recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Blåbærmåler** (*Eulithis populata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten finnes i skog og på heier over hele Norge og er ofte svært tallrik.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 25 – 32 mm), slank måler, gul- eller brunaktig, ganske sterkt varierende i fargen. Den kan kjennes igjen på forvingens brede tverrbånd, som er nesten jevnbredt med uregelmessige kanter, og på den lyse vingespissen. **Forvingen** er vanligvis gulaktig, sjeldnere brun, mørkere ved roten. I midten har den et bredt, brunlig tverrbånd. Dette båndet er nesten like bredt ved bakkanten av vingen som ved forkanten, med en knekk i midten, både inner- og ytterkantene er uregelmessige. Vingespissen har en mørk skråstrek, området foran denne er vanligvis påfallende lyst (den lyseste delen av vingen). Ytterkanten er vanligvis mørkere, mer eller mindre brunlig. **Bakvingen** er silkeaktig gråhvit. Larven er lang og tynn, gråbrun, langs ryggen med en rekke av V-formede, hvite flekker som er bredt kantet med svart, særlig på de bakerste kroppsleddene.

Levevis
-------

Blåbærmåleren finnes nesten overalt der det vokser blåbær, både på åpne heier og i bar- eller løvskog. Den kan ofte være meget tallrik og er en av Norges aller vanligste sommerfugler. Larvene lever på blåbærbusker (*Vaccinium myrtillus*), av og til også på blokkebær (*Vaccinium uliginosus*). De voksne målerne flyr om natten i juli – august, men skremmes også lett opp om dagen.

Utbredelse
----------

Blåbærmåleren finnes i sågodtsom hele Europa, videre østover gjennom Nord-Asia (Russland og Mongolia) til Stillehavet, og også i det meste av Nord-Amerika. I Norge er den vanlig over hele landet, også i fjellet.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *blåbærmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *blåbærmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *blåbærmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *blåbærmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *blåbærmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *blåbærmåler* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *blåbærmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eulithis populata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Eulithis populata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Eulithis populata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* www.lepidoptera.no Sommerfugler i Norge - Bildedatabase for norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 22. juli 2019 hos Wayback Machine.
EryxEryx
**Eryx** er et panservernmissil utviklet av franske MBDA (tidligere Aérospatiale-Matra Missiles) og produsert av dem og Aerospatiale Canada.

Historie
--------

I 1989 inngikk Frankrike og Canada en avtale om å samprodusere Eryx, og det kom i tjeneste i 1994. I 2006 hadde over 50 000 missiler og 3 200 våpensystemer blitt bestilt, og over 25 000 missiler og 1 600 våpensystemer blitt produsert. Våpenet er i tjeneste i Brasil, Canada, Frankrike, Malaysia og Norge. Canada har fått 435 våpensystemer og 4 500 missiler, Frankrike mer enn 400 systemer og 4 700 missiler og Norge 435 systemer og 7 200 missiler.

I 1999 inngikk også Tyrkia en avtale med Frankrike om lisensproduksjon av 10 000 missiler for den tyrkiske hæren over en tiårs periode. I mai 2004 ble prosjektet avlyst av det tyrkiske forsvarsdepartementet.

Motoren leveres av Roxel.

Teknisk
-------

Eryx består av missilet, missilrøret og en avfyringsenhet. Systemet kan avfyres enten fra skulderen eller fra en trefot. Selve missilet er trådstyrt, optisk styrt og heimer inn på skytterens siktepunkt. Kurskorreksjoner sendes via en tråd som spoles ut fra missilet i flukt. Missilet har *thrust-vector*-styring, som gjør at det er manøvrertbart selv ved lave hastigheter. Dette gjør også at det kan avfyres med en liten rakettmotor, noe som også gjør det mulig å avfyre det fra lukkede rom. Dette er farlig med mange andre rakettvåpensystemer.

Missilet er klart til avfyring på under fem sekunder. I flukten trenger skytteren bare å peke på målet. Hastigheten til missilet er 18 m/s ved avfyring, og det akselerer til 245 m/s i løpet av de første 600 meter. Opp til fem missiler kan avfyres i løpet av to minutter under ideelle forhold.

Stridshodet er et 137 mm dobbeltvirkende stridshode med dobbelt hulladning og høyeksplosiv effekt. Fabrikanten oppgir at det kan penetrere opp til 900 mm med reaktivt panser.

Eryx kan utstyres med termiske siktemidler.

Eksterne lenker
---------------

* FAS.org om Eryx, med bilder (engelsk)
* ArmyTechnology.com: Reklame og bilder for Eryx (engelsk)


| * v
* d
* r
Europeiske Missiler |
| --- |
| Luft-til-luft-missiler | IRIS-T **·** ASRAAM **·** Meteor **·** MICA | EUs flagg |
| Luftvernmissiler | Mistral **·** Roland **·** LFK NG **·** Robot 70 |
| Sjømålsmissiler | Exocet **·** Naval Strike Missile / Joint Strike Missile  **·** Penguin |
| Panservernmissiler | MILAN **·** ERYX **·** HOT **·** Swingfire |
Tittel 1949, 3. årgang, hefte 19
Tittel 1952, 6. årgang, hefte 13
***Schach*** er et av de viktigste tyskspråklige sjakktidsskriftene.

*Schach* har blitt utgitt siden 1947. Fram til 1962 kom det ut to ganger i måneden, deretter månedlig. Fra starten i 1947 ble det gitt ut av Express-Verlag i Berlin under navnet *Schach-Express*, fra juli 1950 under dagens tittel. Rundt 1998 ble Exzelsior Verlag utgiver.

*Schach* var fra 1953 det eneste sjakktidsskriftet i DDR, hele tiden med samme pris, 1.20 Mark. Det ble også gitt ut i Forbundsrepublikken, da til markedspris, med omslag av bedre kvalitet og uten innenrikspolitiske og regionale temaer spesifikke for DDR. I 1996 ble *Schach-Report* innlemmet i tidsskriftet. *Schach-Report* innlemmet på sin side det gamle tidsskriftet *Deutsche Schachzeitung* i 1989, og dagens tidsskrift bærer «Deutsche Schachzeitung» som undertittel.

Fra 1991 ble *Schach* et mer rendyrket organ for toppspillere. De rundt 82 sidene består i betydelig grad av rapporter fra viktige turneringer og ligaer, spesielt Bundesliga, den tyske toppligaen.

Tidsskriftets webside inneholder blant annet undervisning av stormestre (GM) og internasjonale mestre (IM). Av bidragsytere kan nevnes Magnus Carlsen, Viswanathan Anand og Levon Aronjan.

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmesiden, exzelsior.de

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til tidsskriftet *Schach*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
***Scenens Børn*** er en dansk stumfilm fra 1913, regissert av norske Bjørn Bjørnson. Manuset ble skrevet av Bjørnson og landsmannen Hans Wiers-Jenssen.

Den hadde premiere i Danmark 5. november 1913.

Handling
--------

Walther og hans unge kone, Leonie, er begge store favoritter på teater-scenen. Til tross for den store aldersforskjellen mellom ekteparet, er de veldig glade sammen. Under en galla-forestilling, blir en ung skuespiller, Charles Lacour, forelsket i Leonie. Interessen hans blir snart lagt merke til av Dora, en skuespillerinne. Men under opptredenen brekker Walther det ene beinet, for skuespilleren betyr dette at karrieren hans er over.

Walthers fortvilelse øker etter hvert som månedene går. Samtidig blir han dypt forstyrret av Lacours oppmerksomhet til Leonie. På teatret skal Leonie og Lacour opptre sammen. Men en falsk revolver, som skal brukes i stykket, blir byttet ut med en ekte revolver. Under opptredenen bruker Lacours våpenet til å skyte Leonie. Lacour blir deretter arrestert, men Dora - overveldet av anger - går til dommeren og tilstår at det var hun hadde byttet om på revolverne.

Rolleliste
----------

* Bjørn Bjørnson
* Bodil Ipsen
* Adam Poulsen
* Aud Egede-Nissen

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Scenens Børn* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Scenens Børn* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Scenens Børn* på Silent Era Rediger på Wikidata
Vidkun Quisling
***Universismen*** er et påbegynt, men ufullført filosofisk verk av Vidkun Quisling.

Quisling hadde arbeidet med verket i over tredve år. Han etterlot seg rundt 800 sider da han ble avrettet i oktober 1945. Han hadde planlagt at verket skulle ha tre bind, og det skulle omhandle en rekke ulike temaer.

I 2006 ble det gitt ut en redigert utgave av manuskriptet på Juritzen forlag. Utgaven var redigert av Arve Juritzen og Anne Kristin Strøm.

Professor Else Barth, som har forsket på det filosofiske innholdet i Quisling-manuskriptet og utgitt boken *Gud, det er meg* om emnet, omtalte det ufullførte verket slik: «Ellers er han absolutt ikke original. Det meste av det han sier, har han lånt her og der og gjentar det i svulmende ordelag. Tittelen på boken, *Gud, det er meg*, er et sitat.»

Quislings mål var ikke å skape en ny religion, men å finne det felles grunnlag for alle religioner, noe som på engelsk kalles Universalism. I universismen er foreningen av det maskuline og det feminine prinsipp alle tings opphav[].

Det er tre grunnsetninger i universismen. Det er: 1. Bare levende vesener kan ha rettigheter og friheter. Ethvert individ har sin arts fulle rettigheter og friheter. 2. Bare mennesker kan ha plikter. Ethvert individ har de plikter han/hun har påtatt seg ved løfte, avtale eller seksuelt samkvem eller pådratt seg ved skadegjørende handling. 3. Dersom intet levende vesen føler seg krenket, er ingen skade skjedd.

Referanser
----------

1. 1 2  Forsiden Omtale av boken på nettstaden til Juritzen forlag Arkivert 24. august 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Ingrid Brekke: «Quislings bok utgis» publisert på Aftenposten.no 8. september 2006

Litteratur
----------

* Else Margarete Barth – *Gud, det er meg : Vidkun Quisling som politisk filosof* Pax 1996 ISBN 82-530-1803-7

Portal: Andre verdenskrig
**Stavanger maritime museum** er et spesialmuseum for Sørvestlandets maritime historie. Museet ble etablert i 1926 under navnet Stavanger Sjøfartsmuseum, og skiftet navn til Stavanger maritime museum 1. juli 2012.

Om museet
---------

Etableringen i 1926 var etter initiativ fra ildsjeler i Stavanger Rederiforening, Stavanger Søemandsforening og Stavanger Museum. I 1979 ble Stavanger Sjøfartsmuseum slått sammen med Stavanger Museum, og ble fra 1. juli 2010 en avdeling ved MUST – Museum Stavanger AS ved sammenslåingen av Stavanger Museum og Rogaland Kunstmuseum.

Skuter
------

### «Anna af Sand»

I 1973 mottok museet jakten «Anna af Sand» som gave fra skipsreder Torolf Smedvig. «Anna af Sand» har siden blitt svært mye brukt til formidling av lokal kystkultur og i representasjonsøyemed, og har foretatt flere utenriksseilaser. I 1985 åpnet Sjøfartsmuseet nye permanente utstillinger i de restaurerte kjøpmannsgårdene Nedre Strandgate 17 og 19. Gjennom utstillinger, undervisningsopplegg, foredrag og familiearrangementer økte museet sitt tilbud til skoleverk og publikum.

### «Wyvern»

21. august 1984 ble lystfartøyet «Wyvern» gitt som gave til Stavanger Sjøfartsmuseum. Skuta ble tegnet av Colin Archer for forretningsmannen Frederic Croft, og sjøsatt i 1897. Croft solgte båten ut av landet i 1909, og deretter hadde den mange eiere før den ble funnet i svært dårlig forfatning i Ibiza i 1978. Noen norske selskaper gikk sammen om å kjøpe den tilbake, og sørget for å få den restaurert.

Overrekkelsen til museet i 1984 ble foretatt av kronprins Harald. Siden da har hun representert museet, byen og landet både i nære og fjerne farvann.

Museumsbygningen
----------------

Museets avdeling i *Nedre Strandgate 19* har i noen sammenhenger blitt nevnt som et kunstnerhjem, ettersom den dansk-tyske naturviteren, filosofen og forfatteren Henrik Steffens ble født her, og bodde her i sine tre første leveår. Huset er merket med en plakett, og tiden her er kort omtalt i Steffens' memoarer *Hvad jeg oplevede*.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Wyvern». *norsk-fartoyvern.no*. Norsk forening for fartøyvern. Besøkt 2. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Stavanger maritime museum
* Hilde Diesen. *Dikterhus*. Tell forlag, 1994 (*bokhylla.no – fulltekst)*

| * v
* d
* r
Museum Stavanger |
| --- |
| Stavanger museum **·** Stavanger kunstmuseum **·** Stavanger maritime museum **·** Norsk barnemuseum **·** Norsk hermetikkmuseum **·** Utstein kloster **·** Ledaal **·** Breidablikk museum **·** Norsk grafisk museum **·** Stavanger skolemuseum |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Stavanger svømmehall** er en svømmehall i Stavanger kommune som sto ferdig i 1971. Byggets arkitekter var Gert Walter Thuesen og Jacob Grytten. Bygningen har en grunnflate på 1250 kvadratmeter. Den kostet rundt 20 millioner kroner og 7000 kubikkmeter betong ble brukt. Svømmehallen har et 25 meters basseng med stupetårn, et barnebasseng samt badstu og solarium.

Isolasjonsmasse som inneholder asbest ble brukt i taket for å dempe støy. Denne sprøytemassen begynte i februar 2007 å løsne etter sprengningsarbeider i Olav Kyrresgate rundt rådhuset. Svømmehallen ble stengt frem til 1. september 2007.

Rådhuskvartalet og svømmehallen varmes mest av 500 kW varmepumpe og biogass fra kloakk.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad – Asbest i svømmeluften Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine. (hentet 15. februar 2007)
2. ↑  Stavanger Aftenblad – Svømmehallen stengt til september Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine. (hentet 27. februar 2007)
3. ↑  (no) Grønnestad, Kjetil S. (9. januar 2017). «Reduserer CO2-utslipp og varmer bygninger med byens kloakk». Teknisk Ukeblad. Besøkt 9. januar 2017. «Kloakkvarmen skal dekke 60-70 prosent av de tre byggenes varme- og kjølebehov.»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Shenzhupai for Tudigong (jordguden)
Shenzhupai for Dizhu
**Shenzhupai** (kinesisk: 神主牌, pinyin: *Shénzhǔpái*, jyutping:  *san4 zyu2 paai4*) eller på norsk **åndetavle**, **minnetavle** eller **anetavle**, er en skrifttavle som benyttes for å markere setet til en guddom eller en avdød forfader. Den har sitt utspring i tradisjonell kinesisk kultur, men er til en viss grad også utbredt i flere østasiatiske land i den grad forfedrekult praktiseres der. Det gjelder for eksempel også i Vietnam, Japan og Korea.

Åndetavler er gjenstand for tradisjonelle ritualer som fore eksempel røkelsesbrenning eller mat- og drikkeoffer, og kan påtreffes i forfedretempler, helligdommer og husaltere over hele Kina. Også utvendig, gjerne ved inngangsport og kjøkkeninngang, kan man se de karakteristiske tavlene.

Åndetavler har i daoismen ikke bare betydning som rene ihukommelsestavler, men representerer også guddommen eller forfaderen, som på en måte iboende tilstedeværende. Dermed blir de også gjenstand for kult. Den kinesiske daoistiske kult har på grunn av kulturell og religiøs påvirkning også noen fellestrekk med buddhistisk religion. 

De kinesiske guder som markeres og dyrkes på denne måten er fortrinnsvis kjøkkenguden, portguden, jordguden, Tianguan (en stjerneguddom) og gudene for de fire himmelretninger. Deres åndetavler er da gjerne plassert deretter, som for eksempel ved inngangsporten til hjemmet eller i eller ved kjøkkenet. Forfedreåndene er slike som man finner naturlig å minnes innen konfucianismen og tradisjonell kinesisk religion.

Referanser
----------

1. ↑  Li, Xiaoxiang (2004). *Origins of Chinese people and customs* (Revised utg.). Singapore: Asiapac Books. s. 130. ISBN 9789812293848. «ancestral tablet»
2. ↑  «Ancestors and Deities: Chinese Spirit Tablets». *Museum of Anthropology*. University of Missouri. Besøkt 19. september 2011.
**Arne Solberg** (født 27. august 1902 på Storjorda i det daværende Tysfjord, død 23. januar 1968) var en norsk oberstløytnant og politiker som representerte Arbeiderpartiet. Solberg var ordfører i Tysfjord fra 1959, og fylkestingsrepresentant i Nordland, frem til hans død.

Solberg fullførte sin utdannelse i forsvaret i 1923, hvor han steg i gradene og ble oberstløytnant i 1958. Han var sjef for heimevernets distrikt 15 i Nord-Hålogaland fra 1953 til 1964. Under andre verdenskrig deltok han i felttoget mot Nord-Norge frem til han 16. august 1943 ble satt i fangenskap i Tyskland frem til krigens slutt.

Fra 1946 var Solberg medlem av Nordland fylkes jernbanekomité, hvor han siden 1950 var formann. Han var medlem av styret til Nord-Salten Kraftlag fra etableringen i 1946, og styreformann fra 1956 til 1968. Solberg ble valgt til ordfører i Tysfjord i desember 1959. Han ble gjenvalgt i desember 1963 og i november 1967.

Under et kommunestyremøte i Kjøpsvik, ble Solberg rammet av et hjerteattakk. Han døde, i en alder av 65 år, på Bodø sykehus den påfølgende natt.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Fremover 1968.01.24*. Norge;Nordland;;Narvik;;;;. 24. januar 1968. s. 5.  Besøkt 2. mars 2020.
2. ↑  *Fra Nord-Hålogaland HV-distrikt 15's historie*. [HV-distriktet]. 1996. s. 35.
3. ↑  Daling, Unn Kristin (1996). *Nord-Saltens største sak*. Kraftlaget. s. 145. ISBN 8299415705.
4. ↑  *Fremover 1959.12.14*. Norge;Nordland;;Narvik;;;;. 14. desember 1959. s. 1. . Besøkt 2. mars 2020.
5. ↑  *Fremover 1963.12.10*. Norge;Nordland;;Narvik;;;;. 10. desember 1963. s. 2.  Besøkt 2. mars 2020.
6. ↑  *Nordlandsposten 1967.11.21*. Norge;Nordland;;Bodø;;;;. 21. november 1967.  Besøkt 2. mars 2020.

Kilder
------

* *Fremover* 24. januar 1968. *Ordfører Arne Solberg død* og minneord.
**Fanny Haraldine Alfrida Jensen** (født 11. oktober 1890, død 9. desember 1969) var en dansk politiker. Hun var historiens andre kvinnelige minister i Danmark, etter Nina Bang. 

Hun var tidlig aktiv i både fagforeningsarbeid og politikk. Hun ble formann i en lokalavdeling av Kvindeligt Arbejderforbund (KAD) i 1912, og i 1915 ble hun medlem av KADs hovedstyre. *De samvirkende Fagforbund* (DSF), som var et rådgivende organ under *Socialministeriet*, innstilte henne i 1925 som formann. 

Hun ble medlem av *Borgerrepræsentationen* fra 1943 til 1947, og ble valgt inn i Folketinget i 1947. Her fikk hun raskt en ministerpost, dog «uten portefølje», men hadde særlig ansvar for «Hjemmenes, Husførelsens og Børnenes Interesser inden for sociale og forsyningsmæssige Omraader og paa selverhvervende Kvinders Interesser».

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000003275, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Fanny Jensen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Danmark
**Kalpa** har i sanskrit betydningen av et meget langt tidsrom. I hinduistisk og buddhistisk kosmologi er den også blitt gitt en tallfestet årslengde som dermed kan benyttes i tidsregning og for å angi alder.

Hinduistisk perspektiv
----------------------

I hinduismen er en *kalpa* det samme som 10 000 kaliyuga = 4,32 milliarder år.

Buddhistisk perspektiv
----------------------

I buddhismen forekommer fire forskjellige lengder på en *kalpa*, fra en *normal* kalpa som tilsvarer 16 millioner år til en *stor* kalpa som er 1280 milliarder år lang.

Buddha fastla ikke selv hvor mange år en *kalpa* skulle tilsvare. Man han fremla to lignelser:

1. Tenk deg en kube som er tom i begynnelsen av hver *kalpa*, med en side som er om lag 25,7495 km lang (Buddha benyttet ikke det målet!). En gang tvert hundreår legger du til ett sennepsfrø. Ifølge Buddha kommer kuben til å være fylt innen kalpaen er over.

2. Tenk deg et enormt fjell i begynnelsen av hver *kalpa*, cirka 25,7495 km x 25,7495 km x 25,7495 km (16x16x16 engelske mil), det vil si større enn Mount Everest. Hvert hundreår tar du en filt av silke og trekker over fjellet én gang. Fjellet vil være levnet med marken innen kalpaen er over.

Referanser
----------

1. ↑  North, J.; *Astronomy and Cosmology*. London (1994). Kap. 7: "Indian and Persian Astronomy".

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Primus pilus*** var den høyest rangerte centurionen i en romersk legion.

Historisk rolle
---------------

Alter dedikert til *Fortuna Conservatrix* av Marco Aurelio Cocceius Floriano, som var *Primus Pilus* til *Legio X Gemina* på tiden til *Alexander Severus* i *Vindobona*.
I Den romerske republikk senere periode ble kohort den basis for taktiske enheter innen legionene. En kohort var sammensatt av mellom fem og åtte centurioner assistert av en *optio*, en soldat som kunne lese og skrive. Senion-centurionen av legionen og lederen av den første kohorten ble kalt primus pilus, er karrieresoldat og en rådgiver til legaten. Mens hver vanlige kohort var sammensatt av fem til åtte centuries (normalt seks i secondus til decius cohorts), var den som var ledet av *primus pilus* (den første) bestående av omtrent 10 centurier, eller 800 menn. Den hadde også en rekke andre stabspersonell, slik som kokker, *kontorister*, etc; dvs ikke stridende personell. Den moderne infanterigraden for primus pilus vil tilsvare omtrent Major i forhold til battalionstørreses enheter, dog det er ikke noen direkte sammenlignende posisjon. 

Kun åtte offiserer i en fullt ut offisiert legion hadde en høyere grad enn *primus pilus*: Legaten (*lēgātus legiōnis*), øverstbefalende for legionen; Senior-tribune (tribunus laticlavus); Leirprefekten (*praefectus castrorum*); samt de fem Junior-tribuner (*tribūnī angusticlāviī*).
**Prince Hubert de Polignac** er et konjakkhus. Det er det mest kjente huset i samvirket Unicoop. Andre hus og merker er H. Mounier, De Bonnefont og Lafayette.

Historie
--------

Navnet Polignac har gamle røtter i fransk adelshistorie. Slekten kommer fra Auverge, og linjene kan trekkes tilbake til 800-tallet. Den første som brukte dette navnet var Armand I av Polignac omkring 860. 

I 1929 gikk en del vinbønder sammen og dannet et kooperativ. Bakgrunnen for dette var stadig synkende priser på konjakk, særlig grunnet mellomkrigstidens lavkonjunktur. Dette kooperative fikk navnet *Unicoop* i 1931. Unicoop selger den dag i dag konjakk både på flaske, under samvirkets egne merker, og på fat, til restauranter og andre aktører. Den franske stjernekokken Paul Bocuse er kjent for å ha kjøpt sin konjakk fra Unicoop. 

I 1947 lanserte dette kooperativet merket Prince Hubert de Polignac. Navnet fikk de lov til å bruke fra en fransk handelsråd av samme navn, som kom fra denne adelsslekten. Han jobbet også med å markedsføre merket, siden han jobbet mye i utlandet og besøkte andre statsoverhoder. 

I 1959 ble Prince Hubert de Polignac offisiell leverandør av konjakk til det danske slottet. 

I dag markedsføres merket som Unicoops prestisjemerke innen konjakk.

Produkter
---------

* VS – hovedsakelig Fins Bois
* VSOP – gjennomsnittlig 10 års fatlagring, alle 6 regioner er representert, men mest fra Grande og Petite Champagne
* Réserve Grande Champagne
* XO Royal – gjennomsnittlig 20 års fatlagring
* Extra
* Dynastie – ren Grande Champagne, 35-60 års fatlagring
* Millésime 1975 – årgangskonjakk, Grande Champagne
* Réserve du Prince – ren Grande Champagne

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside – Prince Hubert de Polignac
**Sauelusflue** (*Melophagus ovinus* (Linnaeus, 1758)) er en av lusfluene (Hippoboscidae), og er en blodsugende parasitt på sau. Den ligner på flått, men må ikke forveksles med denne.

Sauelusflua er bare noen millimeter lang. Den suger blod av sau. Sauelusfluen er vingeløs og blir ofte, feilaktig, kalt for *sauelus* eller *flått*, på vestlandet også gjerne for *sauekrabbe*.

Sauelusflue er igrunn nokså harmløs for sauen, den lager bare et lite sår. Men ettersom såret irriterer huden, klør ofte sauen seg, noe som medfører enda større sår. Dette kan bli betent eller angrepet av andre dyr, som spyfluer i slekten *Lucilla sp.*. 

Sauelusflua bærer en larve som utvikles i «livmoren», i en såkalt falsk placenta. Dette tar noen dager, og larven vil da «fødes» i et forpuppestadium. 

Sauelusflua kan angripe mennesker. Det skjer ikke veldig ofte. Den kan være vanskelig å bli kvitt ettersom den er både flat, tykkhudet og har solide klør på beina. Bittet resulterer i kløe. Sauelusflua kan ikke bruke menneske som vertsdyr.

Utbredelse
----------

Sauelusflue er utbredt i flere av de europeiske land. Den finnes i Asia og Australia, men har ikke etablert seg i Amerika. Forekommer i Norge. Den er en av artene på den norske svartelisten.

Litteratur
----------

* Hansen, L.O. 2003. *Forsidedyret. Hjortelusflue (Lipoptena cervi) og andre lusfluer (Hippoboscidae).* Insekt-Nytt 28 (1/2), side 3

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sauelusflue* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *sauelusflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sauelusflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sauelusflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sauelusflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sauelusflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sauelusflue* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *sauelusflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Melophagus ovinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Zoologisk museum – Lusfluer
* www.icb.usp.br – Melophagus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
Hvitt tavlekritt.
Tysk fargekritt med kvadratisk tverrsnitt.
Fransk fargekritt med rundt tverrsnitt.
**Tavlekritt** eller **skolekritt** er et materiale som brukes til å skrive på ru underlag, fortrinnsvis skoletavler. Krittstykkene etterlater små partikler som fester seg løst til tavlen og lett kan vaskes av igjen. Tavlekritt er som regel avlange med kvadratisk eller rundt tverrsnitt. Til tross for navnet blir ikke tavlekritt nødvendigvis produsert av kritt (kalsiumkarbonat). Oftest består det i stedet av mineralet gips (kalsiumsulfat).

I de senere år er den tradisjonelle krittavlen i stor grad blitt erstattet av en tusjtavle (whiteboard), hvor det kan skrives med spesielle tusjpenner, som etterlater et stoff som lett lar seg tørke vekk.

Fargekritt
----------

Ved tilsetning av fargestoffer kan også kulørt tavlekritt, eller *fargekritt*, produseres. Læreren kan dermed illustrere sentrale poenger ved å skrive eller streke under med farger. Navnet fargekritt blir også brukt hverdagslig om fargestifter generelt, selv om det da gjerne dreier seg om andre bestanddeler i stiftene og arbeidene blir utført på papir. Contè-stiften, som er en hard voksfargestift som i klassisk utgave var i murstensrødt, senere fulgt opp med svart og hvitt og etterhvert andre farger, kalles Contékritt også i kunstnerkretser.

En «finere» form for fargekritt er pastellkrittet, som brukes av kunstnere, vanligvis på papir.

De litt billigere stiftene er også i bruk av fortauskunstnere. Verkene deres lages på fortauet eller større asfalterte flater og varer til regn eller renholdsaktiviteter fjerner dem. Fenomenet er mest kjent fra storbyer med færre nedbørsdager enn i Norge.

Annen bruk
----------

I barnas lek ute ble det behov for streker til «paradis» og andre spill med banemerking, oftest dekket med å streke i sand, eller, da asfalt ble mere vanlig, ved opptegning med en bit av en teglstein eller knust blomsterpotte som da gjorde tjeneste som rødkritt. Slik tegl var ikke egnet til bruk på skoletavler, siden en måtte trykke ganske hardt mot underlaget for å få satt av en strek.

Referanser
----------

1. ↑  periodesystemet.no fra Kjemisk institutt, Universitetet i Oslo - Kalsium

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
|  |
| --- |
| Shenzhou 5 |
| Shenzhou 5 |
| Oppdrag |
| Fartøyets navn: | Shenzhou 5 |
| Romferge: |  |
| Kallesignal: | Shenzhou 5 |
| Kommandomodul: |  |
| Månemodul: |  |
| Mannskap: | 1 |
| Rampe: |  |
| Oppskyting: | 15. oktober 2003, 01:00:03 UTC |
| Bærerakett: | Chang Zheng 2F |
| Landing: | 15. oktober 2003, 22:04 UTC, 23°35′N 67°50′W |
| Ødelagt: |  |
| Reiselengde: |  |
| Nyttelast: |  |
| Startvekt: |  |
| Kommandomodul: | 7,790 kg |
| Månemodul: |  |
| Oppdragets lengde: | 0 d 21 t 22 m 44 s |
| Kurs |
| Romvandring: |  |
| Apogeum: | 336 km |
| Perege: | 332 km |
| Inklinasjon: | 42.4°° |
| Eksentrisitet: |  |
| Omløp: | 14 |
| Omløpstid: |  |
|  |
| Månelanding: |  |
| Månevandring: |  |
| Tid på overflaten: |  |
| Prøver: |  |
| Apoapsis: |  |
| Periapsis: |  |
| Inklinasjon: | ° |
| I bane rundt: | {{{i bane rundt}}} |
| Omløp: |  |
| Omløpstid: |  |
| Mannskapsbilde |
| Yang Liwei, |
| Navigasjon |
| **Forrige oppdrag**Shenzhou 4 | **Neste oppdrag**Shenzhou 6 |
|  Shenzhou 5 på Commons |

**Shenzhou 5** (kinesisk: 神舟五号) var Kinas første bemannede romferd, og den femte ferden i Shenzhou-programmet siden 1999. Dermed ble Kina det tredje landet som selv har plassert mennesker i verdensrommet, etter Sovjetunionen og USA.

Mannskap
--------

* Folkerepublikken Kinas flagg Yang Liwei

Høydepunkter fra ferden
-----------------------

Shenzhou 5 ble skutt opp klokken 09:00 (lokal kinesisk tid, +8 timer UTC) fra Jiuquan satellittutskytningssenter - en base i Gobi-ørkenen i Gansu-provinsen. Bæreraketten var Chang Zheng 2F. Romskipet gikk inn i bane klokken 09:10 (lokal kinesisk tid), 343 km over jordoverflaten. 

Oppskytingen av Shenzhou 5 var en del av et kinesisk romprogram for bemannet romferd som startet i 1992.

Hverken oppskytingen eller landingen ble vist direkte på kinesisk fjernsyn, og det er trodd at det var grunnet bekymringer i den kinesiske regjeringen for en mulig ulykke, men tidene for oppskyting og landing var offentlig kjent, og nyheten om begge hendelsene kom på kinesisk TV bare minutter etterpå. Dette plasserte graden av hemmeligholdelse i forbindelse med oppskytingen av Shenzou imellom den amerikanske og den sovjetrussiske. I motsetning til oppskytinger i USA, ble ikke utenlandske journalister invitert til oppskytingen.

Shenzou 5 gjennomførte 14 runder og landet 21 timer etter oppskyting. Romskipet kom inn i jordens atmosfæren kl 06:04, 16. oktober (lokal tid). Fallskjermene åpnet seg normalt og taikonauten rapporterte at han følte seg fin. Landingen skjedde kl 06:28 (lokal kinesisk tid), bare 4,8 km fra den planlagte landinggsstedet i Indre Mongolia, ifølge opplysninger fra den kinesiske regjeringen. Kretsløps-modulen av romfartøyet ble værende i bane, det fortsatte med automatiserte eksperimenter til 16. mars 2004, og brant opp i atmosfæren 30. mai.

Bilder
------

* Landingskapselen til Shenzhou 5Landingskapselen til Shenzhou 5
* Romdrakten til Yang LiweiRomdrakten til Yang Liwei

Referanser
----------

1. ↑  Shenzou OM decayed 30.05.04

Eksterne lenker
---------------

* http://space.com/missionlaunches/
* 
* 
* Spacefacts data about Shenzhou 5
Bretagnes flagg
**Bretagnes flagg** er delt i fem svarte og fire hvit striper og har en hvit kanton med svarte heraldiske hermelinsmerker. Flagget kalles på bretonsk *gwenn-ha-du*, som betyr hvitt og svart. Det ble skapt i 1923 av den bretonske aktivisten Morvan Marchal, som var aktiv i bevegelsen *Breizh Atao* (Bretagne for alltid). Forbildet er USAs flagg, men Marchals flaggtegning ligner også på våpenet for byen Rennes. De ni stripene representerer Bretagnes tradisjonelle regioner eller bispedømmer fra tiden da hertugdømmet Bretagne fortsatt var selvstendig: Cornouaille, Dol, Léon, Nantes, Rennes, Saint-Malo and Saint-Brieuc, Trégor og Vannes. Kantonen står som minne om hertugdømmet Bretagne. Dette førte et heraldisk våpen og flagg av hermelin.

Utformingen av hermelinsmønsteret kan variere, da både tradisjonelle heraldiske og moderne stiliserte tegninger kan forekomme. Bretagnes våpen er bestrødd med hermelin, men tallet på merker slik det benyttes i flagget er nå som regel elleve (fire over tre over fire). Antallet hermelinsmerker har ikke noen spesiell betydning, men noen bretonske nasjonalister leser antallet bokstaver i ropet *breizh dieuh* (fritt Bretagne) inn i merket i kantonen av flagget. 

Flagget har vært benyttet som samlingsmerke for regionale aktivister og bretonske nasjonalister. Gjennom dette har det, særlig tidlig i sin historie, vært politisk kontroversielt. Flagget er ikke offisielt anerkjent av franske myndigheter, men er i dag i utstrakt bruk som regionens symbol.

Litteratur
----------

* Philippe Rault: *Les drapeaux bretons de 1188 à nos jours*, 1998

Eksterne lenker
---------------

* Brittany (Traditional province, France) FOTW
**Juan Díaz de Solís** (født 1470 i Lebrija, død 20. januar 1516 i Río de la Plata) var en spansk utforsker og navigatør.

Díaz de Solís var antageligvis født i Lebrija i Sevilla, men noen forfattere argumenterer med at han kunne vært født i Portugal hos en andalusisk innvandrerfamilie. Han tjenestegjorde som navigatør ved ekspedisjonen til Yucatán i perioden 1506 til 1507 og til Brasil i 1508 sammen med landsmannen Vicente Yáñez Pinzón på leting etter vestpassasjen til India.

I 1508 dro han med Pinzón sørover langs Sør-Amerikas kystlinje og oppdaget bukten ved Rio de Janeiro. I 1515 seilte han igjen fra Spania på jakt etter vestpassasjen, og da han kom til Río de la Platas brede munning var han overbevist om at han hadde funnet den, helt til han senere innså at vannet i denne regionen var ferskvann. Díaz de Solís ble drept under landgang på denne kysten, men det er omstridt om han ble drept av lokale indianere eller som følge av mytteri fra eget mannskap.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Juan Díaz Solís, Store norske leksikon-ID Juan\_Díaz\_Solís[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, oppført som Juan Dias de Solis, NKC-identifikator ola2002161368[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 14425859, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juan Díaz de Solís – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Juan Díaz de Solís i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Felix Ermacora** (født 13. oktober 1923 i Klagenfurt, død 24. februar 1995 i Wien) var en østerriksk folkerettsjurist og konservativ politiker. Fra 1957 var han virksom som professor i statsvitenskap og folkerett ved Universität Innsbruck. Han var medlem av Nasjonalrådet (parlamentet) i Østerrike for ÖVP fra 1971 til 1990. Dessuten var han medlem av Den europeiske menneskerettighetskommisjonen og FNs menneskerettighetskommisjon fra 1958. I 1974 var han president for FNs menneskerettighetskommisjon, og fra 1984 arbeidet han også som ekspert for FN med Afghanistan som fagområde. Han ble utnevnt til direktør for Ludwig Boltzmann Institut für Menschenrechte ved Universität Wien i 1992. Han var også styremedlem i International Society for Human Rights.

Ermacora er blant annet kjent for sitt arbeid med fordrivelsen av tyskerne fra Øst-og Sentral-Europa i årene 1945-1946. Han kom i 1991 til den konklusjon at fordrivelsen oppfylte kriteriene for å betegnes som folkemord.[] Han ledet også Europarådets undersøkelse av deportasjonen av armenerne, og kom til samme konklusjon.[]

Han mottok en rekke utmerkelser i flere land, bl.a. Tysklands og Frankrikes fortjenstordener, UNESCOs pris for menneskerettigheter og Europarådets Den europeiske menneskerettighetsprisen. Han var også æresdoktor ved universitetene i Köln og Strasbourg, og korresponderende medlem av det østerrikske vitenskapsakademiet.

Felix-Ermacora-Institut ble stiftet i 1999 for å føre hans arbeid videre. På hans dødsdag i 2005 etablerte det østerrikske konservative partiets parlamentsklubb *Felix-Ermacora-Menschenrechtspreis*. De første prisvinnerne var den katolske presten Georg Sporschill og ORF-krigskorrespondenten Friedrich Orter.

Verker
------

* *Handbuch der Grundfreiheiten und der Menschenrechte*, 1963
* *Allgemeine Staatslehre*, 2 bd. 1970
* *Österreichische Verfassungslehre*, 2 bd. 1970/80
* *Grundriß der Menschenrechte in Österreich*, 1988
* *Die Entstehung der Bundesverfassung*, 5 bd. 1986-93
* *Menschenrechte in der sich wandelnden Welt*, 3 bd. 1974-94
* *Menschenrechte ohne Wenn und Aber. Erlebnisse und Begegnungen*, 1993

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 120295023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Church Street** (engelsk: *Kirkegata*) er ei gate i sentrale London, i bydelen Westminster. Gata går nordøst-sørvest gjennom strøket Lisson Grove.

Church Street ble anlagt like før 1800 som et ledd i utviklinga av Lisson Green nordvestover fra sognekirka St. Mary i Paddington Green. I løpet av første halvdel av 1800-tallet utvikla Church Street seg til ei markedsgate for særlig jordbruksprodukter, og en stund håpet en at markedet her skulle kunne konkurrere med det mer kjente Covent Garden.

Bebyggelsen omkring Church Street fikk omfattende skader ved tyske bomber under Blitzen i 1941. Etter krigen har vareutvalget i Church Street dreid mot antikviteter og allehånde produkter i lavere prisklasse. Alfie's Antique Market, som åpna i 1976, rommer over 100 forhandlere.

Church Street og nærmeste omgivelser hører til de absolutt fattigste i London, og de fleste innbyggerne bor i enkle utleieleiligheter, for en stor del kommunale. Befolkninga er etnisk svært sammensatt; særlig er det mange innvandrere av bangladeshisk herkomst.
**Chungjeong av Goryeo** (født 1236, død 1308) var den 25. konge av det koreanske kongedømmet Goryeo. Han var sønn av sin far, kong Wonjong.

Chungnyeol var den første av Goryeo-kongene som fikk tittelen *wang* (王), som betyr «konge». Tidligere monarker hadde fått tempelnavn med suffikset *jo* (祖) eller *jong* (宗), som betyr «ærede forfar» og en tittel typisk reservert for herskerne. Etter at Goryeo ble underordnet Yuan-dynastiet, innførte Kublai-khan en praksis med å redusere egen makt og beordret at Goryeo-herskerne ikke kunne benytte slike titler heretter.

Kong Chungnyeol, som kronprins Sim, foreslo ekteskap til en av Kublai-khans døttre. Kublai Khan sa seg enig og de neste 80 årene giftet Gorgeo-kongene seg med medlemmer av den mongolske kongefamilien. Arvinger til trona ble gitt mongolske navn og ble sendt til Dadu der de skulle vokse opp fram til de var voksne.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Wonjong av Goryeo** | **Koreansk monark**(Huset Wang)**(1274–1308)** | Etterfølger:**Chungseon av Goryeo** |

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Church End Finchley**, også kjent som **Finchley Central**, er et område i Barnet i London. Det ligger omkring elleve km nord-nordvest for Charing Cross.

Hovedveien går gjennom området fra nord til sør, og heter Regents Park Road fra North Circular Road til Finchley Central stasjon, og deretter Ballards Lane. Sentrum er området rundt St. Mary's Church og Pardes House School. Man finner også et offentlig bibliotek, en politistasjon og et handleområde.

I den sørøstlige delen av Church End Finchley ligger Avenue House og det jødiske kultursenteret Sternberg Centre. Avenue House har et lite museum med blekkproduksjon som tema, ettersom det var i det huset Henry Charles Stephens oppfant moderne blekk. Mot sør finner man College Farm, som er den siste gården som er bevart i Finchley. I Victoria Park har det siden 1905 blitt arrangert en festival hvert år i juli.

Toponymi
--------

Church End er dokumentert som stedsnavn i 1683, men er eldre. Det er dannet fra mellomengelske *churche* og *ende*, og har betydningen «distriktet ved kirken». Navnet refererer til sognekirken St Mary i Finchley. *Finchley Church End* er også navnet på en krets i Barnet.

Referanser
----------

1. ↑  Mills, D.A. (2000): *Oxford Dictionary of London Place Names*, Oxford University Press. ISBN 978-0199566785.
2. ↑  «Church End, Barnet», *Hidden London*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |
**Tavini Huiraatira** er et politisk parti i Fransk Polynesia. Det er tilhenger av selvstendighet for Fransk Polynesia. Partiet ledes av Oscar Temaru.

Partiet ble grunnlagt som *Front de libération de la Polynésie* i 1975. Det ledes siden starten av Oscar Temaru. Partiet markerte seg som tilhenger av uavhengighet og som motstander av atomprøvesprengingene Frankrike gjennomførte i Fransk Polynesia. Partiet skiftet i 1982 navn til Tavini Huiraatira no Te Ao Maohi, gjerne forkortet til Tavini Huiraatira. Navnet betyr «det polynesiske folks tjener».

Foran valget til Fransk Polynesias forsamling i 2004 gikk Tavini Huiraatira sammen med andre opposisjonspartier og dannet alliansen Union pour la démocratie med Temaru som frontfigur. Denne alliansen har brakt Tavini Huiraatira og Temaru til regjeringsmakten flere ganger. Først fra juni til oktober 2004, så fra mars 2005 til desember 2006, igjen fra september 2007 til februar 2008, så fra februar til november 2009 og igjen fra april 2011 til mai 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Henningham, Stephen: *France and the South Pacific. A contemporary history*, North Sydney: Allen & Unwin, 1992, s. 137.
2. ↑   Fisher, Denise: *France in the South Pacific: Power and Politics*, Australian National University E Press, 2013, s. 76.
3. ↑  Chappell, David: «French Polynesia», *The Contemporary Pacific*, bd. 17, nr. 1, 2005, s. 223.
4. ↑  «Le Président de la Polynésie française» Arkivert 27. juni 2013 hos Wayback Machine. Haut-Commissariat de la République en Polynésie française.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Jarle Aabø** (født 14. august 1962 i Halden) er en norsk informasjonsrådgiver og tidligere pressemann.

Aabø er utdannet ved Norsk journalisthøgskole. Han har tidligere vært hovedforeleser i nyhetsjournalistikk på Handelshøyskolen BI. Han har pressebakgrunn fra blant annet *NRK Dagsnytt* og *Dagens Næringsliv*. 

I 1997 mottok han sammen med Gøran Skaalmo, Ingun Spetalen og Knut B. Steen SKUP-prisen og Den store journalistprisen for avsløring av «NAT-affæren» om at meglerhuset R.S Platou Securities hadde handlet i selskapet hvor de tilrettela en emisjon. Saken førte til at Stortinget endret verdipapirhandelloven og flere meglere i Platou ble bøtelagt av Økokrim.

Han er (2016) faglig leder i informasjonsrådgiverne Aabø & Co i Oslo. Selskapet ble etablert i 2003.

Nyhetsavisen Ja til bilen i Oslo
--------------------------------

Før kommunevalget i 2019 drev Aabø *Nyhetsavisen Ja til bilen i Oslo*, et nettsted basert på motstand mot politikken til Miljøpartiet de Grønne i Oslo. Dette var først navnet på en Facebook-gruppe som Aabø drev, men denne skiftet i oktober 2018 navn til *Ja til bilen*. Ifølge gruppens egenpresentasjon var den en «nyhetsavis som løpende dekker samferdselspolitikken i Oslo», og den beskrev seg også som «upolitisk og ukommersiell». Aabø trakk seg ut av *Ja til bilen* i desember 2019.

Referanser
----------

1. ↑  journalisten.no SKUP-jubel for DN-journalister 02.04.1998
2. ↑  «Hjemmeside». *www.aaboco.no* **(engelsk)**. Besøkt 8. februar 2021.
3. ↑  «Nyhetsavisen Ja til bilen i Oslo». Arkivert fra originalen 28. oktober 2018. Besøkt 28. oktober 2018.
4. 1 2  «Jarle Aabø gir seg». dagbladet.no. 4. desember 2019. Besøkt 24. desember 2020.
5. ↑  «Fagpressen kaster ut Ja til bilen i Oslo». journalisten.no. 23. oktober 2018. Besøkt 28. oktober 2018.
6. ↑  «Ja til bilen i Oslo». Facebook. Arkivert fra originalen 27. mai 2018. Besøkt 22. august 2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Trond Nygard-Sture | **SKUP-prisen**(1997 (delt med Gøran Skaalmo, Ingun Spetalen og Knut B. Steen)) | Neste mottaker:Alexander Øystå, Lars-Erik Nygaard og Kjetil Stormark |
**Olav Jarl Skofterud** (født 20. mars 1940, død 28. januar 2008) var en norsk lektor og amanuensis i fransk språk.

Skofterud var lektor i den videregående skole i Østfold der han også arbeidet som undervisningsinspektør og rektor. Han var den første leder for Fransklærerforeningen i Norge og var redaktør for tidsskriftet *Fransklæreren*. Skofterud arbeidet også for å styrke kontaktene mellom skoler i Norge og Frankrike, blant annet gjennom opprettelse av en norsk avdeling ved Lycée Édouard Herriot i Lyon og gjennom deltakelse i tildeling av stipend for studieopphold i Frankrike for norske lærere og elever under Trollavtalen.

Skofterud var også tilknyttet Østfold distriktshøgskole som amanuensis og studieleder i fransk og var sentral i opprettelsen av merkantil fransk og internasjonal handel som studium ved denne institusjonen i 1989.

I sitt virke arbeidet Skofterud for å utbre kjennskapen til fransk språk og kultur i Norge. Han ble for dette tildelt den franske ordenen *Palmes Académiques*.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsfall», *Aftenposten*, 7. februar 2008, s. 17.

Kilder
------

* Minneord i *Fransklæreren*
**Jarl av Mercia** var en tittel i sen anglosaksisk, anglo-dansk, og tidlig anglo-normannisk periode i England. I løpet av denne perioden dekket jarledømmet landområder til den gamle kongedømmet Mercia i engelske Midlands. Området ble først styrt av ealdormenn under kongene av Wessex på 900-tallet, og ble til et jarledømme i den danske perioden.

I løpet av tiden til kong Edvard Bekjenneren ble jarledømmet holdt av Leofric og hans familie. Leofric var politiske rivaler til Godwin av Wessex og hans familie. Etter den normanniske erobringen i 1066 ble Leofric’ sønn Edwin (angelsaksisk *Ædwine*) bekreftet som jarl av den nye konge Vilhelm Erobreren. Imidlertid ble han involvert i opprøret mot de nye styringmakten i 1071 og ble avsatt. Etter at jarl Edwin var død ble jarledømmet brutt opp i deler og makten og den regionale domsmakten til jarlen ble gitt videre til de nydannede jarledømmene Chester og senere Shrewsbury.

Jarlene av Mercia var:

* Eadric Streona (1007–1017), ealdorman av Mercia
* Leofric (ca.1030–1057)
* Ælfgar (1057–1062)
* Edwin (1062–1070)

Referanser
----------

1. ↑  *Den angelsaksiske krønike*, 1017:« I dette året tok kong Knut hele styringen avl England og delte den inn i fire deler: Wessex for seg selv, East-Anglia for Thurkyll, Mercia for Edric, Northumbria for Erik.»
2. ↑  Crouch, s.100
3. ↑  Mason, s.192
4. ↑  *Den angelsaksiske krønike*, 1007: «I dette året ble også Edric utpekt som aldermann over hele kongedømmet til mercianerne.», 1017: «Dette året ble også aldermannen Edric drept i London».

Se også
-------

* Liste over konger av Mercia

Litteratur
----------

* Crouch, David: *The Normans* (2002) ISBN 1 85285 387 5
* Mason, Emma: *The House of Godwine* (2004) ISBN 1 85285 389 1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |