recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sekundære kjønnskarakteristika** er egenskaper som bare forekommer i ett kjønn (kjønnsdimorfisme), men som ikke står i direkte sammenheng med paringen. Eksempler er bryster, hårmønster (ansiktshår, hodehår, kroppshår) hos mennesker, gevir hos de fleste hjortedyr, sang og fargerike fjærdrakter hos mange fugler, og påfallende bukfarger hos røye og andre fiskearter. Forskjeller i kroppsform (benstruktur og fettfordeling) som utvikler seg fra puberteten er også sekundære kjønnskarakteristika.

I motsetning til de *primære* kjønnskarakteristika, det vil si selve kjønnsorganene (penis og skjede), er de *sekundære* kjønnskarakteristika vanligvis ikke til stede fra fødselen av, men utvikles i løpet av kjønnsmodningen (puberteten). Det er de sekundære kjønnskarakteristika som visuelt gjør at mennesker, bortsett fra i avkledd tilstand, fremstår som det ene eller andre kjønnet.

Sekundære kjønnskarakteristika står i sammenheng med partnervalg. Det betyr at de enten tiltrekker seg oppmerksomheten av det andre kjønn (for eksempel fargerike fjærdrakter) eller at de brukes for å konkurrere med individer av samme kjønn (for eksempel gevir).

Sekundære kjønnskarakteristika er også mer variable mellom individer enn de fleste andre egenskaper. Dette kommer av at de er energikrevende for kroppen å lage. Det er derfor bare de friskeste individene som «har råd» til å lage imponerende utgaver av sin arts sekundære kjønnskarakteristika.

Sekundære kjønnskarakteristika er ikke satt i sten; det er hormonbalansen som avgjør hvilke karakteristika man utvikler. Begge kjønn har både «mannlige» (for eksempel testosteron) og «kvinnelige» (for eksempel østrogen) hormoner, men med en gjennomsnittlig ulik fordeling. Noen kan ha forhøyede nivåer av det andre kjønnets primære kjønnshormon, og derfor utvikle sekundære kjønnskarakteristika for dette kjønnet i en viss grad; for eksempel vil kvinner med over gjennomsnittlig høyt testosteronnivå få et mer maskulint utseende enn andre kvinner, og kan også i større grad få hårvekst på kroppen og i ansiktet. Hormonnivåene kan også manipuleres fullstendig medisinsk, slik at en som er genetisk hankjønn kan få kvinnelige sekundære kjønnskarakterika i stedet for mannlige, og dermed på alle måter få en kvinnes kropp, med unntak av de reproduktive organer (jf. transkjønnethet).

Sekundære kjønnskarakterika hos mennesket
-----------------------------------------

Hos mennesker er genitalier (penis/skjede) og indre organer primære kjønnskarakteristika. Alle andre fysiske forskjeller mellom kjønn er sekundære kjønnskarakteristika, herunder:

* Ansiktshår (skjegg) hos menn
* Bryster hos kvinner
* brede hofter hos kvinner
* forholdvis lyst hår og hud hos kvinner;
* brede skuldre hos menn
* dyp stemme hos menn (jf. stemmeskifte).

Se også
-------

* Naturlig seleksjon
* Partnervalg
* Handikapprinsippet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
**«Kokt ask igjen»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara* (RCA Victor PL 40029). Sangen ble innspilt 31. juli–3. august 1978 i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere. *Brakara* ble nylansert på CD i august 2001.

Originalen heter «Let's Twist Again» og ble skrevet av Kal Mann og Dave Appell. Den var opprinnelig en hit for Chubby Checker i 1961.

Tom Mathisen imiterer landsfaderen Einar Gerhardsen. I 1970-årene var askavkok populært i Norge.

> «Please ask me» er et gammelt Hemoridsk uttrykk. Her får vi høre den frie og stemningsfylte norske tolkningnen av denne over flere tusen år gamle operrasjonssangen som ble sunget av kirurger verden over i trange tider. Sangeren er for anledningen utleid av Norsk trelastforening i intimt samarbeid med det internasjonale Podagrainstituttet ved Spitsbergen i Juni i fjor.
> 
> 
> Kommentar til «Kokt ask igjen» som fulgte med i et hefte til *Brakara*.
> 
> 

Kompbandet Jonas Fjeld Rock'n'Rolf Band ga for øvrig ut en versjon av «Let's Twist Again» i 1973.

5. mai 2018 ble underholdningssprogrammet/spørsmålsleken *Tidsbonanza - 1978* sendt på NRK1. Et av spørsmålene tok for seg askavkok og «Kokt ask igjen» ble spilt i bakgrunnen. Tom Mathisen var en av deltagerne i dette programmet.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – coverinformasjon
2. ↑  VG 28. august 2001
3. ↑  discogs.com – Medium: *Let's Twist Again* – Chubby Checker
4. ↑  discogs.com – Medium: *Let's Twist Again* – Jonas Fjeld Rock n Rolf Band
5. ↑  NRK TV – Medium: *Tidsbonanza - 1978* 5. mai 2018
**Inge Andreas Halstensen** (født 26. mars 1945 i Fitjar) er en norsk fiskebåtreder i Bekkjarvik i Austevoll.

Han gikk Øystese statsrealskule og gymnas og er utdannet cand.philol. fra Universitetet i Bergen. Han har også tatt språkkurs ved Boston University. Han giftet seg i 1969 med Eli Kristine Jacobsen fra Auklandshamn. Han var lektor ved Selbjørn skule før han i 1979 ble fisker og overtok familiens fiskebåtrederi som fjerde generasjon. Fiskebåtrederiet var i 2016 landets sjette største; verdier i form av fiskebåter og kvoter ble anslått til 2 milliarder kroner.

Han har hatt en rekke verv i fiskernes organisasjoner, blant annet som medlem av landsstyret i Norges Fiskarlag 1982–1994, ordfører i representantskapet i Fiskebåtredernes Forbund 1982–1993, styremedlem 1993–2010 og styreleder 2006–2010. Han var medlem av salgsstyret i Norges Sildesalgslag 1982–1997. Halstensen har vært benyttet i internasjonale forhandlinger om fiskerisamarbeid, som medlem av Norges forhandlingsdelegasjon med EU 1982–1994 og i delegasjonen om trepartssamarbeid mellom Norge, Færøyene og EU om makrellfisket fra 2004.

Halstensen var medlem av Austevoll kommunestyre 1976–1980 og Hordaland fylkesting 1980–1983, valgt for Kristelig Folkeparti.

Han har også engasjert seg som forvalter av handelsstedet Bekkjarvik og for å bevare av kystkulturen.

Halstensen ble i 2013 utnevnt til æresmedlem av Norges Fiskarlag. Han ble i 2018 tildelt Kongens fortjenstmedalje for sitt virke.

Referanser
----------

1. ↑  «Inge Halstensen». Stortinget.no.
2. ↑  Holmaas, Ludvig (1975). *Øystese statsrealskule og gymnas 1949–1974*. s. 162 og 170.
3. 1 2  Bolstad, Helge Arild (27. januar 2006). «Cand. phil. og kremmar». *Fiskaren*: 18.
4. 1 2 3 4 5 6  «Æresmedlemmer i Norges Fiskarlag». Norges Fiskarlag. 14. november 2013. Besøkt 28. oktober 2018. [*død lenke*]
5. ↑  Dyrdal, Frode (1997). *Slekten etter Ole og Karine Halstensen*. Utgitt i anledning 100-årsjubileet for K. Halstensen. Bekkjarvik.
6. ↑  *Haugesunds Avis*: 2. 29. mai 1969.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  Kvamme, Lars (6. november 2016). «Pengetrålerne fra Austevoll». *Sysla*. Besøkt 28. oktober 2018.
8. ↑  «Kongemedalje til Inge Halstensen». Fiskebåt. 2018. Arkivert fra originalen 28. oktober 2018. Besøkt 28. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Inge Halstensen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Inge Halstensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2023-12}}* etter påstanden. *2022-05*

En utbrent bolig som ble benyttet av Nationalsozialistischer Untergrund i Zwickau i Tyskland

  

**Nationalsozialistischer Untergrund** (NSU), i media omtalt som Zwickau- eller Jena-cellen, var en tysk høyreekstremistisk terrororganisasjon. Den besto av personene Beate Zschäpe, Uwe Mundlos og Uwe Böhnhardt og var ansvarlig for en rekke drap i Tyskland i årene 2000 til 2006 samt for andre terrorangrep, slik som et spikerbombeangrep i Köln i 2004 samt drap på en politikvinne i Heilbronn fra 2007. Mundlos og Böhnhardt begikk 4. november 2011 selvmord, og Beate Zschäpe ble pågrepet den 8. november av politiet. Gjerningsmennene tilhørte det ekstreme høyre. Holger G. et påstått fjerde medlem av cellen, ble arrestert den 13. november 2011 i Lauenau nær Hannover.

Tysk politi har funnet en drapsliste med 88 navn fra gruppen; denne inkluderte blant annet navnene til tyske rikspolitikere.

Etter at NSU-saken ble kjent, ble tyske myndigheter og særlig Verfassungsschutz kritisert for sin omgang med det høyreekstreme miljøet. Siden måtte lederen i *Bundesamt für Verfassungsschutz* og lederne i delstatene Sachsen og Thüringen gå av.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. november 2011. Besøkt 16. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nationalsozialistischer Untergrund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Nazi-trio tilsto seriedrap på ukjent DVD* Dagbladet
* *Tyskerne krever svar om «Lille Adolf» og sjefene hans* Aftenposten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Inge Reidarssøn Rindal** (født 3. mars 1918 i Hedrum, død 17. desember 1999) var en norsk diplomat.

Etter examen artium i 1937, befalsskole for Hærens artilleri i 1938 og cand.philol. i 1946 med engelsk hovedfag, ble han sekretær i Utenriksdepartementet. I 1947 ble han stasjonert som visekonsul i San Francisco. Fra 1949 var han førstesekretær i Utenriksdepartementet. Fra 1951 var han legasjonssekretær ved legasjonen i Roma fra 1951. I 1956 ble han konstituert byråsjef og fra 1959 byråsjef i fast stilling. Deretter var han ambassaderåd ved Norges ambassade i Paris til 1962, da han ble første legasjonssekretær ved legasjonen i Roma Fra 1964 til 1968 var han sendemann til Nairobi i Kenya, med sideakrediteringer til Kampala i Uganda, Dar-es-Salaam i Tanzania, Lusaka i Zambia og Zomba i Malawi. Fra 1969 var han protokollsjef i Utenriksdepartementet og hvalfangstkommisjonær til Den internasjonale hvalfangstkommisjonen. I 1973 ble han generalkonsul i Antwerpen, og ambassadør til Hellas 1975-1980. Han var generalkonsul i Genova i (Italia) til 1985. 

Han var sønn av lektor Reidar Rindal (født 1885) og Esther Johanssen (født 1886). I 1943 giftet han seg med Rigmor Jespersen (1918–2013).

Inge Reidarssøn Rindal var kommandør av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑  Rindal, Inge Reidarssøn i Hvem er Hvem 1973.
2. ↑  Leidulv Namtvedt, *Inge Reidarssøn Rindal, nekrolog* i Aftenpostens 24. desember 1999.
Eksempel på historisk bilde fra oslobilder
**oslobilder** er en nettbasert bildebase lansert i mars 2010, som tilbyr et bredt utvalg historiske bilder fra Oslo.. Databasen eies av Oslo Museum og Oslo byarkiv og den tekniske driften gjennomføres av KulturIT ANS. Nettstedet er finansiert med støtte fra Norsk kulturråd.

Bidragsyterne er institusjonene Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek, Norsk Folkemuseum, Oslo byarkiv, Oslo Museum, Telemuseet, Norsk Teknisk Museum, DEXTRA Photo og Universitetsbiblioteket i Bergen.

Målet med oslobilder er å øke tilgjengeligheten for museenes samlinger. Per 1. september 2012 var over 100 000 bilder presentert på oslobilder, og mange er lagt ut med en Creative Commons-lisens som tillater gjenbruk. Bildene er lagt ut med en oppløsning som egner seg for visning på skjerm, men bilder i høy nok oppløsning for utskrift må bestilles. Oppløsningen på bildene som er gratis tilgjengelig ble økt i forbindelse med lanseringen av oslobilder versjon 2 i august 2012, og ligger på 600-800 piklser i lengste dimensjon.

Referanser
----------

1. ↑  Samler Oslo på ett nettsted. Aften, 2. mars 2010
2. ↑  Du er bare et tastetrykk unna! Oslobilder 2.0 er her. (Prosjektblogg for oslobilder, 29. august 2012)

Litteratur
----------

* Gaukstad, Kristin Margrethe: *oslobilder.no.[*død lenke*]* I Byminner nr.2-2010, s.44-45
* Rogstad, Lars: *Oslos historie på nett* I Alle tiders (Riksantikvarens magasin), nr. 2-2010, s.42

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Media from oslobilder.no – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Green River, med Castle Rock til venstre
Green Rivers beliggenhet i Wyoming
**Green River** er en amerikansk by og administrativt sete for det amerikanske county Sweetwater County i staten Wyoming. I 2000 hadde byen et innbyggertall på 11 808.

Byen ligger ved elven med samme navn, Green River, som utspringer i Wyoming. Den største byen i Sweetwater County, Rock Springs, ligger 29 km lenger mot øst.

Historie
--------

Stedet ble bosatt i 1868 i det daværende Dakotaterritoriet, innen Union Pacifics del av den transamerikanske jernbane kom til området. *Union Pacific* valgte imidlertid å legge sin byttestasjon lenger vest, i Bryan, sa grunnen i Green River allerede var lagt beslag på av bosettere, og Green River tapte meget av sin befolkning til Bryan. På grunn av en større tørke som tørrla elven Blacks Fork og gjorde Bryan uegnet som jernbanedepot ble imidlertid stasjonen likevel etter en tid flyttet til Green River, og Green River ble formelt en by i 1891.

Fra 1873 ble Sweetwater Countys administrasjon også overført hit, etter at det tidligere *County seat* South Pass City lenger mot nord hadde mistet sin betydning.

Byen var startpunktet hvorfra John Wesley Powell la ut på sine viktige ekspedisjoner ned Green River, Colorado River og Grand Canyon imot slutten av 1800-tallet.

Næringsliv
----------

Området omkring byen er kjent for å ha verdens største forekomster av trona, og brudd av natriumkarbonat er en stor gruveindustri i regionen. Dette er et av få steder i verden der gruvebruddsprosessen er mer lønnsom rnn industriell fremstilling ved hjelp av Solvay-prosessen.

Kommunikasjoner
---------------

Byen ligger ved den store øst-vestlige motorveien Interstate 80 som sammenbinder San Francisco med New York City. Gjennom byen går også Union Pacifics tidligere transamerikanske jernbanelinje.

Referanser
----------

1. ↑  City of Green River - About Green River Arkivert 18. februar 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Green River, Wyoming – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 - United States Census Bureau


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Walter Eugene O'Reilly** eller korporal Walter Eugene «Radar» O'Reilly (eller bare «Radar») var en rollefigur i bokserien M\*A\*S\*H (av Richard Hooker), filmen MASH og TV-serien M\*A\*S\*H, samt i TV-piloten W\*A\*L\*T\*E\*R og to episoder av TV-serien AfterMASH.

I både filmen og TV-serien var figuren spilt av Gary Burghoff; han var den eneste skuespilleren fra filmen som også medvirket i TV-serien.

Om figuren
----------

Romanen fortalte at Radar kom fra Ottumwa i Iowa. Han var bondesønn og faren var død, moren bodde på familiegården og hans onkel Ed hjalp til på gården og fungerte som Radars mannlige forbilde. Radar ble ofte portrettert som en vennlig ung mann fra Midtvesten. Det at han sov med sin teddybjørn var et symbol på hvor ung denne mannen var da han kom til Korea. Han hadde et godt forhold til barn, og brukte av og til tiden på foreldreløse koreanske barn i området der leiren lå.

Korporal O'Reilly fikk en tøff start som leirassistent i 4077-leiren, og det så først ut som om han ikke kunne gjøre noen ting riktig. Leirkommandanten, oberstløytnant Henry Blake, tok ham under sine vinger, og til slutt ble den unge mannen en effektiv assistent – ofte visste han mer om hva som skulle gjøres og hva som kom til å skje enn Blake gjorde. Radar utviklet en nærmest magisk evne til å kunne skaffe leiren hva den trengte, men også til å forutse hva behovet kom til å bli og hva hans overordnede kom til å be om. Han hadde også en evne til å høre lyden av innkomne helikoptre med skadde (til og med i enkelte episoder å vurdere om helikoptrene var tomme eller hadde én eller to skadde om bord). Det var disse evnene som skaffet ham kallenavnet «Radar». Gjennom hele serien var han mer eller mindre den som holdt virksomheten gående uten avbrudd.

Blake og Radar kom etter hvert til å stå hverandre nær, og det var Radar som med tårer i øynene fortalte resten av leiren at Blakes fly var skutt ned og at han var død. Radar brukte litt tid på å tilpasse seg sin nye sjef, oberst Sherman T. Potter, men kom også godt overens med ham. Radar var glad i dyr, og holdt flere dyr mens han var i leiren. Da oberst Potter hadde jubileum, gav Radar ham Sophie, en hest som han hadde reddet sammen med Pierce og B.J. Hunnicutt.


| * v
* d
* r
*M\*A\*S\*H* |
| --- |
| Film: | 
* *MASH*
* Forskjellene mellom boka, filmen og TV-serien M\*A\*S\*H
* «Suicide Is Painless»

 |
| TV-serie: | 
* *M\*A\*S\*H*
	+ Episoder: Sesong 1
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7
	+ 8
	+ 9
	+ 10
	+ 11; siste episode; gjesteopptredener
* *Trapper John, M.D.*
* *AfterMASH*
* *W\*A\*L\*T\*E\*R*

 |
| Hovedroller: | 
* Hawkeye Pierce
* Trapper John McIntyre
* B.J. Hunnicutt
* Henry Blake
* Sherman T. Potter
* Frank Burns
* Margaret Houlihan
* Charles Winchester
* Radar O'Reilly
* Father Mulcahy
* Maxwell Klinger

 |
| Andre roller: | Se Rollefigurer i M\*A\*S\*H |
| Bøker: | 
* *M\*A\*S\*H*
* *MASH: A Novel About Three Army Doctors*
* *M\*A\*S\*H Goes to Maine*

 |
**Knut Axel Scheel Sverre** (født 17. august 1927, død 29. september 2005) var en norsk diplomat og ambassadør. Han var utdannet jurist, og delvis oppvokst i Frankrike.

Han var sønn av Finn Hermod Sverre (1897–1984) som var generalkonsul i Strasbourg, og Randi Scheel (1899–1987). Etter fransk examen artium tok han cand.jur. i Oslo 1952 og utenriksdepartementets aspirantkurs 1953. Etter å ha tjent ved ambassadene i London, Ottawa og Helsingfors, var han byråsjef 1966–1969, ambassaderåd i Washington, ambassadør ved Norges ambassade i Teheran 1975–1979 (sideakkreditert til Kabul og Islamabad), spesialrådgiver i menneskerettighetsspørsmål 1979–1982, ekspedisjonssjef og leder for presse- og kulturavdelingen («pressesjef») 1982–1987, ambassadør ved Norges ambassade i Brussel og Luxembourg 1987–1994 der han pensjonerte seg. Han fikk St. Olavs Orden i 1988. 

Knut Sverre oversatte bøker fra norsk til fransk; bl.a. Axel Jensen, Sigurd Hoel og Nils Christie, og også flere bøker fra fransk til norsk. Han var også en betydningsfull støttespiller for Oslo Internasjonale Poesifestival i sin rolle som ekspedisjonssjef i UD.

Referanser
----------

1. ↑  Foreldrenes dødsår er fra gravferdsetaten i Oslo.
2. ↑  Leidulv Namtvedt, *Knut Sverre, nekrolog* i Aftenposten den 6. november 2005.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Baal-figur fra Ugarit; datert til oldtidsbyens blomstringstid i yngre bronsealder, ca 14.-12. århundre f.Kr..  
Skulpturen er i Louvre
***Baal, gudenes konge i Ugarit*** er en bok i Bokklubbens serie *Verdens Hellige Skrifter*, redigert av Jens Braarvig og utgitt i 2008. Boken inneholder tekster som ble funnet under utgravninger i oldtidsbyen Ugarit nær Ras Sharma i Syria fra 1929 og framover. Tekstene er fragmentariske, de eneste kjente restene av ugarittisk mytologi, en fruktbarhets- og naturreligion som deler sitt verdensbilde med andre mytologier i det gamle Midtøsten: sumerisk, hettittisk og babylonsk mytologi. 

Hovedaktøren i det ugarittiske pantheon er Baal, en regngud, tordengud og fruktbarhetsgud, også kjent under navnet Hadad og har fellestrekk med den sumeriske Adad. Hans kvinnelige motstykke var Astarte/Athtartu. Baal var sønn av vegetasjonsguden Dagan. Skaperguden El, som Baal utfordrer og overtar makten fra, er også gjenkjennelig fra andre deler av Midtøsten.

Hovedstrukturen i det ugarittisk-babylonske gudeuniverset ble senere videreført hos fønikerne og etter hvert overtatt av gresk mytologi: en tilbaketrukket skapergud (Kronos/El), en herskergud som kontrollerer naturkrefter (Zevs/Baal), og en dødsrikegud som herskergudens rival (Hades/Motu).

Innhold
-------

Tekstene er disponert i fem hovedkapitler

* **Gudenes verden**. Den lengste teksten her er Baal-syklusen
* **Heltenes verden**. De lengste tekstene her er *Danil og Aqhat* og *Beretningen om kong Keret.*
* **Menneskenes verden**. Tekster som beskriver hvordan man påkaller gudene og beskytter seg .
* **Fønikernes Baal**. Tekster funnet i Karatepe i Tyrkia i 1946-47 som er skrevet på 800-tallet f.Kr. og viser hvordan fønikerne videreførte Baal-kultusen.
* **Israelittenes Baal**. Tekster fra Det gamle testamente som viser israelittenes oppfatning av Baal-kultusen.

Bibliografi
-----------

* *Baal, gudenes konge i Ugarit*. Utvalg og innledende essay ved Jens Braarvig ; oversatt av Rolf Furuli mfl. Bokklubben, 2008. XLVI, 255 s. (Verdens hellige skrifter; 49). ISBN 978-82-525-6590-4
Kart over Westerwald
**Westerwald** er en av mellomfjellkjedene i Tyskland og er begrenset av elvene Rhinen (vestpå), Lahn i sør, Dill i øst og Sieg i nord. Også området øst for elva Dill til elva Lahn som der flyter fra sin kilde sørover og kommer gjennom den kjente universitetsbyen Marburg, hører egentlig ennå til Westerwald.

Område
------

Westerwald strekker seg over tre delstater. Den største andelen har Hessen. Nesten hele resten tilhører Rheinland-Pfalz; en liten snipp lager den sørlige spissen til distriktet *Kreis Siegen-Wittgenstein* i Nordrhein-Westfalen.

Flate
-----

Westerwald omfatter omkring 3000 km². Det høyeste fjellet er *Fuchskauten* med 656 m i distriktet *Westerwaldkreis* i Rheinland-Pfalz. Deretter følger *Knoten* som har 605 m. Den ligger i distriktet *Lahn-Dill-Kreis* i Hessen.

Byer i Westerwald
-----------------

Rundt omkring og inne i fjellkjeden ligger flere historiske byer: I Rheinland-Pfalz finner vi f. e. Koblenz, Diez, Bad Ems, Montabaur, Altenkirchen, Hachenburg. I Hessen har vi Limburg an der Lahn, Weilburg, Wetzlar, Herborn eller Dillenburg.

Kultur
------

Westerwald utmerker seg ved sin keramikkindustri som hovedsakelig finnes på området i Rheinland-Pfalz. Dette området kalles på tysk også «Kannebäckerland», ordrett: landet av kannebakere. I Höhr-Grenzhausen mellom Montabaur og Koblenz befinner seg en stor keramikkfabrikk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Westerwald – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Westerwald – ordbokoppføring |

* Informationen für Touristen
* Geschichte und Heimatkunde im Westerwald
* Informationen zum Westerwald, Initiativen und viele Bilder Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
* Historische Landkarten des Westerwalds

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Anna av Brandenburg** (født 27. august 1487 i Berlin, død 3. mai 1514 i Kiel) var den senere konge Frederik Is første hustru. Ved ekteskapet ble hun hertuginne av Slesvig-Holsten-Gottorp.

Liv og virke
------------

Hun var datter av kurfyrste Johann av Brandenburg og Margrete av Sachsen. Den 10. april 1502 ble hun gift med kong Hans' lillebror Frederik i Stendal ved et dobbeltbryllup, hvor Annas bror Joachim (1484–1535) ble gift med Frederiks niese prinsesse Elisabeth av Danmark (1485–1555).

Anna omtales ofte som dronning av Danmark, men Frederik ble først konge ni år etter Annas død. Hun døde av tuberkulose og ble begravet i augustinerkorherrenes klosterkirke i Bordesholm ved Husum. Det berømte Bordesholmalteret som ble ferdig i 1521, ble bestilt av Frederik I som gravmæle for Anna. Siden 1666 har det befunnet seg i Schleswig domkirke, hvor Frederik I ble begravet i 1533.

Barn
----

* Kenotaf med portrett av Anna av Brandenburg i Bordesholm klosterkirke.Christian (1503–59), dansk konge 1534-59, norsk konge 1536-1559
* Dorothea (1504–47), hertuginne av Preussen

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p11137.htm#i111363, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Salmonsens konversationsleksikon
* Kulturverein (tysk)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
***Mester Olof*** (svensk: *Mäster Olof*) er et svensk skuespill i fem akter av August Strindberg, utgitt 1872. Hovedperson er Olaus Petri, som også kalles Mester Olof. Strindberg påbegynte stykket i 1872, men etter å ha fått den (først i en omfattende prosaversjon, siden en forkortet versjon) refusert omarbeidet han den til et versedrama, som ble ferdig i 1876. Året etter la han til et etterspill, og hans engasjement for dramaet synes å ha vært uvanlig sterkt. Til tross for dette fikk *Mester Olof* urpremiere først i 1881, men gjorde da suksess.

Et distinkt trekk er den dype persontegningen, som stod i direkte motsetning til datidens idealistiske normer. Selv om Strindberg på dette området var influert av Shakespeare innebar den psykologiske realismen, dens kompleksitet og karakterene viser noe nytt – ikke bara for Strindberg, uten for svensk dramatikk overhode.

Skuespillet hadde premiere på Nya teatern i Stockholm, den 30. desember 1881, klokken 19.00-23.30. Rollen som Mester Olof ble spilt av William Engelbrecht.

Handling
--------

Skuespillet handler om reformatoren Olaus Petri, hvordan han utfordrer de katolske biskopene, hvordan han blir Gustav Vasas predikant, og hvordan han seinere begynner å konspirere mot kongen. Seinere ber han unnskylding og redder dermed sitt eget liv. Sluttreplikken i prosautgaven er utropet fra den dødsdømte Gert Boktrykker til Mester Olof, det bevingede ordet «Overløper!»

Persongalleri
-------------

* Mester Olof (Olaus Petri)
* Gert Boktrykker
* Gustav Eriksson Vasa
* Hans Brask i Linköping
* Måns Sommar i Strängnäs
* Lars Siggeson, riksmarsk (militær overbefal)
* Laurentius Andreae
* Laurentius Petri
* Hans Vindrank, skipper. Se Kruttkonspirasjonen 1536
* Smålänning
* Tysk
* Dansk
* Mårten (svartbror) I originalutgaven finnes det en klamme rundt både Mårten og Nils som det står «svartbrødre.» bak
* Nils (svartbror)
* Vertshusvert
* Nattmann
* Scholaris 1
* Scholaris 2
* Kirkevokteren
* Betjenten
* Arbeidsfogden
* Borgeren
* Fru Kristina, Olofs mor
* Adelsmann
* Kristina, Gerts datter
* Skjøgen
* Borgerkvinnen
* Kirkevokterens hustru
* Bipersoner.

«Mäster Olof» har også vært brukt i daglig tale som ærestittel for Olof Palme.

Referanser
----------

1. ↑  *Oscar II och hans tid 1872-1907*, Erik Lindorm 1979 ISBN 91-46-13375-5 s.135
2. ↑  *Mäster Olof*, prosautgaven

Eksterne lenker
---------------

* Hele teksten av Mäster Olof hos Projekt Runeberg
* Les hele teksten til første utgaven av Mäster Olof hos Dramawebben

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Hans Heinrich Theodor Fay** (født 2. april 1882 i Oslo, død 28. oktober 1962 samme sted) var en norsk diplomat.

Etter examen artium fra Aars og Voss' skole 1900 og cand.jur. 1905 var han attaché ved legasjonen i Paris fra 1905 og fra 1908 sekretær i Utenriksdepartementet. Fra 1911 var han legasjonssekretær ved legasjonen i Stockholm. Året etter ble han konstituert som visekonsul i Melbourne og fra 1915 midlertidig generalkonsul samme sted. Fra 1918 var han visekonsul i Valparaiso og konstituert som generalkonsul i Calcutta. To år etter dro han til New York City som generalkonsul, og fra 1929 til Sydney.

Han var sendemann ved legasjonen i Mexico fra 1938, utvidet til å omfatte Costa Rica, Guatemala og El Salvador i 1939. Etter kriget var han minister ved Norges legasjon i Roma 1947 til 1952 da han gikk av med pensjon. Han mottok St. Olavs Orden i 1946.

Familie
-------

Fay var sønn av kongelig fullmektig i Forsvarsdepartementet, Peter Johan Nicolay Fay (1842—99), hvis far var en tysklærer Theodor Fay (1805–1881) som i 1837 flyttet fra Hamburg til Drammen og ble gift med Elise Gude (1821–1886) av Gude-familien. Moren Theodora Zachinka von Ditten (1851–1927) var datter av hoffapoteker Hans Selchier von Ditten (1820–1891) og søster til den kjente svensk-norske ambassadør Thor von Ditten som altså var Hans Heinrich sin onkel. I 1915 giftet Fay seg med enkefru Millicent Gertrude Strong, født McGann (1880–1954) mens han var stasjonert i Melbourne.

Referanser
----------

1. 1 2  *Studentene fra 1900: biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1925*. Oslo: Grøndahl & Søn. 1925.
2. ↑  Jansen, Ebba (1940). *Slekten Gude i Norge*. Bergen.
3. ↑  «Fay, Hans». Hvem er Hvem, 1948.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Ås Klosters segl fra 1377 med teksten "S'QVENTUS S'MARIE DE ASYLO"
**Ås kloster**, også kalt Asylum, lå ved Viskans utløp i Kattegat, ca. 14 km nord for Varberg i det tidligere danske Halland.

Historie
--------

Ås kloster var et munkekloster under cistercienserordenen, stiftet i 1192 og anlagt i 1194 ved flytting fra det i 1161 grunnlagte Sorø kloster.

Ifølge kong Valdemars jordebok ga Valdemar II kongsgården Ås til klosteret. Hvor denne gård presist lå, er i dag usikkert. Klosteret eide omkring 250 gårder på egnen.

Institusjonen nøt stor anseelse, således er et par av kong Magnus Erikssons og dronning Blankas tidlig døde barn begravet her.

Klosteret ble stengt på 1500-tallet, og kirken og bygningene ble siden ødelagt under Grevens Feide i 1535, slik at kun noen jordhauger og dammer sto igjen. Etter reformasjonen ble det inndratt til kronen, og ble heretter til Åskloster kongsgård. Ruinene etter klosteret er nylig blitt gjenoppdaget.

Referanser
----------

1. ↑  Nordisk familjebok
2. ↑  Svenska Dagbladet

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk familjebok
* Brev fra broder Niels, abbed i Ås kloster

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
***The Paleface*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av Buster Keaton og Edward F. Cline.

Handling
--------

Korrupte oljebaroner ledet av en mann ved navn Hunt planlegger å stjele landet som en indianer-stamme bor på, og de får 24 timer på seg til å forlate området. Men en rasende indianer-høvding gir ordre om at den første hvite mannen som går inn i leiren deres, skal drepes. En sommerfugl-samler (spilt av Buster Keaton) vandrer uforvarende inn, samtidig som han leter en sommerfugl.

Indianerne binder mannen til en påle, og samler ved for å brenne ham levende. Men han kommer seg løs, og indianerne aksepterer ham til slutt. Han leder deretter stammen i en konfrontasjon mot kjeltringene som forsøkte å stjele landet deres.

Skuespillere
------------

* Buster Keaton
* Virginia Fox
* Joe Roberts

Referanser
----------

1. ↑  «The Paleface (1922)» **(engelsk)**. Besøkt 27. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Paleface* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Paleface* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *The Paleface* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Paleface* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Paleface* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Rhagonycha lutea*** (Müller, 1764) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Rhagonycha lutea* finnes i Norge utbredt, men ikke vanlig. Den finnes også i Europa, men mangler i øst.

Utseende
--------

*Rhagonycha lutea* er mellom 6-9 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er svart og smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennene er mørkere mot spissen og det andre leddet er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er omtrent en halv gang lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er lyst rødgult og har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, ofte smalere i fremkant og dets bakhjørner er stumpvinklet avsatt. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Scutellum og dekkvinger er ganske lyst gule. Bakkroppens spiss er mørkere. Undersiden er mørk. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort litt oppstående behåring.

Levevis
-------

*Rhagonycha lutea* har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 40-41. ISBN 8712166936

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhagonycha lutea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha lutea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Rhagonycha lutea* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Rhagonycha lutea* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha lutea* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha lutea* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Rhagonycha lutea* - Fauna Europaea[*død lenke*] - engelskspråklig
***Rhagonycha testacea*** (Linnaeus, 1758) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Rhagonycha testacea* finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, helt i sør.

Utseende
--------

*Rhagonycha testacea* er mellom 4-6 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er mørk, men kan være litt lysere foran, det er smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennene er gule og er mørkere mot spissen, det andre leddet er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er bare såvidt lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er bredt rødgult på sidene, men svart i midten. har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, og bare litt smalere i fremkant og dets bakhjørner er tydelig avsatt. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Scutellum er svart, mens dekkvingene, beina og er gule. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort oppstående behåring. Ligner mye på *Rhagonycha limbata* og kan forveksles med denne. Forskjellen ligger særlig i fargen på hodet, samt noen andre karakterer. Sikker bestemmelse kan skje ved å se på ulikhetene i hannenes kjønnsorgan (aedeagus).

Levevis
-------

*Rhagonycha testacea* har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli, særlig ved midtsommer. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. 

Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 41-42. ISBN 8712166936

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhagonycha testacea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha testacea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Rhagonycha testacea* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Rhagonycha testacea* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha testacea* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha testacea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rhagonycha testacea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rhagonycha testacea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Rhagonycha testacea* - Fauna Europaea - engelskspråklig
**Sibeliusmonumentet** er en skulptur i Helsingfors, skapt av Eila Hiltunen og avduket 7. september 1967 til minne om den finske komponisten Jean Sibelius (1865–1957). Monumentet ligger i Sibeliusparken (fi. *Sibeliuspuisto*) i bydelen Tölö.

Monumentet består av 600 hule, loddrette stålpiper, sveiset sammen til et bølgelignende mønster, men også med assosiasjoner til orgelpiper. De ytterste av pipene har delvis opprevne rørpartier. Monumentet måler 10 x 8,5 x 8,5 meter, og veier 24 tonn. Verket skapte en livlig debatt da det ble avduket, knyttet til ulike holdninger til abstrakt kunst. Som et svar på debatten ble det til høyre for monumentet satt opp et portrettrelieff av komponisten, på en steinblokk. 

En forminsket versjon av momumentet står utenfor UNESCOs hovedkontor i Paris. Et lignende verk av Hiltunen står utenfor FN-hovedkvarteret i New York City.

Referanser
----------

1. ↑   www.hamhelsinki.fi, besøkt 21. februar 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Sibeliusselskapets sider[*død lenke*]
* 360travelguide.com: *virtual tour*
Skolebestyrer Fabian Gustaf Norström  Foto: Ole Tobias Olsen via Nasjonalbiblioteket 
Familien Norström på trappen til Jønsberg Landbrugsskole.  Foto: Ole Tobias Olsen/Nasjonalbiblioteket 
**Fabian Gustaf Norström** (født 1822 på Åkerö i Södermanland i Sverige, død 1898) var en svensk jordbrukslærer. Han var bestyrer for Jønsberg landbruksskole 1847–71.

Norström studerte ved Degebergs landtbruksinstitut, og var godsforvalter 1843–47. Da Jønsberg landbruksskole ble opprettet i 1847, ble han tilkalt som skolens første bestyrer. Gården Jønsberg hadde lenge vært bortforpaktet, og befant seg nå i forsømt tilstand. Som bestyrer sørget Norström for å få husene på gården ombygget, og han hadde selv nytte av at den forsømte jorden ble forbedret, ettersom den ble drevet for hans regning. I bestyrertiden ga han ut en lærebok, *Jordbruget* (1863).

Da Jønsberg landbruksskole ble nedlagt i 1871, ble Norström forstander ved Ultuna landtbruksinstitut i Sverige. I 1876 ble han medlem av Landtbruksakademien, og i 1897 hedersmedlem.

Verker
------

* *Jordbruget* (1863)
* *Kortfattet Beskrivelse over Hedemarkens Amts Landbrugsskolegaard Jønsberg* (1863)

Kilder
------

* *Verdens Gang*, 29. november 1884, s. 1.
* *Nordisk familjebok. Uggleupplagan*, bind 20, sp. 39. Stockholm: Nordisk familjeboks förlag, 1914.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Fabian Gustaf Norström i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
***Marumba dyras*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne store, lyse arten finnes i det sørlige Asia fra India østover til Taiwan.

Utseende
--------

En stor(vingespenn 90 – 125 mm), lysbrun svermer. Hodet er ganske lite med reduserte munndeler, antennene kraftige og smalt fjærformede. Brystet har tre smale, brune lengdestriper og bakkroppen en smal, brun midtstripe. Vingene er sterkt bølgete langs ytterkanten. Forvingen har 7-8 smale, brune tverrlinjer, den nest ytterste danner en virvel rundt en rund, brun flekk nær vingens bakkant. Bakvingen er brun med to svarte flekker nær bakhjørnet, på undersiden rosa langs innerkanten. Larven er grønn, dekket med små, spisse, hvite vorter. Den har lyse skråstriper på sidene, hornet på bakkroppen er grønt og piggete. Hodekapselen er tilspisset mot toppen i de første larvesatdiene, men ikke hos utvokste larver. Hodet er grønt med en hvit lengdestripe på hver side.
Puppen er brunrød, med tydelige antenneslirer, men ikke spor av sugesnabel.

* Marumba dyras dyras  ♂*Marumba dyras dyras*  ♂
* Marumba dyras dyras   ♂ △*Marumba dyras dyras*  ♂ △

Levevis
-------

Larven lever på ulike busker og trær i familiene Bombacaceae, Malvaceae, Sterculiaceae, Tiliaceae og Sapindaceae. I likhet med andre Smerinthinae tar ikke de voksne svermerne næring til seg. De kommer sjelden til lys, og flyr sannsynligvis forholdsvis lite.

Kilder
------

* Pittaway, A.R. (2007) Sphingidae of the Eastern Palearctic

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Marumba dyras* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Marumba dyras* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Marumba dyras* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Marumba dyras* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Marumba dyras* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Marumba dyras* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Bjelland kirke
**Marnardal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Mandal prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Marnardal, nå Lindesnes kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Bjelland kirke.

Marnardal prestegjeld er nå en del av Lindesnes kirkelige fellesråd, som er underlagt Mandal prosti.

Historikk
---------

Marnardal prestegjeld ble opprettet ved kgl. res. 4. desember 1970, ved at Bjelland, Øyslebø og Laudal fra nedlagte Holum prestegjeld ble lagt til det nye prestegjeldet.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Bjelland
* Øyslebø
* Bjelland

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Tangerud** er et boligstrøk helt i øst Oslo, mot grensen til Lørenskog og Lillestrøm. Det ligger i Bydel Stovner.

Navnet kommer fra norrønt *tangi* (tange) og *ruð* (rydning).

Historie
--------

Småhusbebyggelse i Idas vei, der Tangerud-gårdene en gang lå.
Opprinnelig var dette en gård, som i sin tid sognet til Skedsmo, men geografisk var det mer naturlig for gården å tilhøre Lørenskog sogn (som var en del av Skedsmo herred). Bøndene på Tangerud søkte derfor om å bli overført til Lørenskog både i 1848 og 1862, men uten hell. I 1865 ble det imidlertid besluttet at barna på Tangerud skulle få gå på skole i Lørenskog, og saken ble lagt i bero.

Da Lørenskog ble egen kommune i 1908, kom saken opp på ny. Skedsmo kommune kom i 1915 og 1921 med forslag om å makeskifte Tangerud gård mot deler av Grønlia, hvilket Lørenskog kommune av uviss grunn ikke ønsket. Tangerud-barna måtte dermed ta toget for å gå på skole i Sagdalen. Etter annen verdenskrig kom spørsmålet om Tangeruds tilhørighet opp igjen, men uten at det ble noen endelig avklaring. Mot slutten av 1970-årene, gjorde imidlertid byutvidelsene av Oslo *vei i vellinga*. Følgelig med virkning fra 1. januar 1980 ble det meste av Tangerud, med 53 personer, overført fra Skedsmo til Oslo. En mindre del, med 36 personer, ble overført fra Skedsmo til Lørenskog. Ved samme grenseregulering ble tre personer overført fra Lørenskog til Skedsmo.

Dette er til dags dato den siste byutvidelsen til Oslo, basert på grunnerverv fra andre kommuner. Det er også så langt den eneste gangen en annen kommune enn Aker har avstått grunn til Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Tvedt, Knut Are, red. (2010). «Tangerud». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 559. ISBN 978-82-573-1760-7.

Kilder
------

* *Denne artikkelen er basert på artikkelen Tangerud (Oslo) fra lokalhistoriewiki.no*.
Valle kirke
**Sør-Audnedal prestegjeld**, inntil 1917 benevnt **Søndre Undal prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Mandal prosti i Agder bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Lindesnes kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Valle kirke.

Sør-Audnedals sogn er nå en del av Lindesnes kirkelige fellesråd, som er underlagt Mandal prosti.

Historikk
---------

Det vidløftige Undal prestegjeld ble delt ved kgl. res. 10. juli 1844, ved at Vigmostad hovedsogn og Konsmo annekssogn ble skilt ut til Nordre Undal sognekall. Den søndre delen bestående av Valle hovedsogn og Spangereid annekssogn ble samtidig lagt til det nye *Søndre Undal prestegjeld*.

Ved kgl. res. 24. oktober 1969 ble Vigmostad sokn overført fra det avviklede Nord-Audnedal prestegjeld til Sør-Audnedal prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Sør-Audnedal prestegjeld av menighetene i Valle, Spangereid og Vigmostad.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑   Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no
2. ↑  Ougland, Torbjørn (1998). *Vigmostad kirke 150 år*. [Vigmostad menighetsråd]. s. 30-32.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Landsdelskommando Nord-Norge** (LDKN) (1971-2001) lå på Reitan utenfor Løding i Bodø. LDKN fungerte som en krisestyringskommando for Nord-Norge og nordområdene og var ansvarlig for blant annet Grensevakten og Kystvaktens operasjoner i nesten 90% av Norges havområder.

LDKNs ansvarsområde bestod av Norges tre nordligste fylker: Nordland, Troms og Finnmark, samt Jan Mayen, Svalbard og Bjørnøya med tilstøtende havområder.

Landsdelskommando Nord-Norge etterfulgte Forsvarskommando Nord-Norge (FKN) som ble bygget på 1960-tallet og fungerte selvstendig fram til desember 2001 da det ble omgjort til Landsdelskommando Nord-Norge og underlagt Fellesoperativt hovedkvarter på Jåttå utenfor Stavanger.

LDKN ble nedlagt og erstattet av Forsvarets operative hovedkvarter (FOH) som tok over LDKNs lokaler. Noen av installasjonene, som gymsal og liknende, blir regelmessig utleid til sivile.[]

Det finnes rester av tyske festningsverk fra andre verdenskrig rett utenfor leirområdet til FOH.

Se også
-------

* Finnmark landforsvar

Litteratur
----------

* Forsvarsdepartementet. St. prp. nr. 92. (1969—70) Organisering av forsvarskommandoer i Nord-Norge og i Sør-Norge. Etablering av divisjonskommando i Nord-Norge.

Eksterne lenker
---------------

* Landsdelskommando Nord-Norge[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |