**Øyvind Bie Lorentzen** (født 20. juli 1905 i Sarpsborg, død 21. juli 1984 i Oslo) var en norsk forretningsmann, lektor, historiker og motstandsmann under andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

Han tilhørte slekten (Bie) Lorentzen og begge foreldrenes familier hadde vært skipsredere i Grimstad, Arendal og Holmestrand i generasjoner. Han var sønn av ingeniør, oppfinner, industrileder og grosserer Hans Bie Lorentzen (1877–1926) og barnebarn av skipsreder i Fevik Ole Pedersen (1844–1908). Bie-navnet kom inn i familien med Ingeborg Bie (1787–1832), datter av skipsreder Hans Andersen Bie (1742–1819) og gift med skipsreder i Grimstad Gustavus Lorentzen (1766–1829). Han tilhørte samme slekt som skipsreder Øivind Lorentzen og dennes sønn Erling Lorentzen, og hans farfar var en av forfatterne av slektsboken *Holmestrandsfamilien Lorentzen: En borgerslekt gjennem 300 aar* (1913). Han ble gift i 1938 med magister og medgrunnlegger av Nansenskolen Anna Henriette Wegner Haagaas (Henriette Bie Lorentzen), datter av skolemannen Theodor Haagaas.

Han tok examen artium ved Oslo handelsgymnasium i 1925 og arbeidet som forretningsmann 1925–1931, i det familieeide firmaet Lorentzen & Lorentzen som spesialiserte seg på jernvareprodukter for skipsbygging. Øyvind Bie Lorentzen var en intellektuelt anlagt og sosialt engasjert mann, og etter farens død hoppet han tidlig i 1930-årene av forretningskarrieren for å studere filologi ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han ble cand.philol. i historie i 1939 med hovedoppgaven *Bjørnsons forhold til arbeiderklassen 1880–1895* og var lektor ved Kristiansand katedralskole 1940–1943.

Øyvind Bie Lorentzen var allerede tidlig 1930-årene en prinsippfast antinazist, og ble under andre verdenskrig en av de fremste lederskikkelsene i motstandskampen i Kristiansand. I samarbeid med ektefellen og hennes fetter Henrik Groth var han sentral i den kulturelle motstandskampen og hjelp til flyktninger. I juli 1943 måtte han selv flykte til Sverige, men ektefellen ble værende igjen i Norge. Der ble hun arrestert, torturert og etterhvert sendt til konsentrasjonsleiren i Ravensbrück. Fra august 1943 til 1945 var Øyvind Bie Lorentzen lektor ved Det norske gymnasium i Uppsala. De to barna deres var igjen hos morfaren og tanten i Oslo. Selv om ektefellen i etterkrigstiden ble kjent som en av de mest kjente norske motstandskvinnene fra krigen fremhevet hun alltid at det var ektemannen som hadde vært mest aktiv i motstandskampen, og nedtonet sin egen rolle. Øyvind Bie Lorentzen slet med dårlig samvittighet for at ektefellen hadde blitt arrestert, og snakket aldri om sitt eget arbeid i motstandsbevegelsen. Fra 1952 var han lektor ved Riis gymnas i Oslo.

Han oversatte sammen med ektefellen Henriette i 1939 boken *Den blå engel* av Heinrich Mann.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  I. F. Lorentzen (1913). *Holmestrandsfamilien Lorentzen. En borgerslekt gjennem 300 aar*. Kristiania.
4. ↑  Kristian Ottosen (1991), «Henriette», i *Kvinneleiren*, s. 126–133, Aschehoug
5. ↑  Mirjam Kristensen: *Etter freden: Barn av konsentrasjonsleirfanger forteller*, Stiftelsen Arkivet, 2009, ISBN 9788292306130
6. ↑  *Det norske gymnasium i Uppsala; 1941–1945*, Universitetsforlaget, 1970
7. ↑  Biografi i *Norges filologer og realister*, 1950, s. 521

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |