recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Papillon*** er en selvbiografisk bok om den dømte forbryteren og rømlingen Henri Charrière (1906–1973), som første gang ble utgitt i Frankrike i 1969 og ble en umiddelbar bestselger med over 1,5 millioner solgte eksemplarer i Frankrike. Den ble siden oversatt til en rekke språk, deriblant norsk i 1971. Boken beskriver Charrières fengselsopphold på fangekolonien Djeveløya i Fransk Guyana. 

Bokens tittel er hentet fra Charrières tilnavn, som han fikk på grunn av en tatovering av en sommerfugl på brystet. «Papillon» er fransk for sommerfugl.

Boken er en spennende fortelling om 14 år av fortellerens liv, fra oktober 1931 til oktober 1945. Historien begynner med at Charrière feilaktig blir funnet skyldig i mord i Frankrike og dømt til straffearbeid på fangekolonien Djeveløya. Han rømmer fra fangekolonien under dramatiske omstendigheter, oppholder seg blant urbefolkningen, og bosetter seg til sist i Venezuela, der han levde i frihet fra fransk justis. 

Charrière uttalte at boken er stort sett sannferdig og nøyaktig, med unntak av mindre hukommelsesfeil. Siden utgivelsen har nøyaktigheten likevel blitt betvilt, kritisert og delvis tilbakevist. Ikke alle hendelser og fengsler han beskriver, passer med tidsrammen i boken. Den er derfor best forstått som en fortellende roman som beskriver livene til flere av Charrières medinnsatte, blant dem Charles Brunier (1901–2007), som selv hevdet å ha vært inspirasjon til den virkelige Papillon.

Som litterær sjanger inngår *Papillon* i fangelitteratur. Boken er også en kritikk av de umenneskelige forholdene i Frankrikes oversjøiske fengsler.

Boken ble filmatisert i 1973 som  *Papillon* med Steve McQueen i hovedrollen som Charrière. 

Charrière fulgt opp Papillon med en fortsettelse, *Banco*, i 1972, som kom på norsk året etter.

Referanser
----------

1. ↑  Charrière, Henri (1906-1973) (1971). *Papillon*. Oslo: Cappelen.
2. ↑   «If this is correct; the 'real' Papillon», *Rue Rude*
3. ↑   «Ex-convict aged 104 claims to be Papillon», Telegraph
4. ↑  Charrière, Henri (1906-1973) (1977). *Banco*. Stabekk: Bokklubben. ISBN 8252505236.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Yin** (陰 (japansk) eller 阴 (kinesisk)) og **yang** (陽 eller 阳) er sentrale begreper innen kinesisk filosofi, særlig taoisme. På japansk kalles begrepet *in-yo*, og på koreansk *um-yang*. På vietnamesisk *âm-dương*. Begrepene ble antagelig først introdusert i den kinesiske spådoms- og filosofi-teksten Yijing, som har røtter tilbake til omkring 800 f.Kr. og som var ferdig redigert ca. år 1.

Yin er her det jordiske, yang det himmelske prinsipp. De symboliserer to motsatte, komplementære prinsipper som kald – varm, mørk – lys, passiv – aktiv og så videre. Overgangen mellom yin og yang er ikke skarp, men flytende. For eksempel kan man i filosofien beskrive sommer som full yang, høst som overgang fra yang til yin, vinter som full yin og vår som overgang fra yin til yang.

Yang og yin sees på som krefter som skal utfylle hverandre. Ubalanse mellom kreftene kan oppstå.

Yin karakteriseres ofte som en kinesisk drage, og yang som en tiger.

Den ytre sirkel betyr «alt» mens det sorte og hvite innenfor sirkelen representerer samspillet mellom to krefter kalt «yin» (sort) og «yang» (hvit). De kan ikke eksistere uten hverandre. De er ikke helt sort og hvite, akkurat som at ting i livet ikke er helt sort eller hvitt.

Yin og Yang kan også assosieres med henholdsvis feminine og maskuline egenskaper.

Taijitegnet
-----------

Taijitu, det tradisjonelle symbolet eller grafiske tegnet for yin (svart) og yang (hvit)
Taijitegnet, på kinesisk **Taiji Tu** 太極圖, kalles av mange i Vesten ofte feilaktig for Yin Yang-tegnet. Det er uten tvil det mest kjente symbolet fra kinesisk filosofi. Yin og yang er en integrert del av begrepet Taiji (på norsk ofte kalt Tai Chi)

Diagrammet er av ukjent opprinnelse, det finnes ikke en opprinnelig autentisk forklaring på det. Selv om taiji-tegnet er så kjent er det vanskelig å finne en historisk klar og logisk forklaring på hva det presis dekker. I de fleste forklaringer blir taiji forvekslet med yin og yang, som faktisk kun er en del av forklaringen om taiji. 
Det er en generell enighet om at de to «fiskene» beskriver yin og yangs syklus, og at taiji symboliserer yin og yangs 陰陽 veksling, de uendelige forandringer og transformasjoner. Det er likevel ikke mulig å finne en opprinnelig forklaring på hva de to «øynene» står for.

En av de tidligste betydningene av yin og yang var henholdsvis skyggesiden (yin) og solsiden (yang) av et fjell, hvor bergkammen var taiji. Yin-yang 陰陽 fikk sin nåværende filosofiske betydning senest omkring 300 f.Kr. hvor det forekommer i flere tekster, blant andre Zhuang Zi.

Se også
-------

* Dualisme
* Kinesisk filosofi
* Taoisme
* De fem elementene
* I Ching
* Tai Chi

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taijitu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Yin Yang – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Papirdukke av den amerikanske filmskuespilleren Norma Talmadge i magasinet *Photoplay* fra 1919.
 Moderne papirdukke med klær. Dukken og klærne klippes ut av papiret og festes med små fliker som brettes inn.
**Papirdukke** er en utklipt dukke av papir. Dukken er vanligvis tegnet med underklær og til dukken finnes det ett eller flere oppsett med papirklær som en «kler på» dukken. Klesplaggene har ofte fliker som en bøyer rundt dukken for at plagget skal sitte på plass.

De første trykte papirdukkene kom i 1810 i London, men håndlagde papirdukker har eksistert like lenge som papiret. Det er et billig leketøy som fungerer for barn fra alle samfunsklasser. Å klippe ut papirdukker er en god finmotorisk trening.

Mange kjendiser har dukket opp i form av papirdukker, både skuespillere og kongeligheter. Motebransjen har flere ganger anvendt seg av papirdukker.

Se også
-------

* Sprellemann
* Skyggeteater

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paper dolls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Johnson, Judy M.: History of Paper Dolls, 1999

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
Pagoden til Fogongtempelet i fylket Ying
**Ying** (kinesisk: 应县; pinyin: *Yìng Xiàn*) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Shuozhou.

Befolkningen var på 265 992 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Utenlandske turister besøker sjelden denne delen av Kina, men det finnes noen severdigheter. Pagoden til Fogongtempelet (Yingxiantårnet, *Fogong si Shijia ta*, 佛宫寺释迦塔), bygd i 1056 under Liao-dynastiet, er en av de viktigere. Den ble bygd av tre, uten jernspiker. Det er blitt til museum for kalligrafi. 

Denne pagoden, og dessuten Jingtutempelet (*Jingtu si*, 净土寺) er blitt oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner i henholdsvis 1961 og 2006.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yingxian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* La pagode de bois de Yingxian (chine-informations)
* Die Holzpagode im Kreis Yingxian: Die größte und älteste erhalten gebliebene Holzpagode Chinas
* Sakyamuni Pagoda at Fogong Temple
* The Sakyamuni Pagoda at Fogong Temple
* Jingtu si

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Bispen** er et fjell på toppen av Trollstigen lengst syd i Isterdalen, i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 462 meter over havet.

Turbeskrivelse
--------------

Det er tre ruter til topps, hvorav to (Sydryggen og Østryggen) krever klatring. Nordryggen er bratt og luftig, men den kan bestiges uten tradisjonell fjellklatring. Starten er fra toppen av Trollstigen, langs veien mot Valldal. Stien går opp langs nordsiden av elva. Følg den et stykke, deretter bratt oppover lia på vestsiden av Bispen og Bispevatnet, hvor den svinger opp til «bandet» mellom Kongen og Bispen. Herfra er det lett klyving oppover. Nær toppen blir det ganske luftig.

Bispen er en av de «enkleste» av de kjente toppene i romsdalsfjellene å bestige. Det kan derfor være en del trafikk opp Nordryggen, og det er i enkelte parti blitt flere varianter av stien. Turen til toppen tar mellom 2,5 og 4 timer.

BASE-hopping
------------

Bispen med Bispevatnet sett fra Finnan. Trolltindan og Venjetindan bak.
Bispens bratte nordvegg har vist seg egnet for BASE-hopping. Fra sommeren 2006 har BASE-hoppere gjort flere hopp med wingsuit, like forbi Øvre bispesving i Trollstigvegen. I august 2009 omkom en sørafrikansk statsborger da han skulle utføre et hopp fra fjellets nordvegg.

Referanser
----------

1. ↑  Bispen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Bispen - 1462moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 9. mars 2017.
3. ↑  «Basehopper funnet omkommet ved Trollstigen». TV 2 Nyhetene. 10. august 2009. Besøkt 22. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bispen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Aintree** er en landsby og et verdslig sogn i det administrative distriktet i Merseyside. Den ligger mellom Walton og Maghull ved veien A59, rundt 9 km nord for Liverpool sentrum i nordvestlige England. I henhold til folketellingen i 2011 er det 6 689 innbyggere i landsbyen.

Byen er best kjent for hesteveddeløpsbanen Aintree Racecourse, som siden 1800-tallet har arrangert hesteløpet Grand National. På 1950- og 1960-tallet var det også en fem kilometer lang motorsportbane på stedet, som brukte de samme tribunene som hesteløpet. En forkortet utgave av banen blir framdeles brukt til forskjellige arrangementer, men billøp ble det slutt med i 1982. Leeds and Liverpool Canal går gjennom byen.

Stedsnavnet
-----------

Byen var historisk en del av Lancashire, og navnet Aintree, som antas å være av angelsaksisk opprinnelse, med betydningen «ett tre» eller «tre som står alene». Navnet er første gang dokumentert i 1226, også som Ayntre i 1292, den vanlige stavingen i middelalderen. Stavingen Eyntre opptrer også, og på 1500-tallet Ayntree og Ayntrie.

Referanser
----------

1. ↑  ««Village population 2011»». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 28. januar 2016.
2. ↑  Farrer, William; Brownbill, J. red. (1907): *A History of the County of Lancaster*, bind 3, Institute of Historical Research, s. 99-101.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aintree – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Aintree Village Parish Council
* Aintree Village Parish Council Local History
* St. Giles Parish Church
* Aintree Racecourse Arkivert 9. oktober 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ealing Studios** er et TV- og filmproduksjonsselskap og studio i Ealing i Vest-London. Selskapet hevder at det er det eldste filmstudioet i verden.

Will Barker Studios var det første selskapet som drev produksjon der, allerede i 1896. I 1929 ble de imidlertid kjøpt opp av teaterprodusenten Basil Dean og hans nydannede Associated Talking Pictures, og gjenåpnet som Ealing Studios i 1931. I 1933 endret Dean navn på studioet til Associated Talking Pictures også, men da han forlot studioet i 1938, og ble erstattet av Michael Balcon fra MGM, kom Ealing Studios-navnet tilbake. På denne tiden hadde de produsert rundt 60 filmer der. I 1944 ble studioet kjøpt opp av Rank Organisation.

På 30- og 40-tallet produserte Ealing Studios mange komedier med underholdningsstjerner som George Formby og Will Hay. De ble også kjent for å bruke dokumentarfilmskapere til å lage krigsfilmer, for å få et mer realistisk preg på filmene. Filmer som kan nevnes er *Went the Day Well?* fra 1942, *The Foreman Went to France* fra 1942 *San Demetrio, London* fra 1943.

Etter krigen satset studioet mest på komedier, og kom med en serie filmer som nå regnes som britiske klassikere. Filmene var ofte småsatiriske, og satt lys på sider av det britiske samfunnet og lynne. De mest berømte ble produsert mellom 1948 og 1955. Disse er *Whisky Galore!* fra 1948, *Passport to Pimlico* fra 1949, *Kind Hearts and Coronets* fra 1949, *The Lavender Hill Mob* fra 1951, *The Man in the White Suit* fra 1951, *The Titfield Thunderbolt* fra 1953 og *The Ladykillers* 1955.

I 1955 ble studioet kjøpt opp av BBC, som brukte studioet til en mengde serier og TV-filmer. I 1995 ble det solgt videre til National Film and Television School, mens det i dag eies av Uri Fruchtmann, Barnaby Thompson, Harry Handelsman og John Kao. Studioet produserer ingenting selv lengre, men blir brukt av andre selskaper i sine produksjoner. 

De siste årene har nye bygg blitt reist inne på området og Ealing Studios huser nå flere kontorer til private firmaer – blant annet det britiske avdelingskontoret til det norske firmaet Vizrt – og en filmskole – Met Film School.

Referanser
----------

1. ↑  Vizrt.com: Kontaktsider Arkivert 19. januar 2010 hos Wayback Machine.. Besøkt 2. januar 2010.
2. ↑  MetFilmSchool.co.uk: Skolens hjemmeside. Besøkt 2. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ealing Studios – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Området rundt broen etter bombingen av Hiroshima. Den "T"-formede Aioi bro synes litt over midten på bildet.
**Aioi bro** ( 相生橋 (aioi hashi, *相生橋*)) er en uvanlig "T"-formet bro i byen Hiroshima i Japan, mest kjent for å være siktepunktet for atombomben over Hiroshima den 6. august 1945.

Plassering
----------

Broen ligger rett ved minnesmerket Atombombekuppelen og er derfor ansett for å være en del av fredsminnesparken i Hiroshima som også står på UNESCOs Verdensarvliste.

Den lengste delen av broen krysser elven Ōta rett på nordsiden av øyen med distriktet Nakajima-cho. Den nederste delen av "T"-en binder hovedbroen til øya der fredsminneparken ligger.

Historie
--------

### Original bro

Den originale broen sto ferdig bygget den 12. desember 1932. Dette var en bro for biler, og hadde opprinnelig en bredde på 15 meter. Fra 1878 var den en trebro i tilknytning til broen, slik at broen for en periode frem til trebroene ble demontert, hadde form som en "H".

### Atombomben over Hiroshima

Aioi bro var siktepunktet for atombomben over Hiroshima den 6. august 1945. Dette var på grunn av at broen så tydelig kunne gjenkjennes fra luften. Bomben traff ikke midt på broen, men kun 300 meter unna, over sykehuset i byen. Broen ble ødelagt av bomben.

### Rekonstruksjon

Broen ble rekonstruert, og stod ferdig den 2. november 1983. Total lengde er 123,4 meter, og bredden er nå på 40 meter.

Panoramabilde i dag
-------------------

180° bilde av fredsminneparken i Hiroshima. Den "T"-formede Aioi broen er til venstre på bildet. Atombombekuppelen ses i midten av bildet.

Referanser
----------

1. ↑  Aioi bridge Arkivert 3. februar 2021 hos Wayback Machine. besøkt 22. mars 2011
2. ↑  Hiroshima & Nagasaki Remembered: Aioi Bridge, besøkt 22. mars 2011
*My Name Is Rachel Corrie*, Playhouse Theatre, London, 2006
***My Name Is Rachel Corrie*** er et skuespill basert på dagbøkene og brevene fra Rachel Corrie, en amerikansk fredsaktivist som ble drept av en israelsk pansret bulldoser på Gazastripen i 2003 mens hun forsøkte å beskytte et palestinsk hjem mot ulovlig rivning.

Skuespillet er redigert og regissert av Alan Rickman, med bistand fra The Guardian-journalisten Katharine Viner. Skuespillet hadde premiere på Royal Court Theatre i London i 2005, og vant flere kjente britiske teaterpriser, bl.a. *Theatregoers' Choice Awards* for *Best Director*, *Best New Play* og *Best Solo Performance* for skuespiller Megan Dodds. Skuespillet har senere også blitt satt opp på Playhouse Theatre i London, og på en rekke teatre i flere land. Det er også utgitt i bokform.

Det norske teatret i Oslo satte opp stykket 24. januar 2008 med Kjersti Holm som instruktør og Kaia Varjord i hovedrollen som Corrie, med tittelen *Mitt namn er Rachel Corrie*.

Referanser
----------

1. ↑  My Name is Rachel Corrie, The Guardian
2. ↑  Side2: Jenta som vekket verden, presentert 12. januar 2008
**Aino Kristin Lindal Olaisen** (født 22. august 1974) er en norsk tidligere lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Hun var varaordfører i Lurøy kommune fra 2011 til 2015.

Olaisen er datter av Steinar Olaisen, som var en av de tidlige etablererne innen norsk fiskeoppdrett. Hun er utdanna fiskerikandidat fra Norges fiskerihøgskole i Tromsø.

Aino Olaisen er daglig leder og medeier i investeringsselskapet Vigner Olaisen, styremedlem i og eier av Nova Sea og Lovundfjellet Holding. Hun har og har hatt tallrike styreverv, deriblant i Akva Group, Gildeskål forskningsstasjon og Lovund Tourist. Hun har arbeidd som forretningsutvikler i Kystinkubatoren,

Hun blei kåra til «årets navn» i norsk sjømatnæring i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  «To partier med makta i Lurøy», *Rana Blad* 15. september 2011.
2. ↑  «Samfunnsutvikleren», *Nationen* 13. desember 2010.
3. 1 2  «Profil», *Dagens Næringsliv* 22. september 2012.
4. ↑  Oppslag i Proff.no; besøkt 5. mars 2022.
5. ↑  «Årets navn i norsk sjømatnæring», *Avisa Nordland* 17. januar 2012; besøkt 19. april 2013.
***Eagle Strike*** er den fjerde boken om tenårings-spionen Alex Rider. Det er oppfølgeren til *Stormbreaker*, *Point Blanc* og *Skeleton Key*. Den er skrevet av Anthony Horowitz, som også er kjent for å ha skrevet *De fem utvalgte*-, bøkene.

Handling
--------

Alex er på ferie i Frankrike med venninnen hans Sabina. Sabina sin far blir skadet av en bombe som treffer huset de har leiet. Alex tror det er Yassen Gregorovitch, som hadde drept onkelen til Alex. 

Senere i boka møter Alex Damian Cray. Damian Cray ferier den nye spillemaskinen han har laget, GAMESLAYER. Alex klarer å komme seg inn i gledeshallen der Damian Cray var. Alex får prøve det nye spille, Fjærslangen. Han klarer spille lett og publikum ler og koser seg, men Cray blir sur og dytter i Alex sin arme sånn at ingen ser det. 

De sentrale personene er Alex, Damian Cray og Yassen Gregorovitch. Damian Cray er en drapsmann, og en mann som er ute etter masse makt. Yassen er en drapsmann som jobber for rike folk, han dreper ikke små barn. Alex tror han er en topp agent, og han tror han kan klare alt på egen hånd.
Det som foregår på flyplassen, er at et fly begynner å brenne i luften over flyplassen. Folk blir sendt ut av flyplassen. Damian Cray hadde planlagt alt. Strømmen på flyplassen går og masse ting skjer. Damian Cray går inn i Presidentens fly og dreper alle vaktene som er det. Damian Cray er på vei til å sprenge jorden.

Eksterne lenker
---------------

* Alex Rider's offisielle nettside
* Anthony Horowitz' offisielle nettside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Villa Sorgenfri** er en tidligere herskapelig villa beliggende i Trondheimsveien 132 på Grünerløkka i Oslo. Eiendommen har siden fått gateadressen Jørgen Løvlands gate 9. Statsrådinne Caroline Sørensen kjøpte Sorgenfri løkke i 1858. Hun fikk det gamle løkkehuset revet og fikk satt opp villaen i 1867. 

Eiendommen ble solgt til major Otto Fougner i 1894. Noen år senere, rundt århundreskiftet, ble eiendommen overført til Nationalbryggeriet som bygget bryggerianlegget rundt villaen som hovedbygg. Sophies Minde Hospital tok over eiendommen i 1927 og gjennomførte omfattende ombygninger på bryggeribygningene over de neste årene. Hospitalet utviklet ekspertise på ortopedi og funksjonsnedsetteler. Villa Sorgenfri ble gjort om til internatskole for barn med funksjonshemminger. Skolen ble avviklet på 1960-tallet og bygget ble barnehage for de ansatte ved Sophies Minde. I 2002 flyttet Sophies Minde sine tjenester bort fra tomten. 

Fra 2004 ble den nye friskolen Nyskolen etablert i bygget. Nyskolen flyttet ut etter bare to år. Oslo kommune ved Omsorgsbygg tok over villaen i 2007. Bygget ble samtidig registrert på Byantikvarens gule liste og i 2008 ble den vernet etter plan- og bygningsloven. 

Omsorgsbygg, senere Oslobygg, har imidlertid latt bygget stå tomt, og til forfall. Per 2022 er planen at huset skal rives.

Kilder
------

* *I 2007 kjøpte Oslo kommune Villa Sorgenfri. Nå skal den rives.* *Aftenposten, 12. januar 2022*
* Kommunen har bestemt seg for hva som skal skje med Villa Sorgenfri: – Beklagelig, *Avisa Oslo*, 14. desember 2021
* Kommunen lot Villa Sorgenfri forfalle til riving: Bør vurderes solgt, mener næringsbyråd Victoria Marie Evensen (Ap), *Vårt Oslo*, 22. desember 2021
* «Villa Sorgenfri». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Flint** (walisisk **Y Fflint**) er en by i Flintshire i det nordlige Wales. Den ligger ved elven Dee. Byen var tidligere administrasjonssenter i grevskapet, men disse funksjonene er flyttet til Mold. 

Flint har det eldste bycharteret i Wales, datert 1284. Statusen kommer i høy grad av at Edvard I av England begynte byggingen av Flint Castle der i 1277. Slottet er kjent for å være stedet for Rikard II ble overlevert til Henry Bolingbroke i 1399. 

Byen var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1969. Det er derfor en sirkel med gorseddsteiner der. 

Ved folketellingen 2001 identidifiserte omkring 6 % av befolkningen seg som walisisk-talende. En betydelig større andel har kunnskap om språket, men nivået varierer. Det er installert en fjernsynssender i Flint, slik at man kan ta inn sendinger på walisisk. De fleste i byen snakker en distinkt dialekt av engelsk. Dialekten har en unik sammensetning som består dels av elementer man finner i andre walisiske dialekter av engelsk, og dels av elementer man finner i Cheshire, Wirral og Merseyside. Personer som snakker dialekten antas ofte å være fra Liverpool, fordi dialektene høres svært like ut, og Liverpool-varianten er langt mer kjent for de fleste.

Referanser
----------

1. ↑  BBC om Flint-dialekten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Beijinggatekirken i Dalian
**Beijinggatekirken** (北京街礼拜堂) er en protestantisk kirke i Dalian i Folkerepublikken Kina. Det dreier seg om den tidligere **Dalian lutherske kirke** (大连路德教堂), og kirkebygningen ble i 2002 vernet som historisk kulturminne av Dalians myndigheter. Den fikk i 2006 nytt offisielt navn, **Dalian by Cheng-en-kirke** (大连市承恩堂) men dette navnet har ikke slått an lokalt.

I 1895 etablerte Den danske folkekirke (den evangelisk-lutherske kirke i Danmark) misjonærer til Beijing og det nordlige Kina, og i 1914 bygde de denne kirken i Dalian, som den gang var under japansk forvaltning. 

Den tilhørte den Dongbei-synoden innen Kinas lutherske kirke. Det ble bygd en annen luthersk kirke i nabobyen Lüshun, og også denne er blitt bevart. 

Det var etter den annen verdenskrigs slutt og opprettelsen av Folkerepublikken Kina at navnet *Beijinggatekirken* kom i alminnelig bruk. Etter kulturrevolusjonen og kristen gudstjeneste igjen ble tillatt, ble kirken tatt i bruk av Tre Selv-kirken.
**Audioingeniør**, eller **lydingeniør**, er en person som har ingeniørutdanning (Bachelor, Master eller doktorgrad) innen audioteknologi. I Norge hadde Høgskolen i Buskerud fram til 2015 ei treårig utdanning på Bachelor-nivå innen audioteknologi. 

Mens en lydtekniker arbeider med opptak, redigering og manipulering av lydmateriale arbeider en audioingeniør med teknologien som ligger til grunn for det tekniske utstyret lydteknikerne bruker, som for eksempel utvikling av nytt utstyr, modifisering av utstyr, prosjektering av nye lydanlegg for studio, kringkasting, osv. Moderne audioteknologi bygger i stor utstrekning på digital signalbehandling, så audioingeniører må ha inngående kjennskap til dette fagområdet. De bør dessuten ha grunnleggende kunnskaper om akustikk, elektronikk, høyttalere og mikrofoner.

Se også
-------

* Ingeniør
* Lydtekniker

Eksterne lenker
---------------

* Elektroingeniør med spesialisering i Audioteknologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Bagshot Park** er en kongelig residens i Storbritannia. Pr. 2007 er den hjemmet til prins Edward, hertugen av Edinburgh og Hans kone Sophie, hertuginnen av Edinburgh. Herregården ligger ved Bagshot i Surrey, omkring 17,5 km sør for Windsor. Noen kilometer unna ligger Sunninghill Park, som tidligere var hertugen av Yorks residens. 

Prins Edward renoverte Bagshot Park slik at herregård både kunne være familiens hjem og en base for hans filmselskap Ardent Productions, som senere ble nedlagt. Det er gårdsdrift på eiendommen.

Historie
--------

Det første huset på stedet var Bagshot Lodge fra 1631–1633, en av flere mindre hus som ble bygget for Karl I av Inigo Jones. I årene 1766–1772 ble huset bygget om av James Paine for George Keppel, 3. jarl av Albemarle. I 1798 ble det igjen endret, denne gang av John Soane for William, hertug av Clarence, som bodde der til 1816. 

Huset ble så brukt av William Frederick, hertug av Gloucester og Edinburgh, en nevø og svigersønn av Georg III. Han kjøpte opp flere naboeiendommer mellom Bagshot og Sunningdale. Hans enke, prinsesse Mary, ble boende der etter hans død, og flyttet ut først i 1847. Det opprinnelige huset ble så revet i 1877–1878. 

Den nåværende herregården stod ferdig i 1879. Den har 120 rom, og ved folketellingen i 1881 bodde det 26 tjenere i hovedbygningen. Fra 1880 ble Bagshot Park hovedresidensen til Arthur, hertug av Connaught og Strathearn, som var sønn av dronning Victoria. Han døde der i 1942. 

Huset ble så en periode brukt som regimentshovedkvarter og depot for Royal Army Chaplains' Department. Huset ble mye omtalt i denne perioden på grunn av et skilt feltprestene satte opp ved dammen: «Do not walk on the water» («Gå ikke på vannet»). Feltprestkorpset flyttet ut kort tid før jarlen av Wessex tok over. 

Huset ble kritisert for å være stygt av arkitekturhistorikeren Nikolaus Pevsner, men regnes av andre for å være den mest spennende kongelige residensen siden prins Alberts død i 1861, og et monument over indisk innflytelse i Storbritannia.

| * v
* d
* r
Kongelige residenser i Storbritannia |
| --- |
| I bruk | Bagshot Park **·** Balmoral Castle **·** Birkhall **·** Buckingham Palace **·** Clarence House **·** Gatcombe Park **·** Highgrove House **·** Hillsborough Castle **·** Holyrood Palace **·** St. James's Palace **·** Kensington Palace **·** Sandringham House **·** Thatched House Lodge **·** Windsor Castle |
| Historiske | Palace of Beaulieu **·** Beaumont Palace **·** Bridewell Palace **·** Brantridge Park **·** Cumberland Lodge **·** Dunfermline Palace **·** Eltham Palace **·** Falkland Palace  **·** Fort Belvedere **·** Hampton Court Palace **·** Kew Palace **·** Linlithgow Palace **·** Marlborough House **·** Castle of Mey **·** Nonsuch Palace **·** Oatlands Palace **·** Osborne House **·** Palace of Placentia **·** Queen’s House **·** Richmond Palace **·** Royal Pavilion **·** Savoy Palace **·** Tower of London **·** Palace of Westminster **·** Palace of Whitehall **·** Woodstock Palace |
**Audio Video Interleave** (**AVI** som akronym og filendelse) er et proprietært konteinerformat for multimedia, og Windows-standard som ble introdusert av Microsoft i 1992, for å være med i video for Windows. AVI filer kan inneholde både audio- og videodata i en filkonteriner som tillater synkronisert lyd og bilde. AVI-filer støtter flere lyd- og bildestrømmer, men dette er sjeldent brukt.

Mange AVI-filer bruker utvidelsen av filformatet utviklet av Matrox OpenDML group i februar 1996. Disse filene er støttet av Microsoft, og blir uoffisielt kalt "**AVI 2.0**".

Andre liknende videokontainerformater er:

* Matroska
* Ogg

Referanser
----------

1. ↑  Gavin, Brady (12. september 2018). «What Is an AVI File (and How Do I Open One)?». *How-To Geek*. Besøkt 19. september 2021.
2. ↑  «AVI File Format with OpenDML Extensions, Version 1.02». *www.loc.gov*. 9. mars 2016. Besøkt 1. september 2019.
3. ↑  stevewhims. «AVI RIFF File Reference - Windows applications». *docs.microsoft.com* **(engelsk)**. Besøkt 1. september 2019.
Flintlåsen, en avfyringsmekanisme for skytevåpen, ble oppfunnet på 1600-tallet og var i bruk til inn på 1800-tallet. Når avtrekkeren utløser den spente hanen (slaghammeren), slår flintbiten mot et fengstål og lager gnister samtidig som det dytter opp lokket på fengpanna der fengkruttet ligger. Når kruttet i kruttpanna tenner, antennes straks også kruttladninga inne i våpenpipa, som dermed eksploderer og skyter kula ut av løpet.
 Liten flintstein for flintlåsvåpen, fra 1600-tallet
**Flintlås** er en mekanisme som tidligere ble brukt til å avfyre et skytevåpen.

Flintlåsen er en utvikling av snapplåsen og ble konstruert av den franske maleren og våpensmeden Marin Bourgeois på begynnelsen av 1600-tallet. Mekanismens store fortrinn var kombinasjonen av fengstål og lokk til kruttpannen i en enkel enhet, kalt fengpanne. Dette reduserte antall deler og gjorde mekanismen enklere å produsere og mer driftssikker i bruk. Flintlåsen var den vanligste formen for avfyringsmekanisme for kruttvåpen fram til utviklingen av perkusjonslåsen på 1830-tallet.

Funksjon
--------

Flintlås på en kanon fra 1800-tallet
Hoveddelene i en flintlås er hane og fengpanne. Begge var vanligvis montert på en låseplate skrudd fast i geværkolben der bakenden av løpet med kammeret lå an mot kolben. Både hanen og fengpannen er fjærbelastet, med slagfjæren (den som spente an mot hanen) vanligvis liggende på innsiden av låseplaten. På innsiden av låseplaten har hanen også en anordning som tillater den å stå spent slik at den kan utløses av avtrekkeren.

Hanen har en bit flint som blir holdt fast i en liten skrustikke. Ved avfyring slår hanen framover (i noen få tilfeller bakover) slik at flinten treffer fengpannen. Fengpannen blir normalt holdt på plass av en liten bladfjær, men slaget fra hanen vipper fengpannen opp og bakover slik at kruttet i kruttpannen avdekkes. Flinten skraper samtidig mot stålet og danner et lite regn av gnister. På grunn av fengpannens kurve, ble dette gnistregnet rettet mot fengpannen. Når fengkruttet blir antent av gnistene fra fengpannen, fyrte det av hovedladningen inne i løpet gjennom et lite fenghull fra fengpannen og inn i kammeret.

Kjente flintlåsvåpen
--------------------

De aller fleste militære og også mange sivile våpen ble framstilt med flintlås fra 1600-tallet og fram til midten av 1800-tallet.

* Brown Bess, standard britisk militær muskett fra 1722 og fram til perkusjonslåsen.
* Kentucky- rifle, langløpede amerikanske sivile rifler fra 1700-tallet

Referanser
----------

1. ↑  Lenk, Torsten (1965). *The Flintlock: its origin and development; MCMLXV*. London: Bramhall House.
2. ↑  C. Blair (red.) (1983). *Pollard's History of firearms* (1st American ed. utg.). New York: Macmillan. ISBN 0025976303. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)

Eksterne lenker
---------------

* How Flintlock Guns Work (hvordan virker en flintlås)
**Sikkerhetssenter** betegner et kurs- og kompetansesenter som driver kurs, opplæring og rådgivingsvirksomhet innen områder knyttet til helse, miljø og sikkerhet. Det finnes en rekke sikkerhetssentre i Norge, både privateide og underlagt offentlige skoler. En del av sikkerhetssentrene har godkjenning til å drive obligatorisk sikkerhetsopplæring som er krav innen olje-, gass- og maritim industri. 

Kompetanseområdene er gjerne generelle HMS-kurs og kurs knyttet til brannvern, sjøredning og førstehjelp. Sentrene har gjerne brannfelt med muligheter for ulike branner som gassbranner og ulike væskebranner, samt røykdykking. Sjøredning skjer normalt fra plattformer der redningsbåter og mann over bord-båter brukes i trening.

De siste årene har de fleste, større sentre også kurs innen helikopterevakuering der en «helikopterkropp» senkes med kran ned i et basseng og lar kursdeltakerne svømme ut av vinduer i helikopteret og opp i fri luft. 

Alexander Kielland-ulykken i 1980 førte til økt fokus på sikkerhet og gjennom Leiro-utvalget ble formelle krav til sikkerhetsopplæring etablert. Dette førte i sin tur til at en rekke sentre ble etablert over hele landet.

Krav til obligatorisk sikkerhetsopplæring stilles først og fremst av to sentrale aktører i Norge, Sjøfartsdirektoratet og Norsk olje- og gass. 

Sjøfartsdirektoratet godkjenner sikkerhetssentre for opplæring i sikkerhet av sjøfolk til norske skip. Kursene er basert på IMO sine konvensjoner og grunnkurset har en varighet på 50 mens det videregående kurset har en varighet på 80 timer.

Norsk olje- og gass er en sammenslutning av operatører og andre som har virksomhet på norsk sokkel. NOG stiller krav til sikkerhetsopplæring og gir godkjenning og foretar revisjoner av sikkerhetssentre. NOG har en rekke ulike kurstyper. Det grunnleggende, obligatoriske kurset er «Grunnleggende sikkerhets- og beredskapsopplæring» med en varighet på 4 dager.

20 av de norske sikkerhetssentrene, både privat- og offentlig eide, er organisert i Norske sikkerhetssentres forening.

Eksterne lenker
---------------

* Sjøfartsdirektoratet[*død lenke*]
* Norsk olje- og gass Arkivert 9. juni 2017 hos Wayback Machine.
**Laplaces demon** er et tankeeksperiment formulert av den franske matematikeren og astronomen Pierre-Simon Laplace i 1814. Hvis noen (i tankeksprimentet «en demon») kjenner presis lokalitet og bevegelsesmengde for alle atomer i universet, vil en også gjennom klassisk mekanikk kunne beregne alle atomers fortidige og fremtidige verdier, og universet vil være fullstendig deterministisk. Innen vitenskapshistorie regnes *Laplaces demon* som den første beskrivelse av prinsippet om full determinisme.

Argumentasjon mot at determinismen tankeeksperimentet Laplaces demon gir uttrykk for, og utvikling av eksperiment som motbeviser dette har hatt stor innflytelse på naturvitenskapen.

Kvantemekanikk og kaosteori har i det 20. århundre fjernet premissene for et deterministisk univers basert på Newtons klassiske mekanikk, men har også lagt grunn for teorier om deterministiske multivers basert på kvantemekaniske rammeverk som Mange verdener teorien.

Litteratur
----------

* Sean M. Carroll *The Big Picture: On the Origins of Life, Meaning, and the Universe Itself* 2016 ISBN 0-5259-5482-1
Piperøykende tyske fallskjermjegere i Italia i 1943 Foto: Deutsches Bundesarchiv 

**Sigarettforbruk pr. innbygger  
Tyskland og USA**|  | **År** |
| **1930** | **1935** | **1940** | **1944** |
| **Tyskland** | 490 | 510 | 1022 | 743 |
| **USA** | 1485 | 1564 | 1976 | 3039 |

**Antirøkebevegelsen i det nasjonalsosialistiske Tyskland** var den første større offentlige kampanjen mot bruk av tobakk i moderne historie. Bevegelser mot bruk av tobakk vokste frem i mange land ved begynnelsen av 1900-tallet men hadde liten suksess, bortsett fra i det nasjonalsosialistiske Tyskland hvor bevegelsen fikk statsstøtte etter nasjonalsosialistene kom til makten. Det var den mest effektfulle antirøkebevegelsen i verden på 1930-tallet og begynnelsen på 1940-tallet. Ledelsen i det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP fordømte røking og flere av dem kritiserte åpent bruk av tobakk. Forskning på tobakksbruk og dets helseeffekter blomstret under det nasjonalsosialistiske styret. Adolf Hitlers personlige negative holdning til tobakk og det nasjonalsosialistiske partiets familiepolitikk var blant de motiverende faktorene i bevegelsens motstand mot tobakk, og denne kampanjen ble assosiert både med antisemittisme og rasisme. 

To unge Wehrmacht-soldater i Sovjetunionen 1942 røykende i skyttergropa. Foto: Deutsches Bundesarchiv 

|  |
| --- |
| Tysk Luftwaffe-soldat med tobakkspipe og same med sigarett og munnstykke i Nord-Norge 1943. Foto: Deutsches Bundesarchiv 
Nasjonalsosialistenes antirøkekampanje inkluderte forbud mot røking i trikker, busser og forstadstog, helseopplysning, begrensede sigarettrasjoner i Wehrmacht og heving av avgifter på tobakksvarer. Det ble også innført begrensning på tobakksreklame og tobakksbruk på offentlige steder, restauranter og kafeer. Antirøkekampanjen hadde ikke stor effekt i begynnelsen av regimets tid ved makten, men fra 1939 til 1945 gikk bruk av tobakk ned blant de væpnede styrker. |

Portal: Tyskland
Bangor kloster i Irland
**Antiphonarium Benchorense** (engelsk: *Antiphonary of Bangor*, *Det bangorske antifonale*) er en historisk liturgisk sangbok (antifonale) fra 500-tallet skrevet på Irland. Boken tilhøre de eldste bevarte salmesamlingene og forvares på Det ambrosianske bibliotek i Milano.

Boken
-----

Antiphonarium Benchorense er skrevet på latin og skriften omfatter syv deler , där:

* Del 1 inneholder 6 kantikler
* Del 2 inneholder 12 hymner
* Del 3 inneholder 69 bønner til tidebønnen
* Del 4 inneholder 17 særskilte bønner
* Del 5 inneholder 70 lovsanger (versikler)
* Del 6 inneholder Credo
* Del 7 inneholder Pater noster

Historie
--------

*Antiphonarium Benchorense* ble trolig skrevet mellom årene 680 til 691 ved Bangor kloster i Bangor i nåværende Nordirland. En liste over klosterets abbeder i boken slutter med munken *Cronanus* som døde i år 691, noe som sikkerstiller et tidligst mulige sluttdatum. Boken kan imidlertid ha blitt påbegynt så tidlig som i slutten på 500-tallet da klosteret ble grunnlagt.

På 700-tallet ble boken bragt, trolig av munken *Columbanus* , til Bobbio kloster i Piacenzaprovinsen i det nordlige Italia. Hensikten kan ha vært å sikre skriftet fra danske vikingers herjinger.

I 1606 kom boken så til det ambrosianske bibliotek på initiativ av kardinal Federico Borromeo, der den senere ble gjenoppdaget av historikeren Ludovico Antonio Muratori. Muligens kan det bevarte eksemplaret også være en ny kopi som ble skrevet på Bobbioklosteret etter overflyttingen , noe skriftstilen kan antyde og noe som også Muratori skriver i sitt forord til manuskriptet.

Utgaver og litteratur
---------------------

* Ludovico Antonio Muratori: *Anecdota Bibliothecae Ambrosianae* IV, Padova 1715, s. 119–159
* Frederick Edward Warren: *The antiphonary of Bangor – an early Irish manuscript*. 2 bind, 1893–1895 (Henry Bradshaw Society, IV,10)
* Ezio Franceschini: *L'antifonario di Bangor*, 1941

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Bangor kloster, historie Arkivert 6. mars 2015 hos Wayback Machine. (lest 9. april 2010)
2. ↑  *Liturgiskt handlexikon* **(swe)**. Stockholm: Verbum. 1968.
3. 1 2  Catholic Encyclopedia (lest 9. april 2010)
4. 1 2  Open Library.org (lest 9. april 2010)
5. 1 2  The Original Catholic Encyclopedia Arkivert 22. mai 2015 hos Wayback Machine. (lest 9. april 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Antiphonarium Benchorense utgave fra år 1895 på Archive.org
* The Antiphonary of Bangor: an early Irish manuscript
* Meadhbh Nic an Airchinnigh, Dáibhí Ó Cróinín: *The Foundations of Irish Culture – Irish Manuscripts on the Continent AD 600 – AD 850*: Orationale - 'The Bangor Antiphonary'
* Earlier Latin Manuscripts: 3/311 Arkivert 13. juni 2018 hos Wayback Machine. (Netzadaption der Codices Latini Antiquiores)
**Anders Løvlie** (født 23. oktober 1977) er en norsk jurist og sangartist, mest kjent under artistnavnet **DJ Løv**. Han er best kjent som den ene halvdelen av pop/rap-duoen Ravi og DJ Løv, sammen med Ivar Christian Johansen (Ravi). De har utgitt to album og flere singler. Løvlie valgte å holde en lavere offentlig profil enn Ravi.

Løvlie har tidligere jobbet som advokatfullmektig og var blant annet medforsvarer for en av de tiltalte under straffesaken etter NOKAS-ranet. Han er i dag professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo og forsker innen strafferett og straffeprosess. Ved siden av stillingen ved universitetet har Løvlie tidligere vært engasjert som advokat i Advokatfirmaet Elden og har også blitt advokat med møterett for Høyesterett.

Løvlie har også vært sekretær for det regjeringsoppnevnte juryutvalget som vurderte endringer i juryordningen i Norge.

Diskografi
----------

### Ravi og DJ Løv

* *Lekr butik* (NOK, 2004)
* *Den nye arbæidsdagn* (Epic/Sony BMG, 2005)
* *Svartvit feat. DJ Mud (2017)*

Bibliografi
-----------

* «Argumenter for og mot juryordningen», *Kritisk juss*, nr. 1, 2009, s. 81-100
* «Beviskrav i fartssaker. Lov og rett», *Norsk juridisk tidsskrift*, årg. 48, nr. 3, 2009, s. 166-180
* Med Kristian Brandt «Prøveløslatelse råtten gulrot, spådomskunst og menneskerettighetsbrudd?», *Tidsskrift for strafferett*, årg. 4, nr. 1, 2004, s. 88-107

Referanser
----------

1. 1 2  «Profil». Elden.no. Arkivert fra originalen 12. april 2014. Besøkt 1. november 2012.
2. ↑  «Den evige toeren - Musikk».  Dagbladet.no
3. ↑  «Forsvarer Nokas-tiltalt».  VG.no
4. ↑  Regjeringen.no NOU 2011: 13 kapittel 2

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Anders Løvlie i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Hjemmseside UiO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
Medlemsland i *Arab Maghreb Union*
**Maghreb** (eller **Maghrib**) er betegnelsen på den delen av Nord-Afrika som ligger vest for Nilen og nord for Sahara. Maghreb regnes nå for å bestå av statene Vest-Sahara, Marokko, Algerie og Tunisia, av og til også Libya og Mauritania. Maghreb er en fransk betegnelse med opphav i det arabiske ordet «Al-Maghrib», «Nedgående sol» eller «Vesten». Innbyggerne omtales som maghrebinere av fransk *maghrébins*. Betegnelsen «Al-Maghrib» refererer seg til dette områdets vestlige beliggenhet i forhold til den øvrige arabiske verden i øst, som på arabisk omtales som «Machrek», «Den oppstigende sol».

Se også
-------

* Mashrek

Litteratur
----------

* Vikør, Knut S. (2007): *Maghreb - Nordafrika etter 1800*, 2. utg 2011, ISBN 9788252180077

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Antislaveriselskapet, Norsk Avdeling, til beskyttelse av menneskerettighetene** ble dannet i Oslo 25. april 1967. Det er et «søsterselskap» til det britiske Anti-Slavery International som er verdens eldste aktive menneskerettighetsorganisasjon og har sete i London. Gjennom alle år siden starten har organisasjonen hatt et nært samarbeid med den britiske organisasjonen, som utvilsomt har virket motiverende for dannelse av stadig nye menneskerettighetsorganisasjoner. 

Antislaveriselskapet har kontakt med FN og andre internasjonale menneskeretts- og hjelpeorganisasjoner. Stortingsrepresentant Geir Jørgen Bekkevold er nå leder for Antislaveriselskapet.

Verden våkner
-------------

Verden begynner nå å våkne til erkjennelsen av at historien om onkel Toms hytte ikke bare er noe som hører fortiden til; at den brutale virkelighet fortsatt rammer millioner av mennesker over hele verden. At individer og folkegrupper på alle kontinenter fortsatt blir undertrykt og utpint, solgt som slaver og utnyttet i tvangsarbeid som gjeldsslaver eller misbrukt i sexindustrien, uten muligheter til noen gang å bli fri. Det er et tankekors at denne kampen mot slaveriet har større aktualitet enn noensinne. Troverdige beregninger viser at ca. 200 millioner mennesker fortsatt lever i slaveri eller i slavelignende kår, selv etter at FN samlet seg om Menneskerettighetserklæringen i 1948 som en målsetting for alle verdens nasjoner.

Antislaveriselskapet i Norge
----------------------------

Antislaveriselskapet Norge, er en frivillig organisasjon, der styremedlemmene uten vederlag og med svært begrensede midler til rådighet, arbeider for menneskerettighetene, slik de er nedfelt i FNs menneskerettighetserklæring. Til tross for liten offentlig støtte til selskapet, har vi sett nødvendigheten av å fortsette vårt arbeid.

Antislaveriselskapet har arbeidet med opplysningskampanje om barnearbeid i Brasil, har støttet SERP ( Society for the Empowerment of Rural Poor) i Nepal, har oversatt og distribuert Kevin Bales bok *Det nye slaveriet*. De siste par årene har selskapet ved hjelp av Norad finansiert flere foredragsturneer som fotojournalist Håkon Lislerud har gjort til høyskoler omkring i landet med temaet menneskehandel.

Eksterne lenker
---------------

* Antislaveriselskapet Norsk Avdeling
* Anti-Slavery International

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Anders Lyngstad** (født 18. september 1930 i Inderøy, død november 2015) var sivilagronom, høgskolelektor, gårdbruker på gården Lyngstad nordre på Kjerknesvågen og ordfører i Inderøy 1976–1983. Han representerte Senterpartiet.

I tilbakeblikk på sin egen ordførergjerning mente han at etableringen av Inderøy videregående skole, vannforsyning fra Røflovatnet, avslutning av reguleringsplanen for Venna Vest og idrettsplass på Røra var blant de viktigste sakene i hans tid. I hans tid var ordførervervet en 50 % stilling, og han arbeidet som fylkesagronom ved siden av.

Han gikk på Mære landbruksskole i 1951–52 og ble deretter utdannet sivilagronom fra NLH 1958–61 og arbeidet som fylkesagronom, senere som lektor ved Mære 1986–90 og fra 1990 som høgskolelektor ved Nord-Trøndelag distriktshøgskole. Han drev gården Lyngstad nordre fra 1962 til 2000.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  R. Sundal. «Fra en ordførers dagbok.» *Inderøyningen*, 2.12.2011 Spesialbilaget *Mosvik + Inderøy = Sant*. Intervju med Anders Lyngstad.
3. ↑  *Landbruksakademikere 1922-74*. Oslo: Landbruksforlaget. 1981. s. 104. ISBN 8252904599.
4. ↑  Ibrekk, Olav (1995). *Jubileumsberetning: Mære landbruksskole 1895-1995*. Steinkjer: skolen. ISBN 8299355303.
5. ↑  Olav Andreas Moen. «Minneord over Anders Lyngstad». *Inderøyningen* 20.11.2015. Også i *Trønder-Avisa* 20.11.2015
6. ↑  Ida Stuberg. «Anders Lyngstad til minne». *Inderøyningen* 20.11.2015. Også i *Trønder-Avisa* 20.11.2015
Rue du Faubourg Saint-Honoré
**Rue du Faubourg-Saint-Honoré** er en gate i 8. arrondissement i Paris. Den er en meget kjent handlegate.

Gaten er den vestlige forlengelse av Rue Saint-Honoré og danner en øst-vest-gjennomfartsåre mellom Rue Royale (nummer 15/19) og *Place de Ternes* (nummer 2). Den er oppkalt etter den hellige Honorius av Amiens. Ordet faubourg betegner på fransk en forstad (fra latinsk *foris burgem*, «utenfor byen»). 
Veien nevnes første gang i kjente kilder i 1222, og er dermed en av de eldste gater i Paris.[] Fra 1635 het den *Chaussée du Roule*, rundt år 1725 fikk den navnet *Rue du Faubourg-du-Roule*. Frem til 1860 tilhørte denne bydelen forstaden *Faubourg Saint-Honoré*, men fra 1860 havnet den ved bygrensereformen innenfor Paris' grenser. Den 10. desember 1847 fikk den sitt nåværende navn. 

Den krysser blant annet Boulevard Haussmann, Rue de Courcelles, samt Rue de Castiglione, som fører til Place Vendôme. Rue du Faubourg Saint-Honoré har i lang tid vært en storborgerborgerskapets residensgate. Her bodde for eksempel familien Rothschild. Nathaniel de Rothschild kjøpte i 1856 huset på Rue du Faubourg Saint-Honoré nr 33, den tidligere russiske ambassade. Her er det også i dag ambassader, og en rekke ambassadører har sine residenser ved denne gaten.

Senere er Rue du Faubourg Saint-Honoré også blitt en av mote- og luksushandlegatene i Paris. Her er dessuten den offisielle tjenesteresidens for den franske president (nr. 55), Elyséepalasset), bygd i 1718 av Armand-Claude Mollet. Først var dette et stort *hôtel particulier*, senere et danselokale, så til og med et luksusbordell, til det i 1873 ble presidentens embetsresidens. Presidentens tjenestebolig er på knapt 200 kvadratmeter. Hele byggverket har 365 værelser og et areal på 11.179 m². Foran palasset står vaktsoldater fra Garde Républicaine.

Også det franske innenriksdepartementet ligger til denne gaten, selv om det har en egen adresse (Place Beauveu).

Gaten er også kjent for kunstgallerier og for renommerte frisørsalonger. 

Rue Faubourg Saint-Honoré er 2070 meter lang og mellom 13,80 og 14,50 meter bred.

Referanser
----------

1. ↑  *Paris mon Village*, 2008, S. 2 Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. (PDF; 7,4 MB)
2. ↑  Die Zeit 10/1995, *55, Rue du Faubourg Saint-Honoré*