recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Diagram av et blærekateter.
Permanent urinkateter.
Blærekateter i bruk.
Et **blærekateter** (også **urinkateter**) er et rør som føres inn i urinblæren for å tømme den for urin.
Blærekateterisering brukes særlig ved urinretensjon, manglende evne til å tømme blæren. Årsaker til urinretensjon kan blant annet være en stor prostatakjertel eller nevrologisk sykdom.
Blærekateterisering kan gjøres på to måter

* Blærekateter via uretra
* Suprapubisk blærekateter

Blærekateterisering via uretra
------------------------------

Vanligvis gjøres blærekateterisering med et kateter som legges inn gjennom urinveisåpningen til urinblæren via urinrøret i lokalbedøvelse. Menns urinrør er lengre enn kvinners urinrør, det benyttes dermed også lengre katetere ved blærekateterisering hos menn enn hos kvinner.

* Selvkateterisering gjøres av pasienten selv, kateteret settes inn ved behov for vannlating.
* Permanent kateter brukes av pasienter som av ulike årsaker ikke kan kateterisere seg selv. Katetere til permanent bruk har en ballong nær spissen som skal være i urinblæren, for å holde kateteret på rett plass. Foleykateter er et mye brukt permanent kateter. Treveiskateter gir særlig god mulighet for skylling av blæren og brukes blant annet ved stor blødning fra urinveiene.

Suprapubisk blærekateter
------------------------

Suprapubisk kateter brukes i situasjoner der alminnelig blærekateter via uretra er uegnet.
Suprapubisk kateter føres inn i blæren med innstikksted gjennom huden nederst på buken, der blæren ligger like under overflaten. Kateteret legges inn i lokalbedøvelse.

Eksterne lenker
---------------

* «Prosedyre for innleggelse, stell, skifte, skylling og seponering av permanent urinkateter». Arkivert fra originalen 30. august 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Yahoo Serious** (født 27. juli 1953 i New South Wales, Australia) het egentlig Greg Pead men endret navnet sitt i 1980, er en australsk skuespiller, regissør og komponist. 

Han er best kjent for sin komedie *Young Einstein* fra 1988 som ble populær over hele verden. Serious skapte også filmene *Reckless Kelly* i 1993 og *Mr. Accident* i 2000 som ikke ble noen kommersielle suksesser på likhet med Young Einstein. Yahoo Serious mottok et æresdoktorat fra University of Newcastle i 1996. Han er også styremedlem i The Kokoda Track Foundation. I august 2000, prøvde Yahoo Serious å saksøke søkemotoren Yahoo for plagiat av hans varemerke. Saken ble forkastet fordi Serious ikke kunne bevise at han solgte produkter eller tjenester under navnet Yahoo og han kunne derfor ikke bevise at han led noen skade eller forvirring på grunn av søkemotoren.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6q947j1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yahoo Serious på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Yahoo Serious i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Yahoo Serious på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Yahoo Serious på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Yahoo Serious på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Yahoo Serious på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Yahoo Serious hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**James H. «Jim» Holland** (født 4. juli 1967 i Hanover) er en amerikansk tidligere skihopper.

Holland konkurrerte internasjonalt i årene 1984-1995. I 1987 skadet han ryggen i et fall, men han kom tilbake og kunne fortsette karrieren. Hans første internasjonale mesterskap var VM i skiflyging i Vikersund 1990, der han endte på 56.- og sisteplass. I skiflygings-VM i Harrachov 1992 ble det 34.-plass, nest sist av de som deltok. VM i Val di Fiemme (Predazzo) i 1991 ga 52.-plass i storbakken, 29.-plass i normalbakken og 13.-plass i lagkonkurransen. I VM i Falun i 1993 ble han nummer 48 i både storbakken og normalbakken.

Jim Hollands beste plasseringer i et internasjonalt mesterskap kom i OL i 1992. I normalbakken i Courchevel fikk han 13.-plass, og fulgte opp med 12.-plass i storbakken. Lagkonkurransen ble en magrere affære for de amerikanske hopperne, som endte på 12.-plass. OL på Lillehammer i 1994 ble mindre vellykket for Jim Holland, han kom på 46.-plass i storbakken og 48.-plass i normalbakken.

Til og med 1992/93-sesongen fikk bare de 15 beste i hvert renn poeng i verdenscupen. Sesongen 1991/92 ble Jim Hollands eneste med verdenscuppoeng; han endte på 20.-plass sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn var 2.-plass i storbakken i Thunder Bay 2. desember 1991. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1989-93, med 1991/92 som høydepunkt, da han ble nummer 10 sammenlagt.

Sammenlagtplasseringer i Hoppuka:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1989/90 | 1990/91 | 1991/92 | 1992/93 |
| Plassering | 73 | 48 | 10 | 62 |

Han ble seks ganger nasjonal mester - i normalbakke i 1990, 1991 (delt med Mark Konopacke) og 1992, og i stor bakke i 1990, 1992 og 1993.

Jim Holland er bror av skihopperen Mike Holland og kombinertløperen Joe Holland. Jim ble tatt opp i The American Ski Jumping Hall of Fame i 2008.

Etter at han la opp som skihopper, flyttet Jim Holland fra Vermont til Utah, der han etablerte seg som forretningsmann. Han startet et internettfirma før han i 1996 sammen med en kompanjong grunnla fritidsutstyrsfirmaet Backcountry.com.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
2. 1 2 3  Sports Reference: Jim Holland Arkivert 17. desember 2012 hos Wayback Machine. (olympiaresultater, besøkt 16. januar 2017)
3. 1 2 3  Adam Kwieciński: Jim Holland Arkivert 6. oktober 2015 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 16. januar 2017)
4. ↑  Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: USA Ski Jumping National Champions Arkivert 6. april 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 16. januar 2017)
5. ↑  The American Ski Jumping Hall of Fame - Inductees Arkivert 21. desember 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 16. januar 2017)
6. ↑  Bloomberg: Jim Holland (besøkt 16. januar 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jim Holland – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jim Holland – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jim Holland – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jim Holland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jim Holland – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Arado Ar 96
**Arado Ar 96** var et tysk en-motors rekognoserings-, trenings- og kommunikasjonsfly brukt av blant andre Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyet ble produsert av Arado og fløy første gang i 1938. Det ble tatt i bruk året etter. Prototypen ble drevet av en Argus As 10 motor, mens produksjonsmodellen var utstyrt med en kraftigere Argus As 410.

Under krigen ble produksjonen flyttet fra Tyskland til fabrikker i Tsjekkoslovakia hvor den fortsatte frem til 1948 under navnet Avia C-2. Rundt 11000 fly ble produsert.

Flyhistorisk Museum, Sola har ett av de mest komplette utgaver av denne type fly. Hevet fra et ferskvann på Bømlo, er dette flyet i meget god stand, og utstilt uten vinger ved Flyhistorisk Museum, Sola

Spesifikasjoner (B-2)
---------------------

Arado Ar 96 B-1, Technikmuseum Berlin

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 9,13 m |
| Vingespenn | 10,96 m |
| Høyde | 2,59 m |
| Vingeareal | 17,30 m² |
| Vekt (uten last) | 1 412 kg |
| Vekt (maksimalt) | 1 714 kg |
| Motor | 1 × Argus As 410 A-2 (1 × 342 kW) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 330 km/t |
| Marsjfart | 295 km/t |
| Landing hastighet | 100 km/t |
| Rekkevidde | 690 km |
| Marsjhøyde | 7 100 m |
| Klatrefart | 3 000 m/6,8 min 4 000 m/7,9 min |
| Bevæpning |  |
| Maskingeværer | 1 × MG 17, 7,9 mm |
|

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Ar 96 fra Herdla museum
* Arado 96B[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
Vrakeka   
Foto Boatbuilder
**Vrakeka** er den nest største av båttypene i sørlige Sverige med bakgrunn i den allsidige blekingsekan med en lengde som varieres mellom 20 og 30 fot, de største med to master. Denne klinkbygde båttypen er forsvunnet, men det er foretatt oppmålinger for ettertiden.

Båttypen
--------

Som en større variant av blekingsekan ble denne benyttet ved fiskeri langt til sjøs, hovedsakelig til drivgarnsfiske etter sild og torsk. Blekingeboernes fiske foregikk langs den sørsvenske kysten fra Øresund til Öland, men mest i området mellom Bornholm og Hanöbukten. Navnet på denne båttypen kom av at fiskebåten driver sammen med garnene gjennom natten, derav begrepet «drive som ett vrak» eller «vrake» som det het før.

Lengden på en *vrakeka* kunne være på mellom 20 og 30 fot, i god vind var den en god seilbåt som kunne ha en fart på åtte knop og var tross størrelsen lett å ro med en besetning på fire til seks mann. Den er en slank, åpen båt med samme konstruksjon som den bornholmske egen og blekingsekan med tynn og høy forstevn, utfallende sider over vannet, et vakkert spring langs relingen og kort kjøl samt et stort ror på det brede og dype akterspeilet. Som de andre variantene av blekingsekan er akterstevnen sterkt fallende ned mot kjølen.

I begynnelsen hadde den en enslig mast med et stort asymmetriske råseil, men dette ble skiftet ut med ny rigging på en stormast og en mesanmast med spriseil i løpet av 1800-tallet. Det har vært større vrakekere med tre master, stormasten med råseil, for- og aktermast med spriseil.

Vrakeka i dag
-------------

Ingen vrakeka bygget i eldre tid har blitt bevart, men oppmålingene av flere båter er bevart for rekonstruksjon i nyere tid som ved Blekinge läns museum i Karlskrona og «vrakekan» bygget og sjøsatt i 1985 basert på en modell i Kiviks museum fra 1918.

Se også
-------

* Blekingseka

Litteratur
----------

* Skanse, Peter *Båtar i Blekinge* 1983 ISBN 91-970570-0-2

Eksterne lenker
---------------

* Vrakekans Vänner
* Tegning av 28 fot Vrakeka
***Vox Lux*** er en amerikansk filmmusikal fra 2018. Filmen er regissert av Brady Corbet og basert på en historie av Corbet og Mona Fastvold Lerche. Natalie Portman spiller hovedrollen som popdivaen Celeste, mens Jude Law, Raffey Cassidy, Stacy Martin og Jennifer Ehle har andre roller. *Vox Lux* er dedikert til filmregissør Jonathan Demme, som døde i april 2017 

Filmen hadde premiere på filmfestivalen i Venezia 4. september 2018. Den hadde kinopremiere i Norge 29. mars 2019 og ble blant annet vist på Amandus – Lillehammer Internasjonale Studentfilmfestival. *Vox Lux* fikk blandet mottakelse. Birger Vestmo fra *Filmpolitiet* skrev at filmen «er et skarpt og intenst portrett av en artists kamp for sin plass i en popkulturell verden rammet av terror. [...] Uansett hva man tar med seg fra *Vox Lux*, er det åpenbart at dette er en film som vil noe, og med Natalie Portman i en av sine sterkeste roller.»

Handling
--------

Unge Celeste (Raffey Cassidy) overlever en traumatisk hendelse i 1999, og i kjølvannet av tragedien fremfører hun en sang skrevet av søsteren Eleanor (Stacy Martin). Låten blir en hit over natten, og Celeste blir fanget opp av en berømt musikkagent (Jude Law). Plutselig har hun en blomstrende karriere som popartist. Filmen hopper til 2017, der den voksne Celeste (Natalie Portman) forbereder et comeback i hjembyen etter noen tøffe år. Hun sliter samtidig med forholdet til både søsteren og datteren Albertine (Raffey Cassidy).

Medvirkende
-----------

* Natalie Portman som Celeste Montgomery
	+ Raffey Cassidy som unge Celeste Montgomery / Albertine
* Jude Law som musikkagenten
* Stacy Martin som Eleanor «Ellie» Montgomery
* Jennifer Ehle som Josie
* Willem Dafoe som fortellerstemmen
* Maria Dizzia som Stephanie Dwyer
* Christopher Abbott som journalisten
* Meg Gibson som Mrs. Montgomery
* Daniel London som pater Cliff
* Micheal Richardson som musikeren
* Matt Servitto som Mr. Montgomery
* Leslie Silva som stylisten

Referanser
----------

1. ↑  Birger Vestmo (27. mars 2019). «Vox Lux». *Filmpolitiet*. Besøkt 21. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vox Lux* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Vox Lux* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Vox Lux* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Vox Lux* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Vox Lux* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Vox Lux* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Vox Lux* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Vox Lux* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Vox Lux* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Setsaas** er en slekt fra Selbu i Trøndelag med navn etter gården Setsaas på Selbustrand.

Slekten flyttet til denne gården fra nabogården Sandvik i 1837. Første bruker av slekten på Setsaas var Mikal Setsaas (1782–1857). Han ble etterfulgt av sønnen Christen M. Setsaas (1814–1893). Christen M.Setsaas overtok sin fars gård, men kjøpte i tillegg de to andre Setsaas gårdene, og samlet det hele til et bruk. Han omtales som en av de største gårdbrukere i Trøndelag av samtidens forfattere. Gården ble delt i 1894, i mellom Christen M. Setsaas' to sønner, Mikal Setsaas (f.1838) og Ole Setsaas (f. 1851).

Dagens to gårder, Setsaas Østre og Setsaas Vestre er fortsatt i slektens eie.

Gården Setsaas`historie
-----------------------

Gården Setsaas, nevnes i erkebiskop Aslak Bolts jordebok (om lag 1430).Her fortelles det at Aslak Bolts forgjenger, erkebiskop Eskild (virketid 1402-1429), hadde kjøpt 3 øre i Setsaas av en Gudmund Staffanssønn. Deler av Setsaas var altså odelsgods gjennom middelalderen, men også Holm kloster (Nidarholm kloster)eide en større part i gården. Første gang vi får kjennskap til dette, er i 1548, i NLR VI (Norske Lensrekneskapsbøker 1548-1567, Trykt Oslo 1939, Riksarkivet, Red: Asgaut Steinnes). Kan hende går denne eiendomsparten tilbake til tiden til opprettelsen av klosteret. Eiendomsparten som Holm kloster eide i Setsaas, var i 1548 på 1 spann og 2 øre.

I tiendepenninge matallet fra 1520, sitter en av de mer formuende menn i Selbu,på Setsaas: "Symon i Sedzass". Han betalte 3 mark og 3 1/2 mark for jordegods.

Om selve gårdsnavnet, Setsaas, har O.Rygh omtalt dette i sin "Norske Gaardnavne"

I nyere tid, var det skyss stasjon på Setsaas. Gården var den første som en tilreisende kom til, om reisen startet fra Stjørdal. Gårdens beliggenhet, ved Selbusjøens østre ende, gjør at det er tid å spare på å reise over Selbusjøen, om målet er Mebonden (Selbu sentrum), i stedet for å ta landveien.

Referanser
----------

Selbu i Fortid og Nåtid, bind 1, 2 og 3 (Selbu 1972-1984. Red: Kjell Haarstad)

1. ↑  Norske Regnskaper og jordebøker fra det 16de Aarhundrede. Utgitt av Det Norske Historiske Kildeskriftfond, 1888)[*død lenke*]
2. ↑  Norske Gaardnavne på Dokumentasjonsprosjektet

Eksterne lenker
---------------

* www.selbunett.no
* www.setsaas.net Arkivert 21. desember 2018 hos Wayback Machine.
***Bob's Burgers*** er en amerikansk animert komiserie som hadde premiere på Fox i 2011. Serien handler om Bob Belcher og familien hans, som driver en hamburgerrestaurant sammen. Familien bor i etasjen over restauranten. Serien erstattet animasjonsserien *King of the Hill*, som ble avsluttet i 2010 etter 13 sesonger på skjermen.

Handling
--------

Belcher-familien består av Bob, hans kone Linda og deres tre barn Tina, Gene og Louise. Familien eier et spisested på Ocean Avenue et sted på kysten. (I serien opplyses det aldri nøyaktig hvor serien utspiller seg, men manusforfatterne kaller den «Seymour's Bay» seg imellom.) Spisestedet heter «Bob's Burgers»; det ligger i en grønn toetasjes bygning, og Belcher-familien bor i en leilighet i andre etasje. Bygningen ligger inneklemt mellom to andre bygninger; i den ene nabobygningen er det et krematorium. Den andre bygningen viser i åpningstekstene å tilhøre en ny virksomhet hver eneste uke, ofte med navn som er forseggjorte ordspill.

Bob's Burgers har noen få stamgjester; Mort fra krematoriet som ligger vegg-i-vegg er én av dem, altmuligmannen Teddy en annen. Restauranten må også konkurrere mot en rekke andre spisesteder i området. Bobs største konkurrent var Jimmy Pesto, som eier den italienske restauranten «Jimmy Pesto's Pizzeria» rett over gaten fra Bob's Burger. Pizzeriaen gjør det bedre enn Bob's Burgers, og derfor er de to eierne sjelden på bølgelengde. De tre Belcher-barna går på Wagstaff School, og etter skoletid hjelper de til i foreldrenes restaurant. Flere episoder handler om barnas viderverdigheter både på skolen og utenom.

Trettenåringen Tina Belcher er den eldste i søskenflokken. Hun har begynt å interessere seg for gutter, og som regel er det Pestos eldste sønn, Jimmy Junior, som hun retter oppmerksomheten mot. Elleve år gamle Gene Belcher vil mest av alt bli musiker, og bærer ofte rundt på et keyboard. Ni år gamle Louise er familiens utspekulerte bråkmaker, og når hun ikke er ute på et eller annet hevntokt, forsøker hun å bli rik i en fei eller bare oppleve mer spenning i hverdagen. Hun drar også sine eldre søsken med på sine ville planer. Louise later ofte som om hun ikke er redd for noe som helst, men dette er bare en fasade (for eksempel er hun livredd for tannlegen).

I noen av episodene er hele Belcher-familien involvert i hovedfortellingen. Andre episoder har to parallelle historielinjer.

Rolleliste (stemmer)
--------------------

* Robert «Bob» Belcher – Henry Jon Benjamin
* Linda Belcher – John Roberts
* Tina Belcher – Dan Mintz
* Gene Belcher – Eugene Mirman
* Louise Belcher – Kristen Schaal

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Bob's Burgers». *Hulu* **(engelsk)**. Besøkt 21. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bob's Burgers* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bob's Burgers* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Bob's Burgers* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Bob's Burgers* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Settebello** («syv vakre»; toget hadde syv vogner), *ETR 300*, var et luksuriøst høyhastighetstog som i 1953–1984 gikk mellom Roma og Milano på de italienske statsbanene. Settebello er langt fra noe høyhastighetstog etter dagens standard, men ved lanseringen var det blant verdens raskeste tog i ordinær trafikk.

Settebello var en videreutvikling av ETR 200, som i 1939 var det første ordinære tog som kjørte i over 200 km/t (riktignok bare ved testkjøring). Det ble lansert som transportmiddel for forretningsfolk med dårlig tid og for turister som hadde råd til de dyre billettene. De kostet nesten det dobbelte av vanlige førsteklassebilletter. Flyselskapene tilbød ennå ikke innenlandske fly i skytteltrafikk, og Settebello var mye raskere enn noen bil. Med en toppfart på 158 km/t var det som et lynraskt, femstjernes hotell på hjul. Opptil 190 passasjerer satt i 15 rommeige salonger med lenestoler og sofaer. Det var dusjer om bord, og hele toget hadde klimaanlegg. Interiøret var elegant utsmykket, og utvendig var toget malt i sølvgrått og grønt. Kjøretiden Milano–Roma (627 km) var til å begynne med vel seks timer, men etter at en parsell av en ny Direttissima-linje Roma–Firenze ble åpnet i 1977, ble kjøretiden midlertidig redusert til 5 h 35 min. Gjennomsnittsfarten var da på 113,9 km/t med stopp i Bologna og Firenze; mellom Milano og Bologna 130 km/t.

Settebello delte Direttissimalinjen med et annet ekspresstog til Roma 7 minutter senere, men Settebello holdt seg godt foran. Linjen gikk gjennom Appenninene og kjørte gjennom 29 kilometer tunneler, blant annet den 18,5 kilometer lange Galleria del Appenino, verdens den gang nest lengste hovedlinjetunnel.

Referanser
----------

1. ↑  Brian Hollingsworth & Arthur Cook 1987: The great book of trains, Salamander Books Ltd. London, ISBN 0-84101-327-1.

Eksterne lenker
---------------

*
**Pocinho-demningen** (portugisisk: *Barragem do Pocinho*) er en demning med et vannkraftverk og en sluse i elven Douro, på grensen mellom distriktene Guarda på grensen til sørligste Braganca, i Portugal. Demningen ligger der hvor Duero får tilsig av elvene Câo og Sabor. Dette er den øverste av fem dammer i elven.

### Demningen

Demningen er en 49 meter høy og 90 meter lang gravitasjonsdam i betong. Den skaper et reservoar som er 40 km langt, og har et største oppdemmet vannvolum på 83 millioner m³.

Det går en kjørevei over demningen og det er en fisketrapp her.

Den ble påbegynt i 1978 og stod ferdig i 1983.

### Kraftverket

Kraftverket ble satt i drift i 1983, har en totalt installert effekt på 186 MW, den gjennomsnittlige årlige produksjonen er 534 GWh. Kraftstasjonen har 3 Kaplan turbiner med 57,6 MW hver.

### Slusen

Det er også en sluse her, Pocinho sluse, slik at båter kan passere dammen.

Slusen er 90 meter lang og 12,1 meter bred og hever båtene ca. 20 meter, den ligger på venstre side av dammen.

Nedstrøms port åpnes og lukkes som en bok. Inne i slusen er det tre fortøyningskroker i begge veggene av slusen, krokene følger båtene når de heves eller senkes.

Slusen ble bygget samtidig med dammen, den ble påbegynt i 1978 og stod ferdig i 1983.

Slusen

Referanser
----------

1. ↑  Portugal, ecoTours. «The 5 Dams of the Douro River. ecoTours Portugal Blog». *www.ecotoursportugal.com* **(engelsk)**. Besøkt 2. februar 2021.
2. ↑  «Mapy.cz». *Mapy.cz*. Besøkt 2. februar 2021.
3. ↑  «Pocinhoficha». *cnpgb.apambiente.pt*. Besøkt 2. februar 2021.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Hydropower & Dams in Europe 2011. Besøkt 17. januar 2012.

| * v
* d
* r
Demninger i Douro |
| --- |
| 
Cuerda del Pozo **·** Los Rábanos **·** San José **·** Villalcampo **·** Castro **·**  Miranda **·** Picote **·** Bemposta **·**  Aldeadávila **·** Saucelle **·**  Pocinho **·** Valeira **·** Régua **·** Carrapatelo **·** Crestuma-Lever |
|  |  |
| --- | --- |
| Forstad: | **Titirangi** |
| By: | Waitakere |
| Øy: | Nordøya |
| Omgitt av
 - I nord 
 - I øst 
 - I sør 
 - I vest | 
Kaurilands, Titirangi North
Green Bay
Wood Bay, French Bay
Waima, Konini |

**Titirangi** er en forstad til Waitakere, en av de fire byene som utgjør Aucklands urbane område i det nordlige New Zealand. Det er et boligområde som ligger 13 kilometer sørvest for Aucklands sentrum, like ved den sørlige delen av Waitakere Ranges åsene.

Mange av husene er bygd inne i den lokale subtropiske regnskogen som dekker Waitakere Ranges. Bygningene har ofte et uvanlig design og står på høye staker for å unngå den fuktige skogbunnen. Disse stakene gjør det også mulig å bygge i bratte åssider uten å grave for mye inn i terrenget. Waitakere Ranges ligger på vestkysten og stopper vindene som blåser inn fra Tasmanhavet. Dette fører til et fuktig klima med mye regn, spesielt i vinterhalvåret. Den lokale regnskogen rommer mange innfødte fugler som Tui og Kereru. Titirangi strekker seg fra stranden Titirangi Beach ved fjorden Manukau Harbour til de høyere delene av åsene i Waitakere Ranges.


|  |
| --- |
| A tui on a flax flower Nektardrikkeren Tui som ofte sees i Titirangi |

Til begynnelsen av 1980tallet var området velkjent for den store andelen av bohemer som bodde der. Flere kjente newzealandske musikere, artister, forfattere og håndverkere bor eller har bodd i distriktet.

Et aktivt lokalteater finnes i den historiske Lopdell House bygningen som også er den eneste som er mer enn to etasjer høy. Mange korte stier og gangveier inn i Waitakere Ranges begynner rundt Titirangi.

Forstaden har legesentre, barneskole, barnehager, bensinstasjon, bibliotek, dagligvarebutikk, brannstasjon, krigsminnesmerke, vannverk, to banker, to teatre, to forsamlingshus, to restauranter, tre kafeer og mange mindre kunst- og håndverksbutikker og gallerier.

Sør for Titirangi ligger fjorden Manukau Harbour, i nordvest Waitakere Ranges skogkledde åser. Disse inneholder blant annet flere store damanlegg som tilfører mye av Auckland vann. I vest ligger flere mer urbane forsteder. Mange newzealendere forbinder navnet med Aucklands mest kjente golfbane, Titirangi Golf Course. Denne ligger forøvrig ikke i Titirangi, men mellom de to tilgrensende forstedene New Lynn og Green Bay. Andre forsteder som grenser opp mot Titirangi er Waima, Konini, Glen Eden, Woodlands Park, Laingholm og Waiatarua

Eksterne lenker
---------------

* Fortstadswebside

* Dramagruppe

* Forening for pensjonerte soldater

* Titirangi golfklubb

* Kunstgalleri

* Keramikk

* Colin McCahons hus

* Lopdell House

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Erling Sandene** (født 7. april 1921 i Bærum, død 5. mars 2015) var en norsk jurist (cand. jur. 1943) og høyesterettsjustitiarius.

Sandene startet sin juridiske karriere som dommerfullmektig på Eidsvoll i 1945. I 1946 begynte han i Justisdepartementet og var ansatt i Lovavdelingen i perioden 1948-1962. I denne perioden studerte han også amerikansk rett ved University of Colorado i USA. I 1966 ble han utnevnt til fylkesmann i Møre og Romsdal fram til 1972, da han ble utnevnt til dommer i Norges Høyesterett. I perioden 1974 til 1982 hadde han permisjon fra Høyesterett for å være Stortingets ombudsmann for forvaltningen. Etter perioden som sivilombudsmann gikk Sandene tilbake som dommer i Høyesterett.

I 1984 var Sandene en av to søkere til den ledige stillingen som høyesterettsjustitiarius etter Rolv Ryssdal, som gikk av for aldersgrensen. Sandene satt som høyesterettsjustitiarius fram til han gikk av for aldersgrensen i 1991 og ble avløst av Carsten Smith.

Erling Sandene skrev tredje utgave av Ragnar Knophs *Norsk arverett* (1959) og en kommentarutgave til oreigningsloven (1962, 1990). Sandene ledet utvalget som la frem forslag til ny viltlov i NOU 1974:21 *Viltstellet, jakt og fangst*.

Sandene ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1978. Han var frimurer av XI. grad.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Kjent jurist død» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. *Budstikka*, 9. mars 2015
2. ↑  Anine Gutubakken Byles (6. april 2011). Har preget norsk rettsliv. Budstikka. Side 42-43. Besøkt 16. april 2011.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Andreas Schei** | **Sivilombudsmann**(1974–1982) | Etterfølger:**Audvar Os** |
| Forgjenger:**Rolv Ryssdal** | **Høyesterettsjustitiarius**(1984–1991) | Etterfølger:**Carsten Smith** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Setså ved Saltdalsfjorden med Raudfjellet over.
**Setså** (pitesamisk: *Sässo*, lulesamisk: *Sæsso*) er en grend og en grunnkrets i delområdet *Nedre Saltdal* i Saltdal kommune i Salten i Nordland. Kretsen befinner seg nord for Rognan og Saksenvik og Langset, på østsiden av Saltdalsfjorden.

E6 går gjennom grunnkretsen, deriblant gjennom Setsåhøgda tunnel. Også Nordlandsbanen passerer gjennom stedet.

Kvernbergene på Setså representerer rester etter stor aktivitet i tidlige tider. Det er tilsammen avdekket rundt 60 forskjellige kvernsteinsbrudd på Setså og i dalen opp fra Saksenvik noe lengre inn i Saltdalsfjorden. I terrenget utgjør disse markante formasjoner. Kvernsteinsbruddet på Setså er nevnt i Aslak Bolts jordebok og en vet at kirken hadde eiendomsinteresser, noe som betyr at virksomheten hadde betydelig størrelse. Kvernstein fra Saltdal i middelalderen er funnet mange steder rundt om i landet, blant annet i Oslo. Fra Oslo har en funnet flere kvernsteiner produsert i Saltdal enn fra kvernsteinsbruddene i Hyllestad, et annet svært viktig kvernsteinbrudd i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Helberg, Bjørn Hebba (2010). «Kvernsteinsindustri i vikingtid og tidlig middelalder i Saltdal kommune, Nordland fylke». I Brit Solli. *VIKING Norsk arkeologisk årbok Bind LXXIII*. Oslo: Norsk Arkeologisk Selskap. s. 103–115.
2. ↑  Holberg, Eirin; Dørum, Knut (2021). «Norrøn ekspansjon og samisk motmakt i Sør-Salten ca. 600–1350 – Norse expansion and Sami counterpower in Sør-Salten c. 600-1350». *Historisk tidsskrift*. 100 (3): 214–219. ISSN 1504-2944. doi:10.18261/issn.1504-2944-2021-03-02.
Hovedkontoret i Helsingfors.
Wärtsiläs tidligere verft og dieselmotorfabrikk i Åbo.
**Wärtsilä** er et finsk industrikonsern som lager komplette kraftforsyningssystemer og smarte teknologiløsninger til marine- og energimarkedene. Wärtsilä-konsernet har operasjoner på over 200 lokasjoner i over 70 land og har rundt 18 000 ansatte. I 2020 omsatte konsernet, som ledes av Håkan Agnevall, for 4,6 milliarder euro.

I Norge
-------

Wärtsiläs hovedaktiviteter i Norge er utvikling og salg av fremdriftssystemer, elektro- og automasjonssystemer og navigasjonssystemer for skip og offshoreinstallasjoner til kunder over hele verden. Virksomheten omfatter også en rekke servicetjenester til norske kunder som opererer fartøyer og borerigger hjemme eller i utlandet. Videre utvikler og tilbyr Wärtsilä i Norge en rekke miljøløsninger, for eksempel eksosgassrenseanlegg og miljøombygginger, og er ledende innen ulike systemer for gasshåndtering i både marin og landbasert industri.

Den norske delen av Wärtsilä er blant annet en pådriver i ZEEDS, der flere selskaper jobber sammen for å utvikle fremtidens løsning for produksjon og distribusjon av utslippsfri energi til skipsfarten. Videre er Wärtsiläs «norske» gass- og hybridteknologier sentrale i Eidesvik Offshores banebrytende forskningsprosjekt for å gjøre «Viking Energy» til verdens første utslippsfrie forsyningsskip, samt i Teekays serie med nye, klimavennlige bøyelastere. 

Wärtsilä har fire datterselskaper i Norge, med til sammen rundt 1000 ansatte:

**Wärtsilä Norway AS** har hovedaktiviteten sin i nabokommunene Stord og Bømlo, med hovedkontor i sistnevnte. Selskapets virksomhet omfatter elektriske framdriftsløsninger for alle typer skip, engineering til propellanlegg, samt omfattende servicetjenester til norske skips- og riggkunder.

**Wärtsilä Gas Solutions Norway AS** i Asker tilbyr systemer og løsninger innen en rekke gass-segmenter, inkludert marine lastesystemer for flytende naturgass (LNG) og petroleumsgass (LPG), marine gassdrivstoffsystemer, gassterminaler på land og biogass-systemer. 

**Wärtsilä Moss AS** utvikler og tilbyr inertgass-systemer som sikrer lastetanker om bord i alle typer tankskip og flytende installasjoner for olje- og gassproduksjon, samt løsninger for eksosgassrensing til alle typer skip.

**Wärtsilä Valmarine AS,** med hovedsete i Drammen, er en global leverandør av skipsautomasjon og navigasjonssystemer – med fokus på cruiseskipindustrien.

Referanser
----------

1. ↑   Wärtsilä, «The History of Wärtsilä»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; Wikimedia import-URL: .
3. ↑  .
4. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted – Norge
* Wärtsilä på YouTube
* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wärtsilä – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** VIAF **·** ISNI **·** NKC
 |
**Erling Stordahls ærespris** er en pris som utdeles til syns- eller bevegelseshemmede personer som har utmerket seg særleg innen idrett, kunst eller kultur. Utmerkelsene kan være på lokalt, nasjonalt eller internasjonalt nivå. Prisen deles ut under Ridderrennet.

Prisen ble opprettet i 1994, da regionen og næringslivet i Valdres opprettet et fond med en grunnkapital på 100 000 kroner, for å hedre Erling Stordahl for arbeidet han hadde lagt ned for Øystre Slidre kommune ved å stå i spissen for etableringen av Beitostølen Helsesportsenter og det årlige Ridderrennet. Rentene av dette fondet blir benyttet til Erling Stordahls ærespris.

Juryen har bestått av ordfører i Øystre Slidre kommune, direktør på Beitostølen Helsesportssenter og formann i Ridderrennets Venner. Det er fem organer som kan nominere til prisen, blant annet Norges Blindeforbund.

Liste over mottakere
--------------------

* 1995 – Cato Zahl Pedersen
* 1996 – Kjetil Moe
* 1997 – Anne Margrethe Lund
* 1998 – Terje Løvaas
* 1999 – Ragnhild Myklebust
* 2000 – Harald Guldahl
* 2001 – Anne Mette Bredal
* 2003 – Magne Lunde
* 2004 – Tone Gravvold
* 2005 – Olai Myklebust
* 2006 – Arne Christensen (Danmark)
* 2008 – Magna Jenssen
* 2009 – Karin Endsjø
* 2010 – Mariann Vestbøstad Marthinsen
* 2011 – Gunleik Bergrud
* 2012 – Britt Mjaasund Øyen
* 2013 – Hans Anton Ålien
* 2014 – Harald Vik
* 2015 -
* 2016 - Ulf Nilsen

Kilder
------

* Valdres.no: «Mariann Vestbøstad Martinsen tildelt Erling Stordahls ærespris» med liste over mottakere.
* Blindeforbundet.no: Erling Stordahls ærespris[*død lenke*]
**Î** og **î** (*I* med cirkumfleks) er den 12. bokstaven i både det rumenske-alfabetet og det kurdiske kurmanji-alfabetet. På kurdisk brukes cirkumfleks til å markere lang vokallyd, og î brukes for å skrive lyde [i:]. På rumensk representerer den lyden /ɨ/, og er homofon med bokstaven â, forskjellen mellom dem, grunner i tradisjon. I 1953, ble det bestemt at â skulle utfaseres og erstattes med î, overalt, slik at selv landets navn ble Romînă. Etter Ceauşescus fall, har denne avgjørelsen blitt reversert, og â gjenintrodusert. Generelt sett brukes î idag i begynnelsen og slutten av et ord, mens â brukes i midten av et ord. (Når ord settes sammen, eller får endelser lagt til seg, gjør ikke dette at stavemåten forandres; det er hvor lyden befinner seg i rotordet som avgjør om den skal skrives med â eller î.)

Andre språk bruker også bokstaven î, men da som en annen utgave av i og ikke som egen bokstav. På fransk brukes cirkumfleks for å indikere en s som har falt ut, men etter rettskrivingen av 1990, er î ikke lenger nødvendig, og erstattes av i, med mindre cirkumfleksen er det eneste som skiller to ellers helt like ord. I det internasjonale fonetiske alfabetet brukes cirkumfleks for å indikere fallende tone. 

I Unicode kodes î som U+00CE (Î) og U+00EE (î).

| * v
* d
* r
Det latinske alfabetet |
| --- |
| Grunnbokstaver | 
* Aa
* Bb
* Cc
* Dd
* Ee
* Ff
* Gg
* Hh
* Ii
* Jj
* Kk
* Ll
* Mm
* Nn
* Oo
* Pp
* Qq
* Rr
* Ss
* Tt
* Uu
* Vv
* Ww
* Xx
* Yy
* Zz

 |
| Modifiserte bokstaver | 
* Áá
* Ââ
* Àà
* Ăă
* Ää
* Ǟǟ
* Ãã
* Ąą
* Ą̊ą̊
* Ⱥⱥ
* Ɓɓ
* Ḇḇ
* Ƀƀ
* Ƈƈ
* Ćć
* Ĉĉ
* Čč
* Çç
* Ċċ
* Ȼȼ
* Ɗɗ
* Ḓḓ
* Ďď
* Ḑḑ
* Đđ
* Ðð
* Ɖɖ
* Ḏḏ
* Éé
* Èè
* Êê
* Ěě
* Ëë
* ‌Ẽẽ
* Ęę
* Ėė
* Ẹẹ
* Ɇɇ
* Ƒƒ
* Ɠɠ
* Ḡḡ
* Ǵǵ
* Ĝĝ
* Ǧǧ
* Ğğ
* Ģģ
* Ǥǥ
* Ġġ
* Ĥĥ
* Ȟȟ
* Ḧḧ
* Ħħ
* ‌Ḥḥ
* İi/Iı
* Íí
* Ìì
* Îî
* Ïï
* Ĩĩ
* Įį
* Ịị
* Ɨɨ
* Ĵĵ
* J̌ǰ
* Ɉɉ
* Ƙƙ
* Ḱḱ
* Ǩǩ
* Ķķ
* Ĺĺ
* Ḽḽ
* Ľľ
* Ļļ
* Ḷḷ
* Łł
* Ƚƚ
* Ɫɫ
* Ⱡⱡ
* Ṃṃ
* Ŋŋ
* Ńń
* Ṋṋ
* Ňň
* Ṅṅ
* N̈n̈
* Ññ
* Ɲɲ
* Ņņ
* Ōō
* Ơơ
* Őő
* Óó
* Òò
* Ôô
* Ŏŏ
* Ȯȯ
* Ȱȱ
* Öö
* Õõ
* Ȭȭ
* Øø
* Ǫǫ
* Ọọ
* Ƥƥ
* Ᵽᵽ
* Ɽɽ
* Ŕŕ
* Řř
* Ŗŗ
* Ɍɍ
* Śś
* Ŝŝ
* Šš
* Şş
* Șș
* Ṣṣ
* Ťť
* Ṱṱ
* T̈ẗ
* Ţţ
* Țț
* Ŧŧ
* Ⱦⱦ
* Ūū
* Úú
* Ùù
* Ûû
* Ŭŭ
* Ưư
* Űű
* Üü
* Ųų
* Ůů
* Ũũ
* Ụụ
* Ʉʉ
* Ʋʋ
* Ṽṽ
* Ŵŵ
* Ƴƴ
* Ýý
* Ŷŷ
* Ÿÿ
* Ỹỹ
* Y̨y̨
* Ɏɏ
* Źź
* Ẑẑ
* Žž
* Żż
* Ƶƶ

 |
| Ligaturer | 
* Åå
* Ææ
* @
* ȸ
* &
* Ƕƕ
* Œœ
* Ȣȣ
* ȹ
* ß
* ᵺ

 |
| Uvanlige bokstaver | 
* Ɐɐ
* Ƃƃ
* Ƅƅ
* Ↄↄ
* Ƌƌ
* Ǝǝ
* Əə
* Ⅎⅎ
* Ƣƣ
* Ɣɣ
* Ⱶⱶ
* Ɩɩ
* ĸ
* Ɯɯ
* Ƞƞ
* ŉ
* Ɔɔ
* Ɵɵ
* Ƿƿ
* Ɋɋ
* ſ
* Ʃʃ
* Ʊʊ
* Ƨƨ
* Ƽƽ
* Ʌʌ
* Ȝȝ
* Ʒʒ
* Ǯǯ
* Þþ
* ʘ
* ǀ
* ǁ
* ǂ
* ǃ

 |
| Digrafer | 
* CHch
* C'Hc'h
* DZdz
* DŽdž
* GBgb
* GĦgħ
* Ĳĳ
* LJlj
* LLll
* ḶḶḷḷ
* L·ll·l
* LYly
* NJnj

 |
| Spesielle tegn | 
* ¶
* °
* !
* ?
* ;
* %
* \*
* "
* '
* ©
* ®
* ɔ:
* ฿
* ¢
* €
* ₭
* £
* ₦
* $
* ₩
* ¥

 |
| Diakritiske tegn | 
* ´
* ˝
* `
* ^
* ˇ
* ˘
* ¨
* ¨
* ¸
* ~
* ˛

 |
**Erling Emil Torkelsen** (født 27. februar 1919 i Stavanger, død 7. november 1987 i Göteborg) var en norsk skulptør. Han flyttet til Sverige hvor han bodde og arbeidet i mange år av sitt liv. Etter sin død ble han gravlagt på Eiganes gravlund i Stavanger, sammen med sin far Ole Torkelsen og sin mor Regine f. Svandal.

Erling Torkelsen utdannet seg på 1940-tallet ved Slöjdföreningens skola (senere HDK), der han etter hvert selv ble lærer i skulptur.

Torkelsen skapte i 1971 treskulpturen «Masterna», plassert på Masthuggstorget i Göteborg. Han startet arbeidet med de sju mastene i 1968.

En av mastene har følgende innskrift: «*Masthugget omnämns 1647. Masthuggare arbetade här i 200 år. Erling Torkelsen högg dessa master 1971. C F Lindbergs Donationsfond.*»

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Erling Emil Torkelsen, www.degruyter.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sveriges Dödbok 1901–2009, DVD-ROM, Version 5.00, Sveriges Släktforskarförbund (2010)
3. ↑  KONSTNÄR: Erling Torkelsen (1919-1987) Åtkomst 24 januari 2013.
4. ↑  *Konst på stan*, red. Håkan Wettre, Lena Boëthius, Tore Ahnoff, Charles Felix Lindbergs donationsfond, Bergendahls Boktryckeri, Göteborg 1985 s.11

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Sankt Olavs Kilde** er en tidligere kilde som ligger ved Skuldelev Ås på Hornsherred, Frederikssund kommune på Sjælland. 

Kilden var i middelalderen meget besøkt for dens helbredende vann. Her ble dessuten holdt kildemarkeder inntil midten av 1800-tallet. Like inntil den uttørrede kilden ligger en gammel pengeblokk, og rundt om selve kilden står lindetrær. Anlegget ble fredet i 1952.

Olav den hellige
----------------

Sagnet forteller at da kong Olav engang seilte på Roskilde Fjord sprang en trollkvinne frem og ropte: *Sankt Olav med dit røde skæg, du sejler for nær min kældervæg.* Kongen ble vred og ropte tilbake: *Hør du kælling med rok og ten, her skal du sidde og blive en sten.* Han satte deretter skipet så hardt mot land at det ble en kløft i Skuldelev Ås hvor det sprang frem en kilde. Trollkjerringen ble til en sten.

Referanser
----------

1. ↑  «Skuldelev Ås - Kildeskåret - Sankt Olavs Kilde - Find det på KultuNaut». *www.kultunaut.dk*. Besøkt 25. april 2020.
2. ↑  «Skt. Olavs Kilde - Frederikssund Kommune». *www.frederikssund.dk* **(dansk)**. Arkivert fra originalen 19. oktober 2020. Besøkt 25. april 2020.
3. ↑  «Sankt Olavs Kilde». *Fredninger* **(dansk)**. Besøkt 25. april 2020.
4. ↑  «Fjordstien 7. fra Frederikssund til Skibby. Frederikssund Kommune - PDF Gratis download». *docplayer.dk*. Besøkt 25. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Kvantitetsteorien** er en gammel teori om prisnivå og inflasjon med røtter tilbake til 1500-tallet. Da ble det oppdaget at stor innførsel av gull og sølv til Spania fra Amerika førte til prisstigning. Det ble forklart med at den store tilgangen på sølv og gull førte til økning i myntproduksjonen og større sirkulasjon av penger.

En slik sammenheng mellom pengemengde og prisnivå kan illustreres ved hjelp av kvantitetsligningen:

Kvantitetsteorien bygger på forutsetningen om pengenøytralitet.

M\*V=P\*Y

M = sirkulerende pengemengde målt i kroner
P = prisindeks
Y = reelt BNP
Produktet av P og Y er nominelt BNP
V = nominelt BNP dividert på pengemengden

V=PY/M

V kalles for inntektsomløpshastigheten til penger. Den uttrykker hvor mange inntektskroner som hver krone i pengemengden i gjennomsnitt finansierer i løpet av et år. En høy V betyr at pengene sirkulerer raskt i økonomien. Inntektsomløpshastigheten = omløpshastigheten.

Historisk bakgrunn og utvikling
-------------------------------

Formuleringen av kvantitetsteorien tilskrives vanligvis Jean Bodin (1568). Imidlertid finner man en eldre formulering hos Martín de Azpilcueta (1556), fra Salamancaskolen. Men finner også ansatser hos Nikolaus Kopernikus. Den første *fullstendige* formulering av kvantitetsteoriens vesentlige elementer stammer fra den engelske filosof John Locke, som bygget på Bodin og introduserte begrepet *omløpshastighet* og la vekt på at pengenes natur som byttemiddel var oppstått ut av konvensjon (i pakt med Aristoteles). 

Senere ble konseptet uttrykt i en forenklet form av David Hume. 

Økonomen Irving Fisher grep senere fatt i konseptet og forbedret det («The Purchasing Power of Money»; 1911). En viktig representant for en mer moderne utgave av teorien er den amerikanske økonomen Milton Friedman.

Litteratur
----------

* Fisher Irving, The Purchasing Power of Money, 1911
* Friedman, Milton (1987). "quantity theory of money", *The New Palgrave: A Dictionary of Economics*, v. 4, pp. 3–20. Abstract. Arrow-page searchable preview at John Eatwell et al.(1989), *Money: The New Palgrave*, pp. 1–40.
* Laidler, David E.W. (1991). *The Golden Age of the Quantity Theory: The Development of Neoclassical Monetary Economics, 1870-1914*. Princeton UP. Description and review.
* Mises, Ludwig Heinrich Edler von; *Human Action: A Treatise on Economics* (1949), Ch. XVII "Indirect Exchange", §4. "The Determination of the Purchasing Power of Money".
* Humphrey, Thomas M. The Quantity Theory of Money: Its Historical Evolution and Role in Policy Debates (1974). FRB Richmond Economic Review, Vol. 60, May/June 1974, pp. 2-19. Available at [SSRN: ]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
Navn på noten C i forskjellige oktaver ifølge helmholtznotasjon
**Helmholtznotasjon** er et musikalsk system for å navngi noter i den vestlige musikks kromatiske skala, utviklet av den tyske forskeren Hermann von Helmholtz.   
  

Mens fysikken angir tonehøyde med frekvenstall i enheten Hertz, bruker musikken bokstaver, spesialtegn og grafiske symboler for å kjennetegne et visst utvalg av tonehøyder. Med helmholtznotasjon kalles den midterste oktavens c (261,6 svingninger/sekund) enstrøken c, *c'*. Tonen c i oktaven over, tostrøken c, *c''*, og i oktaven under, lille oktavs c, *c*. Det er også vanlig i Norge å bruke et tilsvarende system med tall i stedet for apostrofer, slik at vi får *c¹* og *c²* for hhv. enstrøken og tostrøken c. En skala i helmholtznotasjon starter alltid på noten *C* og slutter på *H* (*C*, *D*, *E*, *F*, *G*, *A*, *H*) (internasjonalt kalles H for B), og får navn tilsvarende enkelttoner, altså f.eks. *enstrøken oktav* eller *tostrøken oktav*. Helmholtznotasjon er ett av to systemer for å navngi noter i de forskjellige oktaver; det andre er scientific pitch notation.

Referanser
----------

1. ↑  Schmidt-Jones, Catherine Octaves and the Major-Minor Tonal System. Lest 3. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Music theory online: staffs, clefs & pitch notation
* Octaves and the Major-Minor Tonal System

| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |
**Zorica Vojinović** (født 27. juni 1958), jugoslavisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Vojinović vant en olympisk sølvmedalje håndball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun spilte på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i håndballturneringen for damer bak Sovjetunionen. Det var seks lag som deltok og turneringen ble gjennomført med seriespill der alle lagene møttes en gang. Jugoslavia vant tre kamper og tapte en og spilte en uavgjort. Vojinović spilte alle fem kampene i turneringen og scoret to mål.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i håndball damer Jugoslavias flagg Jugoslavia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 31. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zorica Vojinović – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zorica Vojinović – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Zorica Vojinović – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Helmut Braselmann** (født 18. september 1911, død 23. januar 1993) var en tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Braselmann ble olympisk mester i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant håndballturneringen. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. til 14. august. Tyskland vant alle sine fem kamper, i finalerunden beseiret de Ungarn med 19-6, Sveits med 16-6 og Østerrike med 10-6. Braselmann spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Gull **Gull** i håndball (Tyskland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helmut Braselmann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Helmut Braselmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Helmut Braselmann – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Wang Wanbin** (kinesisk: 王万宾; født i juli 1949 i Yangquan i provinsen Shanxi i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han er nå (2011) eksekutiv visegeneralsekretær for Den nasjonale folkekongress, et verv han fikk i desember 2005.

Wang ble medlem av kommunistpartiet i 1974. Han ble uteksaminert fra Den sentrale partiskole i juli 1996 med en høyere grad i økonomi. 

Wang Wanbin arbeidet i mange år i *Ma'anshan Iron and Steel Group Co. Ltd* i Anhui. I august 1994 ble han overført til Ministeriet for matallurgisk industri, og i april 1996 ble han viseminister der. I juni 1999 ble han utnevnt til viseminister for statens økonomi- og handelskommisjon. I juli 2001 ble han viseformann og visepartisjef i den autonome region Guangxi Zhuang. I februar 2004 ble han eksekutiv visesekretær for partikomiteen i provinsen Liaoning.

Referanser
----------

1. ↑  «Biography of Wang Wanbin». China Vitae. Besøkt 28. desember 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Wanbin hos China Vitae Rediger på Wikidata
**Lizzie Winge** (født 1866, død 1948) var en norsk pianist og pianolærer. Hun var datter av børskommissær Axel Winge og Elisabeth Marie («Betzy») Lasson, og søster av komponisten Per Winge. Lizzie Winge underviste i piano ved Musikkonservatoriet i Oslo fra 1895 til 1928. Hun virket også som konsertpianist og urfremførte sammen med Erika Nissen i Kristiania 6. februar 1886 *Variationen Esmoll für zwei Pianoforte für vier Händen (Opus 2)* av Christian Sinding.

Statens kunstnerstipend
-----------------------

Hun mottok i 1894 Statens kunststipend med kr 750.

I 1896 mottok hun på nytt kr 750 i statlig kunstnerstipend. Ved samme tildeling fikk også maleren Thorolf Holmboe, malerinnen Elisabeth Sinding, billedhuggeren Johanna Sinding og komponist Johan Backer Lunde stipend på 1500 kroner, mens skuespiller Gustav Thomassen i likhet med Lizzie Winge fikk tildelt 750 kroner, og arkitekt H. Sinding Larsen fikk tildelt 500 kroner. Samtlige åtte kunstnere fikk tildelingen som reisestipend for reiser i utlandet.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1983. ISBN 8203110711.
2. ↑  Lindeman, Trygve (1896-1979) (1976). *Musik-konservatoriet i Oslo 1883-1973*. [Oslo]: [Tanum-Norli].
3. ↑  Lange, Kristian (1967). *Norsk komponistforening gjennom 50 år*. [Oslo]: Norsk komponistforening.
4. ↑  *Den 17de mai. Norskt Folkeblad (ukeavis)*. Norge; Kristiania. 28. juli 1896. s. 2.
5. ↑  *Aalesunds Handels- og Søfartstidende*. Norge; Møre og Romsdal; Ålesund. 1. august 1896.
6. ↑  *Stortingsforhandlinger. 1897 Vol. 46 Nr. 1a*. Oslo: Forvaltningstjenestene. 1. januar 2007. s. 37. ISBN 08011737 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |