recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Damoy Point på kartet over AntarktishalvøyaDamoy PointDamoy PointDamoy Point på kartet over Antarktishalvøya
**Damoy Point** er et nes på vestsiden av Wiencke Island i Antarktis, beliggende én kilometer vest-nordvest for Flag Point ved det nordlige innløpet til Port Lockroy. Belgica-ekspedisjonen under ledelse av Adrien de Gerlache seilte forbi her i februar 1898, og videre kartlegging av området ble gjennomført av Jean-Baptiste Charcot på hans første antarktisekspedisjon 1903–05. Han navnga neset etter en fransk megler som støttet mange ekspedisjoner.

I 1973 etablerte British Antarctic Survey en flystripe ved Damoy Point, og en hytte ble oppført i nærheten, i Dorian Bay. Herfra ble personell fløyet videre til den nye forskningsstasjonen Rothera på Adelaide Island når isforholdene forhindret skipene å seile lenger sørover. Flystripa ble tatt ut av bruk i 1995 og hytta ble i 2009 oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Damoy Point i bakgrunnen til venstre, Dorian Bay til høyre, og den britiske og den argentinske hytta i forgrunnen.

Referanser
----------

1. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 3300
2. ↑  Robert K. Headland (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. s. 446. ISBN 978-0-9550852-8-4.
3. ↑  Historic Sites & Monuments in Antarctica. International Polar Heritage Committee

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Dampslupp** er et mindre dampskip fra midten av 1800-tallet som også var den enkleste typen blant dampfartøyene i Norge. Som et fartøy for passasjer- og godsbefordring hadde denne typen vært hyppige brukt langs kysten og på elvene samt sjøene i Norge.

Dampsluppen som forresten ofte var ansett for være elegant, var en åpen båt uten overdekt rom med dørken under vannlinjen, og under dørken var det verken plass for gods eller maskineri. Maskineriet stod synlig midtskips uten vesentlige beskyttelse mot vær med en tynn skorstein som blikkfang. Skipperen som styrte dampsluppen stod på en plattform midtskips, men på de minste hadde styreposisjonen vært flyttet til akter. Dampsluppen oftest er grunt og smalt i sammenligning med andre dampfartøyer i sin samtid.

Som en typisk «bybåt» var denne typen egnet for passasjertransport og dermed var for det meste benyttet i innelukket farvann, spesielt i større havnebyer. Et kalesje kalt «solseil» med seilduk reist på et rammeverk langs hele båten eller den forreste halvdelen gav passasjerene litt vern mot vind og vær. I senere tid hadde enkle overbygg vært reist på dampsluppene, men gjerne ikke for høye eller for tunge.

En av de norske dampsluppene som er kjent, var den første propellbåten på innsjøen Mjøsa, D/S Lettvindt bygget i 1867 for gods- og passasjerfrakt. De første lokalbåtene på Mjøsa var dampsluppene med åpent dekk for gods forut og en enkel salong som ikke utgjort en del av skroget, akterut for passasjerene.

Litteratur
----------

* *Damp- og motorbåter på Mjøsa* Arne Julsrud Berg 1996 ISBN 82-994067-0-6
**Signe Elisabeth Lygre Førre** (født 3. mai 1994 i Voss) er en norsk sanger, kontrabassist og komponist.

Biografi
--------

Førre studerte jazz på Voss Jazzskule. Hennes debykonsert som bandleder var på Vossajazz 2014 med Signe Førre Band. Kvartetten bestod av saksofonist Elisabeth Lid Trøen, pianist Eivind Austad, og trommeslager Håkon Mjåset Johansen, i tillegg til Førre selv. I 2015 spilte hun med bandet Peace, Love and Swing, på Vossajazz, der viste hun seg også som komponist. På Vossajazz i 2018 dukket Førre opp med sin egen trio med et reportuar av en blanding av standarder, hennes egne komposisjoner, og gamle folketoner. Trioen bestod av pianisten Erlend Slettevoll og trommeslager Håkon Mjåset Johansen i tillegg til henne selv.

Utmerkelser
-----------

* 2014: Vant UNGjaJAZZja fra Vossajazz, med Signe Førre Band

Referanser
----------

1. ↑  Klyve, Sveinung (29. april 2014). «Signe Førre Band». *Hordaland*. Arkivert fra originalen 26. mars 2018. Besøkt 25. mars 2018.
2. ↑  «Peace, Love and Swing». Vossajazz. Besøkt 25. mars 2018.
3. ↑  «Signe Førre Trio». Besøkt 25. mars 2018.
4. ↑  «UNGjaJAZZja: Signe Førre Band». Vossajazz. Besøkt 25. mars 2018.
***Missa Caritatis*** er en messe av Ragnar Bjerkreim. Den kalles en kjærlighetsmesse, «ei årtusenlang kyrkjemusikalsk reise, inspirert av den kristne kjærleiksbodskapen». Særlig «Velsigning» som Bodil Arnesen synger, er blitt svært kjent, ikke minst fordi den brukes som avslutning av programmet *Salmer til alle tider* i NRK hver søndagskveld.

Notene til messen er gitt ut på Norsk Musikforlag.

Innspillingen er gitt ut av Lynor i 1995 som Lynor CD 9501. Overskuddet av utgivelsen gikk til et prosjekt i regi av Det norske misjonsselskap til støtte for enslige mødre i Thailand. Kor Z og Gandelo er korene som medvirker på innspillingen, solister er Kjetil Saunes, Bodil Arnesen og Morten Harket. Musikerne Aril Stav (klarinett/saksofon), Iver Kleive (orgel), Eivind Aarset (gitar), Per Flemstrøm (fløyte), Ottar Nesje (trommer) og Kjetil Bjerkestrand (keyboards). Dirigent er Inger Vagle og produsent er Ragnar Bjerkreim.

Sporliste
---------

1. «Introitus» 6:38
2. «Kyrie» 7:23
3. «Gloria» 4:02
4. «Credo» 4:12
5. «Hymne til kjærleiken» Solist: Morten Harket og Bodil Arnesen. 6:52
6. «Sanctus» Solist: Morten Harket. 4:35
7. «Fadervår» 3:20
8. «Agnus Dei» 5:50
9. «Velsigning (til Benedicte)» Solist: Bodil Arnesen. 3:25
10. «Postludium» 6:56

Referanser
----------

1. ↑  Missa Caritatis cover

Eksterne lenker
---------------

* Bjerkreims produksjoner hos Lynor[*død lenke*]
(+)-Kamfer / (–)-Kamfer
**Kamfer** er et hvitt, gjennomsiktig, voksaktig, krystallint, fast stoff med karakteristisk lukt. Kamfer anvendes ofte i ulike typer av eterisk olje og finnes i blant annet tigerbalsam.

Kamfer utvinnes av en olje som finnes i treet japankamfer (*Cinnamomum camphora*) og som i kontakt med luft danner krystaller med spesiell lukt og først brennende, siden kjølende smak. Det tilsettes nitrocellulose for fremstilling av celluloid, et stoff som siden 1950-årene langt på vei har gått ut av produksjon fordi det var ekstremt brannfarlig.

Reaksjoner
----------

Typiske kamferreaksjoner:

* bromering

Illustrasjon som viser bromering av kamfer
* oksidering med salpetersyre

Illustrasjon som viser oksidering med salpetersyre
* omdanning til isonitrokamfer

Illustrasjon som viser omdanning til isonitrokamfer
Kamfer kan også bli redusert til isoborneol med natriumborhydrid.

Biosyntese
----------

I biosyntese er kamfer fremstilt fra geranyl pyrofosfat, via syklisering av linaloyl pyrofosfat til bornyl pyrofosfat, etterfulgt av hydrolyse til borneol og oksidering til kamfer.

Biosynthesis of camphor from geranyl pyrophosphateBiosynthesis of camphor from geranyl pyrophosphate

Se også
-------

* Kamferdrops
* Kamferdråper

Kilder
------

* (no) Kamfer i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** NDL
 |
**Ukyou Kamimura** (神村右狂) også kjent som **Kami** (født 1. februar 1973 i Ibaraki, død 21. juni 1999) var trommeslager i det japanske visual kei-bandet Malice Mizer. Før Malice Mizer var Kami medlem av Kneuklid Romance. Hans symbol i bandet var en sommerfugl, og fargene lilla og rosa ble hans bandfarger. Han ble av mange omtalt som det mest jordnære og glade bandmedlemmet fordi han alltid livet opp stemningen blant de han var sammen med.[] Han døde av hjerneblødning den 21. juni, 1999.

Etter hans død skrev bandmedlemmeme flere sanger dedikert til ham, både før og etter hiatusperioden i Malice Mizer startet. På bursdagen hans året etter ga de ut et minialbum kalt Shinwa, med bl.a. to av Kamis egenkomponerte sanger samt et av bandets dediserte sanger, Saikai no Chi to Bara. Gackt, som forlot bandet fem måneder før Kamimuras død, lagde U+K og Emu - For my dear på starten av sin solokarriere. Közi og Yu~ki lagde en sang i 2004 kalt *Memento*, og Mana dediserte en sang fra sitt soloprosjekt, Moi Dix Mois, utelukkende til Kami.

Eksterne lenker
---------------

* Butterfly Fanside
* Eternite Fanside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Beroun** er en tsjekkisk by som ligger vest i de sentrale delene av landet. Den har cirka 20 000 innbyggere (2022). Byen ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 30 kilometer sørvest for Praha, der elva Litavka munner ut i Berounka.

Den første bosetningen i området til dagens by ble nevnt i 1088, og i 1295 var Beroun blitt en befestet kongeby, hvor mange av innbyggere var tyske kjøpmenn. Den 1. april 1421, 15 dager etter erobringen av Chomutov, ble Beroun erobret av de husittiske troppene under Jan Žižka. Siden den gang har byen hovedsakelig vært tsjekkisk. Byens betydning avtok etter konfiskeringen av byens gods i 1547 og etter tredveårskrigen. Etter sammenslåingen av Podbrdsko-distriktet med Moldau-distriktet (Vltavsko), ble Beroun sete for det nye Beroun-distriktet i 1714. Distriktsetet ble flyttet fra Beroun til Praha i 1791. Først etter 1860, da malm og kalkstein ble funnet i området og tekstilindustrien etablerte seg i Beroun, vokste byen igjen.

Siden 1997 har det vært holdt et håndverks- og keramikkmarked i Beroun på hovedtorget i mai og september. Markedet er det største i sitt slag i Tsjekkia; det består av 200 stands og har rundt 25 000 besøkende.

I august 2002 ble Beroun rammet av en stor flom.

Vennskapsbyer
-------------

* Nicaraguas flagg Condega i Nicaragua
* Tysklands flagg Goslar i Tyskland
* Nederlands flagg Rijswijk i Nederland
* Polens flagg Brzeg i Polen

Referanser
----------

1. ↑  Tsjekkias statistikkbyrå (15. desember 2017) (på cs), *Malý lexikon obcí České republiky - 2017*, Tsjekkias statistikkbyrå, Wikidata Q56284482,
2. ↑  Tsjekkias statistikkbyrå (23. mai 2023) (på cs), *Počet obyvatel v obcích - k 1. 1. 2023*, Praha: Tsjekkias statistikkbyrå, Wikidata Q118612272,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Beroun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Idar Ingebrigtsen** (født 23. mars 1917, død 17. november 2004) var en norsk kunstmaler fra Tromsø. 

Ingebrigtsen startet sin kunstutdanning som 27-åring, ved Otte Skölds Målarskola i Stockholm, mens han fikk sin videre utdanning på Kunstakademiet i København 1948-49 hvor han studerte under Aksel Jørgensen.

Sammen med sin danskfødte kone Eka startet han Tromsø Barneteater på 1960-tallet. Ingebrigtsen var også med i kampen for å realisere Hålogaland Teaterselskap og en av hovedmennene bak opprettelsen av Nordnorske Bildende Kunstnere.

En stor del av hans samling er vist i Tromsø kunstforening, gitt av Troms fylkeskommune til  Tromsø kommune i forbindelse med byjubileet i 1994.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *En tromsøgutt ser tilbake* på Troms.Kulturnett.no

Eksterne lenker
---------------

* Eka og Idar Ingebrigtsen, foto av Mari Karlstad
* Idar Ingebrigtsen bilder, utvalg på Troms.Kulturnett.no

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Kameruns kvinnelandslag i fotball** representerer Kamerun i internasjonal fotball. Fram til Ekvatorial-Guineas noe overraskende seier i Afrikamesterskapet i 2008, var Kamerun blant utfordrerne til å ende Nigerias hegemoni i afrikansk fotball.

Kamerun har, som flere andre kvinnelandslag i fotball i Afrika, eksistert siden 1991, og debuterte i Afrikamesterskapet samme år. Kamerun kom til finalen, men tapte klart over to kamper mot Nigeria. Kamerun trakk seg foran neste mesterskap i 1995, men var tilbake i 1998. Kamerun tapte for Ghana i gruppespillet, men kom videre til semifinalen. Der tapte de igjen stygt for Nigeria, og gikk til bronsefinalen, der de tapte for Kongo (Dem. Rep.) på straffespark. 

I 2000 gikk det dårligere, Kamerun kom ikke videre fra gruppen, da de tapte for både Nigeria og Ghana. I 2002 kom Kamerun til semifinalen igjen, på tross av tap for Sør-Afrika. Semifinalen tapte de på overtid mot Ghana. I bronsefinalen møtte Kamerun Sør-Afrika igjen, men denne gangen vant Kamerun 3-0. i 2004 gikk det enda litt bedre. Først spilte Kamerun uavgjort mot Nigeria i gruppespillet, før de slo Ghana etter ekstraomganger i semifinalen. Gjenmøtet med Super Falcons fra Nigeria ble mindre behagelig, Kamerun tapte 0-5. I 2006 møtte Kamerun Nigeria igjen i semifinalen, og nok en gang tapte de 0-5. I bronsefinalen tapte Kamerun på straffespark mot Sør-Afrika.

Endringene i 2008 fikk Kamerun merke før noen andre. I gruppespillet tapte de for Ekvatorial-Guinea, men vant de to resterende kampene. I semifinalen ble det klart tap for Sør-Afrika. I bronsefinalen møtte Kamerun Nigeria, som for første gang hadde blitt slått ut i Afrikamesterskapet. Kamerun greide uavgjort for andre gang mot Nigeria, og det hele ble avgjort på straffesparkkonkurranse som Nigeria vant.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
**Brunbladlusløve** *(Hemerobius stigma)* er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

*Hemerobius stigma* finnes i hele Norge, og er ganske vanlig.

Utseende
--------

Brunbladlusløve er en ensfarget brunlig bladlusløve. Kroppen varierer, men er vanligvis omtrent 10 mm lang. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).
Brunbladlusløve har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta). Vingene varierer mye med flekker, mønster.

Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

Artene i slekten *Hemerobius* kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hunner kan vanskelig artsbestemmes når de er nyklekte, eldre hunner kan artsbestemmes ut fra genitaliene, men dette medfører disseksjon.

Levevis
-------

Brunbladlusløve er rovdyr og lever vanligvis av bladlus. Arten er tilknyttet barskog.

Referanser
----------

1. ↑   Artsdatabanken takson-ID 51630, besøkt 13. september 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brunbladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *brunbladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brunbladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brunbladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brunbladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *brunbladlusløve* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *brunbladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hemerobius stigma* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
**Kameruns visepresident** var et politisk embete i Forbundsrepublikken Kamerun. Det ble innstiftet gjennom forfatningen av 1961, men ble avskaffet i 1972, da en ny forfatning innførte enhetsstaten Den forente republikken Kamerun. 

Presidenten og visepresidenten ble valgt for en embetsperiode på fem år gjennom allmenn og hemmelig stemmerett. John Ngu Foncha var Vest-Kameruns statsminister 1961–1965, samtidig som han var Kameruns visepresident. Ifølge en senere forfatningsendring kunne ikke visepresidenten inneha et annet regjeringsembete.

Visepresidenten var engelsktalende, mens presidenten var fransktalende.

Liste
-----

      Kamerun National Democratic Party (KNDP)
      Cameroonian National Union (CNU)–Union nationale camérounaise (UNC)

| Bilde | Navn(født–død) | Embetstid | Parti | President | Ref |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | **John Ngu Foncha**(1916–1999) | 1961–1970 | KNDP(til 1966) | **Ahidjo** |  |
|  | CNU–UNC(fra 1966) |
|  |  | **Salomon Tandeng Muna**(1912–2002) | 1970–1972 | CNU–UNC |  |

Referanser
----------

1. 1 2  DeLancey, Mark Dike; Mbuh, Rebecca Neh; DeLancey, Mark W. (15. juni 2019). «Historical Dictionary of the Republic of Cameroon». Rowman & Littlefield. s. 220. ISBN 978-1-5381-1967-9. Besøkt 12. mai 2020.
Karl Johans gate 41 fotografert ca 1905 med skilt for Theatre Amusant over portrommet. Foto: Narve Skarpmoen
Annonse for Theatre Amusant i *Aftenposten* 2. desember 1904
**Theatre Amusant** var en av de første fast drevne kinoene i Kristiania. Den åpna høsten 1904 i bakbygninga til Karl Johans gate 41. Kinoen var eid av firmaet Flach & Wimnel fra Göteborg og bestyreren het Dedekam.

I lokalene hadde det tidligere vært et såkalt diorama, det vil si store panoramamalerier av kjente steder og begivenheter. Lokalet hadde også vært brukt til kunstutstillinger og ymse forestillinger av mer folkelig underholdning (fakirer, ildslukere osv.).

Filmen *Det store togrøveriet* fra 1903 hadde norgespremiere her.

Theatre Amusant flytta seinere til Stortorget, der Christiania Glasmagasin nå ligger. Det opprinnelige kinolokalet blei ombygd i 1914 og fikk navnet Paladstheatret.

Kilder
------

* *Filmeventyret begynner – av og om filmpioneren Ottar Gladtvet*, Norsk filminstitutt 1999.
* Ole H.P. Diesen: *Den store illusjonen – filmbyråenes historie*, Norske filmbyråers forening 1997.
Furnes Jernstøperi i Stange i Innlandet er en av Nordens største produsenter av gategods under varemerket FURNES. Bildet viser et kumlokk i Oslo produsert i støpejern ved støperiet i Stange. Lokket er dekorert med sankt Hallvard hentet fra byens våpenskjold.
Jernlokk fra Furnes jernstøperi med logoen til Statens vegvesen. Foto: Bodø, 2016 
**Furnes Jernstøperi AS** er et jernstøperi i Stange kommune i Innlandet fylke. Det ble etablert i 1958 i Brumunddal og flyttet til Stange i 1967. I 1997 ble bedriften fusjonert med Hamjern, tidligere Hamar Jernstøberi, til Furnes-Hamjern SCC as, og het det til bedriften tok tilbake det gamle navnet i 2014 etter en fisjon med Hamjern i 2011. Selskapet framstiller alle typer jernstøpegods og er en av Nordens største produsenter av gategods under varemerket FURNES. Bedriftens tradisjoner for kumlokk, rammer, rister og andre støpte produkter går tilbake til 1897 da Hamar Jernstøberi ble etablert.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Furnes Jernstøperis nettpresentasjon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Furnes Jernstøperi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Germán Suárez Flamerich** (født 10. april 1907, død 24. juni 1990) var president i Venezuela mellom 1950 og 1952. 

Den venezuelanske militærjuntaen gjennomførte et nytt presidentvalg i 1952. Da de foreløpige valg-resultatene viste at lederen for opposisjonen kunne komme til å vinne valget, suspenderte militærjuntaen hele valget og erklærte det som ugyldig. Deretter valgte juntaen Marcos Pérez Jiménez til provisorisk president den 2. desember 1952. Perez ble innsatt som ny president den 19. april 1953. Kort tid etterpå innførte Perez en ny grunnlov som ga ham diktatorisk makt. 

Flamerich var en advokat, lektor ved en høyskole, diplomat og politiker. Han var president i to år etter mordet på den tidligere presidenten Carlos Delgado Chalbaud. Flamerich ble uteksaminert fra universitetet i Venezuela. Som en student, deltok han i protestaksjoner mot flere diktator-regimer. For hans demonstrasjoner mot myndighetene ble han sendt til fengsel i april 1928, og igjen fra oktober til desember 1929. I 1931, fikk Flamerich en doktorgrad i statsvitenskap og juss. Han ble deretter professor ved Universidad Central de Venezuela fra 1936 til 1941. I 1945 ble han utnevnt til dekan, en stilling han hadde frem til 1947. Suárez Flamerich gikk i eksil i mange år etter hans presidentskap. Han vendte senere tilbake til Venezuela og arbeidet senere som advokat. Flamerich døde i Caracas den 24. juni 1990, da han var 83 år gammel. 

  


| * v
* d
* r
Venezuelas presidenter |
| --- |
| 
* Mendoza
* Bolívar
* Bolívar
* Páez
* Narvarte
* Vargas
* Mariño
* Carreño
* Vargas
* Narvarte
* Carreño
* Soublette
* Páez
* Soublette
* J.T. Monagas
* J. G. Monagas
* J. T. Monagas
* Gual
* J. Castro
* Gual
* Tovar
* Gual
* Páez
* Falcón
* Falcón
* Bruzual
* Villegas
* Monagas
* Villegas
* Guzmán
* Guzmán
* Linares
* Varela
* Guzmán
* Guzmán
* Guzmán
* Crespo
* Guzmán
* H. López
* Rojas
* Andueza
* Villegas
* Crespo
* Crespo
* Andrade
* C. Castro
* Gómez
* Márques
* Gómez
* J. Pérez
* Gómez
* E. López
* E. López
* Medina
* Betancourt
* Gallegos
* Chalbaud
* Flamerich
* Jiménez
* Larrazábal
* Sanabria
* Betancourt
* Leoni
* Caldera
* C. Pérez
* Herrera
* Lusinchi
* C. Pérez
* Barreto
* Velásquez
* Caldera
* Chávez
* Carmona
* Cabello
* Chávez
* Chávez
* Maduro

 |  |
| 
* Detaljert liste

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Furnas-demningen
 **Furnas-demningen** (portugisisk: *Usina Hidrelétrica de Furnas*) er en demning og et vannkraftverk i elven Rio Grande i det sørlige Brasil, i delstaten Minas Gerais. Installert kapasitet etter utbyggingen i 1963 var 1 216 MW totalt fordelt på 8 turbiner. Arbeidet startet i 1958. 

Dette er et av de større kraftverk i Grande-elva, og demmer opp et reservoar på hele 29,5 km³, med overflateareal på 1 440 km² ved normal oppdemmet vannstand. Dermed er dette en av verdens tjue største kunstige innsjøer. Vannstrømmingen er å 13 000 m³/sekund. Demningen er om lag 120 meter høy og 600-779 meter lang.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Furnas Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Demninger i Rio Grande (Brasil) |
| --- |
| Camargos **·** Itutinga **·** Funil **·** Furnas **·** Peixoto **·** Estreito **·** Jaguara **·** Igarapava **·** Volta Grande **·** Porto Colombia **·** Marimbondo **·** Água Vermelha | Brasils flagg |
**Hvitkantet glansfly** (*Protodeltote pygarga*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet på Sørlandet og det sørligste Østlandet i Norge.

Utseende
--------

Et forholdsvis lite (vingespenn 23 – 26 mm)og slankt, mørkgrått nattfly med brede vinger. Kroppen er grå, bakkroppen med en rekke av svarte flekker langs ryggen. **Forvingen** er brunsvart, den ytterste og bakerste delen skinnende hvit. Ved framkanten er den hvite fargen redusert til en smal siksak-stripe. Nyremerket midt i vingen er vanligvis lysgrått og tydelig. **Bakvingen** er lyst brungrå og litt silkeaktig.

Levevis
-------

Arten kan finnes på enger og på lysninger i skogen. Larvene lever på gressene blåtopp (*Molinia caerulea*) og lundgrønnaks (*Brachypodium sylvaticum*) og kan finnes mellom juli og september. Arten overvintrer som en puppe i bakken. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.

Utbredelse
----------

Den finnes i Europa, bortsett fra lengst i nord, og videre østover til Japan. I Norge synes den være meget sjelden. Det er funnet enkelt-eksemplarer på seks ulike lokaliteter fra Sørum i Akershus i øst til Kristiansand i vest. Man kjenner altså ingen norske bestander av denne arten.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Hvitkantet glansfly[*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Protodeltote pygarga* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hvitkantet glansfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hvitkantet glansfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hvitkantet glansfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *hvitkantet glansfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *hvitkantet glansfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Protodeltote pygarga* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Protodeltote pygarga* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Burotdvergmåler** (*Eupithecia succenturiata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (*Eupithecia*). Den finnes nord til Trøndelag i Norge, men mangler på Vestlandet.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 20 – 25 mm), slank, hvit og grå måler, en av de største dvergmålerne (*Eupithecia* spp.). Den kan kjennes forholdsvis lett på at det er så mye hvitt i vingene og på av ryggsiden av forkroppen er hovedsakelig hvit. Forkroppen er hvit på overisden bortsett fra en grå "krage" lengst foran. Bakkroppen er grå med en rekke av små, svarte flekker langs ryggen, det bakerste leddet er hvitt. **Forvingen** har et hvitt felt langs midten som går fra roten og omtrent 2/3 ut i vingen. Midt i vingen er det en oval, svart flekk. I den ytre delen et jevnbredt, hvitt tverrbånd, utenfor dette en smal, hvit, siksak-linje. **Bakvingen** er lyst grålig. Larven er lysbrun med tallrike, små, hvite vorter spredt over hele kroppen. Den har en smal, hvit sidestripe og en rekke av rombeformede, brune flekker langs ryggen.

Levevis
-------

Larvene lever på blomstene av burot (*Artemisia vulgaris*), av og til også på ryllik (*Achillea* spp.), reinfann (*Tanacetum vulgare*), sløke (*Angelica sylvestris*) og blåbær (*Vaccinium myrtillus*). De voksne målerne flyr om natten i juni – august og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten finnes i den den palearktiske sone. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men mangler i Rogaland og Hordaland.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *burotdvergmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *burotdvergmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *burotdvergmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *burotdvergmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *burotdvergmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *burotdvergmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eupithecia succenturiata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Eupithecia succenturiata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Eupithecia succenturiata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 12. mai 2008 hos Wayback Machine.
**Brundall** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Broadland i grevskapet Norfolk i England. Den ligger ved nordbredden av elven Yare, nær Surlingham Broad, omkring 11 km øst for byen Norwich. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 4019 innbyggere.

Landsbyen er kjent for båtbyggerier. Brooms of Brundall var tidligere en viktig fabrikant, og stedet har fremdeles aktivitet innen industrien. Stedet har to jernbanestasjoner, Brundall og Brundall Gardens, som begge betjener Wherry Lines fra Norwich til Great Yarmouth og Lowestoft. 

Colin Chapman (1928–1982), grunnleggeren av Lotus Cars, var fra Brundall, og det samme var historikeren Robert Ashton (1924–2013).

Referanser
----------

1. ↑  Ordnance Survey (2005): *OS Explorer Map OL40 - The Broads*. ISBN 0-319-23769-9.
2. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 11. oktober 2016 hos Wayback Machine. Neighbourhood Statistics. Office for National Statistics

Eksterne lenker
---------------

(en) Brundall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Brundall», *Genuki Norfolk*
* Church of St Laurence

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Hans Soelberg Struksnæs** (født 24. april 1902, død 25. april 1983 i Oslo) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Struksnæs vant en olympiske sølvmedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den norske båten «Silija» som kom på andreplass i 8-metersklassen bak den italienske båten «Italia». Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Silija» besto av Struksnæs, John Ditlev-Simonsen, Olav Ditlev-Simonsen, Lauritz Schmidt, Nordahl Wallem og Jacob Tullin Thams

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i seiling, 8-metersklassen Norges flagg Norge

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Struksnæs – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Struksnæs – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Struksnæs – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Andreas Schlüter** (født antagelig 1659 eller 1660 i Danzig (Gdańsk), død 1714 i St. Petersburg) var en prøyssisk arkitekt og billedhugger.

Liv
---

Krasiński-palasset
Schlüter vokste opp i Danzig som sønn av en billedhugger. Han gikk selv i lære som billedhugger hos billedhuggeren Saponius. Hans første kjente verk er skulpturer utført til Königliche Kapelle Danzig. Senere laget han betydningsfulle relieffer til Krasiński-palasset i Warszawa. I 1694 ble han kalt til Berlin, og laget endestensrelieffene til tøyhuset i Berlin.

Under sin Italiareise i 1696 studerte han de store mestre. Fremfor alt Michelangelo Buonarroti og Gian Lorenzo Bernini kom til å prege hans arbeid. Han ble i 1698 gitt i oppdrag å bygge om Berlins byslott av kurfyrst Fredrik av Brandenburg. Resultatet ble det fremste profane byggverk innen protestantisk barokk, med elementer fra italiensk barokk og den spirende klassisismen.

Hans mest kjente verk er det såkalte Bernsteinrommet. Det ble bygget fra 1701 og i 1716 gitt i gave av den prøyssiske kongen til den russiske tsar Peter den store. Fra 1702 til 1704 var Schlüter direktør for Akademie der Künste. To år senere falt han imidlertid i unåde på grunn av manglende fundamentering av mynttårnet i byslottet, og ble gitt avskjed som hoffbyggmester. Han fortsatte imidlertid å virke som hoffbilledhugger. Hans fremste rytterstatue var statuen av «den store kurfyrsten» på Lange Brücke ved byslottet, som han hugget i 1708 og idag står ved Schloss Charlottenburg.

Andreas Schlüter reiste i 1713 til St. Petersburg og arbeidet for Peter den store. Han bygget sammen med Johann Friedrich Braunstein det store palasset i Peterhof og slottet Monplaisir. Også byens eldste bygning, Kikinpalasset, ble tegnet av ham, og han utformet også relieffene i sommerpalasset.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11860841X, portal.dnb.de, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Autorités BnF, BNF-ID 14591600b, catalogue.bnf.fr, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   CERL-ID cnp00396432, data.cerl.org, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   RKDartists, RKD kunstner-ID 70647, rkd.nl, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de, Deutsche Biographie-ID 11860841X, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11860841X, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2   AGORHA, AGORHA person/institution ID 48443, agorha.inha.fr, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   IdRef, www.idref.fr, IdRef ID 076450139, besøkt 20. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Andreas Schlüter i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

Portaler: Kunst | Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** KulturNav
 |
**Madrigalkomedie** er en form for lett underholdningsmusikk med komisk handling, vanligvis bygd opp av en rekke madrigaler sunget *a cappella* satt sammen til en sammenhengende historie, iblant med et løst dramatisk plot. 

Formen var populær i Italia sent på 1500-tallet, men selve begrepet «madrigalkomedie» stammer fra 1900-tallet og ble gjort kjent av Alfred Einstein.

Det første madrigalsettet satt sammen til en sammenhengende (og svært komisk) historie var Alessandro Striggios *Il cicalamento delle donne al bucato* (1567, tittelen betyr omtrent «Kjerringsladder i vaskeriet»). Senere madrigalkomedier ble i blant delt opp i en prolog med påfølgende akter. Selv om de ikke ble iscenesatt slik vi kjenner det fra operaen, kan madrigalkomediene ha blitt oppført på scener med malte baktepper: et tresnitt med motiv fra en framføring av Orazio Vecchis *L'Amfiparnaso* (1597) viser en kostymekledt sanger foran et bakteppe som forestiller en bygate. Vecchis instruksjoner i partituret forteller at sangerne ikke skal spille teater, men la publikums fantasi gjøre jobben: *«handlingen jeg snakker om skal dere se for dere i fantasien; det kommer ikke inn via øynene men gjennom ørene: istedenfor å se, lytt og vær stille.»*

Musikkformen var særlig populær i Italia på 1590-tallet og noen få år inn på 1600-tallet, men forsvant straks operaen inntok scenene tidlig på 1600-tallet. Tidligere ble madrigalkomediene regnet som en forløper for operasjangeren, men de fleste av dagens musikkhistorikere ser nå formen som en egen utviklingslinje.

Viktige komponister av madrigalkomedier var Alessandro Striggio, Adriano Banchieri, Giovanni Croce og Orazio Vecchi.

Litteratur
----------

* Articles «Madrigal comedy», «Madrigal,» "Alessandro Striggio" i *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, red. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. ISBN 1-56159-174-2
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. ISBN 0-393-09530-4
* *The New Harvard Dictionary of Music*, red. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. ISBN 0-674-61525-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Burqin (rosa) i Altay (gul)
**Burqin** (kinesisk: 布尔津; pinyin: *Bù'ěrjīn*; uigursk: بۇرچىن / *Burçin*) er et fylke i prefekturet Altay i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.

Om lag 150 km nord for selve byen Burqin ligger innsjøen Kanas, som anses som svært naturskjønn. Det er naturvernområder i fylket, og i elva Buerjin ble den store Chonghu'er-demningen a nlagt i 2009.

Befolkningen var på 68 112 innbyggere i 1999.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 217 løper gjennom området. Den begynner i Altay og ender i Kuqa, begge i Xinjiang.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Burqin County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalregjeringens hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**«Roses of Picardy»** er en britisk krigstidsballade med melodi av Haydn Wood og tekst av Frederick Weatherly. Waetherly skrev den da han var arméoffiser i 1916. «Roses of Picardy» var én av de mest populære sangene fra den første verdenskrig.

Stykket ble raskt populært og fortsatte å være det i mange år etter sin opprinnelige utgivelse. Britiske soldater hadde sunget den da de ble innrullert til krigstjeneste ved Fronten i Frankrike og Flandern.

Weatherly skrev angivelig teksten etter at han hadde begynt å nære hengivenhet for en fransk enke, mens han fikk beskyttelse i hennes hjem.

Blant de første kommersielle innspillingene var de med Ernest Pike fra 1917 og John McCormack fra 1919. Så sent som i 1967 hadde Vince Hill en Top 20-hit med sangen, som fremdeles ble fremført i første tiår av 2000-tallet.

Innspilte versjoner (i utvalg)
------------------------------

* Sidney Bechet
* Fernandel
* Mario Lanza
* Yves Montand
* The Platters
* Tino Rossi
* Frank Sinatra

Eksterne lenker
---------------

* Vintage Audio: Roses of Picardy
**Klubbgata** i Stavanger starter i nordenden av byparken ved Obstfelders plass og ender ved parkeringshuset på Jorenholmen i nord. Midt i gaten møtes Klubbgaten og Hospitalsgata. Sørover går Hospitalsgata til Pedersgata og går mot Petrikirken, Nytorget og Østre bydel.

Under gateløpet renner Skolebekken. Skolebekken var fram til 1848 østgrensen for Stavanger by.

Gata mellom Kongsgata og Hospitalgata ble bygget i 1916. Veien ble bygget med en bredde på 12,5 meter. Grunnen ble avstått av Stavanger Klubbselskap som eide det som nå er Handelens hus. Kommunen fikk hagegrunnen gratis. Navnet på denne delen av gata har den etter Stavanger Klubbselskap (Klubben). Navnet ble vedtatt av bystyret i 1918.

Ved Hospitalgata var det en bro over Skolebekken – gjerne kalt Grinda. Grinda lå omtrent der inngangen til Prix-butikken er nå (2013). Mellom Grinda og til Nygata gikk det en gate som het Skolebekkgata.

Mellom Hospitalgata og Jorenholmen ble opparbeidet slik den er nå i 1964, som riksvei 40. Veien ble bygget med en bredde på 16 m meter. Arbeidet ble betalt over statsbudsjettet. Det ble revet en rekke hus mellom Hospitalgata og Jorenholmen. Gata Jorenholmstredet ble en del av Klubbgata.

I krysset med Nygata var det en dam, som kan ha vært brukt som kverndam. Her var det også en bro over Skolebekken. Stavanger Hospital lå på østsiden av dagens Klubbgate, og kanskje også Persklosteret.

Myhregården 2010  Foto: Jarle Vines Siden 1960-tallet er det kommet en rekke ruvende bygg i gata: Bøndernes hus, Handelens hus, Arkaden kjøpesenter, Misjonsselskapets bygg, Bredalgården, Idunbygget, Vestagården og Aftenbladbygget. Bare mellom Nygata og Jorenholmen er det igjen et par hus fra før 1960, med Myhregården som det mest staselige.

Litteratur
----------

* Arthur J. Tønnesen: Skolebekken – bispealmenningen, Stavanger aftenblad, 8. januar 1964.
* Stavanger Aftenblad: Byggekvote til Misjonsselskapet, Ankerbygget og Idungården, 15. februar 1966.
* Arne Kvitrud: Stavangers middelaldergeografi fra St. Annas bro til Korbrødregården, Stavanger Museums årbok 2011.
**Gaute Tomas Einevoll** (født 1962) er professor i fysikk ved Universitetet for miljø- og biovitenskap på Ås. Hans forskningsområde er beregningsorientert nevrovitenskap, dvs. matematisk modellering av hjernen og nervesystemet.

Einevoll studerte ved Norges tekniske høgskole (NTH), der han i 1985 ble sivilingeniør ved linje for teknisk fysikk. I 1991 ble han doktor ingeniør ved NTH. Deretter var han fra 1991 til 1994 postdoktorstipendiat, hovedsakelig ved Department of Physics ved University of California, San Diego.

Einevoll ble i 1994 førsteamanuensis i fysikk ved Institutt for matematiske realfag ved Universitetet i Tromsø, der han senere ble professor. Siden 1996 har Einevoll vært professor i fysikk ved Institutt for matematiske realfag og teknologi ved Universitetet for miljø- og biovitenskap.

Bibliografi
-----------

* *Naturens kode* Gyldendal 2005. Redaktør sammen med Eirik Newth
* *Hva er fysikk* Universitetsforlaget 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Gaute T. Einevoll i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Gaute T. Einevoll i BIBSYS
* Hjemmeside (NMBU)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ORCID **·** CRIStin
 |
**Klubbekrigen** var et bondeopprør i finske Österbotten (Finland lå da under Sverige) i 1596–1597. Navnet kommer av at klubber ble brukt som våpen av bøndene. Opprøret, som hadde hjelp av hertug Karl, var rettet mot stattholderen på Åbo slott, Claes Fleming. Lederen for opprøret var Jacob Ilkka.

Bakgrunn
--------

Opprøret startet på grunn av de dårlige forholdene som rådde i Österbotten. Bøndene hadde lenge lidd fordi de måtte forsørge de troppene som bodde på gårdene i området under krigen mot Russland. Selv ikke etter freden i Teusina i 1595 dro troppene vekk. Ansvarlig for dette var riksmarskalken og stattholderen på Åbo slott, Claes Fleming, som kom fra en finsk adelsslekt. Bøndene klagde til hertug Karl, som da var riksrådets leder i kong Sigismunds fravær. Han rådet dem til å forsvare seg selv mot Flemings folk og antydet at det skulle komme hjelp fra hans side. Dette skyldes at hertug Karl var i konflikt med kong Sigismund, og Claes Fleming var lojal mot kongen.

Opprøret
--------

Storkyro kirke.
Allerede 25. november 1596 var det tumulter ved Storkyro kirke (kirke for hele den finske befolkningen i Österbotten). Bøndene besluttet å dele seg i grupper og så trenge inn i sørlige Finland. Hovudstyrken, under kommando av Jacob Ilkka trengte inn i Satakunta i Västra Finlands län, men ble 31. desember 1596 slått ved Nokia gård. Ilkka selv ble fanget og henrettet. De bøndene som nådde fram til Tavastland ble slått tilbake av **Ivar Tavast** ved Padasjoki kirke. Skarene som hadde rykket inn i Savolax og som hadde fått med seg store deler av innbyggerne der, samlet seg 23. januar 1597 ved St. Michels prestgård med hövdingen på Nyslott, Götrik Fincke sine tropper og ble fullstendig slaktet. Mens bøndene fra sørlige Österbotten led nederlag etter nederlag, hadde de lenger nord forholdt seg rolige. Men nå spredte opprøret seg også til disse, etter at de var blitt oppildnet av måten deres sørlige kolleger var blitt behandlet på. Nyvervede bondegrupper trengte fram til sørlige Österbotten. Fleming, med sine ryttere skyndte seg og kom dem i møte. Det siste, agjørende slaget stod 24. februar 1597, der bøndene på nytt led nederlag.

Etterspill
----------

Minnesmerke om krigen.
Motsetningene mellom den seirende finske krigeradelen og den finske bondebefolkningen ble påvirket av at de finske slottene ikke sluttet seg til hertug Karl etter hendelsene etter slaget ved Stångebro, men forble Sigismund-tilhengere. Da hertug Karl erobret Finland ble mange finske adelsmenn henrettet ved Åbo og Viborg, samtidig som finske bønder mange steder hevnet seg etter klubbekrigen.

Eksterne lenker
---------------

* Klubbekriget Internettside av Eugen Söderström

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
*Klozapin*
**Klozapin** (**Clozapine**, det registrerte varemerket **Leponex**), *8-kloro-11-(4-metyl-1-piperazinyl)-5*H*-dibenzo(b,e)(1,4)diazepin*, et neuroleptikum. Klozapin er et atypisk neuroleptikum og har ved siden av olanzapin sterkest kjente antipsykotiske effekt av alle atypiske neuroleptika, dog svakere stemningsstabiliserende effekt, hvorav det mer sjelden anvendes ved bipolart syndrom enn andre legemiddel fra samme gruppe. Klozapin blir i all hovedsak kun foreskrevet når minst to andre antipsykotika er forsøkt og at disse ikke har hatt den ønskede effekt. 

Klozapin anvendes fremst ved terapiresistent schizofreni.

Substansen kan gi kraftig vektøkning som bivirkning og alvorlige bivirkninger på blodet og derfor må blodprøvekontroller tas regelmessig. Om pasienten øker så mye i vekt at det truer dennes fysiske helse, bør klozapinbehandlingen revurderes.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon på FASS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
I telekommunikasjon, er en **burst-sending** eller **databurst**
 en kringkasting av en komprimert melding over en kort periode.

Burst-sendingen kan være tilsiktet kringkasting av en komprimert melding med en svært høy hastighet i løpet av svært kort tid. Denne teknikken er populært hos militære og spioner, som både ønsker å minimere sjansen for at deres egne radiosendinger skulle bli oppdaget, (LPI) og lav sannsynlighet for gjenkjennelse (LPR).

På 1980-tallet ble begrepet "data-burst" (og "info-burst") brukt som en teknikk av noen britiske og Sør-Afrikanske TV-programmer for å overføre store mengder primært tekstinformasjon. De ville vise flere sider med tekst i rask rekkefølge, vanligvis på slutten av programmet; - seere ville videotape den, og deretter lese den senere ved å spille opptaket tilbake ved å bruke pause-knappen etter hver side.

Burst-sending kan også oppstå naturlig, for eksempel når de laster ned data fra internett med høye hastigheter. Det kan også oppstå i et nettverk der dataoverføring er avbrutt av intervaller. Burst-overføring muliggjør kommunikasjon mellom dataterminaler (DTEs) og data-nettverk som opererer med ulike dataoverføringshastigheter.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Se også
-------

* Spredt spektrum
**Moth** er en dansk slekt, mest kjent gjennom Sophie Amalie Moth (1654–1719), kong Christian Vs offisielle elskerinne, som ble tildelt grevskapet Samsøe. Hun var datter av *hoffmedicus* (kongelig livlege) Poul Moth (1600 Flensborg–70) og Ida Dorothea Bureneus (1624 Kiel–89). Sophie Amalie Moth fikk to sønner og tre døtre med Christian V, som ble gitt navnet Gyldenløve, bl.a. sønnene Ulrik C. Gyldenløve og Christian Gyldenløve, gift med Dorothea Krag (1675-1654), og datteren Christiane Gyldenløve (1672–1689), gift med lensgreve Frederik Ahlefeldt (1662–1708).

Christian Gyldenløves tre barn fikk navnet Danneskiold-Samsøe og ble opptatt i grevestanden, hvorav datteren Frederikke Louise ble gift med hertug Christian August I av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg.

Forbindelsene til kongen førte til at slektninger av Sophie Amalie Moth ble hjulpet i sine karrierer, og man snakket om det *mothske parti*. Flere av slektningene hennes ble adlet. Sophie Amalie Moths søstersønn Poul Moth (ca. 1668–etter 1700) (sønn av Jens Andersen Hals og Beate Ingeborg Moth), som bl.a. var amtmann over Ringsted amt og over Sorø amt, ble adlet 19. august 1698.

Sophie Amalie Moths bror Mathias Moth (1649–1719), som bl.a. var geheimeråd og direktør for postvesenet 1690–99, fikk våpenbrev. Forbindelsene til Mothslekten medvirket også til at Sophie Amalie Moths svoger Søren Glud ble utnevnt til biskop av Viborg og adlet i 1679.

Referanser
----------

1. ↑

Litteratur
----------

* Moth (våpenbrevsslekten), Danmarks Adels Aarbog, 1958-59, 7.
* Moth av 1698, Danmarks Adels Aarbog, 1958-59, 17.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |