recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kromosom 2Kromosom 2
**Kromosom 2** er ett av de 23 kromosomparene hos mennesker. Kromosom 2 er det nest største menneskelige kromosomet. Mennesker har normalt to versjoner av dette kromosomet, ett fra hver av foreldrene. Dette kromosomparet dekker omtrent 243 millioner basepar som er byggematerialet til DNA. Kromosom 2 står for nesten 8% av den totale mengden DNA i cellene. 

Identifiseringen av genene på hvert kromosom har i lang tid blitt sett på som ett av de viktigste forskningsområdene, og blitt viet mye tid og resursser.Siden forskere bruker forskjellige metoder til å identifisere genene, har man ikke klart å stadfeste ett nøyaktig antall gen. Det er antatt at kromosom 2 inneholder omtrent 2300 gen, noe som gjør det nesten like stort som Kromosom 1.

Viktige gen
-----------

* ABCA12
* BMPR2
* PAX3
* PAX8
* TPO

Sykdommer, fysiske og psykiske misdannelser
-------------------------------------------

* Alport syndrom
* Alström syndrom
* Amyotrofisk lateral sklerose
* Hemokromatose

Eksterne lenker
---------------

* UiB om kromosom
* What Can Our Chromosomes Tell Us?
* Random Orientation of Chromosomes


| Menneskets kromosomer |
| --- |
| {1}
{2}
{3}
{4}
{5}
{6}
{7}
{8}
{9}
{10}
{11}
{12}
{13}
{14}
{15}
{16}
{17}
{18}
{19}
{20}
{21}
{22}
{X}
{Y} |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
En kronemutter.
Et hjulnav med en kronemutter festet i senter ved hjelp av en saksesplint for å hindre at den skrur seg løs.
En **kronemutter** er en mutter med utskårne spor i den ene enden. Navnet kommer av at kreneleringen på brystningen ligner på en krone.

Kronemuttere har en viss likhet med *låsemuttere for hakenøkkel*, men fra et teknisk perspektiv skiller disse seg ved hvor sporene er plassert. På en kronemutter er er sporene laget på tvers av enden til mutteren, mens på en låsemutter for hakenøkkel ligger sporene langs sylinderaksen.

Kronemuttere festes ved å tiltrekkes med foreskrevet dreiemoment. Dersom sporene ikke passer med låsehullet må mutteren roteres ytterligere til man kommer til nærmeste spor. Kronemuttere låses da som regel på plass ved hjelp av en saksesplint, hårnålsplint eller låsetråd. Dette gir en festeanordning med lås, hvilket medfører at mutteren ikke kan løsne seg selv på grunn av vibrasjoner.

Kronemuttere brukes ofte hvor deler festes med lavt dreiemoment, som for eksempel for å holde et hjullager på plass.

Se også
-------

* Flensmutter
* Navmuttere er noen ganger utformet som en flensmutter, en kronemutter eller en kombinasjon av disse

Referanser
----------

1. ↑  Barrett, Rich, *Fastener Design Manual*,  .
2. 1 2  
Barret, Richard. «Fastener Design Manual» (PDF). National Aeronautics and Space Administration.
Dobbel åpenendet fastnøkkel (18 og 19 mm) laget av kromvanadium-stål.
Begrepet **kromvanadium-stål** (forkortet som **CrV**, **Cr-V** fra engelsk *chromium-vanadium*) viser til en rekke jernlegeringer basert på karbonstål tillsatt krom og vanadium som legeringselementer. Eksempler på slik legeringer er **SAE 6xxx**-serien og **AISI 6xxx**-serien. Krommen og vanadiumet gjør stålet mer herdbart. Krommen øker også motstanden mot slitasje og korrosjon. Krommen og karbonen kan øke elastisiteten. Noen typer CrV-stål kan brukes som høyhastighetsstål (HSS).

Navnet kromvanadium eller "*chrome vanadium*" brukes ofte i markedsføring av verktøy for å gi et inntrykk av høy kvalitet. Imidlertid er herding og påfølgende temperering de avgjørende faktorene for at stålet skal oppnå ønsket hardhet og elastisitet.

Krominnholdet i kromvanadium-stål ligger vanligvis mellom 0.4–1.2 %, mens vanadium-innholdet pleier ligge mellom 0.1–0.15 %. Andre legeringselementer er for det meste silisium (0.15–3 %), mangan (0.4–1 %), fosfor (0.035 %) og svovel (0.04 %) er inkludert. Elementene krom, mangan og vanadium er ønskelig. I tillegg kan en liten andel av nikkel, molybden og titan være ønskelig. Andre stoffer er ikke ønskelige, og anses for å være urenheter.

Referanser
----------

1. ↑ . ISBN 978-3-642-92063-9. doi:10.1007/978-3-642-92063-9.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. 1 2 . OCLC 23338298.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Teknologi- og industrifag - De ulike ståltypene - NDLA
Irland ca. 900 med markering av kongedømmet Osraige.
**Kongedømmet Osraige** (også skrevet *Ossory*, *Osraighe* og *Osraighibh*; moderne irsk: *Osraí*) var et historisk kongedømme i Irland i middelalderen. Det lå mellom Leinster og Munster, og utgjorde bortimot det samme areal som dagens eksisterende grevskap Kilkenny og den vestlige delen av grevskapet Laois. Det eksisterte fra rundt 100-tallet e.Kr. og fram til den normanniske invasjonen av Irland på 1100-tallet. Det ble styrt av konger fra slekten eller stammen Dál Birn. Deres etterkommere i middelalderen tok navnet Mac Giolla Phádraig, et navn som har overlevd i det katolske bispedømmet Ossory som ble etablert på 400-tallet og som fortsatte å benytte grovt sette de samme grensene. Det beholdt en slags uavhengighet til langt inn i historisk tid, selv om det i utgangspunktet var dominert av Eoganacht i Munster, og senere Uí Cheinnselaig i Leinster.

Den sørlige grensen var i tidlig middelalder elvene Suir og Barrow, selv om kongedømmet opprinnelig strakte seg til sjøen. Herskerne i Osraige ble etter hvert knyttet til de norrøne kongene i Waterford, og hadde en viss innflytelse over dem. I nord kan det ha strukket seg så langt som til elven Shannon, men i historisk tid var nordgrensen normalt ved elven Nore. 

Den viktigste landbyen var Kilkenny, som ble regnet som en slags hovedstad.

Navnet Osraige skal komme fra *Usdaie*, en stamme som Ptolemaios' kart over Irland plasserer i dette området.

Referanser
----------

1. ↑   Carrigan, William (1905): *The History and Antiquities of the Diocese of Ossory*, **i**, s. 10; 28.

Litteratur
----------

* Donnchadh Ó Corraín (1998): «Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century» (PDF) i: *Peritia* 1998. Årbok for *Medieval Academy of Ireland*. ISSN 0332-1592
* Lyng, T. (1981): «The FitzPatricks of Ossory» i: *Old Kilkenny Review* **2** (3).

Eksterne lenker
---------------

* History of Ossory papers at Academia.edu
* Topography of County Kilkenny
* Timeline of County Kilkenny

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Østasiatisk kunstnernavn** (kinesisk kunstnerpseudonym, forenklet kinesisk: 号; tradisjonell kinesisk: 號; pinyin: **Hào**; japansk *gō*; koreansk *ho*; vietnamesisk *hiệu*) er et pseudonym, eller forfatternavn, benyttet av mange østasiatiske kunstnere. De kan somstundes endre på kunstnernavnet sitt. Navneskikken er beslektet med, men distinkt fra det kinesiske stilnavn (*zi*). Bruken av slike kunstnernavn har sin opprinnelse i Kina og har spredt seg derfra, med særlig popularitet også i Japan og Korea).

Noen ganger veksler kunstneren sitt kunstnerpseudonym, gjerne for å markere et nytt stadium av sin karriere eller utvikling/uttrykk. Som eksempel på dette kan nevnes Tang Yin (fra Mingdynastiets tid), som endte opp med mer enn ti kunstnernavn. Et eksempel fra Japan er Hokusai, som i perioden fra 1798 til 1806 kom opp i seks pseudonymer.

Den berømte kinesiske dikter Li Bai (Tangdynastiets tid) var den første som tok seg denne typen pseudonym. 

Navnet til nobelprisvinneren for 2012, Mo Yan, er et *hao*. Det egentlige navnet hans er *Guan Moye*.

Litteratur
----------

* Frederic, Louis (2002). "Gō." *Japan Encyclopedia.* Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.
* Lane, Richard (1978). *Images of the Floating World.* Old Saybrook, CT: Konecky & Konecky.
For andre personer som heter Per Kristiansen, se Per Kristiansen (andre betydninger).

**Per Kristiansen** (født 1948) er en norsk forfatter, frilansjournalist og tekstforfatter. Han har blant annet arbeidet som tekstforfatter i radioprogrammet *Hallo i uken* i NRK fra 1989 til 2009.

På 2000-tallet skrev Kristiansen fire satiriske romaner under pseudonymet «Anonym». Disse er trilogien *Kongepudler* (2006), *Kinderegg-effekten* (2007) og *Klassekamerater*, samt hans avsluttende bok, *Mordet på Anonym* (2011). Romanene har tatt for seg mer eller mindre aktuelle forhold innen politikk, næringsliv, kulturliv, medier, kommunikasjonsbransjen og kongehuset, og avdekket inngående kjennskap til mye av livet i maktens og kjendislivets innerste sirkler. Bøkene solgte godt og fikk bred medieomtale. Ikke minst skapte forfatterens anonymitet mye spekulasjoner. Tross iherdige forsøk klarte aldri norsk journaliststand å avdekke «Anonym»s identitet. Kristiansen stod fram som mannen bak pseudonymet «Anonym» på en pressekonferanse hos Kagge Forlag 24. mai 2011.

Kristiansen har bakgrunn fra ml-bevegelsen, og var på begynnelsen av 1970-tallet aktiv i SUF(m-l), der han hadde vervet som formann i lokallaget for Grefsen/Sinsen i Oslo. Han har også arbeidet som lærer.

Bibliografi
-----------

* 2006: *Kongepudler*, Kagge Forlag, ISBN 8248906477
* 2007: *Kinderegg-effekten*, Kagge Forlag, ISBN 9788248906827
* 2009: *Klassekamerater*, Kagge Forlag, ISBN 9788248908401
* 2011: *Mordet på Anonym*, Kagge Forlag, ISBN 9788248909163

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, oppført som Anonym, NORAF-ID 11039856, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  
«Per Kristiansen er «Anonym»». nrk.no. 24. mai 2011.
3. ↑  *Kort sagt: Per Kristiansen*, intervju i *Klassekampen*, side 24, 25. mai 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Paulo Amotun Lokoro** (født 1992 i Sudan) er en friidrettsutøver fra Sør-Sudan, som bor og trener i Kenya, der han representerer klubben Tegla Loroupe Foundation. Han ble tatt ut til å delta på Det olympiske flyktninglaget under Sommer-OL 2016 og Sommer-OL 2020.

Bakgrunn
--------

Han rømte til Kenya som flyktning i mars 2006, for å slippe unna krigen, og for å gjenforenes med sin mor som rømte i 2004, og endte opp i flyktningleiren i Kakuma.

Idrettskarriere
---------------

I 2015 ble han tatt ut til å delta i *Tegla Loroupe Peace Foundation*, et program for flyktninger fra flyktningleiren i Kakuma, som drives av tidligere verdensrekordholder i maraton, Tegla Loroupe. Den 3. juni ble han tatt ut til å delta på det olympiske flyktninglaget under Sommer-OL 2016, og deltok der på 1500 meter. Han løp på 4:03,96 i runde 1, og kom på ellevteplass i sitt heat, og gikk dermed ikke videre til semifinalene.

I 2017 deltok han i Asian Indoor Games, og kvalifiserte seg til finalen med tiden 3:59,45, men stilte ikke til start i finalen. Han deltok i VM i halvmaraton 2018, og kom der på 124.-plass med tiden 1:09:31. Han deltok på 1500 meter under Afrikamesterskapet i friidrett 2018, og endte der på 15.-plass på 1500 meter. Året etter deltok han på 1500 meter under VM i friidrett 2019, men ble slått ut i forsøksheatet der.

Han representerte Det olympiske flyktninglaget under Sommer-OL 2020, som ble arrangert i Tokyo i 2021, og deltok på 1500 meter. Han løp på 3:51,78 i sitt forsøksheat, som holdt til 13.-plass i dette heatet, og han gikk dermed ikke videre til semifinalene.

Referanser
----------

1. ↑  UNHCR - *These 10 refugees will compete at the 2016 Olympics in Rio*, besøkt 6. august 2016.
2. ↑  IOC - *Refugee Olympic Team to Shine Spotlight On Worldwide Refugee Crisis*, besøkt 6. august 2016.
3. ↑  World Athletics - *Paulo Amotun Lokoro - Results*, besøkt 9. august 2021.
4. ↑  Olympics.com - *Men's 1500m - Round 1 - Heat 3 Results* Arkivert 9. august 2021 hos Wayback Machine. besøkt 9. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paulo Lokoro – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Lokoro – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Sommer-OL 2020 Arkivert 9. august 2021 hos Wayback Machine.
**Sofienberg kirke** ligger på Sofienberg i Oslo, med adresse Rathkes gate 18.

Den er en treskipet langkirke i tegl fra 1877. Kirken hadde opprinnelig ca. 1 000 plasser, men antallet sitteplasser er nå ca. 500. Altertavlen, som viser Kristus på korset, er malt av Otto Sinding i 1879. Kirken har glassmalerier ved hovedinngangen, av Maria Vigeland (1951) og på sørveggen, av Enevold Thømt (1920). Orgelet fra 1928, overtatt fra Gamle Aker kirke i 1953, hadde 36 stemmer og ble nedmontert i januar 2013. Det nye orglet ble levert av det tyske orgelbyggerfirmaet Eule og har 42 stemmer. Kirken er kjent for å ha god akustikk og er en attraktiv konsertarena i Oslo Øst. Kirken het opprinnelig Paulus kirke og ble bygget til Paulus menighet. Da Paulus kirke på Grünerløkka sto ferdig i 1892, ble menigheten delt og kirken og menigheten fikk navnet Petrus inntil navnet i 1962 ble endret til Sofienberg.

Kirken ligger i Sofienbergparken. Parken var fra 1858 kirkegård. Kirkegården ble nedlagt vest for kirken i 1920, øst for kirken i 1931.

Innenfor menighetsgrensene bodde det 11 063 mennesker 1. januar 2005.

Kulturminne
-----------

Sofienberg kirke er et kulturminne og har nummer 85508 i Riksantikvarens kulturminnebase.

* Sofienberg kirke, sørveggen med hovedinngang Foto: Helge HøifødtSofienberg kirke, sørveggen med hovedinngang Foto: Helge Høifødt
* Kirken er omgitt av Sofienbergparken.Kirken er omgitt av Sofienbergparken.

| * v
* d
* r
Oslo bispedømme : Nordre Aker prosti |
| --- |
| 
* Hasle
	+ Hasle kirke
* Paulus-Sofienberg
	+ Paulus kirke
	+ Sofienberg kirke
* Sagene-Iladalen
	+ Sagene kirke
	+ Iladalen kirke
* Sinsen
	+ Sinsen kirke
* Torshov-Lilleborg
	+ Torshov kirke
	+ Lilleborg kirke

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Sofienlund i 1915  Foto: Berntsen, Riksantikvarens arkiv 
**Sofienlund**, Drammensveien 155 i Oslo er deler av en tidligere lystgård, som ble utskilt fra Skøyen hovedgård i 1813. 

Våningshuset ble oppført 1813, og om- og tilbygget i 1820. Denne er en tømmerbygning i to etasjer med pusset fasade, halvvalmet tak og Louis-seize-dekor rundt inngangspartiet.

Sidebygningen fra 1850 er på én og en halv etasje og oppført i panelt tømmer.

Historikk
---------

Eiendommen ble først bygslet av handelsmann og grosserer Eskild Larsen. Eiendommen hadde da et areal på 50 mål. Han dyrket opp jorden og bygget bare et lite hus. I 1818 ble eiendommen kjøpt av regjeringsadvokat Jonas Anton Hielm, som navnga denne etter sin hustru Sophie Magdalene. Hielm bygget både om og på huset til dagens form, før han flyttet til Alby gård på Jeløya i 1824, og solgte da Sofienlund til generalkonsul og bankier Hans Faye i 1824 som fikk pusset tømmerfasadene og fikk et påbygg mot hagen. Etter dennes død i 1852, ble eiendommen året etter solgt til eieren av storgården Vestre Holmen gård, Hans Olssøn Holmen som moderniserte sidebygningen.

På 1900-tallet ble eiendommen sterkt beskåret på grunn av trafikkforholdene i området. Anlegget ble overtatt av Aker kommune i 1916 med sikte på å rive bygningene for å gi plass til en utvidelse av Drammensbanen. Eiendommen ble imidlertid fredet av Riksantikvaren i 1924. Da Oslo og Aker ble slått sammen i 1948, overtok Oslo kommune som eier, og eiendommens areal ble ytterligere redusert.

I 1999 ble eiendommen solgt etter en anbudskonkurranse for en krone fra Oslo kommune til Nordisk Kulturminnevern AS som senere endret navn til Sofienlund AS. En forutsetning for salget var at eiendommen skulle restaureres og vedlikeholdes, samt at det ble gitt tillatelse til begrenset næringsvirksomhet. Huset var ferdig restaurert i 2004. Det utleies i dag som selskapslokale.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sofienlund, Oslo». Orkla Eiendom. Besøkt 26. oktober 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  «Sofienlund», side 522-523, Oslo byleksikon, Kunnskapsforlaget, 2010, ISBN 978-82-573-1760-7
3. ↑  Bruun, Ole Daniel (1999). *Arkitektur i Oslo*. Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 82-573-0948-6.
4. ↑  Per Andreas Heier: Sofienlund på Skøyen Arkivert 30. oktober 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* «Sofienlund». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Sofienlund på Skøyen Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Maya Lillemoen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Religiøs kanon** er en fastsatt samling skrifter regnet som ekte og autoritative innen en religiøs tradisjon. En slik kanon er som regel et utvalg tekster bestemt av religiøse ledere og teologer, og har en annen status enn andre tekster og muntlige overleveringer. Ordet «kánon» kommer fra gresk κανών, som har tatt det fra semittiske språk. Ordet betyr egentlig «stivt sivrør», i overført betydning «målestokk, linjal» eller «ledetråd». Det ble først brukt om en fastsatt samling bibeltekster ved midten av 300-tallet.[]

Innen en religion er det ofte bred enighet om store deler av kanonen, men ulike retninger kan være uenige om noen deler hører med eller ikke, eller de kan foretrekke visse utgaver av kanonen fremfor andre.[] Tekster som er blitt forkastet fra kanonen kan bli til apokryfe skrifter eller i noen tilfeller som kjetterske.

Bibelkanoner er viktig innen jødedommen, kristendommen og nærbeslektede religioner. Den hebraiske bibelen (Tanákh i jødedommen, Det gamle testamentet i kristendommen) var ferdig kanonisert ved overgangen til 100-tallet eller noe før, mens Det nye testamentet hadde nådd sin kanoniske form på 300-tallet.

Palikanonen er den kanoniske tekstsamlingen innen theravadabuddhisme og ble nedtegnet på 100-tallet f.Kr.[] Den kinesiske buddhistiske kanonen inneholder skrifter tilsluttet østasiatisk buddhisme, mens Den tibetanske buddhistiske kanonen er tilsluttet tibetansk buddhisme.

Innen taoisme er tekstsamlingen *Daozang*, som ble samlet inn på 400-tallet, regnet som kanon.[]

Kilder
------

* «kanon» i *Nynorskordboka*
Alle de store verdensreligionene har formulert **religiøse lover** for hvordan de troende skal leve. Lovene blir formidlet via utsendinger fra Gud (de store Profetene, Guds budbærere). De åndelige lovene er de samme for alle religioner, men de sosiale lovene endres og tilpasses fra tid til tid.

I religiøs mening kan man tenke seg loven som et ordnende prinsipp av virkeligheten: kunnskap åpenbart av Gud for å definere og regjere menneskelige levesett. Den religiøse loven inkluderer kodeks for etiske og moralske leveregler. Eksempler er hinduiske loven, islamske loven, moseloven og bahá'íloven.

Etablerte religioner
--------------------

Statskirker og lignende etablerte trossamfunn er grener under de myndigheter som etablerte dem. Det betyr at de opererer med egne lovlige/juridiske systemer, eller spiller en rolle i de rettslige myndighetssystemer. Den kanoniske loven er en form av et rettslig system, og blir administrert av religiøse domstoler. Slik indrekirkelig lovgivning finnes for eksempel i Den katolske kirke og Den anglikanske kirke.

I kristendommen ser man loven i kontrast til nåden: kontrasten taler her om å oppnå frelsning i lydnad til lovens kodeks, i motsetning til å søke frelse gjennom å tro på Jesus forsoning på korset. Dette forhindrer dog ikke at man har lovverk som regulerer en rekke sider ved det kirkelige liv.

Muslimske samfunn har tradisjonelt betraktet islamsk lov som viktig for deres religiøse måte å se på verden. Tradisjonell islamsk lov kalles Shariah (شريعة). Som øvrige religiøse kulturer klassifiserer man ingen forskjell mellom religiøst og verdslig liv. Koranen er den fremste kilde til islamsk rettsvitenskap; den andre er Sunnah (Profetens sedvane og berettelser fra Hans liv). Sunnah i seg selv er ingen tekst som Koranen, men er utdrag av analyser fra Hadithtekster (arab. rapport) som inneholder fortellinger fra Profetens talesett, dyder og handlinger.

Bahailoven, skrevet i Kitáb-i-Aqdas inneholder kodeks for individer og et fremtidig rettferdig samfunn basert på åndelige vurderinger. Det betraktes som charteret for en fremtidig verdensorden.

Se også
-------

* Arv
* Begravelse
* Bønn
* Ekteskap
* Faste
* Gudstjeneste
* Kalender
* Mat
* Pilegrimsreise
* Ritual
* Skatt
* Andre betydninger av «lov»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Thevally Palace** (Malayalam: തേവള്ളി കൊട്ടാരം
eller **Thevalli Palace** er et populært historisk slott ved bredden av Ashtamudi lake, i Thevally, Kollam. Det er et viktig historisk monument i delstaten Kerala i India. Thevally Palace ble bygget i mellom 1811 og 1819 under regimet til Gowri Parvati Bayi. Det er ansett som et "Hallmark of Kollam city". Nå brukes slottet som hovedkvarter for NCC-konsernet i Kollam-distriktet.. Slottet er nå eid av PWD

Historie
--------

Thevally Palace cirka 1900
Thevally Palace er en slags arkitektonisk vidunder i Kollam. Det ble bygget mellom 1811 og 1819 under regimet til Gowri Parvati Bayi. Kongene i Travancore brukte Thevally Palace under sine besøk til Kollam for å møte de britiske Innbyggere og diskutere med tjenestemennene. Arkitekturen av palasset er en blanding av britisk, nederlandsk og portugisisk arkitektur..Slottet var en gang brukt til administrative formål. Kollam var hovedstaden i kongedømmet Travancore. Slottet er laget av materialer som lateritt, kalk og gips. Den viktigste attraksjonen av slottet er at det ligger på bredden av Ashtamudi Lake. Slottet inneholder et tempel for Lord Sastha.

Referanser
----------

1. ↑   Thevally Palace, Kollam
2. ↑   Infokerala - Kollam
3. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. november 2014. Besøkt 24. oktober 2014.  NCC - Kollam
4. ↑   Arkivert 31. desember 2016 hos Wayback Machine. Corporation i Kollam
5. ↑   Statsråd besøk Thevally Palace
6. 1 2   Kerala Turisme - Kollam
7. ↑   Thevally Palace - Detaljert Informasjon
**Thetford Priory** eller **Thetford Abbey** var et prioratkloster i Thetford i England som hadde utgått fra benediktinerklosteret Cluny i Frankrike. Thetfordklosteret var et av de viktigste i East Anglia og ble grunnlagt i 1103 av Roger Bigod, baron Bigod, og dedikert jomfru Maria. Klosteret skyldte mye av sin velstand og framgang til en mirakuløs fremtreden av jomfru Maria og henne statue var reist her.

På 1200-tallet ble det sagt at jomfru Maria opptrådte i en visjon til de lokale, noe som førte til en utvidelse av stedet til kapell for helgenen. I løpet av byggingen ble det oppdaget at en gammel statue av henne på stedet hadde en hulning i hodet som inneholdt helgenens relikvier og ble således en dragningskraft for pilegrimer.

Kapellet huset gravene til den betydningsfulle Howard-familien, men også til andre betydningsfulle skikkelser fra Tudortiden som Henry FitzRoy, 1. hertug av Richmond og Somerset, og andre. Til tross for stedets notable gravplass var ikke nok for å berge klosteret fra prosessen med Oppløsningen av Englands klostre og det ble stengt i 1536. Gravene til Howard-familien ble flyttet til kirken St Michael the Archangel i Framlingham.

Klosterets ruiner, blant annet dets nedre vegger av kirken og buegangen, sammen med det imponerende velvet til munkenes sovesal og en bortimot komplett portnerbolig fra 1300-tallet (en gangveg fra hovedstedet), er åpent for publikum som et engelsk fortidsminne og drives av English Heritage. Som mange andre steder i England blir det påstått at stedet er gjensøkt og det var tema for en fjernsynsepisode av *Ghosthunters* (*Spøkelsesjegerne*). Kirken for Den hellige grav er innfor gangavstand fra ruinene.

Eksterne lenker
---------------

* English Heritage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
**Thetford** er en markedsby og et verdslig sogn i distriktet Breckland i grevskapet Norfolk i England. Stedet ligger på veien A11 mellom Norwich og London, rett sør for Thetford Forest. Det verdslige sognet har et areal på 22,55 km². Av industri er stedet kjent for Tulip International, en stor produsent av bacon og svinekjøtt. Etter den andre verdenskrig mottok byen folk fra London, og som et resultat økte byens antall betydelig. I henhold til folketellingen i 2011 har byen og sognet en befolkning på 24 833 innbyggere, beregnet til å utgjøre 26 176 i 2014.

Historie
--------

Ikenerne var en keltisk stamme som var bosatt i Norfolk og deler av Cambridgeshire. Arkeologiske spor antyder at Thetford var et betydningsfullt senter for ikenerne i sen jernalder og tidlig romersk periode. En seremoniell lund ble avdekket der under de arkeologiske undersøkelsene. I 1979 ble et depotfunn avdekket med romersk-britisk metallarbeider, kjent som Thetford-skatten, lokalisert rett utenfor Thetford. Det ble datert til rundt midten av 300-tallet e.Kr. Depoten besto av en samling av trettitre skjeer med inskripsjoner, tjue gullringer, fire hengende smykker, flere halskjeder og to bøyler dekorert med en dansende satyr. De er utstilt ved British Museum i London.

Fra gammelt av ble stedet sett på som hjemplassen til dronning Boudicca av ikenerne som gjorde opprør mot den romerske okkupasjonen.

Thetford ble et viktig krysningssted over elven Little Ouse, og byen har fått sitt navn fra angelsaksiske *Theodford* i betydning *theod* = folk + *ford* = vadested, krysningspunkt. Elven Thet, som ligger i nærheten, har fått navnet sitt fra byen.

Den 20. november 869 ble Edmund martyren, den siste innfødte konge av East Anglia, drept av norrøne vikinger. For en tid var Edmund Englands nasjonale skytshelgen.

*Domesday Book* listet Vilhelm fra Bello Fargo som biskop av Thetford i 1085.

Referanser
----------

1. ↑  Dickinson, G. C. (April 1962): «Overspill and Town Development in England and Wales, 1945-1971» i: *Town Planning Review* **33** (1), s. 49
2. ↑  «Thetford (Norfolk)», *City Population*
3. ↑   Watts, Dorothy J. (1988): «The Thetford Treasure: A Reappraisal» i: *The Antiquaries Journal* **68** (1), DOI: , s. 55-68 (sammendrag)
4. ↑   homecoming for treasure[*død lenke*], *Thetford & Brandon Times* 6. mai 2008
5. ↑   «Boudica» Arkivert 27. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Thetford's Great Heritage*
6. ↑   Landowners A-C, *The Domesday Book Online*

Eksterne lenker
---------------

(en) Thetford – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Om Thetford fra *Genuki Norfolk*
* Thetfords turistnettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Skjoldet i slektsvåpenet til le Normand de Bretteville med fransk rangkrone 
**Le Normand de Bretteville** er en fransk normannisk adelsslekt. Familiens opprinnelige navn er *Le Normand*, men i nyere tid brukes også navnet *Bretteville* alene.

Louis-Claude Le Normand de Bretteville. Harpen er fortsatt i familiens eie.
Slekten stammer fra Normandie, der ridderen Jean Le Normand nevnes i 1470. Slekten var herrer til Bretteville, Trassepied, Bossy og Tertre, og slektens adelskap ble bekreftet av normanniske domstoler i 1593, 1603 og 1629, og av den franske kongemakten i 1605, 1641 og 1699. Jacques Le Normand leide herskapet Bretteville i 1636 og familien overtok herskapet formelt i 1679.

Marki Louis Claude le Normand de Bretteville (1744–1835) forlot Frankrike under den franske revolusjon, ble generalmajor i dansk tjeneste og ble naturalisert som dansk-norsk adelsmann i 1804. Han var gift med Catherine-Thérèse Vedastine van den Driesch og har en rekke etterkommere i Danmark og Norge. Hans tredje sønn, skatteoppkrever i Paris og Brest Charles Eugène le Normand de Bretteville (1782–1854), kom til Norge i 1799, og var far til statsminister Christian Zetlitz Bretteville (1800–1871). Louis Claudes datter Louise-Joséphine var hoffdame for prinsesse Vilhelmine Caroline av Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  *Norske Slægter* 1915, s. 28
2. ↑  de Courcelle: *Dictionnaire universelle de la noblesse de France*, Tome 5, s. 234–246
**Reed Diamond** (født 20. juli 1967 i New York City) er en amerikansk skuespiller. 

Diamond er best kjent for rollen som detektiv Mike Kellerman i TV-serien *Homicide: Life on the Street*. Han spilte også i TV-serien The Shield. I tillegg til hans faste rolle som Stuart Collins i TV-serien Judging Amy fra 1999 til 2003 har Diamond også hatt gjesteroller i TV-seriene Crossing Jordan, The West Wing, Medium, Numb3rs, CSI: Crime Scene Investigation, Stargate SG-1, Without a Trace og 24. Reed studerte ved University of North Carolina før han i 1980 før han begynte å studere skuespill ved The Juilliard School i New York. Han hadde en rolle i filmen Overhengende fare med Harrison Ford fra 1994. Hans første store gjennombrudd kom i 1995 da han ble med i TV-serien Homicide: Life on the Street. Hans andre kjente roller inkluderer en re-make av filmen High Noon (2000), Spider-Man 2 (2004) og Good Night, and Good Luck (2005).

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 71100, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reed Diamond på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Reed Diamond i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Reed Diamond på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Reed Diamond på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Reed Diamond på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Reed Diamond hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Reed Diamond hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Matthew Kiichi Heafy**, mest kjent som **Matt Heafy** (født 26. januar 1986 i Iwakuni, Japan), er en amerikansk musiker, låtskriver og produsent. Han er vokalist og gitarist i bandet Trivium. Heafy er også vokalist i bandet Capharnaum, med Triviums gamle produsent Jason Suecof.

Heafy er født i Japan og har irsk far og japansk mor. Han flyttet som barn til Orlando i Florida, som fremdeles er hans hjemby, og ble amerikansk statsborger.[] Heafy ble med i Trivium da han var 12 år gammel, etter at de andre bandmedlemmene så han på et talentshow hvor han spilte og sang «No Leaf Clover» av Metallica.[] Da han var 18 år vant han Metal Hammers *Best Metal Guitarist Award*. Heafy er den yngste gjennom tidene til å vinne denne prisen.[]

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Matt Heafy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Matt Heafy på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Matt Heafy på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Matt Heafy på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Matt Heafy på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Matt Heafy på Spotify Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Nils Johannes Sejersted** (født 17. oktober 1865 i Kristiania, død 19. september 1921 i Nidareid-ulykken) var norsk offiser og embedsmann. Som kaptein i Generalstaben ble Sejersted i 1909 oppnevnt som norsk førstekommissær ved grenseoppgangen fra Iddefjorden til Riksrøys 145 (i Femundsmarka).

Etter å ha gått på Gjertsens skole fra 1872 til 1876, gikk han på skoler i Lillehammer og på Hamar. Sitt examen artium tilkom ham i 1883 fra Aars og Voss' skole, hvorpå han gikk litt på Krigsskolen for å lære seg om krig, en utdanning som kulminerte i 1889 da han gikk ut av Den Militære Høiskole. Fra 1889 var han premierløytnant i Kristiansand. Fra 1907 jobbet han for Norges geografiske oppmåling som leder for avdelingen for detaljmåling og utgivelse av landkart. Han ble oberst i 1914, samtidig med at han ble direktør for Norges geografiske oppmåling. Sejersted hadde flere utenlandske ordener. Han omkom sammen med flere andre samfunnstopper i Nidareid-ulykken 19. september 1921, i forbindelse med åpningen av Dovrebanen.

Familie
-------

Han var sønn av Fredrik Christian Sejersted (1833–82) og Mathilde Elise Knutsen (1839–). Faren var også oberstløytnant av slekten Sejersted. I 1894 giftet Nils seg med Anna Steffens (1871–). Blant deres barn:

* Ella Sejersted (1895–1968) ble gift med språkprofessor Ernst W. Selmer; de var foreldre til matematikeren Ernst Sejersted Selmer (1920–2006) og jusprofessor Knut Sejersted Selmer (1924–2009).
* Fredrik Christian Steffens Sejersted (1901–87) ble høyesterettsadvokat og far til historiker Francis Sejersted (1936–2015).

Referanser
----------

1. 1 2  *Studenterne fra 1883: biografiske meddelelser samlede i anledning af deres 25-aars studenterjubilæum*. Kristiania. 1908.
2. ↑  Historisk sammendrag vedrørende riksgrensa Norge - Sverige, Kartverket, notat 2008[*død lenke*]
3. ↑  *Studentene fra 1883: fest- og minneskrift til 50-årsjubileet 1933*. Oslo: P. M. Bye & Co. 1933.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
Bronsearbeid fra Dian-riket, 3. årh. f.Kr.
**Dian-riket** (kinesisk: 滇國 eller 滇王國) var en kultur sør i det som i dag er Kina, i et område som ble annektert av kineserne under Han-dynastiet. Det nevnes såvidt i kilder fra Han-tiden. Dets eksistens er blitt bekreftet av gravfunn i Shizhaishan ved Kunming mellom 1955 og 1960. Funnene omfatter ca. 50 graver og blant annet et kongesegl. 

Staten bestod i det minste i perioden fra det 3. til det 1. århundre f.Kr. og det politiske sentrum lå på flatlandet rundt Kunming i dagens Yunnan-provins. Man levde av kvegdrift, jordbruk og handel, og regionens handelsvarer var hester, slaver og langhåret kveg. Man hadde også rikelig med salt og metaller. 

Det fortelles at Chu-offiseren Zhuang Qiao etter et avbrutt felttog i dette området (mellom 339 og 328 f.Kr.) gjorde seg til konge av det uavhengige Dian. På grunn av Qin-statens fremmarsj isolerte Zhuang Qiaos kongerike seg.

Kort etter 122 f.Kr. sendte kineserne avsted en ekspedisjon for å utforske en god vei til Shen-tu (dvs. India), men Dian-kongen tok dem til fange og holdt dem i fangenskap i mange år. Det førte til at Han-Kina, etter å ha kommet til enighet med yelang-stammene, sendte et felttog til Dian i 109 f.Kr. og tvang det til vasalloplikt og opprettet Yizhou-kommandanturet der. 

Kongen av Dian beholdt sin kongetittel helt til keiser Zhaodis tid. Da gjorde kunmingstammene opprør mot Han-dynastiet (86 og 83 f.Kr.). De mislyktes, og kongen ble avsatt etter et påfølgende opprør. 

Utgravninger på steder som Shizhaishan og Lijiashan har vist at staten hadde en godt utviklet bronsekunst. Man antar at deres kunst viser innflytelse fra kineserne, Dong-son-kulturen (en bronsekultur i Nord-Vietnam) og fra de nordlige nomader – kanskje skyterne?

Referanser
----------

1. ↑  Cambridge History of China, Vol. 1, s. 457

Litteratur
----------

* J. Gernet: *Die chinesische Welt.* Frankfurt/M. 1987
* Denis Twitchett und Michael Loewe (utg.): *The Cambridge History of China. Volume 1: The Ch'in and Han Empires, 221 BC–AD 220*. Cambridge University Press, Cambridge, 1986.

Eksterne lenker
---------------

* Bronzekultur des alten Dian-Königreiches
* Bronsekunst
* Yunnan Provincial Museum i Kunming: Treasures from the Kingdom of Dian (Lijiashan og Shizhaishan)
**Diani Beach** er lang strand i Kenya ved kysten av Indiahavet. Den nærmeste større byen er Mombasa som ligger 30 km lenger nord. Hovednæringen er turisme og det finnes en rekke hoteller i området.

Stranden strekker seg fra Kongo-elven i nord og 17 kilometer sydover, og området er et av de mest kjente feriestedene i Kenya. Diani Beach er et populært sted for kitesurfing, vannscooter og snorkling. Området er kjent for sine korallrev, svart-hvite kolobusaper, og i nærheten ligger også dyre-reservatet Shimba Hills. Diani Beach har blitt kåret til Afrikas beste strandområde (Africa's leading beach destination) hele nitten ganger, frem til 2022.
Diani Beach har restauranter, hoteller og flere kjøpesentre. Diani er et byområde innenfor stranden og 2 km lenger inn i landet, ved hovedveien A14, ligger Ukunda. Bebyggelsen i Diani og Ukunda har vokst sammen og har en befolkning på over 100 000. Urbefolkningen i området er Digo, et av de ni etniske samfunnene kjent som Mijikenda. Det er i dag mange Kenyanere fra andre deler av landet som har flyttet til Diani for å jobbe med turisme. På nordspissen av Diani Beach, hvor Kongo-elven renner ut i havet, ligger Kongo-moskeen fra 1500-tallet.
Det ligger også en flystripe ved Diani Beach, Ukunda Airport.

* Diani BeachDiani Beach
* Kolubusaper, Diani BeachKolubusaper, Diani Beach
* Ukunda AirportUkunda Airport

Referanser
----------

1. ↑  «Africa's Leading Beach Destination 2021». *World Travel Awards* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2022.
2. ↑  «Diani Beach Kenya». *www.dianibeach.com*. Besøkt 9. desember 2022.
3. ↑  «Diani». *Swahili Beach Resort - Diani Beach, Kenya* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2022.
4. ↑  «You are being redirected...». *kenyacradle.com*. Besøkt 9. desember 2022.
5. ↑  «Ukunda Airstrip Airport - HKUK - UKA - Airport Guide». *AirportGuide* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Nils Jensen Ytteborg** (født 18. september 1792, død 5. juni 1858) var garvermester og stadshauptmann i Christiania. 

Ytteborg var, foruten å være en av byens 24 rikeste menn i 1842, også salmakermester, trelasthandler, brennevinsbrenner og bryggerieier for Ytteborgs Bryggeri som senere ble Foss Bryggeri, som han drev 1845 – 1846. Ytteborg var forstander ved Prinds Christian Augusts Minde, Mangelsgården, som var arbeidshus for fattiglemmer. Herfra sendte han folk for å arbeide i blant annet sitt eget brenneri. Han var en tid viseordfører i kommunestyret, valgt 14. mars 1837. Ytteborg var stifter av Christiania Haandværkerforening i 1838, og ved det såkalte håndverkervalget i 1850 ble den første håndverker valgt inn på Stortinget, der han satt i én periode – tre år den gangen – fra 1851 til 1853. Han ble kalt håndverksfyrsten for sin ærgjerrighet på penger, offentlige verv og status. Ytteborg ble aldri fullt akseptert blant byens sosiale elite, «de kondisjonerte». Han var en tid branndirektør, som var et ærefullt verv blant byens rikeste, og mottok for dette en liten godtgjørelse fra bykassen. 

En vei er oppkalt etter Ytteborg – Garver Ytteborgs vei. Veien ble vedtatt i 1958 (100 år etter hans død) og ligger på Haugenstua i bydel Stovner i Oslo der den er adresse for noen av byens største boligblokker.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 966[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Svensgam, Arild *De er døde - men lever fortsatt i Oslo.* Galehuset forlag 1999.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nils Jensen Ytteborg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
Pakistans **Føderalt administrerte stammeområder** (en *Federally Administered Tribal Areas*, forkortet **FATA**) var en delvis selvstyrt region vest i Pakistan som hadde en status forskjellig fra resten av landet som er delt opp i fire provinser. Den ble slått sammen med Khyber Pakhtunkhwa i 2018.

Stammeområdet grenset i vest mot Afghanistan, i nord og øst mot Khyber Pakhtunkhwa, og Balutsjistan i sør.

De pakistanske myndighetene hadde liten styring over området, som kontrolleres av de i hovedsak pashtunske stammefolkene der. Inntil fallet av Taliban-regimet i Afghanistan var forholdet mellom sentralmyndighetene og stammene forholdsvis gode.

Etter Talibanregimets fall rømte talibanledere og -medlemmer inn i FATA, trolig gjaldt det også al-Qaeda medlemmer, og det gikk rykter om at Osama bin Laden og andre al-Qaeda ledere ble og blir skjult hos vennligsinnede stammer der. I 2002 fikk pakistanske og amerikanske tropper tillatelse fra stammelederne (maliks) til å gå inn i området for å finne terrorister. I 2004 var det 70 000 soldater i området, og etter diverse hendelser utviklet det seg et opprør blant en del av stammene, særlig i Waziristan distriktet. Denne *uerklærte krigen* foregår ennå.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Federally Administered Tribal Areas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Pakistans administrative inndeling |
| --- |
| Provinser | Balutsjistan **·** Khyber Pakhtunkhwa **·** Punjab **·** Sind | Pakistans flagg |
| Særskilt område | Islamabad hovedstadsterritorium |
| Autonome provinser | Azad Kashmir **·** Gilgit-Baltistan |
| ISO 3166-2:PK |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Conradsminde Glasværk** var et dansk glassverk grunnlagt i 1834 av krigsråd Rasmus Conradsen (1785–1837). 

Glassverket ble opprettet under godset Nørlund i Jylland. Rasmus Conradsen fikk tillatelse fra kongen til å drive glassverk og oppkalte verket etter sin far – Conradsminde. De første glassmakere ble hentet inn fra Norge, Tyskland og Holmegaard Glasværk. Med tiden oppsto det et lite samfunn omkring Conradsminde med egen skole, kjøpmannsbod og et eget pengesystem. Frem til 1857 produsertes især munnblåste flasker, medisin- og drikkeglass i klart, hvidt og farvet glas.

Etableringen av det nærliggende Mylenberg Glasværk i 1852, bød på konkurranse for Conradsminde som lukket helt i 1857. Mylenberg overtok heretter både glassmakere og varesortiment fra Conradsminde.

Conradsminde var kjent for fremstilling av romantiske rosenmalte glass og karafler, samt for farvede hyasint- og tulipanglass. Gjenstander fra Conradsminde er ettertraktet hos samlere.

Referanser
----------

1. 1 2  lauritzblog (7. september 2011). «Drikker tulipaner vand af farvet glas? Conradsminde Glasværk». *Lauritzblog* **(dansk)**. Besøkt 27. september 2020.
2. ↑  «CONRADSMINDE GLASVÆRK 1834-1857». *www.hardernet.dk*. Besøkt 27. september 2020.
3. ↑  Jensen, Ole (7. mai 2007). «Glastold grundlaget for glasværk». *www.nordjyske.dk* **(dansk)**. Besøkt 27. september 2020.
4. ↑  «Konradsminde | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 27. september 2020.
5. ↑  «Glasproduktion i Danmark fra renæssancen til nu». *www.glasfakta.dk*. Besøkt 27. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
***Conservapedia*** er et politisk og religiøst kontrollert, wikibasert internettleksikon skrevet på engelsk. Artiklene i leksikonet er skrevet ut fra et høyreorientert, sosial-, kristen- og USA-konservativt ståsted. 

*Conservapedia* ble startet i USA i 2006 av advokat og historielærer Andrew Schlafly (født 1961), sønn av Phyllis Schlafly, en konservativ aktivist som grunnla Eagle Forum som organisasjon for tradisjonelt kristne familieverdier i 1972. Schlafly har forklart at han startet Conservapedia fordi han anså at Wikipedia hadde en liberal, antikristen og antiamerikansk slagside.

*Conservapedia* formidler blant annet sterke anklager mot ateisme, homofili, feminisme, utviklingslæren, relativitetsteorien, Det demokratiske partiet i USA og tidligere president Barack Obama.[] Både liberale og konservative politikere og debattanter i USA har kritisert nettstedet for ideologisk forutinntatthet og unøyaktig og uriktig informasjon.[]

Referanser
----------

1. ↑  Coyle, Jake (8. mai 2007). «Popular Web Sites Breed Political Copies». San Francisco Chronicle, Associated Press. Arkivert fra originalen 24. mai 2008. Besøkt 26. april 2008.
2. ↑  «Andy Schlafly». Eagle Forum University. Arkivert fra originalen 6. oktober 2014. Besøkt 14. mai 2008.
3. ↑  Siegel, Robert (13. mars 2007). «Conservapedia: Data for Birds of a Political Feather?». Besøkt 26. juli 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Conservapedia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Conseil constitutionel i rue de Montpensier, Paris.
**Conseil constitutionel** (norsk: forfatningsrådet) er en domstol innført med Frankrikes grunnlov fra 1958. Den prøver om lovene er i samsvar med grunnloven og kontrollerer regulariteten av president- og parlamentsvalgene. Domstolen er selvstendig og står utenfor det alminnelige appellsystem. Den er dermed ikke overordnet Conseil d'État (Høyesterett for forvaltningssaker) eller Cour de Cassation (Høyesterett for alminnelige saker). Domstolens avgjørelser er endelige.

Sammensetning
-------------

Domstolen består av ni medlemmer som velges for en periode på ni år, hvorav en tredel rullerer hvert tredje år. Tre av medlemmene blir utnevnt av Frankrikes president, tre av presidenten i nasjonalforsamlingen og tre av presidenten i senatet. Det er ikke krav om noen bestemt utdannelse for å bli dommer i Conseil constitutionel. Tidligere franske presidenter er automatisk medlemmer av domstolen. Samtlige dommere omfattes av strenge regler om inhabilitet, blant annet i forhold til andre verv.

Oppgaver og prosedyre
---------------------

### Oppgaver

Conseil constitutionel tar stilling til grunnlovmessigheten av såvel lovforslag som vedtatte lover. Videre overvåker domstolen rettmessigheten av Frankrikes nasjonale valg. Det dreier seg om valgene av Frankrikes president, parlamentet, folkeavstemninger, gjennomføringen av dem og de valgresultatene som blir kunngjort. Den kontrollerer også parlamentmedlemmenes valgbarhet. Domstolen trer i aksjon dersom et medlem av parlamentet viser seg uegnet for sitt verv, eller det foreligger slik mistanke.

Forfatningsrådet avsier også dom i tvister mellom staten og oversjøiske territorier (Fransk Polynesia, Saint-Barthélemy og Saint-Martin). Presidenten skal konsultere Conseil constitutionel før innføring av unntakstilstand etter grunnlovens § 16.

### Klagerett og dommenes virkning

Enhver borger kan sende klage til domstolen vedrørende uregelmessigheter ved ethvert valg og i spørsmål om de folkevalgtes habilitet. Domstolen skal høres ved endringer i forfatningen og ved inngåelsen av viktige traktater. I prøvingen av lovers grunnlovmessighet trer domstolen i funksjon etter anmodning fra blant andre presidenten, statsministeren og presidentene i parlamentets to kamre. Domstolen trer også i funksjon etter begjæring fra 60 medlemmer i ett av parlamentets to kamre.

Domstolens avgjørelser er bindende, både for offentlige myndigheter og parlamentet. Dommene kan ikke ankes.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  NEXINT (24. februar 2008). «Conseil Constitutionnel». *www.conseil-constitutionnel.fr* **(fransk)**. Besøkt 28. april 2017.
2. ↑  Berntzen, Einar (2013). *Politikk i Europa*. Universitetsforlaget. s. 251. ISBN 9788215022208.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
Conspicuous Gallantry Medal
**Conspicuous Gallantry Medal** (CGM) er en militær dekorasjon for menig personell i Storbritannia og Samveldet. Medaljen ble tildelt for tapperhet i strid mot fiender til sjøs eller i luften.

Medaljen hadde samme funksjon som offiserenes Distinguished Service Order, selv om den ble rangert langt lavere, mellom Distinguished Conduct Medal og Distinguished Service Medal. 
Innehavere av medaljen kunne tilføye bokstavene *CGM* etter navnet sitt.

Etter 1993 er medaljen erstattet av Conspicuous Gallantry Cross (CGC). Denne medaljen kan tildeles soldater og offiserer fra alle våpengrener, og er rett under Victoria Cross i rang.

Leif Larsen («Shetlands-Larsen») og Ole Hoff Snefjellå var de eneste nordmennene som ble tildelt denne for innsats under andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑  Christensen, Dag (1944-) (1988). *En spion går i land: brødrene Snefjellås utrolige innsats på norskekysten under krigen.* Oslo: Damm. ISBN 8259005085.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av medaljen (engelsk)
* Beskrivelse av medaljen (engelsk)