recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aase Speilberg Danielsen** (født 21. desember 1935) er en norsk filolog og diplomat. Jeg var venner med aase på Facebook men hennes profil var så kjedelig at jeg slettet henne. Nå har jeg 5000 fb venner de fleste fra Gambia. AinDaisyPlaitz 

Etter cand.philol. og språkstudier begynte hun i stilling i Utenriksdepartementets kulturkontor i 1962. I 1969 gjennomgikk hun Utenriksdepartementets aspirantkurs, og ble den fjerde kvinne opptatt i utenrikstjenesten, de tre første var Gudrun Ræder, Kirsten Ohm og Beate Mo Alvegård. Etter å ha tjenestegjort som ambassadesekretær ved ambassaden i Paris arbeidet hun fra 1974 til 1982 i Utenriksdepartementet med bistandsspørsmål og som byråsjef i UDs presse- og kulturavdeling. Fra 1977 til 1980 var hun også medlem av departementets aspirantnemnd.

I 1982 overtok hun stillingen som ambassaderåd for økonomiske og sosiale spørsmål ved Norges faste delegasjon til De forente nasjoner i New York City etter Arne Treholt. I 1987 ble hun utnevnt til Norges ambassadør til Rabat (Marokko) med sideakkreditering til Tunisia.. I 1992 returnerte hun til Oslo som underdirektør i Utenriksdepartementet. I 1994 tiltrådte hun som ministerråd ved Norges ambassade i Paris. Fra 1999 var hun ambassadør ved Norges ambassade i Lisboa med sideakkreditering til Kapp Verde. Hun ble i 2002 etterfulgt av Arnt Magne Rindal.

I 1991 ble hun tildelt St. Olavs Orden.[]

Aase Danielsen har også vært medlem i diverse utvalg og komiteer knyttet til kultur og utdanning.

Referanser
----------

1. 1 2  Hennes bakgrunn for å gå inn i utenrikstjenesten er beskrevet i *Jentenes tur i diplomatiet* som Karin Muri skrev i VG den 4. februar 1996.
2. 1 2  Dette ble en ren kvinneambassade, påpeker journalist Elisabeth Holte i notisen *Norsk kvinnebastion i islamske Marokko* i Aftenposten den 8. juni 1988. De andre var juristen Vibeke Holm, kansellist og attaché Astrid Gundersen, samt kontordamen Abla Benjelloun. Sjåføren var riktignok mann.
3. ↑  Aase Speilberg Danielsen - NSD forvaltningsdatabase Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine. - en generell oversikt over deltakelse og medlemskap i diverse offentlige utvalg og komiteer fra 1980 til 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Altica iberica*** er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den regnes ikke til skadedyrene.

*Altica iberica* er en av de største jordloppene, omtrent 4–5 mm lang. Den er metallisk, messing- eller bronsefarget på hodet, halsskjoldet (pronotum) og dekkvingene. Halskjoldet og dekkvingene er nær uten noen punktur, bare en svak og fin uregelmessig punktur (ikke ordner i rekker). Kroppen er litt langsmal, noe pæreformet, som bladbillene ofte er. Baklåret er langt tykkere enn de andre lårene.

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. 

*Altica iberica* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Altica iberica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Altica iberica* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Altica iberica* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Altica iberica* – Fauna Europaea
* Norsk Entomologisk forening
**Handlingslammelse** er et uttrykk for at en person, organisasjon eller til og med samfunnet ikke er i stand til å utføre en logisk beslutning.

Hos en person kan handlingslammelse oppstå som en følge av en akutt, uventet opplevelse, der en logisk avgjørelse blir helt uvesentlig i forhold til den akutte opplevelsen. Personlig handlingslammelse kan også oppstå som et resultat av sykdom, fysisk eller psykisk.

Handlingslammelse i en organisasjon kan også oppstå som en følge av en uventet og tragisk situasjon, men også være en følge av at vesentlige elementer i organisasjonen ikke blir tillagt tilstrekkelige fullmakter, eller at personene som innehar fullmakter til å treffe avgjørelser ikke har tilstrekkelig kompetanse eller beslutningsdyktighet.

Handlingslammelse i samfunnet kan bli påvist, men likevel er det mange rådende mekanismer som forhindrer at handling igangsettes. Det hevdes at ved slike tilstander råder handlingslammelse, eksempel i forbinde med miljøkrisa, rusmiddelproblematikken, flyktningkrisen og lignende.

Se også
-------

* Lammelser

Referanser
----------

1. ↑  Ryste, Camilla (31. oktober 2006): «Bondevik om depresjonen: - Følte meg handlingslammet», *VG*
2. ↑  Lie, Svein Ander Noer (30. september 2015): «Identitet og handlingslammelse» Arkivert 22. mars 2016 hos Wayback Machine. *Virkelig.no*
3. ↑  «Psykiatri, kriminalitet og handlingslammelse»[*død lenke*], *Det kriminalitetsforebyggende råd (KRÅD)*
4. ↑  Gerhardsen,Marte (25. november 2015): «Farlig handlingslammelse», *VG*
**H. M. Kongens gullmedalje** er en norsk medalje innstiftet av kong Haakon VII i 1907.

Medaljen erstattet den tidligere H.K.H. Kronprinsens gullmedalje innstiftet av kronprins Carl av Norge og Sverige i 1849. Kronprinsens medalje ble ikke utdelt etter 1905.

Medaljen blir årlig utdelt til «en fremragende, yngre forsker for et vitenskapelig arbeid bedømt ved Universitetet i Oslo». Ifølge reglementet må «arbeidet må være anerkjent som et virksomt bidrag til fagfeltets forskningslitteratur». Fram til og med 1995 ble Hans Majestet Kongens gullmedalje utlyst som en prisoppgave med gitt tittel. Etter en reglementsendring i 1995 utdeles medaljen for allerede bedømte arbeider. 

Medaljen har Kong Haakons portrett prydet på advers, mens revers har den latinske innskriften «JUVENI OPTIMAE SPEI» («ung mann/kvinne av høyeste håp») inne i en laurbærkrans. Medaljen har en diameter på 40 millimeter. Medaljen er utformet av Ivar Throndsen, som var myntgravør ved Den Kongelige Mynt.

Statuttene for medaljen ble skrevet av det Akademiske kollegium, og ble godkjent 26. juni 1908 av Kongen. De første tildelingene skjedde 2. september samme år.

Vinnere (utvalg)
----------------

* 1907 Adam Fredrik Trampe Bødtker for «Om franskens Inflydelse paa den engelske Syntaks»
* 1908 Carl August Drougge
* 1915 Gudrun Ruud
* 1917 Ragnvald Iversen for «Syntaksen i Tromsø bymål».
* 1920 Toralf Berntsen for Norske traditioners betydning i norrøn sagaskrivning
* 1922 Ragnar Ullmann
* 1924 Henrik Printz for «Die Algenvegetation des Trondheimsfjordes»
* 1933 Eirik Vandvik for «Genitivus und Ablativus Qualitatis im Latein»
* 1936 Isak Undås
* 1963 Victor Hellern
* 1964 Torleiv Austad
* 1969 Kjell Noreik
* 1977 Jon Bing og Trygve Harvold for «Legal Decisions and Information Systems»
* 1990 Alexandra Bech Gjørv
* 1996 Erling E. Guldbrandsen
* 2002 Farrukh Abbas Chaudhry
* 2003 Hallgjerd Aksnes
* 2006 Hans Kristian K. Eriksen

Eksterne lenker
---------------

* Universitetet i Oslo: Reglement for utdeling av H. M. Kongens gullmedalje
* Mottakere av UiOs medaljer (samlet oversikt) Inkludert liste over vinnere av H.K. Kongens gullmedalje før 1982.
* Liste over vinnere etter 1995
**Astrid Kvalbein** (født 13. oktober 1971 i Oslo) er en norsk sanger (sopran), musikkpedagog og journalist, og rektor ved Norges musikkhøgskole.

Hun er utdannet ved Norges musikkhøgskole i 1998 med hovedfagsoppgaven *Spaltelangs med samtidsmusikken* om pressedekningen av Ultimafestivalen, og har vært med i samtidsmusikk-gruppene Søyr, «vonDrei» (med Solveig Slettahjell og Ellen Aagaard), samt asamisimasa. Videre har Kvalbein vært tilknyttet Det Norske Solistkor, og samarbeider for tiden med Gjertrud Pedersen (klarinett) i duo Parula.

Kvalbein er med i Norsk Kritikerlag og kjent som habil nynorsk-bruker, har virket som musikkanmelder i VG og Dagsavisen og vært redaktør for det pedagogiske tidsskriftet Arabesk. Hun er forfatter av biografien *I og med musikken* om Leif Ove Andsnes (Samlaget, 2005). Hun er mottaker av Oslo bys kulturstipend 2006 og fra samme år ansatt ved Norges musikkhøgskole med et doktorgradsprosjekt om komponisten og kritikeren Pauline Hall, og fra 2021 er hun rektor ved samme skole. I tillegg er hun frilanser, bl.a. kritiker i Aftenposten.

Hun er datter av teologiprofessor Hans Kvalbein ved MF.

Referanser
----------

1. ↑  Astrid Kvalbein Arkivert 26. januar 2019 hos Wayback Machine. Norges musikkhøgskole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Trond Kristoffersen** (født 13. august 1956 i Hammerfest, død i 29. august 2013) var en norsk forretningsdrivende som var en av grunnleggerne av Finance Credit. 

Han ble i 2004 dømt til ni års ubetinget fengsel for grovt bedrageri i Finance Credit-saken og sonet fengselsstraff fra 2004 til 2010.

Finance Credit-saken
--------------------

Trond Kristoffersen var sammen med Torgeir Stensrud grunnlegger av selskapet Finance Credit. I 2004 ble Kristoffersen dømt til ni års fengsel for grovt bedrageri mot syv banker for over 1,4 milliarder kroner, for bounndragelse og for forfalskning av regnskaper. I tillegg til fengselsstraffen ble han dømt til å betale 1,2 milliarder kroner i erstatning, samt fradømt retten til å drive selvstendig næringsvirksomhet eller inneha ledende stillinger eller styreverv i selskaper på livstid. Saken ble beskrevet som norgeshistoriens største bedragerisak.

### Nye rettsrunder 2013–2014

Etter å ha sonet mesteparten av dommen sin, ble han løslatt fra fengselet i påvente av ny ankebehandling av dommen. Han døde imidlertid før saken kom opp, og hans etterlatte trådte da inn som parter i anken, slik at rettsforhandlingene kunne fortsette. Lagmannsretten opprettholdt 3. november 2013 Tingrettens dom og avviste dermed Kristoffersens anke. Hans mindreårige døtre anket så til Høyesterett over spørsmålet om hvorvidt man kan dømme en avdød person. Høyesterett kom med knappest mulig flertall (3–2) til at det strider mot EMK og kravet til rettferdig rettergang (retten til å personlig få forklare seg i egen straffesak) å gjøre dette. Deler av den opprinnelige tiltalen endte dermed formelt uten domfellelse eller frifinnelse. Trond Kristoffersen er imidlertid fortsatt rettskraftig dømt for grovt bedrageri for rundt 200 millioner kroner, og er rettskraftig dømt til å betale erstatning for hele beløpet på 1,2 milliarder.

Annet
-----

I 1984 studerte han økonomi ved Handelsakademiet i Oslo.

Trond Kristofferen var sanitetssoldat i Norbatt kontingent IV og V (1979–80), varahovedtillitsmann for Norco (kont. IV) og hovedtillitsmann (kont. V). 

Han var gift to ganger.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Synnøve Åsebø** (født 1982) er en norsk journalist og leder fra Ålesund. Hun jobber i VG, og er fra april 2024 avdelingsleder for Dokumentar-avdelingen. I perioden 2018-2023 var Åsebø nyhetssjef i VGs dagsorden-redaksjon, og ledet de undersøkende reporterne til en syv år lang seiersrekke i SKUP-prisen.

I 2017 vant hun selv SKUP-prisen for «Psykiatriavsløringen» sammen med Mona Grivi Norman. Arbeidet hadde de gjort for avisa VG.

I 2015 mottok hun sammen med Maria Mikkelsen Den store journalistprisen for «Historien om Odin», som også stod på trykk i VG. Året før fikk hun SKUP-diplom for «De hemmeligholdte ulykkesrapportene», sammen med Ingeborg Huse Amundsen og Ola Mjaaland. Dette arbeidet var utført for avisa VG.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no, besøkt 30. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «VG vant Skup-prisen». *www.vg.no* **(norsk)**. Besøkt 2. juni 2019.
3. ↑  «VG er vinner av Den store journalistprisen». *www.vg.no* **(norsk)**. Besøkt 2. juni 2019.
4. ↑  «Dagbladet vant SKUP-prisen». *www.vg.no* **(norsk)**. Besøkt 2. juni 2019.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Anders Fjellberg og Tom W. Christensen | **SKUP-prisen**(2016 (delt med Mona Grivi Norman)) | Neste mottaker:Kjetil Sæter, Knut Gjernes, Lars Kristian Solem og Fredrik Solstad |
**Kari Sofie Rasmussen** (født 5. oktober 1932 i Skedsmo, død 2. mars 2021) var en norsk sanger og skuespiller.

Rasmussen vokste opp i Lillestrøm som den eldste av fire søsken. Foreldrene var Gunnar Wilhelm Rasmussen (1904–1973) og Lena Magda Rasmussen, født Thyvold (1904–1999). Faren var eier av og leder for Nordmann Trikotasjefabrikk A/S og Rawi Konfeksjonsfabrikk.

Rasmussen studerte sang i Oslo og Wien. Hun hadde debutkonsert i Wien i 1956. Senere jobbet hun ved operaen i Gelsenkirchen i seks år. Hun hadde operaroller blant annet som Mimi i *La Bohème*, Eurydike i *Orfeus og Eurydike* og Pamina i *Tryllefløyten*. Fra 1969 og til hun ble pensjonist var hun ved Det Norske Teatret i Oslo. Der hadde hun blant annet en rekke roller i musikaler. Først turnerte hun med *Spelemann på taket*. Senere hadde hun musikalroller i blant annet *Mannen frå la Mancha*, *Ungen*, *Piaf* og *Cats*. Hun hadde gjesteroller ved Den Norske Opera som Hanna Glawari i *Den glade enke*, på Den Nationale Scene i *Det er jo mitt show* og på Chateau Neuf i *The Sound of Music* og *Hello, Dolly!*. Rasmussen hadde også flere roller i Radioteatret. Hun medvirket i TV 2s serie *Hotel Cæsar*.

Rasmussen var gift med skuespilleren Ole Jørgen Nilsen (1936-2008). De bodde mange år i Rælingen. Rasmussen bodde deretter på Strømmen i Lillestrøm kommune frem til hun døde vinteren 2021.

Filmografi
----------

* *Hotel Cæsar* (1998) – Helga Helgesen (2003)
* *Motforestilling* (1972)

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, tilgangsstatus betalingsmur, www.aftenposten.no, besøkt 20. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Romerikes Blad, Kjell Aasum, «Sangstjernen Kari Sofie Rasmussen er død», verkets språk bokmål, tilgangsstatus betalingsmur, utgitt 12. mars 2021, besøkt 19. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Romerikes Blad, Rune Bernhus, «Ole-Jørgen Nilsen er død», verkets språk bokmål, utgitt 16. juni 2008, besøkt 19. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kari Rasmussen i Scenewebarkivet
* (en) Kari Rasmussen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Kari Rasmussen hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Kari Rasmussen - Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Claus Riis’ gate** (7A–7C, 2–6B) er en gate på Ila i bydel Sagene i Oslo. Gaten går fra Maridalsveien til Uelands gate, men ved nummer 7 må man gå rundt, fordi det er en skrent ned i Iladalen park. Gaten fikk sitt navn i 1891 og er oppkalt etter forfatter Claus Pavels Riis (1826–86).

«Ilaslottet» i 2021, med Vøyensvingen 10, ferdig 2015, foran. Foto: Helge Høifødt

Nr 7 - «Ilaslottet»
-------------------

Lyrikeren Gunvor Hofmo (1921-95) vokste opp i Iladalen, i hjørneleiligheten i øverste etasje i murgården Claus Riis' gate 7a på kanten av leireskrenten.

Arkitekttegningene til bygget er datert år 1900. Leilighetene – 6-7 i hver etasje – var små, for det meste ett rom og kjøkken. For enden av korridorene, en halv trapp ned, lå to avtreder i hver av de fire etasjene. Disse åtte fellesdoene skulle strekke til for beboere fra mer enn 25 leiligheter. Det var derfor planer om et pissoar i bakgården, men det ble aldri realisert. En lyssjakt førte ned gjennom hele bygget. Fra denne sjakten, underetasjen og jordkjelleren slo det opp en stank av mugg og fukt. Det forekom ofte lekkasjer og brudd på kloakkrør. I 1910 ble det lagt inn elektrisk lys, men vannklosett først i 1960. Huset raget over sine omgivelser før det ble reist mursteinsblokker på 1930-tallet. Nr 7 fikk derfor kallenavn som «Ilaslottet» og «Himmelspretten», i tillegg til «Livsfare» og «Dettanedgården» - for da den var nybygd, raste taket og halve fjerde etasjen ut. I ni år stod huset tomt fordi ingen våget å bo der.

Som fjortenåring beskrev Gunvor Hofmo barndomshjemmet og strøket rundt slik i en skolestil: «*I en gammel skjev murgård som ser ut som den vil falle ned i Ila-dalen hvert øieblikk, bor jeg. For mange år tilbake var Ila-dalen ene virkelig dal. Store dyrkede jorder og marker så langt en kunne se. Og øverst Lovisenberg sykehus, med Ila-bekken rislende muntert nedenfor. Min tyveårige søster forteller at de lekte gjemsel i høisåtene...Nu ligger det en liten dal med små hytter og kjøkkenhaver omkranset av store murgårder. Det er mest gamle utslitte mennesker som eier de små hyttene og har en liten haveflekk som de pusler og steller med hele dagen. De gamle rynkede ansikter har en egen ro over sig når de driver der og steller.*»

Referanser
----------

1. ↑  «Claus Riis' gate», *Oslo byleksikon*
2. ↑  Claus Riis' gate 7a, *Google maps*
3. ↑   Gro Røde: «Iladalens lyriker Gunvor Hofmo», *Vårt Oslo* 23. desember 2022
4. ↑  Jan Erik Vold (2000). *Mørkets sangerske*. Oslo: Gyldendal. s. 423. ISBN 82-05-25419-2.
5. ↑  Jan Erik Vold (2000). *Mørkets sangerske*. s. 424.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Steven Strait** (født 23. mars 1986 i New York) er en amerikansk skuespiller og musiker.

Personlig liv
-------------

Steven Strait er født og oppvokst i New York, nærmere bestemt i Greenwich Village. Han gikk på Xavier High School og tok skuespillertimer på Stella Adler Studio of Acting. Han startet som modell i tenårene, men gikk gradvis over til skuespill.

Han er gift med skuespillerinnen Lynn Collins. De ble sammen i 2006, annonserte at de var forlovet i 2007 og giftet seg i desember samme år.

Karriere
--------

### Skuespiller

Steven Strait fikk sitt gjennombrudd allerede i sin første film, superheltfilmen *Sky High* (2005), hvor han spilte Warren Peace. I 2006 spilte han Caleb Danvers, en av hovedrollene i actionfilmen *The Covenant*, som ble regissert av Renny Harlin og som også hadde Taylor Kitsch, Sebastian Stan og Chace Crawford på rollelista. Deretter fikk han hovedrollen i Roland Emmerichs *10,000 BC*, som ble slaktet av kritikerne og som ikke ble så populær som forventet hos publikum heller. Han spilte også en rolle i dramafilmen *Stop-Loss* med Ryan Phillippe, Abbie Cornish, Channing Tatum og Joseph Gordon-Levitt.

Han har nylig fått hovedrollen i kriminalserien *Magic City*, som har fått gode kritikker i USA. Her spiller han Stevie Evans, i en serie som også har Jeffrey Dean Morgan, Olga Kurylenko og Danny Huston på rollelista.

### Musikk

Strait fremførte syv låter på *Undiscovered*-soundtracket: *Boomerang*, *This Is Living*, *Never Said Anything*, *Half Lit*, *Smart in a Stupid Way* (sammen med Ashlee Simpson), *Pure Example* og *House Lights*.

Han har også skrevet under for Lakeshore Records, og det er planlagt at han etterhvert skal spille inn et album.

Filmografi
----------

### Filmer

* 2005 - *Sky High* – Warren Peace
* 2005 - *Undiscovered* – Luke Falcon
* 2006 - *The Covenant* – Caleb Danvers
* 2008 - *10,000 BC* – D'Leh
* 2008 - *Stop-Loss* – Michael Colson
* 2009 - *City Island* – Tony
* 2012 - *After* – Freddy
* 2013 - *Sleeping with the Fishes*

### Fjernsyn

* 2001 - *Third Watch* – Teenage Bobby (1 episode)
* 2010 - *Chase* – Jackson Cooper (1 episode)
* 2012-2013 - *Magic City* – Stevie Evans (10 episoder)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steven Strait på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Steven Strait i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Steven Strait på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Steven Strait på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Steven Strait på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Steven Strait på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Steven Strait hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Steven Strait hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
Syklist på langhalesykkel med tre barn
En **langhalesykkel** er en tohjuls lastesykkel hvor bakhjulet er flyttet lenger bak sammenlignet med en vanlig sykkel. Dette gjør at rytteren kommer lengre frem, hvilket gir en gunstigere vektfordeling når man skal sykle med tung last bak.

De har ofte elektrisk hjelpemotor, og på den langstrakte bakenden kan man frakte barn eller annen last. De tåler vanligvis tåler en total transportbelastning fra 170 kg til 250 kg, og ansees ofte som den typen lastesykkel som er mest kompakt i størrelse og har kjøreegenskaper som minner mest om den vanlige sykkelen. I Frankrike økte salget sterkt på slutten av 2010-tallet.

En langhalesykkel har typisk mindre lastekapasitet enn en longjohn frontlastesykkel. Bruk av sykkelvesker kan likevel gjøre det mulig å oppnå relativt store nyttelaster, men tyngdepunktet blir da litt høyere sammenlignet med en longjohn, hvilket gir dårligere stabilitet.

Langhalesykler har ofte litt mindre diameter på hjulene (500 mm til 660 mm; 20" til 26") for at ikke barna skal sitte for høyt at det gir ugunstig tyngdepunkt og for at ikke sykkelen skal bli for lang. En ulempe med den mindre hjuldiameteren er det gir litt dårligere kjørekomfort og mer rullemotstand sammenlignet med en vanlig sykkel.

Langhalesykler er generelt svært robuste sykler, utstyrt med sykkelstøtte og sittebenk for flere barn. Sykkelens bredde er ikke større enn bredden til styret, hvilket gjør at man kan sykle de fleste steder hvor en tradisjonell sykkel vil kunne passere.

Galleri
-------

* Syklist og barn på en langhalesykkel i Atlanta.Syklist og barn på en langhalesykkel i Atlanta.
* Pendling på langhalesykkel med barnPendling på langhalesykkel med barn
* Langhalesykkel parkert i en sykkelgarasjeLanghalesykkel parkert i en sykkelgarasje
* Frakt av barn og bagasje i SeattleFrakt av barn og bagasje i Seattle
* Langhalesykkel med barn og bagasjeLanghalesykkel med barn og bagasje

Se også
-------

* Frontlastesykkel, 2-hjuls frontlastet sykkel
* Trehjuls lastesykkel
* Sykkeltilhenger

Referanser
----------

1. ↑  «Vi bygger longtail: Del 1 – Cargobike Magazine».
2. ↑  « Quel longtail choisir ? », Un tour à vélo, 17 Janvier 2022.
3. ↑  «Vélo cargo : la marque Moustache dévoile un modèle « rallongé » pour transporter courses et enfants». Besøkt 25. mai 2023. .
4. ↑  Mal:Article.
**Collin Morikawa** (født 6. februar 1997 i Los Angeles i California) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren, som i 2018 var ranket som verdens beste amatørspiller i tre uker.

28. juli 2019 vant han sin første PGA-tourseier under Barracuda Championship, tre slag foran landsmannen Troy Merritt.

### Majorchampion:

#### 2020: PGA championship

Allerede i sin andre store mesterskapsstart vant han den 9. august 2020 PGA championship Hans siste runde på 64 ga den laveste poengsummen noen mester har hatt, og matchet med det Steve Elkington i PGA-mesterskapet i 1995. Med sin seier var Morikawa den tredje yngste golferen som vant PGA Championship da han vant arrangementet i en alder av 23.

#### 2021: The Open Championship

18. juli 2021 vant Morikawa The Open Championship på Royal St George's Golf Club i Kent, England. Morikawa vant med to slag over Jordan Spieth. Han ble den første spilleren siden Bobby Jones i 1926 som vant to majors på åtte eller færre starter. Han ble også den første spilleren som vant to forskjellige majors i sin debutopptreden.

Morikawa har også representert Team USA i Ryder Cup både i 2021 og i 2023. Han har både vunnet og tapt med det amerikanske laget i Ryder Cup. 

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han nummer 4, etter å ha tapt omspill mot seks andre spillere om bronsemedaljen.

##### Funfact: Morikawa er også god venn med norske Viktor Hovland. Collin Morikawa og Viktor Hovland er alltid romkamerater når Hero World Challenge spilles på Bahamas.

Referanser
----------

1. ↑   www.munzinger.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Morikawa becomes world number one» **(engelsk)**. Verdensrankingen i golf for amatører. 30. april 2018.
3. ↑  «Ghim Moves to Number One with Raleigh Win» **(engelsk)**. Verdensrankingen i golf for amatører. 23. mai 2018.
4. ↑  Gray, Will (28. juli 2019). «'The gates are open': Morikawa rallies for breakthrough win at Barracuda». *Golf Channel* **(engelsk)**.
5. ↑  «Tokyo Olympics: Xander Schauffele wins golf gold as Rory McIlroy, Paul Casey miss out on medals». *Sky Sports* **(engelsk)**. 1. august 2021.  `|fornavn1=` mangler `|etternavn1=` i Authors list (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (de) Collin Morikawa – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Collin Morikawa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Collin Morikawa – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Collin Morikawa – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Collin Morikawa – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Collin Morikawa – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
Kart over tunnelen
**Gevingåsen tunnel** er en jernbanetunnel mellom Hommelvik og Hell på Nordlandsbanen. Tunnelen ble tatt i bruk 15. august 2011 og offisielt åpnet 23. august 2011. Byggingen av tunnelen reduserte reisetiden mellom Stjørdal og Trondheim med fire–fem minutter. Kapasiteten på strekningen mellom Hommelvik og Hell ble økt fra 5,4 til 8 tog per time, samtidig som strekningen mellom Hommelvik og Hell stasjoner ble 1 627 meter kortere enn den gamle. En annen positiv konsekvens av tunnelen er at en rasutsatt og vedlikeholdstung strekning kunne legges ned, noe som er sikkerhetsmessig og økonomisk gunstig. Det gamle sporet mellom Muruvik og Hommelvik er fjernet og omgjort til tursti, mens strekningen fra Muruvik i retning Hell opprettholdes som sidespor. Over kulverten i Hommelvik er det anlagt en ny rundkjøring på fylkesvei 950.

Tekniske data
-------------

Tunnelen er 4 400 meter lang med enkeltspor, og totalt ble det lagt 5 700 meter nytt spor i forbindelse med nybyggingen. Kostnadsrammen var på 677 millioner kroner, og det første toget passerte gjennom tunnelen før klokken 6 om morgenen, mandag 15. august 2011. Gjennomslag i tunnelen skjedde 12. august 2010. Tunnelen er klargjort for fremtidig elektrifisering av strekningene mellom Trondheim – Steinkjer og Trondheim – Storlien, og dessuten er forberedelser for å kunne drive et tunnelløp parallelt med dette truffet, og kulverten i Hommelvik er bygget slik at det er plass til et spor til.

Drivingen gav 400 000 kubikkmeter masse som ble brukt av Avinor i forbindelse med utvidelsen av Trondheim Lufthavn, Værnes. Tunnelen krysser 17 meter under Helltunnelen på E6, og det er en rømningsvei mellom tunnelene, en felles rømningsvei, samt to rømningsveier som munner ut i Muruvik.

Referanser
----------

1. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 171
2. ↑  «Første tog gjennom Gevingåsen». Jernbaneverket. 15. august 2011. Besøkt 23. august 2011.
3. ↑  «Åpnet Gevingåsentunnelen». *Trønder-Avisa*. 23. august 2011. Besøkt 23. august 2011.
4. ↑  «Nye Gevingåsen Tunnel ferdigstilles». *Stjørdals-Nytt*. 30. juli 2011. Arkivert fra originalen 3. juli 2013. Besøkt 5. september 2011.
5. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 173
6. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 173
7. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 173
8. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 172
9. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 174
10. ↑  «Jakter tog-markører». *Stjørdals-Nytt*. 1. juli 2011. Arkivert fra originalen 3. juli 2013. Besøkt 5. september 2011.
11. ↑  Andreassen, Bjørn Lønnum: «Gevingåsen tunnel: Etterlengtet togtunnel», *Byggeindustrien* nr. 10-2011 s. 174

Eksterne lenker
---------------

* Jernbaneverkets prosjektside om Gevingåsen tunnel
██ Medlemmer

██ Tilknyttede land

**CENELEC** (fransk: *Comité européen de normalisation en électronique et en électrotechnique*; engelsk: ***European Committee for Electrotechnical Standardization***) er ansvarlig for europeisk standardisering i området elektroteknikk. Sammen med ETSI (telekommunikasjon) og CEN (andre tekniske områder), danner de det europeiske systemet for teknisk standardisering. Standarder harmonisert av disse byråene blir regelmessig vedtatt i mange land utenfor Europa som følger europeiske tekniske standarder. Selv om CENELEC jobber tett med EU, er det ikke en EU-institusjon. Likevel er standardene "EN" EU (og EØS) standarder, takket være EU-forordning 1025/2012.

CENELEC ble grunnlagt i 1973. Før det var to organisasjoner ansvarlige for elektroteknisk standardisering: CENELCOM og CENEL. CENELEC er en ideell organisasjon under belgisk lov, basert i Brussel. Medlemmene er de nasjonale elektrotekniske standardiseringsorganene i de fleste europeiske land, som Norsk Elektroteknisk Komite i Norge.

Medlemsland
-----------

De nåværende medlemmene av CENELEC er: Østerrike, Belgia, Bulgaria, Kroatia, Kypros, Tsjekkia, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Tyskland, Hellas, Ungarn, Island, Irland, Italia, Latvia, Litauen, Luxembourg, Malta, Nederland, Nord-Makedonia, Norge, Polen, Portugal, Romania, Serbia, Spania, Slovakia, Slovenia, Sverige, Sveits, Tyrkia og Storbritannia.

### Tilknyttede medlemmer

Albania, Belarus, Bosnia/Hercegovina, Egypt, Georgia, Israel, Jordan, Libya, Moldova, Montenegro, Marokko, Tunisia og Ukraina er per 2022 tilknyttede medlemmer. med sikte på å bli fullverdige medlemmer.

### Andre

CENELEC har samarbeidsavtaler med: Canada, Kina, Japan, Sør-Korea og Russland, samt en uformell avtale med USA.

Historie
--------

Etter Dresden-avtalen (1996) koordinerte CENELEC standardutviklingsaktiviteter med IEC. Eldre IEC-standarder ble konvertert i 1997 ved å legge til 60000, for eksempel ble IEC 27 iec 60027, og de samme standardene er også publisert i EN 60000-serien for å indikere adopsjon av CENELEC som en europeisk standard; for eksempel er IEC 60034 også tilgjengelig som EN 60034. Regionale europeiske standarder utstedt av CENELEC, som ikke er vedtatt IEC-standarder, er nummerert I EN 50000-serien.

Referanser
----------

1. ↑  «CENELEC members». Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 10. november 2022.
2. ↑  «CENELEC affiliates». Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 10. november 2022.
3. ↑  «CENELEC Global partners». Arkivert fra originalen 24. mai 2013. Besøkt 10. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Erling Fossen** (født 1963) er en norsk forfatter, debattant og tidligere NRK-programleder. Han har skrevet flere bøker om emner som urbanisme og politisk teori. Fra Universitetet i Oslo har han master i samfunnsgeografi med spesialisering i bygeografi. I dag jobber han som daglig leder av Oslo Metropolitan Arena, en forening eid av noen av Norges største eiendomsutviklere. 

Fossen var i 1996 programleder for kulturmagasinet *Puck* på NRK2, før han ble journalist i Morgenbladet. I 2001-2007 var Fossen tilknyttet Oslo Teknopol med tittel bydoktor. 

Fossen tok i 2001 initiativ til opprettelsen av Oslo Byforum, et tverrpolitisk nettverk som jobber for Oslos beste på en rekke ulike områder. Han er i dag styreleder. Han er innleid daglig leder i Oslo Metropolitan Area en forening for byutvikling i Osloregionen. 

Fossen ledet også Oslo Byaksjon, et politisk parti som stilte liste til kommunevalget i Oslo i 2003 og i 2007. Han satt i programkomiteen til Oslo Arbeiderparti foran kommunevalget i 1995 og ledet undergruppe næringsutvikling, sysselsetting og regional styring. 

Fossen har bidratt i det offentlige ordskiftet, ofte om temaer knyttet til byutvikling, forholdet mellom by og land og urbanisme, men også om mer generelle politiske temaer. I desember 2008 kritiserte han i en kronikk i *Aftenposten* det han mente var ensidig dyrking av den norske motstandsbevegelsen under andre verdenskrig.

Privat er han gift med redaktør og forfatter Martine Aurdal og bor på Montebello i Oslo. Fossen er tvillingbror av arbeidsforsker og konsulent Øystein Fossen, bror av Samlaget-redaktør Wenche Fossen og sønn av pensjonert jurist og forfatter Asbjørn Fossen.

Bibliografi
-----------

* 1993 – *Et radikalt ja : bystatens gjenkomst i det nye Europa*
* 1994 – *Ni skritt mot en moderne stat*
* 1995 – *Marx i cyberspace*
* 1997 – *EcstaCity: innganger til en ny urbanisme*
* 2000 – *Politisk manifest 2000*
* 2000 – *Antinatur: natur som ideologi*
* 2000 – *Schpaa: Du har ikke en sjans! – Ta'n!*
* 2001 – *Norge: som det stiger frem*
* 2001 – *Eftf.: – om endringer i arbeidslivet*
* 2002 – *Miljø og menneske*
* 2005 – *Osloquiz*
* 2008 – *Osloquiz*
* 2014 – *Lange linjer - Åpne sinn. Børve og Borchsenius 125 år* (red)

Referanser
----------

1. ↑  «Slik lever Høyre-toppen et trendy takliv». *www.budstikka.no*. 1. juni 2016. Besøkt 2. januar 2017.
2. ↑  Erling Fossen (13. desember 2008). «Motstand glorifiseres». Aftenposten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erling Fossen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Friidrett: |
| Friidrett U18-EM i friidrett |
| Sølv | Jerusalem 2022 |  Medleystafett |

**Jonathan Hertwig-Ødegaard** (født 2005) er en norsk friidrettsutøver. Han fikk sølv på 1000 meter stafett under U18-EM i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

Hertwig-Ødegaard vant G15-klassen under NM i mangekamp 2020, og han vant G16-klassen under NM i mangekamp 2021. Under Junior-NM i friidrett 2021 kom han på tredjeplass på 110 meter hekk i i U20-klassen, og under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2021 fikk han sølv på 100 meter hekk, stavsprang, kulestøt og diskos.

Han vant kulestøt i G17-klassen under UM innendørs 2022. Utendørs vant han 110 meter hekk i G17-klassen under Världsungdomsspelen, og han deltok i U18-EM i friidrett 2022 der han deltok på det norske laget som fikk sølv på medleystafetten.

Referanser
----------

1. ↑  Min friidrettsstatistikk - *Jonathan Hertwig-Ødegaard - Utendørs 2021*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonathan Hertwig-Ødegaard – World Athletics Rediger på Wikidata
* (no) Jonathan Hertwig-Ødegaard – Norges Friidrettsforbund
* (en) Profil, U18-EM 2022 Arkivert 9. juli 2022 hos Wayback Machine.
Kiste av furu fra 11-1200-årene brukt som kornbyre i Horg i Trøndelag. Opprinnelig skal dette ha vært en paramentkiste som skal ha stått i Grutseter kirke. Lengde 192 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1931-0135.
**Grutseter kirke** på Nyplassen i Meldal er nevnt i manntallet fra 1664. Kirken ble reist i forbindelse med Løkkens Verks nye smeltehytte som var anlagt på Nyplassen og tatt i bruk samme år. 

Etter som hyttedriften avtok utover på 1700-tallet gikk folketallet som soknet til kirken ned, og i 1783 skriver biskopen til sogneprest From i Meldal: *Deres Velærverdighed haver ingenlunde nødig nogen-sinde at forrette Tieneste i Grutsæther Kirke hvorved De kun udsetter baade Dem selv og Almuen for mulige Ulykker, da den er saa forfalden.*

I 1806 ble det bestemt at kirken skulle rives. Inventaret ble solgt på auksjon for 39 riksdaler og 16 skilling. Bygningen ble solgt til gården Sølberg og satt opp som fjøs.

Litteratur
----------

* Grefstad, Ola (1972): *Grutseter kirke.* [I Årbok for Meldal 1972.] Meldal.
* Olaf Havdal, red. (1968). «To bergmannskyrkjer». *Meldal bygdebok. 1-2 I-II 1: Bygdesoga til ikring 1700: Frå åndsliv og kulturarbeid gjennom tida*. Meldal kommune. s. 217–218.
* Peder Berge (1950). «Andre kyrkjor i Meldal: Grutseter kapell». *Meldal kyrkje 1650–1950*. Meldal sokneråd. s. 44–46.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er **Hithlum** et landområde i nord for Beleriand, og ikke langt fra Helcaraxë.

Hithlum var adskilt fra Beleriand av fjellkjeden Ered Wethrin, og var navngitt etter sjøens tåke som fantes der en tid: *Hithlum* er Sindarin for *Tåke skygge*; og navnet er **Hisilómë** i Quenya.

Hithlum var delt inn i Mithrim, hvor Noldorenes *Høykonger* hadde sine haller, og Dor-lómin, som senere ble et len (utleid landområde) til folkene av Hadors hus.

Ered Wethrin skapte den søndre grensen og den vestre grensen til Hithlum, og det fantes bare noen få pass inn i landet, og dette gjorde landet lett å forsvare. Den østre veggen ble skapt av fjellene i Ered Lómin, som bøyde av mot nord vest mot Helcaraxë.

Landet Lammoth lå øst for Ered Wethrin og var verken en del av Beleriand eller Hithlum, og landet Nevrast var avskilt fra Hithlum ved den søndre delen av Ered Lómin. Nevrast ble vanligvis sett på som en del av Hithlum, men klimaet var mer som i Beleriand.

Hithlum var svært kaldt og regnfylt, men ganske fruktbart. Noldorene slo seg først ned ved bredden av Mithrim sjøen da de kom dit.

Senere i det første tidevervet ble Hithlum stadig vekk angrepet av Morgoth, og til slutt gikk det tapt etter slaget Nirnaeth Arnoediad. Hadorianerne (folket av Hadors hus) ble spredd, drept eller gjort til slaver, mens Noldorene ble gjort til slaver i Morgoths gruver hvis de ikke rakk å flykte i tide, Morgoth fanget også Austringene der.

Hithlum ble ødelagt i Vredens krig.

Portal: Litteratur
**Audun Endestad** (født 1953) er en norsk-amerikansk langrennsløper.

Biografi
--------

Endestad var født 19. januar i 1953 i Rimstaddalen ved Bryggja som då lå i Vågsøy. Som 21-åring flyttet han i 1974 til California hvor han ble skiinstruktør. I 1979 flyttet han videre til Alaska og satset fullt på langrenn. Han kvalifiserte seg for det norske laget til Ski-VM 1982 i Holmenkollen. Han ble der nummer 34 på 15 kilometer.

Han søkte statsborgerskap til USA i håp om å kunne konkurrere under Vinter-OL 1984 i Sarajevo. Han ble statsborger i siste liten og ble tatt ut på det amerikanske laget. Statsborgerskapet ble godkjent så sent at han ikke rakk 30 kilometeren, men fikk gå 50 kilometeren mot slutten av lekene. Han ble nummer 18, kun 12 sekund etter beste lagkamerat, Bill Koch.

84-lekene ble det eneste OL han kvalifiserte seg for, men han var med i Ski-VM 1989 i Lahtis der 18 plass på 50 kilometeren ble beste resultat. Han vant også 13 titler som amerikansk mester.

Han giftet han seg med den amerikanske syklisten Sally Zack. Hun representere USA under Sommer-OL i både 1888 og 1992. I Alaske etablerte paret turarrangørselskapet *Alaska Heartland Adventures*. De tar med eventyrlystne ut i Alaskas natur, på bjørnejakt, elg-jakt og andre naturopplevelser.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane». selja.no. Besøkt 11. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Fiolett båndfly** (*Noctua janthe*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne karakteristiske arten er funnet nord til Hordaland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 30 – 47 mm), kraftig, broket farget nattfly. Arten kjennes på at bakvingene har nokså brede, svarte tverrbånd og er mørke ved roten. Hodet er lysbrunt, forkroppen (thorax) mørkt brungrå med et skarpt definert, lysbrunt område foran. **Forvingen** er gråbrun, gjerne med et fiolett eller noen ganger blålig skjær. Den innerste delen er temmelig mørk, den ytterste noe lysere, de to områdene er skilt av en S-formet ytre mellomlinje. Nyre- og ringmerkene er lyskantede, men ofte vanskelige å se. Nær vingespissen på framkanten er det en trekantet, brunrød flekk, noen ganger er store deler av vingeframkanten brunrød. **Bakvingen** er gul med et bredt, svart tverrbånd litt innenfor ytterkanten og et brunsvart område ved roten.

Fiolett båndfly *Noctua janthe* har nokså brede bånd på bakvingene. Foto: Magne Flåten 
Underside. Fiolett båndfly *Noctua janthe* skilles fra den nærstående *N. janthina* på stor fargekontrast under forvingene. Foto: Magne Flåten

Levevis
-------

Den finnes i skogkanter, hekker og hager. Larvene lever på ulike trær, busker og urter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – september. De kommer gjerne til lys og besøker også blomster.

Utbredelse
----------

Fiolett båndfly er utbredt i Nord-Afrika og Vest-Europa. I Norge finnes den bare i de sørligste landsdelene nord til Hordaland.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Noctua janthe* på UK moths:
* Utbredelsesdata:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fiolett båndfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fiolett båndfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *fiolett båndfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *fiolett båndfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fiolett båndfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *fiolett båndfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Noctua janthe* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Noctua janthe* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Hærens flyvåpen kull II, februar-august 1941. Bergsland står som nummer to fra høyre i midterste rekke.
**Per Bergsland** (1918–1992) var en norsk flyger under og etter andre verdenskrig. Han var én av tre personer som ikke ble tatt til fange etter å ha rømt fra Stalag Luft III under det som er blitt kalt Den store flukten.

Bergsland hadde deltatt i krigshandlingene i Norge etter 9. april 1940, men kom seg til England i november 1940. Etter flyutdanning ved Flyvåpnenes Treningsleir i Little Norway, ankom han 332 skvadron i mars 1942. Han ble skutt ned i luftkamp i forbindelse med Diepperaidet 19. august 1942, og havnet i tysk fangenskap. For å spare familien i Norge for tyske represalier, oppga han navnet sitt som Peter Rockland. Etter å ha blitt flyttet mellom diverse fangeleire, endte han til slutt i Stalag Luft III.

Natt til 25. mars 1944 gjennomførte fangene ved Stalag Luft III en masseflukt. 82 fanger klarte å komme seg ut før flukten ble oppdaget, men 79 ble raskt tatt av tyskerne. Bare Bergsland, Jens Müller og nederlenderen Bram van der Stok klarte seg.

Etter flukten kom Bergsland seg til Stettin og videre til Sverige. Han ble instruktør på flyskolen i Canada, før han ble overført til Ferry Command, der han fraktet fly fra fabrikk til stridende enhet.

Etter krigen var Bergsland ansatt som flyger i Fred. Olsens Flyselskap til han ble ansatt i Austrian Airlines. Etter dette var han luftfartsinspektør i Østerrike, før han var tilbake i Norge som direktør i Fred. Olsens. Fra 1970 til han ble pensjonist i 1982 var Bergsland administrerende direktør i Widerøes Flyveselskap.

Av britene ble han hedret med Military Cross for sin krigsinnsats.

Utmerkelser
-----------

Bergsland mottok disse utmerkelsene for sin innsats under krigen:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | Military Cross |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Spitfire Saga bd. II, s. 202
2. ↑  Spitfire Saga bd. II, s. 243
3. ↑  Luftforsvarets historie bd. 2, s. 661
4. ↑  Mehre, Helge (1982). *Spitfire: en beretning om den 132. norske jagerwing i den 2. verdenskrig*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 101. ISBN 8200062848.
5. ↑  «Ordensutdeling i den britiske ambassade», *Aftenposten* morgennummeret 16. januar 1948, s. 3.
6. ↑  «Per Bergsland f. 17 Jan 1918 d. 9 Jun 1992». Scramble. Besøkt 14. april 2024.

Kilder
------

* *Spitfire Saga bind II* (Guhnfeldt, 2009)
* *Luftforsvarets historie*, bind 2 (Henriksen, 1996)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** WikiTree **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Jens Einar Müller** (født 1917–1999) var en norsk flyger under andre verdenskrig. Han var én av tre krigsfanger som klarte å rømme fra Stalag Luft III i det som kalles «Den store flukten». 

Müller studerte i Zürich da andre verdenskrig brøt ut, men kom seg i mai 1940 til England. Den flyinteresserte Müller hadde fått flysertifikat allerede som attenåring i 1935, men gjennomgikk likevel flygeropplæring i det første kullet i Flyvåpnenes Treningsleir i Little Norway. Etter tildeling av flygervingen, ble han beordret til en engelsk enhet for å få trening i operativ flyging (No. 52 Operational Training Unit), før beordring til 331 (Norwegian) Squadron.

19. juni 1942 deltok flere flyenheter, deriblant 331 skvadron, i luftstøtten i forbindelse med Dieppe-raidet. Müller ble skutt ned av tyske fly og havnet til slutt i Stalag Luft III nær Żagań i Polen. Natt til 25. mars 1944 klarte 76 fanger å rømme. Müller, som blant annet hadde bidratt til flukten ved å konstruere en pumpe for ventilering av luften i flukttunnelene, var én av tre fanger som ikke ble tatt etter flukten. Som gjengjeldelse for flukten henrettet tyskerne 50 av de 73 fangene som ikke kom seg unna, deriblant nordmennene Halldor Espelid og Nils Jørgen Fuglesang.

Müller og Per Bergsland, den andre nordmannen som unnslapp, kom seg til Stettin og derfra videre til England. De havnet begge tilbake i Canada som instruktører på flyskolen.

Etter krigen begynte Jens Müller i DNL, der han straks ble kaptein. Han fortsatte der da DNL gikk over i SAS, frem til han pensjonerte seg i 1977. Han var bror til filmregissøren Nils R. Müller (1921–2007).

Av britene ble han hedret med Military Cross for sin krigsinnsats.

Utmerkelser
-----------

Müller mottok disse utmerkelsene for sin innsats under krigen:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | Military Cross |

 |

Bibliografi
-----------

* Müller, Jens (1946). *Tre kom tilbake*. Gyldendal.

Referanser
----------

1. ↑  Mehre, Helge (1982). *Spitfire: en beretning om den 132. norske jagerwing i den 2. verdenskrig*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 101. ISBN 8200062848.
2. ↑  «Ordensutdeling i den britiske ambassade», *Aftenposten* morgennummeret 16. januar 1948, s. 3.
3. ↑  «Jens Einar Müller f. 30 Nov 1917 Shanghai, Kina d. 30 Mar 1999 Bærum, Akershus, Norge». Scramble. Besøkt 14. april 2024.

Kilder
------

* *Spitfire Saga bind I* (Guhnfeldt, 2009 ISBN 978-82-998071-1-1)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig