recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stener Stenersen** (født 1769, død 1828) var en norsk skipper, kaperreder og storbonde fra Vestre Moland. Han var også borger av Kristiansand. I 1805 fikk han bygget det store våningshuset, som siden ble husmorskole, på Møglestu.

Det var under Napoleonskrigene at Stenersen slo seg opp på kapring av fiendtlige skuter. Kaperfarten var i praksis sjørøveri lisensiert av staten. Den gang var Danmark-Norge, og pga. alliansen med Napoleon i krig med Storbritannia.

Stenersen døde i Livorno på reise i Italia med datteren Margrethe Sofie (1819–1831), men hans enke Severine (1783–1867) drev geskjeften videre i mange år. Hun ble på folkemunne bare kalt madam Stenersen.

Siden datteren døde bare 12 år gammel i København under skolegangen, hadde ikke Stenersens noen etterkommere. Eiendommen og formuen ble derfor fordelt på diverse slektninger.

Litteratur
----------

* Michelsen, Kari og Bjørkvik, Halvard: *Storgården Møglestu* i Det var en gang - årsskrift nr. 12. 2011 Vestre Moland og Lillesand Historielag.

Eksterne lenker
---------------

* Stenersen i folketelling for Vestre Moland 1801:

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Havarikommissionen for Civil Luftfart og Jernbane** er en fast bemannet havarikommisjon under Transportministeriet som undersøker havarier og hendelser på luftfartsområdet i Danmark, Grønland og Færøyene samt ulykker og hendelser på jernbaneområdet i Danmark. Kommisjonen kan også delta i utenlandske undersøkelser hvis danske passasjerer eller et danskregistrert fly eller tog er involvert i ulykken.

Kommisjonens undersøkelser plasserer ikke skyld eller ansvar, men skal på bakgrunn av undersøkelser komme med anbefalinger (*rekommandationer*) utelukkende for å forebygge havarier og ulykker i fremtiden. Anbefalinger gis til relevante myndigheter, som i Danmark typisk er Trafikstyrelsen. Innenfor luftfart gis de også til Det europeiske luftfartssikkerhetsbyrå, som på visse områder ivaretar en felles europeisk myndighetsrolle. Innen jernbane samarbeider kommisjonen også med European Railway Agency.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
«Ås» har flere betydninger.
Åser i Vagamon i Kerala.
**Ås** (av norrønt *áss*)er en landform som er karakterisert ved en høyde i terrenget, som oftest er kledd med trær eller skog. En ås ligger gjerne ikke særlig høyt i terrenget. Forstavelsen «ås-» finnes i mange ord, men har da vanligvis betydningen «gud-» (av æser, muligens av samme ordrot, etter norrønt *áss*, flertall *æsir*). Høyere formasjoner blir på norsk omtalt som fjell, vidde eller fjellheim.

Ås og høydeområde er mindre fremtredende i terrenget enn fjell. De er gjerne lavere enn 600 meter og har slakere sider, men de kan også være høyere og ha en eller flere stupbratte sider. Av steder i Norge med *ås* som en del av stedsnavnet finnes Ås, kommune og tettsted i Akershus; Åsa, kommune i Hordaland, Åsa, bygd i Ringerike; Åsane, tidligere kommune, nå en bydel i Bergen; Åsen i Levanger, og andre.

Referanser
----------

1. 1 2  «ås», *NAOB*
2. ↑  «ås», *NAOB*
3. ↑  Sandnes, Jørn; Stemshaug, Ola (2007): *Norsk stadnamnleksiskon*, 3. utg. Oslo: Det Norske Samlaget, s. 515, 516

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
***Natur & miljø*** er et norsk tidsskrift, utgitt av Naturvernforbundet. Det fungerer som medlemsmagasin, og kommer ut to ganger i året. Magasinet distribueres til alle medlemmer, i tillegg til abonnenter. Opplaget for 2019 var 22 782.

Tidsskriftet regner sin historie fra 1965, da Norges Naturvernforbund startet medlemsbladet ***Norsk natur***. Fra 1965 til 1974 kom dette bladet fire ganger i året. Ragnar Frislid var det meste av tiden redaktør og en drivkraft bak utgivelsene de første par tiårene.

I 1989 ble tidsskriftet slått sammen med bladet ***Miljømagasinet***, som siden 1972 hadde kommet ut som en frittstående publikasjon. Ved sammenslåingen fikk bladet sitt nåværende navn: *Natur & miljø*. 

Tidligere produserte redaksjonen også nyhetsmagasinet *Miljøjournalen*, som ble slått sammen med *Natur & miljø* i 2008.

*Natur & miljø* er medlem av Den Norske Fagpresses Forening.

Redaktører
----------

* Ragnar Frislid (1965 - 1982)
* Sylvi Ofstad Samstag (1982 - 1983)
* Ragnar Frislid (1984 - 1985)
* Arild Ådnem (1986 - 1989)
* Gunnar Bolstad (1989 - 1990)
* Ragnhild Sved (1991 - 1993)
* Gunnar Bolstad (1994)
* Jon Knut Berg (1994 - 1995)
* Ole Petter Pedersen (1995)
* Arild Svalbjørg (1996)
* Ole Petter Pedersen (1997)
* Jens Petter Toldnæs (1997)
* Tom Erik Økland (1998 - 2000)
* Audun Garberg (2000 - 2002)
* Jorunn Gran (2002 - 2003)
* Audun Garberg (2003 - 2007)
* Jon Bjartnes (2007)
* Tor Bjarne Christensen (2007)
* Kristian Skjellum Aas (2008 - 2010)
* Tor Bjarne Christensen (2010)
* Kristian Skjellum Aas (2010 - )

Kilder
------

* «50 år med Natur & miljø», *Natur & Miljø* nr. 3 2015, side 32 - 36

Eksterne lenker
---------------

* Natur & miljøs hjemmeside
**«Have You Ever Been Lonely?»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Peter DeRose og med tekst av Billy Hill (under psevdonymet George Brown). Den ble publisert i 1932.

Ted Lewis og Ray Noble med vokalist Al Bowlly gjorde suksesfulle innspillinger i 1933. En mindre krig mellom coverinnspillinger forekom i 1955 mellom Jaye P. Morgan og Karen Chandler.

En elektronisk redigert duett mellom Jim Reeves og Patsy Cline, som aldri spilte inn plater sammen mens de levde, ble en Top 10 country and westernhit i begynnelsen av 1980-årene.

«Have You Ever Been Lonely?» har blitt innspilt av mange sangere og har blitt en standard.

Norske versjoner
----------------

Arne Bendiksen skrev den norske teksten. På norsk bærer den tittelen «Har du aldri vært ensom?». Han spilte den inn på singlen Triola TN 45-151 og EP-platen Triola TNEP 1034.

Kirsti Sparboe har også spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN 453 i 1966.

Listeplassering
---------------

«Have You Ever Been Lonely?» lå på en 94.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100-listen med den britiske jentegruppa The Caravelles i 1964.

Referanser
----------

1. ↑  Internet Archive: Download 1930's Ray Noble – 101-110
2. ↑  The Jaye P. Morgan Story Sept: Album reviews and songs from Answers.com
3. ↑  Karen Chandler: Information from Answers.com
4. ↑  Amazon.com: Jim Reeves & Patsy Cline – Greatest Hits
5. ↑  Plateboksen – Arne Bendiksen – Diskografi – Singler[*død lenke*]
6. ↑  Plateboksen – Arne Bendiksen – Diskografi – EP-plater[*død lenke*]
7. ↑  Se plateetiketten
De populære barnebøkene om Kaptein Supertruse er skrevet og illustrert av amerikaneren Dav Pilkey (født 1966), her på scenen under National Book Festival i Washington D.C. i 2014.
***Kaptein Supertruse***, engelsk originaltittel *Captain Underpants*, er en serie populære barnebøker av den amerikanske forfatteren og illustratøren Dav Pilkey (født 1966). Den første boka i serien ble utgitt i 1997, og i 2017 var det ialt kommet tolv titler. Den første norske oversettelsen kom i 2000.

De viltre og oppfinnsomme fortellingene handler om fjerdeklassingene «Thomas B.» («Georg» i den første norske oversettelsen; *George Beard* på engelsk) og «Harald H.» (*Harold Hutchins* på engelsk). Tittelfiguren «Kaptein Supertruse» er opprinnelig en superhelt i en humoristisk tegneserie som guttene lager. Alle på skolen elsker tegneseriene deres, unntatt den grinete rektor Krupp (*Principal Benjamin "Benny" Krupp*). Han avslører stadig Thomas' og Haralds rampestreker, tvinger guttene til å være slavene sine og truer med å få fotballaget på skolen til å banke dem opp hvis de ikke gjør som han sier. De to kameratene hypnotiserer derfor rektor med «3D-hypnose» ved hjelp av en billig plastring den ene har fått i en pakke med frokostblanding. De får dermed Krupp til å tro at han selv er Kaptein Supertruse, noe som fører rektoren, og guttene, opp i trøbbel og skaper morsomme, spennende og sprø eventyr. 

De amerikanske bøkene oppgis å være skrevet og tegnet av *George Beard and Harold Hutchins*.

Filmatisering
-------------

I 2017 kom *Kaptein Supertruse: Den første episke filmen* (originaltittel *Captain Underpants: The First Epic Movie*), en dataanimert kinofilm som bygger på historiene om Thomas og Harald, Krupp og hans alter ego Kaptein Supertruse i de første bøkene.

Thomas og Harald er i de norske oversettelsene oppkalt etter de tidligere programlederne i det populære prateprogrammet *Senkveld* på TV2, Thomas Numme og Harald Rønneberg.

Norske utgivelser i serien
--------------------------

Årstallene viser når de norske oversettelsene ble utgitt. Alle er oversatt av Vibeke Ekeland Grønn.

* *Kaptein Supertruse på ville veier* (2000, første oversettelse) *…og de rampete robotene* (2012, andre oversettelse)
* *…og de dritleie doene* (2002)
* *…og de superslemme kantinedamene fra verdensrommet (og det følgende angrepet av de like onde zombienerdene)* (2013)
* *…og Professors BæsjeBleies farlige felle* (2013)
* *…og det store kjærligheten - not!* (2014)
* *…og det bioniske busegutten* (2014)
* *…del 2: de råteite robotbusene tar hevn* (2014)
* *…og utedassfolkets ufyselige ugjøringer* (2015)
* *…og Hebbe Hundetruses horrible hjerninger* (2015)
* *…og de radioaktive robottrusenes redselsfulle revansj* (2016)
* *…og Turbodassens hårereisende hevn!* (2016)
* *…og den sensansjonelse sagaen om Señor Stinkbombe!* (2017)

Referanser
----------

1. ↑  «Dav Pilkey». *pilkey.com* **(engelsk)**. Besøkt 17. mai 2017.
2. ↑  «Festlige fakta»-seksjonen på slutten av den første bokens norske oversettelse.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** OCLC
 |
***Natural Selection*** er et manuskript skrevet av Charles Darwin, hvor han presenterte sin teori om naturlig seleksjon og dens rolle i biologisk evolusjon.
Han rakk aldri å utgi verket mens han levde, men skrev et sammendrag som han utga i 1859 med tittelen *On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life* (utgitt på norsk med tittelen *Artenes opprinnelse*).

Darwin betraktet *Natural Selection* som sitt hovedverk. Det var myntet på fagmiljøet, mens *Artenes opprinnelse* var skrevet for et bredere publikum. Han mente hele tiden å gjøre ferdig *Natural Selection*, men på grunn av dårlig helse, oppmerksomheten rundt og arbeidet med å utgi seks utgaver av *Artenes opprinnelse*, samt annen forskning og publikasjoner, fikk han aldri gitt ut boken mens han levde. 

*Natural Selection* ble transkribert etter Darwins død, og først utgitt i 1975.

Eksterne lenker
---------------

* Charles Darwin's *Natural Selection*; being the second part of his big species book written from 1856 to 1858. Cambridge: Cambridge University Press - darwin-online.org.uk
**Henry John Mæland** (født 3. september 1949) er professor dr.juris. ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Bergen. Han ble cand.jur. i 1979 og tok i 1984 sin doktorgrad på emnet æreskrenkelser. Han er i tillegg advokat, satt tre måneder som konstituert dommer i Norges Høyesterett i 2001–02, og har ved flere anledninger vært utnevnt til setteriksadvokat.

Mæland ble 8. september 2006 oppnevnt som leder i et utvalg som skal granske Moensaken – justismordet på Fritz Moen, som ble feilaktig dømt for to drap i Trondheim på 1970-tallet. Utvalgets to andre medlemmer var lagdommer Inger Marie Dons Jensen og spesialist i psykiatri Ingrid Lycke Ellingsen. Granskningen tok primært for seg politiets og påtalemyndighetens behandling av de to straffesakene, men også forsvarernes og de sakkyndiges rolle. Utvalgets rapport ble fremlagt i 2007. Mæland ble 8. november 2019 utnevnt som setteriksadvokat i den såkalte Trygdeskandalen i 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «*Universitetet i Bergen:* Henry John Mæland». Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 31. desember 2014.
2. ↑  NRK (8. november 2019). «Regjeringa utnemner eigen riksadvokat for trygdeskandalen». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 8. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Henry John Mæland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Henry John Mæland i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** CRIStin
 |
| Slaget ved Moore's Creek Bridge |
| --- |
| Konflikt: den amerikanske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 27. februar 1776 |
| Sted | Nær Wilmington i Nord-Carolina34°27'28"N 78°6'35"V |
| Resultat | Patriotisk seier |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg Patrioter |  Lojalister |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg Richard CaswellUSAs flagg Lillington |  Donald McLeod |
| Styrker |
| 1000 | 1500 |
| Tap |
| 1 død1 såret | 30 døde eller såret850 tatt til fange |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Sørfronten |
| --- |
| Williamsburg – Great Bridge – Moore's Creek Bridge – Risbåtene – Alligator Bridge - Beaufort – Kettle Creek – Briar Creek – Stono Ferry – Savannah – Charleston – Waxhaw - Camden – Kings Mountain – Cowpens – Guilford Court House – Hobkirk's Hill – Eutaw Springs – Yorktown |

**Slaget ved Moore's Creek Bridge** ble utkjempet nær Wilmington i Nord-Carolina den 27. februar 1776 mellom patrioter fra North Carolina og skotske lojalister. Den amerikanske seieren førte til støtte for revolusjonen og økt rekruttering av soldater til deres styrker.

En gruppe lojalistiske styrker under kommando av oberst Donald McLeod, en 80 år gammel erfaren britisk offiser, samlet seg 15. februar i respons til patriotenes bevegelser i regionen. McLeod ledet en styrke på rundt 700 skotske emigranter og 800 lojalistiske militsmenn mot atlanterhavskysten med planer om å slutte seg til en gruppe britiske regulære soldater ved Moore's Creek Bridge som lå rundt 32 km nord for Wilmington. En gruppe på rundt 1000 frivillige og minutemen bestemte seg for å utfordre lojalistenes marsj mot kysten.

Morgengry den 27. februar 1776 førte med seg tåke, og høylandsskottene ankom med trommer og sekkepiper, noen var kledd i kilt, og oppdaget at broa var blokkert av opprørerne ledet av oberstene Lillington og Richard Caswell. Britene stormet mot broa, bare for å bli møtt av tunge skuddsalver på kloss hold. Hele den angripende avdelingen ble meiet ned på bare ti minutter, og kolonistene stormet over broa i et motangrep og tvang de gjenværende skottene og lojalistene på flukt. Patriotene seiret og mistet bare en mann mens en annen ble såret. De påførte fienden et tap på 30 menn og forhindret at avdelingen kunne slutte seg til de britiske soldatene. Over 850 lojalister og andre britiske styrker ble tatt til fange de neste dagene, inkludert oberst McLeod.

Eksterne lenker
---------------

* North Carolinas side om slaget ved Moore's Creek Bridge
* National Park Service side om Moore's Creek Bridge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Pengegarantisaken** er en politisk sak i Hedmark fylkeskommune i 2012 som førte til at to av fire medlemmer av det styrende fylkesrådet trakk seg, samt fylkessjefen for næring og nyskaping. Fylkesrådet er valgt av fylkestinget, og leder den daglige administrasjonen av fylket.

Bakgrunnen var en pengeutdeling til Hamar-selskapet Scan4News, som av fylkesrådet 17. april ble tildelt to millioner i 2012, mot Senterpartiets stemme. De fikk også en garanti på fire millioner de to neste årene. 2. mai kunne Østlendingen avsløre at fylkessjef for næring og utvikling, Ingrid Lauvdal, allerede 10. februar hadde sendt en e-post til EU-organisasjonen Eurostar og garantert for seks millioner kroner til Scan4News. E-posten ble skrevet i såmråd med fylkesrådsmedlemmet Eva Arnseth. Dagen etter tok Arnseth ansvar for at det var blitt gjort feil i behandlingen, og trakk seg som fylkesråd.

3. mai kunne Hamar Arbeiderblad fortelle at også fylkesrådsleder Njål S. Føsker var klar over at garantien ble gitt i februar, etter å ha fått tak i e-poster som gikk mellom Føsker og daglig leder i Scan4News, Frode Iversen. Føsker hadde i intervju med Østlendingen dagen før avvist at han var klar over noen pengegaranti så tidlig. Mandag 7. mai trakk både fylkessjef Ingrid Lauvdal og fylkesrådslederen seg fra sine stillinger.

Etter at Føsker trakk seg ble det etablert nytt fylkesråd i Hedmark, med Per-Gunnar Sveen som ny fylkesrådsleder. Fylkestinget vedtok at saksforløpet skulle granskes, men allerede før granskingen var ferdig vedtok det nye fylkesrådet i Hedmark å omgjøre vedtaket og trekke støtten. 
Fylkesrådet ble kraftig kritisert for å ha gransket seg selv i stedet for å vente på ekstern granskning og for å ha opptrådt som gransker, saksbehandler og besluttende myndighet i samme sak.
Den eksterne granskningen utført av Hedmark Revisjon konkluderte med at det opprinnelige vedtaket var gyldig, og Hedmark fylkeskommune har i ettertid videreført støtten til prosjektet.

Referanser
----------

1. ↑  Olav Arne Bjerkelund (17. april 2012): Millionstøtte til europeisk forskningsprosjekt[*død lenke*].*Hedmark fylkeskommune*.
2. ↑  Randi Undseth (2. mai 2012): Lovet støtte på forskudd. *Østlendingen*.
3. ↑  Erik Johnsen (3. mai 2012): Eva Arnseth trekker seg som fylkesråd Arkivert 5. juni 2012 hos Wayback Machine.. *Hedmark fylkeskommune*.
4. ↑  Stian F. Steinsvik (3. mai 2012): Ble varslet om garanti. *Hamar Arbeiderblad, side 6-7.*
5. ↑  Gaute Moen (7. mai 2012): Fylkesrådsleder Njål S. Føsker trekker seg[*død lenke*]. *Hedmark fylkeskommune*.
6. ↑  Erik Johnsen (7. mai 2012): Ingrid Lauvdal fratrer som fylkessjef[*død lenke*] *Hedmark fylkeskommune*.
7. ↑  Bjørn Frode Løvlund (21. mai 2012): Her er det nye fylkesrådet *Østlendingen*.
8. ↑  Hamar Arbeiderblad (28. aug 2012): Trekker støtte til Scan4news[*død lenke*] *Hamar Arbeiderblad*.
9. ↑  Hege Engdal Næss (3. sept 2012): Raserer all tillit fra næringslivet[*død lenke*] *Hamar Arbeiderblad*.
10. ↑  Unni Kristiansen (8.nov 2012): Scan4news-vedtaket er gyldig Arkivert 10. november 2012 hos Wayback Machine. *Hamar Arbeiderblad*.
**Henry Oldorf Lehre** (født 14. oktober 1899 i Kristiania, død 12. mai 1959) var en norsk sakfører og politiker (H). Han var Bærums ordfører fra 1952 frem til sin død.
Han var gift med Randi Lohmann Lehre (født 1899).

Lehre tok juridisk embedseksamen i 1921, og var sorenskriverfullmektig i Brevik og Thune til 1923. Deretter etablerte han sin egen forretning i Oslo, der han blant annet var forretningsfører for en lang rekke større nybygg.

Han flyttet til Blommenholm i 1927, og gikk inn lokalpolitikken i Bærum. Lehre var ansvarlig for oppbyggingen av Bærum Unge Høyre på 1930-tallet, og han ble valgt inn i kommunestyret i 1934. Etter andre verdenskrigs slutt i 1946 tok han igjen plass i kommunestyret og formannskapet, fra 1948 også som varaordfører. Han ble ordfører i 1952, og var det frem til han døde mot slutten av sine andre ordførerperiode.

Referanser
----------

1. 1 2   Budstikka, utgitt 13. mai 1959[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, type referanse dødsannonse, utgitt 14. mai 1959[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «✝ Bærums ordfører – overrettssakfører Henry Lehre». *Asker og Bærums budstikke*, 13. mai 1959.
4. ↑  «Dødsfall: Bærums ordfører, overrettssakfører Henry Lehre». *Nationen*, 13. mai 1959.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Paviljongene opprinnelige plassering på Parapeten under H55-utstillingen.
**H55-paviljongen** er en bygning i Helsingborg som har sitt utspring i en av de tre paviljongene som ble tegnet til Helsingborg-utstillingen i 1955, H55, av arkitekten Carl-Axel Acking.

Beskrivelse
-----------

Paviljongene var under utstillingen plassert tvers over Parapeten i Norra hamnen, i øst vest retning, med sine kortsider ut mot sundet henholdsvis inn mot byen og en utstikkende overetasje på langsiden som hvilte på pilarer ut over promenaden på kaien. På den måten kunne besøkende på utstillingen passere under bygningene. De tre paviljongene hadde mindre individuelle forskjeller, men hovedtrekkene var at langsidene kledd med hvitlakkerte plater, som på sine plasser avbrutt av vindusseksjoner med varierende utformning. Övervåningarnas kortsidor var helt uppglasade, vilket gav riktade vyer mot staden i öster och Öresund i väster. Paviljongerna var utförda i enkla konstruktioner och efter utställningen monterades de ner. 

Til H99-utstillingen fant man rester av en av paviljongene hos en skraphandler ved hjelp kundene hans kunne man oppføre en kopi av paviljongen til utstillingen, med tegninger av Tangram Arkitekter. Men replikaen ble plassert på en annen plass, ikke så nært Parapeten som sine forgjengere. I stedet for var den plassert nordøst for Restaurang Parapeten, ved den del av Norra hamnen som kalles Cityhamnens sørlige ende. Etter H99 har bygningen blant annet blitt brukt som utstillingspaviljong, for eksempel for utstillingen "ALLRUM – från H55 till H05" under designåret 2005. Paviljongen har siden blitt leid ut av Helsingborg by som konferense- alternativt festlokale.

Billedgalleri
-------------

* Carl-Axel Acking med modellen 1955.Carl-Axel Acking med modellen 1955.
* Paviljongen på sin nåværende plassering.Paviljongen på sin nåværende plassering.
* Paviljongen fra nordvest.Paviljongen fra nordvest.

Kilder
------

* Bevarandeplanskommittén, Helsingborgs stad (2003). *Helsingborgs stadskärna: Bevarandeprogram 2002*. Helsingborg: Helsingborgs stad. ISBN 91-631-3664-3

Portaler: Arkitektur | Sverige
**Henry Lawes** (1595–1662) var en engelsk musiker og komponist.

Liv og virke
------------

Lawes fikk musikkutdanning hos John Cooper, en av tidens berømte komponister som var best kjent under det italienske pseudonymet Giovanni Coperario. I 1626 ble Lawes *Gentleman of the Chapel Royal* ved kong Charles I's hoff, en stilling han beholdt til Det engelske samveldet satte en stopper for kirkemusikken. Han fortsatte imidlertid å komponere, og i 1653 utgav han en berømt samling vokalmusikk med tittelen *Ayres and Dialogues for One, Two and Three Voyces*, etterfulgt av to bind med samme navn (1655 og 1658). Etter restaurasjonen av det britiske monarkiet i 1660, vendte Lawes tilbake til det kongelige kapell og komponerte et anthem for kroningen av Charles II. 

Henry Lawes ble bisatt i Westminster Abbey.

Broren William Lawes var også en kjent komponist.

Musikk
------

Lawes var en nær venn av poeten John Milton og bidro med leilighetsmusikk til uroppføringen av Miltons maskespill *Comus* (1634). Milton gjengjeldte med å skrive en sonett som med uvanlig musikalsk innlevelse beskriver Lawes ferdigheter som komponist. 

Lawes' sanger er inspirert av den italienske resitative stilen og karakteriseres av vekt på rytme, ordgjentakelser og mange kadenser. Han var dyktig til å tilpasse musikken til sangteksten, en større samstemthet mellom musikalsk og metrisk aksent finnes i engelsk musikk ellers bare hos Henry Purcell og Benjamin Britten. Lawes skrev musikalsk innfallsrikt, og den konsertante musikken karakteriseres av en dreven kontrapunktisk stil.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Musicalics, Musicalics komponist-ID 92767[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Henry Lawes i International Music Score Library Project
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) 1911\_Encyclopædia\_Britannica/Lawes,\_Henry – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Lawes,\_Henry\_(DNB00) – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary
 |
Russiske militærtrommeslagere
**Militærtrommen** kom til Norge trolig på 15-1600 tallet. De første skriftlige beleggene for bruken av militærtrommer i Norge stammer fra 1522.

Militærtrommen ble innført i landet da den danske kong Christian IV i 1628 opprettet det første moderne forsvaret i Norge som en erstatning for den tidligere bondehæren. Norge ble nå oppdelt i fire regimenter, som ble underdelt i flere kompanier. I hvert kompani skulle det være to tamburer som sammen med 1-2 regimentspipere hadde ansvaret for å oppildne i kamp, samt spille signaler og kommandoer. Trommen ble brukt sammen med fløyten innen infanteriet, og sammen med trompeter innen artilleri og kavaleri. Andre instrumenter som f.eks. skalmeie og pauke ble også brukt i militærmusikken. Inspirasjonen til bruken av trommen i militær sammenheng stammer trolig fra korstogene der europeerne kom i kontakt med det orientalske trommespillet.

En standard militærtromme var 16" i diameter, og ca. 37 cm høy. Frem til 1735 ble sargen tilvirket av tre. Trommen hadde trådstramming og var spent med kalveskinn. Sargen var rød både på utsiden og innsiden, mens selve trommekjelen var i regimentets farger. Etter fredslutningen i 1720 ble sargen også dekorert med riksvåpen.

Etter 1735 ble det gjort ulike forsøk på å erstatte de tidligere tresargene med messingsarger, og dette ble etter hvert standarden for militærtrommene. Etter hvert ble militærtromma også mindre for at den skulle være enklere å håndtere i felten.

Siden alle kompanier i Norge var pålagt å ha tamburer, ble trommekulturen spredt utover hele landet og ble etter hvert en del av den norske folkemusikken, for eksempel gjennom trommeslåttene.

Eksterne lenker
---------------

* Detaljer om militærtrommen og bruken av den i Østfold/Smaalenske Regiment
«***Militærvise fra Steinkjersainnan 1882***» er et skillingstrykk som går på melodien til «Se Norges blomsterdal».

Teksten
-------

**1.**Velkommen til vår by, du raske unge guttesvend  

du skal jo bli min venn jeg jubler høyt mot sky.  

Min venn, min venn jaja, ja nå skal tiden rinne fort  

den blir jo altfor kort, den blir jo altfor kort.  

  

**2.**Imedens du er her for riktig kongens kar at bli  

så skal du elske meg rekrutten jeg har kjær.  

Rekrutt, rekrutt, rektrutt det gives ei så vakkert syn  

her ut i hele byen, her ut i hele byen.  

  

**3.**Når du står i geledd med mot i bryst og kraft i arm  

da svulmer høyt vår barm av bare kjærlighet.  

Ja ja ja ja, thi kjærligheten den er stor,  

hos en rekrutt i nord, hos en rekrutt i nord.  

  

**4.**Om du en kjærest har som hjemme går i kofte grå,  

kan ingen undres på om du en ny en tar.  

Ta en ta to ta tre, forandring hører verden til  

jeg er din pikelill, jeg er din pikelill.  

  

**5.**Så går vi oss en tur på grønne sti i furulund,  

og legger munn til munn det er jo vår natur.  

Ja munn til munn til munn til munn lik fuglene vi nebbes vekk  

det høres smekk i smekk, det høres smekk i smekk.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
**Høyfrekvent aktivt auroralforskningsprogram** eller **High Frequency Active Auroral Research Program** (HAARP), er et ionosfærisk forskningsprogram som er blitt finansiert i samarbeid med US Air Force, US Navy, University of Alaska Fairbanks, og DARPA. Det ble designet og bygget av BAE Advanced Technologies (BAEAT). Dens opprinnelige formål var å analysere ionosfæren og undersøke potensialet for utvikling av ionosfærisk forbedringsteknologi for radiokommunikasjon og overvåking. Som et universitetseid anlegg er HAARP en kraftig, høyfrekvens radiosender som brukes til studier av ionosfæren.

Det mest fremtredende instrumentet på HAARP er det ionosfæriske forskningsinstrumentet (IRI – Ionospheric Research Instrument), som er en radiosender i HF-båndet (3 til 30 MHz) med meget høy effekt. IRI brukes til å midlertidig stimulere et begrenset område av ionosfæren. Andre instrumenter, som en VHF- og en UHF-radar, et fluxgate-magnetometer, en digisonde (en ionosfærisk sonderingsenhet) og et induksjonsmagnetometer, brukes til å studere de fysiske prosessene som oppstår i det stimulerte området.

HAARP har vært et mål for konspirasjonsteoretikere, som hevder at anlegget er i stand til å påvirke været til militære formål. Kommentatorer og vitenskapsfolk sier at tilhengere av denne teorien er uinformert, ettersom påstandene faller langt utenfor hva anlegget er i stand til, og endog utenfor hva som er mulig i henhold til fysikkens lover.

Referanser
----------

1. ↑  «HAARP Fact Sheet». HAARP. Arkivert fra originalen 7. oktober 2009.
2. ↑  «Purpose and Objectives of the HAARP Program». HAARP. Arkivert fra originalen 1. oktober 2009.
3. ↑  Streep, Abe. «The Military's Mystery Machine: The High-frequency Active Auroral Research Program, or HAARP, has been called a missile-defense tool and a mind-control device. The truth is a bit less ominous». *06.18.2008*. Popular Science.
4. ↑  Naiditch, David. «Is baked Alaska half-baked?». Skeptic Magazine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) High Frequency Active Auroral Research Program – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
**Militærsykkel** er en sykkel av herremodell med kraftig konstruksjon, utviklet for å transportere tung pakning under militære forflytninger. Sykkelen ble brukt i Sverige fra begynnelsen av 1900-tallet til slutten av 1980-tallet. Sykkelen har oftest såkalte ballongdekk med dimensjon 26x1,5x2, og er malt i en matt grønnfarge. Tidlige modeller av militærsykkelen var malt i en matt gråfarge. De fleste av de grå syklene ble senere malt over med samme grønnfarge som de nyere syklene. 

I begynnelsen av andre verdenskrig fantes det seks sykkel-infanteriregiment i Norge. De var utrustet med svenskproduserte militærsykler. Den vanligste sykkelmodellen var modell M/42, med en kraftig trommelbrems på framhjulet. Dette er den eneste sykkelen som har dette bremsesystemet. Sykkel-infanteriregimentene ble faset ut mellom 1948 og 1952, og syklene gikk til allmenn bruk innenfor militæret, eller ble gitt til Heimevernet.

Modeller
--------

* M/30, en tidlig modell med 28 toms dekk og uten verktøykassa på bæreren. Denne sykkelen har trommelbrems på framhjulet.
* M/finsk, en sykkel uten kjedebeskyttelse.
* M/42, den vanligste sykkelen. Med en kraftig trommelbrems på framhjulet.
* M/104 – M/104A, en sykkel med smalere dekk av dimensjon 28x1,5x2. Denne ble ofte brukt av officere og høyere personer. Denne har ikke frambrems.
* M/105 – M/105A, en sykkel med samme dekk som M/42, men med et forsterket og kraftigere baknav omtrent av mopedtype. Bakhjulet bremses av en trommelbrems i baknavet. Denne sykkelen har ikke frambrems. Dette er den nyeste modellen av svenske militærsykler.

En detalj som kjennetegner svenske militærsykler fra andre militærsykler, er den store verktøykassa og pumpeholderen på bæreren. Samt den solide trommelbremsen på modell M/42.

Når disse syklene gikk ut av tiden, ble de solgt som militært overskuddsmateriale for en billig penge. Derfor ser man ofte disse syklene i bruk av sivile personer over hele Sverige. Disse syklene er populære blant studenter som trenger en solid sykkel for en billig penge. Det er ikke uvanlig at de males med sivile farger eller bygges om. På grunn av den solide konstruksjonen er det også populært å sette mopedmotor på disse syklene. 

Sykkelprodusenten Kronan har kopiert militærsyklene og produserer nå en sivil versjon. Det er mest formen som påminner om en ekte militærsykkel, funksjonsmessig er den som en helt vanlig sykkel. Den sivile Kronan-sykkelen finner man ofte til utleie på hoteller og lignende rundt om i Sverige.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Metodistkirken i Bodø** var en kirke drevet av metodistene i Bodø.

Menigheten ble etablert i 1890 og fikk sin første kirke noen få år senere, denne kirken ble som mesteparten av Bodø sentrum bombet og totalskadd 27. mai 1940.

Kirken ble gjenoppbygget etter krigen, men den nye kirken ble bygget i prinsens gate like ved rådhuset.

Grunnet synkende medlemstall og store vedlikeholdsutgifter ble kirken avvigslet 4. juni 2006 og revet noe senere.

Kirken hadde ved rivingen 24 medlemmer, og fikk et nytt forsamlingslokale i Prinsensgate 113 B. Dette lokalet ble innviet som kirke søndag ‎24. ‎august ‎2008 og er fortsatt i bruk som metodistkirke.

Eksterne lenker
---------------

* En salme ved kirkens slutt – Avisa Nordland

| * v
* d
* r
Kirker i Bodø |
| --- |
|  | Bodin kirke **·** Bodø domkirke **·** Hunstad kirke **·** Kjerringøy kirke **·** Landegode **·** Metodistkirken (revet) **·** Misvær kirke **·** Rønvik kirke **·** Saltstraumen kirke **·** Skjerstad kirke **·** St. Eystein katolske kirke **·** Tverlandet kirke | Norges flagg |
> Han er en av de få overlevende. Bak ham er elva tom og rød. Blodhundene har mistet sporet. Blodhundene river ut hjertene på hverandre
> 
> 
> Fra romanen
> 
> 

***Metoden*** er en roman av den norske forfatteren Ola Bauer, utgitt i 1985.

Romanens hovedperson *Bo Brandt* er på reise gjennom livet, og gjennom verden – med lengre opphold i Rio og i Afrika, bort fra en destruktiv barndom i en skipsrederfamilie, med en autoritær og nyrik far. Romanen skildrer også ulikhetene mellom Bo og den farslojale, skoleflinke broren Jon. Jon lar seg kue, går befalsskolen og handelshøyskolen, går inn i firmaet og bygger hus nederst i hagen.

Romanen har blitt karakterisert som en roman om «følelseskulde og om ondskap som går i arv»

Referanser
----------

1. ↑  utdrag sitert i Aftenpostens anmeldelse 1985
2. ↑  Johan Fr. Heyerdal i Aftenposten, 2. sept 1985. «Forfatteren stiller seg igjen på taperens side. Derfor er det ikke mulig å stille seg likegyldig til denne romanen heller, aller minst til hovedpersonen Bo. Det søkende menneske på evig flukt i en verden som ikke gir ham ro»
**Jane Colden** (født 27. mars 1724, død 10. mars 1766) var en amerikansk botaniker beskrevet som «første botanikeren av sitt kjønn i sitt land» av Asa Gray i 1843[].

Colden ble født i New York City. Hennes far var Cadwallader Colden en lege som var utdannet ved University of Edinburgh og ble involvert i politikk og ledelse i New York etter ankomst til byen. Hun ble utdannet hjemme og hennes far fulgte henne med botanisk trening etter nytt klassifikasjonssystem utviklet av Carl von Linné.[]

Mellom 1753 og 1758 katalogiserte Colden New Yorks flora. Hun utviklet en teknikk for å lage blekktegninger av løv og var en dyktig illustratør.[] Gjennom sin far møtte hun og korresponderte med mange ledende naturforskere på den tiden.

Coldens opprinnelige manuskript som beskriver floraen i New York er oppbevart i British Museum.

Referanser
----------

1. 1 2   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 6135, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FemBio-Datenbank, oppført som Jane Colden Farquhar, FemBio-ID 6136, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67j474q, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   The Biographical Dictionary of Women in Science, side(r) 280, bind 1[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Botanist
 |
**Eystein Sverre Husebye jr.** (født 17. juni 1961 i Bergen) er en norsk lege, og professor i endokrinologi (hormonsykdommer). Han leder K.G. Jebsen Senter for Autoimmune sykdommer ved Universitetet i Bergen, og Nasjonalt Register for organ-spesifikke autoimmune sykdommer ved Medisinsk klinikk, Haukeland universitetssykehus. Husebye er æresdoktor ved Uppsala universitet. 

Han er sønn av professor emeritus Eystein Sverre Husebye 7sr. og sønnesønn til teolog og forfatter Sverre Daniel Husebye.

Bakgrunn
--------

Husebye ble cand. med. ved Universitetet i Bergen i 1985 og ble dr. med samme sted i 1990. Etter turnustjeneste ved Sentralsjukehuset i Hedmark og i Steigen kommune (1989-90) gjorde han førstegangstjenesten ved Andøya flystasjon. Han tok spesialistutdannelse i indremedisin og hormonsykdommer ved Universitetssjukhuset i Linköping (1991-93) og Akademiska Sjukhuset i Uppsala (1993-96). Under tiden i Uppsala arbeidet han som postdoktor ved Uppsala universitet med studier av binyresykdommer.

Husebye har siden 1996 vært knyttet til Universitetet i Bergen og Haukeland Universitetssykehus der han er professor i endokrinologi ved Klinisk institutt 2 og overlege ved Medisinsk klinikk. Han leder forskningsgruppen Endokrin medisin som ble etablert i 1996. Husebye er siden 2016 gjesteprofessor ved Karolinska Institutet i Stockholm. Han har hatt flere forskningsopphold i utlandet, ved The Weizmann Institute of Science i Rehovot, Israel og ved Harvard Medical School i Boston. Husebye er leder av Norsk endokrinologisk forening.

I sin forskning har Husebye fokusert på autoimmune hormonsykdommer, spesielt autoimmun binyrebarksvikt. Han står bak studier av genetiske mekanismer for utviklingen, etablering av autoantistoffer i diagnostikk og ny behandling med tilføring av hormoner i pumpe. Han har ledet 2 store forskningsprosjekter finansiert av Den Europeiske Kommisjon, FP7-EurAdrenal og H2020-Ultradian. Sammen med Kristian Løvås har Husebye forfattet den første læreboken i hormonsykdommer på norsk.

Utmerkelser
-----------

* Helse Vest, Årets forsker (2019)
* Æresdoktor Uppsala Universitet (2014)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside UiB
* Hjemmeside ROAS-registeret

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** CRIStin **·** ResearchGate **·** Google Scholar

 |
**Juan Martínez de Ampíes** (også Juan Martín de Ampués, død 8. februar 1533 på Hispaniola) var en spansk kolonitjenestemann.

Ampíes var offiser i den kastiljanske hær. I oktober 1511 kom Ampíes til Hispaniola som kongelig utnevnt faktor. I november 1526 fikk Ampíes de økonomiske rettighetene til Curaçao, Aruba og Bonaire, som etter dette ble hørende sammen politisk. Ampíes fikk også rett til å kolonisere øyene. Han tok med seg 25 amerindianere fra Hispaniola til Curaçao, som var ubebodd etter at de opprinnelige innbyggerne der hadde blitt ført bort som slaver. Tiltaket førte til at befolkningen snart var opp i et par hundre. Ampíes' interessert strakte seg til det søramerikanske fastlandet. I 1527 fikk han grunnlagt byen Coro i dagens Venezuela.

Datteren María Ampiés og hennes ektemann Lázaro Bejarano arvet øyene da Ampiés døde i 1533.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Juan Martínez de Ampiés, dbe.rah.es[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Spanish Biographical Dictionary ID 46351/martin-martinez-de-ampies[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rupert, Linda M.: *Creolization and Contraband. Curaçao in the Early Modern Atlantic World*, Athens: University of Georgia Press, 2012, s. 21–23.
4. ↑  Rupert 2012, s. 23.
5. ↑  Ampues Juan Martinez de (of Ampíes) Arkivert 19. august 2017 hos Wayback Machine. *Encyclopedie van Curaçao*. Lest 30. september 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Cornelius Alvin Smith** (født 7. april 1937 i North End på Long Island, Bahamas) er en diplomat og politiker fra Bahamas. Fra 28. juni 2019 er han landets generalguvernør.

Liv og virke
------------

Smith er utdannet ved Bahamas Teacher's Training College. Han har også mastergrad i bedriftsøkonomi (MBA) fra University of Miami.

Fra 1956 til 1964 var han skolerektor. Deretter fulgte en periode i tollvesenet fra 1964 til 1967, før han i 1967 ble ansatt i personalavdelingen i et privat firma. Smith hadde fra 1982 til 1992 sitt eget konsulentfirma.

Smith deltok i grunnleggelsen av Free National Movement (FNM), et konservativt parti etablert i 1971. I 1982 ble han valgt som parlamentsmedlem for valgkretsen Marco City. Han ble i 1987 gjenvalgt fra valgkretsen Pineridge. Smith ble valgt på nytt til parlamentet fra Pineridge i 1992, 1997 og 2002. Da FMN vant regjeringsmakten i 1992 ble Smith undervisningsminister, en post han hadde til 1995, da han ble minister for offentlig sikkerhet og innvandring. FMN beholdt regjeringsmakten etter valget i 1997. Smith ble samme år reiselivsminister. Fra 2000 til 2002 var han samferdsels- og lokalforvaltningsminister.

Smith ble i 2007 utnevnt til ambassadør til USA. Samme år ble han også sitt lands faste representant til Organisasjonen av amerikanske stater (OAS). Han har vært hjemmeresiderende ambassadør til Mexico, Malaysia  og Columbia. Da han ble utnevnt til generalguvernør, var han ambassadør til de seks sentralamerikanske landene Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua og Panama, residerende hjemme på Bahamas.

I 2018 ble Smith utnevnt til visegeneralguvernør. Smith etterfulgte Marguerite Pindling i generalguvernørembetet 28. juni 2019.

Smith ble i 2019 utnevnt til storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden. Han ble dermed opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å tilføre tiltaleformen sir foran sitt navn. Smith er utnevnt til Paul Harris Fellow av Rotary International.

Referanser
----------

1. ↑   www.allgov.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Official», Allgov. Lest 25. juni 2019.
3. 1 2 3 4 5 6  Oswald Brown: «It's now official: Cornelius A. Smith will be the next governor general of The Bahamas», *bahamaschronicle*, 18. juni 2019. Lest 25. juni 2019.
4. 1 2 3  «C.A. Smith appointed Ambassador to Washington», *The Bahamas Weekly*, 24. september 2007. Lest 25. juni 2019.
5. ↑  «Ambassador Cornelius Smith: New envoy of The Bahamas to the OAS», pressemelding, Organisasjonen av amerikanske stater, 17. november 2007. Lest 25. juni 2019.
6. 1 2  Rashad Rolle: «Ca Smith Sworn In As Deputy Governor General», *Tribune 242*, 12. juli 2018. Lest 25. juni 2019.
7. ↑  «Cornelius Alvin Smith sworn in as Governor General». *Tribune 242* **(engelsk)**. Besøkt 29. juni 2019.
8. ↑  *The London Gazette*, 10. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«Caddy» har flere betydninger.

Bakfra
Volkswagen Caddy Alltrack
**Volkswagen Caddy** er en LAV varebil fra tyske Volkswagen.

1. generasjon var basert på Golf 1 og ble produsert i Sarajevo i Jugoslavia fra 1983 til 1992. Produksjonen ble innstilt på grunn av krigshandlingene i Jugoslavia. I USA kom bilen på markedet i 1979 som Volkswagen Rabbit Pick Up. Disse ble produsert i Westmoreland i Pennsylvania. I Sør-Afrika ble bilen bygget til 2006.

2. generasjon kom som pick-up og lukket kassebil. Pick-upen, som var basert på Skoda Felcia Pick Up, ble produsert i Tsjekkia hos Skoda. Norske kunder måtte nøye seg med Skodas variant, siden VW-varianten ikke ble importert til Norge. Kassebilen var basert på SEAT Inca, som igjen bygger på plattformen til SEAT Ibiza og VW Polo/Golf. Bilen ble bygget hos SEAT i Spania. Bilen kom som 2-seters varebil og som 5-seters personbil. Bilen blir fortsatt produsert i Mexico.

3. generasjon kom kun som lukket kassebil og er basert på plattformen til Volkswagen Golf5/Touran. Bilen kommer i to lengder og kan for første gang også leveres med firehjulstrekk. Bilen leveres som 2-seters varebil og som 5-/7-seters personbil. Bilen blir produsert i Poznań i Polen.

I 2004 gikk den over til litt mer strømlinjeformet design. Mellom 2010 og 2015 var der bare mindre endringer utvendig og på interiør utseende. I 2016 var det større endringer utvendig med mer skarpere kanter og vinkler, også interiør ble endret, og for første gang siden 2004 gikk VW bort fra runde luftekanalåpninger på Caddy og Caddy Maxi.

Se også
-------

* Volkswagen Taro
* Volkswagen Amarok
**Volkswagen Taro** er en pickup som ble introdusert av Volkswagen i januar 1989, som et komplement til Volkswagen Caddy. 

Taro var et eksempel på Badge engineering; Taro var en rebrandet Toyota Hilux, i sin helhet konstruert av Toyota. De to selskapene gikk sammen for å løse hverandres problemer:

* Volkswagen hadde på den tiden ingen pickup i denne klassen
* Toyota ønsket å ta markedsandeler innenfor denne pickupklassen i det europeiske markedet

På slutten av 80-tallet gikk de to dermed sammen om en avtale der Volkswagen skulle produsere Toyota Hilux på sin fabrikk i Hannover i Tyskland, og selge denne under merkenavnet Volkswagen Taro.

Fra september 1994 introduserte Volkswagen en 4x4 extended cab produsert ved Toyotas fabrikk i Japan. Den nye modellen hadde en 2.4L dieselmotor som yter 78 hk.

Bakhjulsdrift og firehjulsdrift
Man fikk Taro med to forskjellige drivverk, bakhjulsdrift og firhjulsdrift. Bakhjulsdriften ble produsert lavere en firehjulstrekkeren og med bladfjæring bak som gjorde at den kunne ta tyngre last. Men fordi den ikke veide noe på lasteplanet kunne man fort ende opp med å få sleng på bilen. Denne modellen varte fra 1989 til 1994.
Nederlandsk trankokeri på Svalbard på 1600-tallet, olje på lerret av Cornelis de Man
**Cornelis de Man** (født 1. juli 1621, død 1. september 1706) var en nederlandsk maler, kjent blant annet for en av de første maleriene med Spitsbergen som motiv.

Bakgrunn
--------

Cornelis var født og vokste opp i Delft i Nederland, ble medlem av Sint-Lucasgildet i 1642 og reiste tidlig ut. Han tilbrakte et år i Paris hvor han livnærte seg som maler. Han ble vel mottatt og reiste så videre til Lyon og til Firenze hvor han ble i to år og fikk en rik støttespiller. Den italienske byen han bodde lengst i var imidlertid Roma. På vei tilbake til Delft stoppet han i Venezia og var i alt borte fra sin hjemby i elleve år.

Karrière i Delft
----------------

Cornelis de Man ble en suksessfull maler i Delft og malte et prestisjefylt gruppeportrett av anatomilauget i byen. Han malte også et bilde for Noorsche Compagnie i Amsterdam som drev hvalfangst og hvalkokeri på Spitsbergen. Cornelis besøkte aldri Spitsbergen, men malte i sitt studio etter en dansk original, bildet skildret et hvalkokeri i bosetningen Smeerenburg.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Cornelis de Man», RKD kunstner-ID 52219[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, oppført som Cornelis Man, AKL Online kunstner-ID 00149747[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Cornelis Willems de Man, Benezit-ID B00115545, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Biografisch Portaal, oppført som Kornelis de Man, Biografisch Portaal number 68703529, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cornelis de Man – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cornelis de Man – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Cornelis de Man, fra nettstedet pubhist.com (engelsk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BPN **·** ULAN
 |
**Volkswagen Lamando** er en kompakt sedan Volkswagen. Lamamdo debuterte på Chengdu Auto Show i august 2014, og ble lansert i bilmarkedet i Kina i november 2014. Kinesisk navn er Ling Du (凌 渡). Som Volkswagen CC-versjonen av Passat, er Lamando ment å være CC-versjonen av Jetta i landet.

I april 2016 ble en sportslig GTS-trim lansert, og den fikk sportslige kosmetiske oppgraderinger og en motor fra Golf GTI. Lamando ble brukt på den kinesiske versjonen av Top Gear, som en del av segmentet 22Star in a Reasonably Priced Car 22i andre sesong, og erstattet Ford Focus.

I mai 2018 ble Lamando, sammen med Tiguan, Lavida og Santana, lansert i Filippinene som en del av den nye ASEAN-Kina frihandelsavtalen (ACFTA).

* Foran av Volkswagen LamandoForan av Volkswagen Lamando
* Bakfra av Volkswagen LamandoBakfra av Volkswagen Lamando
* Foran av Volkswagen Lamando GTSForan av Volkswagen Lamando GTS
* Bakfra av Volkswagen Lamando GTSBakfra av Volkswagen Lamando GTS

Se også
-------

* Volkswagen Jetta

Referanser
----------

1. ↑  «This is the new Volkswagen Lamando for the Chinese car market».
2. ↑  «This is the Volkswagen Lamando GTS for China».
3. ↑  «Volkswagen PH launches 5 new models in the local market». *Philkotse.com*. 21. mai 2018. Besøkt 23. september 2018.