recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Darío Castrillón Hoyos** (født 4. juli 1929 i Medellín i Colombia, død 18. mai 2018 i Roma i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler og var prefekt for Kongregasjonen for kleresiet i Den romerske kurie til oktober 2006.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Castrillón studerte til prest ved seminarene i Antioquia og i Santa Rosa de Osos og ble deretter sendt for høyere studier i Roma.

### Prest

Castrillón ble presteviet den 26. oktober 1952 i den romerske basilika Santi XII Apostoli etter å ha fullført sine teologiske studier ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Der hadde han tatt doktorgrad i kirkerett. I Europa hadde han dessuten spesialisert seg innen områdene religionssosiologi, forretningsetikk og statsvitenskap ved fakultetet for sosiologi ved Katholieke Universiteit Leuven i Belgia.

I Colombia ble han kapellan i to landsens menigheter, dosent i kirkerett og generalsekretær for den colombianske bispekonferanse.

### Biskop

I 1971 ble han koadjutor-biskop med etterfølgelsesrett av Pereira, og overtok ansvaret for dette bispedømmet i 1976. Fra 1983 til 1987 var han dessuten generalsekretær for Rådet for latinamerikanske bispekonferanser, og president for samme råd fra 1987 til 1991. Han ble den 16. desember 1992 utnevnt til erkebiskop av Bucaramanga av pave Johannes Paul II.

### Kardinal

Den 15. juni 1996 ble han hentet til Vatikanet som pro-prefekt for Kleruskongregasjonen (med tittel prefekt så snart han ble kardinal, i 1998). I 2000 ble han også leder for Den pavelige kommisjon «Ecclesia Dei», som var opprettet av pave Johannes Paul II for å gjøre det mulig for tradisjonalistiske skismatikere å vende tilbake til Kirkens fulle fellesskap. Det ble regnet som en stor personlig triumf for kardinal Castrillóns da en stor gruppe skismatiske i januar 2002 vendte tilbake til fullt fellesskap med Den katolske kirke, nemlig St. Jean Marie Vianney-brorskapet i Brasil.[] Han ble den 2. mai 2002 utnevnt til medlem av Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen.

Oppgaven som leder av «Ecclesia Dei» beholdt han også etter at han ble pensjonert fra Kleruskongegasjonen i 2006.

Referanser
----------

1. 1 2   La República, «Falleció el cardenal Darío Castrillón Hoyos», utgitt 17. mai 2018, besøkt 18. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Church mourns death of Cardinal Darío Castrillón Hoyos - Vatican News» **(engelsk)**. 18. mai 2018. Besøkt 18. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jose Tomas Sanchez** | **Prefekt for Kongregasjonen for kleresiet**(1996–2006) | Etterfølger:**Cláudio Hummes** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Cai Chusheng** (kinesisk: 蔡楚生, pinyin: *Cài Chǔshēng*; født 12. januar 1906 i Shanghai; død 15. juli 1968) var en kinesisk filmregissør.

Bakgrunn og virke
-----------------

Cai kom fra en familie med slektsrøtter i Guangdong. Han måtte ut i arbeidslivet allerede som 12-åring. I 1927 ble han ansatt i et lite filmstudio i Shanghai. Senere ble han kjent med Zheng Zhengqiu og ble hans regiassistent fra 1929 til 1931 i filmselskapet Mingxing.

I 1931 gikk Cai over til det nystartede selskapet Lianhua og hadde året etter filmdebut med filmene *Spring in the South* og *Pink Dream*. Hans neste film, *Dawn Over the Metropolis* (1933), beskjeftiget seg med klassekonflikter, sosial urettferdighet og korrupsjon. Cai Chushengs sosialkritiske brodd ble stadig tydeligere. Med 1934-filmen *Song of the Fishermen* fikk Cai internasjonal berømmelse. 

Cai Chusheng fortsatte i samme stil også etter utbruddet av den annen japansk-kinesiske krig i 1937. Blant hans viktigste filmer i denne epoken var *Xin nüxing* *(New Woman)* (1934) – den siste med Ruan Lingyu før hennes selvmord, *Lost Children* (1936) og *The Life of Mr. Wang* (1937).

Cai flyktet så til Hongkong og der ble de patriotiske filmene *Orphan Island Paradise* (1939) og *Bountless Future* (1940) til. Etter at japanerne inntok byen i 1941 dro han til Chongqing og arbewidet for *Nationalist Central Film Studio*. I 1945 vendte han tilbake til Shanghai.

I 1947 spilte han og Zheng Junli inn *Vårstormens vann flyter mot øst* *(Yi jiang chun shui xiang dong liu)*. Cai, som på denne tiden hadde tilnærmet seg kommunismen, reiste i 1948 atter til Hongkong – nå for å komme seg unna nasjonalistenes politi – og hadde i 1949 tilsyn med innspillingen av Wang Weiyis film *Tears over the Pearl River*.

Etter den kommunistiske maktovertakelse i 1949 utøvet Cai Chusheng hovedsakelig administrative oppgaver for regjeringen. Han var ansatt i det statlige filmbyrå og var tidvis dets visesjef. Cai var utsending til de første tre nasjonalkongresser og formann for Det allkinesiske forbund for filmmakere (All China Filmmakers' Association). I 1956 ble han medlem av det kinesiske kommunistiske parti.

Hans filmprodusjon i Folkerepublikken Kina omfatter bare filmen *The Waves of the Southern Sea* (1962) og offentliggjøring av noen essays om filmregi. Under kulturrevolusjonen ble han utsatt for forfølgelser, og han døde i 1968.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1022390481, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Chu-Sheng Cai, BNF-ID 167501622[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xf5854, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cai Chusheng på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Cai Chusheng hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Cai Chusheng – tysk
* zu Xin nüxing (med Foto av Cai Chusheng)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
**Franz Xaver Wernz** (født 4. desember 1842 i Rottweil i Tyskland, død 19. august 1914 i Roma) var generalsuperior for jesuittordenen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Wernz ble novise hos jesuittene i en alder av 14 år, i 1857, i kollegiet i Gorheim ved Sigmaringen. Etter abitur studerte Wernz filosofi fra 1861 til 1864 i Aachen og i Maria Laach. Så var han lærer fra 1864 til 1868 ved jesuittgymnasiet i Feldkirch i Vorarlberg.

Årene 1868 til 1872 studerte han teologi ved Maria Laach. Det ble et avbrudd under den fransk-prøyssiske krig da han var utkommandert som sykepleier. 

### Prest

Wernz ble presteviet i 1871. Deretter virket han igjen som lærer i Feldkirch. I 1875 ble han kalt til professor i kirkerett ved ordenskollegiene Ditton Hall (England) og St. Benno (Wales). 

Fra 1882 var han professor i kirkerett ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma, til 1906. De siste to årene var han også universitetets rektor. 

I 1906 ble han utvalgt til å være med i den pavelige kommisjon for kodifiseringen av kirkeloven, og han ble dermed med på å utvikle lovboken Codex Iuris Canonici.

### Jesuittenes generalsuperior

Etter at jesuittenes generalsuperior pater Louis Martín døde ble Franz Xaver Wernz valgt til dette embedet den 8. september 1906. Samtidig fikk han pater Wladimir Ledóchowski som ordenssekretær. Wernz' tid sammenfalt med modernismekristen i kirken, og som jesuittordenen ble sterkt involvert i.[]

Han døde i august 1914 kort etter utbruddet av annen verdenskrig.

Verker
------

* Jus decretalium ad usum praelectionum in scholis textus canonici sive iuris decretalium (1898–1914)

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id wernz-franz-xaver, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Stephan Haering: «Franz Xaver Wernz» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 13, Herzberg 1998, ISBN 3-88309-072-7, sp. 879–881.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Louis Martín** | **Generalsuperior for jesuittordenen**(8. september 1906–19. august 1914) | Etterfølger:**Wladimir Ledóchowski** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Massimo Massimi** (født 10. april 1877 i Roma i Italia, død 6. mars 1954 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie der han arbeid med kirkerettslige og sivilrettslige anliggender.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Massimo Massimi studerte ved Collegio Romano, og tok doktorgrad i kirkerett. Deretter tok han doktorgrad i sivilrett ved La Sapienza

### Prest

Den 14. april 1900 ble han presteviet av erkebiskop Giuseppe Ceppetelli, dsom var visegerent for bispedømmet Roma. Deretter virket han i åtte år som sjelesørger i forskjellige romerske menigheter. I 1904 ble han dessuten professor for sivilrett ved Det pavelige atheneum Sant'Apollinare. Fra 1908 virket han ved Den romerske rota.

I 1909 ble han konsultor for redaksjonen som under ledelse av kardinal Pietro Gasparri forberedte kodifisertingen av den kanoniske rett. I 1915 ble han auditor (dommer) ved Den romerske rota, og 1. mai 1926 rotaens dekan. I 1932 ble han president for kommisjonen som utarbeidet en strafferett for Vatikanstaten.

### Kardinal

Massimo Massimi ble kreert til kardinaldiakon den 16. desember 1935 av pave Pius XI, og ble tildelt *Santa Maria in Portico* som diakonia.

Kardinal Massimi ble den 17. februar 1936 utnevnt til president for den pavelige kommisjon som forberedte kodifiseringen av orientalsk kirkerett. 

Etter Pius XIs død deltok kardinal Massimi i konklavet i 1939 som den 2. mars valgte kardinal Eugenio Pacelli som tok navnet pave Pius XI. Pacelli var den nokså alment antatte *papabile*, men det var også dem som regnet et valg av Massimi som et tenkelig utfall. Ifølge den italienske historikeren Giovanni Coco var kardinal Massimi den som italienske fascistiske regime helst ønsket skulle bli den nye paven: Han ble av dem oppfattet av dem som «apolitisk», «åndelig», «mer forsonende». Benito Mussolini bad sin utenriksminister Galeazzo Ciano og germanisten Guido Manacorda om å prøve å få kardinaler de hadde kontakt med til til å bidra til et slikt utfall. Initiativet var imidlertid ikke vellykket.

Han var president for Den pavelige kommisjon for den autentiske fortolkning av kirkeloven 1939–1946, og prefekt for Den apostoliske signatur 1946–1954.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 171416330[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6k09xq3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *L'Illustration nouvelle*, 25. februar 1939, s. 13 (online)
4. ↑  I sitt verk *Il labirinto romano*, sitert i Paolo Rodari: [ *osì Mussolini tentò di fermare papa Pacelli*,La Repubblica, 29. januar 2020

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Enrico Gasparri** | **Prefekt for Den apostoliske signatur**(1946–1954) | Etterfølger:**Giuseppe Bruno** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ICCU
 |
**Skipsfartsdepartementet** var et norsk departement. Det ble opprettet 1. oktober 1942 og fikk ansvaret for skipsfartssakene, hvalfangst og Nortraship. Fra 1940 lå dette arbeidsfeltet hos Forsyningsdepartementet. Da oppgavene gikk ut over den ramme som var tiltenkt Forsyningsdepartementet, ble det ved kongelig resolusjon 18. september 1942 bestemt at departementet skulle deles i et forsynings- og gjenreisningsdepartement og et skipsfartsdepartement. Arne Sunde var minister i departementet fra det ble opprettet til det ble nedlagt i 1945. Departementet ble ikke inndelt i avdelinger eller kontorer og skapte bare ett arkiv.

Arkiv
-----

Arkivet ble påbegynt i Forsyningsdepartementet i 1940. Det ble ikke avsluttet da Skipsfartsdepartementet flyttet til Norge etter krigen. Da departementet ble nedlagt høsten 1945, ble arkivet overført og videreført av dets etterfølgere. Se omtale under Handelsdepartementet.

Referanser
----------

1. ↑  *Det Norske statsråd 1814–1945*. [Oslo]: Statsministerens kontor. 1996. ISBN 8299384001.

Kilder
------

* Knut Johannessen, Ole Kolsrud og Dag Mangset (redaksjon). *Håndbok for Riksarkivet* (1992)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Cristoforo Guidalotti Ciocchi del Monte** (født 1484 i Arezzo i Italia, død 27. oktober 1564 i Sant' Angelo in Vado ved Urbino son da var del av Kirkestaten) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble kreert til kardinal av sin fetter pave Julius III den 20. november 1551.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Cristoforo Guidalotti var av slekten Ciocchi del Monte og født i 1484 som sønn av adelsmannen Francesco di Cristoforo Guidalotti fra Perugia. Hans mor var Margherita del Monte, en søster til den mektige kardinal Antonio del Monte og tante til den senere pave Julius III, Giovanni Maria Ciocchi del Monte.

Cristoforo hadde flere søsken: Fabiano, Pietro, Giovanni Pietro, Federico og Laura, som etter deres fars død omkring 1515 ble tatt inn i huset i Roma og oppdratt av deres morbror kardinal Antonio Maria del Monte.

### Prest

Cristoforo ble doktor i både sivil- og kirkerett.

### Biskop, kardinal

Den 21. august 1517 ble han titulærbiskop i Betlehem etter et annet familiemedlem, fetteren Gaspare Antonio del Monte.

Den 10. februar 1525 ble han utnevnt til biskop i Cagli.

Da Cristoforos fetter kardinal Giovanni Maria del Monte ble valgt til pave Julius III i 1550 forfremmet han i juni Cristoforo til biskop av Marseille, og snart etter, i oktober, utnevnte han ham til latinsk patriark av Alexandria. Året etter ble han også kardinal.

I 1554 døde hans slektning Giovanni del Monte, som hadde overtatt bispeembedet i Cagli etter ham og i begynnelsen av 1556 ble Cristoforo igjen biskop der.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Giovanni Ciocchi del Monte** | **Biskop av Cagli**(1556–1564) | Etterfølger:**Giovanni Battista Torleoni** |
| Forgjenger:**Jean-Baptiste Cibo** | **Biskop av Marseille**(1550–1556) | Etterfølger:**Pierre Ragueneau** |
| Forgjenger:**Julius Gonzaga** | **Latinsk patriark av Alexandria**(1550–1551) | Etterfølger:**Jacques Cortès** |
| Forgjenger:**Tommaso Albizi** | **Biskop av Cagli**(1525–1550) | Etterfølger:**Giovanni Ciocchi del Monte** |
| Forgjenger:**Martin Bailleux** | **Biskop av Bethléem à Clamecy**(1517–1525) | Etterfølger:**Philibert de Beaujeu** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Svartdalstjerna naturreservat** er et naturreservat på Totenåsen, øst for Torsætra i Østre Toten kommune. Reservatet ble vernet første gang i 2010, og utvidet mot nordvest og nordøst i 2021. Området har nå «storområdekvaliteter», da det utgjør over 10 km². Det ligger i nordboreal vegetasjonssone, med blåbærgranskog som dominerende vegetasjonstype. Reservatet antas å ha Europas største forekomst av den norske ansvarsarten huldrestry. Denne er rødlistet som «sterkt truet» (EN). I tillegg finnes flere andre rødlistearter som er viktige for naturmangfoldet.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men forskriften gir en del unntak. Blant annet er det tillatt å sette opp midlertidige mobile jakttårn for storviltjakt, og å sanke matsopp og bær. Bålbrenning er tillatt i samsvar med øvrig lovverk.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 29. januar 2022.
3. ↑  «Svartdalstjerna naturreservat» (PDF). Klima- og miljødepartementet. Desember 2021. Besøkt 29. januar 2022.
4. ↑  (no) Svartdalstjerna naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  «Forskrift om vern av Svartdalstjerna naturreservat, Østre Toten kommune, Innlandet». Lovdata. Besøkt 29. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
S

SMAD ved Vasilij Tsjujkov overdrar i 1949 formelt forvaltninghøyheten over Øst-Tyskland til DDR. 
**Sowjetische Militäradministration in Deutschland** forkortet **SMAD,** (tysk for Den sovjetiske militæradministrasjon i Tyskland) var den høyeste myndighet i den sovjetiske okkupasjonssonen av Tyskland, etter andre verdenskrig. 

SMAD konstituerte seg 9. juni 1945, og ble først oppløst 10. oktober 1949, da regjeringsmakten formelt ble overført til DDRs regjering. Sovjetunionen fortsatte imidlertid å være den bestemmende politiske makt i DDR.

SMAD ble samtidig avløst av Den sovjetiske kontrollkommisjon i Tyskland (Sowjetische Kontrollkommission in Deutschland (SKK)). SKK skulle sørge for at avtalen inngått under Potsdamkonferansen ble overholdt. 

Den første leder av SMAD var marskalk Georgij Zjukov. Han ble i 1946 etterfulgt av Vasilij Sokolovskij og i 1949 av Vasilij Tsjujkov.

Referanser
----------

1. ↑  Andreas Malycha (2011). «Auf dem Weg in die Diktatur (1945 bis 1949)». Bundeszentrale für politische Bildung. «Für die sowjetische Zone konstituierte sich am 9. Juni 1945 eine Sowjetische Militäradministration in Deutschland (SMAD), an deren Spitze der Oberbefehlshaber der sowjetischen Besatzungstruppen stand.»
2. ↑  Grau, Andreas/Würz, Markus (2016). «Sowjetische Kontrollkommission». Lebendiges Museum Online, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland. Besøkt 12. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Sondre Gravir** (født 23. desember 1977) er en norsk siviløkonom og tidligere leder i mediebransjen. 

Gravir[[]] er fra Vear ved [[]ønsberg]] og har utdanning fra Befalskolen for marinen og tok siviløkonomutdanning ved Norges handelshøyskole fra 1999 til 2003. Han var konsulent i McKinsey & Company fra 2003 til 2007. Han var administrerende direktør i *Bergens Tidende* fra 2009 til 2011 og i *Aftenposten* fra 2012 til 2015. Han var leder for FINN.no og for Schibsted-konsernets Europa-satsing på rubrikkmarkeder på nett. 

Gravir gikk ut av mediebransjen i 2018 da han tiltrådte som administrerende direktør i SATS Group.

Referanser
----------

1. 1 2   LinkedIn, LinkedIn personlig profil-ID sondregravir, besøkt 23. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sondre Gravir - Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* CV på LinkedIn
* *Wonderboy* portrettintervju skrevet av Irina Lee i Magma 4/2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hypurini** er en gruppe av små, runde, mer eller mindre skjellkledte snutebiller.

Utseende
--------

Små (ofte 2 – 3 mm), sterkt hvelvede, ofte nærmest kulerunde biller. Kroppen, særlig undersiden, er høyt hvelvet. Grunnfargen er mørkebrun eller svart, men denne er ofte nesten helt dekket av lyse skjell, særlig på undersiden. De mangler påfallende, oppstående hår. Hodet er temmelig lite, fasettøynene er store, men flate, snuten er lang, slank og krum. Normalt peker denne nedover eller bakover, og den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle, og sitter festet på snuten i den ytre halvdelen. Brystskjoldet (pronotum) er mye smalere enn dekkvingene, fremst med en markert "krage", sidene er rundede. Det har ofte et par lave knøler på sidene og er sterkt punktert, men punkteringen er ofte mer eller mindre dekket av lyse skjell. Dekkvingene har markerte skuldre og tydelige punktrekker. Overflaten er gjerne ujevn med lave knøler eller grunne fordypninger. På sidene er dekkvingene bøyd ned slik at de dekker deler av dyrets sider. Beina er forholdsvis korte, og kan foldes tett inntil kroppen.

Levevis
-------

Småsnutebillene lever for det meste på ulike slags urter og småbusker. Larvene utvikler seg vanligvis i modnende frø i belger, frøkapsler eller lignende, eller i blomster. 

Om småsnutebillene blir forstyrret, folder de beina og snuten inntil kroppen og lar seg falle til bakken. De er da vanskelige å skille fra små frø eller sandkorn. Artene i denne gruppen kan gjøre lange hopp.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **småsnutebiller, Ceutorhynchinae** Gistel, 1856
						* Stammen **Hypurini** Schultze, 1902 – ikke i Norge
							+ Slekten *Anthypurinus* Colonnelli, 1979 - 17 arter
							+ Slekten *Aphytobius* Wagner, 1937 - 2 arter
							+ Slekten *Hypurus* Rey, 1882 - 16 arter
							+ Slekten *Neohypurus* Bajtenov, 1980 - én art
							+ Slekten *Neoplatygaster* Wagner, 1941 - 2 arter
							+ Slekten *Oreorrhynchaeus* Otto, 1894 - 2 arter
							+ Slekten *Pericartius* A. Hoffmann, 1968 - 5 arter
							+ Slekten *Pseudophytobius* Desbrochers, 1884 - 12 arter

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Hypurini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hypurini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Skjeberg Folkehøyskole** er en frilynt folkehøgskole i Skjeberg, Sarpsborg kommune, 90 km sør for Oslo. Skolen ble grunnlagt i 1876, tar opp rundt 90 elever årlig, og eies av Østfold fylkeskommune. Det undervises på seks forskjellige linjer:

1. Filmproduksjon
2. Foto
3. Grafisk design
4. Media
5. Musikkproduksjon
6. Sportsjournalistikk og idrett

Skolen har siden 1960-tallet vært en av de ledende institusjoner for utdanning innen ulike mediefag. I tillegg til de seks linjene, har skolen et bredt tilbud valgfag innenfor friluftsliv, idrett, trening, foto, kunst, kultur, musikk, media mm. I fellesfagene jobber alle elevene på skolen sammen rundt et tema, et foredrag, utflukt eller et helgeseminar. Verkstedene og studioer for foto, radio, TV, musikkproduksjon eller filmproduksjon er tilgjengelige for elevene også utenfor undervisningstid. 

NRK-journalist Karen-Marie Ellefsen, Annette Groth, humorist Knut Nærum, historiker Tor Bomann-Larsen og journalist Dag H. Nestegard har alle vært elever ved Skjeberg Folkehøyskole.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skjeberg folkehøyskole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Westminster-statutten** av 1931 er en lov («Act of Parliament») vedtatt av det britiske parlamentet (22 & 23 Geo. V c. 4, 11. desember 1931). Den innførte en status som gav likhet i lovgivningen mellom de selvstyrte dominionene i det britiske imperiet og Storbritannia, med noen få unntak. Statutten ble nasjonal lov i hvert av de andre samvelderikene etter overføringen av de aktuelle rikenes grunnlov, i den grad den ikke ble erklært umoderne i prosessen.

Statutten er av historisk betydning fordi den markerte den gjeldende lovgivende uavhengigheten til disse landene, enten umiddelbart eller ved ratifisering. Den resterende konstitusjonelle makten hos Westminster-parlamentet har nå, i stor grad, blitt erstattet av ny lovgivning. Den har likevel relevans i dag fordi den legger grunnlaget for fortsatt samarbeid mellom samveldelandene og kronen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Menneskelig øye. Pupillen er det transparente området i midten som normalt ser svart ut utenfra.
**Pupillen** er en åpning i midten av øyets regnbuehinne (iris). Den regulerer mengden av lys som treffer netthinnen. Pupillen er svart på farge fordi lyset taes opp av vev inne i øyet. Når lys treffer øyet, trekker pupillen seg sammen. Dette kalles pupillerefleksen. I sterkt lys har pupillen en diameter på ca. 1,5 mm og i halvmørke er størrelsen ca. 7,5 mm. Ulik pupillestørrelse kalles *anisokori*. Mennesket har en rund pupille, andre arter kan ha en oval eller spalteformet pupille.

Utvidelse av pupillen
---------------------

Såkalte sympatiske nervefibre styrer muskelen *dilatator pupillae*. Når denne lille muskelen i øyets regnbuehinne trekker seg sammen, vil pupillen utvides (dilateres). Når en person er opphisset vil gjerne pupillen utvides. Adrenalin utvider pupillen. Enkelte hallusinogene stoffer, slik som LSD, og det narkotiske stoffet Kokain kan også utvide pupillen. En øyelege kan utvide pupillene med øyedråper som inneholder det kjemiske stoffet atropin (også kalt belladonna). Det medisinske uttrykket for pupillens utvidelse er mydriasis.

Sammentrekning av pupillen
--------------------------

Sammentrekning av pupillen styres av såkalte parasympatiske nervefibre, som går gjennom den tredje hjernenerve, *nervus oculomotorius*. Disse fibrene går til en liten muskel i øyets regnbuehinne, som kalles *sphincter pupillae*. Når denne ringmuskelen trekker seg sammen, blir pupillen liten. Pilokarpin er et medikament som trekker sammen pupillen. Morfin, heroin og alkohol vil også gi liten pupille. Atropin, som utvider pupillen, virker egentlig ved å lamme ringmuskelen *sphincter pupillae*. Det medisinske uttrykket for pupillens sammentrekning er miosis.

Lysfølsomme ganglieceller i netthinnen
--------------------------------------

Noen, ca. 1-2%, av gangliecellene i netthinnen er selv lysfølsomme ved pigmentstoffet melanopsin. Det er disse som gjør at pupillens størrelse raskt kan reagere på lysnivået i omgivelsene.

Se også
-------

* Adaptasjon (lys)
* Pupillometer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Isak Leknes Frey** (født 28. august 2003) er en norsk skiskytter, som representerer Bærum Skiklubb.

Idrettskarriere
---------------

Frey representerte Norge under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 23.-plass på normaldistansen, med åtte bom på de fire skytingene. Oleg Domitsjek fra Russland vant denne distansen. Han deltok også på sprinten, der han kom på 14.-plass. Frey deltok i junior-VM[*når?*], der ble han nummer 15 på normaldistanse, 10 på sprinten, 7 på jaktdistanse og tok med seg et stafettgull hjem.

Han vant hovedlandsrennet 2019 og 2018.

Han vant Young Star 2019 med 8 treff.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lausanne 2020 - *Biathlon: Men's 12.5km Individual* Arkivert 15. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 13. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Isak Frey – Olympedia Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 14. januar 2020 hos Wayback Machine.
«**Barn av regnbuen**» eller «**En himmel full av stjerner**» er en sang skrevet og komponert av den amerikanske låtskriveren og fredsaktivisten Pete Seeger i 1967, med tittelen «**My Rainbow Race**». Sangen ble gjendiktet til norsk av Lillebjørn Nilsen i 1973.

Seegers originalversjon
-----------------------

Seeger har framført og spilt inn sangen flere ganger, blant annet på albumet *Rainbow Race* som ble utgitt av Columbia Records i 1973. Det har også kommet en mengde coverversjoner, blant annet med Donovan og Nana Mouskouri.

Sangen handler om en blå himmel og en grønn jord som alle må lære å dele.

«Barn av regnbuen»
------------------

Sangteksten ble gjendiktet til norsk av visesangeren Lillebjørn Nilsen og spilt inn og utgitt under tittelen «Barn av regnbuen» på singelplaten *Barn av regnbuen* / *Alle duene* (Polydor 2052 070) i 1973. Låten lå på førsteplass på VGs singelliste i uke 43–52 (11 uker) dét året. Sangen har siden blitt utgitt på samleplater og i nye versjoner, for eksempel av Gitarkameratene på en single fra 1990 og av andre norske artister. Den er også ofte omtalt som «En himmel full av stjerner» etter åpningsordene i første linje av sangteksten.

Under rettssaken mot terroristen Anders Behring Breivik i april 2012 omtalte han bruken av sangen i norsk skole som eksempel på hjernevask og «kulturmarxistisk indoktrinering» av norske elever. Som en reaksjon på disse uttalelsene, og for å «ta tilbake sangen», ble det arrangert offentlig allsang av «Barn av regnbuen» i flere norske byer senere i april. Den største markeringen foregikk på Youngstorget i Oslo 26. april 2012, da 40 000 mennesker framførte sangen på norsk og engelsk sammen med Lillebjørn Nilsen. Konserten ble også fremført av Nilsen under Minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012.

Referanser
----------

1. ↑  Amerikansk originaltekst
2. ↑  Norsk tekst
3. ↑  Helge Carlsen (23. april 2012). «Vil ta «Barn av regnbuen» tilbake». NRK.
4. ↑  Kirsti Falch Nilsen m.fl. (26. april 2012). «– Det er vi som vinner». NRK.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«The Free Electric Band» med Albert Hammond | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 43 1973–3 1974) | Neste mottaker:«Angie» med The Rolling Stones |

| * v
* d
* r
Gitarkameratene |
| --- |
| 
* **Halvdan Sivertsen**
* **Jan Eggum**
* **Lillebjørn Nilsen**
* **Øystein Sunde**

 |
| Studioalbum | 
* *Gitarkameratene* (1989)
* *Typisk norsk* (1990)

 |
| Konsertalbum | 
* *Kanon* (2010)

 |
| Singler | 
* «Barn av regnbuen» (1990)

 |
| Se også | 
* *Gull i fra grønne skoger*

 |
**Olaf Bertram Løhre** (født 31. desember 1877 i Strinda, død 5. mai 1957) var en norsk jernbanearbeider og politiker, hjemmehørende i Norges Kommunistiske Parti.

Han ble født i 1877 i Blaklia i daværende Strinda herred utenfor Trondhjem som sønn av lærer og gårdbruker Johan Peter Eriksen Løhre (1835–1881) og Karen Nicoline Nilsdatter (1853–1942). Løhre arbeidet på farsgården til 1897, og var deretter anleggsarbeider, sporskifter og underkonduktør i NSB til 1920. Han var ansatt i NSBs trafikkavdeling fra 1901 og stasjonsbetjent fra 1902. I 1920 ble han overkonduktør, men ble avskjediget samme år, fordi han under en jernbanestreik fulgte fagforeningens pålegg om å nekte overtid, og forlot toget på Tynset stasjon uten å skifte det vekk fra stasjonens hovedspor. Han var senere ekstrastasjonsbetjent 1924–1928 og overkonduktør 1928–1940. 

Løhre hadde en rekke tillitsverv i politiske og faglige organisasjoner i Trondhjem, og var også styremedlem i Statsbanenes Konduktørforbund, konduktørenes styrerepresentant i Norsk Jernbaneforbund og medlem av Trondhjem bystyre 1922–1928 og fra 1937. Under splittelsen i Arbeiderpartiet i 1923 fulgte han den kommunistiske fløyen og det nye NKP. Han var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger krets for Arbeiderpartiet 1922–1924 og for Norges Kommunistiske Parti 1928–1930. På Stortinget var han i begge periodene medlem av Stortingets lønningskomité, herav nestformann i 1922.

Under andre verdenskrig bistod han i kommunistenes flyktningearbeid på Meråkerbanen.

Han var oldebarn av stortingsmann Ole Soelberg (1798–1874).

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Olaf Bertram Løhre, (31.desember 1877 - 05.mai 1957).», besøkt 2. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 463[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kamsvåg, John L. (1992). *100 år i kamp for jernbanefolkene : Norsk Jernbaneforbund 1892–1992*. Oslo: Notabene. s. 19–20. ISBN 82-90723-09-1.
4. ↑  Christophersen, Egil (1995). *Okkupasjonsår i Stjørdalsbygdene 1940–45*. 2. Utvalget for okkupasjonshistorie i Stjørdalsbygdene. s. 364–365. ISBN 82-993028-3-8.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.

**Studentradioen i Tromsø** var en studentdrevet radiokanal knyttet til studentmiljøet i Tromsø. Kanalen fikk tildelt konsesjon 3. oktober 1983, og startet med sine første sendinger i mai 1984. 

*Studentradioen i Tromsø* var eid av Studentsamskipnaden i Tromsø, og i utgangspunktet drevet av studenter ved Universitetet i Tromsø (Senere UiT Norges arktiske universitet). Radiokanalen utviklet seg i løpet av siste halvdel av 80-tallet til å bli en byradio med sendinger store deler av døgnet. Studentradioen i Tromsø la ned ved utgangen av 1996, men gjenoppsto i mai 2009 som ren internettradio, først under navnet *Hurradio,* deretter *Studentradioen i Tromsø* igjen. En rekke av medarbeiderne har senere fortsatt sine journalist- og mediekarrierer innen både radio, avis og TV. 

Radioens første redaktør var Per Solvang, som ble avløst av Eilin Kaspersen allerede 3. september 1984. Radioens redaktører ble valgt på allmøter.

Studentradioens programinnhold favnet bredt, og særlig kvelds- og helgesendingene forkuserte på kultur og musikk. Noen av programmene fikk lang levetid, for eksempel *Musikkmaksimum*, ledet av Rune Blix Hagen, *Tropical Extravaganza* ledet av Bob Benoni, og elektronikaprogrammet *Beatservice*, ledet av Vidar Hanssen. Andre minneverdige programposter var *Bleep Culture* med Geir Jenssen (også kjent som Biosphere) og satireprogrammet *Der og da - dokumentar*.

Referanser
----------

1. ↑  «Utropia». 1983. Besøkt 13. februar 2024.
2. ↑  «Studentradioen i Tromsø». *Samskipnaden* **(norsk)**. Besøkt 5. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------
**Willie August Kesting** (født 28. januar 1908 i Dortmund i Tyskland, død 8. august 1946 i Bergen) var tysk statsborger og utdannet som møbelsnekker. Han var med i SS fra mai 1932 og gikk ved Hitlers maktovertagelse inn i det tyske hemmelige politi. Han ble stasjonert i Norge fra 1941. Her bedrev han tortur og drap av norske fanger. 

Kesting ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser. 

Kesting kom til Norge i november 1941 som overassistent ved Sicherheitsdienst (SD) avdeling IV A i Bergen og ble kriminalsekretær og leder for avdeling IV E fra 6. oktober 1944. Han ledet avdelingen til den tyske kapitulasjon. Under tiden i Norge var han med på tortur av minst 18 norske tilfangetatte motstandsmenn. Han drev mye med å henge sine offer opp i timevis med sammenbundne armer. Han torturerte også noen kvinner.

Etter krigen ble han dømt til døden for krigsforbrytelser (mishandling og drap) i Gulating lagmannsrett 18. mars 1946. Dommen ble senere stadfestet av Høyesterett og han ble henrettet på Sverresborg i Bergen 8. august 1946.

Referanser
----------

1. ↑  *Arbeiderbladet 1946.03.05*. Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 10.
**MF «Radøy»**,**MF «Eiksund»**, MV «Atlantic Pioneer» nå `Hæhre IV` ingår i Norsea Groups base til baseløsning og betjener ruten «Vestbase-Husøy-Kristvik».

Ankom fosen gjenvinning desember 2021 for hugging.

Historie
--------

MF «Eiksund» ble bygd som MF «Radøy» på Hjørungavåg Mek. i 1970 og ble levert til BNR, Bergen. Den ble da satt inn på de fleste forbindelsene til BNR.

I 1986 kjøpte MRF «Radøy» og døpte den om til «Eiksund» og overlevert 16. mai 1986 i Radøy. 20. mai 1986 ble «Eiksund» innsatt på forbindelsen Eiksund-Rjånes, samme år erstattet av MF «Solnør» på ruta Eiksund-Rjånes, etter det ble den satt inn på Årvik-Koparnes-Syvdsnes.

I 1993 ble den satt inn på Eidsdal–Linge, der gikk den fram til 2008, da ble den lagt i opplag i Valldal.

I 2005 ble den overført fra MRF til Fjord1 MRF. I januar ble den satt inn på Molde-Sekken der den erstattet MF «Edøy», der gikk den fram til MF «Linge» tok over.

31. januar 2008 ble den satt i rute på Hjørundfjorden og avløste MF «Nørvøy» som gikk til Hjørungavåg for opplag.

Ombyggingen som fant sted i 2008-2010 var et pionerprosjekt av et samarbeid mellom Fjord 1, Inpower og Brunvoll tilførte MF «Eiksund» et nytt framdriftssystem for skip. Som det første fartøyet i verden fikk ferga periferidrevne azimuth-thrustere og drift via elektrisk aksling. 

1.juni kl. 16.10 2011 ble MF Eiksund satt inn i sambandet Arasvika-Hennset som erstatning for ferga MF Driva. Eiksund vil beholde en kapasitet på 28 personbilenheter (PBE).

9. september 2011 grunnstøtte MF Eiksund på skjæret kalt "Storklubbå" ved Hennset fergekai. Ingen ble skadd. Det ble konstatert et mindre hull i skroget og en del bulker. Ferga ble slept til Vaagland Båtbyggeri i Skålvikfjorden for utbedring.

I januar 2013 fikk MF Eiksund problemer med en oljekjøler og kunne ikke erstattes av MF Driva som lå innefrosset på Klevset i Halsa.

September 2014. Eiksund er solgt til Atlantic Ship Management A/S. MF Eiksund ble døpt om til MS «Atlantic Pioneer»" og ingår i Norsea Group A/S sin base til base satsing.

2014 -2015 MF Eiksund betjener fortsatt sambandet Arasvika - Hennset ifølge Fjord 1s rutetabell, men dette må være en feil. I 2018 Ble ferja solgt til Hæhre Entreprenør og omdøpt HÆHRE IV, og er i daglig bruk som anleggsferje i Rødøy Kommune, hvor hun frakter anleggsmaskiner til kraftverket SMISTO

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. februar 2015. Besøkt 9. februar 2015.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. april 2015. Besøkt 18. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eiksund (ship, 1970) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) IMO 7026948 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MF «Eiksund» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Christoffer Andreas Dedekam Schjelderup** (født 5. august 1977) er en norsk standup-komiker fra Fana i Bergen. Schjelderup ble født på Voss, men vokste opp i Fana.

Han har jobbet som komiker siden starten på 2000-årene, og har bidratt i en rekke show blant annet «Bergensbølgen» på Ole Bull Scene, «Timen» på Den Stundesløse og Standup Juleshow på Ricks Teater. Schjelderup var med å starte Stand up Stavanger og Stand up Bergen.

Schjelderup var i 2018 aktuell på scenen med soloforestillingen Tro, Hat & Ærlighet på Ricks Teater i Bergen. Showet ble lansert for første gang i 2015.

Schjelderups andre soloforestilling "Var Det Dumt Det?!" hadde premiere på Ole Bull Scene høsten 2022. Forestillingen var produsert av Stas Artist As. 

I 2014 vant Schjelderup Stå opp-prisen som beste standupkomiker for 2013.

I 2023 vant Schjelderup Bergens Tidenes "Publikumprisen" for 2022 under "Pernilleprisen"

Sammen med Bengt Ståle Tvedt grunnla Schjelderup Stand Up Bergen i 2007, og han har fremdeles en fremtredens rolle i det vestlandske standupmiljøet.

Schjelderup var verdens første til å vise standup på kino i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Christoffer Schjelderup». *Stand Up Bergen*. Arkivert fra originalen 23. oktober 2021. Besøkt 19. oktober 2021.
2. ↑  «Christoffer Schjelderup». Arkivert fra originalen 26. oktober 2021. Besøkt 19. oktober 2021.
3. ↑  Scene, Ole Bull. «Christoffer Schjelderup - Tester nytt stoff». *www.olebullhuset.nochristoffer-schjelderup-tester-nytt-stoff*. Besøkt 19. oktober 2021.
4. ↑  «Christoffer Schjelderup – Stas Artist». *stasartist.no*. Besøkt 19. oktober 2021.
5. ↑  «Christoffer Schjelderup - For Aller Siste Gang». *Stand Up Bergen*. 11. juni 2021. Arkivert fra originalen 23. oktober 2021. Besøkt 19. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Christoffer Schjelderup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Profil på Stand up Bergen Arkivert 23. oktober 2021 hos Wayback Machine.
**Odd Thorsen** (født 8. januar 1940 i Sandefjord, død 5. desember 2005) var en norsk interiørarkitekt, diplom 1967 og industridesigner i 1973 utdannet ved SHKS. Han etablerte sitt eget firma *Odd Thorsen AS Design og arkitektur* i 1970-årene; og var også professor II i industriell formgiving ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitets Fakultet for arkitektur og billedkunst 1997–2004.

Han gjorde mange arbeider innen offentlig sektor, kontoret sto for designrådgiving og den helhetlige visuelle profil for vinter-OL 1994 på Lillehammer. Han var også ansvarlig for NSB og Oslo Sporveiers designprogram fra 1970- og 1980-årene. Dette omfattet skrift, logos, illustrasjon, farger, layout, faste og løse infomasjonsbærere og holdeplasselementer så vel som publikumsområdene og utformingen av utvendig teknisk infrastruktur for NSB Gardermobanen fra 1990-årene. 

Odd Thorsen var også produktdesigner for «Scanstyle» stålprodukter for kjøkken og sanitærrom fra Intra i Trondheim, firmaet ble for dette «Årets designbedrift» i 1987.
For Ørsta Stål AS har hans kontor utviklet park- og gatemøbelprogrammet Publicus, som er patentert i Europa.
For Hedmark fylkeskommune utvikling av informasjons- og møbelkonsept for offentlige uterom.
Omprofilering av HydroTexacos 400 bensinstasjoner i Norge og Danmark i samarbeid med Anisdahl, Sand & Partnere i 1995–97. Han var også involvert i designplanen for Holmenkollen.

Priser
------

* Jacobprisen 2004
* Merket for god design 9 ganger, inklusive for gatemøbelprogrammet Publicus, kjøkkeninnredning fra Intra og for jernbaneinteriør
* Ferdighusbransjens nyskapingspris 2004 for nytt byggesystem i tre beregnet for feltutbygging nær byer og tettsteder (produsent Systenhus Norge AS
* Brunel Award 1998 for jernbanedesign på Gardermobanen
* Den svenske Bruno Mathsson-prisen i 1988
* Norsk Designråds International Design Award 2002 for samarbeid med det amerikanske storkonsernet American Standard.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID cd190133-7513-44dc-8dc5-b8f39bc0ec1a, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) «Odd Thorsen» i *Store norske leksikon*
3. ↑  Nekrolog i "Arkitektnytt" nr 1, 2006 skrevet av Leena Mannila
4. ↑  Aftenposten, 4.11.1987
5. ↑  «Ørsta stålindustri AS : ei sunnmørsbedrift veks fram : dei første 50 år, 1947–1997 - Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 6. januar 2021.
6. ↑  «Innhold. ørsta stål...3 design og Utvikling...4 materialer og produksjon...6 miljø og vedlikehold PDF Gratis nedlasting». *docplayer.me*. Besøkt 6. januar 2021.
7. ↑  norskdesign.no Arkivert 26. september 2015 hos Wayback Machine. Søk i designpriser
8. ↑  mathsson-fonden.se

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
***The Little Minister*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Penrhyn Stanlaws.

Handling
--------

I 1840 i Skottland blir lokalbefolkningens levebrød truet av økende industrialisering. Når Lord Rintoul forsøker å roe ned de opprørske arbeiderne i området, klarer den unge Babbie alltid å sende beskjed til dem i tide for å forhindre at de blir overrumplet. Gavin, en ny pastor i området, blir forelsket i Babbie, og forholdet hans til denne unge kvinnen koster ham nesten hans egen stilling.

Men det verken Gavin eller hans sognebarn ikke vet er at Babbie faktisk er Lady Babbie, og at Lord Rintoul er hennes verge.

Skuespillere
------------

* Betty Compson som Babbie
* George Hackathorne som Gavin
* Edwin Stevens som Lord Rintoul
* Nigel Barrie som Halliwell
* Will R. Walling som McQueen
* Guy Oliver som Thomas Whammond
* Fred Huntley som Peter Tosh

Referanser
----------

1. ↑  The Little Minister
2. ↑  THE LITTLE MINISTER

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Fylkets beliggenhet i Sichuan
**Longchang** (kinesisk: 隆昌县; pinyin:  *Lóngchāng Xiàn*) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger innen byprefekturet Neijiang.

I 1999 hadde fylket et folketall på 757 049 innbyggere.

Kulturminner
------------

Shipaifang i Longchang (*Longchang shipaifang*, 隆昌石牌坊) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Chengdu-Chongqing-jernbanen betjener området; den fører fra Chengdu til Chongqing.

### Vei

Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Beskrivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**«Preussen»** var verdens største seilskip uten hjelpemotor og den eneste femmaste fullriggeren, med seks seil i hver mast, i motsetning til for eksmpel, «France II» som var en bark med fem master. Fartøyet var bygget i stål i Geestemünde (Bremerhafen) 1902 for salpetertraden på 
«Vestkysten» som i sjøfartssammenheng var synonymt med den sydamerikanske vestkysten.

Fartøyet tilhørte et tysk rederi, vanligvis kalt "Flying P. Line", ettersom alle dets fartøynavn begynte med bokstaven '"P'": «Pamir «Passat», «Padua» (senere det russiske «Kruzensjtern»), «Pommern» «Peking», «Penang», m.fl.

Fartøyet ble påseilt i Den engelske kanal den 20. november 1910 av dampskipet «Brighton» som feilbedømte seilskipets uvanlige høye fart. «Preussen» ble delvis umanøvrerbart. Da været været var stabilt avslo «Preussen»s kaptein assistanse, men vinden økte på og bukserbåter ble rekvirert, men slepetauet røk og fartøyet strandet og ble vrak ved den engelsk kysten.

Avbildet på frimerker
---------------------

 Tysk frimerke fra 1977 med «Preußen» som motiv.
«Preussen» har vært motiv på frimerker i Falklandsøyene, Tyskland, Grenada, Paraguay og Sierra Leone.

Referanser
----------

1. ↑  «Maritime Topics On Stamps :Sailing vessel 'Preussen'». Seemotive. Besøkt 14. februar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Blindveiside:** Denne artikkelen er en blindveiside. For å knytte den til en sammenheng og gjøre det mulig å manøvrere enkelt gjennom Wikipedia trenger den lenker til aktuelle artikler.

(Liste over blindveisider).
**Erteris** betegner i jordbruket sammenfiltrede erte- og bønneplanter.

Erter og bønner ble tidligere gjerne plantet i samme åker. Fordelen var at den myke ertestengelen da hadde mulighet til å klatre i den stivere bønnestengelen. Disse sammenvokste stenglene ble slått med ljå, raket sammen og hengt til tørk på spesielle «tørkestativ», i Norge kalt mønehesjer. Det ble brukt to meter lange kornstaur stilt sammen på skrå i en møneform. Kvister og pinner som ble slått i staurene gjorde at erteriset ble hengende på mønehesjen. Dette var tungt arbeid som gjerne ble gjort på dugnad. Når riset var tørt ble det kjørt i hus og tresket.

I Sverige brukte man en større type mønehesje kjent som «krakemärra». Denne kunne godt være 20 meter lang og rundt 7 meter høy og var vanlig på gårdene i Bohuslän fram til 1920-tallet.

Erteplantens evne til å tilføre jorda nitrogen gjorde at erter gjerne også ble dyrket sammen med kornet på kornåkrer, der det slynget seg langs halmen, den nedre delen av kornaksene. Denne samdyrkingen tok slutt etter andre verdenskrig. Trolig fordi det ble vanlig å dyrke mer kortvokst korn og man hadde tilgang på rimelig kunstgjødsel som dekket nitrogenbehovet.

Uttrykk
-------

Uttrykket å «henge sammen som erteris» som betegner personer som holder mye sammen.

Referanser
----------

1. 1 2  Bakkevig, Sverre; Time, Einar K. (2007). *Jærerter - ein gløymd nyttevekst* (PDF). *Sjå Jæren, årbok for jærmuseet 2007*. ISSN 0802-6378. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Frisak, Astri (1943). *Frøavl av grønnsaker og rotvekster* (2 utg.). Grøndahl & Søns Forlag.
3. ↑  Østlund, B. (1994). *Gråärter och doppkopp – bohuslänsk mat med tradition*. Bohusläns museums forlag.
4. ↑  «erteris». NAOB. Besøkt 9. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: henge sammen som erteris – ordbokoppføring |