enkelhet i motsetning til den kompleksiteten som fulgte av den franske stilens overlessede orkestersats med komplisert polyfoni og harmonikk. At kriteriene var snudd på hodet skyldes at man i motsetning til tidligere nå brukte den nyere og «enklere» buffastilen som motpol til fransk musikk, mens man på begynnelsen av 1700-tallet brukte den alvorlige opera seria-sjangeren som motpol.

Følgene av buffoniststriden
---------------------------

Buffoniststriden fikk dyptgripende konsekvenser for utviklingen av den franske operaen: 

For det første førte den til en endring i det kompositoriske idiomet, ved at den tradisjonelle franske skrivemåten mer og mer ble skjøvet til side for en musikalsk faktur beslektet med det italienske idiomet, først i opéra comique som etter buffoniststriden ble preget av italieneren Egidio Duni og deretter i tragédie lyrique, uten at det førte til endringer i den franske musikkformens struktur. 

For det andre førte striden til dyptgripende endringer i operaestetikken, som senere først og fremst kom til uttrykk i Piccinnistriden.

Fotnoter
--------

1. ↑  Håndverkmessig korrekt konstruksjon av en komposisjon.

Litteratur
----------

* Andrea Fabiano: *La „querelles des buffons" dans la vie culturelle française du XVIIIe siècle*. CNRS, Paris 2005, ISBN 2-271-06328-0.
* Eeva-Taina Forsius: *Der „goût français" in den Darstellungen des Coin du Roi. Versuch zur Rekonstruktion einer „Laienästhetik" während des Pariser Buffonistenstreites 1752-1754; Haltungen, Widersprüche, Bezüge zur Vorgeschichte und zur ästhetischen Tradition*. Verlag Schneider, Tutzing 1985, ISBN 3-7952-0453-4.
* Cuthbert Girdlestone: *Jean-Philippe Rameau: His Life and Work*, New York: Dover Publications, 1969 ISBN 0486214168
* Roger C. Parker (red): *The Oxford Illustrated History of Opera* New York: Oxford University Press, 1994 ISBN 0198162820

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |