recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En prøve av andesitt (mørk grunnmasse) med amygdaloidale vesikler fylt med zeolitt. Diameteren er 8 cm.
**Andesitt** er en gråsvart til svart, tett og noe alkalisk lavabergart som har blitt til gjennom størkning av lava på eller nær jordoverflaten eller gjennom herding av vulkansk aske. Den er ofte porfyrisk og da lik porfyritt, men i motsetning til porfyritten har den imidlertid blitt dannet i sen geologisk tid og inneholder derfor iblant vulkansk glass.

I Norge er bergarten kjent blant annet fra ordovicium i Trondheimsfeltet. Dioritt er en tilsvarende dypbergart.

Navnet andesitt er avledet fra Andesfjellene, hvor denne bergarten finnes i overflod. Den ble først brukt av Christian Leopold von Buch i 1826.

Se også
-------

* Liste over bergarter

Referanser
----------

1. ↑  Macdonald, Gordon A.; Abbott, Agatin T.; Peterson, frank L. (1983): *Volcanoes in the sea : the geology of Hawaii*, 2. utg. Honolulu: University of Hawaii Press. ISBN 0824808320; s. 127.
2. ↑  «Volcano Hazards Program Glossary - Andesite», *USGS*
3. ↑  Krill, Allan (2016): «BergArter - Norges geologiske artsmangfold» (PDF), *NTNU*
4. ↑  Jackson, Julia A. red. (1997): «andesite», *Glossary of geology*, 4. utg. Alexandria, Virginia: American Geological Institute. ISBN 0922152349.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andesite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**T-62** er en sovjetisk stridsvogn. Den er en videreutvikling av T-55. T-62 ble produsert mellom 1961 og 1975 og erstattet T-55 som hovedstridsvogn i den sovjetiske hæren. Sammen med T-55 utgjør den 85% av Russlands stridsvognsarsenal. De er nå kun i bruk hos reserveenheter og har blitt erstattet av T-64 og av et mindre antall T-80 og T-90. 

T-62 hadde verdens første glattborede stridsvognskanon. Dette gav den et solid fortrinn mot de vestlige 90- og 105 mm kanonene.

Historie og utvikling
---------------------

T-62 ble tatt fram i Sovjetunionen som etterfølger til T-55. Et lite antall ble også bygget i Tsjekkoslovakia. I løpet av karrieren ble mange T-62 oppgradert med laser avstandsmåler og ekstra pansring.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter foran på venstre side av skroget. Vognkommandøren og skytteren sitter på venstre side av tårnet, med laderen på høyre side.

T-62 har en 115 mm glattboret kanon. En 7,62 mm mitraljøse sitter koaksialt med kanonløpet, og på tårnet står en 12,7 mm mitraljøse, operert av laderen.

Motoren er en V-55-5 V-12 vannkjølt diesel som gir 580 hk ved 2 000 omdreininger. Diesel kan sprøytes inn i eksosen for å la vogna legge røykteppe.

Varianter
---------

T-62MNoe annerledes tårn med luke for laderen med en 12,7 mm mitraljøse. Mange T-62 ble oppgradert til denne standarden.
T-62KKommandovogn med ekstra radioer.
T-62M1 og T-62MVDisse er erklært i forbindelse med CFE-avtalen. T-62M1 er kanskje T-62M med ekstra pansring foran tårnkransen. T-62MV er kanskje T-62M med reaktivt panser.
T-62 med flammekasterFlammekaster montert parallelt med kanonen.

Kilder
------

* Christopher F. Foss, *Jane's AFV Recognition Handbook* (1992) Coulsdon, Surrey, U.K. : Jane's Information group, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) T-62 tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) T-62 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* FAS.org om T-62 (engelsk)

| * v
* d
* r
Sovjetiske kampkjøretøyer fra den kalde krigen |
| --- |
| Stormpanservogner | BMP-1 **·** BMP-2 **·** BMP-3 |
| Stridsvogner | PT-76 **·** T-55 **·** T-62 **·** T-64 **·** T-72 **·** T-80 |
| Pansrede personellkjøretøyer | BTR-152 **·** BTR-60 **·** BTR-70 **·** BTR-80 **·** MT-LB |
| Andre | ASU-85 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
En **massefordring** er i norsk konkursrett en fordring som etter dekningsloven § 9-2 skal dekkes «foran all annen gjeld», altså dividendefordringer, av et konkursbo eller insolvent dødsbo under offentlig skifte.

Kan ikke boet dekke sine massefordringer kan det åpnes konkurs mot boet (massekonkurs). I et slikt tilfelle vil omkostningene ved massekonkursen være massefordring, mens massefordringene ved primærkonkursen blir dividendefordringer.

Oversikt over massefordringer
-----------------------------

Det skilles mellom to klasser av massefordringer: de første, regulert i dekningsloven § 9-2 andre ledd nr. 1, 2 og 3, er fordringer som anses som pådratt av konkursboet. Massefordringer av annen klasse er regnet opp i paragrafens tredje ledd nr. 1, 2 og 3, og anses ikke for å være pådratt av konkursboet.

### Massefordringer av første klasse

Følgende fordringer skal dekkes først:

1. ved konkurs: begravelsesomkostninger når skyldnerens dødsfall fant sted før konkursåpningen.
2. omkostningene ved bobehandlingen
3. andre forpliktelser påført skyldnerens bo under bobehandlingen, slik som forpliktelser boet får ved å tre inn i skyldnerens avtaler eller fortsette skyldnerens virksomhet

### Massefordringer av annen klasse

Følgende fordringer skal dekkes i den grad det er midler til det etter at fordringene av første klasse er dekket:

1. omkostningene ved en umiddelbart forutgående gjeldsforhandling eller offentlig skifte av insolvent dødsbo
2. forpliktelser påført boet med samtykke fra gjeldsnemda eller skifteretten
3. forpliktelser overfor skatte- og avgiftskreditorer og forbrukere

Referanser
----------

1. 1 2  Mads Henry Andenæs (1999). *Konkurs* (2 utg.). s. 304-312. ISBN 82-91064-15-6.
2. 1 2  «Lov om fordringshavernes dekningsrett (dekningsloven)». Lovdata. Besøkt 12. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Kapittel 9 i dekningsloven hos Lovdata
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Oddleif Stensland** (født 7. juli 1973 i Mandal) er en heavy metal-musiker fra Sør-Audnedal.

Stensland har en karriere som vokalist og gitarist innen flere heavy metal-band i på Sørlandet, som Ingermanland og Scariot. 

Han spiller i progressiv metal-bandet Communic.

Band
----

* Xenon
* Revival
* Clairvoya
* Scariot
* Ingermanland
* Communic

### **Ingermanland**

Dette var et norsk progressiv metal-band fra Kristiansand, som ble etablert i 1999 og oppløst i 2004. To av medlemmene gikk så videre til Communic. Ingermanland bestod foruten Stensland av Erik Mortensen (bassgitar) og Øyvind Klev (trommer). De er registrert med to utgivelser:

* 1999: *Surface as ceiling* (demo)
* 2001: *Beyond Equator* (eget selskap)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oddleif Stensland på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Oddleif Stensland på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Oddleif Stensland på MySpace

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Unionen** er en betegnelse på Amerikas forente stater under den amerikanske borgerkrigen, som besto av de nordlige statene som ikke var med i Amerikas konfødererte stater. Unionen besto av 23 delstater i alt.

Før krigen hadde det vært vanlig å referere til hele landet som **United States**, De forente stater, og siden det var i nordstatene administrasjonen og størsteparten av befolkningen var ved Konføderasjonens avhopp, falt det naturlig at det var nordstatene som ble «Unionen».

Unionsstatene
-------------

USA-kart som viser foredelingen av amerikanske stater under borgerkrigen i landet 1861-1865. Blått representerer «Unionen», medregnet stater som ble med under krigen; lysblått representerer unionsstater som tillot slaveri (Grensestatene); rødt representerer Amerikas konfødererte stater. Hvite eller ufargede områder er *Territories of the United States* før eller under krigen.
██ Unionsstater

██ Unionsterritorier

██ Kansas som gikk inn i Unionen som fristat etter Bleeding Kansas-krisen

██ **Grensestatene**

██ Konføderasjonen

██ Konfødererte krav og holdt en stund som territorier

* California
* Connecticut
* Delaware
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kansas
* Kentucky
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Missouri
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* Ohio
* Oregon
* Pennsylvania
* Rhode Island
* Vermont
* Vest-Virginia
* Wisconsin

Eksterne lenker
---------------

* (en) Union Army – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Åros Keramikk** var en produsent av kunst- og brukskeramikk i Åros på Hurumlandet i tidligere Røyken kommune som var i drift fra 1936 til 1950. Verkstedet lå i fabrikkbygningen etter den tidligere Røyken Klædesfabrikk på nordsiden av Åroselva, 600 meter opp elva fra Åros kirke. Bedriften rettet seg i første rekke mot det innenlandske markedet, og keramikken ble sendt "land og strand rundt". Prokduksjonen var stor etter datidens målestokk, spesielt under andre verdenskrig, og det finnes fremdeles mye keramikk rundt om i Norge, selv etter så mange år.

Sven Skjæveland, Birgitte Carlsen og Rolf Hansen forlot i 1947 Åros for å etablere *Kongsberg Keramikk*. Her fra 1954. Foto: Arkivverket 
Flere kjente designere,keramikere og pottemakere har vært tilknyttet Åros Keramikk. Blant disse er Kari Nyquist, Nils Aa. Sivertsen, Rolf Hansen, Emanuel Simonsen, Sven Skjæveland, Birgitte Carlsen og Knut Follestad. Nyquist gikk videre først til *Schneider og Knutzen* og siden til Stavangerflint, mens Sivertsen først gikk til Elle Keramikk og siden til Graverens Teglverk. De tre siste etablerte i 1947 et nytt verksted på Kongsberg, først kjent som *Kongsberg Keramikk* og fra 1957 som *Rolf Hansen keramikk*.

Keramikken fra Åros inngår i samlingene til en rekke norske museer, som Norsk Folkemuseum, Asker Museum og Lågdalsmuseet i Kongsberg. Det ble arrangert en minneuttilling på samfunnshuset i Åros i september 1993. I mars 2024 holdt Røyken historielag en utstilling om Åros Keramikk i den gamle fabrikkbygningen i Åros, med gjenstander fra etterkommere av ansatte ved fabrikken og lokale samlere, samt noen gjenstander fra Asker museum.

Litteratur
----------

* Terje Martinsen (2005). *Røyken – Bygda og menneskene 1940–2000*. Røyken: Røyken kommune. s. 136–137. ISBN 8299704634.
* Bente Groverud (2014). «Et sveip ned i keramikkens blomstringstid – 1930–1950-tallet, sett fra vårt distrikt (Røyken og omland)». *Røyken historielag Årbok*. 31: 81–97.
* «Unik keramikkutstilling i Åros». *Røyken og Hurums Avis*. 23. september 1993. s. 16.

Referanser
----------

1. ↑  Terje Martinsen (2005). *Røyken – Bygda og menneskene 1940–2000*. Røyken: Røyken kommune. s. 136. ISBN 8299704634.
2. ↑  «NYQUIST, Kari». *Norsk kunstnerleksikon*. Universitetsforlaget. 1986. s. 118. ISBN 8200068102.
3. ↑  Jan Gjerde (2014). «Kunstnerne ved Stavangerflint». *Ætt og heim: Lokalhistorisk årbok for Rogaland*. s. 191–192.
4. ↑  Ivar Stranger (1992). «Rolf Hansens liv og virksomhet». I Rolf Hansen m.fl. *Keramiker Rolf Hansen*. Norsk bergverksmuseum. s. 11. ISBN 8299101972.
5. ↑  «Unik keramikkutstilling i Åros». *Røyken og Hurums Avis*. Slemmestad. 23. september 1993. s. 16.
6. ↑  «Utstilling av Åros-keramikk». Røyken historielag. 23. februar 2024. Besøkt 8. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Røyken historielags presentasjon av utstillingen i mars 2024
* «Søk på Åros Keramikk i norske museers samlinger». digitaltmuseum.no.
**Sliberget** er en plass og et gatenavn i strøket Nordnes i Bergen. Gaten er inntegnet på kart fra 1746 og første gang nevnt i skriftlige kilder i 1750. Navnet Sliberget har trolig sammenheng med at det i sin tid har vært glatt nederst på berget av sli (norr. *slý*) eller grønske som var skyllet opp i fjæren.

Sliberget er fremdeles preget av eldre trehusbebyggelse som har overlevd sanering, branner og eksplosjonen på Vågen i 1944. Bebyggelsen ligger ved Fiskeridirektoratet, like bak Hellandsgården og Tvedtegården. Sliberget gikk opprinnelig ned mellom Nordnesgaten 23 og 25.

«Sliberget paa Stranden» beskrives i Christian Koren-Wibergs *Bidrag til Bergens kulturhistorie* (1908): «Tilsammen danner Sliberget en morsom og malerisk krog fra det gamle Bergen». I 1927 ble Sliberget 1-3 fredet av Riksantikvaren sammen med Nordnesgaten 23, Nordnesgaten 25 og Allersgården. På tross av fredning, ble de tre sistnevnte bygningene demontert og senere gjenreist på Gamle Bergen Museum.

Sjøhelten Peter Wessel Tordenskjold skal ha bodd på Sliberget under sine besøk i Bergen.

* Sliberget 1Sliberget 1
* Nordnesgaten 25 og nr. 23 sto opprinnelig ved Sliberget, men er blitt flyttet til Gamle Bergen MuseumNordnesgaten 25 og nr. 23 sto opprinnelig ved Sliberget, men er blitt flyttet til Gamle Bergen Museum
* Allersgården sto opprinnelig ved Sliberget, men er blitt flyttet til Gamle Bergen MuseumAllersgården sto opprinnelig ved Sliberget, men er blitt flyttet til Gamle Bergen Museum
* HellandsgårdenHellandsgården
* Tvedtegården og HellandsgårdenTvedtegården og Hellandsgården

Litteratur
----------

* Christian Koren-Wiberg, *Bidrag til Bergens kulturhistorie*, Bergen, 1908

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Nord-Hedmark sorenskriverembete** (også omtalt som **Nordre Hedemarken sorenskriverembete** eller **sorenskriveri**) ble opprettet 8. januar 1777 ved delingen av Hedmarken sorenskriverembete. Nord-Hedmark skulle bestå av Nes og Ringsaker tinglag og de to nordligste fjerdingene av Vang tinglag, mens Sør-Hedmark skulle bestå av tinglagene Stange, Romedal og Løten, og de to sydligste fjerdingene, Vang og Skattum, av Vang tinglag. 

Deler av Nord-Hedmark sorenskriverembete ble utskilt i Hamar byfogd- og sorenskriverembete, som ble opprettet 1. juli 1863. Opprettelsen fulgte av kongelig resolusjon av 12. oktober 1861, som etablerte Hamar kjøpstad som egen jurisdiksjon. De utskilte områdene ble tilbakeført, og Hamar byfogd- og sorenskriverembete nedlagt, 20. juli 1901.

Sorenskriveren i Nord-Hedmark flyttet inn til Hamar i 1909, og hadde lokaler forskjellige steder i byen frem til embetet ble samlokalisert med Sør-Hedmark sorenskriverembete i fylkeshuset i Hamar i 1970.

Embetet besto frem til 1. januar 1992, da Nord-Hedmark og Sør-Hedmark sorenskriverembeter ble slått sammen igjen til Hedmarken sorenskriverembete samtidig med sammenslåingen av Hamar og Vang kommuner.

Sorenskrivere
-------------

* Christian Stangebye (1777–1806)
* Erik Gløersen (1807–1819)
* Caspar Peter Hagerup (1819–1839)
* Abraham Falch Muus (1831–1863)
* Michael Heggelund Kildal (1863–1884)
* Peter Elieson Bredal (1884–1907)
* Christian Juel S. Randers (1909–1921)
* Sigurd Holaker (1921–1937)
* Cornelius Holmboe (1937–1947)
* Erling Rost (1948–1971)
* Kaare Schumann Andersen (1971–1982)
* Ole Haugstad (1983–1991)

Referanser
----------

1. ↑  «Nord-Hedmark sorenskriveri hos Statsarkivet». Arkivert fra originalen 29. oktober 2017. Besøkt 28. oktober 2017.
2. ↑  «Sør-Hedmark sorenskriveri hos Statsarkivet». Arkivert fra originalen 29. oktober 2017. Besøkt 28. oktober 2017.
3. ↑  «Hamar sorenskriveri hos Statsarkivet». Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 28. oktober 2017.
4. ↑  Hedmarken tingretts historie Arkivert 28. oktober 2017 hos Wayback Machine. hos Domstoladministrasjonen

Kilder
------

* Næss, Hans Eyvind (red.): *For rett og rettferdighet i 400 år: sorenskriverne i Norge 1591–1991*. Utg. Justisdepartementet/Fabritius. 1991.
Badongs havneanlegg ved floden Yangtze.
**Badong** (kinesisk: 巴东县; pinyin: *Bādōng Xiàn*) er et fylke i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under det autonome prefektur Enshi.

I 1999 hadde fylket 485 431 innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

Si Du-broen (i Yesanguan), en av de høyeste broer i verden
Badong er delt i ti storkommuner og to kommuner.

Storkommuner:

* Xinling (信陵, *Xìnlíng*), administrativt sete
* Dongrangkou (东壤口, *Dōngrǎngkǒu*)
* Yanduhe (沿渡河, *Yándùhé*)
* Guandukou (官渡口, *Guāndùkǒu*)
* Chadianzi (茶店子, *Chádiànzǐ*)
* Lücongpo (绿葱坡, *Lǜcōngpō*)
* Dazhiping (大支坪, *Dàzhīpíng*)
* Yesanguan (野三关, *Yěsānguān*)
* Qingtaiping (清太平, *Qīngtàipíng*)
* Shuibuya (水布垭, *Shuǐbùyà*)

Kommuner:

* Xiqiuwan (溪丘湾, *Xīqiūwān*)
* Jinguoping (金果坪, *Jīnguǒpíng*)

Fylkets sentrale urbane område består av Xinling på søndre bredd av Yangtze og de mindre storkommunene Dongrangkou og Guandukou på motsatt bred. De to sidene er knyttet sammen av Badongbroen.

Økonomi og samferdsel
---------------------

I fylket ligger den mektige Shuibuya-demningen med hele 1.840 MW produksjonskapasitet. Den leverer strøm til store områder i prefekturet.

Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Kinas riksvei 318 passerer gjennom fylket på sin vei fra Shanghai mot grensen til Nepal. Den høye Si Du-broen er del av riksveien, i Badong fylke.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
*For alternativer, se Lekestue.*

***Lekestue*** er et norsk TV-program for barn som gikk på NRK fra 1971 til 1980. Programmet var basert på BBC sitt konsept *Play School* og var lagt opp på en pedagogisk måte der barna skulle få et innblikk i de voksnes verden på en måte som barn forsto. Et spesielt tema var utgangspunkt for hver episode. Serien må ikke forveksles med *Lekestue for de minste* som ble sendt på NRK fra 1967 - 1970.

Deler av serien gikk i reprise på 1980-tallet. Vibeke Sæther var i alle år en sentral person i serien, både foran og bak kamera.

De mest kjente programledere for *Lekestue* var Geir Børresen og Vibeke Sæther. Andre programledere var Eva von Hanno, Knut Husebø, Bergljot Engeset, Henning Rivedal, Jannik Bonnevie, Alex Roald, Jon Skolmen (1971–72), Lise Fjeldstad (1978), Kyrre Haugen Bakke (1978) og Thomas Koefoed (1980). 

Interiøret i studioet besto av en klokke, en tallkalender, en eventyrstol og tre vinduer. Gjennom det runde, det buede eller firkantede vinduet fikk barna se filmsnutter.

Vinteren 1980 passerte den episode nr. 100, som den første norske TV-serie til da (tett etterfulgt av *Husker du*). I jubileumsepisoden reiste programlederne til London for å besøkte BBCs *Play School*.

Programskaperne ble flere ganger kritisert for at de brukte voksne skuespillere og ikke barn for å formidle budskapet. På sin side mente programskaperne at de voksne ikke lekte at de var barn, men at de lekte for barn.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten aften – For førskolebarn i TV etter engelsk mønster (3.9.1971, s.4)
2. ↑  Aftenposten morgen TV bilag – Lekestue-jubileum i London (1.2.1980, s.16)
3. ↑  Aftenposten morgen TV-bilag – Ny Lekestue-serie (20.10.1978, s8)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lekestue* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Lekestue* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Aksnesholmane naturreservat** består av noen holmer ved Aksnes nær Norheimsund i Kvam kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Ifølge forvaltningsplanen av 2015 har disse holmene alt i 1923 blitt vernet og ble dermed Norges første naturreservat.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Registrerte hekkende arter i 2014 (27. juni)

* Fiskemåse 1 par (155 par i 1989),
* Tjeld 3 par,
* Grågås (har blitt hørt i området).

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 26. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Aksnesholmane naturreservat, Kvam kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 26. mars 2024.
3. 1 2  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 122. Besøkt 26. mars 2024.
**Einar Brendeng** (født 9. mai 1924, død 7. mars 2024) var en norsk professor emeritus fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. Han var vitenskapelig rådgiver ved SINTEF Energiforskning.

Brendeng begynte i 1952 ved Institutt for kjøleteknikk ved Norges tekniske høgskole, der han i 1984 ble utnevnt til professor i kuldeteknikk. Han var særlig kjent for sin innsats for utvikling av teknologi til konservering av matvarer ved kjøling og frysing og for sine bidrag til utvikling av teknologi for nedkjøling av naturgass til flytende form.

Kongen utnevnte i 2003 Brendeng til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans forskningsinnsats innen LNG-teknologien.»

Referanser
----------

1. ↑  «Einar Brendeng - Dødsannonse». Svanholm & Vigdal Gravferd. 13. mars 2024. Besøkt 19. mars 2024.
2. ↑  «Teknologi fra SINTEF/NTNU skal gjenvinne gassavkok fra LNG-skip» Arkivert 19. september 2013 hos Wayback Machine. SINTEF, 24. mars 2009, besøkt 5. november 2009.
3. 1 2  «St. Olav til Einar Brendeng»[*død lenke*], *Xergi*, nr. 3, 2003, besøkt x. november 2009.
4. ↑  *Aftenposten*, 28. januar 1984, s. 19.
5. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», kongehuset.no, besøkt 5. november 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
Manzanillo internasjonale terminals beliggenhet i PanamaManzanillo internasjonale terminalManzanillo internasjonale terminalManzanillo internasjonale terminals beliggenhet i Panama
**Manzanillo internasjonale terminal** (forkortelse: MIT, UN/LOCODE: PAMIT) er lokalisert i den østlige, atlanterhavsinngangen til Panamakanalen i Manzanillo-bukta, Panama. Det er et distribusjonsenter for skipslast og kargo bestemt for byer i Panama og for nærliggende land i Mellom-Amerika og Karibia. Det er en av de største havneanlegg for omlastning av skipskontainere i regionen og har direkte tilgang til Colóns frihandelssone, som ligger rett ved.

Historie
--------

Flyfoto av den amerikanske marinebasen Coco Solo i 1941.
Prosjektområdet til MIT, da kjent som South Coco Solo, var en amerikansk militærbase tilhørende US Navy under den andre verdenskrig. Basen ble gitt tilbake til Panama under Torrijos-Carter-traktatene i 1977.

I løpet av 1980-tallet ble området benyttet som et lager og distribusjonssenter for kjøretøy til Latin-Amerika. For å unngå kostnader og logistikk forbundet med å flytte kjøretøyer til og fra Cristóbal, ble det besluttet å bygge et kaianlegg av typen roll-on-roll-off (RORO) for distribusjon og lagring og dermed direkte import og eksport av kjøretøy på stedet. Således ble det opprinnelige konseptet MIT født.

I august 1993 vokste det opprinnelige RORO-konseptet til en verdensomspennende omlastingsterminal for skipskontainere med over 1 200 meter kaianlegg med store kraner og et moderne datasystem for å håndtere og administrere terminaltrafikk. Endestasjonen mot Atlanterhavet for den ombygde Panama-jernbanen ble bygget rett ved. MIT begynte driften den 16. april 1995.

Terminalens totale areal er 520 000 km² med et lagringsområde for kontainere på 37 000 TEU (en måleenhet i volum for skipskontainere).

Referanser
----------

1. ↑   «The Colon free trade zone», *Panama Republic of Panama*
2. ↑  «Manzanillo International Terminal», *Georgia Tech*
3. ↑  «Manzanillo International Terminal. Review and History» Arkivert 2. november 2016 hos Wayback Machine. *World Port Source*

Eksterne lenker
---------------

* Manzanillo International Terminal
* Manzanillo International Terminal Location hos *Google Maps*
* Foto av Manzanillo internasjonale terminal

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MarineTraffic
 |
*Denne artikkelen er om forlaget som ble grunnlagt i juni 2000. For forlaget som ble grunnlagt i 1950, se Universitetsforlaget (1950–1999).*

**Universitetsforlaget** er et norsk akademisk forlag som utgir faglitteratur og tidsskrifter rettet mot det norske og skandinaviske markedet. Forlaget utgir lærebøker innenfor de fleste fagområder innen høyere utdanning.

Universitetsforlaget har 41 ansatte (2017). Hvert år utgis det omkring 140 nye og reviderte boktitler. Universitetsforlaget utgir 80 tidsskrifter hvorav 33 utgis som open access. Alle forlagets tidsskrifter samt open access bøker publiseres på plattformen Idunn.no. Universitetsforlaget publiserer også juridiske kommentarer og litteratur på kommentarutgaver.no.

Forlaget deler årlig ut den nordiske tidsskriftprisen Årets tidsskriftartikkel for «å fremheve det beste som skrives og publiseres av fagartikler i Norden», og videre Universitetsforlagets lærebokpris.

Universitetsforlaget er et heleid datterselskap av Aschehoug forlag, og holder til i Sehesteds gate i Oslo sentrum.

Historie
--------

Forlaget ble opprettet i 2000, og har to ulike opphav: Det ene er Universitetsforlaget, grunnlagt av Tønnes Andenæs i 1950. Det andre opphavet stammer fra 1982 da Aschehoug overtok forlaget Tanum-Norli, som da ble et fag- og lærebokforlag med navnet Tano. Tano og deler av Universitetsforlaget slo seg sammen i 2000. Forlaget er et heleid datterselskap av Aschehoug. 

Siden 2003 har forlaget utgitt bokserien Hva er-bøkene. I 2004 ble tidsskriftbasen Idunn lansert for digital publiserings av vitenskapelige tidsskrifter. 

### Forlagssjefer i Universitetsforlaget

* 2000-2002: Laila Stange
* 2002-2005: Arne Magnus
* 2005-2014: Svein Skarheim
* 2014-: Hege Gundersen

Referanser
----------

1. ↑  Årets tidsskriftartikkel, Universitetsforlaget

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Xinzhou** (kinesisk: 新洲区; pinyin: *Xīnzhōu Qū*) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Wuhan, hovedstaden i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. 

Det har et areal på 1 409,7 km² og teller 957 576 innbyggere (2004). Den ligger på den nordre bredd av floden Yangtze.

Samferdsel
----------

### Jernbaner

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested i Xinzhou på ruten fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen går gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.

### Veier

Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den går fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på vei ned til Guangzhou i Sørkina. 

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, har også sin trasé gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Eksterne lenker
---------------

* Infoside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Vikens fylkesvåpen (2020-2024)
**Vikens fylkesvåpen** er fylkesvåpenet til tidligere Viken fylke. Det består av et fjell i sølv som speiler seg på blå bakgrunn. Det er tegnet av Trude Bjørlykke Hansen. Vikens fylkesvåpen har tittelen «trippel fjellspeiling i vann». 

Fylkesvåpenet ble vedtatt av fellesnemnda for Viken og fylkestingene i Akershus, Buskerud og Østfold våren 2019, etter en designkonkurranse der Hansens bidrag ble kåret som vinner.

Lars Roede kritiserte fylkesvåpenet som en «amatørmessig logo»; Roede skrev at fylkesvåpenet «bryter med kravene til god heraldikk», ville blitt avvist av heraldisk sakkyndige i Riksarkivet, «ser ut som tre flyvende tallerkener under [en] lue» og er «en logo, ikke et heraldisk våpen».

Da Viken fylke ble oppløst fra 1. januar 2024, gikk fylkesvåpenet ut av bruk.

Referanser
----------

1. 1 2  «Vikens fylkesvåpen». Viken fylkeskommune. Arkivert fra originalen 25. mai 2021. Besøkt 22. januar 2022.
2. ↑  
Roede, Lars (11. januar 2020). «Viken og Innlandet: Amatørmessige logoer og uhistoriske navn». Aftenposten. Besøkt 22. januar 2022.
Tyske soldater på vei hjem til Tyskland etter andre verdenskrigs slutt
Storlien 1940. Her fraktes også stridsutstyr
**Permittenttrafikken** var transitteringen av tyske soldater på permisjon med jernbane gjennom Sverige under andre verdenskrig. Trafikken pågikk i perioden juli 1940 til august 1943. Togene ble av svensker ofte kalt for «tysktåg».

Beskrivelse
-----------

Etter at Tyskland hadde invadert og okkupert Norge og den norske regjeringen hadde gått i eksil i Storbritannia ble det innledet forhandlinger mellom de svenske og tyske regjeringene. Gjennom okkupasjonen av Danmark og Norge fikk Tyskland en maktstilling som kunne utnyttes for å få den svenske samlingsregjeringen til å godta deres krav om bruk av svenske jernbaner for troppetransport. Den 17. juni ble det understreket fra høytstående militært hold i Berlin overfor den svenske ambassaden at et negativt svar på det tyske kravet om transittering skulle medføre tvångstiltak, trolig av militær art.

Den 26. juni 1940 begynte den såkalte hesteskotrafikken (ruten så ut som en hestesko på kartet) fra Trondheim til Narvik via Storlien-Östersund-Riksgränsen. Denne første trafikken handlet ikke om permisjoner, det var rene troppeforflyttninger.
Den 8. juli 1940 kom Sverige og Tyskland overens om å la «permittenter» (dvs. tyske soldater på permisjon) ferdes til og fra Tyskland på svenske jernbaner.

Trafikken ble dog raskt utvidet til å gjelde flere typer transporter, også krigsmateriell. Denne trafikken kom til å pågå i drøye tre år og omfattet totalt om lag 2,1 millioner soldatreiser, cirka 100 000 togvognlaster med krigsmateriell og opptok tidvis 10 % av det svenske jernbanenettets transportkapasitet. De fleste togene gikk strekningen Trelleborg–Kornsjø og en del Trelleborg–Narvik. Fra Krokom, som var et knutepunkt for togtransportene, kunne de tyske soldatene også ta seg til Haparanda.

I juni 1941 gav den svenske regjering tillatelse til at en fullt stridsutrustet tysk divisjon, den 163. infanteridivisjonen ble transportert gjennom Sverige, fra det sørlige Norge til det nordlige Finland. Denne forflyttningen var, til forskjell fra permittenttrafikken, godt overvåket av svenske militære styrker.

Referanser
----------

1. ↑  
«Sveriges Radio». 31. oktober 2010. Besøkt 4. januar 2012.
2. ↑  Boheman 1964, ss. 133-134
3. ↑  Gyllenhaal 2011, s. 47
4. ↑  Gyllenhaal 2011, ss. 72-79

Litteratur
----------

* Boheman, Erik (1964) *På vakt. Kabinettssekreterare under andra världskriget* Stockholm: Norstedt. Libris 714227
* Gyllenhaal, Lars (2011) *Tyskar och allierade i Sverige : svensk krigshistoria i nytt ljus* Stockholm: Fischer & Co. Libris 12027599. ISBN 978-91-86597-08-5

Eksterne lenker
---------------

* Aktstycken utgivna av Kungl. Utrikesdepartementet: Handlingar rörande Sveriges politik under andra världskriget:
	+ Transiteringsfrågor och därmed sammanhängande spörsmål april-juni 1940
	+ Transiteringsfrågan juni-december 1940 (hos Prosjekt Runeberg)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Katherine Mary Knight** (født 24. oktober 1955) er den første australske kvinnen som er dømt til livsvarig fengsel uten ankemuligheter etter drapet på sin partner John Charles Thomas Price i 29. februar 2000. Hun er per 2021 fengslet ved Silverwater korreksjonsanstalt for kvinner i New South Wales. Knight knivstakk partneren sin til døde, flådde ham og hengte huden hans fra en kjøttkrok. Da politiet kom - John Prices kollega hadde ringt dem - fant de hodet hans i ferd med å bli kokt på komfyren, og blodspor viste at han hadde prøvd å flykte. Den døde lå flådd og hodeløs på stuegulvet. Han var tildelt minst 37 knivstikk, og deler av kroppen hans var ovnsbakt med grønnsaker for å serveres til to av de voksne barna hans.

I fengselet slipper ikke vokterne firebarnsmoren Knight med øynene, hun får ikke gå i nærheten av kniver eller dele celle med noen, i tilfelle hun dreper igjen.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 24. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bins, barrels, freezers and mailbags: The shocking places human bodies have been found in Australia». news.com.au. 24. juni 2017.
3. ↑  Mara Bovsun: *How an Australian woman butchered her boyfriend* 5. oktober 2013 hentet fra *Wayback Machine*
4. ↑  Candace Sutton: *Queen Bee: Cannibal killer*, 22. juli 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Sømmevågen** er en våg i Sola kommune og er den sørligste delen av Hafrsfjord. Vågen er sjøflyhavnen ved Stavanger lufthavn, Sola. Riksvei 509 går forbi og grenser mellom sømmevågen og Sola flyplass sin nord-sør rullebane. 

Den sivile sjøflyhavnen ble etablert på stedet i 1920. Da Sola flyplass i 1937 var bygget ferdig med to betongbaner ble sjøflyhavnen ble utvidet med et ekspedisjonsbygg, flytebrygger og stripe til verkstedene på landflysplassen. Ekspedisjonsbygget står fremdeles i Sømmevågen og er Norges eldste sivile flyhistoriske bygg.[]

Området har også vært kjent militært som Sola sjø, for å skille det fra Sola land som ligger øst for rullebanene på den militære siden av flyplassen. Under andre verdenskrig videreutviklet okkupasjonsmakten flyplassen med blant annet nye rullebaner og en rekke hangarer, blant annet på Sola sjø. Forsvaret overtok anleggene etter krigen og de ble videreutviklet som del av NATOs infrastrukturprogram .

Den ekstyske hangaren var i en periode i bruk for 330-skvadronen, men er i de senere år brukt av Rogaland fylkeskommune for utdanning av flymekanikk ved Sola videregående skole og av Flyhistorisk Museum, Sola. Like nord for hangaren ligger et utstillingslokale i torpedoverkstedet hvor Jærmuseet viser historier fra andre verdenskrig. 

Området har mange funn fra steinalder frem til moderne tid. I 2013 ble det gravd ut på to lokaliteter. På den ene er det funnet et mesolittisk materiale under flygesandslag med bosetningsspor og dyrkingslag oppå. På den andre lokaliteten er bl.a. flintmateriale fra yngre steinalder identifisert under et yngre lag av bosetningsspor og dyrkingslag med for eksempel perledekorert spannformet keramikk.

Sømmevågen ble mye omtalt i forbinnelse med utvidelsen av Riksvei 509 i 2023 da man brukte store summer på å flytte truet dvergålegras fra Sømmevågen.[]

Referanser
----------

1. ↑  Forsvarsbygg (8. oktober 2015). «SOLA SJØ». Forsvarsbygg. Besøkt 10. februar 2023.
2. ↑  «Sømmevågen hor Norsk arkeologi». Arkivert fra originalen 10. februar 2023. Besøkt 10. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Kapittel og biskop
**Domkapittel** (*lat: capitulum ecclesiae cathedralis*) er eller var en forsamling av prestene som var knyttet til en domkirke og var domkirkens styrende organ. Domkapittelet hadde bl.a. i oppgave å sikre en verdig og høytidelig liturgi. Domkapitlene fikk etterhvert mange rettigheter i kirkestyret, bl.a. retten til å velge biskop, og forvaltet ofte store inntekter fra kirkegodset. De enkelte medlemmene av domkapittelet kaltes kanniker. Lederen av domkapittelet ble titulert som *praepositus* eller *decanus* og hadde et lederansvar. Etter reformasjonen mistet domkapitlene i Norge det meste av sin tidligere makt, selv om Christian III ikke inndrog kapittelsgodset. Ved Konsilet i Trient ble kapitlenes makt også redusert innen den katolske kirke.

Domkapittelet som domstol
-------------------------

Domkapittelet var en institusjon som hadde som sin primære oppgave å sørge for rett levesett og rett lære blant prester og ansatte i kirken, men skulle også ta seg av skolestell, hospital, fattighus, lærespørsmål m.m. Domkapittelet var et organisert prestefellesskap, og fungerte både som kulturelt fellesskap, eiendomsfellesskap og juridisk domstol. Det var en gammel institusjon, fra annen halvdel av 1100-tallet, som overlevde som del av kirkeordningen også etter reformasjonen. Men domkapittelet fikk tildels nye oppgaver og ble svekket utover 1600-tallet. De juridiske oppgavene ble færre etter at eneveldet var blitt innført, men domkapitlet dømte fortsatt i ekteskaps- og sedelighetssaker og i saker som gjaldt den indre geistlige disiplinen. Når domstolen dømte i ekteskaps- og sedelighetssaker ble den også kalt «Tamperett» eller «Kapittelrett», og fra tidlig 1700-tall betegnet med fellesnavnet Konsistorialrett. Når den dømte i saker mellom prester og medlemmer av menigheten, ble den kalt «Prosterett».

Domkapittelet som institusjon eksisterte frem til domstolreformen i 1887, men var under avvikling helt fra slutten av 1700-tallet. På slutten av 1600-tallet ble det også opprettet en Sakristirett som dømte i lokale saker om rett livsførsel, utukt, lære osv.

Domkapittelprotokoller inneholder rettsreferater fra saker som handler både om skilsmisser, embedsansettelser, trosdiskusjoner og uenighet om økonomiske transaksjoner.

Referanser
----------

1. ↑   Lund, Kjell T.: *Han far*. Prestehistorie og bygdeliv. Vang i Valdres, Vang Historielag, 1997, side 394-395
2. ↑  Egil Gulbrandsen: Juridisk leksikon, Oslo (1980), side 193
3. ↑  Kristian Hansson: Norsk kirkerett, Oslo (1953), side 19

Litteratur
----------

* Arkivveket: Arkivmagasinet 2/09
* Trykte domkapittelprotokoller: Stavanger Domkapitels Protocol 1571–1630, 1ste og 2det Hefte, Chr. 1897–1899

Eksterne lenker
---------------

* Domkapittelprotokoll for Kristiansand og Stavanger 1664–1684

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** HDS
 |
Klågerups slott
**Klågerup** er et tettsted i Svedala kommune i Skåne län i Sverige, mellom Staffanstorp og Svedala. I 2010 hadde tettstedet 1 904 innbyggere.

I Klågerup er det skole, barnehage, bibliotek, dagligvarehandel, pizzarestaurant, idrettshaller og idrettsplasser. I Klågerups østlige del ligger det et lite industriområde. Den lokale fotballklubben heter Klågerups GIF. 

Klågerup har bussforbindelse med Malmö, Lund og Trelleborg.

Historie
--------

Klågerups slott var på begynnelsen av 1400-tallet eid av Peter Spoldener og sønnen Hans, og litt senere av Olof Truedsson og Knut Truedsson Hass. Via sistnevntes datter ble gården gjennom giftemål ført til Sparreætten, der den ble værende til begynnelsen av 1600-tallet. Deretter tilhørte den slektene Grubbe og Juel, og kom gjennom gifte i 1725 til slekten Trolle.

I 1811 inntraff Klågerupopprøret, et lokalt oppfør i Klågerup. Det ble slått ned av kavalerisoldater fra Malmö i løpet av et par dager. 30 personer døde i opptøyene, og 300 ble satt i fengsel i Malmö.

På begynnelsen av 1900-tallet ble godset kjøpt av Svenska Sockerfabriks AB. Siden 1964 har Klågerups herregård vært eid av familien Silfverschiöld.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 22. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Skånske slott og herregårder: Klågerup

  


| * v
* d
* r
Svedala kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Bara **·** Holmeja **·** Klågerup **·** Sjödiken **·** Svedala |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Frederic Stephen Seaman** (1906–2000) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Seaman ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering som ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 678 og 689.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederic Seaman – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Frederic Seaman – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Frederic Seaman – Olympedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Modne hasselnøtter
**Hasselnøtten** er frukten av hasseltreet og inkluderer derfor alle nøtter som stammer fra arter av slekten *Corylus*, spesielt nøtter av arten *Corylus avellana*.  De er også kjent som **cobnuts** eller **filberts** i henhold til å art.

Hasselnøtter er brukt som snacks, i baking, i desserter og i frokostblandinger som müsli. I konfekt, de er brukt til å lage pralin, og er brukt også i kombinasjon med sjokolade for sjokoladetrøfler og produkter som sjokoladebarer og hasselnøttkakaopålegg som Nutella. De er brukt også i Frangelico- likør.  **Hasselnøttolje**, presset fra hasselnøtter, har sterk smak og er høy i enumettet fett. Det er brukt også som matolje og som salat eller grønnsaksdressing. 

Tyrkia er verdens største produsent av hasselnøtter, og står for 64 % av den totale produksjonen i 2021.

1. ↑  Martins, S.; SimAues, F.; Matos, J.; Silva, A. P.; Carnide, V. (2014). «Genetic relationship among wild, landraces, and cultivars of hazelnut *(Corylus avellana)* from Portugal revealed through ISSR and AFLP markers». *Plant Systematics and Evolution*. 300 (5): 1035–1046. Bibcode:2014PSyEv.300.1035M. doi:10.1007/s00606-013-0942-3.
2. ↑  Lim T. K. *Edible Medicinal and Non-Medicinal Plants*. 1: Fruits. Springer Science & Business Media. ISBN 9789048186617.
***Den store parade*** (originaltittel: *The Big Parade*) er en amerikansk stum krigsfilm fra 1925 regissert av King Vidor. I 1992 ble filmen inkludert i National Film Registry, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle».

Handlingsreferat
----------------

I USA tidlig i 1917 får James "Jim" Apperson (i motsetning til sin hardtarbeidende bror) problemer med deres rike far, en forretningsmann. Kort tid senere kommer USA inn i første verdenskrig. Jim informerer sin bekymrede mor om at han ikke har til hensikt å verve seg til det amerikanske militæret, men faren hans truer med å sparke ham ut av hjemmet hvis han ikke verver seg. Jim blir senere overtalt av sine kamerater til å verve seg, noe som også gjør faren hans veldig stolt. 

I løpet av den militære treningen blir Jim snart venn blant andre med bygningsarbeider Slim, og bartender Bull fra Bronx. Enheten deres sendes etter hvert til Frankrike, hvor de havner på en gård i Champillon, Marne. Flere av de amerikanske soldatene blir snart tiltrukket av Melisande, hvis mor eier gården. Hun blir etter hvert forelsket i Jim, til tross for at de ikke kan snakke hverandres språk. Senere blir Jim og hans enhet beordret til fronten. Senere havner Jim på sykehus, etter å ha blitt skadd i krigen. Men han blir bekymret for Melisande og moren hennes, og forsøker å finne dem igjen. Men de har allerede forlatt gården sin, på grunn av krigen.

Medvirkende
-----------

* John Gilbert - James Apperson
* Renée Adorée - Melisande
* Hobart Bosworth - Mr. Apperson
* Claire McDowell - Mrs. Apperson
* Claire Adams - Justyn Reed
* Robert Ober - Harry Apperson
* Tom O'Brien - Bull
* Karl Dane - Slim
* Rosita Marstini - Melisande's mother
* Harry Crocker - Soldier
* Julanne Johnston - Justine Devereux
* Kathleen Key - Miss Apperson

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den store parade* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den store parade* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Den store parade* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Den store parade* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Den store parade* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den store parade* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den store parade* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den store parade* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den store parade* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den store parade* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Jord- og vanntypiske fototrofer: Planter på en stamme, i algepreget vann.
**Fotoautotrofe** eller **fototrofe** (*gresk*: *photo* = "lys" + *auto* = «selv» + *troph* = «næring», med andre ord «lys-selvernærende») er organismer (typisk planter, alger og enkelte bakterier) som tar i bruk fotosyntese. Ved fotosyntesen omdanner energi fra sollys stoff fra en karbonkilde (CO2) og vann (som er kilde til hydrogen) til organiske stoff, som cellulose, med oksygen som biprodukt.

De fototrofe organismene danner derfor et naturlig grunnlag for næringskjedene, ved at de er produsenter. Organismer som ikke er avhengige av produsentene er derfor andre fototrofe, eller kjemotrofe-organismer. Blant bakterier som er fototrofe har man f.eks. cyanobakterier. Med fotosyntesen opprettholder de også karbonkretsløpet.

Noen fotosyntetiserende bakterier lever i sjøer og dammer, hvor de benytter seg av hydrogen fra hydrogensulfid i stedet for vann til den kjemiske prosessen. Her er chlorobium og grønnsvovelbakterier. Cyanobakterier lever i ferskvann, sjø, jord og som symbiosepartnere med lav, med en plantelignende fotosyntese.

En *fotolitotrofisk autotrof* er en autotrof (selvernærende) organisme, bruker lysenergi og en uorganisk elektronkilde i fotosyntesen (f.eks. H2O, H2, H2S), og CO2 som sin karbonkilde.

Se også
-------

* Autotrofi
	+ Kjemoautotrofi
* Heterotrofi
	+ Kjemoheterotrofi
	+ Fotoheterotrofi

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. oktober 2011. Besøkt 4. november 2011.