**Commodus** (latin: *Marcus Aurelius Commodus Antoninus Augustus*; født 31. august 161, død 31. desember 192) var romersk keiser fra 180 til 192. Han fungerte også som medkeiser med sin far Marcus Aurelius fra 177 til sin fars død i 180.

Hans utnevnelse til keiser var første gang en sønn etterfulgte sin far siden Titus overtok etter Vespasianus i 79. Han var også den første keiser som hadde både en far og en bestefar (som hadde adoptert hans far) som to etterfølgende keisere. Commodus var den første (og fram til 337, den eneste) keiser som var «født i purpur», det vil si i sin fars keisertid. Han var 18 år ved sin fars død, og viste lite av sin fars intellektuelle kapasitet. Han overlot styringen av Romerriket til andre slik at han kunne hengi seg til verdslige gleder. Med Marcus Aurelius endte det lange styret med gode keisere og Pax Romana, og fulgt av et århundre med kaos og nedgang. Den første keiserne i denne perioden var Commodus, bedømt av historikere som fordervet og korrupt, og stormannsgal ved å fremstille seg selv som reinkarnasjonen av den greske guden Herakles.

Liv og virke
------------

### Tidlig liv

Byste av Commodus som ungdom (Roman-Germanic Museum, Köln.
Commodus ble født i 161 i Lanuvium, rundt 32 km sørøst for Roma. Han var sønn av den regjerende keiseren, Marcus Aurelius, og Aurelius' kusine, Faustina den yngre, som var den yngste datteren til Aurelius' forgjenger, keiser Antoninus Pius. Commodus hadde en eldre tvillingbror, Titus Aurelius Fulvus Antoninus, men han døde i 165. Den 12. oktober 166 ble Commodus fem år gammel gjort til *cæsar* (tilsvarende kronprins) sammen med sin yngre bror Marcus Annius Verus. Sistnevnte døde i 169 etter at han ikke ble frisk etter en operasjon. Det gjorde Commodus som Marcus Aurelius' eneste overlevende sønn. Han hadde også fem søstre, blant dem den eldre Annia Aurelia Galeria Lucilla, født 7. mars 148 eller 150.

Hans fars greske lege Galenos hadde ansvaret for å holde Commodus frisk og i live. Galenos behandlet Commodus for mange vanlige sykdommer. Keiserens sønn fikk en omfattende utdannelse fra en rekke lærere, med fokus på at gutten skulle få en intellektuell utdannelse. Blant hans lærere nevnes Onesicrates, Antistius Capella, Titus Aius Sanctus, og Pitholaus.

Commodus var til stede ved hovedkvarteret til Marcus Aurelius i 172 under de markomanniske kriger. Det er antatt at den 16. oktober 172 ble han gitt ærestittelen *Germanicus* i nærvær av hæren. Tittelen antyder at Commodus var til stede ved sin fars seier over markomannerne. Den 20. januar 175 begynte Commodus på Collegium Pontificum (*pontifices*, «overprester», medlemmene av et prestelig kollegium i Roma), begynnelsen på en karriere i det offentlige liv og som en forberedelse på hans framtid som den neste keiseren. I april 175 erklærte Avidius Cassius, guvernør av romersk Syria, seg til keiser som følge av ryktene om at Marcus Aurelius var død. Etter å ha blitt akseptert som keiser i Syria, Palestina og Egypt, fortsatte Cassius opprøret selv etter at det ble klart at Marcus fortsatt var levende. Under forberedelsen til krigen mot Cassius fikk Commodus sin toga *virilis* ved Donau den 7. juli 175, og ble således formelt betraktet som voksen. Samtidig opphøyde Marcus Aurelius sin sønn til medkeiser ved å gi ham tittelen *augustus*, men det var aldri tvil om hvem som hadde ledelsen over riket. Som *augustus* ledet Commodus troppene i krigen ved Donau sammen med sin far fra 178 og fram til farens død i 180. Cassius ble drept av sine egne soldater før krigen mot ham begynte. Isteden fulgte Commodus sin far og mor Faustina på lengre reise til de østlige provinsene. Her besøkte han hovedstaden i Syria, Antiokia ved Orontes, og reiste deretter til Athen hvor de ble innviet i de eleusinske mysterier før de vendte tilbake i triumf til Roma høsten 176. Faustina døde i løpet av reisen.

Den 1. januar 177 ble Commodus gjort til konsul for første gang. Det gjorde 15-åringen til den yngste konsul i romersk historie til da. Han giftet seg også med Bruttia Crispina før han fulgte sin far til fronten ved Donau i 178. Etter en avgjørende seier i 178 var planen å annektere større områder, men det ble oppgitt da Marcus Aurelius på nytt ble syk i 180. Han anbefalte sin sønn å fortsette krigen, men da faren døde den 17. mars 180, ble farens visjon om å trygge grensene oppgitt. Commodus gjorde forberedelsene for farens begravelse, og inngikk raskt en avtale med de nordlige stammene slik at han hastig kunne komme seg tilbake til Roma og luksusen ved det keiserlige hoffet. Aldri igjen kom Romerriket til å være aktiv pådrivende i håndteringen av de germanske stammene bortenfor de nå etablerte grensene for imperiet. Commodus, sammen med det meste av den romerske hæren bak seg, ankom hovedstaden den 22. oktober 180 i triumftog, og mottok en helts mottagelse. Den unge 18 år gamle keiseren må ha opptrådt i paraden som et symbol på nye, lykkeligere tider, og gitt håp til det romerske folket om at han vil styre slik som hans far hadde gjort.

### Som keiser

En denarius med Commodus
Myntene som ble preget av Commodus for hans første år som keiser framstilte en triumferende general, en kriger som brakte seierens krigsbytte til folket i Roma. Ved sin begynnelse som keiser devaluerte Commodus den romerske valutaen. Han reduserte vekten på denarius fra 96 per romersk pund til 105, hvilket utgjør 3,85 gram til 3,35 gram. Han reduserte også sølvrenheten fra 79 % til 76 %. Sølvvekten dalte fra 2,57 gram til 2,34 gram. I 186 reduserte han ytterligere renheten og vekten av sølv til 74 % og 2,22 gram. Hans reduksjon av denarius var den største som hadde vært siden Romerrikets første devaluering under Nero.

Commodus synes å ha vært tiltalende av utseende med krøllet blondt hår. Samtidig ble det klart at han ikke var sin far. Hans karakter synes veik og han ble lett påvirket av andre. Det er bevis på at Commodus var populær blant folket, i det minste for den første delen av hans styre. Hans synes å ha vært sjenerøs. I henhold til Dio Cassius skaffet keiseren seg en del av sine inntekter ved å skattlegge senatorklassen. Hans sjenerøsitet med skattepengene skapte spenninger og motsetninger mellom keiseren og senatet, og mens han ble mislikt av senatet, ble han godt likt av hæren og folket, blant annet for at han satte opp kostbare leker og gladiatorkamper, hvor han selv deltok.

Mens tiden under Marcus Aurelius hadde vært preget av bortimot uavbrutt krigføring, var tiden under Commodus til sammenligning fredfylt i militær forstand, men var markert av politisk strid og økende despotisk og lunefull oppførsel fra keiseren selv. I vurderingen av Dio Cassius, et samtidig vitne til perioden, da Commodus kom på keisertronen ble det nedstigning «fra et kongedømme av gull til et av jern og rust». Denne senere berømte bemerkningen har fått en rekke historikere, mest kjent Edward Gibbon, til å vurdere Commodus' keisertid som begynnelsen på Romerrikets nedgang. I motsetningen til de foregående keiserne synes det som om Commodus hadde liten interesse i administrasjonen av riket og gjennom hele sin tid hadde en tendens til å la riket bli ledet av en rekke av favoritter. Den første var Saoterus, en gresk-romersk frimann (tidligere slave) fra Nicomedia i Antaolia som hadde blitt hans kammerherre (*a cubiculo*).

### Konspirasjoner

Byste av Commodus, Antikengalerie i Stockholm. Ifølge Herodianus var han velproporsjonert og attraktiv, med naturlige blonde krøller.
Commodus med attributtene av Helios, Apollo og Jupiter.
Som keiser arvet Commodus mange av sin fars rådgivere, blant annet Tiberius Claudius Pompeianus (andre ektemann av Commodus' søster Lucilla), hans svigerfar Gaius Bruttius Praesens, Titus Fundanius Vitrasius Pollio, og Aufidius Victorinus, som var prefekt for byen Roma. Han hadde også fem søstre, alle med ektemenn som var mulige rivaler. Fire av hans søstre var betydelig eldre enn ham, den eldste, Lucilla, hadde rangen som *augusta* som enke etter hennes første ektemann, Lucius Verus, keiser sammen med hennes far Marcus Aurelius fra 161 til 169.

Den første krisen kom i 182 da Lucilla planla en konspirasjon mot sin bror. Hennes motiv skal ha vært sjalusi mot keiserinne Crispina. Hennes ektemann Pompeianus var ikke involvert, men fikk to menn, Marcus Ummidius Quadratus Annianus (konsul i 167 og hennes fetter) og Appius Claudius Quintianus, til å forsøke å myrde Commodus mens han ankom et teater. De forkludret oppgaven og ble grepet av keiserens livvakter.

Quadratus og Quintianus ble henrettet, mens Lucilla ble forvist til Capri. Senere det samme året sendte Commodus en centurion som drepte henne. Hennes sønn Pompeianus ble senere myrdet av Caracalla. Pompeianus trakk seg tilbake fra offentlig liv. En av de to pretorianske prefektene, Tarrutenius Paternus, hadde vært involvert i sammensvergelsen, men hans medvirkning ble ikke oppdaget før senere. I kjølvannet av dette attentatsforsøket klarte han og kollegaen Sextus Tigidius Perennis å involvere den forhatte kammerherren Saoterus. Han ble myrdet av Marcus Aurelius Cleander. Cleander var en frygisk frimann som hadde giftet seg med Demostratia, en av Commodus' tidligere elskerinner. Cleander fikk snart Commodus full tillit og ble den nye kammerherren.

Perennis overtok tøylene av regjeringen mens Commodus tilbrakte mye av sin tid utenfor Roma, hovedsakelig på sine eiendommer ved Lanuvium, rundt 32 km sørøst for hovedstaden. Da han var fysisk sterk likte han å delta i sportslige aktiviteter, hesteveddeløp og tvekamper mellom ville dyr og menn, hovedsakelig privat, men tidvis også offentlig. Etter søsterens sammensvergelse nektet Commodus å opptre i offentligheten og all kommunikasjon gikk gjennom den nye kammerherren. Tigidius Perennis, som hadde tjenestegjort som felles kommandant for pretorianergarden, grep muligheten å skaffe seg betydelig myndighet over regjeringen. Perennis var både effektiv og brutal, og fjernet alle rivaler samtidig som han skaffet seg nye fiender. Mens han samlet seg store rikdommer, begynte han antagelig å få høye tanker om seg selv og om han selv burde være keiser også i navnet. Herodianus skrev at «Perennis tok fullt grep om riket, drevet av sitt umettelige begjær etter penger, hans forakt for hva han hadde og hans grådige lengsel for hva som ennå ikke var hans.» Perennis' farligste fiende ble Cleander. I 185 kom det informasjon fra en delegasjon på 1500 misfornøyde soldater fra romersk Britannia til keiseren at Perennis planla å myrde Commodus for selv å bli keiser. Det er umulig å slå fast sannheten i dette, men det er klart at Perennis brutalt hadde slått ned et opprør i Britannia, noe som ikke skaffet ham venner der. Perennis ble drept av sine egne soldater, og deretter ble hans hustru, søster og hans sønner også henrettet.

Den som man antar indirekte sto bak henrettelsen av Perennis var Marcus Aurelius Cleander. Fra å være keiserens nærmeste rådgiver, overtok han nå rollen til Perennis og styrte riket i keiserens navn. Som leder av keiserens sikkerhet ble han gitt tittelen *pugione*, «dolken», av Commodus. Om Perennis hadde et dårlig rykte, ble Cleanders enda verre. Han konsentrerte all makt i egne hender og beriket seg selv ved å bli ansvarlig for alle offentlige posisjoner. Han solgte og skjenket adgang til senatet, offiserstillinger i hæren, guvernører, og til og med posisjonen som *consul suffectus* til de som betalte mest. Høydepunktet kom i 190 da det ble utpekt 25 av disse, alle utnevnt av Cleander, ironisk nok var en av dem Septimius Severus, den framtidige keiser.

Våren 190 var Roma plaget av matmangel. Papirius Dionysius, *praefectus annonæ*, myndighetspersonen med ansvar for kornforsyningen, la all skyld på Cleander. I slutten av juni demonstrerte folket mot Cleander under et hestekappløp i Circus Maximus. Han sendte pretorianergarden på dem, men Pertinax, byprefekt for Roma, sendte ut *Vigiles Urbani*, byens vakthold, for å hindre dem. Cleander flyktet til keiserens Villa dei Quintili for å søke beskyttelse hos ham. Garnisonen i Roma, fulgt av en rasende mobb, dro etter og krevde hans hode. Commodus fryktet for sitt eget liv og da forsøkene på å dempe mobbens raseri feilet, lyttet han på rådene til sin elskerinne Marcia og lot Cleander med hans sønn bli halshogd. Hodet til Cleander ble plassert på en stake og marsjert gjennom Romas gater.

Keiseren endret nå sitt navn til Lucius Aelius Aurelius Commodus. 29 år gammel tok han mer direkte kontroll, men fortsatte å styre gjennom en kabal som besto av Marcia, hans ny kammerherre Eclectus, og den nye pretoriske prefekt Quintus Aemilius Laetus.

### Stormannsgalskap

Statue hvor Commodus er framstilt som den gjenfødte Herakles, med klubbe og løveskinn, inkludert hesperidenes eple.
En ny Commodus sto fram, en som var preget av stormannsgalskap. Han betraktet seg selv som den gjenfødte Herakles, og kledde seg offentlig i kappe av løveskinn, et løvehode over sitt eget hode og drasset på en klubbe. Han fikk til og med senatet til å erklære ham som en levende gud. I opposisjon til senatet hadde Commodus alltid i sine erklæringer og ikonografi framhevet sin unike status med gudelignende krefter og med et ytre struttende av manndom. Utallige statuer av ham ble reist over Romerriket hvor han ble framstilt som Herakles, som en halvgud, en fysisk kjempe, en beskytter og en som kjempet mot menn og villdyr.

Mens de skriftlige kildene, særlig Dio Cassius, Herodianus, og *Historia Augusta*, latterliggjorde disse groteske ekstremitetene i hans sist tid, viser det hans forhold til folket i Roma. Hans fremste måte å hevde sin påstand av å være *Hercules Romanus* var å vise seg som guden for folket ved å delta i opptrinnene i amfiteatrene. Ikke bare kjempet han mot og beseiret gladiatorer, men Han opptrådte også som *bestiarius*, en som kjempet mot ville dyr. Hans motstandere synes å være fysisk uføre, amputerte og sårete soldater som han slaktet ned med et sverd. Blant de villdyrene han etter sigende «sloss» mot, skal ha vært en tiger, en elefant og selv en flodhest. Han gjorde om deler av sitt palass til en arena for å kunne slåss med ville dyr der. For det romerske folk var det sjokkerende å se sin keiser opptre som en gladiator ettersom det betydde at han offentlig senket seg til samme sosiale posisjon som en slave eller prostituert. Romerne betraktet hans nakne gladiatorkamper som skandaløse og vanærende. I henhold til *Historia Augusta* var det rykter om at han ikke var sønn av Marcus Aurelius, men av en gladiator som hans mor Faustina hadde tatt til elsker ved sitt feriested ved Caietae Portus.

### En ny tidsalder

I løpet av sine siste år erklærte han at hans tidsalder skulle bli betraktet som en «gullalder». Han ønsket alle å fryde seg i fred og lykke i hans tidsalder av ære og storhet, prise *felicitas Commodi*, hans *pietas*, hans seire og hans *virtus aeterna*. Han erklærte en ny dag i Roma, grunnlagt i 190, og erklærte seg selv som den nye Romulus. Roma skulle fra nå hete *Colonia Lucia Annia Commodiana*, og mynter ble preget med representasjoner av de arkaiske ritualer for byens nye grunnleggelse og identifiserte Commodus som den nye grunnleggeren og hans tidsalder som en ny tidsalder. Også i 190 omdøpte han alle årets måneder til hans nye titler. Fra januar fulgte *Lucius, Aelius, Aurelius, Commodus, Augustus, Herculeus, Romanus, Exsuperatorius, Amazonius, Invictus, Felix, Pius*. Legionene ble omdøpt til *Commodianæ*, flåten som importerte korn fra Egypt ble kalt for *Alexandria Commodiana Togata*, det romerske senatet ble omdøpt til ære for ham, hans palass og det romerske folk ble alle gitt navnet *Commodianus*. Dagen da disse nye navnene ble annonsert fikk også en ny tittel: *Dies Commodianus*.

### Nedgang og død

*Damnatio memoriæ* av Commodus på en inskripsjon hvor forkortelsen «CO» er gjenopprettet i moderne tid med maling.
Commodus' nye tidsalder ble kortvarig. Mens keiseren var opptatt med gladiatorleker og sin egen stormannsgalskap, var Romerriket i vanskeligheter. Hæren ble sett på med mistenksomhet av folket som fryktet spioner. Statskassen nærmet seg konkurs grunnet hans kostbare livsstil, og for å skaffe inntekter, ble senatorer anklaget for forræderi og deres eiendommer inndratt. I 191 brøt en brann ut i sentrum av Roma og raserte blant annet Fredstempelet (Forum Vespasianus) og Vestatempelet. Da byen ble gjenreist, oppfattet Commodus seg som byens nye grunnlegger og omdøpte den til *Colonia Commodiana* etter seg selv.

Da han besluttet å kjempe som gladiator på nyttårsdagen i 193 for å feire hovedstadens gjenfødsel, innså hans elskerinne Marcia (hans hustru Bruttia Crispina var forvist og henrettet i 191), hans kammerherre Electus og kommandanten for pretorianergarden at keiseren var gått for langt. De klarte ikke å overtale ham fra planen, i stedet truet han med å legge deres navn til listen over dem han ville henrette. Det synes som om det var Quintus Aemilius Laetus som førte an i beslutning om å fjerne den antatt sinnssyke keiseren. I all stillhet ble de sammensvorne plassert i nøkkelposisjoner. Septimius Severus og Clodius Albinus, Laetus' sammensvorne, ble utnevnt til guvernører av Øvre Pannonia og Britannia. Pescennius Niger, en annen venn av Laetus, fikk ansvaret for Syria. Som framtidig keiser utpekte de Publius Hevlius Pertinax, byprefekt av Roma.

Som vanlig kom Marcia med et glass vin før Commodus’ bad, men denne gang var det forgiftet. Da Commodus kastet opp igjen giften, var det hans egen trener, den profesjonelle bryteren Narcissus, som gikk ned i badet og kvalte Commodus. Selv om mange ville slepe hans lik gjennom Romas gater, var det Pertinax, den kommende keiseren, som fikk dette forhindret. Til sist ble Commodus gravlagt i Hadrians mausoleum. Med Commodus' død var det nerva-antoninske dynasti utdødd. Senatet erklærte ham offentlig som fiende, i praksis fordømte de ham til *damnatio memoriæ*. Byens opprinnelige navn ble gjenopprettet, og hans statuer ble revet ned. Han ble etterfulgt av Pertinax, hvis styre imidlertid ble kortvarig.

Dio Cassius beretter at etter drapet, da Pertinax satte ned soldatlønningene, ble keisertronen satt ut på auksjon av soldatene. De som bød høyest, var Sulpicianus og Julianus, den ene støttet av palassgarden, den andre av politikerne. Noen soldater tjente som mellommenn. Sulpicianus var byprefekt og den første som bød 20.000 sestertser pr mann. Men så gikk Julianus inn med et overbud på 5.000 sestertser og fikk tilslaget og romersk keisermakt. Men legionen i Pannonia hadde utropt Septimius Severus til keiser. Han marsjerte mot Roma og avsatte auksjonskeiseren Julianus.

Karakter og motivasjoner
------------------------

Mynt preget av Commodus.
Dio Cassius, samtidig vitne, beskrev Commodus som «ikke naturlig ondskapsfull, men det motsatte, så troskyldig som noen mann noensinne har vært. Hans store enkelhet sammen med hans feighet, gjorde ham imidlertid til en slave av sitt følge, og det var gjennom dem at han i begynnelsen, av ren uvitenhet...ble forledet til vellystige og grusomme vaner, som snart ble hans andre vesen.»

Han brøt med sin fars politikk og sin fars rådgivere, ikke minst med sin fars spartanske livsstil, og ble fremmedgjort overfor sine slektninger. Trolig vokste han opp i en stoisk enkelhet som han tok helt avstand fra som enehersker etter sin fars død. Etter gjentatte attentatforsøk ble flere romerske borgere henrettet. Ved et rent innfall forsøkte Commodus å utslette Quinctilii-familien etter at Condianus og Maximus var blitt henrettet - ikke fordi de var funnet skyldige i noen sammensvergelse, men fordi deres rikdom var stor nok til at de kunne mistenkes for å være misfornøyde med situasjonen.

Fiktive framstillinger
----------------------

* I den amerikanske filmen *The Fall of the Roman Empire* fra 1964, regissert av Anthony Mann, ble Commodus, en av hovedpersonene, framstilt av Christopher Plummer.
* I den Oscar-vinnende filmen *Gladiator*, regissert av Ridley Scott, og med Russell Crowe i hovedrollen, ble Commodus framstilt av Joaquin Phoenix.

Referanser
----------

1. 1 2   Commodus, kildekvalitet uspesifisert kalender[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Commodus[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Q24445130[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  På klassisk latin ville Commodus' navn ha bli skrevet som MARCVS AVRELIVS COMMODVS ANTONINVS AVGVSTVS.
5. 1 2 3 4 5 6 7  Wasson, Donald L. (29. august 2013): Commodus, *Ancient History Encyclopedia*
6. ↑  *Historia Augusta*, Life of Commodus 1
7. ↑  Wasson, Donald L. (29. august 2013): Commodus, *Ancient History Encyclopedia*. Sitat: «... that he was illegitimate, owing to his mother’s supposed affairs.»
8. ↑  *Historia Augusta*, 12.8
9. 1 2  Vagi, David L. (2001): *Coinage and History of the Roman Empire*, bind 1: *History*, Taylor & Francis, s. 248
10. ↑  Mattern, Susan P. (2013): *The Prince of Medicine: Galen in the Roman Empire*, Oxford University Press, s. xx
11. ↑  Dio Cassius: *Roman History*, 71.33.1
12. 1 2  Birley, Anthony R. (2000): *Marcus Aurelius: A Biography*, 2. utg. Routledge, s. 197
13. ↑  *Historia Augusta* 1.6
14. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Lucius Aurelius Commodus, *Roman Empire*
15. 1 2  «Marcus Aurelius», *Biography.com*
16. ↑  Benario, Herbert W. (2001): «Marcus Aurelius (A.D. 161-180)» i: *De Imperatoribus Romanis*
17. 1 2 3 4 5 6  Quinn, Dennis (1999): C«ommodus (A.D. 180-192)» i: *De Imperatoribus Romanis*
18. ↑  Gudene Minerva og den seirende Jupiter Victor er påropt på myntene; Jupiter Conservator på myntene vokter over Commodus og hans imperium, og takk er rettet til det guddommelige forsynet. Se Mattingly, H. (1930): *The Roman Imperial Coinage*. Bind III: Antoninus Pius to Commodus, London, s. 356-7, 366-7.
19. ↑  «Roman Currency of the Principate» Arkivert 10. februar 2001 hos Wayback Machine. *Tulane University*
20. ↑  Dio Cassius, 72.36.4
21. ↑  *Historia Augusta*, Commodus Antoninus, III.6
22. ↑  Google Bøker-søk
23. ↑  Peacock, Phoebe B. (2001): «Lucius Verus (161-169 A.D.)» i: *De Imperatoribus Romanis*
24. 1 2  Lightman, Marjorie & Lightman, Benjamin (2008): *A to Z of Ancient Greek and Roman Women*, Infobase Publishing, ISBN 978-1438107943.
25. 1 2  Dio Cassius: *Roman History*, LXXIII.12
26. 1 2  Cassius Dio: *Roman History*, LXXIII.13
27. ↑  Herodianus: *Roman History*, 1.15.7
28. ↑  *Historia Augusta*, Life of Marcus Aurelius, XIX. Filmen *The Fall of the Roman Empire* (1964) benytter seg av denne fortellingen: en av figurene er en gammel gladiator som til sist avslører seg som Commodus' virkelige far.
29. ↑  Fishwick, D. (1987): *The Imperial Cult in the Latin West*, Leiden, s. 473.
30. ↑  Leo Hjortsø: *Rom* (s. 138), Gads forlag, København 1969
31. ↑  Dio Cassius, 73.1.2
32. ↑  Paul Chrystal: *Emperors of Rome: The Monsters*
33. ↑  Dio Cassius, 73.5.3.
34. ↑  *The Fall of the Roman Empire*
35. ↑  IMDb Arkivert 9. juli 2015 hos Wayback Machine. Commodus (Character) from Gladiator (2000)

Litteratur
----------

Primære kilder
* Dio Cassius: *Roman History*, Book 73
* Herodianus: *History of the Roman Empire*
* *Historia Augusta*, Life of Commodus

Sekundære kilder
* Hornblower, Simon, red. 1996): *The Oxford Classical Dictionary*, Oxford University Press,
* Kerrigan, Michael (2008): *A Dark History: The Roman Emperors*, Metro Books,
* Potter, David (2007): *The Emperors of Rome*, Metro Books
* Scarre, Chris (1995): *Chronicles of the Roman Emperors*, Thames and Hudson
* Quinn, Dennis (1999): «Commodus (A.D. 180-192)» i: De Imperatoribus Romanis

Eksterne lenker
---------------

* (en) Commodus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Commodus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |
| --- |
|   **Romersk keiser**   |
| Nerva-antoninske dynasti |
| *Forgjenger:***Marcus Aurelius** | 180–192 | *Etterfølger:***Pertinax** |
| Romerriket |


| * v
* d
* r
Romerrikets keisere |
| --- |
| Augustus **·** Tiberius **·** Caligula **·** Claudius **·** Nero **·** Galba **·** Otho **·** Vitellius **·** Vespasian **·** Titus **·** Domitian **·** Nerva **·** Trajan **·** Hadrian **·** Antoninus Pius **·** Marcus Aurelius **·** Lucius Verus **·** Commodus **·** Pertinax **·** Didius Julianus **·** Septimius Severus **·** Pescennius Niger **·** Clodius Albinus **·** Caracalla **·** Geta **·** Macrinus **·** Heliogabalus **·** Alexander Severus **·** Maximinus Thrax **·** Gordian I **·** Gordian II **·** Balbinus **·** Pupienus **·** Gordian III **·** Filip araberen **·** Decius **·** Gallus **·** Aemilianus **·** Valerianus **·** Gallienus **·** Claudius II **·** Quintillus **·** Aurelianus **·** Tacitus **·** Florianus **·** Probus **·** Carus **·** Numerianus **·** Carinus **·** Postumus **·** Laelianus **·** Marius **·** Victorinus **·** Tetricus I **·** Tetricus II **·** Diokletian **·** Galerius **·** Maximianus **·** Konstantius I Klorus **·** Maximinus Thrax **·** Flavius Valerius Severus **·** Konstantin den store **·** Flavius Valerius Severus **·** Maxentius **·** Maximinus II Daia **·** Licinius **·** Valerius Valens **·** Martinianus **·** Konstantin II **·** Konstans **·** Magnentius **·** Konstantius II **·** Julian den frafalne **·** Jovian **·** Valentinian I **·** Valens **·** Gratian **·** Valentinian II **·** Theodosius I den store |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** BNE
 |