recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Robin Söderling
**Robin Söderling** (født 14. august 1984 i Tibro i Sverige) er en tidligere svensk tennisspiller. Han ble profesjonell i 2001. Söderling var på sitt beste ranket som nummer fire i verden, men i juli 2012 falt han ut av ATP-rankingen da han hadde vært inaktiv på grunn av mononukleose («kyssesyken»), en sykdom han fikk sommeren 2011. 

I 2009 ble Söderling den første spilleren til å vinne over Rafael Nadal i turneringen etter 3–1 i sett (6–2, 6–7, 6–4, 7–6) i åttendedelsfinalen. Han nådde så finalen, hvor han tapte mot Roger Federer. Året etter gjentok han denne bedriften da han slo Federer på vei til finalen for så å tape for Nadal. Finaleplassen i French Open førte til at Söderling for første gang inntok topp 10 på rankingen. Söderling hadde totalt 10 singeltitler. Den siste tittelen var Swedish Open (Båstad) i 2011. 

I desember 2015 la Söderling endelig opp som profesjonell tennisspiller fordi det var umulig å trene nok under den lange rekonvalesensen. I 2020 ble Söderling forbundskaptein for det svenske herrelandslaget i tennis.

Statistikk
----------

### Grand Slam-turneringer

Beste resultat:

* Australian Open Fjerde runde 2011
* French Open Finale 2009 og 2010
* Wimbledon Kvartfinale 2010
* US Open Kvartfinale 2009 og 2010

### ATP-titler

#### Singel (10)

* 2011 – Swedish Open
* 2011 – Marseille
* 2011 – Rotterdam
* 2011 – Brisbane
* 2010 – Paris Masters
* 2010 – Rotterdam
* 2009 – Swedish Open,
* 2008 – Lyon
* 2005 – Milano
* 2004 – Lyon

#### Double (1)

* 2008 – Swedish Open, Båstad (med Jonas Björkman)

Referanser
----------

1. 1 2   ATP website[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Robin Söderling som «sommarpratare» i Sveriges Radio P1 5. juli 2020
3. ↑    *Robin Söderling ny David Cup-kapten*]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Robin Söderling – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Robin Söderling – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robin Söderling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Robin Söderling – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Robin Söderling – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Robin Söderling – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Robin Söderling – Davis-cupen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Munzinger (sport)
 |
**Marc Daniëls** (født 10. juli 1959 i Jette ved Brussel i Belgia, død 10. mai 2021), også kjent som ***De Marck***, var en belgisk tegneserietegner og maler. Han drev *Studio Max* sammen med Rik De Wulf fra 1999 til 2010.

Biografi
--------

Daniëls studerte bildende kunst ved  Koninklijk Atheneum Brussel i Jette. Han tegnet illustrasjoner og tegneserier for Brussels aviser.

I 1999 grunnla han *Studio Max!* med De Wulf. De utviklet tegneseriestripen *Stam en Pilou* for den belgiske posts ungdomsfilateli, og dette ble senere publisert i albumsform i 2000. I 2010 kom det 25. albumet i serien. Samme år ble studioet stengt. I 2011 fikk dette tegneserien en vegg langs *Rue des Alexiens/Cellebroersstraat* i Brussel.

I 2009 tegnet han albumet *Alexander de Grote 1* i Jacques Martins utdannelseserie *De reizen van Alex*, sammen med De Wulf og andre. I 2011 tegnet en syvdelers serie på grunnlag av et scenario av Danny Verbiest og brusselsmaleren og kunsthandleren Geert Van Bruaene (1891-1964).

Daniëls døde i en alder av 61 som fløge av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   demarck.weebly.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.sudinfo.be[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   DACS register, oppført som Belgian, DACS ID (tidligere) 4e57027d-51e5-e711-8b59-000c29e811b2, besøkt 4. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  DeMarck, De Marck (Alias Marc Daniels).
5. ↑  Stripspeciaalzaak.be, Marc "De Marck" Daniëls (62) overleden.
6. 1 2  «Stripauteur en politicus Marc "DeMarck" Daniëls (62) overleden na wekenlange strijd tegen coronavirus». *vrtnws.be*. 10. mai 2021.
7. 1 2 3 4 5 6 7  Comiclopedia, Marc Daniëls.
**Soldathjemmet i Stavern**, opprinnelig kalt ***Soldatenheim Stavern***, er et aktivitetshotell og selskapslokale i Stavern i Vestfold som ble bygd av tyske okkupasjonsmyndigheter under andre verdenskrig som et *Soldatenheim*. Det åpnet med militær pomp og prakt 17. mai 1942[] som et samlingssted for tyske soldater og et rekonvalesentsted for sårede og krigstrette fra frontene i Europa.

Da krigen var over 8. mai 1945, fungerte bygningen som oppsamlingssted for arrestanter i Stavern og Brunlanes, blant annet medlemmer i Nasjonal Samling (NS) og «tyskerjenter», og som kommandosentral og opplæringssted for frigjøringsstyrkene. Da ble også betegnelsen *Soldatenheim* fornorsket til «Soldathjemmet». Fra august 1945 til våren 1980 holdt Stavern kommunale kino til i midtbygningens store sal. På nyåret i 1990 tok man bygningen i bruk som sanitetsskole under Luftforsvarets Skoler Stavern. Dette tok slutt sommeren 2002.

Etter to års restaurering ble Soldathjemmet i 2017 åpnet som overnattingssted og selskapslokale, 75 år etter første innvielse.

Referanser
----------

1. 1 2   Arkivert 23. oktober 2019 hos Wayback Machine. Forsvarsbygg om soldatheimen i Stavern
2. ↑  «Åpningen av Soldathjemmet trakk folkemengde til Skråvika». *Østlands-Posten* **(norsk)**. 20. mai 2017. Besøkt 1. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Solboller**, også kalt **solskinnsboller** eller **skillingsboller**, er boller som ofte inntas på «soldagen» på steder i Nord-Norge, for å feire at sola er kommet tilbake etter mørketida.

Solboller lages av gjærdeig med et stort øye av eggekrem i midten. Bollene minner om skoleboller, men er uten melis og kokos.
I Tromsø brukes berlinerboller som solboller i forskjellige varianter:

* Kun sukker utenpå, ingen fyll.
* Strødd melis utenpå og vaniljekrem inni.
* Melisglasur utenpå og bringebærsyltetøy inni.

Mørketidsboller
---------------

Mørketidsboller er en annen variant som er kommet de siste årene, i alle fall i Tromsø. Det er boller som inntas mens sola er borte. Det dreier seg fortsatt om berlinerboller, men trukket med mørk sjokolade utenpå og med vaniljekrem inni.

Referanser
----------

1. ↑  *Spissmus. Boplass. Fyrverkeri. Sjøfugl. Spor. Fangstsystem. Slipestein*. Tromsø: Tromsø museum, Universitetet i Tromsø. 1999. s. 32-33.
2. ↑  *Årsberetning 1997*. Tromsø: Universitetet i Tromsø, Institutt for museumsvirksomhet. 1998. s. 9.
**Wantsum** er ei elv i grevskapet Kent, England. Den er ei sideelv til Stour. På området hvor Wantsum og den nedre delen av Stour i dag renner lå tidligere Wantsumkanalen, et sund som skilte Isle of Thanet fra fastlandet i Kent. I dag er Wantsum ikke stort mer enn ei dreneringsgrøft som begynner like øst for Reculver, renner sørover gjennom de rike jordbruksområdene på den tidligere havbunnen, og munner ut i Stour ved Stourmouth. Fra vest kommer sideelva Sarre Penn (lokalt også kalt *Fishbourne Stream*, som løper sammen med Wantsum ved Sarre.)

Beda sa på 700-tallet at Wantsum – altså Wantsumkanalen – var tre furlong bred (ca. 600 meter). I 1414 fantes det ennå ei ferge som krysset over Wantsum ved Sarre, men i 1550 var Thanet ikke lenger ei øy. Ved Reculver bygget romerne et fort som lå rundt 1,5 kilometer fra sjøen, mens historikeren John Leland på første del av 1500-tallet sa at Reculver lå 400 meter fra sjøen, og den store stormen i 1809 tok til slutt med seg halve fortet. Det hevdes at det eroderte materialet ble fraktet langs kysten og med tiden blokkerte den nordlige munningen til Wantsumkanalen.

Wantsum og Sarre Penn ved Sarre

Referanser
----------

1. ↑  Kent.gov.uk Crab and Winkle Way Arkivert 7. september 2006 hos Wayback Machine.
2. ↑  Jessup, Frank (1966). *Kent History Illustrated*. Maidstone, Kent: Kent Education Committee. s. 72.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Noralv Veggeland** (født 21. mai 1941, død 14. august 2020) var professor i offentlig politikk ved Høgskolen i Innlandet, Lillehammer.

Veggeland var utdannet cand.real. fra UiO i 1964 og med senere eksamener i sosialfilosofi og politisk idehistorie. Han arebidet som lektor ved Bodø reformgymnas 1965-1972 og var lektor ved Nansenskolen 1972-1973. I 1973 ble han ansatt som høyskolelektor ved Oppland distriktshøgskole, nå Høgskolen i Lillehammer. Han ble ansatt som direktør ved Østlandforskning som han bygget opp fra 1983 til 1985, videre instituttsjef for Nordisk institutt for regionalpolitisk forskning (NordREFO), i København fra 1989 til 1993. I samme tid var han redaktør av NordREFOs forskningspublikasjoner med mer en 25 utgivelser. Han var den første valgte rektor ved Høgskolen i Lillehammer fra 1986 og satt i to perioder. Fra 1977 til 1982 var han medlem av Rådet for samfunnsforskning, Norges almenvitenskapelige forskningsråd (NAVF). Hans forskningsfeltet var norsk og europeisk regionalpolitikk og i de senere år introduksjon av den nye reguleringsstaten i Norge etter europeisk mønster, med særlig vekt på utviklingen av norske styringsformer i offentlige sektorer. Han arbeidet også med den såkalte Nordiske modellen, dens framvekst og dens utfordringer på 2000-tallet som følge av trussel fra den internasjonale bølgen av ideologisk og politisk nyliberalisme.

Han var forskningskoordinator ved NAVF 1985-1988. Fra 1991 til 1993 var han akademisk rådgiver ved Universitetet i Tartu i Estland. Han har vært gjesteforsker og gjesteprofessor/«lecturer» ved University of Massachusetts i henholdsvis 1980 og 2006 og ved European University Institute (EUI) i Firenze i 2009. Gjesteprofessor/«lecturer» ved Odessa University, Ukraina, sommersemesteret 2002. Veggeland var medlem av *European Research and Seminar Network: Globalization and transformation of Europe's border*, The Norface Seminar Series, 2007-2010, foruten medlem av styret for Norsk Forum for Europaforskning fra 2005 til 2015. Fra 1985 til 1989 var Veggeland redaktør av tidsskriftet *Plan og arbeid*. Han var også initiativtaker og styreleder for Norsk Fredssenter ved Nansenskolen 1985-1989. 

Veggeland har utgitt mer enn 35 bøker og nærmere 450 fagpublikasjoner.

Referanser
----------

1. ↑   dufseth.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eidsvåg, Bernt Hagtvedt, Lars Løvlie: *Noralv Veggeland* - Minneord i Aftenposten 3. september 2020
3. ↑  Kathrine Skretting: *Noralv Veggeland* - Minneord i Aftenposten 3. september 2020
4. ↑   Aksel Hagen, Ulla Higdem, Jon Helge Lesjø: *Ved veis ende - Noralv Veggeland (1941-2020)* - Klassekampen 28. august 2020
5. ↑  *EF vil granske Norden*, Aftenposten, 24. august 1992

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Noralv Veggeland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Noralv Veggeland i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Amir Zargari** ([31. juli 1980 i Khomein) er en iransk landeveissyklist og banesyklist. Han syklet for UCI WorldTourlaget AG2R-La Mondiale i 2012-sesongen.

Meritter
--------

2006
3. etappe, Kerman Tour
7. etappe, Azerbaïjan Tour
2. etappe, Tour of East Java
2007
2. etappe, Tour of Milad du Nour
2008
2. etappe (TTT), Kerman Tour
2010
1. etappe (TTT), Kerman Tour
2. etappe, Azerbaïjan Tour
2 etappeseiere, Tour of Singkarak
2011
3.-plass, UCI Asia Tour
Sammenlagt, Tour of Singkarak
2. etappeseire
9.-plass sammenlagt, Tour of Qinghai Lake
2012
2.-plass, iransk mesterskap landevei
2014
Sammenlagt, Tour of Singkarak

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amir Zargari – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Amir Zargari – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Amir Zargari – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Amir Zargari – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Amir Zargari – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Amir Zargari – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
**Taohualun** (tradisjonell kinesisk: 桃花倫, forenklet kinesisk: 桃花仑: pinyin: *Táohuālún*) også skrevet **Taohwalun** (norsk: «Ferskenblomsthøyden») var Det Norske Misjonsselskaps viktigste og største misjonsstasjon ved elven Zijiang, rett over elven overfor handelsbyen Yiyang provinsen Hunan i Kina. Stedet var sentrum for NMS sitt arbeid i Hunan fra 1902 til 1951. Man hadde i 1940 ni menigheter og fire prekensteder knyttet til misjonsstasjonen. Disse hadde 1122 medlemmer, av disse var 804 nattverdberettiget. Misjonærarbeidet ble gjennomført fra 1920 i samarbeid med den Svenske kirkens misjon (Svenska kyrkans mission).

Sykehuset som først ble etablert der, ble etterhvert Yiyangs største, og middelskolen har utviklet seg til en videregående skole med 4300 elever.

Institusjoner
-------------

Taohualun lå om lag halvannen kilometer vest for Yiyang by, men er nå vel innenfor byområdet. Her opprettet man i årenes løp en rekke institusjoner for å støtte misjonsarbeidet:

* Senere generalsekretær i NMS, dr. Jørgen Edvin Nilssen opprettet et sykehus i 1904,
* Misjonær Arthur Johan Hertzberg startet en middelskole for gutter her i 1907.
* I 1908 opprettet Andreas Fleischer, senere biskop i Bjørgvin bispedømme, en evangelistskole. Den ble i 1931 erstattet av en bibelskole for menn som også utdannet frivillige arbeidere for kirken.
* Blindeskole kom i 1913
* Svenska Kyrkans Mission startet college med utdanning på universitetsnivå i 1920, undervisningsoppstart i 1923, i samarbeid med andre lutherske misjonsorganisasjoner. Det fikk kort levetid, bare til kommunistopptøyene i 1927.
* Middelskole for jenter ble etablert i 1935
* Gymnas kom også senere, med samme administrasjon som middelskolene.
* Barnehjem for bortsatte jenter.
* I tilknytning til arbeidet ble det også opprettet industriarbeid for kvinner, men dette var ikke organisert som en del av virksomheten.

*Lutheran College*
------------------

Til Taohualun lå også den lutherske høyskole i Kina (*Lutheran College*). Opprettelsen av den i 1920 ble besluttet etter at det sentrale Kinas lutherske misjoner ble konsolidert og ble til Kinas lutherske kirke. Denne høyskolen begynte sin undervisningsvirksomhet i 1923. Undervisningen var oppdelt på fire linjer: en humanistisk (historie, filosofi, klassiske språk), en språklig (visse europeiske språk, moderne kinesisk), en matematisk (matematikk, fysikk, kjemi) og en naturvitenskaplig (biologi, geologi). Fellesfag for alle linjer var kristendom, kinesisk, engelsk og helselære; undervisningsspråk var kinesisk. Høyskolens rektor var den svenske professor K. B. Westman, som reiste ut til Kina våren 1923. Undervisningen opphørte i samband med kommunistopprørene i 1927.

Misjonærer som var tilknyttet Taohualun
---------------------------------------

* Nicolai Kjær
* Helga Waabenø
* Elfie Källberg
* Ruth Nathorst
* Willy Stenfelt
* Eugene Dahlström
* Gunnar Sjöholm
* Nils Kolberg
* Arthur Johan Hertzberg

Referanser
----------

1. ↑  «Lars Sigurd Tjelle: *Kinatur, dag 8: Yiang, Taohwalun*». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 30. januar 2016.

Kilder
------

* Norsk Misjonsleksikon 1967 bind 3 spalte 919
**Tao Lin** (født 2. juli 1983 i Alexandria i Virginia i USA) er en amerikansk poet, romanforfatter og novelleforfatter.

I 2005 ble han tildelt Seth Barkas Prize in Creative Writing fra New York University.

Tao er forfatter av romanen *Eeeee Eee Eeee* og novellesamlingen *Bed*, som ble utgitt samtidig av Melville House Publishing i mai 2007. Han er også forfatter av en poesisamling, *you are a little bit happier than I am*, som vant Action Books' December Prize i 2005. Taos andre poesisamling, *cognitive-behavioral therapy*, ble utgitt i mai 2008 av Melville House Publishing, som også vil utgi hans neste roman.

Tao er medredaktør for poesi i *3:AM Magazine* og er sammen med Ellen Kennedy medredaktør for *Ass Hi Books*. Hans skriverier har stått i *Moon, Nerve, Vice Esquire, The Stranger, The Mississippi Review, Bear Parade, The Cincinnati Review Other Woices, Fourteen Hills* samt andre magasiner.

Taos forfatterskap har tiltrukket seg både negativ og positiv oppmerksomhet i yngre, mesteparten uavhengige utgivelser, slik som *The Stranger, ANP Quarterly, Paper, Paste, Nylon, Vice, Flaunt, giant Robot* og *Gawker*, som refererte til ham som «maybe perhaps the most irritating person we've ever had to deal with», selv om de senere «unnskyldte» ham.

Tao er grunnlegger av og CEO for online-lageret "STORE".

Han forsøkte en gang og mislyktes i å stjele fra en American Apparel.

Andre roman
-----------

I august 2008 gjorde Tao det kjent at han selger seksti prosent av de kommende inntektene til sin neste bok som aksjer. Hver aksje har en pris på $ 2 000, og skal gi eieren rett til ti prosent av inntektene som boken genererer i USA. En får dessuten retten til å kalle seg «produsent» av boken.

Hans andre roman vil bli utgitt av Melville House Publishing høsten 2009 eller våren 2010.[*trenger oppdatering*]

Bibliografi
-----------

* 2008: cognitive-behavorial therapy (poesi)
* 2007: Eeeee Eee Eeee (roman)
* 2007: Bed (historier)
* 2006: you are a little bit happier than i am (poesi)
* 2006: Today the Sky Is Blue and White with Bright Blue Sports and a Small Pale Moon (historier, e-bok)
* 2006: this emotion was a little e-book (poesi, e-bok)

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 207568[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE
 |
**Arve Vorvik** (født 7. januar 1974) er en norsk tidligere skihopper som representerte Byåsen IL.

Han debuterte i verdenscupen med 40.-plass i storbakken på Lillehammer 8. februar 1995. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen var 8.-plass i Iron Mountain 17. februar 1996. Sammenlagt ble han som best nummer 51 i sesongen 1995-96. Hans siste verdenscuprenn var i Willingen 2. februar 1997.

Han ble nummer 28 i stor bakke i VM i Thunder Bay i 1995. I lagkonkurransen var han på det norske laget som ble nummer 7 (av 11 lag).

Arve Vorvik har tre individuelle medaljer i NM og fem medaljer i lagkonkurranse. Han ble norgesmester individuelt i normalbakke i Marikollen i 1995, og tok sølv i normalbakke i Stryn i 1996 og normalbakke i Mo i Rana i 1997. I lag-NM tok han gull i 1995, 1997 og 1998, og sølv i 1994 og 1996, alle for Sør-Trøndelag.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6. s. 334-341

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arve Vorvik – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Et kart over Gallia på 100-tallet f.Kr. og viser beliggenheten til den galliske stammen arvernerne.
Arvernermynt som avbilder en kriger. 400- til 100-tallet f.Kr.
**Arvernerne** (latin: *Arverni*) var en gallisk folkegruppe eller stamme. Stammen holdt til i dagens Auvergne i Frankrike, som henter sitt navn fra arvernerne. Som en av de mektigste stammene i antikkens Gallia sto arvernerne flere ganger mot romernes ekspansjon inn i området. Deres viktigste høyborg var Gergovia, nær dagens *commune* Clermont-Ferrand.

Gallerkrigene
-------------

Gullstater av Vercingetorix, Cabinet des Médailles.
Arvernerne kom til å spille en viktig rolle under gallerkrigene, utkjempet av Julius Cæsar fra år 58-51 f.Kr. I begynnelsen forsøkte arverniske adelige å unngå å konfrontere Cæsar ved hans første tokt inn i Gallia. Romerne henrettet lederen Celtillus, i et forsøkt på å sikre herredømme over alle gallere. I år 52 f.Kr. samlet Celtillus' sønn, Vercingetorix, hans støttespillere for å ta opp kampen mot romerne, men ble fordrevet fra Gergovia av de adelige – blant annet hans onkel Gobanitio. Han begynte deretter å samle en stor hær i landet, og vendte tilbake byen hvor han kastet ut sine motstandere, og ble erklært konge. Da dette var fullført opprettet Vercingetorix en allianse med minst 15 gallerstammer, og ba om at stammehøvdingenes sønner skulle være med ham for å vise deres troskap. Han ledet så majoriteten av gallerne i slaget ved Gergovia mot Julius Cæsar, og hans kavaleri gjorde stor skade ved å jakte ned de romerske troppene. Etter Julius Cæsar redde halvparten av sine legioner, og mottok forsyninger fra andre gallere, dro han lengre nord for å møte svakere motstand. Vercingetorix ble beseiret av Cæsar i slaget ved Alesia, etter flere måneder som legionærene hadde brukt på å bygge militærutstyr for å stanse de galliske soldatene. Etter flere uker med støtte fra de vestgallerne, som sendte store hærer for å hjelpe Vercingetorix, var gallerne nær å samles to ganger før solnedgangen. Da de vestgalliske stammene bestemte seg for å dra, overga Vercingetorix seg for å redde folket i Alesia.

Arvernernes områder, og over 75 prosent av gallerne (allierte og undersåtter av avernerne og Vercingetorix) ble så inkorporert i det romerske imperiet, noe som tredoblet størrelsen av skatteinntekt, og befolkning.

Referanser
----------

1. ↑  «Arverni» i *The New Encyclopaedia Britannica*. Chicago: Encyclopaedia Britannica Inc. 15. utgave. 1992, Vol. 1, s. 611.
2. 1 2  Julius Cæsar, *Commentarii de Bello Gallico*, bok 7, kapittel 4.
3. ↑  Julius Cæsar, *Commentarii de Bello Gallico*, bok 7, kapittel 89.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin
 |
**Heskestad stasjon** ligger på Sørlandsbanen i Lund kommune i Rogaland. Den ble åpnet som stoppested i 1904, samme år som Flekkefjordbanen ble tatt i bruk. I 1913 ble stoppestedet oppgradert til stasjon. I 1966 ble den fjernstyrt og nedgradert til stoppested igjen, og siden 1991 har den status som fjernstyrt kryssingsspor. Etter elektrifiseringen av Sørlandsbanen til Stavanger i 1956 var det stasjonert et damplokomotiv på Egersund stasjon om vinteren som drev med snøbrøyting ved tunge snøfall opp til Heskestad og Drangsdalen. Dette var type 30a 257, som ble overført fra Drammen distrikt til Stavanger distrikt 15. januar 1958. Maskinen ble hensatt i juni 1962.


| **Forrige stasjon** |   |  |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ualand |  | Sørlandsbanen |  | Moi |

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Jernbaneklubb om Heskestad stasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Network Statement
 |
Kokura-slottet.
**Kokura** (小倉) var en gammel festningsby som sammen med drabantbyen Moji voktet Kanmonsundet mellom de japanske øyene Honshu og Kyushu.

I 1963 ble Kokura slått sammen med Moji, Tobata, Wakamatsu og Yahata til den større byen Kitakyushu. Kokura er stoppeplass på Sanyo-lyntoglinjen og har ferjeforbindelse med Matsuyama på Shikoku og Busan i Korea.

Kokura var det egentlige målet for den andre atombomben amerikanske styrker slapp over Japan. Angrepet mot byen den 9. august ble avverget av tett skydekke, og bombeflyet *Bockscar* forlot byen etter å ha fløyet over byen tre ganger. Denne hendelsen ga opphav til det japanske begrepet *kokuraflaks* om noen som slapp unna en grusom hendelse uten å være klar over det.

Referanser
----------

1. ↑  «Kitakyushu Travel Guide». *www.japan-guide.com*. Besøkt 30. januar 2016.
2. ↑  «The Missions | The Story of Nagasaki | Tale of Two Cites: Hiroshima and Nagasaki | History of the Atomic Age | atomicarchive.com». *www.atomicarchive.com*. Besøkt 30. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NDL **·** CiNii **·** GeoNames
 |
**Sauer 404** er en lettvekts sylinderlåsrifle produsert av Sauer & Sohn som ble lansert i 2015, og er en direkte etterfølger av Sauer 202. Våpenet har en modulær konstruksjon som muliggjør enkel utskifting av komponenter, og fås fra fabrikk i en rekke kamringer.

Fra utsiden ligner 404 mye på 202, men få deler går om hverandre på de to modellene. En av forskjellene er at 404 har en oppspenner istedenfor trykknappsikring som på 202. I motsetning til 202 bruker 404 samme glidekasse for standard- og magnumpatroner.

Universalverktøy
----------------

Riflen har et integrert verktøy i det fremre reimbøylefestet, som egentlig er en 5 mm sekskantnøkkel. Nøkkelen kan brukes for å demontere forskjeftet, bakskjeftet, bytte pipe eller justere avtrekket.

Glidekasse
----------

Glidekassen har en proprietær integrert kikkertmontasje. Systemet har likheter med en picatinnyskinne, men de to systemene er ikke kompatible. Både originale og ettermarkeds kikkertmontasjer er tilgjengelige, både for skinnemontasje (f.eks. zeisskinne) og ringmontasje. Magasinutløseren kan låses for å unngå at man mister magasinet under jakt.

Avtrekk
-------

Ved å ta av forskjeftet kan man komme til for å justeres avtrekksvekten med det medfølgende verktøyet eller med en 5 mm sekskantnøkkel. Avtrekksvekten kan da veksles mellom de fire innstillingene 550 g, 750 g, 1000 g eller 1250 g (±50 g). Plasseringen av avtrekket kan også flyttes ca. 5 mm frem/bakover, samt at vinkelen kan justeres sideveis (venstre/høyre).

Pipe
----

Pipeskiftsystemet har blitt fornyet, og 404-piper er ikke kompatible med 202 eller 200 STR. I motsetning til 202, hvor man måtte bytte sluttstykke når man skulle bruke kamring fra en annen patrongruppe, behøves bare sluttstykkehodet å skiftes på Sauer 404.

For å ta ut pipen må først forskjeftet tas av med en 5 mm sekskantnøkkel, og deretter kan man løsne de tre pipeskruene med det samme verktøyet. Deretter må en spake roteres 90 grader for å løsne pipen.

Pipen kan monteres igjen med håndmakt, men SIG Sauer anbefaler å bruke en momentnøkkel innstilt på 5 Nm.

Noen tilgjengelige kamringer er:

Medium patrongruppe (Standard)
* .243 Win, 6.5 mm Creedmoor, 6.5×55mm, .270 Win, 7x64 mm, .308 Win, .30-06 Springfield, 8x57 mm, 9.3x62mm

Magnum patrongruppe
* 7mm Rem Mag, .300 Win Mag, 8x68mm S, .338 Win Mag, .375 H&H Magnum, .404 Jeffery, 10.3x60R Swiss

Se også
-------

* Sauer 80/90
* Sauer 200
* Sauer 202
* Sauer 303
* SIG Sauer 200 STR
* SIG Sauer 205

Referanser
----------

1. ↑  Sauer ISI Rail Scope Mounts - Optics-Trade
2. ↑  IWA Shooting Day 2015 - all4shooters
3. ↑  Official Sauer 404 Operating Instructions (English)
4. ↑  Sauer 404 Review | Blog
**Alexander Grant Barry** (født 23. august 1892 i Astoria i Oregon i USA, død 28. desember 1952 i Portland i Oregon) var en amerikansk republikansk politiker. Han representerte delstaten Oregon i USAs senat 1938–1939.

Barry avla sin grunneksamen ved University of Washington. Han fortsatte senere med jusstudier ved University of Oregon og Northwestern School of Law (nå *Northwestern School of Law* ved Lewis & Clark College). Han deltok i første verdenskrig i USAs armé.

Barry ble innvalgt ved suppleringsvalg i 1938 til USAs senat. Han ble etterfulgt i 1939 av Rufus C. Holman.

Barry var presbyterianer. Han ble gravlagt på *Willamette National Cemetery* i Clackamas County.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Alexander Grant Barry, Find a Grave 7125009, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander G. Barry hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek Rediger på Wikidata
* (en) Political Graveyard
* (en) Alexander G. Barry hos Find a Grave

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** US Congress
 |
**Gaucelm Faidit** (før 1185 – etter 1202) var en fransk trubadur (oksitansk *trobador*).

Faidit reiste rundt i Europa med sin hustru Guillelma Monja og framførte hans dikt og sanger. Noen av diktene førte til at Richard av Poitou tok han under sin beskyttelse. Richard ble senere kong Rikard I av England. Sørgesangen Faidit laget i anledning kongens død er et eksempel på en sørgesang (*planh*) over en venns bortgang. Faidit var også en lang tid ved hoffene til *Bonifatius I. av Montferrat* og *Raymond av Azoult*. Fra denne tiden ble Faidit regnet som en trobador. Omtrent 70 av sangene hans er bevart.

Det er mulig – men omstridt – at Gaucelm Faidit deltok i det tredje korstoget fra 1189 til 1191. Man regner som bevist at han i 1202 fulgte med tjenesteherren Bonifatius for å delta i det fjerde korstoget. Fra 1202 forsvinner Faidit sporløst ut av historien. Spekulative fortolkninger av enkelte sangtekster antyder at han fortsatt var i live rundt 1220.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Jean Mouzat: *Les poèmes de Gaucelm Faidit: troubadour du XIIe siècle*. Paris 1989, ISBN 2-05-101037-4
* Friedrich Diez: *Leben und Werke der Troubadours. Ein Beitrag zur nähern Kenntnis des Mittelalters.* Zwickau 1829

Eksterne lenker
---------------

* Gaucelm Faidits dikt (oksitansk)
* Diskografi (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Langbryggen** (Langbrygga på lokalmunne) er en gate og en kai som ligger på østsiden av Pollen i Arendal sentrum.

Gaten starter ved krysset Kirkegaten / Havnegaten, og går over i Kystveien ved Dauholla. Den første delen frem til Nesbakken er stengt for alminnelig motorisert trafikk. Langs vestsiden av gaten er det et bryggeanlegg mot Pollen, og langs østsiden ligger det fleretasjes bygninger med forretningsdrift i de første etasjene og leiligheter på toppen. Forretningslokalene har siden 1990-tallet mer og mer blitt brukt som restauranter.

Der Langbryggen ligger var det kun en smal og vanskelig fremkommelig strandsti tidligere, som gikk fra den indre poll (idag Arendal torv). For å komme til Friholmen og Tolbodholmen måtte man bruke båt. Grunnet krav om bedre ferdsel ble det bygget en trebro som fikk navnet Madam Samuelsen bro. Etter hvert ble det bygget hus utover langs strandsiden, med tilhørende brygger. Bryggene ble bygget så tett at det så ut som en lang sammenhengende brygge, og dermed kom navnet Langbryggen. Bybrannen i 1868 la hele bebyggelsen langs Pollen i aske, og husene ble etter dette gjenreist i mur, og en stenkai ble anlagt på strekningen, med vei imellom bygningene og kaien.

Ytterst på Langbryggen, rett over for gamle Grand Hotell, hvor veien svinger mot øst, står statuen «Havfrue på søyle» fra 1973. Den er laget av Skule Waksvik, og sto først på Kanalplassen frem til den ble flyttet til nåværende plassering i 1996. Statuen er laget i forgylt bronse, stål og glass. Ved Arendals Forsikringsselskabs 100-årsdag den 14. februar 1960 donerte selskapet en betydelig sum til bygging av denne statuen i Arendal.

Bilder
------

* Bilde tatt fra Havnegaten  Foto: KENBilde tatt fra Havnegaten  Foto: KEN
* Bilde tatt fra Nesbakken  Foto: KENBilde tatt fra Nesbakken  Foto: KEN
* Kaien Foto: KENKaien Foto: KEN

Eksterne lenker
---------------

* Arendal kommune: Ukas postkort[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Klaus-Dieter Baumgarten** (født 1. mars 1931 i Werna ved Ellrich, død 17. februar 2008 i Zeuthen) var fra 1. august 1979 til 28. februar 1990 stedfortreder for «ministeren for nasjonalt forsvar» i DDR og sjef for DDRs grensestyrker. Dermed hadde han ansvaret for å vokte Berlinmuren.

Han var opprinnelig tømmermann, og ble medlem av kommunistorganisasjonen Freie Deutsche Jugend i 1946. To år senere ble han medlem av SED, og i begynnelsen av 1949 fikk han jobb i Volkspolizei, politistyrkene i den sovjetiske okkupasjonssonen. Han steg raskt i gradene, og studerte ved et sovjetisk militærakademi. Fra 1965 til 1970 var han stedfortreder for sjefen for grensetroppene. Frem til 1972 fulgte videre studier ved den russiske generalstabens militærakademi. I 1974 ble han utnevnt til DDR-general og ble forfremmet til generaloberst i 1988. Han hadde også verv i kommunistpartiet.

Etter Tysklands gjenforening innledet statsadvokaten i Berlin etterforskning mot Baumgarten og andre generaler i grensetroppene. 27. oktober 1995 begynte rettssaken mot ham og flere andre tiltalte. 10. september 1996 ble Klaus-Dieter Baumgarten dømt til 6 år og 6 måneders fengsel for 11 drap og fem drapsforsøk på flyktninger. De medtiltalte ble også dømt.

Soningsforholdene for Baumgarten var likevel komfortable. Således fikk han permisjon fra fengselet for å delta på politiske arrangementer i regi av SEDs etterfølgerparti, PDS. 15. mars 2000 ble han løslatt etter å ha sonet halve straffen. Baumgarten var før og etter soningen politisk aktiv i PDS og skrev regelmessig for den venstreorienterte avisen *Neues Deutschland*.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Lexus 2054** (レクサス 2054) er en konseptbil designet av Harald Belker for Steven Spielberg filmen Minority Report fra 2002. Kjøretøyet ble i filmen bygget på en automatisert fabrikk i filmen, og senere kjørt av stjernen Tom Cruise i flere actionsekvenser.

I 2002 ble Lexus bedt av Steven Spielberg, som selv eier en Lexus RX300, om å designe et kjøretøy som ville passe inn i år 2054 for hans filmatisering av Philip K. Dick novellen The Minority Report fra 1956. Designer Harald Belker jobbet ved Toyota/Lexus designstudio i California. De kom opp med et avansert kjøretøy som skulle kjøre på brenselceller og ha mange avanserte sikkerhetsfunksjoner, inkludert en kollisjonssikker konstruksjon og sikkerhetssystemer.

Lexus konseptbil brukes også i filmen The Island, fra 2005, den er her lakkert blå, ikke rød som i Minority Report.

Lexus 2054 ble senere vist på flere bilutstillinger og offentlige arrangementer. Lexus betalte 5 millioner dollar for rettighetene til å markedsføre kjøretøyet og Lexus med referanser til filmen.

Leketøysselskapet Maisto produserte en kopi av bilen i skala 1/24.

* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Sterne, Camilla (14. januar 2016). «"The sky is the limit" — automotive designer Harald Belker». *Design Week* **(engelsk)**. Besøkt 6. januar 2022.
2. ↑  «NEW CAR NET, the UK new car guide :: Lexus preview - Tom's Cruiser :: Links, Newsletter, She Drives, Galleries, Motor Show, Road Tests, User Reviews, Daily News, Car Videos, Features, NEWS / REVIEWS, First Impressions, Motormouth, Blog». *web.archive.org*. 27. september 2007. Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 6. januar 2022.
3. ↑  «Lexus Concept from "Minority Report"». *www.seriouswheels.com*. Arkivert fra originalen 6. januar 2022. Besøkt 6. januar 2022.
4. ↑  «Concept cars: the all-time greatest designs». *Auto Express* **(engelsk)**. Besøkt 6. januar 2022.
5. ↑  «Minority Report Lexus Diecast Review». *spencer1984.com*. Besøkt 6. januar 2022.
**Leysdown-on-Sea** er en liten engelsk kystlandsby på østsiden av øya Isle of Sheppey i borough Swale i Kent. I henhold til folketellingen i 2011, var det 677 innbyggere i landsbyen, beregnet til 782 i 2014.

Historie
--------

Landsbyen er omtalt i *Domesday Book* som Legesdun og navnet er antatt å være avledet fra det angelsaksiske *Leswe* («beiteland») og *dun* («høyde, ås»).

Stedet var liten grend helt opp til viktoriansk tid, men ble noe utviklet etter at den ble tilknyttet en jernbane i 1903, Sheppey Light Railway, skjønt de store planene for etableringen av et feriested med hoteller ble aldri iverksatt. Jernbanen ble nedlagt på 1850-tallet.

Den 2. mai 1909 ble John Moore-Brabazon den første brite til å gjennomføre en flyvning i Storbritannia da han fløy fra flyklubben Royal Aero Clubs område i Leysdown i sitt dobbeldekker Voisin; *Bird of Passage*.

Geografi
--------

Leysdown er lokalisert rundt 1,5 km sør-sørøst for Warden og nær 5 km øst-sørøst for Eastchurch. I sør-sørøst ligger grenden Shellness og i sørvest er sumpområdet som er kjent som Leysdown Marshes. I nordøst er Nordsjøen med en grusstrand og leirflater som strekker seg ut i havet. Den er anerkjent i *2009 Good Beach Guide*.

Økonomi
-------

Det er flere store gårder rundt landsbyen med en blanding av beiteområder og dyrket jord, men den lokale økonomien er hovedsakelig støttet av turisme i sommermånedene da mange besøkende kommer fra London. Leysdown har en av de største konsentrasjonene med ferieparker i Kent, med mange anlegg for karavaner og sommerhus. Det er også muligheter for nudisme. I vintermånedene holder butikkene, klubbene og pubene fortsatt åpne for befolkningen i Leysdown, Warden og Bay View som kunder. På 2010-tallet har et marked for bruktbilsalg blitt et fast innslag på søndagene. Det er et generelt marked på lørdagene.

En kort tid tidlig på 1900-tallet kom en betydelig del av økonomien fra den tidlige flyindustrien da Storbritannias første flyfabrikk ble konstruert i Leysdown i 1909 av fabrikanten Short Brothers, men allerede året etter ble fabrikklokalene flyttet til nabostedet Eastchurch.

Referanser
----------

1. ↑  «Leysdown-on-Sea (Kent)», *City Population*
2. 1 2  Rymill, John (2006): *The Three Sheppey Islands in the 19th and 20th Centuries*. Tonbridge: Green Arrow Publishing. ISBN 0-9551431-5-2.
3. ↑  «Kent Places - Place names - L» Arkivert 26. september 2005 hos Wayback Machine. *BBC Kent*.
4. ↑   Fryer, Jonathan (september 2008).: «Where British aviation began» i: *The Journal of Kent History* **67**, s. 18–19.
5. ↑   «A Dream of Flight» Arkivert 7. desember 2009 hos Wayback Machine. *Countrywide Productions*
6. ↑   «Good Beach Guide recommended beaches», *The Guardian*. London. 22. mai 2009.
7. ↑   «Kent Parish Councils» Arkivert 8. februar 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

(en) Leysdown – kategori av bilder, video eller lyd på Commons



  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Tunet med Amtmandsgården på Stenberg under Stenbergdagene 2014. Foto: Øyvind Holmstad, 2014 
Tun ved Eiktunet friluftsmuseum Foto: Øyvind Holmstad, 2013 
Mjøssamlingene på Minnesund Foto: 2006 
**Mjøsmuseet AS** er regionmuseum for vestsida av Mjøsa, Gjøvik og Toten. Museet ble oppretta i 2006, da Toten økomuseum, Gjøvik historiske samlinger og Mjøssamlingene ble slått sammen. Museet har hovedkontor på Kapp Melkefabrikk. Direktør siden 2012 er Arne Julsrud Berg.

Museet har flere større anlegg, blant annet friluftsmuseene Eiktunet og Steinberg gård, Gjøvik gård, Mjøssamlingene på Minnesund, og deler av Kapp Melkefabrikk. De har også utstillingene *Mjøsas Ark* på Kapp Melkefabrikk og *Gjøvik Glasværk 1807-1843* på Vitensenteret Innlandet. Museet har arkiv og dokumentasjonssenter på Kapp Melkefabrikk (for Toten) og på Eiktunet (For Gjøvik, Biri, Vardal og Snertingdal).

Opplandsarkivets sekretariat er lagt til museet, i tillegg til bygningsvernrådgiver.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mjøsmuseet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Mjøsørret** er en fellesbetegnelse for flere stammer med storørret (*Salmo trutta lacustris*) som finnes i Mjøsa og gyter i tilkomstelvene.

Hunderørret
-----------

**Hunderørreten** er en av Europas største og beste ørretstammer. Den gyter i Gudbrandsdalslågen og holder til i Mjøsa fra den er 2-8 år. Hunderørretens særstilling skyldes stammens potensial til å bli storvokst, og dens relative betydning mengdemessig. Hunderørretstammen utgjør cirka 2/3 av all storørret tatt i Mjøsa og tilkomstelvene.

Gytevandringen starter i Gudbrandsdalslågen i juli/august, ved flom kanskje ennå tidligere. Hunderørreten gyter normalt hvert 2. år, de virkelig store eksemplarene (over 8 kg) kanskje kun hvert 3. år. Ørret gyter i hovedsak i rennende vann, og som laksen vender den som gyteklar tilbake til oppvekstplassen for å formere seg.

Etter at rogna klekker om våren lever ørretyngelen nær gyteplassene til de er omkring 25 cm. Deretter vandrer fisken ut i Mjøsa og går over til å spise annen fisk. Allerede første leveår kan Hunderørreten legge på seg flere kilo.

Siden kraftutbyggingen av Hunderfossen har stammen av Hunderørret blitt redusert, siden den ikke lenger har tilstrekkelig vann å gyte i. Vannstanden om vinteren er også så lav at det må en massiv produksjon av settefisk til for å opprettholde stammen. Tall fra 40 års forskning viser at størrelsen på Hunderørreten også er i fall. I 1963 var en førstegangs gyter i snitt 5 år, 63 cm og 2,5 kg. Ut på 2000-tallet er den 3 år, 51 cm og 1,3 kg i snitt. Forskere har i nyere tid antydet en kostnad på cirka 4,3 millioner kroner årlig for å bedre gyte- og oppvekstforholdene for hunderørreten.

Den største hunderørret og ørret tatt på stang i Norge er 15,3kg tatt utenfor Fossum Gård på Nes av Robert Torp i 1981. I 1905 skal det ved Hunderfossen ha blitt tatt en storørret som veide over 23 kg på vekten til daværende Hunder stasjon, men dette lar seg ikke dokumentere i dag. Øyevitner beskrev den som så stor at den lå over begge endene på en tradisjonell 4-hjuls varetralle, som på den tiden var vanlig å ha ved norske jernbanestasjoner. Øyenvitnet *Jacob Løken* (født i 1896) fortalte til sitt barnebarn *Stein Onshus* at han oppfattet at fiskeren var engelsk. (kilde Stein Onshus)

* Fisk i sprangFisk i sprang
* Gytestrekke i gytetidenGytestrekke i gytetiden
* Nedenfor fossenNedenfor fossen
*

Brumundaørret
-------------

**Brumundaørret** er en annen av storørretstammene i Mjøsa. Den gyter i Brumunda ved Brumunddal.

Se også
-------

* Tyrifjordørret
* Randsfjordørret

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Satellittfoto av området som viser stedsplasseringen av Korint, Tenea og Mykene.
**Tenea** (gresk Τενέα) er en oldtidsby i nordøstlige Peloponnes i Hellas. På midten av 1990-tallet gikk lokalsamfunnet og kommunen tilbake til stedets antikke navn Tenea. Setet for kommunen er i Chiliomodi.

Antikkens Tenea ble etablert omtrentlig 15 km sørøst for Korint og 20 km nordøst for Mykene kort tid etter trojakrigen. Det er antatt at de første innbyggerne var trojanske krigsfanger som Agamemnon tillot bygge sin egen by. Således minner navnet Tenea om Tenedos, deres egentlige hjemby, navngitt etter helten Tenes som ble drept av Akilles. Tenea og Roma er i henhold til *Æneiden* av Vergil to historiske byer kjent for å være assosiert med familier som nedstammet fra Troja etter trojakrigen. 

Korintere og teneanere i 734 eller 733 f.Kr. etablerte under lederskap av Arkias av Korint en felles koloni i Siracusa på Sicilia, hjemlandet til Arkimedes. Ruiner fra antikkens Tenea kan fortsatt bli funnet en km sør for Chiliomodi. Blant funnene finnes statuen Kouros fra Tenea (ca. 550 f.Kr.), en egenartet frambringelse som i dag er en del av kunstsamlingen i München i Tyskland.

Historiske vitnemål
-------------------

Kouros fra Tenea med sitt arkaiske smil.
Forfatteren Strabon har nevnt Tenea:

*«Tenea, også, er i Korinthia, og i den er et tempel for Apollon Teneatos; og det er sagt at de fleste av kolonistene som fulgte Arkias, lederen av kolonistene til Siracusa, dro ut herfra, og at etterpå hadde Tenea mer framgang enn noen andre bosetninger, og fikk til og med endelig en regjering som var deres egen, og, etter å ha gjort opprør mot korinterne, allierte seg med romerne, og fortsatte etter at Korint ble ødelagt. Og det synes også som at det var et slektskap mellom folkene i Tenedos og Tenea, via Tenes, sønnen til Kyknos, som Aristoteles sier; og likheten i dyrkelsen av Apollon blant de to folkene tillater sterke indikasjoner på et slikt slektskap.»* 
Strabon, (8.6.22)
Det samme har geografen Pausanias gjort:

*«Slik er redegjørelsen som jeg hørte av Asopos. Når du har snudd deg fra Akrokorint og til fjellvegen vil du se vegen til Tenea og en helligdom for Eileithyia. Byen som er kalt Tenea er kun omtrent seksti stader* (rundt 11088 meter) *unna. Innbyggerne sier at de er trojanere som ble tatt til fange i Tenedos av grekerne, og fikk tillatelse av Agamemnon til å bo i deres nåværende hjem. Av denne grunnen ærer de Apollon mer enn noen annen gud.»*
Pausanias, (2.5.4)

Referanser
----------

1. ↑  Et antikk romersk målenhet for avstander, 1 stade = 184,81 meter.

Eksterne lenker
---------------

* Kouros of Tenea
* Apollo of Tenea
* Municipality of Tenea – Teneas kommune
* Strabo, Bok 8

Portaler: Historie | Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Royal Canadian Air Farces stjerne på Walk of Fame i Toronto.
**Roger Abbott** (født 10. juli 1946 i Birkenhead, England, død 26. mars 2011 i Toronto) var en canadisk komiker, som var med og startet humorgruppen *Royal Canadian Air Farce*. 

Da Abbott var syv år gammel, flyttet han og familien flyttet til Montréal, Canada. Abbott hadde en nesten tretti år lang karriere i kanadisk radio og fjernsyn. Abbott ble diagnostisert med den progressive sykdommen kronisk lymfatisk leukemi i 1997, men det var bare familie og gode venner som fikk vite om sykdommen. Etter en fjorten år lang kamp døde Abbott av leukemi den 26. mars 2011 mens han var innlagt ved Toronto General Hospital, i en alder av 64 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67d79xm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.cbc.ca[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roger Abbott på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Roger Abbott på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Roger Abbott hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) The Canadian Encyclopedia - Roger Abbott
* (en) Air Farce - Roger Abbott

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |