recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
> ...en sælger i Oslo (...) geraadet udi slagsmaal og blant annet fik sit kjæveben knust. Til den tandlæge som behandlet ham oplyste han at han var storhopperen Ola Moon fra Nordre Land som skulde til St. Moritz. Han hadde trænet i Heggehullet og hadde faat kjævebruddet der fordi han hadde maattet kjøre undav for to damer som stod i undavrendet og puderet sig!  
>   
> I retten maatte han dog vedkjende sig at han hverken var storhopper eller Ola Moon.
> 
> 
> Avisartikkel sitert i boka *Skihistorien i Nordre Land*
> 
> 

**Ola Moon** (født 19. mars 1904 på Dokka, død 1. juni 1978 i Oslo) var en norsk skihopper og kombinertløper. Han representerte Nordre Land IL, IL i BUL og Døves Sportsklubb.

Moon, som var døv, kom på 2.-plass i klasse 16-17 år i landsrennet i hopp for gutter i Oslo i 1922. I 1928 ble han nummer 4 (3. premie) i kombinert under hovedlandsrennet (NM) i Narvik. Året etter vant han det spesielle hopprennet og tok 2.-plass i kombinert i skirennene ved Fiskartorpet i Stockholm.

Ola Moon var tatt ut til VM i Oberhof i 1931, men i likhet med mange andre deltakere ble han rammet av influensa under mesterskapet, og han måtte trekke seg fra begge hopprennene. I 1933, det første året det var seniorklasse (20-32 år) i spesielt hopp i hovedlandsrennet, fikk han Damenes pokal som beste kombinerthopper under mesterskapet i Aker. Han ble nummer 6 i det spesielle hopprennet i Holmenkollen i 1939 og tangerte Sven Selångers bakkerekord som var satt i det samme rennet.

Han konkurrerte også etter krigen. I 1953 tok han gullmedalje i hopp under de internasjonale vinterlekene for døve i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Kåre Kompelien: *Boka om Land XII: Skihistorien i Nordre Land*. Nordre Land kommune 2003. ISBN 82-91525-09-9 (s. 139, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. 1 2 3  *Skihistorien i Nordre Land* (s. 268-269)
3. ↑  Ragnvald Johnsen (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Namdal og Nord-Norge*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1960 (s. 166, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
4. ↑  Arbeiderbladet: Hovedlandsrennet i Narvik (s. 7, 12. mars 1928, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
5. ↑  Arbeiderbladet: Normennene dominerte i Fiskartorpet (s. 8, 5. februar 1929, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
6. ↑  Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Sør*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1956 (s. 167, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
7. ↑  Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955 (s. 103, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
8. ↑  *Norske skiløpere - Østlandet Sør* (s. 401-402)
**«Oh! Darling»** er en sang av The Beatles som ble utgitt i 1969 på albumet *Abbey Road*. Sangen er skrevet av Paul McCartney, men kreditert på vanlig vis Lennon/McCartney.

Sangen er kanskje McCartneys sterkeste vokalpresasjon både før og etter The Beatles, skjønt «Helter Skelter» og Golden Slumbers viser noe av det samme. Opptakene til sangen ble gjort tidlig om morgenen hvor stemmen var på sitt mest rustne. Det er sakte og tung blues med progresjon til taktomslaget. Sangen er bygget en klassisk modell med to vers og overgangsvers, gjentagelse av samme modell, og som en kuriositet finnes det ingen ‘intro’ eller ‘outro.’

Sangens innhold omhandler det klassiske temaet hjerte-smerte, om forhold som brytes og hvor den ene part som ber den andre om å ikke forlate forholdet. Arbeidstittelen på «Oh! Darling» var «I'll Never Do You No Harm» hvilket kommer fram fra første vers:

*Oh! darling, please believe me*
*I'll never do you no harm*
*Believe me when I tell you*
*I'll never do you no harm*
Paul McCartney spilte bass, førstegitar, overdubbing på piano og tamborine, mens John Lennon spilte piano, George Harrison spilte også førstegitar og hadde Ringo Starr på trommer. McCartney sang førstestemmen, og Lennon og Harrison hadde andrestemmene.

Eksterne lenker
---------------

* «Oh! Darling»[*død lenke*]—sangteksten
* Alan W. Pollacks notat på Oh! Darling
**«Ogre Battle»** er den første sangen på den sorte siden av *Queen II,* og også den første på albumet som er komponert av Freddie Mercury. Som tittelen sier, forteller den en historie om en kamp (battle) mellom mennesker og troll (ogre), og den inkluderer en gitarsolo av Brian May kombinert med stemmen til Roger Taylor for å simulere en kamp.

Sangen ble komponert av Freddie Mercury i Queens tidligere dager, det er sagt han komponerte den for gitar og brukte å spille den i raskt tempo. Uansett lot han Brian May spille gitar på plata og i ettertid. «Ogre Battle» har vært en del av Queens konserter siden 1972, faktisk før deres første album. Den var opprinnelig skrevet til deres andre prosjekt (*Queen II*) fordi de ville spille den inn skikkelig i stedet for å gjøre det i hastverk (de måtte i såfall da gjøre det mellom alle de andre innspillingene til sangene de spilte inn til det første albumet). En annen sang de hadde spart til andrealbumet er «White Queen (As it Began)», som er skrevet av Brian May i hans tid som student.

Ogre Battle er en avansert og kompleks sang. Freddie Mercury krevde av produsent Thomas Baker at den skulle inneholde mange progressive effekter. Effektene var blant annet skarptrommer spilt baklengs, roping, forvrengte gongtrommer (gong-gong) og at slutten på platen er den samme som begynnelsen, men spilt baklengs.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ogre Battle* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur
«Ogna» har flere betydninger.
**Ogna** er ei elv i Ogndal i Steinkjer kommune i Trøndelag. Den dannes ved samløpet mellom elvene Rokta og Sørrokta, rundt 25 kilometer øst for Steinkjer by. Elva renner deretter vestover og ved Guldbergaunet, nordøst for Steinkjer sentrum, løper den sammen med Byaelva og danner den korte Steinkjerelva, som munner ut i Beitstadfjorden etter 1,5 kilometer. Ogna er 75,2 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 573,54 km². De to største innsjøene i Ogna sitt nedbørfelt er Lustadvatnet og Mokkavatnet. Middelvannføringen ved munningen er 19,86 m³/s.

Elva ble i 1986 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan III for vassdrag.

Lakseprasitten *gyrodactylus salaris* ble påvist i 1977. Etter flere rotenonbehandlinger ble elva friskmeldt i 2014.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  «128/1 Ogna». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 14. oktober.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
3. ↑  Gyrodactylus salaris: Mattilsynet friskmelder Steinkjervassdragene Arkivert 30. mars 2015 hos Wayback Machine. Mattilsynet (23. september 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Ogygoptynx wetmorei***(†) (fossil) er (per 2016) det eldste kjente beviset i verden som ubestridelig er etter en ugle. Funnet ble gjort i 1976 og stammer deportiver i Mason Pocket i La Plata County, Colorado, USA. Fossilene ble funnet i et lag som er omkring 61,7–56,8 millioner år gammelt og viser et ugle med lange ekstremiteter.

Da arten ble oppdaget så den ut til å representere en ny gruppe med fugler. Detaljerte sammenligninger med andre fugler fra paleocen funnet i Colorado, demonstrerer med all mulig tydelighet at det er snakk om en art som er distinkt fra alle nordamerikansk protougler (Protostrigidae) og alle europeiske ugler fra paleogen Den er trolig en mellomform av moderne Strigidae (uglefamilien) og Tytonidae (tårnuglefamilien). Slekten ***Ogygoptynx*** er plassert i den monotypiske familien **Ogygoptyngidae**, som ifølge Rich & Bohaska (1981) tilhører Strigiformes, er (ifølge Fossilworks) søstergruppen til Bradycnemidae, Heterostrigidae, Protostrigidae, Sophiornithidae, Strigidae og Tytonidae.

På grunn av dateringen har *O. wetmorei* vesentlig komplisert forståelsen av uglenes tidlige evolusjon, fordi den virker å være mer moderne anatomisk enn fossile funn av ugler som er betydelig yngre. Funnet reiser derfor mange spørsmål om uglenes opprinnelse.

Referanser
----------

1. 1 2  P. V. Rich and D. J. Bohaska. 1981. The Ogygoptyngidae, a new family of owls from the Paleocene of North America Arkivert 29. september 2020 hos Wayback Machine.. *Alcheringa* **5**(2):95-102 [J. Alroy/J. Alroy]. DOI: 10.1080/03115518108565424
2. ↑  Marks, J.S. Cannings, R.J. & Mikkola, H. (2016). Typical Owls (Strigidae). In: del Hoyo, J. Elliott, A. Sargatal, J. Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). *Handbook of the Birds of the World Alive*. Lynx Edicions, Barcelona.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ogygoptynx wetmorei* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ogygoptynx wetmorei* hos Fossilworks Rediger på Wikidata
Ogoouéflodens tilfangsområde
**Ogooué** eller **Ogowe** eller **Ogove** er den viktigste floden i Gabon i Afrika. Ogooué har sitt utspring 450 moh 2°40′S 14°30′Ø, på et sandete og nesten treløst platå, Batéképlatået, som dannet vannskillet mellom dens og Kongoflodens område. Den flyter i nordvestlig retning, gjennom flere fosser, forøkes med flere bielver, og endrer retning etter at den fra nord i nærheten av ekvator har mottatt elven Ivindo, fortsetter mot vest, og senere mot sørøst. Etter at den har mottatt sin største bielv, Ngounie, blir den svært bred og øyrik, og mottar fra nord mer vann fra innsjøen Azingo og fra sør fra innsjøene Onangue og Anengue.

Den nordligste grenen av deltaet, Nasaretfloden, som faller ut i Nasaretviken nord for Kapp Lopez, har under den tørreste perioden av året et dyp av 6-9 meter. Den sydligste faller ut i den store lagunen Nkomi, som henger sammen med Atlanterhavet. Deltaets store utstrekning (omkring 120 km fra nord til sør) samt den veldige vannmengden (som beror på at flodområdet ligger innen det tropiske regnbeltet) gav en gang ganledning til antagelsen at elven var en nordlig gren av Kongo, eller i alle fall et av kontinentets hovedfloder. 

Elvens lengde er 1 200 km, flodområdet 300 000 km², hvorav deltasumpen 4 800 km². Den er farbar for mindre fartøyer 350 km opp til Ndjolé.

Flodens munningsområde ble i 1873 tatt i fransk besittelse, og Victor de Compiègne og Alfred Marche dro i 1874 oppover elven nesten til 13° østlig lengde. Fra 1876 undersøkte Pierre Savorgnan de Brazza under flere reiser elvens øvre løp og tok samtidig dets område i besittelse for Frankrike.

Litteratur
----------

* Perusset André. 1983. Oro-Hydrographie (Le Relief) in *Geographie et Cartographie du Gabon, Atlas Illustré* led by The Ministère de l'Education Nationale de la Republique Gabonaise. Pg 10-13. Paris, France: Edicef.
* Petringa, Maria. *Brazza, A Life for Africa*. Bloomington, IN: AuthorHouse, 2006. ISBN 9781-4259-11980. Describes Pierre Savorgnan de Brazza's extensive explorations of the Ogoué River basin.
* National Geographic. 2003. African Adventure Atlas Pg 24,72. led by Sean Fraser.
* Gardinier David. 1994. Historical Dictionary of Gabon 2nd Edition. USA: The Scarercrow Press, Inc.
* Direction General de L'Environnement.1999. Stratégie nationale et Plan D'action sur la biodiversité biologique du Gabon.
* The Atlas of Africa. Pg 201. by Regine Van Chi-Bonnardel. Jeune Afrique Editions.
* Lerique Jacques. 1983. Hydrographie-Hydrologie. in *Geographie et Cartographie du Gabon, Atlas Illustré* led by The Ministère de l'Education Nationale de la Republique Gabonaise. Pg 14-15. Paris, France: Edicef.
* Ogove i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1914)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames
 |
**Kirkene på Hitra** har bidratt til at Hitra fra gammelt av ble kalt for «øya med de sju kirker», og så langt tilbake som 1589 hadde Hitra prestegjeld 7 kirker, selv om Hitra på den tiden ikke hadde samme betydning som i dag. Begrepet har imidlertid blitt sittende og refererer i dag til øyas fem kirker og to kapell.

Hovedkirken i 1589 lå på Dolm. I tillegg kom annekskirken på Ulvan, samt kirker på fiskeværene Sula, Titran og Kvenvær. Til prestegjeldet hørte også St. Margretekirken i Hemne og St. Andreaskirken i Vinje som begge ble betjent av en residerende kapellan i Hemne. 3. desember 1765 ble Hemne og Vinje eget prestegjeld.

Tidligere kirker
----------------

* Ulvan kirke, stavkirke på Ulvøya fra mellomalderen og ble erstattet av
* Vår Frelsers kirke i Fillan i 1686 (eller 1685), erstattet av Fillan kirke i 1789
* Kvenvær gamle kirke fra midt på 1400-tallet, flyttet til Forsnes og gjenreist som Forsnes kapell i 1935
* Forsnes gamle kirke fra 1763 til 1935

Dagens kirker
-------------

Det eldste kirkestedet på Hitra er Dolm kirke. Kirkebygget er sannsynligvis fra 1450-1500 [], brannherjet og gjenreist flere ganger senest i 1920. Den eldste trekirka er Fillan kirke (fra 1789), Sandstad kirke (trekirke fra 1888), Nordbotn kirke (trekirke fra 1900), Kvenvær kirke (trekirke fra 1909), Hitra kirke (steinkirke fra 1927) og Forsnes kapell (trekirke fra 1935).

Bilder
------

* Dolm kirke fra 1450-1500Dolm kirke fra 1450-1500
* Fillan kirke fra 1789Fillan kirke fra 1789
* Sandstad kirke fra 1881Sandstad kirke fra 1881
* Nordbotn kirke fra 1900Nordbotn kirke fra 1900
* Kvenvær kirke fra 1909 Kvenvær kirke fra 1909
* Hitra kirke fra 1927Hitra kirke fra 1927
* Forsnes kapell fra 1935Forsnes kapell fra 1935

| * v
* d
* r
Kirkene på Hitra |
| --- |
| Kirker | Dolm kirke  **·** Fillan kirke  **·** Hitra kirke  **·** Kvenvær kirke  **·** Nordbotn kirke  **·** Sandstad kirke | Hitraskommunevåpen |
| Kapeller | Forsnes kapell |

Portal: Hitra
Läkerolgubben.
**Läkerol** er en gummi arabicum-halspastill produsert av Leaf. Navnet Läkerol ble først brukt på et flytende antiseptisk middel som senere ble erstattet av pastillen.

I 1909 ble Läkerol-pastillen lansert i Sverige. Läkerol skulle senere bli eksportert til en rekke land; Danmark 1910, deretter Norge og Finland i 1912, Russland i 1913 og Tyskland i 1914. I dag finner man Läkerol i mange land rundt om i verden.

Adolf Ahlgren ga Läkerol symbolet «A». Dette garanterte den kvaliteten Ahlgren stod for. Sønnen til Adolf skulle senere, i 1953, gi navnet til en annen vare; Ahlgrens biler. 

Läkerol har blitt videreutviklet og markedsført gjennom mange årtier. Produktet har blitt utvidet med mange ulike smaker. I 2005 kom det også en Läkerol-variant for barn.

Smaker:

* Salmiakk
* Cactus
* Cupa
* Salvie
* Original
* Eucalyptus
* Watermelon
* Persimon
* Salt Karamell
* Sur Mandarin

Barnesmaker:

* Soft Berry
* Soft Fruit

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Läkerol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Erik Are Stedt-saken** er saken hvor psykisk syke Erik Are Stedt (35) ble kvalt på Oslo legevakt 29. november 2012. Stedt var diagnostisert som paranoid schizofren. Han kontaktet politiet med en anmeldelse, men politibetjenten som tok imot ham mente han burde få legetilsyn. På legevakten ble det bestemt at Stedt skulle legges inn. Da betjentene skulle hjelpe til med transport av Stedt ble det påstått at det oppstod et basketak mellom Stedt, politibetjentene og en ambulansearbeider. Under basketaket tar ambulansearbeideren kveletak på Stedt, og holder dette i 58 sekunder, hvoretter Stedt mister livet som følge av kvelertaket.

Foreldrene til Stedt er kritiske til politiets arbeid og mener de har unndratt seg ansvar for handlingen.

Drapet ble henlagt av Spesialenheten for politisaker, hvoretter Stedts foreldre klaget henleggelsen inn for Riksadvokaten. De konkluderte deretter i mai 2014 med at ingen hadde gjort noe straffbart i saken.

Norsk rikskringkasting ba i desember 2012 om innsyn i overvåkingsvideoen, etter at dødes familie hadde gitt samtykke. I 2014 avslo Riksadvokaten begjæringen om innsyn i overvåkningsopptaket. Senere har Riksadvokaten fått medhold i avslaget både hos Oslo tingrett og Borgarting lagmannsrett. Det er prosedert på at hensynet til personvernet til de involverte i opptaket fra Oslo legevakt.

Referanser
----------

1. ↑  «35-åring døde etter «Kyllinggrep»». *Dagbladet.no*. Besøkt 25. november 2015.
2. ↑  «Døde i basketak med politiet». *NRK*. Besøkt 25. november 2015.
3. 1 2  «– Svært viktig at media får videoen». *NRK*. Besøkt 25. november 2015.
4. ↑  «Mann kvalt: Saken henlegges». *NRK*. Besøkt 25. november 2015.
5. ↑  «Henlegger legevakt-saken». *NRK*. Besøkt 25. november 2015.
6. ↑  «Retten nektar NRK video av kveling». *NRK*. Besøkt 25. november 2015.
7. ↑  «Riksadvokaten frykter økt innsyn kan gjøre etterforskning vanskeligere». *NRK*. Besøkt 25. november 2015.
**Fernando «Nandó» da Piedade Dias dos Santos** (født 5. mars 1952 i Luanda) er en angolansk‌ politiker for partiet MPLA. Han var visepresident i Angola fra 5. februar 2010 til september 2012.

Dias dos Santos kom på begynnelsen av 1970-tallet med i MPLA, som kjempet for uavhengighet fra kolonimaten Portugal, og var med i Forças Armadas Populares de Libertação de Angola (FAPLA). Etter at Angola ble selvstendig i 1975 har Dias dos Santos besatt en rekke militære og politiske stillinger. I 1984 ble han viseinnenriksminister og i 1986 visestatssikkerhetsminister. Fra 1996 kombinerte han oppgavene som viseinnenriksminister og sjef for landets politistyrker, fra 1999 som innenriksminister. Samme år ble han medlem av sentrakomiteen i MPLA. Dias dos Santos ble i 2002 utnevnt til statsminister, en post han hadde til 2008. I 2010 ble han visepresident. 

Dias dos Santos er søskenbarn av Angolas president José Eduardo dos Santos, begge er barn av innvandrere fra São Tomé og Príncipe.

Referanser
----------

1. ↑  «Quem é Fernando da Piedade Dias Dos Santos (Nandó)? Conhecer o cota Nandó!»[*død lenke*], *Gazeta de Luanda*.
**Freemansundet** er et sund som skiller Barentsøya og Edgeøya på Svalbard og en forbindelse mellom havområdet Olgastretet i øst og Storfjorden i vest.

Sundet er rundt seks kilometer bredt og er en hovedleden for båttrafikken mellom vest og Hinlopenstretet i nord. Det ble betegnet som vanskelig å navigere på grunn av strøm- og isforholdene, men en opplodding i 1987 viste at det var trygt farbart. Tidevannsstrømmen er målt til over fem knop, men antas å kunne være enda sterkere i spring-perioder. De beste forholdene for ankring er på nordsiden av sundet hvor strømforholdene gjør at det dannes en isfri bakevje, mens strømmen på sørsiden drar med seg drivisen mot eventuelle ankerplasser. 

Sundet har navn etter Alderman Ralph Freeman som besøkte Svalbard i 1619.

Referanser
----------

1. ↑  (Kapp Lee—Kapp Heuglin) Uoffisielt mål gjort i Statens kartverks Norgeskart.no.
2. ↑  *Den Norske los. 7 (1990): Farvannsbeskrivelse Svalbard og Jan Mayen*. Norges sjøkartverk, Stavanger 1990. Side 373. ISBN 8290653069
3. ↑  Freemansundet *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Galleri
-------

Freemansundet sett fra toppen av fuglefjellet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Fuyuan** (kinesisk: 抚远县; pinyin:  *Fǔyuǎn Xiàn*) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jiamusi.

Befolkningen var på ca 110 000 innbyggere i 2010, opp fra 70 497 innbyggere i 1999.

Øst i fylket, der elven Heilongjiang og Ussuri møtes, ligger øya Heixiazi Dao. Den vestlige delen av denne øya ble i oktober 2008 tilerkjent Kina og gitt tilbake av Russland.

Kulturminner
------------

Mangjitazhans gamle by (*Mangjitazhan gucheng*, 莽吉塔站故城) fra Mingdynastiets tid ble i 2006 tilføyd Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Fuyuan (抚远镇); Hanconggou (寒葱沟镇); Nongqiao (浓桥镇); Zhuaji (抓吉镇);

**Kommuner:**

* Tongjiang (通江乡); Nongjiang (浓江乡); Haiqing (海青乡); Bielahong (别拉洪乡); Yanan (鸭南乡).

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City - 1999 Period, *i* China County & City Population 2010, Harvard China Historical GIS
2. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fuyuan County, Heilongjiang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Fyksesund og Fyksesundbrua.  Foto: Thomas Andersen (2011) 
Utsikt fra Kiellandbu sørover mot Fyksesund.  Foto: Sindre Skrede (2017) 
**Fyksesund** er en fjordarm av Hardangerfjorden i Kvam kommune i Hordaland. Fjorden strekker seg 10,5 kilometer nordvestover fra innløpet mellom Bjelkaneset og Varadaneset rett nord for Kvamsøy.

Fjordarmens bredde varierer fra rundt 300 m i trange partier som ved Mjåsund til 700 m i den ytre delen og 600 m i den indre delen. To kilometer inn i fjorden ligger bygda Fykse, som fjorden har tatt sitt navn etter. Her krysser riksvei 7 fjorden via den 344 meter lange Fyksesundbrua. Videre inn i fjorden ligger bygdene Porsmyr på vestsida og Klyve på østsida, og her smalner fjorden inn ved Mjåsund. Innerst i Fyksesund ligger bygdene Botnen og Flatabø. Den indre delen av fjorden, fra Mjåsund og innover, har svært bratte og høye fjellsider.

Referanser
----------

1. ↑  Fyksesund på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Johan Nicolai Franzen** (noen steder også *Frantzen*; født 9. februar 1808 i Oslo, død 28. desember 1868 i Inderøy) var en norsk sogneprest og ordfører. Han var ordfører i Ørland 1860–64. Sin siste prestestilling hadde han i Inderøy fra 1865; her deltok han i arbeidet med å få reist Sakshaug kirke.

Faren, en matros, døde da Johan var to år gammel. Flere hjelpere (professor Lundh, rådmann Saxild og «presten Garmann») bidro til at gutten fikk utdannelse: studentereksamen i 1827, og deretter cand.theol. i 1833. Han var kapellan i Øyer og fra 1839 Slidre, sogneprest i Valle fra 1844 og sogneprest i Ørland fra 1857 til 1865.

Han utga i 1851 en samling med 108 *Christelige Salmer til Huusandagt og Skolebrug*. Av disse er én tatt opp i Landstads kirkesalmebog og i Landstads reviderte salmebok: «Satan skal i støvet trædes». En fedrelandssalme kom ikke med i Landstads reviderte.

Dattera Franziska (1843-1935) reiste som misjonær for Det Norske Misjonsselskap til Madagaskar i 1882. Her giftet hun seg i 1884 med misjonsprest Knud Olsen Lindø. De arbeidet som misjonærer til 1908.

Referanser
----------

1. ↑  Johan Nicolai Franzen Gravminner i Norge
2. 1 2  *Ørland kommune gjennem hundrede år 1837-1937*. 1937. s. 93.
3. ↑  Hegge, Ole (1971). *Sakshaug kyrkje 100 år*. Inderøy sokneråd. s. 113–115.
4. 1 2  Ødegaard, O.K. (1917). *Valdrespresta*. [s.n.] s. 47-48.
5. ↑  *Fortegnelse over vort Lands Geistlighed og theologiske Kandidater*. Christiania: Cappelen. 1851. s. 21.
6. ↑  Nilsen, Halkild (1928). *Salmediktning og salmesamling i Norge i tiden fra 1814 til 1869*. Oslo. s. 93.
7. ↑  *Det norske misjonsselskaps misjonærer 1842-1948*. Stavanger: Det Norske misjonsselskap. 1948. s. 42, 58.
**Hans-Martin Trepp** (født 9. november 1922, død 17. august 1970) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.

Trepp vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og Tsjekkoslovakia.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. 
Sveits vant seks kamper og tapte to, de tapte med 0-3 mot Canada og 1-7 til Tsjekkoslovakia. Sveits fikk tolv poeng og ble nummer tre i tabellen bak Canada og Tsjekkoslovakia som begge fikk femten poeng. Canada vant serien og ble olympiske mestere med to måls bedre målforskjell enn Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans-Martin Trepp – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans-Martin Trepp – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans-Martin Trepp – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Hans-Jürgen Eschrich** (født 1960) er en tysk tidligere skihopper som representerte Wintersportverein Isny. Han konkurrerte internasjonalt for Vest-Tyskland i årene 1974-1981.

Hans beste internasjonale prestasjon var 2.-plass i skiflygingsuka i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1978. I VM i skiflyging i Planica i 1979 ble han nummer 40 av 47 deltakere. Han deltok tre ganger i den tysk-østerrikske hoppuka, med 52.-plass i 1977/78 som beste sammenlagtplassering. I 1980 ble han nummer 41 sammenlagt i den sveitsiske hoppuka. Hans beste rennresultat i verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, var 43.-plass i Engelberg 2. mars 1980.

Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| År | 1977/78 | 1978/79 | 1979/80 |
| Plassering | 52 | 74 | 96 |

Referanser
----------

1. ↑  Schwäbische Zeitung: Sepp Mechler hört nach 35 Jahren auf (12. mai 2006, arkivert av Google 11. juni 2017)
2. 1 2  Adam Kwieciński: Hans-Juergen eschrich Arkivert 19. mars 2018 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 25. juni 2017)
**Hauerseter leir** er en militærleir i Akershus som er standkvarter for Forsvarets hundeskole, men som også blir mye benyttet av ulike avdelinger i Heimevernet. Leiren ligger sentralt til like nord for Jessheim, like ved jernbanen og E6.

Hauerseter har siden slutten av 1800-tallet blitt benyttet som militært øvingsfelt. Leiren med betydelige bygningsmassen ble anlagt av tyske styrker under 2. verdenskrig, som lager for sprengstoff og ammunisjon for forsyning av Gardermoen militære flyplass. Fortsatt finnes det tallrike gamle bygg fra tyskerne i området, men mange er også blitt revet. I det ytre leirområde finnes det flere områder hvor tyskerne la brostein, langt ute i skogen. Tilgangen på arbeidskraft synes derfor å ha vært stor.

Etter nazistenes kapitulasjon overtok den norske forsvaret anlegget, og det var i bruk som ammunisjonslager frem til 1994 da virksomheten ble nedlagt.

I 1996 startet en prosess med å restaurere bygningsmassen på Hauerseter, og deler av leiren ble i 2004 fredet av Riksantikvaren som kulturminne. Vedtaket omfatter 52 små og store bygninger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Hauerseter leir». Forsvarsbygg.
2. ↑  «Hauerseter leir». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Arne Braathen** (født 21. desember 1952 i Oslo) er en norsk trener i langrenn. Han var selv en aktiv langrennsløper, men tok tidlig et karrierevalg som trener, og har blant annet trent Høybråten og Stovner IL til to NM-gull på stafett. Braathen er avdelingsleder ved Bjerke videregående skole, og har ansvaret for utdanningsprogram idrettsfag der.

Biografi
--------

Braathen er adjunkt med utdanning fra Norges idrettshøgskole, og tok til med lærergjerningen etter endt utdannelse. Han har siden 1990 arbeidet som lærer ved Bjerke videregående skole i Oslo, og har siden blitt avdelingsleder der. Hans yngre bror Jan Gunnar Braathen, er rektor ved Høybråten skole, og var også en habil langrennsløper, og vant Akers Avis/Groruddalens «Årets idrettspris» i 1975. I 2003 vant Arne Braathen selv avisens pris som «Årets idrettsleder».

Trenerkarriere
--------------

Braathen har i en årrekke vært trener for langrennsgruppa til Høybråten og Stovner IL (HSIL). I 2003 vant laget NM på 3 x 5 km for kvinner, med datteren Merethe Braathen Sinnes, niesen Solfrid Braathen og skiesset Kristin Størmer Steira på den siste etappen. I 2004 og 2005 tok det samme laget sølv, mens de i 2006 ble nummer 4 etter å ha skiftet ut Steira med Ellen Sandbakken. I 2007 gikk laget med Sandbakken, Braathen Sinnes og Braathen inn til HSILs andre NM-tittel under Arne Braathens ledelse.

Se også
-------

* Liste over kjente pedagoger ved Bjerke videregående skole

Referanser
----------

1. ↑  «Idrettsprisene 2006 - Du velger vinnerne!». groruddalen.no. 3. januar 2007. Besøkt 28. august 2008. [*død lenke*]
2. ↑  «NM historie». langrenn.com. Besøkt 28. august 2008.  *Statistikk*

Eksterne lenker
---------------

* KIFA-Bjerke.no med profil for Braathen og de andre kursholderne[*død lenke*]
**Arne Blystad** (født 3. januar 1909 i Kristiania, død 3. mars 1990 på Sokna) var en norsk skipsreder.

Arne Blystad var utdannet ved Oslo handelsgymnasium og Krigsskolen, og ble i 1938 tatt opp i faren Wilhelm Blystads konfeksjonsvirksomhet, Blystad Fabrikker. Senere ble Arne Blystad interessert i shipping, og fra 1946 begynte han å investere i skip. I 1950 stiftet han sitt eget rederi, Arne Blystad A/S. Rederiet drev parceltrade mellom De store sjøer og Nord-Europa, og fraktet kjemikalier i bulk på tankskip.

Blystad var far til Arne Blystad jr. Wilhelm Blystad, Thomas Blystad og Anne Blystad. Etter Arne Blystad sr. sin bortgang ble arven på 320 millioner kroner fordelt slik at Thomas Blystad og moren Inger ble sittende med den formelle kontrollen, slik at kreditorene etter Arne jr. og Wilhelms mislykkede raid mot rederiet Kosmos i 1986 ikke skulle bruke arven til å dekke brødrenes gjeld. Denne konstruksjonen førte til skarp strid innad i familien i årene som fulgte, da Anne Blystad tok brødrene til voldgiftsretten for å få sin del av arven.

Referanser
----------

1. ↑  Nekrolog i *Aftenposten*, 16. mars 1990.
2. ↑  «Dramatisk voldgift mot Blystadbrødrene». *Dagens Næringsliv*, 3. juli 1993.
3. ↑  «Blystad og DnB – Høk over høk». *Dagens Næringsliv*, 1. juni 1996.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
General Chiang Kai-shek, president Franklin D. Roosevelt og statsminister Winston Churchill møttes under Kairokonferansen den 25. november 1943.
**Kairokonferansen** (kodenavn **SEXTANT**) 22. – 26. november 1943 ble avholdt i Kairo i Egypt, og handlet om de alliertes stilling overfor Japan under andre verdenskrig. På konferansen ble det gjort vedtak om etterkrigstidens Asia. Deltakerne var USAs president Franklin Roosevelt, statsminister Winston Churchill fra Storbritannia og general Chiang Kai-shek fra Republikken Kina. Stalin fra Sovjetunionen avslo å delta i konferansen fordi Chiang Kai-shek deltok, og Stalins deltagelse derfor ville ha vært en stor provokasjon overfor Japan.

Stalin møtte Roosevelt og Churchill to dager senere i Teheran, Iran til Teherankonferansen. 

*Kairoerklæringen* ble signert 27. november og offentliggjort i et *Cairo communique* på radio den 1. desember 1943,
hvor det framgikk at det var de alliertes hensikt å fortsette med militær makt overfor Japan inntil landets betingelsesløse overgivelse. De tre hovedpunktene i erklæringen var at Japan skulle avgi alle øyer i Stillehavet som det hadde erobret eller besatt siden inngangen til første verdenskrig i 1914, alle områder som var erobret fra Kina, så som Mandsjuria, Formosa og Pescadores, skulle leveres tilbake til Republikken Kina, samt at Korea skulle være fritt og uavhengig.

Referanser
----------

1. ↑  
«Cairo Communique, December 1, 1943». Japan National Diet Library. 1. desember 1943.

Eksterne lenker
---------------

* United States Department of State Foreign relations of the United States diplomatic papers, The Conferences at Cairo and Tehran, 1943
* The Cairo Conference, 1943

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
***Elias rekefisker*** er en norsk film fra 1958, regissert av Jan Erik Düring. Manuset ble skrevet av Sigbjørn Hølmebakk. I tittelrollen ses Kristian Løvlie og i øvrige roller Ragnar Olason, Eva Svendsen og Ursula Frost Thoresen.

Handling
--------

En familie bor i en fiskeby på en øy på Sørlandet. Sønnen i familien, Elias, finner en skadet brevdue og lar den bo i dukkehuset til søsteren Eva. En båt legger til ved øya og Elias mistenker at mennene ombord er de som skadeskutt duen. Elias begir sig sammen med faren ut for å tråle reker og tar med seg duen. Faren blir skadet og Elias må selv forsøke å styre båten hjemover. Trålen fastner imidlertid i propellen og båten begynner hjelpeløst å drive omkrng mellom skjær og grunner. Elias kommer på idéen om å sende duen etter hjelp. Den når hjemmet og familien får hjelp av det gjestende fartøyet til å finne Elias og faren. Båten deres bukseres i land.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Kristian Løvlie | Elias |
| Eva Svendsen | Eva |
| Ragnar Olason | faren |
| Ursula Frost Thoresen | moren |

Filmen ble etterdubbet med stemmene til Nanna Stenersen, Kåre Zakariassen, Jan Aastrup og Berit Ugland,

Filmen fikk også en pris på barnefilmfestivalen i Venezia i 1958.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Elias rekefisker* i Norsk filmografi
**DB type 120** er et elektrisk lokomotiv levert til Deutsche Bundesbahn (DB) i en prøveserie på fem lok i 1979–1980 og en større serie på 60 lok i 1987–1989. Lokomotivet har fire aksler og er utstyrt med asynkronmotorer. Lokomotivtypen brukes primært i persontog.

De fem lokene i prøveserien (120.0) var ment som prototype for en standardlokserie, som vil si at de ble bygget av flere forskjellige fabrikker. Den elektriske utrustningen ble på alle lokene levert av Brown, Boveri & Cie. (BBC), mens lokkassene ble levert av Henschel (001 og 004), Krauss-Maffei (002) og Krupp (003 og 005). 28. april 1989 ble prøvelokene omdøpt til type 752 og gikk etter det kun i arbeidstog. De har senere blitt omdøpt tilbake og flere av dem har etter hvert havnet på museum. De norske El 17-lokene er basert på denne lokomotivtypen, men er lettere, kortere og svakere.

19. november 1984 bestilte DB en serieleveranse (120.1) på 36 lok med en opsjon på ytterligere 24 lok. Alle 60 lokene ble levert mellom 1987 og 1989. På serieleveransen ble den elektriske utrustningen også levert av AEG og Siemens. Sammenstillingene Krauss-Maffei/Siemens, Krupp/AEG og Henschel/BBC leverte omtrent en tredel av lokene hver. Lokene ble i 1994 med over i Deutsche Bahn og er fortsatt i trafikk.

Referanser
----------

1. ↑  «Baureihe 120.0/752 – Geschichte» [Historie]. *elektrolok.de* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 15. februar 2018. Besøkt 29. januar 2017.
2. ↑  «Baureihe 120.1 – Geschichte bis 1993» [Historie til 1993]. *elektrolok.de* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 29. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* 120 (Tyskland) – Jernbane.net

Portal: Tyskland
**Kornelius Ingebrigtsen** (født 2. oktober 1897 i Sunnhordland, død 28. april 1977, Drammen) var en norsk glassliper og politiker som var ordfører i Drammen kommune.

Karriere
--------

Ingebrigtsen var en av ildsjelene bak byjubileet i 1961, som ble feiret med kongebesøk, åpning av Spiralen og jubileumsutstilling. Han var medlem av, og formann i lysverkstyret og en rekke andre komiteer.

### Ordfører i Drammen

Ingebrigtsen var Drammens ordfører fra 1958 frem til sammenslutningen med Skoger i 1963. Ingebrigtsen var en fremtredende skikkelse i arbeiderbevegelsen i Drammen, og satt i bystyret i Drammen fra 1937. I 1955 ble han varaordfører deretter ordfører i 1958, seks år senere ble han tvunget til å trekke seg grunnet dårlig helse.

### K.Ingebrigtsen Glassliperi og Speilfabrikk

I 1941 grunnla Kornelius Ingebrigtsen «K.Ingebrigtsen Glassliperi og Speilfabrikk» som var et glassliperi og speilfabrikk med verksted i Blichs gate 3. Bedriften flyttet rundt 1975 til Webergs gate 9 hvor den holdt til frem til nedleggelsen mot slutten av 1990-årene. De siste ti-årene var det sønnen Helge som har drevet firmaet etter å ha arbeidet der siden barndommen.«Drammens Tidende og Buskeruds blad 1991.09.13». *Drammens Tidende og Buskeruds Blad*. Norge;Viken;;Drammen;;;;. 29. april 1977. s. 7. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)

Ordfører Ingebrigtsens gate
---------------------------

Ingebrigtsen har fått en gate oppkalt etter seg i Drammen som går syd for Marienlyst parallelt med Vestfoldbanen mellom Scheitlies gate og den tidligere Schwartz gate, og er en del av den opprinnelige Vestfoldveien.

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Drammen byleksikon[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Drammens Tidende, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑
5. ↑
6. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Karl Gunderssen** | **Drammens ordfører**(1958–1963) | Etterfølger:**Hagbart Kylland** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Aurelio Lampredi** (født 16. juni 1917, død 1. juni 1989) var en italiensk designer av motorer for biler og fly. Lampredi startet karrieren hos Piaggio, produsenten av Vespa-scootere, men fokuserte raskt på større motorer. Før 2. verdenskrig arbeidet han hos Isotta-Fraschini, og da krigen brøt ut begynte han å arbeide hos Reggiane med utvikling av flymotorer.

Lampredi ble så ansatt hos Ferrari i 1946, hvor han utviklet en stor 4,5 liters V12-motor, som ble benyttet i Ferrari 257S på 1950-tallet. Etter dette returnerte Lampredi til Isotta-Fraschini (mars 1947), men returnerte til Ferrari tidlig i 1948. Lampredis motorer ble benyttet som alternativer til V12-motorene designet av Gioacchino Colombo, som til da hadde blitt benyttet i de fleste Ferrari-modellene. Spesielt etter fiaskoen med Colombos kompressormatede motor i Formel 1 ble Lampredis motorer foretrukket hos selskapet. Lampredi deltok i Ferraris motorsportdeltakelser i 1952 og 1953.

Lampredi forsvant fra Ferrari for godt i 1955, da Ferrari kjøpte Lancias motorsportavdeling og ansatte motordesigneren Vittorio Jano, som tidligere hadde jobbet hos Alfa Romeo. Lampredis motorer ble fortsatt benyttet i Ferraris gatemodeller, mens Janos V6- og V8-motorer raskt erstattet Lampredis store V12-motorer i løpsbilene.

Etter Ferrari ble Lampredi ansatt hos Fiat, hvor han ledet selskapets motorutvikling frem til 1977. Det var her han utviklet sine Twin Cam og DOHC-motorer for Fiat, som skulle sitte under panseret i Fiat-modeller i mer enn 32 år fremover. Han ledet også Fiats motorsportavdeling, Abarth, fra 1973 til 1982.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Berenike Syra** (gresk: Βερενίκη Σύρα, også kalt *Ferneforos* («medgiftbærer») og «den yngre»; født ca. 285 f.Kr. død 246 f.Kr. i Antiokia) var dronning av Selevkideriket som gift med Antiokos II Theos. Hun var datter av Ptolemaios II Filadelfos av Egypt og hans første hustru Arsinoe I.

I 261 f.Kr. ble hun gift med selevkidemonarken Antiokos II Theos som etter en avtale med Ptolemaios II skilte seg fra sin hustru Laodike I og overført etterfølgelsen og arveretten fra Laodikes barn og til Berenikes barn. 

Berenike fikk en sønn med Antiokos Theos, også kalt for Antiokos, i 251 f.Kr.

Den 28. januar 246 f.Kr. da Ptolemaios II døde, etterlot Antiokos II Theos sin hustru og dronning Berenike i Antiokia og reiste til sin første hustru Laodike, men han døde kort tid etter i juli. Mange mistenkte forgiftning. Berenike hevdet regentskapet for sin lille sønn Antiokos og erobret Soloia med sin hær. Imidlertid hadde Berenike sendt ut mordere som drepte både henne og den lille sønnen på slutten av sommeren det samme året. 

Berenikes bror, Ptolemaios III Euergetes, som hadde etterfulgt sin far, dro ut i september med en stor egyptisk hær for å hevne mordet på sin søster. Han invaderte Syria og utløste således den tredje syriske krig. I Antiokia tok han Laodike til fange og hun ble drept av opprørte byfolk, eller Ptolemaios fikk henne henrettet. 

Denne hendelsen og krigen ble også nevnt i kryptiske vendinger i *Daniels bok* i Den hebraiske Bibelen:

*«Kongen i sør skal bli mektig, men en av høvdingene hans skal bli enda mektigere. Han skal herske med stor makt. Noen år senere skal de inngå en allianse, og datteren til kongen i sør kommer til kongen i nord for å bekrefte forliket. Men hennes kraft blir borte, og han kan heller ikke holde stand. På den tiden skal både hun og følget hennes, faren og mannen, overgis til døden.»*

Referanser
----------

1. ↑  Nettbibelen: *Daniels bok* 11:5-6[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* «Berenice Phernephorus», *Livius.org*
* «Women in power 500 - C.E. 1»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Elisabeth «Lili» Scheel** (født 7. juli 1898, død i 1990) var en norsk keramiker.

Utdanning og kunstnerisk virke
------------------------------

Hun lærte hos maleren Henrik Sørensen (1882–1962) og den danske billedhuggeren Einar Utzon-Frank (1888–1955) i København, samt i 1922 ved Statens kunst- og håndverksskole. I 1922 stilte hun ut tegninger i Kunstnerforbundet, og året etter startet hun sitt livslange virke ved det nystartede keramikkverkstedet til Ragnhild Hvalstad (1875–1962) på Bestum i Kristiania. De to reiste også en del i Frankrike og Italia på studieturer. Deres arbeider ble kalt «Scheel og Hvalstad-keramikk». Fra 1924 til 1960 stilte hun årlig ut i Kunstnerforbundet, hennes arbeider var derfor godt kjent, og hun ble utvalgt til å delta på Verdensutstillingen i Paris (1937). Hun malte flisleggingen på M/S Vega og M/S Oslofjord. Mest kjent er hun kanskje fra da hun i 1949 vant en konkurranse om utsmykning av Oslo rådhus. Rådhuset stod ferdig i 1951, og hun utførte flere av rådhusets relieffer. Hun var også bidragsyter på vandreutstillingen *Design in Scandinavia,* som turnerte i USA i 1954, og *Scandinavian Crafts* i Tokyo og Kyoto 1978–1979. Etter at Hvalstad døde i 1962, drev Lili Scheel verkstedet frem til sin død i 1990.

Familie
-------

Elisabeth Scheel var datter av høyesterettsjustitiarius og statsråd Herman Carsten Johannes Scheel (1859–1956) og Sara Leonore Sandberg (1870–1958). Hun var en tid gift med komponisten Bjarne Brustad (1895–1978).

Se også
-------

* Scheel

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Elisabet Scheel[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Gammelt og brent* i Nationen den 2. februar 2007.
4. ↑  Norsk kunstnerleksikon fra 1986.
5. ↑  *Dagens navn* i Aftenposten den 7. juli 1988.
6. ↑  Om slekten Scheel i Store norske leksikon
7. ↑  Slekten Sandberg av Sverre Sandberg, 1960.
8. ↑  Om Elisabeth Scheel i Store norske leksikon

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Hugh Thomas Munro** (født 1856, død 1919) var en skotsk fjellklatrer. Han er mest kjent for sin liste over skotske fjell på over 3000 fot over havet, tilsvarende 914,4 meter over havet, som har fått navn munros etter ham. 

Munro ble født i London, men vokst opp i Skottland på familiens eiendom Lindertis utenfor Kirriemuir i Angus. Han var en ivrig fjellvandrer, og var i 1889 en av grunnleggerne av Scottish Mountaineering Club (SMC). I 1891 publiserte han sin liste over fjell på mer enn 3000 fot i *Scottish Mountaineering Club Journal*. Før dette trodde mange at det bare var omkring tretti fjell i Skottland som nådde en slik høyde, men listen viste at det var nærmere 300. 

Å nå toppen på alle munros er en populær aktivitet blant klatrere. Munro klarte selv ikke å komme til toppen av alle; han sparte Carn Cloich-Mhuillin i Cairngorms til slutt, og nådde det ikke før sin død. Før han gikk bort lagde han en revidert liste hvor han la til Carn an Fhidhleir, som han heller ikke fikk klatret opp på. Han utelot også Inaccessible Pinnacle på Skye, som han heller ikke ser ut til å ha vært på toppen av. Dette til tross for at den er flere fot høyere enn Sgurr Dearg, som ble inkludert. 

I tillegg til fjellklatringen reiste han mye, både på det europeiske kontinentet og i Asia, Nord-Amerika og Afrika. Under første verdenskrig var han med sine 58 år for gammel til militærtjeneste, men meldte seg frivillig til Røde Kors og tok seg i 1915 av sårede soldater på Malta. Etter en tids sykdom gikk han tilbake til Røde Kors og drev en kantine for allierte styrker ved fronten i Frankrike. Han døde i 1919 under influensaepidemien som fulgte første verdenskrig.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p5714.htm#i57134, oppført som Hugh Thomas Munro of Lindertis, 4th Bt.[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p5714.htm#i57134, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Gazetteer for Scotland
 |
**Parkeringsklagenemnda** er en norsk klageordning opprettet i medhold av parkeringsforskriften. Nemnda behandler klager over gebyr ilagt av virksomheter som tilbyr parkering mot betaling.

Parkeringsklagenemnda ledes av et styre som består av tre medlemmer: en leder som utpekes av Vegdirektoratet, en representant for næringsinteressene som utpekes av Norpark og en representant for forbrukerinteressene som utpekes av Forbrukerrådet.

Fra 1. januar 2017 ble Parkeringsklagenemnda forskriftsbasert og obligatorisk. Parkeringsvirksomheter har plikt til å bidra til å finansiere Parkeringsklagenemnda.

Saksbehandlingen
----------------

Ved behandling av den enkelte sak skal nemnda ha minst tre medlemmer: en nøytral leder, en representant for næringssiden og en representant for forbrukersiden. Dersom saken er av særlig prinsipiell karakter, kan lederen kreve at saken avgjøres av nemnda i plenum med lik representasjon fra nærings- og forbrukerinteressene. Lederen må ha juridisk embetseksamen eller master i rettsvitenskap og godkjennes av Vegdirektoratet etter forslag fra styret.

Nemndas sekretariat forbereder innkomne saker og utarbeider sakssammendrag og innstilling til vedtak.

Saksbehandlingen er skriftlig og partene har ikke møterett. Dersom den innklagede parkeringsvirksomheten ikke har avgitt tilsvar i saken, kan saken avgjøres på grunnlag av klagerens fremstilling og de opplysninger som ellers er fremkommet i saken.

Nemndas avgjørelser kan innen fire uker bringes inn for tingretten ved stevning. Dersom sak ikke er reist, har nemndas vedtak samme virkning som en rettskraftig dom.

Referanser
----------

1. ↑  parkeringsforskriften § 45
2. ↑  parkeringsforskriften § 49
3. ↑  Nye regler for parkeringsbransjen: - Forbrukeren er vinneren
4. ↑  parkeringsforskriften § 58
5. ↑  Forskrift om brukerfinansiering av Parkeringsklagenemnda
6. ↑  parkeringsforskriften § 47
7. ↑  parkeringsforskriften § 48
8. ↑  parkeringsforskriften § 51
9. ↑  parkeringsforskriften § 52

Eksterne lenker
---------------

* Parkeringsklagenemnda
* Forbrukerportalen.no – Parkeringsklagenemnda