recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Terje Ingar Pedersen** (født 9. april 1945 i Meløy) er en norsk tidligere forretningsmann og politiker.

Han har eksamen fra reallinjen ved Steinkjer gymnas fra 1968 og eksamen fra Bedriftsøkonomisk Institutt i Oslo fra 1972. Pedersen var ansatt i Finanskonsult ⅍ i Oslo 1972–1974, og har siden vært selvstendig næringsdrivende under forskjellige selskaper.

Han var politisk aktiv for Høyre i sin ungdom, deltok på Unge Høyres elitekurs i 1964, og var formann i Steinkjer Unge Høyre i ett år samt formann i Nord-Trøndelag Unge Høyre 1966–1968. Pedersen ble senere engasjert i Fremskrittspartiet, og var medlem av Masfjorden kommunestyre inntil 2003. Han fungerte som Fremskrittspartiets gruppeleder fra 1993, og meldte overgang til Det Liberale Folkepartiet i løpet av sin siste periode.

Referanser
----------

1. ↑  Nordland, Lars (1995). *Masfjordboka*. 2. Masfjorden kommune. s. 264.
2. ↑  Lehre, Lasse, red. (2010). *Elitekurset gjennom 50 år*. Oslo: Unge Høyres Landsforbund. s. 17.
3. ↑  *Bergens Tidende* (6. mai 2001), s. 5.
4. ↑  *Bergens Tidende* (25. september 2002), s. 25.
***Pachytella*** er en slekt av biller som tilhører gruppen blomsterbukker i familien trebukker (Cerambycidae). Larvene lever under barken på døde trær.

Utseende
--------

Middelsstore (10-20 millimeter), noe brede, svarte trebukker, dekkvingene gjerne mer eller mindre brunlige eller gulaktige. Hodet og pronotum er mye smalere enn dekkvingene, som har markerte, utstående "skuldre". Antennene er tynne, kortere enn kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet, med en butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, bredest ved "skuldrene", spriker litt bakerst. Beina er middels lange og slanke.

Levevis
-------

De fleste av artene har larver som utvikler seg under barken på nylig døde trær. Fordi utviklingstiden gjerne er forholdsvis kort kan de også gjøre seg nytte av nyfelt tømmer. De voksne billene er livlige dyr som løper raskt og gjerne flyr i solskinn om våren. De besøker av og til blomster. Når billene blir forstyrret, strekker de forkroppen skrått oppover, de kan da virke nesten aggressive, men er helt harmløse for mennesker.

Utbredelse
----------

Slekten er bare kjent fra Mongolia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802 – 120 arter i Europa
						* Stammen Rhagiini Kirby, 1837
							+ Slekten ***Pachytella*** Heyrovský, 1969
								- *Pachytella churkini* Danilevsky, 2011
								- *Pachytella mongolica* Heyrovský, 1969

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pachytella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pachytella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Pachytella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Pachytella – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Katalog med utbredelsesdata, palearktiske arter Arkivert 3. desember 2018 hos Wayback Machine.
Eksempel på DCL takuttak med plugg (Fransk)
Eksempel på DCL vegguttak (Norsk-ELKO AS)
**Device for Connection of Luminaires** (**DCL**) er et system for plugger og stikkontakter for tilkobling av belysningsutstyr, og har blitt utviklet for å øke sikkerhet ved montering eller bytte av fastmonterte lamper.

Oppdaterte installasjonsforskrifter (NEK 400:2010) krever blant annet økt sikkerhet ved tilkobling av fastmonterte lamper, og den velkjente «sukkerbiten» er etter 31. desember 2010 ikke lenger tillatt brukt som avslutning i nye installasjoner. For å redusere berøringsfaren for sluttbruker, har ikke montøren lenger anledning til å avslutte et lampepunkt i en koblingsboks med en «sukkerbit».

«Sukkerbit»
Belysningsutstyr som ikke er forsynt med ELV skal i henhold til installasjons-forskriftene enten være:

1. Fast tilkoblet eller
2. Tilkoblingspunktet i den faste installasjonen skal være utstyrt med

* Stikkontakt i samsvar med NEK 502 eller
* En DCL i samsvar med NEK EN 61995-1 og NEK EN 61995-2

Dette er blitt besluttet for at sluttbruker ikke lenger skal risikere å lage kortslutning, få elektrisk støt eller skape risiko for varmeutvikling ved en mulig dårlig terminert kobling av lampen.

Gjennom internasjonalt samarbeid har man kommet frem til en felles ny standard for dimensjoner og tekniske spesifikasjoner også for lampeuttak. Ved å slutte seg til disse har NEK gjennom standarden NEK EN 61995 (konform med IEC61995), lagt til rette for at produkter i samsvar med denne standarden kan brukes på tvers av landegrensene mellom alle land i Europa.

Pluggens utforming er gitt, i tillegg til at dette legger føringer for hvordan uttaket må være utformet for å passe til pluggen.

Ved harmonisering til en felles europeisk standard er det sannsynlig at man etter hvert også skal få kjøpt alle lamper med ferdigmontert plugg, slik at utskifting av lamper etterhvert vil bli vesentlig enklere og ikke minst sikrere for sluttbrukeren.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 15. januar 2012 hos Wayback Machine.
* NEK 400:2010 på Standard Norge
Kalksteinfasaden til San Carlo ai Catinari, designet av Giovanni Battista Soria i 1635.
**San Carlo ai Catinari** er en kirke i Roma. Kirken er viet til den hellige Carlo Borromeo. Hyllesten *ai Catinari* refererer til alle pottemakerne som holdt til i dette området på denne tiden. Kirken ble bygd i perioden 1636 til 1638, og ble grunnlagt av den milanesiske menigheten i Roma, for å hedre Carlo Borromeo, som hadde vært biskop i Milano. 

Maleriet ved hovedalteret er av Pietro da Cortona, mens apsiden er dekorert av Guido Reni.

Referanser
----------

1. ↑   dati.beniculturali.it[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Nyborg, Chris, "San Carlo ai Catinari"

Eksterne lenker
---------------

* (en) San Carlo ai Catinari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) San Carlo ai Catinari – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Nils Marius Apeland** (født 16. april 1969) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og forfatter. Han eier og driver rådgivningsselskapet Bedre Kommunikasjon og etablerte i 2016 Talerlisten.no - en formidlingstjeneste for foredrag.

Apeland gav i 2007 ut *Det gode selskap – Omdømmebygging i praksis*, den første fagboken på norsk om omdømmebygging.

Han ble tildelt *Årets hederspris* av bransjeforeningen Norske Informasjonsrådgivere under Gullkorn 2007. Nils Apeland er en mye benyttet foredragsholder, spesielt innenfor temaet omdømme og lederkommunikasjon.

Han er den yngste sønnen av Nils Magne Apeland (1923–1988), en norsk PR-pionér som ga ut den første norske boken om PR; *Public Relations i USA* i 1960.

Referanser
----------

1. ↑  Svendsen, Guro Hegna (29. september 2008). «Dokumentasjon som virkemiddel». *www.kommunikasjon.no*. Norsk Kommunikasjonsforening. Arkivert fra originalen 9. mars 2010. Besøkt 7. oktober 2009.
2. ↑  Hauger, Knut Kristian (9. november 2007). «Pr-byråer droppet Gullkorn-festen». *www.kampanje.com*. Kampanje. Besøkt 7. oktober 2009.
3. ↑  «Bibsys Ask Dokumentsøk». *ask.bibsys.no*. Besøkt 7. oktober 2009.  Public Relations i USA hos Bibsys]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Conciergerie** er den nordre del av det gamle *Palais de la Cité* som ligger på Ile de la Cité i Paris i Frankrike. Palasset var residens for de franske konger fra 900-tallet til 1300-tallet. Bygningen ble statsfengsel i 1392 etter at det ble frigitt av Karl V av Frankrike. Det gamle palasset ble brannherjet i 1776 mellom Conciergeriet og Sainte-Chapelle, og mellom 1783 og 1786 ble Palais de Justice bygd der.

Fengselet har huset en rekke berømte fanger, som Marie Antoinette, Marie-Jeanne Dubarry, Marki de Sade, François Ravaillac, Georges Danton og Maximilien de Robespierre. Ikke minst under den franske revolusjon levde fengselet opp til sitt tilnavn «dødens venteværelse».

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Conciergerie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Conciergerie – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Magyarab-ene**  er et folkeslag som bor langs Nilen i Egypt og Sudan. De har ungarsk (magyarisk) herkomst, sannsynligvis datert helt tilbake til 1500-tallet, da både Ungarn og Egypt var en del av det osmanske riket. Etter at Ungarn ble erobret av osmanene på slutten av 1500-tallet, tjenestegjorde de i den osmanske hæren og ble sendt til Egypt. Mange av soldatene ble værende der og blandet seg med de innfødte nubierne.

László Almásy og hans tyske kollega Hansjoachim von der Esch oppdaget så sent som i 1935 magyaraberne i Egypt.

Navnet
------

Navnet «magyarab» er ikke en sammentrekning av ordene «magyar» og «arab». Navnet er sammensatt av ordene «magyar» og «ab» — der «ab» på nubisk betyr «stamme». Ordet «magyarab» kan således oversettes til «stammen av magyarene». 

Den ungarske identiteten til magyarab-ene er noe som klart skiller dem fra egypterne i området.

Ordtak om magyarab-ene
----------------------

Magyarab-ene sine nabofolk – med forskjellige etnisiteter, har ordtak som kan si oss noe om magyarab-ene sin historie:

* Al-majāri lā jisālli fil-mesjīd. – Ungareren ber ikke i moskeen.

* Rá'sz el-mágyár zejj el-hágyár. – Ungarerens hode er hard som stein.

* El-mágyárí jilbisz burnétá. – Ungareren har hatt på.[4]

Referanser
----------

1. ↑  Géza Balázs, The Story of Hungarian: A Guide to the Language, Corvina Books, 1997,p. 20
2. ↑  Iván Boldizsár, The New Hungarian Quarterly, Volume 7, Lapkiadó Publishing House, 1966, p. 148
3. ↑  Géza Balázs, The Story of Hungarian: A Guide to the Language, Corvina Books, 1997,p. 20
4. ↑  Iván Boldizsár, The New Hungarian Quarterly, Volume 7, Lapkiadó Publishing House, 1966, p. 148
**Fallingwater**, også kjent som **Edgar Kaufmann house**, er et hus tegnet av Frank Lloyd Wright i 1935 i Mill Run i Fayette County i Pennsylvania. Huset er delvis bygd over en foss i elva *Bear Run* og er et av de mest berømte verkene til Wright.

Historie
--------

Edgar Kaufmann, Sr. var en vellykket forretningsmann i Pittsburgh og grunnlegger av *Kaufmann's Department Store*. Sønnen hans, Edgar Kaufmann, Jr. studerte arkitektur med Wright som læremester. Familien Kaufmann ønsket et nytt feriehus og sønnens fascinasjon for Wrights idéer gjorde at jobben med å designe huset ble tildelt sistnevnte. Da Wright ble ansatt for å gjøre jobben, antok Kaufmann-familien at huset skulle ligge slik at det hadde en utsikt mot fossen, men ble temmelig overrasket da det viste seg at Wright ville plassere bygningen *over* fossen.

### Bruk av huset

Fallingwater var familiens helgebolig fra 1937 til 1963. I 1963 donerte Kaufmann, Jr. eiendommen til *Western Pennsylvania Conservancy*. Året etter ble den tilgjengelig for offentligheten som museum og nesten fem millioner mennesker har besøkt huset (per januar 2008). I dag[*når?*] besøker mer enn 120 000 personer huset årlig.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 974, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.iconichouses.org, besøkt 16. juni 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fallingwater – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Video med dataanimert rundtur i Fallingwater - YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Fleetwood Ernest Varley** (født 12. juli 1862, død 26. mars 1936) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Varley vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det britisk laget som kom på andreplass i lagskyting armégevær med 2497 poeng, bak USA med som fikk 2531. De andre på laget var Harcourt Ommundsen, Arthur Fulton, Philip Richardson, William Padgett og John Martin. Det var åtte lag som deltok og det var seks mann på hvert lag, konkurransen ble avviklet 10. og 11. juli 1908. Hver deltaker skjøt 15 skudd på hver av distansene 200-, 500-, 600- , 800 og 1000 yards. Varley skjøt totalt 423 poeng som var det nest beste resultatet på det britiske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Sølv Sølv i skyting, armégevær lagskyting Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fleetwood Varley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fleetwood Varley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fleetwood Varley – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Christian Nicolai Keyser** (født 1798, død 1846) var en norsk teolog. Han var fra 1829 sogneprest i Tveit og fra 1836 professor i teologi ved Det kongelige Frederiks universitet i Kristiania. Han virket like før sin død i 1846 som sogneprest i Aker.

Keyser var som professor opptatt av praktiske spørsmål som organisasjon av skolevesenet. I årene 1839 – 1842 satt han i en komite som skulle revidere Pontoppidans katekismeforklaring, sammen med presten W.A. Wexels og universitetslektor J. Kaurin. Komiteens forklaring ble utgitt i 1843 og ble heftig kritisert fra lekmannshold, fordi den åpnet for omvendelse etter døden.

Christian Nicolai Keyser var sønn av biskop Johan Michael Keyser og bror av historikeren Rudolf Keyser og universitetsbibliotekar Fredrik Wilhelm Keyser, samt fetter av fysikeren og kjemikeren Jens Jacob Keyser.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christian Nicolai Keyser i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Geijersgården** ligger i sentrale Uppsala, Sverige. Bygningen ligger vegg-i-vegg med Ihregården og rett nord for *Carolina Rediviva*, som er hovedbygningen til Uppsala universitetsbibliotek.

Hovedbygningen ble oppført 1737–38 av landshøvding Johan Brauner. Gården har sitt navn etter Erik Gustaf Geijer, som bodde her fra 1837 til 1846. På det tidspunktet var *Carolina Rediviva* nybygd, og Uppsala universitet ville rive nabogården fordi de ville ha en mer åpen plass foran universitet. Da solgte Geijer den sørlige delen av gården og flyttet de to bygningene han ville beholde til den nordlige delen, og han renoverte dem. 

Gården har hatt sitt nåværende utseende siden 1850, da bygningen ble gulmalt av daværende eier Rudolf Annerstedt. Siden 1850 har ingenting blitt forandret.

I 1934 kjøpte Uppsala universitet gården. Fra 1965 har Dag Hammarskölds minnesfond disponert bygningen.

I 1982 oppstod en brann i den vestlige delen av hovedbygningen. De omfattende skadene etter brannen var ferdig utbedret i 1983. Geijersgården ble senere overført til Uppsala Akademiförvaltning, og har siden 27. februar 1998 hatt status som byggnadsminne.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 12. april 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

*
**Torre dei Conti**, eller *Tor de’Conti*, er restene av et middelandersk tårn i Roma, i nærheten av Colosseum. Det ble bygd i 1203 under pave Innocens III' pontifikat av Riccardo di Segni for familien Conti, grevene av Segni.

Tårnet er et av de mest imponerende slektstårnene, som, likesom i andre italienske middelalderbyer, preget Roma i denne tidsepoken. Det var et mektig forsvarstårn som var oppreist rett inn til grensen til eiendommen til den konnkurrerende adelsdamilien Frangipani.

Tidligere gikk det også under navnet *Torre Maggiore* på grunn av sin størrelse. Petrarca priste det som enestående i Roma og i hele verden. Opprinnelig har det ha vært 50 til 60 meter høyt, mens restene som nå rager der er 29 meter høyt. Det befinner seg ved Largo Corrado Ricci i de romerske keiserforas område. 

Tårnet ble bygd over en av exedrene til porticoen til Templum Pacis. Det ble kledt med travertin som man helt enkelt tok fra keiserforaene. Denne kledningen ble fjernet på 1600-tallet for så å bli benyttet ved byggingen av Porta Pia ved Via Nomentana, som pave Pius IV lot bygge etter Michelangelos anvisninger.

Bygningen ble skadet under flere jordskjelv. Særlig jordskjelvet i 1348 gjorde tårnet ubeboelig, og derfor ikke lenger brukt. På 1500-tallet styrtet det delvis sammen flere ganger. Først i 1620 ble det restaurert, men så ble det skadet igjen i jordskjelv i 1630 og 1644. Pavene Urban VIII og Alexander VIII lot det gjenoppbygge mot slutten av 1600-tallet og forsterket det med strebebuer.

Med anleggelsen av Via Cavour på slutten av 1800-tallet, og av Via dei Fori Imperiali under Benito Mussolini, ble tårnet stående tilbake som isolert byggverk i randen av utgravningsområdet for keiserforaene.

Litteratur
----------

* Anton Henze u. a.: *Kunstführer Rom.* 5. neu bearb. Auflage. Reclam, Stuttgart 1994, ISBN 3-15-010402-5, S. 306.
* Theodor Gsell-Fels: *Rom und die Campagna.* 7. Auflage. Bibliogr. Institut, Leipzig 1912, S. CCX und DCCXIX.
* Christopher Hibbert: *Rom – Biographie einer Stadt*. München 1987, ISBN 3-40631881-9.
* Mauro Quercoli: *Le Torri di Roma.* Newton Compton Editori, Rom 2006, ISBN 88-541-0599-6.

Referanser
----------

1. ↑   Atlante castellano d'Italia[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   dati.beniculturali.it[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Angela Groppi: Tor de' Conti passto costellato crolli in: Corriere della sera. Mai 2004.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Samtidskunst-galleriet på Krymskij Val.
**Det statlige Tretjakovgalleriet** (russisk: Государственная Третьяковская Галерея (ГТГ) – *Gosudarstvennaja Tretjakovskaja Galereja (GTG)*), er et kunstgalleri i Moskva i Russland. Med nærmere 140 000 verker er det ved siden av Eremitasjen i St. Petersburg verdens største samling av russisk kunst.

Galleriets historie startet i 1856 da den moskovittiske handelsmannen og industrimagnaten Pavel Mikhailovitsj Tretjakov (1832–98) begynte å anskaffe arbeider av datidens russiske kunstnere, med det formål å opprette en samling som senere kunne vokse til et museum av nasjonal kunst. I 1892 skjenket Tretjakov sin allerede da berømte samling til den russiske nasjon.

Fasaden på galleriets bygning ble tegnet av maleren Viktor Vasnetsov i en besynderlig russisk eventyrstil. Det ble bygget i 1902-04 sør for Kreml. I løpet av 1900-tallet ekspanderte galleriet til flere nærliggende bygninger, blant annet Nikolaikirken i Tolmatsji fra 1600-tallet.

Samlingene omfatter over 130 000 gjenstander, som spenner fra *Theotokos av Vladimir* og Andrej Rubljovs *Treenighet* til den monumentale *Komposisjon VII* av Vasilij Kandinskij og *Svart firkant* av Kasimir Malevitsj. I 1977 holdt galleriet en betydelig del av George Costakis-samlingen.

I 1985 ble Tretjakovgalleriet administrativt slått sammen med et galleri for samtidskunst, som holdt til i en stor, moderne bygning like sør for Krimbrua 55°44′03″N 37°36′21″Ø. Denne grenen av museet inneholder en samling skulpturer innen sosialistisk realisme, herunder høydepunkter som Jevgenij Vutsjetitsj' ikoniske statue av «Jern-Felix» (som ble fjernet fra Lubjankaplassen i 1991), skulpturen «Smi!» som forestiller en naken arbeider som smir et sverd, og «Unge Russland»-monumentet. Like ved ligger også Zurab Tseretelis 86 meter høye statue av Peter den store, en av verdens høyeste statuer.

* Unge Russland-monumentetUnge Russland-monumentet

Referanser
----------

1. ↑   tass.ru[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Трегулова стала директором Государственной Третьяковской галереи», publisert i RIA Novosti, utgitt 10. februar 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   tass.ru, besøkt 31. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) State Tretyakov Gallery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tretyakov Gallery – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Pavel Tretjakov (1832-1898) - kort biografi (engelsk)
* Mesterverk fra Tretjakovgalleriet (engelsk)
* Ikoner fra Tretjakovgalleriets samling (engelsk)
* Å besøke Tretjakovgalleriet – Nyttig informasjon inkludert åpningstider og kontaktdetaljer (engelsk)
* Muzeon.ru, en frilufts skulpturutstilling (russisk)
* «State Tretyakov Gallery of XX century contemporary art», Flickr-gruppe (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames
 |
**Krâvanhfjellene**, eller bokstavelig oversatt *Kardemommefjellene* (khmer: Chuor Phnom Krâvanh, *Chuor Phnom Krâvanh*; Thai: เขาบรรทัด, *Khao Banthat*), er en fjellkjede i Sørvest-Kambodsja, nær grensen til Thailand. Det høyeste punktet er Phnom Aoral nær Pursat på 1 813 moh, som også er det høyeste punktet i Kambodsja.

Fjellene strekker seg langs en akse fra sørøst til nordvest, hvor den strekker seg inn i Thailand under navnet Soi Dao-fjellene (*Khao Soi Dao*).

Krâvanhfjellene utgjorde en av de siste forskansningene til Røde Khmer, og var dermed lenge utilgjengelig. Utilgjengeligheten hjalp riktignok med å bevare området, som i dag er en utsatt økologisk region. Ikke mindre enn 14 utryddingstruede dyrearter holder til i fjellene, inkludert den asiatiske elefanten, indokinatigeren, Malayabjørnen og Irrawaddydelfinen. Det er det siste stedet på jorden som fortsatt har siamesiske krokodiller og Batagur baska-skilpadden.

Befolkningen i Krâvanhfjellene er svært fattige, og truslene mot det biologiske mangfoldet inkluderer ødeleggelser av habitater som følge av illegal tømmerhogst, krypskyttere og skogbranner som følge av jordbruk. 

* IndokinatigerIndokinatiger

Eksterne lenker
---------------

* World Wildlife
* Wildlife Alliance Arkivert 9. mai 2008 hos Wayback Machine.
* Cambodian Scene Magazine

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Katedralen i Bogotá
**Katadralen i Bogotá** (spansk: *Santa Iglesia Catedral Primada Basílica Metropolitana de la Inmaculada Concepción de María en Bogotá*, også kjent som *Catedral Primada de Colombia*) er en katolsk katedral i Colombias hovedstad Bogotá. Den befinner seg på østsida av Plaza de Bolívar i byens historiske sentrum, La Candelaria. Den er setet til erkebiskopen av Bogotá og landets primærkatedral. Den er den største katedralen i Colombia og en av de største i Sør-Amerika.

Katedralen blei oppført mellom 1807 og 1823. Den sies å ha blitt bygd av etterkommere av jesuittiske misjonærer. I katedralen oppbevares levningene av spanjolen Gonzalo Jiménez de Quesada, Bogotás grunnlegger.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 7. november 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Primate Cathedral of Bogota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Vinterpalasset
**Vinterpalasset** er en gedigen bygning i St. Petersburg i Russland, som ble residert av de tidligere tsarene. Palasset kjennes igjen på sin grønne fasade i barokkstil.

Sin nåværende utforming fikk det mellom 1754 og 1763, da det ble bygget som vinterresidens for de russiske tsarene. Arkitekt var Bartolomeo Rastrelli. I 1905 var området rundt palasset åsted for en massakre da Tsarens soldater skjøt på fredelige demonstranter, en hendelse som ble kjent som den blodige søndagen, det er anslått at om lag 1 000 ble drept eller såret.

Keiser Paul I mislikte Vinterpalasset, der han aldri følte seg trygg. På grunn av hans personlige fascinasjon med middelalderens riddere og hans konstante redsel for drap, ble det bygget en ny kongelig residens, Mikhajlovskij-slottet, rundt en liten åttekantet gårdsplass. Vinterpalasset ble ikke tatt i bruk før etter at Paul I falt fra.

Etter februarrevolusjonen 1917 tjente det som hovedkvarter for den provisoriske russiske regjeringen. Deretter ble det stormet av Bolsjevikene, hvilket utgjorde begynnelsen på oktoberrevolusjonen.

Palasset er et av seks bygg som utgjør kunstmuséet Eremitasjen.

Vinterpalasset ovenfra og fra baksiden
Hovedfasaden

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 7853, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Web-kamera mot Palasstorget og Vinterpalasset (på russisk)
* Hermitage Om Vinterpalasset Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. (engelsk og russisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Castrum Danorum** (latin for «Danskenes borg»; estisk nåværende navn *Toompea loss*; tidligere sannsynligvis kalt *Taani linn*) er en borg på kalksteinsbakken Toompea i den sentrale delen av Tallinn, Estlands hovedstad. I perioden da deler av Estland var dansk (1206–1645) var det navnet på hele byen.

Historie
--------

Kiek in de Kök
Den første befestning på stedet, bygd av tre, menes å ha vært bygd på høyden enten på 900-tallet eller 1000-tallet av innbyggerne i det gamle estiske område Revalia (*Rävala*), og omtales i visse finske kilder som *Kesoniemi*. Det utgjorde sannsynligvis ett av de første bebodde områder av det som skulle bli til Tallinn.

Etterhvert ble borgen utbygd og i stor grad ombygd i stein. Det første steintårnet må ha vært på plass allerede i rundt 1220.[]

I juli 1219 ble borgen overtatt av danske korsriddere anført av Valdemar Seier. Ifølge legenden falt det første Dannebrog ned fra himmelen under slaget ved Lyndanisse, og synet av flagget inspirerte de danske tropper til seier. Legenden har også relevans for det norske flagget, ettersom det er modellert etter det danske forbilde.

Danskene overtok byen og borgen, og borgen ble deretter omtalt som Castrum Danorum (*Danskenes borg*). Én hypotese vil at navnet ble overført til det oldestiske språk som *Taani(n) linna*, og senere forkortet til byens moderne navn Tallinn.[]

Fra 1227 til 1237 kontrollerte sverdbroderordenen (*Broderskapet av Kristi Riddere i Livland*) borgen. De hadde innledet sine angrep på de estiske stammer i 1216. Disse korsridderne fortsatte med utvidelsen av den. 

Borgen, som har gjennomgått mange ombygninger, er stadig et sentralt punkt i Tallinn, og med *Pikk Hermann*-tårnet øverst dominerer det slottshøyden Toompea. Den 12. desember 1918 ble den estiske trikoloren for første gang offisielt heist som Estlands nasjonalflagg over dette tårnet. Et annet av tårnene, kalt *Kiek in de Kök*, er også vel kjent. Det er særlig kraftig og var velegnet som kanonstilling. Det har sitt (plattyske) navn fra det forhold at de soldater som var bilettert dit derfra kunne kikke inn i kjøkkener i bygårdene nedenfor høyden. 

Det romslige borgområdet huser i dag det estiske parlament.

Referanser
----------

1. ↑   Estonian National Registry of Cultural Monuments, besøkt 22. juni 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* История и архитектура Замка Тоомпеа Beskrivelse på russisk av borgens historie og arkitektur.

Portaler: Danmark | Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
Eldre mann iført hvite likklær i åpen likkiste med likklede og bårebuketter med avskjedshilsner tidlig på 1900-tallet. Foto: Narve Skarpmoen (1868–1930)/Nasjonalbibliotekets bildesamling 
«Olav den hellige blir skrinlagt», bildefelt fra en alterfrontal fra Trøndelag fra omkring 1320, viser den oppgravde kroppen etter helgenkongen liggende på et kostbart tøystykke og pyntet med et tynt hofteklede.
**Likklede**, **liklaken**, **liksvøp** eller **dødninglin**, er et tøystykke som blir svøpt rundt en død person eller lagt over en likkiste.

I Norden var det før reformasjonen på 1530-tallet vanlig å vaske likene og svøpe dem inn i laken som små barn før de ble lagt på båren og stedt til hvile. Dette var en katolsk skikk som fulgte jødiske tradisjoner slik de er omtalt i Bibelen. Den protestantiske kirken forandret dette: de gjenlevende skulle isteden hedre de avdøde for det livet de hadde levd og likene fikk derfor isteden festlige og høytidelige likklær. Plaggene kunne være vanlige stasklær eller spesialsydde likskjorter («likbu»), hoser, luer og annet.

Likkledet i Torino (*Sindone di Torino*) var lenge ansett som liksvøpet etter Jesus Kristus. Det skal være kjent fra midten av 1300-tallet. Kledet er av lin, måler 436 × 110 cm og blir oppbevart i kapellet ved Johannes Døperens Katedral i Torino i Italia. Tøystykket er påført et svakt, negativt avtrykk av fram- og baksida av en mannskropp med merker etter sår som stemmer med Bibelens fortellinger om skadene som Jesus skal ha fått før og under korsfestelsen. Vitenskapelige og praktiske prøver har imidlertid vist at likkledet er en forfalskning fra seinmiddelalderen. Likevel er lakenet fortsatt en av de viktigste relikviene for katolikker og andre som tror bildet har oppstått på mirakuløst vis.

Se også
-------

* Likkledet i Torino
* Balsamering

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «dødninglin» i *Det Norske Akademis ordbok*
2. 1 2  Troels-Lund, Troels (1904). *Dagligt Liv i Norden i det 16de Aarhundrede: Folkeudgave*. København: Gyldendal.
3. ↑  Hovdhaugen, Einar (1908-1996) (1981). *Vårt møte med døden*. Oslo: Samlaget. s. 54. ISBN 8252120261.
4. ↑  Smith, Samantha L.. (2019, 14. november). likkledet i Torino. I Store norske leksikon. Hentet 29. mars 2020 fra
5. ↑  nrk.no 2014:*Norske eksperter slakter italiensk forklaring på Jesus-mysteriet*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shrouds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Søk etter *likklede* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Mariakapellet
**Westminsterkatedralen** er den romersk-katolske hovedkirke i England, og et 1900-talls eksempel på bysantinsk arkitektur. Arbeidet ble påbegynt under erkebiskop Herbert Vaughan i 1894, og ennå arbeider en med mosaikkutsmykkningene, da disse finansieres gjennom gaver til kirken. Den ble innviet i 1910, og er dedikert til «Jesu Kristi mest dyrebare blod». Katedralen er sete for erkebiskopen av Westminster katolske erkebispedømme.

Bygningen
---------

Fasaden domineres av en høy kampanile. Koret har et stort krusifiks. Kirken har elleve kapeller, viet til ulike helgener. Man har valgt ut blant annet nasjonalhelgnene for de forskjellige deler av De britiske øyer: St. Patrick (Irland), St. David (Wales), apostelen Andreas (Skottland) og St. Georg og de engelske martyrer (England).

På høyre side finner vi et Mariakapell med mosaikk som forteller om Marias liv. Ikonografisk er scenene i Mariasyklusen svært like andre en finner f. eks i St. Savior i Chora i Istanbul og i Santa Maria in Trastevere ı Roma, men stilen er 1800-talls. 

Kirken har også en rekke kapiteler lik dem en finner i Hagia Sofia i Istanbul. Til venstre for hovedskipet er kapellet for Det hellige sakrament.

Inne i kirken ligger en liten butikk som selger suvenirer fra kirken og religiøse gjenstander. Det er mulig å besøke tårnet, som gir god utsikt over Westminster.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 22305, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «WESTMINSTER CATHEDRAL - List Entry Summary»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en-GB) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Westminster Cathedral – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Westminster Cathedral – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* New Advent
* Bilder fra katedralen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Zakumi** («født» 16. juni 1994 (29 år)) er den offisielle maskoten for VM i fotball 2010 som går i Sør-Afrika. Maskoten er en antropomorf leopard med grønne gyldne farger. Navnet Zakumi kommer fra *ZA* som er ISO 3166-1-koden til Sør-Afrika og *kumi*, et ord som betyr ti på mange afrikanske språk.

Profil
------

Zakumis «fødselsdag» er på samme dag som den offisielle høytidsdagen for ungdommer som markerer dagen for Soweto-opprøret, og fødselsåret (1994) er året det for første gang ble gjennomført et ikke-rasistisk valg i Sør-Afrika. Han vil altså bli 16 år i løpet av mesterskapet.

De grønne og gule fargene i karakteren matcher fargene som er brukt i de sørafrikanske sportsdraktene, så vel som i fotballdraktene til det sørafrikanske landslaget i fotball.

Det offisielle mottoet til Zakumi er: «Zakumi's game is Fair Play.»

Se også
-------

* VM i fotball 2010

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. april 2018. Besøkt 3. april 2010.
2. ↑  «Meet Zakumi, the face of 2010». Independent Online]. 22. september 2008. Arkivert fra originalen 31. august 2010. Besøkt 23. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* FIFAs offisielle side for Zakumi Arkivert 21. april 2018 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
VM i fotball 2010 |
| --- |
| Runder | 
* Gruppe A
* Gruppe B
* Gruppe C
* Gruppe D
* Gruppe E
* Gruppe F
* Gruppe G
* Gruppe H
* Sluttspill
* Finale

 |
| Generell informasjon | 
* Adidas Jabulani
* Disiplin
* Dommere
* Kampoppsett
* Kringkasting
* Kvalifisering
* Seeding
* Statistikk
* Tropper
* Vuvuzela
* Zakumi

 |
**John F. Kennedy Center for the Performing Arts** er et kulturhus for scenekunst ved elven Potomac i Washington, DC. Bygningen er tegnet av arkitekt Edward Durrell Stein og åpnet i 1971 til minne om USAs 35. president John F. Kennedy.

Scener
------

Kulturhusets sydside rommer en konsertsal, *The Concert Hall*, som er husets største scene og hjemmescene for National Symphony Orchestra. Salen rommer 2442 sittende tilskuere og har et pipeorgel med 4144 piper.

Den midtre delen består av operahuset *The Kennedy Center Opera House*, med plass til 2300 sittende. Operahuset er hjemmescene for Washington National Opera, men anvendes også for ballett og større musikalske oppsetninger. Siden 1978 er kulturprisen *Kennedy Center Honors* blitt utdelt i operahuset under en årlig seremoni som hedrer kunstneres livslange bidrag til amerikansk scenekunst.

*The Eisenhower Theater* ligger i kulturhusets nordlige del. Det er oppkalt etter USAs 34. president Dwight D. Eisenhower og her vises i hovedsak mindre operaer, ballett og moderne dans samt musikaler. Salen har plass til 1100 sittende.

Kulturhuset rommer også *The Family Theater* (som siden 2005 har erstattet *The* *American Film Institute Theater*), *The Terrace Theater* (en kammermusikksal bygget på takterrassen som en gave fra gave fra Japan til det amerikanske folk), *The Theater Lab* (inkluderer blant annet dukketeater, ungdomsopera og dans), og *The Millenium Stage* (to scener plassert i hver ende av den store entréhallen). I *The Terrace Gallery* ligger også Kennedy Center Jazz Club.

Referanser
----------

1. ↑   Geographic Names Information System, GNIS ID 530609, besøkt 22. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Charity Navigator ID 3951[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* John F. Kennedy Center for the Performing Arts
* De Vilar Institutt for Arts Management

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
*For informasjon om dampskipet ved samme navn, se «Tattershall Castle».*

**Tattershall Castle** er et slott i Tattershall, nordøst for Sleaford, i Lincolnshire i England. Det eies av National Trust.

Slottet ble reist i 1434 av Ralph de Cromwell, 3. baron Cromwell som var Englands riksskattmester. Det erstattet et slott fra det 13. århundre, som det er bevart noen rester av. Det meste av Lord Cromwells slott og vollgrav er intakt.

Det antas at de tre store soveværelsene engang var flott dekorert. De ble varmet opp at enorme gotiske peiser med dekorerte piper. Slottet har blitt beskrevet som et tidlig eksempel på et landsted eller en herregård, kamuflert som en festning.

Etter Cromwells død i 1456 ble slottet stående og forfalle helt til 1911, da det ble kjøpt av George Nathaniel Curzon, 1. marki Curzon av Kedleston. Han overlot det til National Trust ved sin død i 1925, etter å ha restaurert det i årene 1911–1914.

Referanser
----------

1. ↑   vocaleyes.co.uk, besøkt 9. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nationaltrustcollections.org.uk, besøkt 22. februar 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tattershall Castle (Lincolnshire) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Micro-Star International** (MSI) er et taiwansk selskap, som ble etablert i 1986 og produserer datamaskiner og datakomponenter. MSI ble etablert i august 1986 i Jhonghe, Taipei etter fem grunnleggere - Xu Xiang (Joseph Hsu), Huang Jinqing (Jeans Huang), Lin Wentong (Frank Lin), Du Xian'neng (Kenny Yu), og Lu Qilong (Henry Lu).[]

MSI er en av verdens største hovedkort- og skjermkort­produsenter. I tillegg produserer MSI også et bredt spekter av produkter, inkludert bærbare datamaskiner, all-in-one-PC-er, servere/arbeidsstasjoner, industrielle PC-er, hvitevarer, bilinfotainment­produkter, barebonesystemer og kommunikasjonsenheter.[]

Referanser
----------

1. ↑   National Software Reference Library[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Micro-Star International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Urban** **kunst** (def. «by», «bymessig») eller på engelsk urban art, er kombinert gatekunst og graffiti som finner sted i byområder og offentlige steder. Den har etterhvert også flyttet ut til «forlatte» plasser hvor det ikke er forventet å finne denne type kunst. Fraflytta og forlatte, gamle hus og bygninger som har stått tom blir ofte brukt som lerret.

Det hele begynte som ulovlig spray-maleri av ord og bilder på broer, bygninger og andre strukturer for å gjøre offentlige uttalelser og kunstneriske uttrykk. Det ble ofte sett på som hærverk, men har etterhvert utviklet seg til å bli en anerkjent kunstform verden over, med kjente urbane kunstnere som reiser fra by til by for å pryde vegger med kunsten sin. De urbane kunstnerne er ofte inspirert av urban arkitektur og den urbane livsstilen.

Kjente norske urbane kunstnere
------------------------------

* Anders Gjennestad
* Dolk
* DOT DOT DOT
* Pøbel

Se også
-------

* Graffiti
* Gatekunst

Referanser
----------

1. ↑  «Hva Er Urban Art? - kunnskap - notmywar.com». *www.notmywar.com*. Arkivert fra originalen 4. november 2016. Besøkt 3. november 2016.
2. ↑  «UpNorth». *bodo2016.no*. Arkivert fra originalen 4. november 2016. Besøkt 3. november 2016.
3. ↑  Kvalvik, Roy. «Vestvågøy kommune - Street art – urban kunst midt i ødemarka». *www.vestvagoy.kommune.no*. Arkivert fra originalen 4. november 2016. Besøkt 3. november 2016.
4. ↑  «Hva Er Urban Art? - kunnskap - notmywar.com». *www.notmywar.com*. Arkivert fra originalen 4. november 2016. Besøkt 3. november 2016.
**Museum of London** er et museum som dokumenterer Londons historie fra paleolittisk tid og fram til i dag. Det ligger i en bygning fra 1970-årene nær Barbican i City of London, og har utstillinger satt opp etter moderne prinsipper med en rekke audiovisuelle elementer. Mange av utstillingene er spesielt egnet for unge besøkende. 

Museet drives av City of London Corporation og Departementet for kultur, media og sport. Kjernesamlingen tilhørte Corporation og var tidligere i Guildhall, men senere har det også kommet til gjenstander fra andre samlinger. 

Den første direktøren var Max Hebditch. I 1997 tok Simon Thurley over, og satt inntil han ble direktør for English Heritage. Pr. 2007 er professor Jack Lohman museumsdirektør. 

Utstillingen består av en serie kronologiske gallerier med originalartefakter, modeller, bilder og diagrammer. Det er sterkt fokus på arkeologiske funn, byutvikling og sosial- og økonomisk historie. Blant de meste kjente gjenstandene er Lord Mayor of Londons vogn og en rekonstruksjon av en gate fra det viktorianske London. 

Rett utenfor museet kan man se et stykke av den romerske bymuren. 

Museum of London Archaeology Service (MoLAS) utfører utgravninger i London, og har også vært engasjert andre steder i Storbritannia og andre land. Funnene blir preservert og studert på museets London Archaeological Archive and Research Centre (LAARC).

I 2003 åpnet en avdeling i Docklands, med en utstilling som dekker områdets økonomiske og sosiale historie. Det ligger i en lagerbygning fra det 19. århundre på Isle of Dogs.

Se også
-------

* Museum of London Docklands

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Charity Commission no. 1139250, besøkt 14. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Museum of London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Finlands nasjonalgalleri Ateneum, 1887
*Såret engel* (1903) av Simberg henger i Ateneum; det er kåret til «Finlands nasjonalmaleri»
**Ateneum** er Finlands nasjonalgalleri. Kunstmuseet ligger ved jernbanetorget i Helsingfors, dets bygning er tegnet av arkitekt Theodor Höijer og ble ferdigstilt i 1887. 

Bygningen inneholder i dag kunstmuseet Ateneum, Billedkunstens sentralarkiv (*Kuvataiteen keskusarkisto*) og Konstmuseenes utviklingsenhet (*Taidemuseoalan Kehittämisyksikkö Kehys*). Alle disse er enheter av *Statens kunstmuseum* (*Valtion taidemuseo*). Kunstmuseet omfatter også samtidskunstmuseet Kiasma og kunstmuseet Sinebrychoff.

Bygningen
---------

Ateneums fasade er dekorert med skulpturer og relieff. Over hovedinngangen, i andre etasjes nivå, finnes byster av tre kjente kunstnere fra antikken: Bramante, Rafael og Fidias. Over dem igjen står fire kariatyder som bærer pedimentet. De fire symboliserer de fyre klassiske kunstartene arkitektur, maleri, skulptur og musikk. Fasadens høydepunkt er pedimentet, der Kunstens gudinne velsigner verk fra de ulike kunstartene. Disse skulpturene og relieffene er skapt av Carl Sjöstrand. Mellom vinduene i andre etasje finnes flere relieffer av finske og utenlandske kunstnere; utført av Ville Vallgren. 

Under pedimentet står skrevet med gullbokstaver *Concordia res parvae crescunt* (I samklang spirer den lille); dette antas å henspille på den lange kampen for å få etablert et kunstakademi. Det finske kunstakademiet Kuvataideakatemia hadde tidligere tilhold i bygningen, sammen med Konstindustriella högskolan (*Taideteollinen korkeakoulu*).

*Trälar under penningen* (1893) av Eero Järnefelt

Samlingene
----------

Samlingene omfatter ca. 20 000 arbeider, og er for en stor del bygget på donasjoner, hvorav en gave fra samleren *H.F. Antell* regnes som den viktigste. 

Blant kunstnere som er representert i museet kan nevnes Hans Norsbo, Hugo Simberg, Pekka Halonen, Albert Edelfelt, Ferdinand von Wright (blant annet *Stridande tjädertuppar*), Magnus von Wright, Marcus Collin, Akseli Gallen-Kallela (blant annet triptyket *Aino*), Werner Holmberg, Helene Schjerfbeck (blant annet med *Rekonvalesenten* og flere selvportrett) og Eero Järnefelt (blant annet med *Trälar under penningen*), Johan Jakob Tikkanen. Skulptøren Johannes Takanen er også representert.

Referanser
----------

1. ↑   «Helsingin aluejaot - kaupunginosat»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fi) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ateneum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Christian Poul Tage Kjær** (født 22. april 1943 i København) er en dansk konservativ politiker, advokat, hoffjegermester, kammerherre og medeier i sementkonsernet FLSmidth & Co. A/S.

Kjær er sønn av overlege Tage Kjær og var svoger til Poul Bundgaard. Han ble student fra Haslev Kostskole 1963 og cand.jur. i 1972, hvoretter han ble ansatt som advokatfullmektig hos Karoly Nemeth og Ole Jeppesen fram til 1976, da han fikk egen advokatpraksis i 1977 (med møterett i dansk Høiesterett i 1982).

I kraft av sin tilknytning til FLSmidth har Christian Kjær hatt en rekke styreverv. Han har vært formann i NKT siden 1990 (nestformann fra 1987) og var tidligere styreformann for Faxe Kalkbrud og Aalborg Portland. Han har dessuten vært styreformann i FLSmidth & Co. A/S, A/S Potagua, Forenede Assurandører samt Dansk Eternit-Fabrik A/S. Kjær sitter også i styret for Allan Hugo Norman Rahr Christensens Fond, Christian Kjærs Familiefond og Familien Kjærs Fond.

Politiker
---------

Han ble ved kommunevalget i (2005) De Konservatives førstekandidat til kommunevalget i Rudersdal Kommune, men det var Venstres kandidat Erik Fabrin som vant valget og ble borgmester. Ved kommunevalget i 2009 stilte han for de konservative i Rudersdal Kommune, men som nummer 21 på listen, på tross av dette ble han valgt inn i byrådet.

Siden 2000 har Kjær vært Ridder av 1. grad av Dannebrog. I 2005 ble Kjær, som er en nær venn av kronprinsparet og var jaktkamerat med prins Henrik, også utnevnt til kammerherre.

Privat
------

Christian Kjærs første ekteskap var med balletdanserinnen Fritzy Koch, med henne fikk han sønnen Philip. I 1988 giftet Kjær seg med Janni Spies som da tok sin manns etternavn. Sammen fikk de datteren Michala og sønnen Christopher. Ekteskapet varte i 20 år, og ble i 2008 oppløst. I 2014 giftet han seg med den 27 år yngre Susan Astani.

Referanser
----------

1. ↑   «Christian Kjærs ekskone er død: Fritzy Kjær blev 86», verkets språk dansk, utgitt 12. april 2023, besøkt 6. august 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Christian Kjær hemmeligt gift», verkets språk dansk, utgitt 14. april 2014, besøkt 6. august 2023[Hentet fra Wikidata]