recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zatanna Zatara** (/zəˈtænə zəˈtɑːrə/) er en fiktiv superhelt i amerikanske tegneserier utgitt av DC Comics. Karakteren ble skapt av Gardner Fox og Murphy Anderson, og dukket først opp i *Hawkman* #4 (November 1964).

Zatanna er både en scene magiker og en faktisk magiker, som hennes far Giovanni "John" Zatara. På grunn av dette har hun mange av farens krefter knyttet til magi, som vanligvis kontrolleres ved å si ordene til besvergelsene hennes baklengs.

Hun er kjent for hennes involvering med Justice League, hennes forbindelse med Batman fra barndommen, og for å ha vært en del av Vertigo tegneseriene sammen med andre helter, for eksempel med hennes romantiske partner John Constantine.

Zatanna fikk sin første live-opptreden som en karakter i de siste tre sesongene av *Smallville*, spilt av skuespilleren Serinda Swan.

Krefter og evner
----------------

Zatanna er en av de mektigste magikerne i DC-universet. Som en hyllest til faren sin, og som et midtpunkt, kaster hun vanligvis magi ved å si verbale kommandoer baklengs. I likhet med Black Canary, er Zatanna avhengig av stemmen hennes, noe som ofte fører til at hun blir bundet og kneblet av skurker. I sjeldnere tilfeller, kaster Zatanna forbannelser ved å skrive dem i sitt eget blod, istedet for å si dem høyt. 

Zatannas magiske krefter blir sterkere hvis de ikke brukes, men overforbruk kan svekke kreftene enormt, slik at videre bruk går utover hennes fysiske helse; som med andre magiske brukere, er den eneste måten å gjenopprette de sviktende kreftene en lengre periode med hvile.

Zatanna er også dyktig i nærkamp, etter å ha blitt trent av faren sin i løpet av barndommen.

Samlede utgaver
---------------

* *JLA: Zatanna's Search* samler *The* *Atom* #19, *Hawkman* #4, *Green Lantern* #42, *Detective Comics* #335 og *Justice League of America* #51, 128 sider, februar 2004, ISBN 978-1401201883
* *Justice League of America Hereby Elects* inkluderer *Justice League of America* #161, 192 sider, desember 2006, ISBN 978-1401212674
* *Zatanna: Mistress of Magic* samler *Zatanna* #1-6, 160 sider, Mars 2011, ISBN 978-1401230074
* *Zatanna: Shades of the Past* samler *Zatanna* #7-16, 144 sider, November 2011, ISBN 978-1401233006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ove Georg Bjørken** (1957–) er en norsk musiker (gitar og fiolin) med flere plateutgivelser.

Hans egen *Landstryker* (Sonor Records, 1996) fokuserte på folkemusikk fra Trøndelag og ble nominert til Spellemannprisen 1997 i klassen for danseorkester og gammeldans. I kvartetten «Sound» (1982–) spilte han med Jan Gunnar Hoff piano, Ernst-Wiggo Sandbakk trommer og Odd Magne Gridseth bass. Denne ble etterhvert til «Equilibrium», med Finn Sletten trommer og Bjørn Kjellemyr bass istedenfor Sandbakk og Gridseth; de ga ut *Pictures* (Sonor, 2001).

Han har siden 1970-tallet bidratt på mange andre sine utgivelser, deriblant faren Asmund Bjørken (1937–2018) sin utgivelse *Gammeldansens perler* fra 1990 og Leidulf Hafsmos *Snillfjord-valsen* fra 2000. I Asmund Bjørkens kvintett presentere han «Trønderjazz» på Oslo Konserthus i 2006, forøvrig sammen med Erling Aksdal, Bjørn Alterhaug og Bjørn Krokfoss.

Bjørken har vært tilknyttet Jazzlinja (NTNU) som lærer og vært i ensemblet ved Trøndelag Teater.

Utgivelser
----------

* *Landstryker* (Sonor Records, 1996). Folkemusikk fra Trøndelag, nominert til Spellemannprisen 1997 i klassen for danseorkester og gammeldans.
* *Pictures* (Sonor, 2001). Med Jan Gunnar Hoff piano, Finn Sletten trommer og Bjørn Kjellemyr bass
* Atmospheres, med Jan Gunnar Hoff (Magma Music, 2011).

Referanser
----------

1. ↑  Ove Bjørken ved discogs.com.
2. ↑  Ove Bjørken ved Trøndelag Teater.
3. ↑  *Disse bør få Spellemann* i Dagbladet den 2. april 1998.
4. ↑  Trygve Lundemo, *Rutinert duo finner tonen* i Adresseavisen den 28. februar 2012.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
Wangensteens kart over Norge fra 1761
Kart over Akershus stift, 1762/63
**Ove Andreas Wangensteen** (død 1763 i Rendsburg, Holstein) var en norsk kartograf og offiser i Det Norske Artilleri Corps fra 1759 og til sin død.

Wangensteen utdannet seg til kartograf innen militæret og startet sin tjeneste i 1743. Han var fyrverker i Christiansand fra 1745 og på Akershus fra 1750. Han ble stykkjunker i artilleriet 1755, senere løytnant og fra 1759 kaptein. Fra 1758 var han med artillerikorpset i Rendsburg i Holstein, hvor han døde i 1763.

Hans arbeid som kartograf var under vanskelige forhold, og han måtte be om 400 riksdaler på forskudd for å kunne gravere sitt første kart. Han er mest kjent for å være den første norske kartografen til å tegne og utgi et fullstendig kart over hele Norge. Kartet har tittelen «Kongeriget Norge» og ble utgitt i 1761. Wangensteen ga to år senere ut et kart med tittelen «Aggershuus Stift», som dekker store deler av Østlandet.

Kartet
------

«Kongeriget Norge» (fullstendig tittel *Kongeriget Norge afdelet i sine fire Stifter, nemlig Aggershuus, Christiansand, Begenhuus og Tronhjem, samt underliggende Provstier*) viste Norge delt i fire stifter. Kartet har en todelt layout der Finnmark, Troms og Nordland er plassert i et hjørne av kartet og i omtrent en tredjedel av målestokken til resten av kartet. Hoveddelen av kartet har en målestokk på omtrent 1:1 500 000.

Kartet har en rekke kartusjer som avbilder jakt, fiske, sjøfart, natur og lignende, samt en kartusj av en havfrue som holder opp Norges riksvåpen. I tillegg inneholder kartet en rekke symboler for å vise blant annet byer, steder, kirker og kobber- og jernverk. Dette kartet var langt mer nøyaktig enn de eksisterende fremstillingene av Norge, tegnet av utenlandske kartografer. Dette er synlig i Wangensteens avbildning av vestkysten og sørspissen av landet, som var avbildet mye rundere enn tidligere kart over områdene.

Kartet hadde originalt en feil i fremstillingen av grensen mellom Sverige og Norge. Wangensteen tegnet riksgrensen gjennom Femunden, hvilket ved grenseforhandlingene ti år tidligere hadde vært Sveriges forslag for riksgrensen. Resultatet av forhandlingene ble at grensen skulle gå langs høyeste fjellrygg et stykke øst for Femunden, og dette ble fastsatt ved Grensetraktaten av 1751. Denne feilen ble senere korrigert i hans kart over Aggershuus Stift som han utga to år senere.

Se også
-------

* Gerhard Munthe sitt kart over Det gamle Norge før Aar 1500
* Christian Jochum Pontoppidan sine kart over Sør-Norge i 1785 og Nord-Norge i 1795

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Boken om bøker: årsskrift for bokvenner. 3*. Oslo: Steenske forl. 1932. s. 161.
2. 1 2 3 4 5  Hoem, Arne I. (1986).Norge på gamle kart Oslo. Cappelen. s. 54-57.
3. 1 2  Ginsberg, William. (2009). Maps and mapping of Norway, 1602–1855. New York. Septentrionalium Press. s. 102
4. ↑  «Første nordmann som tegnet Norge», *forskning.no* Besøkt 15. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Missa Luba** er en katolsk messe på latin, tonesatt med afrikansk musikk fra daværende Belgisk Kongo. Den ble skapt i 1950-årene av den belgiske pateren *Guido Haazen*.

Haazen kom til Kongo i 1953 og stiftet det «blandede» koret «Les Troubadours de Roi Baudouin», som besto av 45 gutter i alder 7 – 14 år og ca. 15 lærere.

Messen inneholder de vanlige elementer, som Kyrie, Gloria, Credo og videre, med musikk og rytmer fra forskjellige stammer og i afrikansk tone- og rytmedrakt.

Messen ble fremført flere steder, og koret turnerte i Europa (Belgia, Nederland, Tyskland og Østerrike) i et halvår i 1958. En av konsertene var sammen med Wiener Sängerknaben.

Gramofonplaten kom først ut i 1958. Foruten selve messen inneholdt A-siden tre religiøse sanger, mens B-siden inneholdt barnesanger og annet på flere av de lokale språkene. Philips ga den igjen ut i 1965. Ny pressing (under merket Fontana, 1969) ble laget som spin-off i forbindelse med filmen If... der Sanctus var en vesentlig del av lydbildet gjennom store deler av filmen. Den foreligger også (bare selve messen) på CD fra 2004, og da sammen med messene Misa Criolla (latinamerikansk musikk) og Misa Flamenca (flamencomusikk).

Missa Luba er senere spilt inn av andre kor, som *The Muungano National Choir* fra Nairobi, og Washington Choral Arts Society.

Fader Haazen døde i 2004.

Referanser
----------

1. ↑  "Guido Haazen Passes Away", Choralnet, 23 August 2004.

Eksterne lenker
---------------

* Gloria fra Missa Luba på Youtube
* Plattentext (omtale?) der originalen LP-Veröffentlichung Philips PCC-206. 1963 (engelsk)
* Esperanza Berrocal: Plattentext zur CD Naxos 8.557542

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Zashiki-warashi** (座敷童), også kjent som *Zashiki-bokko* (座敷童子), er en japansk yokai. Navnet kommer av *"zashiki"*, et tradisjonelt rom i et ryokan; og *"warashi"* eller *"bokko"*, som er gammeldagse former for *barn* eller *unge kvinner*.

Det sies at hvis en zashiki-warashi bosetter seg i et hus, vil den bringe lykke til dets beboere. Men skulle en zashiki-warashi forlate huset, vil det raskt falle i ruin. Dette er inngrodd i den japanske kulturen, at mange firmaer, i et forsøk på å få overført noe av dette hellet, faktisk bygger oppholdssteder til disse åndene. Dette kan virke fåfengt med tanke på at zashiki-warashi foretrekker gamle bygninger, og bare bosetter seg i hus hvor det allerede bor folk. 

For å tiltrekke og bevare en zashiki-warashi, er det viktig at ånden får oppmerksomhet, blir satt pris på, og blir tatt ordentlig vare på – litt på samme måte som man ville oppdratt et barn, men for mye oppmerksomhet kan drive den vekk. Ettersom zashiki-warashi har et barnslig vesen, liker den harmløse skøyerstreker. Når dette skjer, er det best å snakke forsiktig til ånden og tilgi skøyerstreken. 

Som oftest vil zashiki-warashi operere på et astralt plan, og bare materaliseres hvis noe skjer, som at en av husets beboere er i stor fare, eller at selve boligen trues.

Se også
-------

* Japansk mytologi
* Yūrei
* Ubume
* Onryō

Referanser
----------

1. ↑  «Zashiki warashi – Yokai.com» **(engelsk)**. Besøkt 20. juli 2019.
2. ↑  «Zashiki-Warashi». *Yokai Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 20. juli 2019.
Jeger fra bambarafolket.
**Bambara** (eller *banmana*) er et mandespråklig folk som lever i Vest-Afrika, hovedsakelig i sørvestre Mali, men også i Guinea, Burkina Faso, Senegal og Gambia. Det finnes ca 3,2 millioner bambara, de utgjør omkring en tredjedel av befolkningen i Mali, og rundt 2 % i Burkina Faso. Bambara lever tradisjonelt av jordbruk. Mange har imidlertid flyttet til byene og tatt opp andre yrker.

Betegnelsen *bambara* betyr nærmest «barbar» og er et eksonym, selvbenevnelsen er **banmana**, som betyr «adlyd ingen herre».[]

Før det islamske Toucouleurriket erobret dem på 1800-tallet var bambarafolket organisert i Bambarariket. I den franske kolonitiden ble de den dominerende folkegruppen i Mali,[] og deres språk bambara er blitt det dominerende språk i kommunikasjon mellom etniske grupper i Mali, ved siden av fransk.

Som den største folkegruppen i Mali utøver bambara stor innflytelse på landets politikk og administrasjon, og de fleste er muslimer. De er i det øvrige kjent for sin rike kunstneriske produksjon, særskilt de vakre treskulpturene av gaseller og antiloper, benyttet som toppstykke på dansedrakter.

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Bambara». *Store norske leksikon*. Besøkt 19. august 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Royal Crescent
**Royal Crescent** er den mest kjente bygningsrekken i Bath. Royal Crescent ble bygget mellom 1767 og 1774, og ble tegnet av John Wood den yngre. Bygningen er et av de tydeligste eksempler på georgiansk arkitektur i Storbritannia og er listeført som Grade I («bygninger av særskilt stor eller nasjonal arkitektonisk eller kulturell interesse»).

Navn
----

Anlegget het opprinnelig bare **The Crescent** («halvmåne», ut fra formen) og adjektivet **Royal** ble lagt til på slutten av 1700-tallet etter at Frederick, hertug av York og Albany hadde bodd i numrene 1 til 6.

Utforming
---------

Anlegget er imidlertid ikke så helhetlig som en kan få inntrykk av utenfra. Wood tegnet den store, buede fasaden til det som er 30 hus med jonisk søyleorden, hvor de 144 søylene er 76 cm i diameter og er 14,3 meter høye. Hver har entablement på 1,5 meter. Husene i midten har to sett med søyler parvis.

Innenfor denne helhetlige fasaden har det enkelte hus fått en individuell utforming. Huseierne kjøpte en bestemt lengde av fasaden og brukte egne arkitekter til å finne sin løsninger innenfor deres del av bugningen. Dette medfører også at det som fra utsiden kan se ut som å være to boligenheter, i virkeligheten er en bolig. Interiøret har også vært endret gjennom rene, selv om fasaden har vært intakt.

Baksiden avviker også fra byplanen ellers, mens forsiden er enhetlig og symmetrisk, er baksiden en blanding av ulike takhøyder og vindusstørrelser og -plassering.

Dagens bruk
-----------

I dag er det blant annet i Royal Crescent et hotell og et museum og noen av husene er ombygget til leiligheter og kontorer. Bygningene har også blitt brukt til film- og TV-innspillinger.

En panoramabilde av Royal Crescent.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Royal Crescent». *Images of England*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. mars 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. november 2007. Besøkt 9. mars 2011.
2. ↑  Lowndes, William (1981). *The Royal Crescent in Bath*. Redcliffe Press. ISBN 978-0905459349.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Luminøse infrarøde galakser** (LIRG) er galakser med luminositeter, målet for lysstyrke, over 1011 *L*☉. LIRGer er mer tallrike enn starburstgalakser, seyfertgalakser og kvasi-stjerneobjekter med sammenlignbar luminositet. Infrarøde galakser utstråler mer energi i det infrarøde enn alle andre bølgelengder til sammen. Luminositeten til en LIRG er 100 milliarder ganger vår egen sol.

Galakser med luminositet over 1012 *L*☉ kalles *ultraluminøse infrarøde galakser* (ULIRG). Mange av LIRGene og ULIRGene viser vekselvirkninger og forstyrrelser. Mange av disse typene av galakser yngler 100 nye stjerner hvert år, sammenlignet med én stjerne i vår egen galakse. Det er dette som fører til den høye luminositeten.

De mer luminøse galaksene enn ULIRGer er HLIRG, *hyperluminøse infrarøde galakser*. Og de mest luminøse kalles ELIRG, *ekstremt luminøse infrarøde galakser*.

Litteratur
----------

* Sanders, D.B.; Mirabel, I.F. (september 1996). *Annual Review of Astronomy and Astrophysics* **(engelsk)**. 34: 749-792. doi:10.1146/annurev.astro.34.1.749.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


|  |  |
| --- | --- |
| Portalikon | Portal:Astronomi  |

Portal: Astronomi
«**In The Midnight Hour**» er en sang opprinnelig fremført av Wilson Pickett i 1965 og utgitt på album med samme navn i 1965. Den ble komponert av Pickett og Steve Cropper på historiske Lorraine Motel i Memphis der Martin Luther King, Jr senere skulle bli drept i april 1968. Dette var Pickett sin første hit på Atlantic Records og den nådde nr. 1 på R&B listene og nr. 21 på pop listene.

Sangen ble en standard for soul i 1960 og er plassert på nr. 134 på Rolling Stones liste over de *500 Greatest Songs of All-Time*, Wilson Pickett sin første av to oppføringer på listen (den andre er «Mustang Sally» på nr. 434). Det er også en av *The Rock and Roll Hall of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll*, Pickett eneste oppføring der. Sangen er for tiden rangert som den 89. største sangen gjennom tidene, så vel som den syvende beste sang fra 1965, av Acclaimed Music.

Tina Turner spilte inn sangen live og gir den ut på b-siden av singelen *Paradise Is Here* i 1987. Sangen ble også gitt ut på albumet *Tina Live in Europe* i 1988.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Whitburn, Joel (2004). *Top R&B/Hip-Hop Singles: 1942-2004*. Record Research. s. 461.
3. ↑  «Acclaimed Music Top 3000 songs». 27. mai 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz
 |
***Germinal*** er en fransk stumfilm fra 1913, regissert av Albert Capellani.

Handling
--------

Mekanikeren Etienne Lantier er en kompetent arbeider, men uten jobb. Han reiser fra by til by, men leter forgjeves etter arbeid frem til han kommer til kull-gruvene i Montsou. Formannen, Maheu, ansetter ham etter forslag fra datteren hans, Catherine. Hun forkler seg som en mann, for å arbeide i de samme gruvene. Men hun har allerede en elsker, Chaval, som egentlig er en uverdig og voldelig mann. Men Lantier vekker snart en voldsom sjalusi i Chaval. Men en ingeniør, Negrel, oppdager at tømmeret som holder gruven oppe er i alt for dårlig tilstand. Dette kan føre til at hele gruven kommer til å kollapse. Negrel skriver en rapport som anbefaler at treverket burde repareres umiddelbart, for å unngå slike katastrofer. Men selskapet sender imidlertid ut et varsel som sier at fordi treverket i gruven må repareres, kommer prisen som gruve-arbeiderne mottar for kullet deres til å bli redusert.

Denne beskjeden forårsaker veldig stor misnøye og sinne blant gruve-arbeiderne. Det innkalles til et massemøte på Cabaret Rasseneur- Souvarine, en arbeider og anarkist, tar til orde for mer voldelige tiltak blant arbeiderne. Lantier er kraftig imot dette, men flere arbeidere går fremdeles ut i streik. I mellomtiden tørr Catherine, selv om hun er forelsket i Lantier, ikke gå tilbake på ordet hun tidligere hadde gitt til Chaval. Hun gifter seg med ham, og Chaval informerer Mr. Hennebeau - sjefen for selskapet deres - om streiken blant arbeiderne. Han får deretter betalt for å være spion. Men butikkene nekter å gi kreditt til de streikende arbeiderne, og hungersnød oppstår i området.

Lantier oppdager til sin overraskelse at Chaval er et unntak fra dette, og at han har rikelig med både mat og penger. Catherine bringer i all hemmelighet mat og penger til sin sultende slektning. Chaval følger etter henne, kaster henne ut av hjemmet deres, og slår henne. Lantier, som blir vitne til dette, forsøker å gripe inn på hennes vegne. Men han blir også banket opp av Chaval. Han drar fordel av den økende elendigheten blant de fattige gruve-arbeiderne, og oppfordrer en del av dem å komme tilbake på jobb. Men når de er i gruvene klipper de streikende over tauet som blir brukt til heisen. Det bryter derfor løs panikk i dypet av gruvene. Men under redningsforsøket bryter det løs større konfrontasjoner og slagsmål i området.

Skuespillere
------------

* Henry Krauss som Étienne Lantier
* Auguste Mévisto som Catherine Maheu
* Albert Bras som Hennebeau
* Paul Escoffier som Henri Negrel
* Jeanne Cheirel som La Maheude

Referanser
----------

1. ↑  Germinal
2. ↑  Christine Leteux. *Albert Capellani: Pioneer of the Silent Screen*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Germinal* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Germinal* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Germinal* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Germinal* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Germinal* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Germinal* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Skoleangrepet i Trollhättan** var et rasistisk motivert angrep på Kronan skole i Trollhättan i Sverige som skjedde i oktober 2015.

Gjerningsmannen var en etnisk svensk mann på 21 år. Han tok seg inn på skolen iført et Star Wars-kostyme og gikk til angrep på flere personer med et sverd og kniver, etter først å ha posert på bilder sammen med noen av elevene. Angrepet var planlagt, og svensk politi sa at gjerningsmannen var høyreekstrem og inspirert av nazismen. Han etterlot seg det som trolig er et avskjedsbrev hvor han har beskrevet seg selv og hva som skal skje med ham.

En 20 år gammel elevassistent døde på stedet, mens en 17 år gammel elev døde på sykehus av skadene. En 15 år gammel elev og en 41 år gammel lærer ved skolen havnet på sykehus etter angrepet, og tilstanden ble dagen etter angrepet beskrevet som henholdsvis kritisk og alvorlig, men stabil. Læreren døde etter seks uker på sykehus.

Gjerningsmannen ble skutt av politiet, og døde senere på sykehus.

Tilstandene rundt skolen ble beskrevet som kaotisk. Det var over 40 politibiler og fire ambulanser på stedet omtrent tre timer etter angrepet. En ambulanse klarte ikke å bremse ned i tide og krasjet i skoleveggen uten at noen ble skadet. Elever, foreldre og andre tok seg forbi politisperringene for å komme seg inn på skoleområdet.

En skole i nærheten mottok en trussel dagen før angrepet. Elevene der ble oppfordret til å holde seg hjemme. Det er ikke kjent om den trusselen hadde sammenheng med angrepet.[*trenger oppdatering*]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Politiet: Drapsmannen sparte alle som var hvite». *VG*. Besøkt 23. oktober 2015.
2. 1 2 3 4 5  «Politiet bekrefter at rasisme var motivet bak skoleangrepet». *TV 2*. 23. oktober 2015. Besøkt 23. oktober 2015.
3. 1 2 3 4 5  «To drept i skoleangrep - Gjerningsperson død». *NRK*. Besøkt 23. oktober 2015.
4. 1 2  «– Har funnet noe som kan være avskjedsbrev fra gjerningsmannen». *NRK*. Besøkt 23. oktober 2015.
5. ↑  «– Pratet med lyshudede - drepte mørkhudede». *NRK*. Besøkt 23. oktober 2015.
6. ↑  «Tredje offer for svensk skoleangrep er død». *TV 2*. 4. desember 2015. Besøkt 4. desember 2015.
**Aslaksteinen** er navnet på en 200 meter høy klippeformasjon i Fræna kommune i Møre og Romsdal. Den ble brukt som bygdeborg - et forsvarsanlegg og tilfluktssted fra forhistorisk tid - på grunn av sin vanskelige tilkomst.

For mer enn 2000 år siden ble stedet tatt i bruk som oppholdsplass for en gruppe mennesker. Kanskje rømte de hit for å søke tilflukt. Her var det lett å forsvare seg og gode muligheter for tidlig å oppdage angripere. Sporene de har etterlatt seg viser opphold i lengre perioder og at de har brukt tiden til fredlige sysler som matlaging og husflid.

I 1984 og 1986 ble det gjort arkeologiske undersøkelser to steder på Aslaksteinen. Det ble funnet trekull, brente bein fra sau eller geit og skår fra gryter av kleber. Videre er det funnet skiferbryne, kniv av jern, nålehus av kobberlegering og flere flintstykker som er antatt å ha tjent som ildflint. Alt dette er spor etter daglige sysler. Arkeologene fant også prydgjenstander i form av arm- eller halsring av bronse, datert til vikingtid ca år 900, samt en grønn glassperle.

De fleste gjenstandene er funnet i et 50 cm tykt kulturlag. Bunnen av kulturlaget er datert til år 0. Det arkeologene kaller kulturlag er bålrester og søppel i form av gjenstander og matrester folk har kastet fra seg. Dette laget sier mye om hvor stor aktivitet og langvarig opphold mennesker har hatt på plassen, samt hvilken mat de har spist.

Vann var nødvendig for å oppholde seg lenge på Aslaksteinen, og selv i dag kan vi se spor etter "brønner" i form av vannhull sentralt i området. Arkeologer har bare gravd ut en liten del av boplassen. Likevel fant de spor etter stolper som kan tyde på at det har stått en hytte eller et lite hus her. De fant også en kokegrop, en slags steinovn hvor de først fant varmet opp steinene for så å legge maten oppi, innrullet i blader.

Det er ikke funnet rester etter steinmurer eller annet forsvarsverk omkring kanten av Aslaksteinen. Noe av grunnen kan være at Aslaksteinen fra naturens side er relativt lett å forsvare, også sammenlignet med andre bygdeborger i Norge.

Aslaksteinen er fredet etter lov om kulturminner.

### Teorier om navnet

Sagnet forteller at Aslak var en av kongens menn, dømt fredløs etter en forbrytelse slik at hvem som helst kunne drepe ham. Etter å ha blitt jaget fra bygda på grunn av røvertokter holdt han resten av sitt liv til her hvor stien opp kunne stenges med steiner. Sagnet betraktes som usikkert da det inneholder mange elementer som er vanlige i vandrehistorier. Det er mulig at det egentlige navnet har vært "Aksla-steinen", en betegnelse som forekommer i mange fjellnavn.

Kilder
------

* «Aslaksteinen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Skolark** (gammelgresk σχολάρχης *scholárchēs* «skoleleder», av σχολή *scholḗ* «skole» og ἄρχειν *árchein* «kommandere») var betegnelsen på lederne av Platons *Akademia* og Aristoteles' *Peripatos*, to av filosofiskolene i antikkens Athen.

Skolarkene ble valgt på livstid. En kampvotering ved Platons akademi som Xenokrates vant med knapp margin er dokumentert; Xenokrates var etterfølger av Speusippos, som igjen var Platons etterfølger. Ved akademiet utgjorde studentene selv velgermassen og valget var hemmelig. Senere ble valgene omgått ved at skolarkene overlot ledelsen til en de selv pekte ut.

I Peripatos kunne skolarken utpeke sin foretrukne etterfølger gjennom testamentariske overføringer eller ved å peke ut et valgmanntall. Skolarken ved Peripatos var eier av skolebygningene, biblioteket og tomta anlegget lå på.

Litteratur
----------

* Tiziano Dorandi: *Chronology* und *Organization and structure of the philosophical schools*. I Keimpe Algra o.a. (red.): *The Cambridge History of Hellenistic Philosophy.* Cambridge University Press, Cambridge 1999, ISBN 0-521-25028-5, s. 31–62
**Royal Liverpool Golf Club** er en aktet golfklubb i Merseyside i det nordvestre England. Den ble grunnlagt i 1869 og fikk betegnelsen *Royal* (Kongelig) i 1871 da hertugen av Clarence, en av dronning Victorias yngre sønner, ble klubbens beskytter.

Til tross for navnet ligger klubbens bane i den lille byen Hoylake på Wirral-halvøya, som er skilt fra Liverpool av munningen til elven Mersey. Banen er derfor også kjent som **Hoylake**. Klubben har én 18-hullsbane, som er en links.

Store turneringer
-----------------

* The Open Championship: 1897, 1902, 1907, 1913, 1924, 1930, 1936, 1947, 1956, 1967, 2006, 2014.
* Walker Cup: 1983
* Curtis Cup: 1992
* The Amateur Championship: 1885, 1887, 1890, 1894, 1898, 1902, 1906, 1910, 1921, 1927, 1933, 1939, 1963, 1962, 1969, 1975, 1995, 2000
* Women's British Open: 2012

Klubben har også vært vert for flere profesjonelle turneringer på Europatouren, og for mange dame-, senior- og junior-turneringer. Klubben var vert for The Open for første gang på 30 år i 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Liverpool Golf Club – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Innløpet til Skolebekken fra Breiavatnet. Foto: Arne Kvitrud, 2014 
**Skolebekken i Stavanger** var en bekk som rant fra Breiavatnet til Østervåg ved Jorenholmen. Bekken fikk i andre halvdel av 1800-tallet betydelig redusert vannføring, da Mosvatnet fikk et kunstig avløp til Hillevåg og ble tatt i bruk som drikkevannskilde til Stavanger. I dag er restene av Skolebekken lagt i rør i hovedsak under Klubbgata.

I middelalderkilder omtales den bare som bekken eller elva, så navnet Skolebekken er yngre. Navnet har vært diskutert, men har trolig sin forklaring i allmueskolen som lå i bakken opp mot Domkirkeplassen øst for Domkirken. På 1700-tallet delte en skattelistene opp i områder. Det ble da skilt mellom Bekken og Skolebekken, der Bekken omtales rett før Skolebekken. Trolig het bekken på 1700-tallet Skolebekken øverst og Bekken nederst.

På 1600- og 1700-tallet var det to dammer knyttet til Skolebekken i dagens bypark. Det var også en større dam omtrent ved utløpet av Nygata. Dammen kan ha vært brukt både for bleking av klær og som kverndam, mens dammene i Byparken var fiskedammer. Skolebekken har også vært brukt til vasking og skylling av klær.

Hovedinnfartstedet til byen til fots var tidlig på 1600-tallet Kongsgata med steinbroa over Skolebekken ved Byparken. Den ble kalt for Sankt Annas bro. Der lå også her en tollstasjon for bønder som førte varer inn til byen. Det var videre en bro over Skolebekken ved dagens COOP-butikk i Klubbgata.

Det var fra gammelt et ålefiske i bekken.

På 1800-tallet var det også en del industri og håndverksvirksomhet langs bekken, der avfall gikk rett i bekken.

Den øverste delen av Skolebekken var fram til 1849 var østgrensen for byen Stavanger.

Våren 1899 ble bekken lagt i rør.

Referanser
----------

1. ↑  Tore Vigerust. Kilderegister Stavanger bys befolkning 1680-1730, «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. juli 2008. Besøkt 12. oktober 2012. , samt dokumenter som er lenket opp til denne siden, Oslo, 2001-2003. – avskrifter av skattelister for 1712, 1713, 1714 og 1715.
2. ↑  Arne Kvitrud: Stavangers middelaldergeografi fra St. Annas bro til Korbrødregården, Stavanger Museums årbok 2011.

Litteratur
----------

* Anders Bærheim: Hva Skolebekken var, og hvad den bør bli... Stavangeren, februar 1931.
* Stavanger Aftenblad: Gamle-byen ved Skolebekken, Avdelingsleder Anders Bærheim forteller om sine iakttagelser, 19. august 1942.
* Kvitrud, Arne: Hvor lå Olavsklosteret i Stavanger, Ætt og heim, Lokalhistorisk årbok for Rogaland, 2006.
***Geroj*** (originaltittel: *Герой*) er en russisk film fra 2016, regissert av Jurij Vasiljev.

Handling
--------

Historien er lagt til 2016. Andrej Kulikov er en ung maskinist, som skal til Paris for å besøke en gammel kvinne for å kjøpe en gammel russisk-produsert bil, av typen Russo-Baltique. Mens han går gjennom Paris, får Andrej øye på en vakker kvinne, Vera, og dermed begynner en kjærlighetshistorie - som går over tre generasjoner, og hundre år.

Senere, når Andrej besøker en kirkegård, oppdager han graven til en ung kvinne som ligner på den kvinnenhan nettopp møtte i Paris. Under hans søken til fortiden blir det klart at Veras og Andrejs skjebner henger sammen. Hans oldefar, Andrej Dolmatov, hadde vært offiser i Den hvite armé under den russiske revolusjonen. Men han ble forelsket i hertuginne Vera Tsjernisjeva, i de siste dagene av det russiske imperiet.

Skuespillere
------------

* Dima Bilan som Andrej Dolmatov / Andrej Kulikov
* Svetlana Ivanova som Vera Tsjernisjeva / Vera Jezerskaja
* Aleksandr Adabashyan som Lev Chij
* Aleksandr Balujev som Teresjtsjenko
* Marat Basjarov som Ivan Karlovitsj von Liven

Referanser
----------

1. ↑  Герой (2016)
2. ↑  ГЕРОЙ (2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Geroj* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *Geroj* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Geroj* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Aslak Anders Aslaksen Somby** eller **Asllat Sombi** (født 12. november 1913 i Karasjok, død 8. juni 2008) var en samisk forfatter og joiker. Han vokste opp i Sirma i Tana, hvor levde han hele sitt liv.

Han var gift med Karen Kristine Somby (født Porsanger). Sammen har de fire barn, blant andre, Marry A Somby og Ánde Somby.

Han livnærte seg som reindriftsutøver. Fra midten av søttitallet avviklet han reindriften, og levde som fastboende same i Sirma.

Sammen med ektefellen utga han i 1985 joike-LP-en *Ean Máššan*. Der joiker han personjoiker.

I 1996 ga han ut boken ga han ut boken *Jávvasan Goahttesajit* der han beretter om hendelser i et reindriftsliv. Boken er ett av ytterst få beretninger fra innsiden av reindriften.

Referanser
----------

1. ↑  «Aslak Anders Aslaksen Somby/Karen Kirsten Porsanger». *www.boslekt.com*. Arkivert fra originalen 20. september 2020. Besøkt 2. september 2015.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* *Ean Máššan* på Discogs
* *Ean Máššan* på Soundcloud
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** Discogs
 |
**Rosentre** eller **palisander** er sterkt farget trevirke fra treslag i slekta *Dalbergia* i erteblomstfamilien. Navnet er fornorsket fra engelsk «rosewood» og viser til at ferske snitt har roseduft. Spesielt i Tyskland og Sverige kalles rosentre for jakaranda, som egentlig er et helt annet treslag i trompettrefamilien.

Trærne vokser i tropiske deler av Mellom- og Sør-Amerika, Afrika, Madagaskar og Sør-Asia. Rosentre er sterkt og tungt, og passer utmerket for polering og mye brukt til gulv og møbler. Det er kanskje mest kjent fra gitarer, der virket brukes både i kassen og gripebrettet.

På grunn av overutnyttelse er få trær kommersielt tilgjengelig. Rio-palisander (*Dalbergia nigra*) er listet i CITES appendiks I, og handel er derfor ikke tillatt. Som erstatning brukes Santos-palisander, som kommer fra et annet tre i erteblomstfamilien, *Machaerium scleroxylon*.

Galleri
-------

* Ostindisk palisanderOstindisk palisander
* Santos-palisanderSantos-palisander
* Mørk Rio-palisanderMørk Rio-palisander

Litteratur
----------

* Risør, Villy E. (1967). *Trehåndboken*. Oslo: Cappelen. s. 88, 175–181.
* «Palisander». Store norske leksikon. Besøkt 3. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Stör** er ei elv i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Den er ei høyre sideelv til Elben. Elva har utspring rundt 15 kilometer sørøst for Neumünster, ved Willingrade i Kreis Segeberg. Den renner mot vest sør for Neumünster og snur deretter mot sørvest og passerer gjennom Itzehoe, før den munner ut i Elben fire kilometer nordvest for Glückstadt. Elva er rundt 87 kilometer lang med et nedbørfelt på 1 781 km² og en middelvannføring ved munningen på 21,7 m³/s..

Elva er seilbar opp til Itzehoe. To kilometer ovenfor munningen ble det i 1975 bygget et flomvern, kalt *Störsperrwerk*, for å beskytte de lavtliggende områdene langs Stör mot stormflo. Flomvernet har to 22 meter brede åpninger for skipsfart.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 7. mars 2016. Besøkt 16. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stör – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Stör – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Rosetta@home** (nettside) er et distribuerte beregninger-prosjekt som har som formål å løse gåten med prognoser for proteinstruktur. Prosjektet ledes av Baker Laboratorium ved Universitetet i Washington.

Målet er å utvikle metoder som kan forutsi og designe nøyaktige proteinstrukturer og komplekser. I det lange løp kan dette arbeidet hjelpe forskere i arbeidet med å utvikle kurer for hiv/aids, kreft, Alzheimer, malaria og en rekke andre sykdommer. Dette skyldes at mange sykdommer kan uskadeliggjøres på proteinnivå. 

Prosjektet mener at er kommet nærmere å kunne forutsi og designe proteinstrukturer og -komplekser, en «hellig gral» innenfor bioinformatikken. Disse beregningene krever en enorm mengde datakraft, mer enn verdens største superdatamaskin. Arbeidet er derfor kun mulig gjennom en kollektiv innsats fra frivillige. Rosettaforskerne er derfor avhengige av en teknikk kalt «distribuerte beregninger» (Distributed Computing), som utnytter ledige ressurser fra datamaskiner som er tilknyttet prosjektet. Prosjektet har allerede 55 000 aktive datamaskiner (mai 2006), men søker fortsatt aktivt etter nye deltagere slik at prosjektet kan nå 150 teraFLOPS. I mai 2006 lå dette tallet mellom 40 og 50 TFLOPS.

Baker Laboratorium
------------------

Baker Laboratorium (nettside) har base ved Universitetet i Washington. Forskerteamet ledes av David Baker. Han er professor i biokjemi ved Universitetet i Washington, forsker ved Howard Hughes Medical Institute og medlem av USNAS.

Forskerteamet består av doktorer, forskere og studenter fra forskjellige nasjoner.

Dataprogrammet
--------------

Programmet er tilgjengelig for Windows, Linux og Macintosh. Systemkravene er 1 GHz prosessor og 512 MB RAM eller bedre. Rosettapogrammet kan ta opptil 250 MB RAM, men det arbeides med å redusere denne størrelsen. Det kreves også rask internettilgang. 

Programmet bruker BOINC-plattformen, som er et gratis open-source-program som er utviklet ved Universitetet i California, Berkeley. BOINC brukes i dag i de fleste prosjekter med distribuerte beregninger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rosetta@home – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Daglig oppdatert journal for prosjektet skrevet av David Baker
**Isak Elias Aslaksen Refsnæs** (født 22. februar 1852 på Stad, død 9. desember 1928 i Bergen) var en norsk figurativ maler. Han var spesielt kjent som *marinemaler* og malte kystkultur, hav og båter.

Refsnæs figurerer ikke i etablerte verk om kunstmalere, heller ikke i Norsk kunstnerleksikon fra 1986, selv om det ble arbeidet med en omtale av ham.[]

Biografi
--------

Refsnæs ble født på gården Refsnes ved Stad, og var i sin ungdom fisker, inntil han i 20-årsalderen reiste til Bergen. Han startet da på *underofficersskolen*, og fikk etterhvert en utmerket eksamen. Ferdig med sin eksamen startet han å male, og senere ble kunstnerlivet hans livsgjerning.

> Herr Refsnæs har i de forløpne år vist sig å være en fortreffelig tolker av den norske kystnatur og sjøen - i alle facer - som han har viet et inngående studium. Høiest har han nådd med sine billeder efter motiver med oprørt hav - og han har gitt oss brenninger om odder og skjær som kanskje ingen annen marinemaler i vårt land. Hans friske og sanddrue sjøbilleder (med staffage - er også en ypperlig maler av alleslags fartøier), er høit skattet og beundret, hvor de når hen.
> 
> 
> Sunnmørsposten ved Rafsnæs 75-årsdag
> 
> 

I to år brukte Refsnæs kveldene til å studere på *tegneskolen*, og ble lærer Nicolaysens flinkeste elev. Etter 1890 konsentrerte han seg fullt om tegning og maling, og arbeidet uavbrutt med dette frem til sin død. Brigadelege Martens ble i 1890-årene oppmerksom på hans evner og tilbød seg å skaffe 2000 kroner fra kunstinteresserte i Bergen slik at Refsnæs kunne studere. Han var imidlertid gift og kunne ikke ta imot tilbudet.

Tidlig i karrieren tegnet han portretter etter fotografier, og håndkolorerte fotografier. Dette var før bromidbilder ble vanlige i Norge. Fra denne tiden er det kjent mer enn 2500 portretter utført av Refsnæs. Det er også kjent mange kulltegninger. 
Det er særlig i kyststrøk Refsnæs malte, og på Vestlandet finnes det en stor mengde bilder han har malt. Han er lett gjenkjennbar som *marinemaler*, med malerier av kystlandskap, båter og sjø. Han er også kjent for sine bilder av opprørt hav. De aller fleste er fra kyststrøk på Vestlandet, og veldig mange fra "Søndmør" og Stad. Enkelte malerier har motiver fra Østlandet. Vi kan også finne atypiske malerier, slik som vanlige landskapsbilder, gårdsbilder, vinterlandskap samt blomstermotiv. Det er uvanlig at det er mennesker (to personer) med i bildet. Det er også bilder som er malt på bestilling. Noen bilder viser hav og land, men ingen båt.

I 1909 maler Refsnæs en stor altertavle til Nes kirke ved Gaupne i Sogn og Fjordane. Denne altertavlen har et utpreget tradisjonelt og naivistisk preg.

Kilde: "Isak Refsnæs og hans malerier" av oldebarn Rune Anda, 1998.

Utstillinger
------------

* Refsnæs-utstilling på Selje, mai 1997
* Ålesund Museum
* Bergen Sjøfartsmuseum

Litteratur
----------

* Paul Grøtvedt: '*For fulle seil – Marinemaleriet i norsk billedkunst*, J. M. Stenersens Forlag, Oslo, 1999
* *Aalesund Museum – Skrift nr. 27*

Eksterne lenker
---------------

* Hefte om Isak Refsnæs (*inneholder et stort antall bilder av Refsnæs*)
* Altertavle i Nes kirke
* On Isak Refsnæs (eng)

Portal: Kunst
**Rosetta** eller **Rashid** (arabisk: رشيد) er en havneby i Nildeltaet i Egypt. Byen ligger 65 km øst for Alexandria, i guvernementet Beheira. Byen har 58 432 innbyggere (1996).

Rosetta ble grunnlagt på 800-tallet, og fikk en voldsom vekst som følge av Alexandrias tilbakegang grunnet den osmanske erobringen av Egypt i 1517. Denne blomstringsperioden som viktig havn varte fram til Alexandria på begynnelsen av 1800-tallet igjen vokste og fikk framgang. I løpet av 1800-tallet ble byen populært som et turistmål for briter. Byen var kjent for sine sjarmerende osmanske herskapshus, sitruslunder og at den var ren og velstelt sammenlignet med mange andre egyptiske byer. 

For europeere er stedsnavnet særlig knyttet til funnet av Rosettastenen på 1800-tallet, en oppdagelse som gjorde det mulig å finne ut hvordan egyptiske hieroglyfer kunne leses.

Navnet
------

Levningene av Markuskirken i Rosetta.
Både det arabiske navnet *Rašīd* (i betydningen «veiviser») og det vestlige navnet Rosetta eller Rosette (i betydningen «liten rose») på henholdsvis italiensk og fransk er forvanskninger det opprinnelige koptiske stedsnavnet *Trashit*. Rosetta eller Rosette var det navn som franskmennene benyttet på tiden til Napoléon Bonapartes militære kampanje i Egypt i 1798. Det ble deretter knyttet til funnet av Rosettastenen på dette stedet, fransk *Pierre de Rosette*, av franske soldater i den nærliggende festningen Fort Julien i 1799.

Rosettastenen
-------------

Rosettastenen er datert til 196 f.Kr.. Den ble funnet av Napoleons tropper i 1799, men deretter tatt av britene i 1801 og har siden 1802 blitt oppbevart på British Museum i London. Steinen ga Jean-François Champollion, Thomas Young og andre nøkkelen til egyptiske hieroglyfer.

Referanser
----------

1. ↑   «How the Rosetta Stone works», *Howstuffworks.com*
2. ↑   Burton, Richard Francis (1885): *A Plain and Literal Translation of the Arabian Nights Entertainments*, Kamashastra Society, s. 288
3. ↑   Wilkinson, J. Gardner (1885): *A handbook for travellers in Egypt...*, J. Murray, s. 102

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rosetta (city) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Rosetta», *Infoplease.com*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Takrør** er en planteart i grasfamilien, og eneste art i slekten *Phragmites*. Gresset kan bli opptil tre meter høyt. Bladene er brede, og toppen er stor og svart-fiolett.

Navn
----

Det norske navnet kommer av at planten har vært brukt som materiale til tak. Det har vært brukt som konstruksjonselement i arkitekturen i Sumer siden ca. 3000 f.Kr.

Takrørsumper
------------

Takrør vokser ved alle slags vann hvor de gjerne danner rørsumper, men de største bestandene finnes nok knyttet til næringsrike forhold. Takrørskogen er viktig for en del fugler, blant annet enkelte sangere, og pungmeis. Svaler som overnattet i takrørskogen kan ha gitt opphav til troen på at svalene overvintret på bunnen av sjøer.[] Svaler som døde på nattekvist kan ha styrket denne troen, for det lå da svaler i vannet.[] Utbredelsen av takrør synes å ha økt i de senere år (etter 1970-årene?).[] I Østfold er det store takrørskoger nord for Fredrikstad.

Bruk
----

Takrør blir som navnet antyder brukt til taktekking. Slike tak kalles halmtak, selv om de ikke er laget av halm. På grunn av det høye silisiumdioksid-innholdet i stenglene, kan slike tak holde seg i mange år før det må skiftes. I Norge har det ikke vært vanlig med slike tak, men de har vært blant de vanligste takkonstruksjonene på landet i Danmark, Tyskland og England.

Rotstokkene til takrør inneholder rikelig med stivelse og sukker. Av den grunn er planten en potensiell matressurs i uår. De kan brukes for å framstille mel.

Referanser
----------

1. ↑  Holmboe, Jens (1941). *Gratis mat av ville planter*. Oslo: Cappelen. s. 17.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *takrør* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *takrør* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *takrør* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *takrør* hos GrassBase Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phragmites australis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Slattenpattelignende figur som bærer prekestolen i Vejlø kirke, utført av billedskjærer Abel Schrøder i 1668.  Foto: Hideko Bondesen 
**Slattenpatte** (også **slattenlangpatte** eller **Slage Langpatte**) er navnet på et overnaturlig, kvinnelig vesen i dansk folketro.

Slattenpatte er en trollkvinne med så lange bryster at hun kan kaste dem over skuldrene. Hun ses gjerne med et barn på ryggen, som kan die henne mens hun løper omkring. Det fortelles videre at hun ved nattetid jages av kong Valdemar på en sort eller hvit hest, sammen med tre hunder med rødglødende tunger.

En figur med samme attributter kjennes også fra det tyske språkområde som *Langtüttin*. Hun løper etter barn og byr dem å die av sine bryster; fra det ene flyter det melk, fra det annet puss.

Kunstneriske fremstillinger
---------------------------

I Vejlø kirke ved Næstved på Sjælland har billedskjærer Abel Schrøder plassert en slattenpattlignende figur med dyrehode og hale som bærer av prekestolen. Billedhuggeren Bjørn Nørgaard skapte i 2010 skulpturen *Slattenpatten og hendes døtre fra Rønnebæksholm* som står på Axeltorv i Næstved.

Referanser
----------

1. ↑  *Slattenpatte*, Ordbog over det danske Sprog. Besøkt 27. august 2014
2. ↑  *Slattenpatte*, vejenkunstmuseum. Besøkt 27. august 2014
3. ↑  *Die Sage von der Langtüttin*, cultura.at. Besøkt 27. august 2014 Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine.
4. ↑  «*Vejlø kirke*, nordenskirker.dk. Besøkt 27. august 2014». Arkivert fra originalen 31. januar 2011. Besøkt 27. august 2014.
5. ↑  *Slattenpatten af Bjørn Nørgaard*, net.naestved.dk. Besøkt 1. nov. 2014 Arkivert 1. november 2014 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark
Sjefela-regionen i Israel.
Øvre Sjefela
**Sjefela** (hebraisk: הַשְּפֵלָה, «Lavlandet», også שְׁפֵלַת יְהוּדָה, *Shephelat Yehuda*, «Judealavlandet») er et lavland i sørlige-sentrale Israel som strekker seg over 10–15 km bredde mellom Hebron-fjellet og slettene ved kysten. Sjefela var en av regionene som var gitt Judas stamme da det lovede land ble fordelt blant israelittene. Dets grenser er klart markert og omfatter mye kupert terreng. Høydedragene er lave sammenlignet med fjellene i øst, men langt høyere enn sletten som går ut mot kysten. I dag er Sjefela hovedsakelig et jordbruksområde med mange gårder.

Bibelske referanser
-------------------

Sjefela er nevnt i den hebraiske Bibelen som beskrivelse av et geografisk sted, og et sted hvor det har stått mange slag. I løpet av Bar Kokhba-opprøret ble de uthulte åsene knyttet sammen for å utgjøre et innviklet bunkersystem i bekjempelsen av romerne.

Geografi
--------

Et av de vesentlige karaktertrekk er at åsene er dannet av mergeldekket mykt kritt, i motsetning til Judeafjellene som er dannet av hard kritt og dolomitt. Dalene og de lavereliggende strøkene inneholder jordsmonn med høy andel av sand, foruten også lange trakter med fruktbare områder. Sesongmessige sumper kan utvikle seg i løpet av regnsesongen. Den sørlige delen er geologisk gjort av løss mens nord for Ashkelon består den av leire.

Sjefela ligger 120 til 450 meter over havnivået. Området er fruktbart med middelhavstemperatur til steppeklima.

En rekke daler som går øst-vest deler Sjefela opp i distrikter. Fra nord til sør er de: Ajjalondalen, Sorekdalen, Eladalen, Guvrindalen, Lakishdalen, og Adorayimdalen. De byene som i oldtiden ble etablert her voktet bosetningen i innlandet og tok fordel av handelstrafikken som passerte langs denne ruten. Ajjalon var den fremste tilgangskorridoren til Jerusalem langs oppstigningen gjennom byen Bet-Horon.

Arkeologi
---------

De arkeologiske undersøkelsene som har blitt gjort i Sjefela har funnet spor av bosetning tilbake til sen bronsealder.

Referanser
----------

1. 1 2  «Shephelah», *Topicalbible.org*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shephelat Judea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Langfur, Stephen: The Shephelah


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |