recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hærens Parkområde** var en regimentlignende myndighet under Hærens Materielkommando, hvis hovedoppgave var å drive Hærens del av Forsvarets sentrale lager med lagringen av alt fra knappenåler til stridsvogner. Hovedoppgavene bestod i utlevering av utstyr til personell i Hæren samt transport av eksempelvis ammunisjon, våpen og medisin til militære avdelinger. Til oppbevaring av materiellet fantes syv depoter forskjellige steder i Danmark med hovedsete i Hjørring.

Øvrige oppgaver omfattet drift av Hærens Materielkommandos kaserner og bygninger samt avholdelse av auksjon over unødvendig materiell.

I betegnelsen *parkområde* skal *park* forstås på samme måte som i *vognpark*.

Siden 1995 ble det i samarbeide med Skov- og Naturstyrelsen lavet drift- og pleieplaner for løpende gjenopprettelse av mange naturområder hvor det var eller hadde vært depoter.

Hærens Parkområde ble nedlagt med utgangen av 2006, idet depotoppgaven overgikk til *Forsvarets Depot og Distribution* under Forsvarets Materieltjeneste mens driften av kaserner og arealer overgikk til Forsvarets Bygnings- og Etablissementstjeneste.
**Al-Khidmat** begravelsesbyrå er Norges første muslimske begravelsesbyrå. Navnet betyr «til tjeneste» på arabisk. 

Byrået ble etablert av Arshad Mohammed, Mohammad Afzal, og Ghulam Abbas i 2002. Byrået søker så langt som mulig å ivareta islams bestemmelser om begravelse så fort som mulig. 

Tidligere ble svært mange muslimer sendt til hjemlandet med fly for begravelse, men andelen som begraves i Norge er økende. I 2005 ble for eksempel halvparten av alle norsk-pakistanere begravd i Norge. Al-khidmat muslimsk begravelsesbyrå står til tjeneste med gravferder i hele landet. Al-khidmat har utført seremonier i Fredrikstad, Moss, Drammen, Kongsberg, Skien, Bergen, Lom, Gjøvik, Hamar, Kristiansund, Sunndalsøra, Trondheim, Oslo og flere andre steder.

I 2005 ble begravelsesbyrået tatt opp som medlem i Islamsk Råd Norge.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) «Avskjed under halvmånen», artikkel i Dagbladet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Volvo FH16 tømmerbil.
**Tømmerbil** er en lastebil som blir brukt for å kjøre tømmer. Tømmerbiler kan frakte heltømmer eller tømmer kappet i standardlengder. For å frakte heltømmer, benyttes ofte semitrailerer, mens det er mer vanlig å bruke lastebiltilhenger for kappede tømmer. Det er vanligvis én eller to lengder på trekkvogna og to eller tre lengder på tilhengeren.

Tømmerbiler er utstyrt med støtter på sidene som holder tømmeret på plass. Under transport blir støttene holdt sammen av stramme kjettinger. Støttene kan løses ut i underkant, slik at storparten av tømmeret ruller av. Det er svært viktig at lasset er godt sikret, ettersom det kan føre til alvorlige ulykker om lasset ramler av i trafikken. Tømmerbiler har høyt tyngdepunkt, så det er nødvendig å vise aktsomhet og sette ned farten i skarpe svinger og på glatt føre. 

Tømmerbiler blir ofte lastet med gripelaster, som kan være montert på tømmerbilen, eller på en annen bil som blir brukt bare til lasting. Fortrinnet med å bruke en egen bil til gripelasteren, er at en da får større nyttelast på tømmerbilene. En kan også bruke hjullaster med tømmergaffel for å laste tømmeret.

Se også
-------

* Skogsmaskin
* Skogsbilvei
**Edgar Frank** «**Ted**» **Codd** (født 23. august 1923, død 18. april 2003) var en britisk informatiker. Han er mest kjent for sitt bidrag til relasjonsdatabaseteorien.

Mens Codd var ansatt hos IBM utviklet han relasjonsmodellen for databaseadministrasjon i 1970. Han formulerte den gang 12 prinsipper for databasedesign, og disse har fortsatt avgjørende betydning for oppbygningen av databasehåndteringssystemer. Innenfor databaseteorien har han blant annet (sammen med kollagaen Raymond F. Boyce) gitt navn til Boyce-Codd normalform (BCNF).

Biografi
--------

Codd var født på øya Isle of Portland i Dorset, England, 19. august, 1923. Han studerte først kjemi på Oxford Universitet (Exeter College) fra 1941 til 1942  før han vervet seg og tjente i Royal Air Force under andre verdenskrig. Etter krigen, byttet han til matematikk og fullførte studiene i 1948 og flyttet så til USA hvor han startet sin karrière hos IBM som matematikker og programmerer.

Mens Codd jobbet for IBM utnyttet han sin kunnskap om matematisk logikk til å utviklet det som er kjent som relasjonsmodellen noe som transformerte database feltet til en respektabel vitenskapelig og akademisk disiplin. Modellen fungerte som et teoretisk rammeverk for å angripe database relaterte spørsmål på en vitenskapelig måte noe som tidligere ikke hadde vært mulig.

Codd døde av hjertestans 18. april 2003 i sitt hjem på Williams Island i Florida, 79 år gammel.

Utmerkelser
-----------

Codd var medlem av *National Academy of Engineering* and the *American Academy of Arts and Sciences*. Han var også utmerket som *IBM fellow, ACM fellow* og *Fellow of the British Computer Society.*

Codd mottok Turing prisen i 1981 den mest prestisjefylte prisen i Informatikk feltet.

Referanser
----------

1. 1 2   amturing.acm.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.theregister.co.uk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, oppført som Edgar Frank Codd, Store norske leksikon-ID Edgar\_Frank\_Codd[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6hz6qj8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   awards.acm.org[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   amturing.acm.org[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   awards.acm.org[Hentet fra Wikidata]
9. ↑  
«So Help Me Codd». SQL Server Magazine. 1. mai 2003. Arkivert fra originalen 13. februar 2009. Besøkt 25. januar 2010.
10. 1 2 3 4 5 6 7  «Edgar F. Codd - A.M. Turing Award Laureate». *amturing.acm.org* **(engelsk)**. Besøkt 23. november 2018.
11. 1 2 3 4  «Memorial Tributes» **(engelsk)**. 6. oktober 2008. doi:10.17226/12473. Besøkt 23. november 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP **·** NKC
 |
**Tøger Hagemann** (1867–1954) var en norsk skolemann og politiker (V).

Han var sønn av sakfører Casper Fredrik Hagemann og Hansine Lynum, og ble i 1879 gift med prestedatteren Bolette Nissen Hirsch, som han fikk sønnen Are Hagemann, senere professor ved NTH, med. Tøger Hagemann hadde studentereksamen fra 1886 og teologisk embedseksamen fra 1891, og ble lærer etter studier ved Humboldt-Universität zu Berlin i Tyskland 1891–1893. Hagemann ble ansatt som lærer i Steinkjer i 1893, og var bestyrer ved middelskolen og inspektør for folkeskolen i byen 1900–1910. Senere var han skoledirektør i Nordland og Troms med kontorsted i Tromsø 1910–1925 og skoledirektør i Oslo 1925–1937.

Hagemann var politisk aktiv for Venstre som ordfører i Steinkjer bystyre i 1906 og medlem av Tromsø bystyre og formannskap 1913–1916.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 12. oktober 1954[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Gram, Harald; Steenstrup, Bjørn, red. (1948). «Hagemann, Tøger». *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. s. 191. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
4. 1 2  «Hagemann, Tøger». Steinkjerleksikonet. Besøkt 28. desember 2012.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mikael Andresen Elstad** | **Steinkjers ordfører**(1906) | Etterfølger:**Carl Julius Norstrøm** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Edgar «Ekke» Heidorn** (født 15. mars 1941 i Hannover i Tyskland; død 28. april 2020 samme sted) var en tysk roer og kjørelærer.

Biografi
--------

Edgar Heidorn fikk på *Fröbelschule* i Hannover-Linden-Nord og rodde for Deutscher Ruder-Club von 1884.

I 1962 og 1964 var han tysk mester i ener, i 1965 og1968 dikk han annenplasser, hver gang etter Jochen Meißner. I de tyske mesterskapene i 1966 vant han sammen med Karsten Beck, Arnulf Pichert og Wolfgang Hottenrott i firer uten styrmann.

Heidorn var utdannet bilmekaniker og drev senere en kjøreskole i Hannover. 

Han døde 28. april 2020 av COVID-19 i Hannover.

Litteratur
----------

* Nationales Olympisches Komitee für Deutschland (Hrsg.): *Mexico 1968. Unsere Mannschaft.* Düsseldorf 1968. s. 46

Referanser
----------

1. ↑   «Ruder-Legende Edgar Heidorn ist tot – der Lindener starb an einer Corona-Infektion», besøkt 29. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.haz.de[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Hærens Sergentskole** er en utdannelsesinstitusjon i det danske forsvaret som utdanner sersjanter, oversersjanter og seniorsersjanter til alle Hærens våpenarter.

I 1966 ble alle sersjantutdannelsene samlet på Sønderborg Kaserne. Utdannelsen på Hærens Sergentskole er basert på instruktør, lederutdannelse og førerutdannelse. Etter utdannelsen virker sersjantene som instruktører og førere ved regimentene.

Skolen tilbyr dessuten pedagogisk grunnkurs for Forsvarets kjørelærere, liksom skolen utdanner til trening av sersjantelever i psykologisk støtte overfor stressreaksjoner hos mannskapet. I 2009 hadde skolen 325 årselever. Utover den grunnleggende sersjantutdannelse tilbyr Hærens Sergentskole også en avkortet sersjantutdannelse beregnet for stampersonell som ønsker å gå befalingsmannsveien. Derutover tilbyr skolen videreutdannelse til oversersjant og seniorsersjant liksom den grunnleggende sersjantutdannelse til språkoffisersutdannelse også ligger i Sønderborg. Endelig ivaretas kontraktoffisersutdannelsen og offisersaspirantutdannelsen likeledes av Hærens Sergentskole.

Hærens Sergentskole har eksistert på Sønderborg Kaserne under forskjellige navn siden 1926, da den het Fodfolkets Sergentskole.

I november 1942 forlot den danske hær Sønderborg Kaserne og den 15. november 1942 rykket tyske marinesoldater inn, og sersjantskolen flyttet midlertidig til Næstved.

I begynnelsen av tresserne ble utdannelsen av sergenter gjenopptatt på Sønderborg Kaserne, og i 1966 fikk skolen navnet Infanteriets Befalingsmandsskole. I 1970 skiftet den navn til Sergentskolen i Sønderborg og i 1997 fikk den sitt nåværende navn.

Ved forsvarsforliket 2013–2017 ble det besluttet å flytte Hærens Sergentskole fra Sønderborg Kaserne til Varde Kaserne.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***For Love or Money*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Burton L. King.

Handling
--------

For å fremme et ekteskap mellom datteren Antoinette og mangemillionæren Benson Churchill, forteller Helen Gerard til Antoinette at faren hennes har stjålet midler og at ekteskapet hennes med Churchill kan redde familien deres.

Selv om Antoinette er forelsket i John Hamilton, samtykker hun i å gifte seg med Churchill. Men Churchill oppdager at det unge paret er forelsket. Senere gjør Antoinette opprør, og avslører den virkelige årsaken til at hun ble tvunget inn i dette ekteskapet.

Skuespillere
------------

* Virginia Lee som Antoinette Gerard
* Harry Benham som John T. Hamilton
* L. Rogers Lytton som Benson Churchill
* Stephen Grattan som Oliver Gerard
* Julia Swayne Gordon som Helen Gerard
* Mildred Wayne som Sue Dennison
* Hugh Huntley som Bob Gerard

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  FOR LOVE OR MONEY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *For Love or Money* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Gerda Løland** (født 8. juni 1902 i Iveland, død 2. januar 2001 i Iveland) var en norsk lærer og forfatter.

Hun vokste opp på gården Mjåland sammen med fem søsken. Etter folkeskolen, der hun hadde Tomas Belland til lærer, reiste hun til Kristiansand og gikk på Kristiansand lærerskole, hvor hun ble uteksaminert i 1926. Etter noen vikariater ble hun ansatt i småskolen både i Nateland og Frøyså skolekretser. Etter det var hun fire år på Eieland skule, skolen hun selv hadde gått på som barn. I 1946 ble hun ansatt som lærer på storskolen på Skaiå, og var der til hun sluttet som lærer. Hun giftet seg med Asmund Løland. De hadde hjemmet sitt i Underberg, der hun også hadde «skrivarstove». Nærmeste nabo var Frøysådalen bedehus, hvor hun var pedell. I tillegg til skriving og dikting, hadde hun anlegg for tegning, og var spesielt interessert i natur, hage og det nynorske språket. Hun var et bygdas menneske, selv om hun foretok reiser til utlandet, bl.a. til landet som den gang het Palestina. Hun debuterte i 1948 med *Nelliken*, og skrev i alt åtte bøker.

Forfatterskap
-------------

* *Nelliken*, Lunde (1948)
* *Sanning sigrar*, roman, Lunde (1953)
* *Bjørn og dei andre*, barnebok (1955)
* *Unni*, roman, Lunde (1957)
* *Borna frå Solsletta*, barnebok, Lunde (1960)
* *Når isen brånar*, roman, Lunde (1972)
* *Vårflaum*, roman, Lunde (1976)
* *Kvitter langs vegen*, dikt (1977)

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Gerda Løland, (08.juni 1902 - 02.januar 2001).»[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Gerda Løland på iveland.org

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Et moderne skolepennal laget av slitesterkt kunsttekstil og ustyrt med dekor og glidelås.
Åpent pennal med skolesaker som blyant, passer, kort linjal, minnepinne, trykkblyant og kulepenner.
Et **pennal**, tidligere også kalt **pennehus** og **pennalhus**, er et etui eller avlang beholder til å oppbevare penner, blyanter og andre skrivesaker.

Typer og bruk
-------------

Pennalhus var tidligere ofte et treskrin, gjerne med skyvelokk, der det var plass til griffel, penn og blekkhus. 

Pennal er i dag vanligvis et futteral, eller en enkel pose, som er laget av lær, slitesterke tekstiler eller plast og lukkes med glidelås. Det brukes særlig av skoleelever og studenter og inneholder skrive- og tegneredskap som blyanter, tusjer, kulepenner, viskelær og blyantspisser. Eldre elever har gjerne også linjal og lommeregner, samt passer og gradskive til bruk i geometriundervisninga. Store pennaler kan også inneholde kontor- og papirutstyr som stiftemaskin, saks og korrekturlakk.

Etymologi
---------

Ordet *pennal* stammer fra det middelalderlatinske *pennale* som er dannet av ordet *penna*, som opprinnelig betød «fjær», men som siden fikk betydninga skrivefjær og penn.

Ordet *pennal* kunne i gamle dager også bli brukt om en nybakt student «som kom til forelsningene med sitt gamle pennal». *Pennalisme* var da de eldre studentenes tyrannisering av de unge førsteårsstudentene. Det gamle uttrykket *å komme eller bli lagt i pennalet* bruker pennal, i form av avlange treskrin, som en metafor for likkiste og betyr å dø eller å bli gravlagt. 

Etuier og stive pennaler for tegneredskap som passer og rissefjær ble tidligere kalt bestikk.

Se også
-------

* Penn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**PBair** var et flyselskap fra Thailand. Det fløy fra 1990 til 2009. Hovedkontoret lå i Bangkok og hovedbasen var Suvarnabhumi lufthavn. Selskapet hadde innenriksruter og fløy til destinasjoner i andre asiatiske land.

Historie
--------

Pbair blei grunnlagt i 1990 av Piya Bhirombhakdi, leder i Boon Rawd Brewery, det største bryggeriet i Thailand. Det fikk lisens for charterflyging i 1995 og i 1999 fikk det lisens for ruteflyginger. I tillegg til ruter innenriks, fløy selskapet til reisemål i Kina og Vietnam. Flygingene opphørte i november 2009.

Flyflåte
--------

Flyflåten besto av Boeing 767-300 og Embraer 145.

Referanser
----------

1. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 288.
2. ↑  Fleet PB Air, airfleets.net. Henta 16. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) PBair – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) PBair – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Tøihusgaten 45** (også kalt *Lille-Norge*) (bygget i 1858) i Gamlebyen i Fredrikstad. Huset fungerte som hovedkvarter for kaptein Rolf Graff og hans menn i den hemmelige etterretningsorganisasjonen XU.

Det var kaptein Rolf Graff som 14. april 1940 klarte å forhandle frem en avtale med de tyske okkupantene om at Graff og hans menn skulle få være i fred, dersom de i gjengjeld unnlot å gripe til våpen mot tyskerne. Alle våpen og annet utstyr til artilleribatteriet skulle også beholdes på norske hender. Avtalen regnes for å være uhyre spesiell og det er ikke kjent om lignende avtaler fant sted under andre verdenskrig.

Det var svært få i Norge som visste om virksomheten i Tøihusgaten 45. I huset ble det gjemt store mengder informasjon, kart og bilder og i bakgården lagret man utstyr og våpen. Blant annet lagret man her en lastebil og flere kanoner. Husets nåværende eiere kjøpte huset i 1998 og var ikke klar over husets historie før denne ble offentlig kjent.

Finn Hannibal Kjelstrup var ved krigsutbruddet sjef for Sivilforvaltningen for hær og marine, og han har slått fast at "Batterie Graff" ble tatt med i kapitulasjonsavtalen mellom Norge og Tyskland 10. juni 1940. Det var en av flere grunner til at folk stilte spørsmål med hvordan Graff fikk beholde kontrollen over Tøihusgaten 45. Ved krigens slutt var ryktene så omfattende at det endte med at han tok sitt eget liv 23. juli 1945. Undersøkelseskommisjonen av 1945 kom med sin konklusjon i august samme år, her ble kaptein Rolf Graff frikjent for all mistanke for ordrenekt og ukorrekt holdning i aprildagene 1940.

Referanser
----------

1. ↑  «Tøihusgaten 45». *virdi.no*. Besøkt 21. februar 2022.
2. ↑  «Nazistene tok over hele Norge – unntatt ett hus». *Nrk*. Besøkt 12. desember 2021.
3. ↑  F H Kjelstrup. «Folk og Land 8. mars 1958, se side 5» (PDF). Besøkt 16. april 2023.
4. ↑  «Kaptein Rolf Graff, Militær Historie». Ares Forlag. Besøkt 16. april 2023.

Kilder
------

* NRK Østfold: Et unikt stykke krigshistorie
* Artemisia.no: Soldathjemmet, Tøihusgaten 45

Portal: Andre verdenskrig
Pengzhou i Sichuan
**Pengzhou** (kinesisk: 彭州市; pinyin: *Péngzhōu*) er et byfylke i den subprovinsielle by Chengdu i den kinesiske provinsen Sichuan.

I 1999 hadde det ca. 780.000 innbyggere. Arealet er på 1.420 km².

Kulturminner
------------

Seminarium Annuntiationis (før Wenchuanjordskjelvet i 2008)
Til severdighetene i fylket hører det tidligere katolske presteseminaret *Seminarium Annuntiationis*, bygd av misjonskongregasjonen Det parisiske ytremisjonsselskap. Det ble erklært verneverdig av kinesiske myndigheter i 2006. Byggingen tok 13 år, og mer enn tusen arbeidere var involvert på det meste. Det ligger i landsbyen Shuyuan i storkommunen Bailu. Seminaret, som stod ferdig 24. mai 1908, ble rasert av jordskjelv få dager før sitt hundreårsjubileum. Pengzhou var ca. 45 kilometer sør for jordskjelvets episenter i fylket Wenchuan.

«Det udødelige Ges fjell» 葛仙山 (*Gexian Shan*) ligger også i fylket; det er et viktig sted for daoismen.

Administrative enheter
----------------------

Pengzhou består av 20 storkommuner:

* Tianpeng (天彭镇)
* Longmenshan (龙门山镇)
* Xinxing (新兴镇)
* Lichun (丽春镇)
* Jiuchi (九尺镇)
* Mengyang (濛阳镇)
* Tongji (通济镇)
* Danjingshan (丹景山镇)
* Longfeng (隆丰镇)
* Aoping (敖平镇)
* Cifeng (磁峰镇)
* Guihua (桂花镇)
* Junle (军乐镇)
* Sanjie (三界镇)
* Xiaoyudong (小鱼洞镇)
* Hongyan (红岩镇)
* Shengping (升平镇)
* Bailu (白鹿镇)
* Gexianshan (葛仙山镇)
* Zhihe (致和镇)

Eksterne lenker
---------------

* Infoside
* Yangping Temple (Yangping guan)
* Daojiao Mingshan Gexian Shan
**«Lofsöngur»** (norsk «Lovsang») er Islands nasjonalsang, også kjent som «Ó Guð vors lands».

Teksten er av Matthías Jochumsson og musikken av Sveinbjörn Sveinbjörnsson.

Teksten på islandsk
-------------------

Ó, guð vors lands! Ó, lands vors guð!
Vér lofum þitt heilaga, heilaga nafn!
Úr sólkerfum himnanna hnýta þér krans
þínir herskarar, tímanna safn.
Fyrir þér er einn dagur sem þúsund ár
og þúsund ár dagur, ei meir:
eitt eilífðar smáblóm með titrandi tár,
sem tilbiður guð sinn og deyr.
Íslands þúsund ár,
Íslands þúsund ár,
eitt eilífðar smáblóm með titrandi tár,
sem tilbiður guð sinn og deyr.
Ó, guð, ó, guð! Vér föllum fram
og fórnum þér brennandi, brennandi sál,
guð faðir, vor drottinn frá kyni til kyns,
og vér kvökum vort helgasta mál.
Vér kvökum og þökkum í þúsund ár,
því þú ert vort einasta skjól.
Vér kvökum og þökkum með titrandi tár,
því þú tilbjóst vort forlagahjól.
Íslands þúsund ár
Íslands þúsund ár
voru morgunsins húmköldu, hrynjandi tár,
sem hitna við skínandi sól.
Ó, guð vors lands! Ó, lands vors guð!
Vér lifum sem blaktandi, blaktandi strá.
Vér deyjum, ef þú ert ei ljós það og líf,
sem að lyftir oss duftinu frá.
Ó, vert þú hvern morgun vort ljúfasta líf,
vor leiðtogi í daganna þraut
og á kvöldin vor himneska hvíld og vor hlíf
og vor hertogi á þjóðlífsins braut.
Íslands þúsund ár
Íslands þúsund ár
verði gróandi þjóðlíf með þverrandi tár,
sem þroskast á guðsríkis braut.

Eksterne lenker
---------------

* Islands nasjonalsang

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Europa |
| --- |
| Selvstendige stater | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Nord-Makedonia
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Sverige
* Storbritannia
* Sveits
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |
| Selsvstyrte områder, biland | 
* Catalonia
* Færøyene
* Grønland
	+ Nuna asiilasooq
	+ Nunarput utoqqarsuanngoravit
* Man
* Åland

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Discogs
 |
«Fredensborg» har flere betydninger.

**Fredensborg slott** er et slott i Fredensborg på Sjælland i Danmark. Det er den danske kongefamiliens vår- og høstresidens, og er ofte brukt ved viktige statsbesøk og begivenheter i kongefamilien. Slottet er den residensen kongefamilien bruker mest.

Fredensborg slott ble tegnet og oppført av arkitekt J.C. Krieger under Frederik IV. Byggingen startet i 1719 og slottet ble innviet på kongens fødselsdag den 11. oktober 1722.

Senere er slottet bygget om og utvidet flere ganger av blant annet arkitektene Nicolai Eigtved, de Thurah og C.F. Harsdorff, samt Vargas Fredriksson.

Slottet med omgivelser ble fredet i 1918, fredningen omfatter åtte bygninger.

Kilder
------

* Kongehuset - Fredensborg
* Fredensborg slott og slottshage

1. ↑  Fredningssag / Fredensborg Slot, Slottet 001-015 og Skipperallé 006, Fredensborg fra Kulturstyrelsen (besøkt 15. august 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fredensborg Slot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND
 |
Fredshuset i Örebro, Storgatan 7, nå revet
Minneplakett fra 2012, over fredsavtalene i Örebro 1812. Plaketten ble utformet av Kjell Olauson

**Freden i Örebro** ble inngått mellom Sverige og Storbritannia etter den krigen de to land formelt utkjempet i perioden 1810–1812. Fredsavtalen ble undertegnet i Örebro den 18. juli 1812 i det såkalte fredshuset i samband med riksdagen av 1812 som også fant sted i byen. Samme dag og på samme sted ble det også inngått en fredsavtale mellom Storbritannia og Russland. De to fredsavtalene var en forutsetning for at Frankrike under Napoléon Bonaparte etterhvert kunne beseires.

Bakgrunn
--------

Ved Parisfreden i 1810 ble Sverige tvunget inn i den franske keiser Napoléons handelsblokade - Fastlandssperringen - mot Storbritannia. Ettersom Storbritannia var Sveriges største handelspartner ble den franske handelsblokaden et stort økonomisk problem, som man løste gjennom en omfattende smughandel. Napoléon gjennomskuet snart det svenske dobbelspillet og overleverte gjennom den franske ministeren i Stockholm, baron Charles Jean Marie Alquier, et ultimatum til den svenske regjeringen. Kravet bestod i at Sverige innen fem dager skulle erklære Storbritannia krig og konfiskere alla britiske fartøy i svenske havner. Etter et par dager føyde den svenske regjeringen seg for de franske kravene og erklærte Storbritannia krig. 

I januar 1812 besatte franske tropper uten forutgående krigserklæring de svenska besittelsene i Pommern og Rügen, noe som førte til at Sverige definitivt orienterte seg mot Frankrikes motstandere. Det britiske sendebudet Edward Thornton fikk i oppgave å inngå en fredsavtale med Sverige, men forhandlingene dro ut i tid ettersom kronprins Karl Johan ville ha britisk støtte for en svensk erobring av Norge, noe Thornton ikke hadde mandat til å gi. For å få til en fredsavtale måtte kronprins Karl Johan gi avkall på sine krav. Avtalen ble til sist undertegnet den 18. juli 1812 i Örebro, hvorpå allianser mot Frankrike ble inngått den 3. mars 1813 i Stockholm (da også med Preussen og Spania).

Minnehøytidelighet
------------------

Den 18. juli 2012 ble 200-årsjubileet for undertegningen av fredsavtalen markert. Med en seremoni ved Örebro slott og avdekning av en minneplakett over freden, plasert på det sted der huset en gang i tiden sto.

Referanser
----------

1. ↑  ««Minnet av två freder»». Nerikes Allehanda. 18. juli 2012. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 18. juli 2012.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikisource: Freden i Örebro mellom Storbritannia og Sverige – originaltekst |


|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikisource: Freden i Örebro mellom Storbritannia og Russland – originaltekst |

* Om freden i Örebro, fra nettstedet historiesajten.se (svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Et utvalg *agimat*s.
Flere *angimat*s, her i Calabanga i provinsen Camarines Sur.
***Agimat***, også kjent som ***anting*** eller ***anting-anting***, er et filippinsk ord for amulett. *Anting-anting* er også et filippinsk system for magi og trolldomskunst som benytter seg av slike talismaner og amuletter. Andre ord for *agimat* er ***bertud*** og ***galing***.

Gjenstandene inngår i en videre sørøstasiatisk tradisjon av stammefolks utsmykningsgjenstander, som "*gantung*" på indonesisk og malay og "*anting-anting*" («øreheng») på javanesisk.

Undertyper
----------

*Agimat* kan forsøksvis klassifiseres etter forskjellige slag overnaturlige krefter:

* ***Kabal*** (eller ***kunat***) - en *agimat* som skal kunne gjøre usårlig mot sverdslag og kutt.
* ***Pamako*** - en *agimat* som skal kunne paralysere en motstander.
* ***Tagabulag*** - en *agimat* som skal kunne gjører bæreren usynlig.
* ***Tagaliwas*** - en *agimat* som skal kunne beskytte mot kuler.

Referanser
----------

1. ↑  "Tagalog-English Dictionary by Leo James English, Congregation of the Most Holy Redeemer, Manila, distributed by National Book Store, 1583 pages, ISBN 971-91055-0-X
2. 1 2  Stuart, Godofredo U. «The anting-anting, the Philippine amulet, is an essential part of the Filipino folk credo and mythological makeup.». *StuartXChange*. Besøkt 26. august 2019.
Húsavík på Færøyene, hvor Heini skal ha strandet etter et skipsforlis.  Foto: Ulrich Latzenhofer 
**Heine Jonsson** (født 1514 i Bergen, død 1576 på Radøy), på færøysk kalt **Heini Havreki** («Heine den skibbrudne»), skal ha vært den første lutherske presten på Færøyene. Da Færøyene ble lagt under Bergen stift i 1557, ble Heini Havreki visebiskop på Færøyene.

Han kan ha vært sønn av islendingen Jon Haraldsson (født 1480), som var prest i Korskirken i Bergen.

Sagntradisjonen på Færøyene forteller at Heini forulykket med et skip, og at han skal ha strandet ved Húsavík på Sandoy. Slik fikk Heini tilnavnet «Havreki», altså «skibbrudden» eller «havarist». Han ble tatt hånd om av bygdekvinnen Herborg, som han giftet seg med. De fikk sønnen Jógvan Heinason (1541–1602), som senere ble lagmann på øyene, og datteren Herborg (født 1542). Som enkemann giftet Heini seg med norske Gyri Arnbjørnsdatter, som han fikk sønnen Magnus Heinason (1545–1589) med. Det finnes også andre lokale sagn om hvordan Heini Havreki strandet på øyene.

Heini Havreki nevnes i 1534 som regnskapsfører hos Ámundur Ólavsson, den siste katolske biskopen i Kirkjubøur. Han ble sogneprest på Eysturoy i 1538 og ordinert av biskop Jens Gregoriussen Riber som den første lutherske presten på Færøyene i 1541. Det var trolig først da han flyttet til prestegården på Nes. Han ble biskopens stedfortreder i 1551 og visebiskop i 1557.

I 1566 ble han sogneprest på Radøy i Hordaland. Han døde der i 1576.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Merten, Kai (2017). *Färöische Religionsgeschichte: von den Anfängen bis zur Gegenwart*. Nordic Studies in Religion and Culture **(tysk)**. 4. Münster: LIT Verlag. s. 88–89. ISBN 978-3-643-13580-3.
2. 1 2 3 4  Nielsen, Carl Frederik (1879). «Færøernes geistlige Stat eller Geistlighedens Personalhistorie i Færøernes Provstie». I Wiberg, Sofus Wilhelm. *Supplement til personalhistoriske, statistiske og genealogiske Bidrag til en almindelig dansk Præstehistorie* **(dansk)**. Faaborg: L.B. Deichmann. s. 22–27. OCLC 865631231.
3. ↑  Schrøter, Johan Henrik (1852). «Færöiske folkesagn». *Antiquarisk Tidsskrift 1849–1851* **(dansk)**. Utgitt av Det kongelige Nordiske Oldskrift-Selskab. København. s. 160–165.
4. ↑  Storm, Gustav (1874). *Minder fra en Islandsfærd*. Kristiania: Cappelen. s. 23–24.
5. 1 2  Olsen, Jógvan I. (2004). «Prestagarðurin – søga» **(færøysk)**. Fornminnisfelagið í Nes kommunu. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 3. januar 2021.

Portaler: Færøyene | Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Denne artikkelen omhandler den amerikanske kringkasteren.  For Maltas allmennkringkaster, se Public Broadcasting Services.

**PBS** (**Public Broadcasting Service**) er en amerikansk kringkastingsorganisasjon med 354 lokale medlemsstasjoner over hele USA. Organisasjonen ble grunnlagt i 1969 etter at loven om offentlig kringkasting (Public Broadcasting Act of 1967) ble vedtatt i 1967. Loven ble undertegnet av president Lyndon B. Johnson, noe som førte til grunnleggelsen av Corporation for Public Broadcasting og som videre førte til opprettelsen av Public Broadcasting Service. Sendingene startet 5. oktober 1970.

PBS eies i fellesskap av de lokale stasjonene, som betaler PBS for de sendingene som distribueres av PBS sentralt. Disse sendingene består blant annet av nyheter, politisk analyse, historie, undervisning m.m. produsert av eksterne selskaper, eller lokale stasjoner. PBS distribuerer også BBC World News-bulletiner (sendingene som i Norge sendes på TV-kanalen BBC World).

PBS er kjent som en motvekt til de øvrige amerikanske TV-nettverkene, da inntektene delvis er basert på offentlige og frivillige donasjoner kontra reklameinntekter, selv om lokalstasjonene ofte supplerer donasjonene med reklame. PBS er også kjent for å sende mange britisk produserte programmer og serier, da særlig fra BBC slik som blant annet *Monty Python's Flying Circus*, *Hotell i særklasse*, *'Allo 'allo!*, *Doctor Who*, *Høy på pæra* samt *Mr. Bean*, *Father Ted* og *The Benny Hill Show*.

Radiomarkedet i USA har tilsvarende, brukerfinansierte organisasjoner, bl.a. National Public Radio.

PBS Kids
--------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) PBS (United States) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* New York City's NPR-medlemsstasjon
* Boston's NPR-medlemsstasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
**Heini Klopfer** (født 3. april 1918 i Immenstadt im Allgäu, død 18. november 1968 i Oberstdorf) var en tysk arkitekt og skihopper.

Livsløp
-------

Etter gymnaseksamen i Oberstdorf og krigstjeneste i Russland tok Klopfer arkitektstudiet ved den tekniske høyskolen i Darmstadt. Deretter arbeidet han særlig med å bygge hoppbakker over hele verden. Han konstruerte rundt 250 hoppbakker, deriblant den første skiflygingsbakken i Oberstdorf, som i dag bærer hans navn. Bakgrunnen for denne spesialiseringen var Klopfers begeistring for skihopping, som han hadde hatt siden guttedagene. På slutten av 1940-tallet og begynnelsen av 1950-tallet var Klopfer en av «Oberstdorf-trioen» i verdenstoppen i skihopping, sammen med Toni Brutscher og Sepp Weiler. Han oppnådde imidlertid ikke de aller største sportslige plasseringene, blant annet fordi Tyskland ble nektet å delta i vinter-OL 1948 i St. Moritz og andre internasjonale konkurranser like etter 2. verdenskrig.

Under den første tysk-østerrikske hoppuka i 1952 ble Heini Klopfer nummer 9 i rennet i Oberstdorf og nummer 17 sammenlagt. Året etter kunne han ikke delta på grunn av skade, og i 1954 greide han ikke å kvalifisere seg. Etter at han la opp i 1955, engasjerte han seg enda mer i hoppbakkebygging. Som leder av FIS' komité for bygging av hoppbakker planla han og holdt oppsyn med byggingen av et stort antall hoppbakker over hele verden. Han døde natt til 18. november 1968 etter et hjerteinfarkt, nettopp hjemkommet fra en anstrengende reise til skiflygingsbakken i Planica.

Litteratur
----------

* Klaus Weddige: *Vor 15 Jahren starb Schanzenspezialist Klopfer H.* I:  *Unser Oberstdorf, Blätter zur Oberstdorfer Heimatgeschichte.* Hefte 3/1983, s. 170.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heini Klopfer – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Heini Klopfer – TheSports.org Rediger på Wikidata
* Skifliegen Oberstdorf: Heini Klopfer, Visionär in Sachen Schanzenbau

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Heinkel He 162** «Volksjäger» (folkejager) var et tysk en-motors jetdrevet jagerfly, utviklet av Heinkel for Luftwaffe under andre verdenskrig. Prototypen (VI+IA, Werk-Nr.200001) fløy 6. desember 1944, og flyet var det andre operative tyske jet-jagerflyet. Det var også det raskeste av sin generasjon fly uansett land. «Volksjäger» var Reichsluftministeriums offisielle navn på flyet, men det var også kjent som «Salamander» i utviklingsfasen. I tillegg fikk flyet kallenavnet «Spatz» (spurv) av Heinkel. Flyet besto hovedsakelig av tre ettersom det var lite tilgjengelig metall i Tyskland i sluttfasen av krigen. Mye av metallet ble også forbeholdt frontjagere som Messerschmitt Me 262 og Arado Ar 234.

Etter godkjenning fikk Heinkel produksjonsoppdraget den 15. september 1944, og allerede 69 dager senere, 6. desember 1944, fløy den første prototypen. Den styrtet imidlertid på grunn av materialsvikt ettersom det under planleggingen hadde vært forsøkt å klare seg i mest mulig grad uten knappe materialer som aluminium. Vingene og deler av skroget var derfor konstruert av tre. Materialsvikten fortsatte å være et problem med He 162. Til slutt ble det fastsatt en fartsgrense på 600 km/t. He 162 var også utstyrt med katapultsete, som på grunn av maskinens svakheter ble benyttet ganske ofte. Første gangen flyet var i kamp skjedde den 26. april 1945, og den førte angivelig til en nedskytning. På grunn av krigssituasjonen nådde bare noen få maskiner frem til fronten. Omkring 50 maskiner ble etter kapitulasjonen erobret av britene på militærflyplassen Leck/Schleswig.

Trivia
------

En ide var at medlemmer av Hitlerjugend skulle fly He 162 ettersom voksne Luftwaffe-piloter etter hvert hadde blitt en mangelvare. Flyet viste seg imidlertid å være vanskelig å fly, selv for erfarne piloter og ideen med unge piloter ble skrinlagt.

Spesifikasjoner
---------------

Heinkel He 162
He 162

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 1 |
| Lengde | 9 m |
| Vingespenn | 7,2 m |
| Høyde | 2,6 m |
| Vingeareal | 11,16 m² |
| Vekt (uten last) | 2 180 kg |
| Vekt (maksimalt) | 2 695 kg |
| Motor | 1 × BMW 003E-1/E-2 Orkan (1 × 800 kg ) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 835 km/t |
| Rekkevidde | 695 km |
| Marsjhøyde | 12 040 m |
| Klatrefart | 1 280 m/min |
| Bevæpning |  |
| Maskinkanoner | 2 × Rheinmetal MK 108, 30 mm eller 2 × MG 151, 20 mm |
|

Referanser
----------

1. ↑  Gunston Bill, 2006, Bojová letadla, Svojtka Co, Praha, CZ, ISBN 80-7237-203-3

Litteratur
----------

* Balous, Miroslav and Bílý, Miroslav. 'Heinkel He 162 Spatz (Volksjäger) (CZ/EN). Prague, Czech Republic: MBI, 2004. ISBN 80-86524-06-X.

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging Arkivert 11. september 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Jose Carlos Chagas de Oliveira** (født 4. august 1977) er en brasiliansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

De Oliveira deltok i VM i 2006, der han kom på 30.-plass, og World Cup 2007, der han kom på 39.-plass. I 2010 kom han på 15.-plass i VM i boccia, og året etter fikk han bronse i Parapanamerikanske leker 2011 i Guadalajara. Dette gjorde at han var rangert som nummer 11 i verden i klassen BC1 ved utgangen av 2011.

I de Paralympiske sommerleker 2012 i London kom han på 4.-plass individuelt i klassen BC1. Han slo Myeong-Su Kim 7-1 i kvartfinalen, men tapte 2-5 for Pattaya Tadtong i semifinalen. Bronsekampen tapte han 4-6 for Roger Aandalen. Han deltok også i lagkonkurransen, der Brasil ble slått ut av Thailand i kvartfinalen.

Referanser
----------

1. ↑  CPISRA - *World Ranking List 2007* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 20. januar 2013.
2. ↑  CPISRA - *World ranking list of BC1 Friday, Dec 16 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 20. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) London 2012 - Jose Carlos Chagas de Oliveira
* (en) London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
* (en) Toronto 2015 - Jose Carlos Chagas
**Agilulf** (død 616), hertug av Torino og fra 591 konge i Det langobardiske kongerike i Italia. Han var en slektning, sannsynligvis fetter, av langobardenes kong Authari som regjerte fra 584 til sin død i 590.

Biografi
--------

Agilulf var sønn av hertug Ansvald av Torino.. Ifølge *«Langobardenes historie»* av Paulus Diaconus ble han i 589, da Authari giftet seg med Theodelinda, spådd av sin slave at han skulle få dronningen til hustru senere.

Authari døde i 590, sannsynligvis etter å ha blitt forgiftet under et opphold i Franken (Frankrike). Hans hustru Theodelinda, som var datter av kong (eller hertug) Garibald I av Bayern, beholdt sin dronningstatus etter kongens død. Langobardene syntes så godt om henne at hun ble rådet til selv å velge seg en mann blant langobardene som de mente de var tjent med å ha til ny konge. Valget falt på hertug Agilulf i den langobardiske provinsen Torino.

Agilulf ble gift med Theodelinda i 590 og han ble på langobardenes vis løftet på skjold og hyllet til konge i mai 591. Han ble døpt for å følge sitt folks tro, men antok først den arianske trosretningen, før han i 603 gikk over til katolisismen. Han døpte også sin sønn Adaloald og fikk bygd basilikaen i Monza hvor Theodelinda hadde sin sommerresidens i 595. Lombardias berømte jernkrone oppbevares fortsatt i basilikaen.

Hans regjeringstid var preget av fredsslutning med frankerne. Fredsmegleren Guntram, konge av Burgund, døde i 592 og uten ham oppsto det borgerkrig blant frankerne som satte stopper for angrepene mot Lombardia. Han inngikk også fred med pavedømmet i 598 etter tretti års ufred og konsentrerte sin militære makt mot trusselen fra Det bysantiske riket. Han styrket også sitt rike ved å innlemme de umbriske byene Sutri og Perugia fra eksarkatet av Ravenna, og opprettholdt samtidig gode relasjoner med det tyske hertugdømmet Bayern. Han bekjempet avarer og slavere, og inngikk en våpenhvile med den bysantinske keiseren Maurikios i 598 ved hjelp av pave Gregor I den store.

Siste del av hans lange regjeringstid forløp relativt fredelig. Etter sin død i 616 ble han etterfulgt av sin og Theodelindas sønn Adaloald. Han hadde også en datter Gundeberga som ble gift med Arioald som også hadde tittelen hertug av Torino og var lombardisk konge fra 626 til 636.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p67219.htm#i672182, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  web.archive.org, German Tribes, Agilulf
4. ↑  Paulus Diaconus, Historia Langobardum, bok 3

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Authari** | **Konge av langobardene**(590–616) | Etterfølger:**Adaloald** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
**Industrimuseer** og **industriarbeidermuseer** er en type museum som dokumenterer industrihistorien og industriarbeidernes historie.

Noen av disse museene har røtter i eldre bedriftsmuseer eller spesialmuseer, men de fleste oppsto i 1970- og 1980-årene som reaksjon på ensidigheten i museenes dokumentasjon av den fortidige virkelighet. Industrien og industriarbeidernes kultur var lite tilgodesett i de da tradisjonelle folkemuseene og bymuseene som hovedsakelig konsentrerte seg om den gamle bondekulturen og byborgernes kultur. *Alle har krav på en historie*, var et av mottoene for utviklingen mot et stort mangfold i norsk museumsvesen i disse årene.

I løpet av kort tid ble det etablert industriarbeidermuseer i Rjukan, Eydehavn og Odda. På Sunnmøre fikk man et møbelindustrimuseum, i Romsdal et konfeksjonsindustrimuseum, og på Nordmøre klippfiskmuseum.

Bl.a. i England og Danmark finner man tidligere eksempler på industri- og industriarbeidermuseer, f.eks. Arbeidermuseet i København.

Eksterne lenker
---------------

Industrimuseum
* Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
«**Mambo Italiano**» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Bob Merrill. Den ble skrevet i 1954. Bob skrev den egentlig på deadline, skriblet den hastig ned på en papierserivett i en italiensk restaurant og anvendte telefonautomaten på veggen til å diktere melodi, rytme og tekst til platestudioets pianist under ledelse av dirigent Mitch Miller.

«Mambo Italiano» ble en kjempehit for Rosemary Clooney og nådde førsteplassen på de amerikanske listene og på den britiske singlelisten i begynnelsen av 1955.

Originalinnspillingen ble produsert av Mitch Miller.

Four-In-A-Chord with Novelty Accompaniment har også spilt inn sangen. I Norge ble den utgitt på 78-platen Harmoni 606.

Clooneys versjon ble spilt under rullteksten på begynnelsen i Jonathan Demmes film *Gift med mafiaen* (*Married to the Mob*) fra 1988. 

I 2000 ble den remixet av Shaft og nådde en tolvteplass på den britiske singlelisten.

Bandene Groove Amanda og Basement Jaxx har hver spilt inn sine egne elektronisk musikkversjoner av sangen.

En russisk versjon av sangen ble spilt inn på plate av Philip Kirkorov i 2001 og var med på hans album *Vchera, Segodnya, Zavtra*.

Paula Tsui spilte inn en versjon på mandarin, *Cha shao babo*, i 2002.

En sample av sangen ble anvendt i sangen «Imma Tell» med TechN9ne i 2002.

Den ble også samplet i «Mambo», som ble fremført av Vip featuring Sin og var hentet fra Sins og Vips mixtape *Rane Vol. 1* (2002).

I 2009 ble innspillingen med Renato Canosone/ anvendt i en reklame for Visa Inc..

I 2010 ble den fremført under liveomgangene til TV-showet *Over the Rainbow* på BBC.

Andre versjoner har blitt spilt inn på plate av Alma Cogan (1955), Dean Martin, Bette Midler og på fransk av Dario Moreno. 

Karl-Lennart har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er også «Mambo Italiano». The Monn Keys, Egil Monn-Iversens orkester har spilt den inn. Sangen ble utgitt på 78-platen Cupol 4933.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Mambo Italiano».

### Innspilling

* The Monn Keys, Egil Monn-Iversens orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 5107 i 1955. og på EP-platen Musica NEP 813.

Referanser
----------

1. ↑  Rice, Jo: *The Guinness Book of 500 Number One Hits* (1st ed.). Enfield: Middlesex. Guinness Superlatives Ltd. Side 17 ISBN 085-1112-250-7
2. ↑  Se plateetiketten
**John Arne Markussen** (født 20. mai 1953) er en norsk forfatter, pressemann og næringslivsleder, fra 2011 til 2018 var han sjefredaktør i *Dagbladet*. 

Markussen er opprinnelig fra Nordkapp, startet livet i Repvåg, og har sjøsamiske røtter. Han gikk på ungdomsskole i Båtsfjord og videregående skole i Alta. Der begynte han også sin journalistiske virksomhet, i *Altaposten*.

Han begynte å arbeide i *Dagbladet* for første gang i sommerjobb i 1977. Siden har han arbeidet som journalist, utenrikskorrespondent og nyhetsredaktør i avisen. Markussen har også arbeidet som frilanser og i A-pressens tidligere TV-satsing Nyhetskanalen.

Da han i 2011 overtok sjefredaktørstillingen i *Dagbladet* etter Lars Helle hadde han de siste årene vært konsernredaktør i Berner Gruppen, avisens eierselskap. I hans redaktørtid tok Dagbladet viktige steg i retning av å bli et moderne, digitalt mediehus med sterke posisjoner på nye plattformer, samtidig som det ble satset betydelig ressurser på undersøkende journalistikk.[] I perioden 2012 til 2018 tok Dagbladet den ettertraktede SKUP-priser tre ganger, vant Den store journalistprisen tre ganger og høstet også internasjonal heder for flere redaksjonelle prosjekter. Tidlig i hans redaktørperiode fikk Dagbladet nytt eierskap. Mediehuset ble solgt til det danske Aller konsernet. Etter mange krevende økonomiske år med store nedbemanninger har Dagbladet fra 2016 og senere oppnådd bedre økonomiske resultater. 

Markussen gikk av som sjefredaktør i Dagbladet 18. juni 2018, etter nærmere syv år i jobben.[] Fra sommeren 2018 er Markussen direktør for forretningsutvikling i Aller Media.

Bibliografi
-----------

* *Norske redaktører - voktere av enigheten*, Forlaget Ny Dag (sammen med Svein Erik Bakken og Kai Rosenberg) 1979
* *Når du hører om mitt liv – : rapport om narkotika i Norge*, Grøndahl (sammen med Inger Bentzrud, foto ved Jacques Hvistendahl) (1982)
* *Staff – fra innsiden*, Grøndahl (1985)
* *Kapteinen : historien om Hugo Larsen og «Scandinavian Star»*, Gyldendal (1991)
* *Frihet og frykt : nærbilder fra USA*, Gyldendal (1996)

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sjøsame ny redaktør i Dagbladet», Sagat.no (Besøkt 5. november 2011)
3. ↑  *Journalisten* (Besøkt 5. november 2011)
4. ↑  *Aftenposten* 4. november 2011, side 9 kulturseksjonen

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Arne Markussen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) John Arne Markussen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |