recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tvedalen steinbrudd sett fra Mølen Foto: Arnstein Rønning **Tvedalen** (lokal uttale: Tvæidarn) er en grend i Larvik kommune. Den er kjent for store larvikittbrudd og forekomster av sjeldne mineraler.

Stenindustrien i Tvedalen er Norges største bergverk. Et titalls bedrifter dekker et område på 7000 dekar. Steinbruddene i Larviksområdet har 400 arbeidsplasser og omsetter for mer enn 500 mill. kroner årlig. Bruddene i Tvedalen står for 70 % av arealet. Sten i blokker skipes ut over Larvik havn, mens 90-95 % av produksjonen er såkalt skrotstein. Denne skipes ut lokalt fra Svartebukt havn ved Mørjefjorden, og utgjør omkring 400 000 tonn årlig.

Før 1980 var det butikk, bussforbindelse og poståpneri i Tvedalen.

Det er forbindelse med Fv60 mellom Helgeroa og Langangen.

Den 23. november 2021 styrtet et skolefly i en fjellvegg ved Vestmunnvannet i Tvedalen.

Historie
--------

Det er mulig at Tvedalen har vært bosatt siden steinalderen.

### Navnet

På gammelnorsk skrives det *Thveiadalr*, som betyr *den utskilte dalgård*. I 1398 skrives det *Bwæitdalæ*, og i 1528 gjøres det om igjen til *Twetedall*. Først etter å ha hatt navnene *Tuedall*, fra 1593 og *Thuedalle*, fra 1664, het det fra og med 1723, *Tveitdalen*, men siden det var så tungvint å si ble det til at fler og fler skrev Tvedalen.

### Skolen

Frem til 1960 var det skole i Tvedalen. Der ble første klasse til sjette klasse samlet annenhver dag, på grunn av at skolen egentlig er forholdsvis liten. 

Nå er skolen til bruk som lekeplass med Fotballbane/håndballbane, husker, sklier, gravemaskiner til sandkasse og klatrestativ. Hele plassen er delt i to, en del med fotball-/håndballbane, og den andre delen med resten av det nevnte gravd ned i sand. Den blir også brukt til å kunne leies ut for ulike arrangementer. 

I 2008 ble lekeplassen drenert og nye lekeapparater er satt opp.

Referanser
----------

1. ↑  «Undersøkelse av luftfartsulykke vest for Larvik by, Vestfold og Telemark fylke | shk». *havarikommisjonen.no*. Arkivert fra originalen 4. januar 2022. Besøkt 5. januar 2022.

Litteratur
----------

* Brunlanes bygdebok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Kart over Pemba.
Kart over krydderøyene Pemba, Zanzibar og Mafia.
**Pemba** er en øy som tilhører øygruppen Zanzibar i Tanzania og ligger i Det indiske hav utenfor Tanzanias nordøstre kyst. Øya er på arabisk også kjent som *Al Jazeera Al Khadra* («den grønne øy»). Pemba ligger omtrent 50 kilometer nordøst for øya Unguja og omtrent like langt fra Tanzanias fastland, og bare noen få mil fra Kenyas sydøstre kyst. Sammen med Unguja og noen mindre øyer utgjør Pemba øygruppen Zanzibar, som i sin tur en del av Krydderøyene, som også inkluderer den mer sydlige beliggende øy Mafia. Den største delen av Pemba domineres av jordbruk og er en av verdens største produsenter av kryddernellik. Språket på øya er swahili (med den lokale dialekten kipemba) samt arabisk, da øya har en betydelig andel arabisk befolkning.

Administrativ inndeling
-----------------------

Pemba delt inn i to regioner Nordre Pemba og Søndre Pemba. Disse er inndelt i fire distrikter som igjen er inndelt i mindre administrative enheter som kalles *shehia*. 

**Regioner og distrikt:**

* Nordre Pemba
	+ Micheweni, Wete
* Søndre Pemba
	+ Chake Chake, Mkoani

Innbyggertall og areal
----------------------

Pemba har totalt 441 430 innbyggere (2007) på et områdOe på 906 km² som omfatter hovedøya samt et lite antall mindre øyer rundt kysten. De største stedene er Wete med 24 983 innbyggere (2002) samt Chake Chake med 19 283 innbyggere. (2002).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pemba Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Vittorio Maria Vanzo** (født 29. april 1862 i Padova, død 13. desember 1945 i Milano) var en italiensk dirigent og musikklærer. Han var gift med den norske sangeren Anna Kriebel Vanzo.

Han begynte å studere musikk i sin hjemby Padova. Fra han var ni år oppholdt han seg i Venezia som pianist-akkompagnatør. Han ble uteksaminert fra konservatoriet i Milano i 1881 i komponistklassen, og var elev av Antonio Bazzini, Antonio Angeleri og Stefano Ronchetti-Monteviti. Etter utdannelsen jobbet han en tid som en akkompagnatør for Felice Varezi.

Vanzo er best kjent som en promotor av tysk musikk i Italia, dette startet i 1883, da han fremdeles var en ung mann som ledet framførelse av Lohengrin i Parma. I denne forestillingen spilte den da 16 år gamle Arturo Toscanini cello i orkesteret. Spesielt er de italienske poppføringene av Richard Wagners opera knyttet til hans navn, med mellom annet den første italienske Valkyrie i Torino i 1891. Gabriele d'Annunzio, som kalte Tristan og Isolde i Ravenna det høyeste musikalske inntrykket i sitt liv, snakket med beundring om denne aktiviteten til Vanzo. I 1896-1897 var Vanzo dirigent for La Scala i Milano der han satte opp Götterdämmerung for første gang, og gjenoppførte også Giuseppe Verdi's Don Carlos, begge oppsettingene anses imidlertid som mislykkede. Etter dette arbeidet Vanzo i 1897 og 1898 i Moskva og deretter i Buenos Aires, for så å vende tilbake til Italia. I tillegg til Wagner er en rekke oppføringer av Puccini sine operaer knyttet til hans navn.

Etter 1906 slutter Vanzo sine konsertopptredener og fokuserte hovedsakelig på pedagogikk og åpnet en vokalskole i Milano. Blant elevene til Vanzo var Ina Maria Ferraris, Richard Schubert og Maria Fuchs. En rekke russiske sangere var også elever av Vanzo som Lydia Lipkovskaya, Zoya Lodiy, Lydia Babich og Georgy Baklanov.

Av og til fortsatte Vanzo å opptre som pianist på konserter sammen med sin kone Anna Kriebel Vanzo og framførte mellom annet komposisjoner av Edvard Grieg og Isaac Albanis. Han spilte også en rekke egne klaverstykker.

Som en følge av sitt ekteskap med norske Anna Kriebel studerte mange norske komponister hos Vanzo i Milano.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 10073, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Vanzo, Vittorio Maria». Besøkt 12. mai 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU
 |
Ordenstegn for Vitézordenen
**Vitézordenen** eller kun **Vitéz** (ungarsk: *Vitézi Rend*, norsk: *De tapres orden*) er en ungarsk orden innstiftet 10. august 1920 av Ungarns regjering under ledelse av riksforstander Miklós Horthy. Ordenen ble ledet av en generalkaptein, et livslangt verv, som fra starten av ble besatt av Horty selv. Ordenen eksisterte etter andre verdenskrig i eksil og ble i 1992 igjen etablert i Ungarn som et privat ordensselskap.

Inndeling
---------

Ordenen var inndelt i to klasser: Offiserer og mannskaper.

Insignier
---------

Vitézordenen antok Ungarns kronede riksvåpen som sitt ordenstegn. Kronen er den hellige Stefans krone. Riksvåpenet er omgitt av eikeløv og hveteaks. Et opprett gull sverd ligger over våpenskjoldet. Hele motivet er satt mot en blåemaljert, skjoldlignende bakgrunn.

De tapres orden
---------------

Ordenen var den første statlige utmerkelse som ble innstiftet i Ungarn etter landets uavhengighet fra Det habsburgske imperium etter dettes oppløsning som følge av første verdenskrig. Vitézordenen var opprinnelig en orden av soldater, som på bakgrunn av fortjenstfull krigsinnsats i verdenskrigen eller i kampen mot kommunistene, var blitt tildelt land som ledd i landreform. Disse ble ved ridderslag opptatt i ordenen. 

Ordensmedlemmer fikk rett til å føre tittelen *Vitéz*, tilsvarende ridder, foran sitt navn. Tittelen skulle gå i arv til eldste mannlige arving. Håpet var at ordenen skulle utvikle seg til en patriotisk adelsklasse, med plikt til å forsvare Ungarn. Antallet medlemmer av ordenen var i 1936 kommet opp i 16 000. Av disse var 1 800 offiserer.

I eksil
-------

Vitézordenen kom svekket ut av andre verdenskrig. I 1947 ble landet gjort til folkerepublikk, adelige titler ble avskaffet og ordenen opphørte i selve Ungarn. Ordenens fortsatte å fungere blant medlemmer i eksil og da generalkaptein Horty døde i 1957 valgte ordensmedlemmer i eksil ny leder for ordenen. I eksil var ordenen i hovedsak virksom i Vest-Tyskland, under Huset Habsburg-Lothringens beskyttelse og med erkehertug József Árpád som generalkaptein fra 1977.

Ordensforening
--------------

Etter at kommunistpartiets makt i Ungarn ble brutt i 1989 åpnet det seg mulighet for ordenen å organisere seg på nytt i hjemlandet. Vitézordenen etablerte seg i 1992 som en privat organisasjon og begynte også å ta opp nye medlemmer. Samtidig er det gjort endringer i ordenens statutter, blant annet går tittelen *Vitéz* nå i arv til alle etterkommere. Ordenen har vært preget av indre stridigheter og splittelser.

Vitézordenen nyter nå ingen offisiell status eller anerkjennelse utover det som tilkommer enhver privat forening.

Kilder
------

* László Kóczy: «The Knightly Order of Vitéz», i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1737–1741
**Vittorio Klostermann** (født 29. desember 1901 i Jena, død 29. august 1977 i Müllheim) var en tysk forlegger.

Klostermann var sønn av bokhandleren Eckard Klostermann i Jena. I 1920 gikk han i bokhandlerlære hos Fromannsche Hofbuchhandlung i hjembyen; to år senere arbeidet han for Cohen-antikvariatet i Bonn, som han ledet fra 1924. Ved siden av studerte han økonomi, og avsluttet studiene ved et opphold i München fra 1926 til 1928. I 1930 grunnla han forlaget Verlag Vittorio Klostermann i Frankfurt am Main, som spesialiserte seg på blant annet filosofi, bibliografi, rettshistorie, romanistikk, arkeologi og kunsthistorie. Klostermann opparbeidet forlaget til et ansett vitenskapelig forlag, og utga blant annet bøker av Max Kommerell og Martin Heidegger. Han var en av grunnleggerne av den internasjonale bokmessen i Frankfurt.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Neue Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de, besøkt 22. januar 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Michael Klostermann: «Klostermann, Vittorio.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 12, Duncker & Humblot, Berlin 1980, ISBN 3-428-00193-1, s. 125 (digitalisering).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Rømer eller rhinskvinglass, antakelig fra 2. halvdel av 1800-tallet. Høyde 11,5 cm. Norsk Folkemuseum. NF.1915-1733. Foto: Anne-Lise Reinsfelt.
Rømer i sølv med innskrift: 'FIDES/SPES/FORTITVDO/CHARITA../
IVSTITIA/PRVDENCIA' og 'PGS'. Innkommet fra Luster i Sogn og Fjordane. Høyde 6,3 cm. Norsk Folkemuseum NF.1915-1733. Foto: Anne-Lise Reinsfelt.
**Rømer** er drikkekar til vin og brennevin, i senere tid helst brukt som hvitvinsglass. Rømeren har buket klokke på en sylinder- eller trompetformet stett. Rømere er gjerne laget i glass, og formen ser ut til å være utviklet i Rhinområdet på 1400-tallet. I løpet av 1600-tallet lærte man å lage vannklart glass, men rømeren ble fortsatt laget i farget glass. Den ble svært populær i store deler av Nord-Europa og ble produsert i store mengder i Holland på 1600-tallet. På slutten av 1500-tallet begynner gullsmedene å lage rømere av sølv. Disse blir populære på 1600-tallet, men går av moten tidlig på 1700-tallet.

Rømere av glass er gjerne laget helt eller delvis av grønt eller brunt materiale, og de er ofte dekorert med knopper eller rosetter. Rømere rommer gjerne fra 0,10 til 0,3 liter, men eldre rømere kan også være større.

Litteratur
----------

* Norheim, Per Terje (1997): *Norske sølvbegre. Gullsmedkunst i 300 år fra 1550 – 1850.* Oslo. ISBN 82-512-0524-7
* Polak, Ada (1974): *Gamle vinglass.* Oslo. ISBN 82-7003-005-8
* Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Se rømere av glass i DigitaltMuseum

Noter
-----

1. ↑  Polak s. 57-61.
2. ↑  Norheim (1997) s. 44-48.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Vaux-le-Vicomte
**Château de Vaux-le-Vicomte** er et fransk slott fra barokken som ligger i Maincy, 55 km sørøst for Paris. Det ble bygd i perioden 1658 til 1661 for Nicolas Fouquet, som var embedsmann og ansvarlig for Ludvig XIVs finanser.

Vaux-le-Vicomte var på mange måter det mest innflytelsesrike byggverket i Europa på midten av 1600-tallet, og anses å være det flotteste, etter Château de Maisons. Dette anlegget var det første større samarbeidet mellom landskapsarkitekten André Le Nôtre, arkitekten Louis Le Vau og maleren og dekoratøren Charles Le Brun. 

Hageanlegget
Hageanlegget som Le Nôtre satte opp var den dominerende delen av slottskomplekset. Slottet er plassert på en opphøyd plattform, midt i skogen, og markerer et skille mellom ulike områder, som også er behandlet på ulik måte. I motsetning til Versailles har dette området god tilgang til naturlig vann, med to små elver som møtes i parkanlegget.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Château de Vaux-le-Vicomte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Château de Vaux-le-Vicomte – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Estimeringsteori** er en del av statistikkfaget som tar for seg beregninger av parametere som skal forklare en forklaringsvariabels påvirkningskraft på en avhengig variabel. 
Med estimeringer ønsker man å avgjøre to ting. For det første ser man hvorvidt en forklaringsvariabel er signifikant til å forklare en avhengig variabel og eventuelt i hvilken grad denne forklaringsvariabelen påvirker den avhengige variabelen. For å kartlegge forklaringsvariabelens statistiske signifikans testes hypoteser. For det andre vil vi ønske å se hvordan den avhengige variabelen vil oppføre seg basert på hvilke variabler som påvirker den avhengige variabelen og hva som vil skje dersom vi endrer forklaringsvariabelen i modellen. Dette kalles å utføre prognoser.

Estimeringer utføres innenfor flere fagdisipliner fra økonomi til medisin.

Hvordan modeller estimeres avhenger av flere faktorer, blant annet hva slags type data man jobber med og hvordan modellen er. Målet er å finne den estimeringsmetoden som gir oss den *beste lineære forventningsestimatoren* (av engelsk BLUE: Best Linear Unbiased Estimator). Det finnes flere metoder for å estimere modeller.

En av de mer kjente estimeringsmetodene er minste kvadratsums metode.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Fagutvalget for influencermarkedsføring** er en norsk selvreguleringsordning etablert av ANFO Annonsørforeningen og Mediebedriftenes Landsforening for å ivareta retningslinjer for ansvarlig markedsføring ved kjøp av influensere. Ordningen baserer seg på retningslinjer med tilhørende veiledning og produktlister som angir hvilke produkter og tjenester som er omfattet. Formålet er å ansvarliggjøre markedsføring hvor en annonsør engasjerer en influencer, mot avtalt godtgjørelse, for å profilere et produkt eller tjeneste.

Influencere, nettverk eller annonsører som er medlemmer i ANFO Annonsørforeningen eller Mediebedriftenes Landsforening er automatisk bundet av retningslinjene. Influencere som ikke er bundet gjennom sine nettverk kan tiltre retningslinjene.

Fagutvalget behandler klager og brudd på de etiske retningslinjene, og avsier vedtak på om det foreligger brudd på retningslinjene. Det kan også behandle og avgjøre klager på aktører som ikke har sluttet seg til retningslinjene.

Referanser
----------

1. ↑  «Etablerer fagutvalg for influencer-markedsføring». *gamle.anfo.no*. Besøkt 19. mai 2022.
2. ↑  fim. «Om Fim». *fim.as*. Besøkt 19. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Malden
**Maldenøya** (engelsk: *Malden Island*, også *Independence Island*) er en øy i Polynesia som tilhører Kiribati i Stillehavet.

Geografi
--------

Maldenøya er en øy blant *Linjeøyene* og ligger ca. 675 km sydøst for hovedøyen Kiritimati.

Øya er en ubebodd koralløy, og har et areal på ca. 39,3 km² med en landmasse på ca. 26 km². Den har en lengde på ca 8 km, er ca. 6 km bred, og omgis av flere korallrev. Det høyeste punktet er på kun 10  moh.

Maldenøya er hjemmet til en rekke sjøfugler, bl.a. ulike arter av suler og fregattfugler.

Historie
--------

Øya ble oppdaget den 30. juli 1825 av britiske *George Anson Byron*, som da navnga den etter besetningsmannen *Charles Robert Malden*, som ble den første til å gå i land på øya. Øya var da ubebodd, men man fant ruiner etter tidligere polynesisk bebyggelse.

USA gjorde krav på øya i 1856, men i 1866 ble øya annektert av Storbritannia, og den ble innlemmet i kolonien *Gilbert- og Elliceøyene* i 1916, en del av det Britiske Vestre Stillehavsterritoriet.

I 1957 da Storbritannia prøvesprengte sitt første atomvåpen på Kiritimati, ble Maldenøya brukt som base under utviklingsarbeidet.

Den 29. mai 1975 ble øya gjort om til naturvernområdet *Malden Island Wildlife Sanctuary*.

1979 ble øya innlemmet i den nye nasjonen Kiribati.

Eksterne lenker
---------------

* Om Malden Arkivert 2. mars 2009 hos Wayback Machine.
* Om Maldens geografi
* Om "Malden Island Wildlife Sanctuary"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Digital forvaltning** er uttrykk for det forholdet at informasjonsteknologi (IT) anvendes til løsning av forvaltningsoppgaver.

Det sondres især mellom to forskjellige anvendelser av begrepet digital forvaltning:

* *digitalisering av forvaltningen*, hvor fokus er på anvendelse av IT til intern effektivisering av arbeisprosessene i offentlige myndigheter.
* *digital selvbetjening*, som vedrører digitale selvbetjeningsløsninger som offentlige myndigheter stiller til rådighet for borgere, virksomheter eller andre brukere på internettet.

Omenn digital forvaltning ligger i direkte forlengelse av den digitaliseringen som skjedde i 1970-årene, 1980-årene og 1990-årene, ble begrepet digital forvaltning satt på dagsordenen av Al Gore i 1999 med målsetningen om «*500 forms online*». Digital forvaltning ble for alvor satt på dagsordenen i Danmark med utgivelsen i 2001 av publikasjonen *Digital Forvaltning*, som ble utarbeidet av et utvalg bestående av representanter for Finansministeriet, IT- og Forskningsministeriet, Erhvervsministeriet, Indenrigsministeriet, Økonomiministeriet, Kommunernes Landsforening, Amtsrådsforeningen, Københavns Kommune og Frederiksberg Kommune.

I august 2001 ble Den Digitale Taskforce etablert i Finansministeriet, bestående av representanter fra en rekke ministerier, samt fra kommunale organisasjoner. Der ble ennvidere i starten av 2002 offentliggjort en felles-offentlig strategi for digital forvaltning. En revidert versjon av strategien ble offentliggjort i februar 2004.

Digital forvaltning ivaretas i dag av Den Digitale Taskforce, som har fokus på omlegning og effektivisering av arbeidsprosesser i offentlige myndigheter, og Ministeriet for Videnskab, Teknologi og Udvikling og IT- og Telestyrelsen, som især har fokus på IT-arkitektur og -standarder, IT-sikkerhet, og digital borgerservice.

Arbeidsdelingen mellom Den Digitale Taskforce i Finansministeriet og Ministeriet for Vitenskap, Teknologi og Utvikling avspeiler det forhold at digital forvaltning kombinerer administrasjonspolitikk, som er plassert i Finansministeriet, og IT-politikk som hører under Ministeriet for Vitenskap, Teknologi og Utvikling.

Eksterne lenker
---------------

* Digitalisér.dk, Digitaliseringsstyrelsen, Danmark
* eGov+ - Dansk, forskningsprosjekt om digital forvaltning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Paulus «Paul» van de Rovaart** (født 24. januar 1904 i Utrecht, død 24. november 1995) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Van de Rovaart vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det nederlandske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Nederland vant sin gruppe og i finalen møtte de India som var vinnere av den andre gruppen. Finalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, tapte Nederland med 0-3. Van de Rovaart spilte alle fire kampene i OL-turneringen og scoret to mål.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul van de Rovaart – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul van de Rovaart – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paul van de Rovaart – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Paula Dobriansky
**Paula Dobriansky** (født 14. september 1955 i Alexandria i Virginia) er en amerikansk politiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun er datter av den ukrainsk-amerikanske antisovjetiske økonomen of aktivisten Lev Dobriansky som var initiatvitaker til Captive Nations Week under Eisenhoweradministrasjonen.

Dobriansky har studert ved Georgetown Universitys diplomatiskole i Washington D.C og ved Harvard University.[]

### Karriere

1. mai 2001 utnevnte president George W. Bush henne til Under-Secretary of State for Democracy and Global Affairs i utenriksdepartementet. 15. februar 2007 ble Dobriansky spesialutsending til Nord-Irland, hvor hun overtok etter Mitchel Reiss, som innehadde denne posisjonen i tre år.

Hun var regjeringens talskvinne i spørsmål om klimaforandringer og global oppvarming. Hun har vært forsvarer av Bush-administrasjonens nei til å ratifisere Kyoto-avtalen.[]

##### Bali-konferansen

Dobriansky ble konfrontert med buing av de øvrige deltakerne under Bali-konferansen, før hun avslutningsvis ga etter for et stort internasjonalt press og gikk med på klimaveikartet.[] Derpå forklarte president George W. Bush at han ikke var fornøyd med kompromisset.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Anti-communist Lev Dobriansky dead at 89». *The Washington Times*. 5. februar 2008. Besøkt 16. september 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finland Finlands flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0  |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0 (én sjuendeplass) |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2006 Danmarks flagg Aarhus |  Stafett |
| Gull | 2007 Ukrainas flagg Kiev |  Stafett |
| Europamesterskap |
| Gull | 2006 Estlands flagg Otepää |  Stafett |

**Paula Haapakoski** (født 3. februar 1977 i Kajana) er en tidligere finsk orienteringsløper. Hun er verdensmester og europamester i stafettorientering. 

Haapakoski var en del av et knallsterkt finsk stafettlag som vant VM-stafetten i 2006 og 2007. Ved begge anledninger løp hun første etappe, Heli Jukkola den andre etappen og Minna Kauppi den avgjørende tredjeetappen for Finlands lag. 

Fra EM har hun stafettgul fra estiske Otepää i 2006. Også da løp hun førsteetappe. Jukkola og Kauppi fullførte triumfen for Finland.

Da hun var på sitt beste representerte hun den finske orienteringsklubben Koovee. Sammen med lagvenninene i klubben ble hun nummer fire i Venla-stafetten i 2007. De ble for øvrig nummer 7 i 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paula Haapakoski – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Paula Haapakoski – World of O Rediger på Wikidata
**Trygve Nereson Skomedal** (født 29. desember 1939, død 8. februar 2013) var en norsk språkforsker og ekspert på færøysk språk.

Trygve Skomedal var sønn av en lærer og vokste opp i Høvåg i Aust-Agder. Han studerte ved Universitetet i Oslo og i Reykjavík og ble *mag.art.* med en avhandling om færøysk fonologi i 1969. Fra 1973 var han ansatt som amanuensis i nordisk språkvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Skomedals hovedfelt var nordiske språk, spesielt færøysk og norrønt, men han interesserte seg også for indoeuropeistikk. Blant de vitenskapelige arbeidene hans var artikler om setesdalsmålet og om lydutviklingen mellom urnordisk og norrønt.

Kilder
------

* Klaus Johan Myrvoll: «Trygve Nereson Skomedal 1939–2013[*død lenke*]». Minneord ved Institutt for lingvistiske og nordiske studier.
* Arne Torp: «Minneord om Trygve Nereson Skomedal[*død lenke*]». Institutt for lingvistiske og nordiske studier.
* Eyvind Weyhe: «Trygve Skomedal farin». *Fróðskaparsetur Føroya*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Sikkerhet i tunneler i Norge** er oversikt over sikkerhetsnivået i norske tunneler.

EuroTAP (European Tunnel Assessment Programme) består av 14 søsterorganisasjoner i 12 land. Siden starten i 1999 har 17 tunneler på forskjellige steder i Norge blitt inspisert, og 280 tunneler i Europa.[*når?*]

### Historikk

I 2008 vakte det oppmerksomhet at EuroTap for andre år på rad hadde gitt svært dårlig karakter til tre norske tunneler, etter å ha testet i alt 31 tunneler rundt i Europa. De tre tunnelene var en del av E39 nord for Bergen; Eikefet-tunnelen, Matreberg-tunnelen og Jernfjell-tunnelen. Testingen gjelder brannsikkerhet, belysning, ventilasjon, overvåkning og kollisjonsrisiko. De tre tunnelene er smale ettløpstunneler med ett kjørefelt i hver retning. De tre tunnelene ble karakterisert som dårlig sikkerhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Elendig tunnel-sikkerhet». *tv2.no* **(norsk)**. TV 2. 21. april 2008. Arkivert fra originalen 11. mars 2016. Besøkt 27. september 2020.

Se også
-------

* Hanekleiv-tunnelen
*
Frukter av fikenkaktusen
**Kaktusfiken**, **kaktusfrukt**, **fikenopuntia** eller **indisk fiken** er frukten/bæret fra fikenkaktusen (*Opuntia ficus-indica*), en kaktusart fra Sør- og Mellom-Amerika som blir dyrket i tropiske og subtropiske strøk. Den pæreformede frukten, med farger i rødt, oransje, gult og grønt, har saftig, guloransje fruktkjøtt med en smak som ligner på fiken, og med litt grynete konsistens. Skallet er tykt med mange tynne, skarpe torner.

Som mat og drikke
-----------------

Kaktusfiken er en populær frukt i mange land, og spises rå, brukes i taco, eller stekes og brukes som en del av en siderett. 

Den brukes også i ulike typer alkoholholdig drikke som smakstilsetning, og finnes i drikker som *Tungi Spirit*. 

Kaktusfiken i forskjellige varianter.

Næringsinnhold
--------------

Kaktusfiken inneholder omtrent 14 mg vitamin C, 220 mg kalium, 88 % vann og 152 kJ tilført energi per 100 g spiselig vare. 

Frukten regnes for å være en av de fruktene i verden som har høyest konsentrasjon av vitamin C.

Referanser
----------

1. 1 2  «Opuntia ficus-indica (prickly pear)». *www.cabi.org* **(engelsk)**. Besøkt 3. september 2022.

Kilder
------

* «Kaktusfiken» fra Store norske leksikon, innhentet 25. januar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kakstrykning (på svensk kalt *spöslitning*) av Jacob Johan Anckarström i Stockholm 1792. For mordet på svenskekongen Gustav III samme år ble Ackerström dømt til skamstraff og dødsstraff: han ble pisket i tre dager på tre ulike torg før han ble halshogd og steglet.  Illustrasjon: Samtidig tegning kopiert fra *Nordisk familjebok* 
**Kakstryking** var i eldre tider en straff i form av prylestraff. Prylestraffen foregikk ved at den dømte ble bundet til en påle eller støtte i tre eller stein (som ble kalt kak eller kag), og pisket med ris, det vil si en bunt av kvister, på bar rygg. Kaken var gjerne festet til en forhøyning eller plattform og plassert på et torv eller en annen sentral plass. Kakstrykingene var dermed en offentlig avstraffelse som ble gjennomført til allmenn beskuelse – til skrekk og advarsel. I større byer var det gjerne flere kaker. På 1500- og 1600-tallet var det to i Bergen, den ene stod foran rådhuset (Rådstuen), den andre på torget (fra 1627). Kakstryking gav arr og andre kroppsskader som den piskede måtte leve med resten av livet som en form for skamstraff.

Kakstryking ble i Christian Vs norske lov av 1687 definert som 27 piskeslag. Straffen ble i første rekke brukt overfor forbrytere som var dømt for tyveri, prostitusjon og leiermål. Den kunne også kombineres med andre straffereaksjoner, som for eksempel fengsel, tukthus eller straffarbeid, tidligere kalt slaveri. 

Kakstryking ble avskaffet som æresstraff i 1815 og som legemsstraff i 1842. Imidlertid beholdt den norske straffeloven av 1842 («Criminalloven») en bestemmelse om straff som kunne anvendes på barn, og det het således i kap 2 § 38: «*På dem, som have fyldt ti, men ikke femten år, er straf med riis anvendelig. Slagenes antal bestemmes af dommeren fra otte til fire og tyve. De tildeles angjældende på blottet ryg. Straffen fulbyrdes inden lukte døre i offentlig fængsel under øvrighedens opsigt og i vidners overvær af arrestforvareren eller slutteren*». Denne straffen kan imidlertid ikke likestilles med kakstrykning. 

Den eller de som utførte og deltok i kakstryking i Norge hadde titler som mestermann, bøddel, nattmann eller rakker.

Ole Høiland og Gjest Baardsen er blant norske, kjent forbrytere som ble straffet med gjentatte kakstrykninger. Også svært mange kvinner ble kakstrøket fordi de ikke kunne betale idømte bøter for leiermål eller fordi de etter gjentatte forbrytelser ble dømt til kakstrykning og fengsel.

Se også
-------

* Prylestraff
**Pommes frites** er poteter som er skåret i staver og fritert. Pommes frites serveres ofte i hurtigmatrestauranter, men også på finere spisesteder. Retten stammer opprinnelig fra Belgia.

Betegnelsen *pommes frites* kommer fra fransk *pommes de terre frites*, som betyr «stekte poteter», og uttales omtrent *påmm fritt*. I USA kalles denne potetretten *french fries*, i Storbritannia oftest *chips* eller *french fries (potatoes)*. Det «franske» elementet i de engelske navnene kommer fra første verdenskrig, da britiske og amerikanske soldater oppdaget retten mens de var stasjonert i Belgia, og det offisielle språket i den belgiske hæren var fransk.

Det finnes utallige versjoner av pommes frites: riflede, *pommes strips* både tykke og tynne, pommes bistro, potetbåter, med og uten skall. Potetskiver med skall, som er ferdig fritert. Frityrstekte poteter med andre former (skiver, båter, kuler) kalles ikke pommes frites, men har gjerne egne navn som *pommes noisettes* (friterte poteter som er formet rundt).

Pommes frites inneholder mettede fettsyrer. Tilberedelsesmåten som fører til høyest fettinnhold er gjennomsteking i frityr, og her kan det være opp mot 20 gram fett per 100 gram. Varianter som tilberedes i stekeovn har et langt lavere fettinnhold, og kan ha under fem gram fett pr. hundre gram.

Referanser
----------

1. 1 2  «Hurtigmat med ufortjent dårlig rykte». DN.no. 15. januar 2010. Besøkt 29. mai 2017.
2. ↑  
«Ja, du kan godt spise pommes frites én gang i uka». KK.no. 15. april 2015. Arkivert fra originalen 17. mai 2016. Besøkt 29. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) French fries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
***Pomatinus*** er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende
--------

En liten (4,2-5,5 millimeter), avlange, halvmatt mørkbrune til svart mudderbille. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8-11 ledd, den ytre delen kamformet. Pronotum er avrundet rektangulært, dekkvingene er jevnbrede med kraftige punkstriper, avrundet bak. Beina er nokså lange. Undersiden er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis
-------

Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien mudderbiller, Dryopidae
				+ Slekten ***Pomatinus*** Sturm, 1853
					- *Pomatinus substriatus* (Müller, 1806)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pomatinus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pomatinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Pomatinus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Pomatinus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Pomatinus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Pomatinus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Pomatinus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pomatinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pomatinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Justin Jeremiah McCarthy** (født 25. januar 1899, død 8. april 1976 i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.

McCarthy vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. De begge transatlantiske lagene dominerte stort, USA vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 52-0; Belgia 19-0, Frankrike 22-0 og Storbritannia 11-0. I semifinalen beseiret de Sverige med 20-0. USA tapte finale mot Canada med 1-6. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs OL-lag var; Clarence John Abel, Herbert Drury, Alphonse Lacroix, John Langley, John Lyons, Justin McCarthy, Willard Rice, Irving Small og Frank Synott.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Sølv Sølv i ishockey (USA)

VM-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Sølv Sølv i ishockey (USA)

Referanser
----------

1. 1 2   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Justin McCarthy – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Justin McCarthy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Justin McCarthy – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Justin McCarthy – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Justin McCarthy – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Justin Williams** (født 4. oktober 1981 i Cobourg, Ontario) er en kanadisk profesjonell ishockeyspiller og lagkaptein for Carolina Hurricanes i NHL.

Williams har vunnet Stanley Cup tre ganger, med Carolina Hurricanes i 2006 og med Los Angeles Kings 2012 og 2014.

Karriere
--------

Williams ble utvalgt som 28. blant alle Philadelphia Flyers i 2000 NHL Entry Draft, som ble holdt i Pengrowth Saddledome, i Calgary, Alberta, Canada. Han har spilt 340 kamper i NHL, og har gjort 79 mål, assistert på 120, og vunnet 209 poeng.

Justin Williams spilte juniorhockey i Port Hope, Ontario før han ble en begavet spillmaker for Cobourg Cougars i 1998. Han sluttet sin juniorhockey karriere med to sesonger for Plymouth Whalers i Ontario Hockey League.

Etter 4 sesonger i Philadelphia Flyers ble Williams byttet til Carolina den 20. januar 2004, mot forsvarsspilleren Danny Markov. I NHL Lockouten i 2004–5 spilte han for Luleå HF; et lag i den svenske eliteserien. Her vant han 14 mål, og assisterte på 18, i 49 kamper.

Williams fikk en ettårskontrakt med Hurricanes for 2005–2006-sesongen, der han satte personlig rekord i kamper spilt (82), mål (31), assisteringer (45), poeng (76), og utvisningsminutter (60).

I sluttspillet scoret Williams 7 mål og hadde assisterte på 11, på sin vei til å vinne Stanley Cup. Williams scoret det siste målet i Stanley Cup-sluttspillet 2006, hvor han satte pucken i åpent mål med 18:59 på klokka i 3. periode; noe som gjorde at Hurricanes vant over Edmonton Oilers 3–1 og vant serien 4–3. 

1. juli 2006 signerte Williams en 5-årskontrakt med Hurricanes, verdt 3 500 000 USD per sesong. 

Williams hadde sin første opptreden i en All-Star kamp i 2007 NHL All-Star game i Dallas.

Internasjonalt spill
--------------------

Han var en del av det canadiske laget som i 2007 vant Ishockey-VM 2007 da de i finalen slo Finland 4-2 i Moskva.

Referanser
----------

1. ↑   www.hockeydb.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nhl.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Justin Williams – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Justin Williams – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Justin Williams – ESPN (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Justin Williams – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Justin Williams – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Justin Williams – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Justin Williams – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Patrick Kane | **Vinner av Conn Smythe Trophy**(2014) | Neste mottaker:Duncan Keith |
«Fugløya» har flere betydninger.

Sørfugløy Foto: Lars Røed Hansen 
Fugløya sett fra fastlandet
Fugløya på kartet
**Fugløya** er ei øy i Gildeskål kommune i Nordland. Den har et areal på 13 km². Fugløya har en karakteristisk form fra både nord og sør. De markerte toppene er fra vest Hagtind (765 moh), Skiftesåfjellet (723 moh), Stortindene (595 moh), Geitkollen (347 moh) og lengst øst den bratte Ramntinden (222 moh).

Et fruktbart jordsmonn har gjort at det har bodd folk på øya i lang tid. Etter 2. verdenskrig bodde det om lag 200 personer på Fugløya. Så sent som i 1960 hadde øya 124 innbyggere. I dag brukes husene i all hovedsak som feriehus.

En vestlig del av øya er vernet som Fugløya naturreservat. Innenfor reservatet ligger vrakdeler etter et tysk fly som styrtet her den 22. mai 1942. Også i 1968 styrtet et fly på Fugløyfjellet, og begge ombord omkom.

Den nordøstlige delen av øya er preget av en svært god fjellkvalitet, noe som gjør stedet til et populært reisemål for fjellklatring (mer spesifikt klatring på naturlige sikringer og buldring). Klatringa på Fugløya er beskrevet i klatreføreren «Polarsirkelklatring». Siden 2009 har Bodø Klatreklubb arrangert en klatrefestival i begynnelsen av august. Festivalen hadde i 2010 også status som nasjonal klatresamling.

Referanser
----------

1. 1 2  Otto Teksum Lund, Inger Lise Innerdal, Per Roger Lauritzen (2013). «Fugløya - en perle på nordlandskysten». *Norges beste toppturer*. Oslo: Gyldendal. s. 118-121. ISBN 978-82-05-42090-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Kjell Sørensen. «Junkers Ju 52/3mg4e Sør-Fugløy, Gildeskål Nordland». Arkivert fra originalen (html) 1. november 2016. Besøkt 26. desember 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Marcus Livius Drusus den eldre** ble valgt til tribun av senatet i 122 f.Kr. for å undergrave Gaius Gracchus' landreformer. For å gjøre det, kom han med et forslag om å opprette tolv kolonier med 3000 nybyggere, alle fra de fattigste klassene, og lette på husleien. Han sa også at de allierte latinerne ikke skulle bli dårlig behandlet av romerske generaler, som stod i kontrast til Gaius' forslag om at latinerne skulle få fullverdig romersk borgerskap. Dette ble kjent som *Leges Liviae*, men det ble aldri gjennomført, fordi senatet ville bare dra oppmerksomheten bort fra Gracchus. Senatet fikk det som de ville, og Drusus fikk nok støtte til å legge inn veto mot Gaius' forslag. Drusus ble senere konsul i 112 f.Kr. og kjempet på Balkan under Marius. I 109 f.Kr. ble han valgt til censor, men døde året etter.

Han var far til Marcus Livius Drusus den yngre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Hildegunn Moltubakk** (spilt av Fredrik Steen) er en fiktiv trebarnsmor fra Ulsteinvik på Sunnmøre. Hun dukket første gang opp i Norgesglasset på P1 i 1997, med innslag opptil tre ganger i uken der hun fortalte om hverdagslivets små og store utfordringer. Sammen med sin svoger Leif-Per (spilt av Ørjan Liavåg) spilte hun 450 forestillinger over hele landet, som til sammen solgte 130 000 billetter fra 1998 - 2001. Figurene har utallige TV- og radioopptredener bak seg, og de var fast humorinnslag i Sommeråpent i NRK i 1999 og 2000.

I 2001 inngikk opphavsmennene et samarbeid med interiørkjeden Kid Interiør, og produserte et titalls reklamefilmer over en fireårsperiode fra 2002 - 2005, med slagordet "steikje fine gardine!" (Try reklamebyrå). Kid Interiør opplevde en voldsom oppsving som følge av reklamefilmene, og bedriften ble i 2003/2004 solgt i sin helhet til nye eiere for ca 1 milliard kroner.

Etter en lengre pause var Hildegunn og Leif-Per tilbake i 2006 med forestillingen "*Hildegunn og Leif-Per – midtveis i livets swissrull, som ble sett av over 25.000 i Oslo, Bergen og Ålesund.* 

I 2011 gjorde Hildegunn og Leif-Per en reklamekampanje for møbelkjeden Hjellegjerde, og sommeren 2013 hadde figurene en sentral rolle under "Sommerlatter" på Aker Brygge, en forestiling som ble sett av nesten 7000 publikummere.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale på NRK Norgesglasset – med lyd- og videoklipp
Melking med hendene
**Melking** er den prosessen hvor man får melk fra en ku, geit eller andre melkgivende dyr.

Før i tiden var melking budeienes arbeid. De satt på en liten 3-benet melkestol og melket ned i en melkebøtte.

Nå foretas melking med en melkemaskin tilsluttet et felles rørsystem og en rustfri ståltank. Det er ofte at store gårder og meierier har slike sytemer for melking, men uavhengige bønder har ofte ikke råd til slike melkemaskiner. I mange fattige og mindre utviklede land melkes kuene fortsatt på tradisjonelt vis (med hendene). Det er både mer tidkrevende og slitsomt, sett i et større tidsperspektiv. 

I overført betydning kan man også melke en person for penger og andre ting, altså ta alt det en person eier. «Tømme» er et annet ord for melke.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Milking – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Ulrike Pihls plass** ligger utenfor Ulrike Pihls Hus som ligger ved professor Keysers gate, og er et av byggene del av Universitetet i Bergen. Universitetet tok over bygningen i 1988 og døpte bygget som Ulrike Pihls hus. I dag brukes huset som lesesal og studentarbeidsplasser for SV-studenter. Plassen ligger rett i nærheten av St. Paul skole og Universitetmuseet i Bergen. Bygget blir oppusset i 2021 etter mye kritikk på grunn av manglende vedlikehold.

Historie
--------

I 1848 grunnlaget Madame Henriette Meyer en pikeskole i Bergen, og i 1865 ble skolen overtatt av niesen, Ulrike Pihl. Siden det har skolen vært kalt etter henne. Gjennom årene ble U. Pihl videregående skole flyttet mye. Fra til 1875 hadde skolen lokale i Ole Bulls plass og i 1906 ble skole lokalet flyttet til Fosswinckels gate 5. Skolen fikk over 100 nye elever da Sofie Lindstrøms pikeskole ble stengt ned i 1928. Og i 1988, ble skolen flyttet i Åsane senter. Universitetet tok over den gamle bygningen samme år, og brukte det som lesesal for det samfunnsvitenskapelige fakultet og ga bygningen navnet Ulrike Pihls hus. I 1920 tok kommunen over driften, og fylkekommunen i 1972. Skolen ble nedlagt i 2018.

Ulrike Pihl
-----------

Ulrike Pihls plass er kalt etter Ulrike Elenora Pihl, som var en lærerinne fra Bergen på 1800-tallet. 

I oppveksten ble hun tidlig foreldreløs, og tenkte mye på karrieren sin. Hun utdannet seg som lærerinne i England og dro tilbake til Norge 1863. Hun hadde jobbet som guvernante hos en familie i noen år. Etter hun var ferdig og jobbe flyttet hun til Bergen i cirka 1865. Det samme året arvet hun Bergens Adresse-Contours efterretninger fra sin tante Henriette Meyer. Ulrike Pihl tok over en velfungerende skole, med mange elever over flere klassetrinn. Ulrike Pihl var kunnskapsrik, ambisiøs og en visjonær, under hennes ledelse blomstret skolen. Jentenes undervisning skulle ikke være av dårligere kvalitet enn guttenes, for jentene skulle også ut og møte samfunnet. Hun døde den 27. oktober 1917.

Referanser
----------

1. ↑  «U. Pihls videregående skole | Bergen byleksikon». *www.bergenbyarkiv.no*. Besøkt 15. september 2021.
2. ↑  *Ulrike Pihls skole 1848-1998 : et historisk oversyn*. U. Phil videregående skole. 1998. ISBN 82-994613-0-8.
3. ↑  «Bergenskartet | U. Pihls skole». *www.histos.no*. Besøkt 17. september 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Samværsrett** er den rett barnet har til å få være med den forelderen som ikke er bostedsforelder. Samværsrett er også en rettighet gitt den ene forelderen som ikke bor daglig med barnet om å få være med sitt barn.

Samværsrett til barn og forelder blir gitt og definert i den norske barneloven, gjennom Norges forpliktelser til Den europeiske menneskerettskonvensjon og rettighet til samvær med begge sine foreldre for barn blir også gitt gjennom FNs barnekonvensjon som Norge har forpliktet seg til å følge.

Samværsretten blir ikke sikret eller beskyttet av Norge i de tilfeller der samværsretten krenkes og samvær nektes gitt av bostedsforeldren. Noe som gir en situasjon der mange norske barn nektes samvær med en av sine foreldre uten at dette blir motvirket av forvaltning og rettsvesen. Det finnes ingen instans som følger opp om samværet blir iverksatt etter en dom, selv ikke en høyesterettsdom. Dette betyr at den med hovedomsorgen kan fremdeles blokkere samværsretten.

Etter straffeloven § 261 er det straffbart for samværsforelderen å holde barnet borte fra bostedsforelderen, men det er ikke gjort straffbart for bostedsforelderen å holde barnet borte fra samværsforelderen. 

Norge har flere ganger vært innklaget og dømt i Den europeiske menneskerettdomstol (EMD) etter krenkelse av samværsretten.

Referanser
----------

1. ↑  «Far trodde høyesterett skulle gi ham rett». 7. januar 2011. Besøkt 20. november 2011.

Litteratur
----------

* Trude Haugli: *Samværsrett i barnevernssaker*, 2. utgave. Universitetsforlaget 2000 ISBN 82-00-45419-3 454s.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |