recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Blomst
**Narrmarihand** (*Anacamptis morio*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende
--------

Narrmarihand er en fargerik orkidé. Den får aks med store, purpurfarga blomster, som synes langt av gårde. Narrmarihand blir ikke så stor, rundt 30 centimeter, men tar det igjen ved ofte å opptre i store bestander på opptil flere tusen planter der den finnes.

Narrmarihand-planter får som regel 5–6 blader. Disse omkranser planta som en hylse når den er unge. Narrmarihand har tidligere blitt ført til slekta *Orchis*, der vårmarihand fortsatt hører til. Nyere forskning på gener har imidlertid ført til at narrmarihand i stedet har blitt plassert i slekta *Anacamptis* sammen med den kjente orkidéen Salepsrot.

Forekomster i Norge
-------------------

Narrmarihand har en svært begrensa opptreden i Norge. Den finnes faktisk kun i to kommuner, nemlig Grimstad og Lillesand i Aust-Agder. Størstedelen av forekomstene er i Grimstad. Blomsten er funnet kun på ett landfast sted i Norge, på den sørlige delen av Kalvehageneset i Homborsund. Der narrmarihanda vokser i Norge er den sterkt knytta til havet, og den går sjelden mer enn 50 meter unna sjøen.

Tidligere var det en brei oppfatning om at narrmarihand var en kalkkrevende art i Norge, som den er på de fleste voksestedene i Europa. Undersøkelser av voksestedene har derimot vist at den helst vokser på svaberg og grasmark med lave pH-verdier, også der det i nærheten fantes skjellsandbanker.

Narrmarihand er på grunn av den lille utbredelsen både totalfreda og på Norsk rødliste for arter som kritisk truet (CR) i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 28. februar 2022. Besøkt 28. februar 2022.
2. ↑  Solstad H, Elven R, Arnesen G, Eidesen PB, Gaarder G, Hegre H, Høitomt T, Mjelde M og Pedersen O (24. november 2021). «Karplanter. Vurdering av narrmarihand *Anacamptis morio* for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 27. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Narrmarihand* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Narrmarihand* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Narrmarihand* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Narrmarihand* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Narrmarihand* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Narrmarihand* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Anacamptis morio* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Anacamptis morio* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Anacamptis morio* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Narrmarihand, Anacamptis morio hos botanikk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Barnens brevlåda i en utsendelse i 1952.
**Sven Jerring**, egentlig **Sven Jonsson**, (født 8. desember 1895 i Malung i Dalarna, død 27. april 1979 i Stockholm) var en svensk journalist, programleder og produsent i radio.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Sven Jerring ble født i Malung, men familien var ofte på flyttefot i Jerrings barndom. Da han fylte elleve bosatte familien seg i Vadstena. Den unge Jerring sies å ha vært stille av seg, tilbaketrukket og ganske introvert, og viet seg mer til lesning enn til lek. Etter studenteksamen og militærtjeneste fikk han i årene 1917-18 en midlertidig stilling ved den svenske diplomatiske delegasjon i Petrograd, nåværende St. Petersburg.

### Journalist, mediemann

Etter hjemkomsten fra Petrograd ble Sven Jerring frilansjournalist. Han skrev i *Vadstena Läns Tidning* og deretter, fra 1921, i konkurrenten *Östgöta-Bladet* under signaturen Jerker Ring. I 1923 begynte Sven Jerring på Åhlén & Åkerlunds förlag der han blant annet arbeidet med bladet *Allt för Alla*. Samme år begynte han å arbeide med forlagets egne radioprogram og debuterte i radio den 2. desember 1923.

Da Sveriges Radio (daværende Radiotjänst) ble grunnlagt i 1923, ble Jerring selskapets første programleder og hallomann. Han ble med tiden radioens mest populære personlighet og *Farbror Sven* med hele det svenske folket. Han var en dyktig reporter og en sakkyndig idrettsreferent, blant annet fra Vasaloppet. 

Programmet *Barnens brevlåda* som ble sendt første gang i 1925, er et av de lengst sendte programmene i svensk radio. Da Jerring la ned programmet i 1972, var det blitt sendt 1 785 ganger.

Sven Jerring betød mye for radioens utvikling i Sverige og for etterfølgere som Bertil Perrolf og Lennart Hyland.

Sven Jerring har gitt navn til Jerringprisen.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 1934 – *Simon i Backabo* ...hallomannen, seg selv
* 1931 – *Trøtte Teodor* ...hallomann

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 14131117, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Nationalencyklopedin, NE.se-ID sven-jerring, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Svenskagravar.se, www.svenskagravar.se, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   «Norra begravningsplatsen: Kändisarna»[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Sven Jerring; Ett stycke radiohistoria*. Bonniers. 1988. s. 98. ISBN 91-0-047540-8.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Sven Jerrings fond

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
25 mm Hotchkiss bevart ved Musée des Blindés.
**25 mm Hotchkiss panservernkanon** var en fransk panservernkanon som var i tjeneste i første del av andre verdenskrig.

Historie og utvikling
---------------------

Tidlig på 1920-tallet hadde Frankrikes hær kommet til den konkulsjon at infanterikanonen 37 mm TRP ikke var tilstrekkelig kraftig for å bekjempe fiendtlige stridsvogner. I 1926 foreslo Hotchkiss en 25 mm-modell som til slutt ble tatt i tjeneste i 1934 under navnet **canon de 25 mm semi-automatique modèle 1934**, vanligvis bare omtalt som *canon de 25*. Ved utbruddet av andre verdenskrig var dette det viktigste panservernvåpenet til det franske infanteriet.

I 1935 ble 25 mm-kanonen også vurdert av den amerikanske hæren.

Når det britiske ekspedisjonskorpset rykket inn i Frankrike i 1939 hadde det for få panservernvåpen slik som «Ordnance QF 2-pdr». De fikk utlevert *canons de 25*, som ble kjent som **Anti-Tank Gun, 25 mm. Hotchkiss, Mark I on 25 mm. Carriage, Mark I** i britisk tjeneste.

25 mm Hotchkiss bevart ved Gudbrandsdal Krigsminnesamling
Eksemplarer tatt av tyske styrker ble brukt av dem under navnet **2.5cm Pak 112(f)**.

Finland kjøpte 50 franske kanoner under vinterkrigen, men bare 40 ble levert i februar 1940 gjennom Norge. De gjenværende ti ble erobret av tyske styrker under angrepet på Norge i 1940. Omtrent halvparten av de våpnene som *ble* levert ble brukt i krigen, og tre av disse ble tapt i kamp. Under Moskvafreden solgte tyskerne 200 erobrede kanoner til finnene. 133 av disse var av modell M/34 og resten modell M/37, og den ble kalt **25 PstK/34** og **25 PstK/37** i finsk tjeneste. Disse var ute av tjeneste i første linje før 1943.

25 mm Hotchkiss kom også til Norge med allierte styrker: den britiske 15. infanteribrigade hadde fem stykker med til slaget ved Kvam. To slike kanoner er utstilt i Gudbrandsdal Krigsminnesamling, hvorav minst en med sikkerhet var med i slaget ved Kvam. Kanonen stoppet blant annet en tysk tanks av typen Neubaufahrzeug i kampene.

Referanser
----------

1. ↑  Zaloga, Delf: *US Anti-tank Artillery 1941-45*, side 3.
2. ↑  JAEGER PLATOON: Antitank guns Part 1: 20 mm – 37 mm

Eksterne lenker
---------------

* (en) Canon de 25 antichar modèle 1934 Hotchkiss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Satellittbilde
Luftfoto
**Coney Island** er en halvøy, tidligere en øy, i den sørlige delen av Brooklyn og Queens i New York, USA. Navnet stammer, ifølge den mest utbredte teorien, fra den tiden dette området var den nederlandske kolonien Nieuw Amsterdam og hvor det på et kart fra 1639 er kalt *Conyne Eylandt*, eller *Konijn Eiland* med dagens skrivemåte, noe som kan oversettes med «Kaninøya». Området ble brukt til kaninjakt helt fram til det ble utbygget som feriested etter borgerkrigen da Coney Island ble knyttet til byen med først med en jernbanelinje og fra 1860-årene ble knyttet til trikkesystemet i New York. Det ble også etablert dampbåtlinje og strandområdet ble utbygget med hoteller. Stedet har rundt 60 000 innbyggere.

Coney Island er kjent for sine nå noe gamle fornøyelsesparker, sirkuser, sideshows, badestranden mot Atlanterhavet og sine store russisk-amerikanske befolkning. Stedet assosieres også med fast food og er opprinnelige stedet til hot dog.

Fornøyelsesparkene nådde sitt høydepunkt tidlig på 1900-tallet, populariteten dalte etter andre verdenskrig. Etter flere års forfall er området blitt revitalisert gjennom åpningen av KeySpan Park og andre større utbyggingsprosjekter. KeySpan Park er stadion for det suksessfylte Brooklyn Cyclones, et Minor League Baseball-lag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coney Island, Brooklyn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Coney Island – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Coney Island, USA hjemmeside
* Historieprosjekt
* View of Coney Island

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Roska** er navnet på gårdsnummer 48 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger på nordsiden av Viksdalsvatnet, Fv 421 fra Vikja stopper ved gården.

Gården er delt i følgende bruk:

* Bruk 1
* Bruk 2, delt fra i perioden 1712–28
* Bruk 3
* Bruk 4, delt fra bruk 3 i 1730

Flere bruk er delt fra til boligformål på siste halvdel av 1900-tallet

Under bruk 3 var det i perioden 1875–1917 en husmannsplass, *Berget*, under bruk 3

Historisk
---------

På Roska finnes et av de eldste sporene etter dyrking av jord som er registrert i Sunnfjord. Det ble i 1995 funnet et dyrkingslag som ble sendt prøver av til et laboratorium i USA, dateringen ble satt til perioden 2500 f.Kr. – 1200 f.Kr.. Tilsvarende gamle funn finnes fra Hornnes i Førde, Hjelle i Stryn og Vereide i Gloppen. Dette er ikke bevis for at det eksisterte en gård her, men at det var bosetning i området.

På bruk 3 ble det funnet en grav fra vikingtiden, det ble også funnet et spyd og en øks på andre steder på gården. Øksen regnes med stammer fra perioden 900-950.

Første skriftlige kilde om gården finnes i en jordebok fra 1590. Det har vært flere delinger av Roska, i matrikkelen fra 1647 er det to bruk, disse er de som ble til bruk 1 og 3.

Litteratur
----------

* Timberlid, Jan Anders, *Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.639-654)*, Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
En **åpen verden** er et spilluttrykk som viser til en spesiell type banedesign der spilleren kan bevege seg fritt rundt i én sammenhengende, åpen verden, og man får betydelig frihet til å velge hvordan man skal gjennomføre målene i spillet. Uttrykket brukes ofte som et synonym til sandkassespill og «free-roaming», men uttrykkene «åpen verden» og «free-roaming» beskriver selve spillmiljøet og er mer rettet mot fraværet av kunstige barrierer i spill med åpen verden, i motsetning til de usynlige veggene og lasteskjermene man ofte finner i spill med lineært banedesign. Et spill med åpen verden er ikke alltid ensbetydende med sandkassespill. I et sandkassespill får spilleren muligheten til å endre verden og gjennomføre spillets mål som man selv ønsker – det finnes ingen «riktig måte» å gjennomføre et oppdrag eller et mål på.

Til tross for banedesignets navn, inneholder åpen verden-spill restriksjoner ved enkelte deler av spillets omgivelser. Alle spill må ha en yttergrense, og dette løses gjerne ved at man ved yttergrensene finner vann man ikke kan komme forbi, høye fjell man ikke kan bestige og lignende. Det finnes også gjerne områder i spillet som er lukket. Dette er uunngåelig. Eksempler på spill med åpen verden er GTA-spillene, The Elder Scrolls-spillene og lignende.

Referanser
----------

1. ↑  Jamie Sefton "The roots of open-world games" - *GamesRadar*
2. ↑  Logan Booker "Pandemic Working On New 'Open World/Sandbox' IP" - *Kotaku*
3. ↑  "The complete history of open-world games (part 2)" - *Computer and Video Games*
4. ↑  John Harris "Game Design Essentials: 20 Open World Games" - *Gamasutra*
5. ↑  Matt Barton "The History of Elite: Space, the Endless Frontier" - *Gamasutra*

Portal: Videospill
Gitagovinda-manuskriipt fra ca 1550.
***Gitagobinda*** eller ***Gitagovinda*** (devanagari: गीत गोविन्द), på norsk «Gjeterguttens sang» er et sanskritdikt av poeten Jayadeva/Jaydeb, som ble født omkring 1200 i Kenduli Sasan nær Puri i Orissa. 

Gjetergutten Govinda er en manifestasjon av den svartblå Krishna, og diktet skildrer forholdet mellom Krishna og en gruppe kvinnelige gjetere fra Vrindavana, og spesielt en kvinnelig gjeter ved navn Radha. Forholdet mellom Krishna og hans ungdomskjæreste Radha er omtalt som «den bengalske sangtradisjonens 'høysang'», og Radha skildres her som en som lengter og elsker lidenskapelig. I andre tekster om Radha har hun trekk av å være modergudinne, men her er hun den elskende.

Diktet har hatt stor betydning for bhaktiretninger i hinduismen.

Diktet er organisert i 12 kapitler, som hvert enkelt er inndelt i 24 avsnitt kalt *prabhandhas*. Hver *prabandha* er igjen inndelt i 8 deler kalt *Ashtapadis*. Diktet omtaler Radha som større enn Krishna, og utdyper de 8 sinnsstemningene hos heltinnen, Ashta nayika, i vers. Diktet har vært en inspirasjonskilde for mange komposisjoner og koreografiske verker i indisk klassisk dans.

Den første oversettelsen til engelsk ble utgitt av William Jones i 1792. Diktet har senere blitt oversatt til mange språk over hele verden, og er betraktet som et av de vakreste eksemplene på sanskrit-poesi. I 1977 utkom det i en ny oversettelse av Barbara Stoler Miller under tittelen *Love Song of the Dark Lord: Jayadeva's Gita Govinda*.

Deler av teksten er utgitt på norsk i antologien *Bengalske sanger*, 2005.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Wera Sæthers innledning til *Bengalske sanger*, 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
«Enok» omdirigeres hit. For mannsnavnet, se Enok (navn).
**Henok** (hebraisk: חֲנוֹךְ – *Ḥănôḵ*; gresk: Ἑνώχ – *Henṓkh*; i eldre oversettelser *Enok*) var i Bibelen en av forfedrene før vannflommen. Han var sønn av Jared, far til Metusjalah og oldefar til Noah. 

Henok sies å ha vært en rettskaffen mann som «vandret med Gud». Det sies at han profeterte for menneskene. Til sist fortelles det at han ble rykket bort (altså uten å dø), så folk ikke så ham lenger. 

Henok nevnes både i Det gamle og i Det nye testamentet. De viktigste stedene er: 

* 1 Mos 5,18–24: *Da Jared var 162 år, fikk han sønnen Henok. Etter at Jared hadde fått Henok, levde han enda 800 år og fikk sønner og døtre. Hele Jareds levetid ble 962 år. Så døde han.*

*Da Henok var 65 år, fikk han sønnen Metusjalah. Henok vandret med Gud i 300 år etter at han hadde fått Metusjalah, og han fikk sønner og døtre. Hele Henoks levetid ble 365 år. Henok vandret med Gud. Så var han ikke mer, for Gud tok ham til seg.*
* Hebr 11,5: *I tro ble Henok rykket bort uten å dø. Ingen så ham mer,* for Gud hadde tatt ham til seg. *Før han ble rykket bort, fikk han vitnesbyrd om at han var til glede for Gud.*

Han regnes også som en av islams profeter, og går i Koranen under navnet Idris.

Hans navn er også blitt knyttet til Henoks bøker i de gammeltestamentlige apokryfer, hvor vi finner Henoks bok (1. Henok) og 2. Henoks bok. Dertil kommer også den langt senere esoteriske tekst Sefer Heikhalot (hebraisk *Boken om de himmelske palasser*), som ofte omtales som 3. Henoks bok.


|  |
| --- |
| **Islams profeter i Koranen og deres forekomster i Bibelen** |
| Adam | Idris | Nuh | Hud | Salih | Ibrahim | Lut | Ismail | Ishaq | Yaqoub | Yousuf | Ayoub |  |
| آدم | ادريس | نوح | هود | صالح | ابراهيم | لوط | اسماعيل | اسحاق | يعقوب | يوسف | أيوب |
| Adam | Henok | Noah | Eber | Sjelah | Abraham | Lot | Ismael | Isak | Jakob | Josef | Job |
| 

---

 |
| Shoaib | Musa | Haroun | Dul kifl | Daoud | Sulaiman | Ilias | Al-Yasa | Younus | Zakaria | Yahya | Isa | Muhammed |
| شعيب | موسى | هارون | ذو الكفل | داود | سليمان | إلياس | اليسع | يونس | زكريا | يحيى | عيسى | محمد |
| Jetro | Moses | Aron | Esekiel | David | Salomo | Elia | Elisja | Jona | Sakarja,Johannes' far | Johannes | Jesus |  |

Portal: Litteratur
**Beach Club** var en tradisjonsrik amerikansk hamburgerrestaurant og nattklubb på Aker brygge i Oslo. Stedet ble åpnet i 1989 av Morten Dreyer og Kai Jarre. I 2006 ble stedet overtatt av Umoe Restaurants som drev det frem til 2019, da leiekontrakten ikke ble fornyet.

Historikk
---------

Beach Club åpnet i 1989. Ifølge de daværende eierne Kai Jarre og Morten Dreyer satset de på å skape en motvekt til tungt og mørkt pubmiljø. «Her er det lyse farver som fremkaller sommerlette og positive assosiasjoner,» sa de til Aftenposten i et intervju rundt åpningen.

«Amerikansk skal det være på Beach Club, for alle pengene. På veggene henger store sverdfisker, gamle surfebrett og popart, signert Pushwagner og Keith Haring. Du kan sitte i myke stoler, på barkrakker eller i sofabåser. Sistnevnte et kjennetegn på dinerstedene som oppsto i gamle jernbanevogner «over there», i 1920-årene. Eierne har tatt turen til brukthandlere i Los Angeles for å finne favorittinteriør, inspirert av 50-tallsdesign,» het det videre.
Beach Club var i starten et viktig sted for det mer trendy segmentet i Oslo. I begynnelsen fungerte det også som konsertsted, den amerikanske artisten Tom Verlaine er blant dem som opptrådte på Beach Club i 1990.

I 1994 var Beach Club blant tre utesteder som saksøkte Oslo kommune etter at det var blitt nektet brennevinsbevilling med begrunnelsen av utestedet ikke hadde matservering, sammen med Café Fiasco og Clodion Art Café. I 1996 fikk de tre stedene medhold, men kommunen anket kjennelsen. Beach Club gikk til erstatningssøksmål for tapt inntekt med påstand om å være blitt forskjellsbehandlet. Året etter inngikk kommunen forlik med Beach Club der stedet fikk 500 000 kroner i erstatning.

Pushwagner
----------

Ifølge en av eierne spiste kunstneren Pushwagner i årevis gratis på Beach Club, og kunsten hans var å finne på veggene på Beach Club, hvor de var til salgs, blant annet under en utstilling i 1990.. Pushwagner har også malt et maleri titulert «Beach Club». Under rettssaken mellom Morten Dreyer og Pushwagner vitnet tre tidligere ansatte fra Beach Club.

> Tiffani, Beach Club, Waterfront, Bollywood, Bar Bakke, Palace, Head On og Jazid var noen av postene i lysløypa, en trimløype som stadig ble lengre for å tilfredsstille Pushwagner sin rastløshet – og hans behov for kjemiske substanser
> 
> 
> « Hariton Pushwagner – biografien» s. 456, 2018 Petter Mejlænder»
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   vartoslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  VartOslo.no - Legendariske Beach Club på Aker brygge legges ned. – En institusjon flytter ut av lokalene
3. ↑  Aftenposten.no - Etter nesten 30 år stenger Beach Club på Aker brygge for godt
4. ↑  Finansavisen.no - Beach Club: Sedat stayer. Etter 25 år på Aker Brygge er Beach Club fortsatt den samme gamle
5. ↑  Aftenposten.no - Etter nesten 30 år stenger Beach Club på Aker brygge for godt.
6. ↑  Aftenposten.no – Jeg har ikke utnyttet Pushwagner
7. ↑  Pushwagner.no – Beach Club

Litteratur
----------

* Petter Mejlænder: Hariton Pushwagner – biografien. EAN: 9788248922940, 2018, s. 456 - 457
**Koking til døde** er en gammel henrettelsesmetode. Den første dokumenterte bruk av metoden er fra Kina og kan dateres til 203 f.Kr. – det dreide seg om en spion. Også i Japan finner man tidlig belegg for metoden. Metoden nevnes også i skildringer om kristenforfølgelser i Romerriket, blant annet under keiser Decius' forfølgelse i 250/51. 

I 1531 ble ihjelkoking en lovlig henrettelsesmetode under Henrik VIII av Englands tid, beregnet for giftmordere. Straffen ble lovfestet etter at man følte behov for en passende straff for kokken Richard Roose, som ved matforgiftning skulle ha forvoldet to kvinners død. Han ble henrettet den 15. april 1532. Før ham rakk man å henrette på samme vis en tjener som skulle ha forgiftet sin *landlady*. En annen var tjenestepiken Margaret Davy som ble henrettet for samme slags forbrytelse den 28. mars 1542. Etter Henrik VIIIs død ble loven om henrettelse ved koking opphevet i 1547. 

Den dømte ble enten kastet i en allerede kokende gryte, eller bundet fast i en kald gryte, som gradvis ble opphetet til kokepunktet. Dette var en langsom og meget smertefull måte å dø på. Denne henrettelsesmåten var ikke spesielt mye brukt.

I 2001 saligkåret pave Johannes Paul II en bysantinsk-katolsk abbed i den ukrainske del av Sovjetunionen, Jakym Senkivskyj, som ble arrestert den 26. juni 1941 av de kommunistiske myndighetene og den 29. juni ifølge vitnemål fra andre fanger drept ved å bli kokt til døde i en stor gryte i fengselet i Drohobitsj.

I nyere tid er Idi Amin (Uganda) og regimet i Usbekistan under Islam Karimov blitt beskyldt for å ha kokt politiske motstandere til døde.

Eksterne lenker
---------------

* Den hellige Cyrinus av Lentinis martyrium 251
* Jakym Senkivskyj, 1941
* Boiling as a Form of Capital Punishment (see subtitle half way down page)
* Human Rights Watch: Torture Worldwide: Uzbekistan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
1. **Bałuty**  
2. Widzew  
3. Śródmieście  
4. Polesie  
5. Górna
**Bałuty** er den største, tidligere bydelen i Łódź med hensyn til innbyggertall. Den har et areal på 78,9 km², og beboes av 220 182 mennesker (31. desember 2005). Innenfor bydelens tidligere grenser finnes blant annet den nye jødiske kirkegård, varehuset Manufaktura og Łagiewniki-skogen.

Historie
--------

Manufaktura
Under byens dynamiske utvikling på 1800-tallet var ikke den demografiske utviklingen samstemt med utvidningen av byterritoriet. Derfor bosatte immigrantene seg i de nærliggende landsbyene, hvis bebyggelse foregikk kaotisk. 

I 1915 ble Bałuty, datidens største landsby i Europa (100 000 innbyggere), innlemmet i Łódź. Den administrative bydelen «Bałuty» ble opprettet den 1. januar 1954 som en av syv fastsatte bydeler. I 1960 ble den forstørret slik at hele det historiske området til Bałuty ble innlemmet i bydelen med samme navn. Den 1. januar 1993 ble inndelingen i bydeler formelt opphevet, skjønt den brukes fremdeles bevisst av byens innbyggere.

| * v
* d
* r
Bydeler i Łódź |
| --- |
| Bałuty **·** Górna **·** Polesie **·** Śródmieście **·** Widzew | Łódź’ flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Maleri av Édouard Manet som forestiller arkebuseringen av keiser Maximilian av Mexico
**Henrettelse ved skyting**, historisk også kjent som **arkebusering**, er en utpreget militær straffemetode for iverksettelse av dødsstraff.

Det historiske navnet skriver seg fra 1500-tallets navn på geværer; «arkebuse».

Fransk henrettelse ved Verdun i 1917
Det brukes normalt flere skyttere, kalt en *pelotong* (fransk for «avdeling»), eller *eksekusjonspelotong* (eksekusjon (latinsk executio); utførelse av dødsstraff, henrettelse). Den dømte bindes normalt til en stolpe eller stilles opp mot en vegg. Da det er viktig at skytterne treffer riktig er det vanligst at personen bindes, slik at han ikke beveger seg eller faller om før skuddene avfyres. 

Det er vanlig at kommandanten for pelotongen raskt etter at salven er avfyrt går bort til den dømte og avfyrer et nådeskudd, et enkelt skudd mot hodet med pistol, for å forkorte lidelsen dersom personen fortsatt er i live og ved bevissthet. 

Under irregulære forhold utføres henrettelse ved skyting ofte på andre måter. En metode som særlig er assosiert med Det tredje riket er at de dømte må grave sin egen grav, og deretter blir skutt på kanten av denne. Ved massehenrettelser brukte man ofte maskingevær.

Nakkeskudd
----------

Nakkeskudd er en spesiell form for henrettelse ved skyting. Et enkelt skudd avfyres mot nakken, slik at medulla spinalis/medulla oblongata (ryggmargen/hjernestammen) kuttes og hjernen ødelegges. Ved bruk av grovkalibret pistol inntreffer døden så godt som alltid umiddelbart. Metoden er den mest brukte henrettelsesmetode i Folkerepublikken Kina, og var tidligere den vanligste metode i Sovjetunionen og Øst-Tyskland. Skuddet ble avfyrt umiddelbart etter at den domfelte ble meddelt dommen.

Metoden ble også brukt i konsentrasjonsleirer under andre verdenskrig. Fangene ble stilt opp til veggen for å måles, og fikk nakkeskudd.

Henrettelse ved skyting i Norge
-------------------------------

Etter 1815 var henrettelse ved skyting eneste form for dødsstraff i Norge etter den militære straffelov. Det ble neppe brukt mellom 1815 og 1902, da det ble besluttet at straffen kun skulle brukes i krig, noe som imidlertid ble utvidet til å gjelde landssviksoppgjøret etter andre verdenskrig. 

Den 14. august 1943 innførte Vidkun Quisling etter press fra Josef Terboven, *Midlertidig lov til opprettholdelse av ro og orden i krigstid* som hadde dødsstraff for en rekke brudd på denne loven og dens forskrifter. Loven kom som en følge av Eilifsen-saken.

25 norske landsforrædere og 12 tyske krigsforbrytere ble henrettet i Norge etter krigen. Den siste henrettelse i Norge fant sted i august 1948. Ved slik henrettelse ved skyting var det alltid flere soldater som medvirket.

Se også
-------

* Personer henrettet ved skyting

Litteratur
----------

* Jaklin, Asbjørn: *De dødsdømte* , Gyldendal, 2011, ISBN/EAN: 9788205410886

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Sophus Theodor Pihl** (født 23. mars 1840 i Nykøbing på Sjælland i Danmark, død 17. april 1888 i Bergen) var dansk snekkersvenn og agitator. Han ble en av pionerene i norsk arbeiderbevegelse, og var sammen med Carl Jeppesen den som mest aktivt arbeidet for å spre sosialismen i starten i Norge. 

Han forlot Danmark etter blant annet å ha blitt dømt til åtte måneders fengsel (og sonet elleve) fordi han forsøkte å organisere sosialister. Han hadde bodd sju år i eksil i Sør-Afrika før han kom til Bergen i 1885. I juni samme år startet han Bergens første sosialdemokratiske avis, *Arbeidervennen* og deretter Den demokratiske Arbeiderforening. Pihl regnes som grunnleggeren av den sosialdemokratiske avisen, arbeiderbevegelsen og av boligsamvirket i Bergen. 

Det er reist en bauta over ham på Møllendal gravplass, og en av byens gater har fått hans navn.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Sophus\_Pihl[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Sophus Theodor Pihl, Norsk biografisk leksikon ID Sophus\_Pihl, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Sophus Pihl i Norsk biografisk leksikon

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Åsmund Snøfugl** (født 17. mai 1944 på Røros) er en norsk forfatter, gründer, forlegger og lokalavisredaktør, bosatt på Melhus i Trøndelag. Han startet avisen *Trønderbladet*, senere avisen *Gaula*. Han driver også virksomheten Snøfugl forlag.

I oppveksten bodde han en rekke steder, og fikk gjennom faren Johan Snøfugl tidlig kontakt med avisarbeid og skribentvirksomhet. Faren skrev bøker, og var på 1950-tallet redaktør for aviser både i Mosjøen og i Narvik. Åsmund Snøfugl selv startet sin pressekarriere i åtteårsalderen, som avisgutt i Narvik. Ni år gammel ble han også redaktør for «Barnekroken» i *Ofoten Folkeblad*.

Etter hvert utdannet han seg ved Universitetet i Oslo, med fagene historie, tysk og fransk. På 1980-tallet tok han også fagbrev som typograf.

I 1972 startet han sin egen forlagsvirksomhet, med utgivelsen av boka *Tid i aske*, en oversettelse av den indiske forfatteren Debabrata Rej. Siden har han gjennom forlaget utgitt mer enn 400 bøker (fram til 2016), både skjønnlitteratur og dokumentarer. Selv har han stått som forfatter eller medforfatter i en håndfull utgivelser, blant annet et verk som utvandringen fra Melhus til Amerika.

I 1979 startet han sammen med kona Anne Sveberg den lokale avisen *Trønderbladet*, der han var redaktør fram til avisen ble solgt i 1996. I 2001 tok han nok en gang fatt på et avisprosjekt, denne gangen avisen *Gaula* i Melhus. Virksomheten har i stor grad vært en familiegjeskjeft, der kone, sønn og datter har bidratt.

Åsmund Snøfugl har i to perioder sittet som leder i Landslaget for lokalaviser, fra 1990 til 1992 og fra 1994 til 1996.

Priser
------

* 1994: Melhus kommunes kulturpris

Kilder
------

* «Hobby, arbeid og glede», *Norsk Tidend* nr 3 2016, side 22-23.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
| Slaget ved Nagashino |
| --- |
| Bilde av en general som setter troppene sine til å angripe Nagashinoborgen under slaget av Tsukioka Yoshitoshi |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 28. juni 1575 |
| Sted | Nagashino, Mikawa-provinsen i Japan34°55'17,3"N 137°31'30,3"Ø |
| Resultat | Mislykket beleiring; Seier til Oda- og Nobunaga-styrkene |

 |
| Stridende parter |
|  Oda-klanens og   Tokugawa-klanens styrker |  Takeda-klanens styrker |
| Kommandanter og ledere |
|  Oda Nobunaga   Tokugawa Ieyasu   Okudaira Sadamasa |  Takeda Katsuyori   Anayama Nobukimi   Takeda Nobukamo   Takeda Nobutoyo |
| Styrker |
| ~38 000, inkludert 1-1 500 arkebusere | ~15 000 |
| Tap |
| ~6 000 | ~3-12 000 døde, inkludert 54 samurailedere, blant anna  Takeda Nobuzane  Baba Nobufusa  Yamagata Masakage  Naito Masatoyo  Hara Masatane  Sanada Nobutsuna  Sanada Masateru  Kasai Mitsuhide  Wada Narishige og  Yonekura Shigetsugu |

**Slaget ved Nagashino** (japansk: 長篠の戦い; *Nagashino no Tatakai*) var et slag som fant sted 28. juni 1575 ved Nagashinoborgen i Mikawa-provinsen i Japan. Borgen hadde vært under beleiring av Takeda Katsuyoris styrker siden 17. juni. Okudaira Sadamasa, en Tokugawa-vasall, kommanderte den beleirede styrken. Borgen var under beleiring fordi den truet Takeda-klanens forsyningslinjer. 

Både Tokugawa Ieyasu og Oda Nobunaga sendte tropper for å løfte beleiringen. Bland Odas tropper var det mellom 1000 og 1500 arkebusere. Det endte med at Katsuyoris styrker led nederlag. Seieren til Odas vestlige taktikk og skytevåpen over Takedas kavaleriangrep er ofte regnet som et vendepunkt i japansk krigføring, og som Japans første "moderne" slag. Men, Takedas kavaleritaktikker var kun blitt introdusert en generasjon tidligere, av Takedas far, Takeda Shingen, mens skytevåpen allerede hadde blitt brukt i tidligere slag. Oda hadde bare forbedret dem, noe som førte til den avgjørende seieren ved Nagashino.

Slaget ved Nagashino

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NDL
 |
Fundament og avløp fra skuret (2011), i dag på Christiania-området
**Henrettelsesskuret** på Christianshavn (også kalt «skyteskuret») var det ene av de to steder hvor dødsdommene i det danske rettsoppgjøret etter okkupasjonen ble fullbyrdet i 1946–1950. Det andre henrettelsesstedet var i Undallslund plantasje ved Viborg.

Henrettelsesskuret var et arkitekttegnet breddehus med betonggulv oppført i en av de fjernere deler av Holmen, på 2. Redan av Enveloppen ved Margretheholm. Originaltegningen, som finnes i Rigsarkivet, er benevnt «*Pistolskydeplads. Skur til Skiver*» (det vil si skyteskiver) men stedet var kun oppført til henrettelsene.

Betonggulvet med avløpsrist kan stadig ses. Enveloppen er en del av Fristaden Christiania (Bådsmandsstrædes kaserne) under navnet Dyssen, og det historiske kruttmagasinet på 2. Redan kalles *Aircondition*. Betongfundamentet ligger for enden av bygningens vinkel, like på den østlige siden av stien. Et treskur, som er basert på samme tegninger, men oppført i 1980, står ved bygningen «Den kosmiske blomst» på Syddyssen, som er det historiske kruttmagasinet på 5. Redan.

30 dødsdømte ble henrettet ved skytning her. Den seneste var Ib Birkedal Hansen den 20. juli 1950 kl. 01.00, som også var den siste som ble henrettet i Danmark. 16 andre ble henrettet i Undallslund.

Stedet er ca. 1,5 kilometer nord for Københavns siste offisielle skarprettersted på Amager Fælled, som var i bruk fra 1806 til 1845. Det lå ved den Svenske Skanse, som veinavnet *Ved Skansen* i dag vitner om.

Referanser
----------

1. ↑  Landssvigere[*død lenke*], Statens Arkiver] (med billede)
2. ↑  Michael Varming m.fl: Om nogle af de foreløbigt truede huse på Christiania[*død lenke*], Foreningen til Hovedstadens Forskønnelse og Christiania, 2006
3. ↑  Find frem til Danmarks gådefulde fortidsminder, Christianias henrettelsesplads, Smutvejen, DR P4, 29. april 2008
4. ↑  Politiet under Retsopgøret Arkivert 13. mars 2012 hos Wayback Machine. historie-online.dk
5. ↑  Fra købmand til bøddel : Skarpretter Nicolai Raunholdt Arkivert 19. august 2013 hos Wayback Machine. bendi.dk

Portal: Andre verdenskrig
Samtidig kart over Slaget ved Nordkapp, U.S. Navy
**Slaget ved Nordkapp** betegner et angrep på det tyske slagskipet «Scharnhorst», som ble senket den 26. desember 1943, ca. 60 nautiske mil nord av Nordkapp. Senkingen kom etter harde kamper med en britisk kampgruppe av skip. Kampgruppen hadde slagskipet HMS «Duke of York» i spissen. Britene kunne skyte ved hjelp av radar i den mørke polarnatta.

Den norske flåtejageren «Stord» spilte en avgjørende rolle i den direkte kamphandlingen, og jageren gikk så nær «Scharnhorst» at mannskapet ombord de britiske fartøyer som deltok i operasjonen trodde de to skipene skulle kollidere. Under kampen ble «Scharnhorst» truffet flerfoldige ganger, blant annet med 12 torpedoer. Bare 36 mann av besetningen ble reddet, over 1 800 mann døde. Blant de døde var kommandant og kaptein Hintze, og kontreadmiral Bey.

Slaget ved Nordkapp var forøvrig siste gang i Europa at slagskip hamret løs på hverandre med kanoner.[]

I boken *The Death of The Scharnhorst*, av kommandørkaptein John Pratt som benyttet pseudonymet «John Winton», fremkommer det av vitneskildringer fra besetningen ombord den britiske jageren HMS «Scorpion» at den norske jageren var så nær som 400 eller 500 meter før torpedobesetningen ombord «Stord» avfyrte åtte torpedoer mot det tyske slagskipet.

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Electrocutango** er et elektrotango-prosjekt startet av Sverre Indris Joner i 2004. Ensemblet ble dannet i forbindelse med teaterforestillingen TanGhost, 2004. Musikken til denne forestillingen, albumet Felino, vant TONOs prestisjefylte pris Edvardprisen i kategorien «Musikk til annen kunstart» i 2005. Sverre Indris Joner har tatt med seg musikere fra sitt mer tradisjonelle tangoband Tango for 3, blant annet Per Arne Glorvigen. Den argentinske sangeren Julia Zenko synger på låtene «Renacere» og «Sin Piel».

TanGhost er basert på Henrik Ibsens skuespill Gengangere, der Per Olav Sørensen hadde regi, og ble spilt både på Nationaltheatret i Oslo og flere scener rundt i Norge i 2004-2006. Forestillingen ble koreografert av den berømte argentinske tangodanseren Pablo Verón, som også danset og spilte rollen som Kaptein Alving. I 2006 turnerte forestillingen internasjonalt, og besøkte Dramaten i Stockholm, Ivan Vazov Nasjonalteater i Bulgaria, i tillegg til Praha, Helsingfors, Færøyene, Shanghai og Beijing.

Electrocutango spilles i dag i tangoklubber flere steder i verden, og er populær blant dansere som liker tango nuevo og moderne electrotangomusikk slik som Tanghetto, Gotan Project, and Bajofondo Tango Club.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Electrocutango på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Electrocutango på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Electrocutango på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Electrocutango på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Electrocutango på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Wang Qishan** (kinesisk: 王岐山, pinyin: *Wáng Qíshān*, født 19. juli 1948 i Qingdao i provinsen Shandong i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker og siden mars 2018 landets visepresident. Han ble medlem i partiets politbyrå i 2007 og ble i 2008 en av landets visestatsministre. Siden 2012 har han vært medlem i det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite. Dan er blitt leder for Det kinesiske kommunistiske partis sentralkommisjon for disiplininspeksjon.

Han er en av de såkalte prinsene og betraktes som medlem av «Shanghaiklikken».

Biografi
--------

Wang er født i Shandong men regner seg som å nedstamme fra fylket Tianzhen i provinsen Shanxi.

Wang ble medlem av kommunistpartiet i 1983 og har utdannelse i økonomi fra det kinesiske Nordvestuniversitet. Han har hatt administrative og politiske toppjobber blant annet i Hainan, Guangdong og Beijing. I 2003 ble han utnevnt til vise- og tillike stedfortredende borgermester i Beijing etter Meng Xuenong, som måtte fratre på grunn av sin håndtering av SARS-epidemien. Wang ble formelt gjort til borgermester i februar 2004. Han fratrådte i 2007.

I september 2008 ble Wang satt til å lede statsrådets «anti-monopolkommisjon».

Som leder for Det kinesiske kommunistiske partis sentralkommisjon for disiplininspeksjon har han blitt den kinesiske president Xi Jinpings hovedressurs i kampanjen mot korrupsjon, som under Xi-Li-administrasjonen (siden 2012) er blitt meget mer omfattende enn tidligere slike kampanjer i det post-maoistiske Kina, både blant de høyere og lavere lederskikt i statas- og partiapparat. Siden den kom i gang i 2013 er, ifølget partiledelsen, over 200.000 folk i lederstillinger (pr juli 2014) blitt straffet - hvorav tre dusin ministre, provinsledere og toppledere for statseide selskaper. Mange ledere har begått selvmord.

Familieforhold
--------------

Han er svigersønn til avdøde medlem av politbyråets stående komite Yao Yilin, en kommunistisk politiker som gjorde seg kjent for sine konservative standpunkter og ble forfulgt under kulturrevolusjonen.

Referanser
----------

1. ↑   www.today.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «China's parliament re-elects Xi Jinping as president» **(engelsk)**. Reuters. Besøkt 17. mars 2018.
3. ↑  Bodeen, Christopher. «Xi reappointed as China’s president with no term limits» **(engelsk)**. Associated Press. Besøkt 17. mars 2018.
4. ↑  Artikkel fra *Caijing* Arkivert 15. september 2008 hos Wayback Machine. (på kinesisk), 2008-09-14.
5. ↑  The Economist, 2. august 2014, s. 43

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Qishan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Wang Qishan hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Jakob Arvola** (født 1967) er en norsk journalist og forfatter, bosatt i Oslo. Arvola ble født i Mehamn i Gamvik kommune i Finnmark, og vokste opp både i Bjørnevatn i Sør-Varanger og i Trondheim. 

Han jobbet i NRK Finnmark i Vadsø fra 1989 til 2010. Han arbeidet deretter som frilanser i Stockholm, og var mellom januar 2012 og januar 2017 ansatt som nyhetsanker og reporter i Radio Norges morgensending *Morgenklubben med Loven & Co*. Han arbeidet fra januar 2017 til november 2020 som morgenprogramleder i kanalen NRK Klassisk i Oslo. Fra november 2020 er Arvola medprogramleder i radioprogrammet Studio 2 på NRK P2. 

Han debuterte med novellesamlingen *Det går ikke over* i 2014, og den ble nominert til Havmannprisen i 2015 for beste nordnorske skjønnlitterære utgivelse. I 2016 ble en av tekstene fra denne boken brukt av Utdanningsdirektoratet som oppgave i avgangseksamen i norsk hovedmål for videregående skole. Januar 2017 kom han ut med sin andre bok, *Jeg vet hva du driver med*, en samling på ni noveller.

Bibliografi
-----------

* *Det går ikke over*, noveller, ISBN 978-82-419-1060-9, Vigmostad & Bjørke (2014)
* *Jeg vet hva du driver med*, noveller, ISBN 978-82-419-1309-9, Vigmostad & Bjørke (2017)

Referanser
----------

1. ↑  «Med følelser av den sterke sorten»; *Sør-Varanger Avis*, 17. juli 2014
2. 1 2  «Jakob Arvola (49)». *Journalisten.no - Nyheter og debatt om medier og journalistikk*. Besøkt 28. januar 2017.
3. ↑  Riise, Sølvi. «Havmannprisen 2015 - Nordland fylkeskommune». *nordland.fylkesbibl.no*. Arkivert fra originalen 14. januar 2017. Besøkt 28. januar 2017.
4. ↑  «Eksamen - NOR1211-NOR1231 Norsk hovudmål/hovedmål - NOR1218-NOR1238 Norsk for elever med samisk som andre språk - Elevar og privatistar / Elever og privatister» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 10. september 2016. Besøkt 28. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jakob Arvola på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Forfatterens hjemmeside
* (no) Bokomtale hos forlaget

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |

Portal: Litteratur
**Wang Qinruo** (kinesisk: 王欽若, pinyin: *Wáng Qīnruò*, født 962 i Xinyu i Linjiangjun i Kina, død 1025 i Kaifeng) var en kinesisk embedsmann på Songdynastiets tid i Kina. Han var kansler fra 1017 til 1019 I keiser Zhenzongs regjeringstid og fra 1023 til 1025 under keiser Renzong.

Wang Qinruo ledet kompilasjonen av *«Cefu Yuangui»*, en viktig encyclopedi - den fremste fra Songtiden.

Wang Qinruo fremsatte enkelte upopulære forslag, ikke minst å flytte hovedstaden sørover i landet. Videre kan det syenes som om hadde en personlig vendetta mot den rettskafne mandarinen Kou Zhun og gjorde sitt ytterste for å få ham fjernet fra hans embeder. Historieverket *«Songshi»* nedtegner at keiser Renzong trodde at Wang Qinruo var forrædersk av natur, og på denne tiden fikk han på folkemunne ry får å være en av «de fem djevler».

I litteraturen
--------------

I de folkelige legender kjent fra *«Yangfamiliens generaler»* er antagonist «Wang Qin» (王欽) basert på Wang Qinruo. I noen versjoner fremstilles Wang Qin som spion for Liaodynastiet.

Referanser
----------

1. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som Qinruo Wang, FAST-ID 1691351, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL **·** CiNii
 |
Pinhas dreper Simri og Kosbi, slik Jeremias van Winghe tenkte seg det.
**Eleasar** eller **Elasar** var ifølge Det gamle testamente sønn av Aron og den annen yppersteprest, og den første yppersteprest etter inngangen i det lovte land. Navnet betyr «Gud har hjulpet». Hans fetter, Elieser, hadde et navn som betyr «Min Gud er hjelper».

Eleasar ble salvet og innsatt som prest av Moses sammen med sin far og sine tre brødre. Han overtok som yppersteprest da Aron døde. Han var sannsynligvis yppersteprest hele tiden da Josva levde. 

Eleasar ble etterfulgt av sin sønn Pinhas som også ble prest og opptrer i Fjerde Mosebok kap. 25. Her berettes at «folket» drev utukt med moabittiske kvinner som innbød dem til ofringer for sine guder, og folket spiste og tilba gudene deres. En dag kom israelitten Simri, sønn av Salu, en av lederne i Simons stamme, og førte en midjanittisk kvinne kalt Kosbi inn blant sine egne landsmenn, «*foran øynene på Moses og hele Israels menighet, der de satt og gråt ved åpningen til telthelligdommen*». Da Pinhas så dette, stakk han et spyd «*tvers gjennom både israelitten og kvinnen, så det gikk inn i livet på henne*». Da stanset pesten som førte til mannefall blant israelittene; men 24 000 var døde av den. Herren tilga israelittenes frafall for Pinhas' skyld, men sa til Moses: «*Angrip midjanittene og slå dem ned! For de angrep dere og la en listig felle for dere.*»

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2018.
2. ↑  4. Mosebok, kap. 25

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Magnus Åström** (født 2. april 1968) er en svensk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1984-1993.

Han deltok i junior-VM 1985 og 1986, med 49. plass i Lake Placid i 1986 som beste individuelle plassering. I VM i Oberstdorf i 1987 ble det 48. plass i både stor- og normalbakken, og 8. plass for Sverige i lagkonkurransen. Han var tatt ut til OL i Calgary i 1988, men deltok ikke i noen av rennene. Åström ble nummer 52 av 56 deltakere i VM i skiflyging i Vikersund i 1990. I den tysk-østerrikske hoppuka var hans beste sammenlagtplassering 49. plass i 1986/87. Bare to ganger greide han å komme blant de 15 beste og ta poeng i verdenscuprenn, best var 7.-plassen i storbakken i Lake Placid 12. desember 1987, som sammen med en 10.-plass i Oslo ga ham 44. plass sammenlagt sesongen 1987/88.

Plasseringer i junior-VM:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| År | 1985 | 1986 |
| Sted | Täsch | Lake Placid |
| Individuelt | 55 | 49 |
| Lagkonkurranse | 4 | 5 |

Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1986/87 | 1987/88 | 1988/89 | 1990/91 |
| Plassering | 49 | 56 | 87 | 69 |

Referanser
----------

1. ↑   www.wyniki-skoki.hostingasp.pl[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Adam Kwieciński: Magnus Aastroem Arkivert 9. juni 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 24. juni 2017)
3. ↑  Vestkusten: Deltagarna i OS i Calgary, Canada, uttagna (s. 2, 11. februar 1988, digitalisert av University of California)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Magnus Åström – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Magnus Åström – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Entasis** en designteknikk som brukes for å motvirke visse optiske illusjoner innenfor arkitektur. Når en søyle eller en annen struktur er designet med parallelle sider, oppfatter øyet det som om sidene har en konkav (innsvingt) kurve. Entasis er å gi sidene en lett utbuktning på midten, noe som gjør at de ikke er parallelle, og på denne måten motvirkes denne optiske effekten. Målet med dette, paradoksalt nok, er å få linjene til å se rette ut for øyet, ved hjelp av kurver og optisk illusjon.

Designteknikken ble først brukt under konstruksjonen av de egyptiske pyramidene, men ble utviklet videre i gresk arkitektur, hvor den finnes i alle klassiske søyleordener, mest utpreget i doriske søyler. Den doriske søylen hviler direkte på stylobatet (det øverste trinnet på fundamentet) uten noen base. Stylobatet kan oppvise en lignende optisk effekt, idet det har en nesten umerkelig overhøyde mot midten, for å motvirke illusjonen av at det er «salrygget». Slike optiske effekter var vanlige i greske templer, som for eksempel Parthenon i Athen. 

Romerne overtok de fleste av grekernes arkitektoniske elementer, videreutviklet dem og tilføyde nye søyleordener. Også i all klassisk romersk arktitektur har søylene entasis. Renessansens arkitekter gjenopptok bruken av de klassiske søyleordener med entasis, for eksempel Andrea Palladio. Norske byggverk fra den klassisistiske perioden kan oppvise mange monumentalbygg med tydelig entasis. Gode eksempler er Slottet, Universitetsbygningen og Børsen. I nyere tid har designere av biler fra Rolls-Royce brukt teknikken i radiatorgrillene på bilene.

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin
 |