recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Buksnesfjorden** er en fjordarm av Vestfjorden på sørvestsiden av Vestvågøya i Lofoten som strekker seg 7  kilometer i nordlig retning fra innløpet mellom Mortsundholmen i øst og Gjermnesøya i vest mot tettstedet Leknes. Medregnet Leknessjøen og Fyglsjøen, som fortsetter nordøstover, blir den totale lengden 8,8 kilometer.

Fjorden er for det meste omgitt av et lavtliggende jordbruksområde samtidig som at befolkningskonsentrasjonen i området er av den tetteste i hele Lofoten: Tettstedene Leknes, Gravdal, Ballstad og Fygle, stedene Hol, Ramsvik, Mortsund og Buksnes samt flere mindre grender og gårder ligger som et sammenhengende belte av bebyggelse langs hele kystlinja. Leknes havn er Lofotens, og en av Nord-Norges, største cruiseskiphavner og er en viktig fiskerihavn, spesielt for sildeflåten.

Buksnesfjorden har en rekke innbuktninger som går av både på øst- og vestsiden hvorav de lengste er Leknes- og Fyglsjøen som går inn til Fygle, Haldsvågen som går inn til Leknes sentrum, Ramsvikbukta og Pettvika. Det er også en rekke øyer og holmer i hele fjorden.

E10 går langs fjordbunnen, Fv997 og Fv998 langs østsiden og Fv818 går langs vestsiden av fjorden.

Vest-grensen til den tidligere Hol kommune gikk ved Buksnesfjorden.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Målt ved bruk av måleverktøy i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Buksnesfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Havneportalen.no Leknes havn Arkivert 16. mars 2011 hos Wayback Machine.. Besøkt 07.03.2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Dali** (forenklet kinesisk: 大理国, tradisjonell kinesisk: 大理國, pinyin: *Dàlǐguo*) var et kongerike som eksisterte fra 937 til 1253 dominert av baifolket. Det omfattet store deler av dagens provins Yunnan i Kina.

Kina i 1142.
Riket ble grunnlagt av Duan Siping i 937 og ble regjert av i alt 22 konger fram til 1253, da det ble ødelagt av invaderende mongoler. Hovedstaden var byen Dali.

Kongeriket Dali etterfulgte Nanzhao-dynastiet, som gikk under i 902. Da fulgte i rask rekkefølge tre dynastier, til Duan Siping grep makten i 937. I 1095 tvang Gao Shengtai marionettkongen Duan Zhengming til abdikasjon og tilbaketrekning til munkelivet, og fra da ble riket kalt *Dazhong*. Men innen sin død gav han makten tilbake til Duan-familien. Duan Zhengchun gav det følgende år staten det nye navnet *Hou Li*.

Den 11. konge av Nanzhao innførte buddhismen som statsreligion. Ti av de 22 Dali-kongene abdiserte fra tronen og ble munker.

Litteratur
----------

* *Cihai*, Shanghai 1999, ISBN 7-5326-0839-5

Eksterne lenker
---------------

* Kongene av Dali 大理 938-1254 (engelsk)
* Nanzhao State and Dali State

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
«Dali» har flere betydninger.
Dali i Yunnan
Dalis gamleby nattestid
Chong Sheng-tempelets tre pagoder
Sørporten inn til gammelbyen i Dali

**Dali** (kinesisk: 大理; pinyin: *Dàlǐ*) er et kinesisk autonomt prefektur i provinsen Yunnan i det sørlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 530 000, men hele prefekturet har 3,19 millioner innbyggere. 

Byen ligger ved bredden av Erhaisjøen. Den er kjent for en egen type marmor, *Dali-marmor*, som fremdeles produseres.

Historie
--------

Dali er den urgamle hovedstad i både bai-kongeriket Nanzhao som hadde sin storhetstid i området omkring 700- og 800-tallene, og kongeriket Dali, som eksisterte fra 937 til 1253. Pathayopprørerne hadde Dali som sitt sentrum mellom 1856 og 1863.

Administrative enheter
----------------------

Det autonome prefekturet Dali har jurisdiksjon over ett byfylke (市 *shì*), åtte fylker (县 *xiàn*) og tre autonome fylker (自治县 *zìzhìxiàn*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning (2003 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| **Byfylker** |
| 1 | Dali | 大理市 | Dàlǐ Shì | 530 000 | 1 468 | 361 |
| **Fylker** |
| 2 | Xiangyun | 祥云县 | Xiángyún Xiàn | 450 000 | 2 498 | 180 |
| 3 | Binchuan | 宾川县 | Bīnchuān Xiàn | 330 000 | 2 627 | 126 |
| 4 | Midu | 弥渡县 | Mídù Xiàn | 310 000 | 1 571 | 197 |
| 5 | Yongping | 永平县 | Yǒngpíng Xiàn | 170 000 | 2 884 | 59 |
| 6 | Yunlong | 云龙县 | Yúnlóng Xiàn | 200 000 | 4 712 | 42 |
| 7 | Eryuan | 洱源县 | Ěryuán Xiàn | 330 000 | 2 961 | 111 |
| 8 | Jianchuan | 剑川县 | Jiànchuān Xiàn | 170 000 | 2 318 | 73 |
| 9 | Heqing | 鹤庆县 | Hèqìng Xiàn | 260 000 | 2 395 | 109 |
| **Autonome fylker** |
| 10 | Yangbi(For yiene) | 漾濞彝族自治县 | Yàngbì YízúZìzhìxiàn | 100 000 | 1 957 | 51 |
| 11 | Nanjian(For yiene) | 南涧彝族自治县 | Nánjiàn YízúZìzhìxiàn | 210 000 | 1 802 | 117 |
| 12 | Weishan (For yieneog huiene) | 巍山彝族回族自治县 | Wēishān YízúHuízú Zìzhìxiàn | 300 000 | 2 266 | 132 |

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan. 

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Anthony Baez** (født 1965, død 22. desember 1994 i The Bronx, New York) var en 29 år gammel sikkerhetsvakt som ble skutt av det amerikanske politiet i 1994.

Hendelsesforløpet
-----------------

Baez og brødrene hans hadde truffet en politibil mer enn en gang med fotballen sin sent på kvelden rundt 01:30, da en politimann ba dem gå hjem. Etter litt diskusjon seg imellom, besluttet Baez-brødrene å fortsette spillingen. Situasjonen eskalerte da de valgte å trosse politimannens direkte ordre om å forlate stedet. Anthonys bror ble arrestert for ikke å ha overholdt en direkte ordre fra en politimann. Politiet forsøkte deretter å arrestere Anthony Baez, som hadde protestert mot sin brors arrestasjon. Et basketak oppstod mellom politiet og brødrene, mens andre politimenn snart kom til området. 

Anthony Baez ble sendt til sykehuset med store skader etter konfrontasjonen med politiet og han døde senere av skadene. Dødsfallet skapte en sensasjonell medieoppmerksomhet og politiet ble anklaget for at de skulle ha vært for raske til å bruke dødelig makt. En dokumentarfilm ble produsert om tre menn som ble drept av NYPD og ble publisert i 2004. Mennesker som ble omtalt i denne filmen var Gidone Busch, Amadou Diallo og Anthony Baez som alle tre hadde dødd i politiet varetekt eller i slåsskamper med politiet i New York.

Referanser
----------

1. ↑  Police Testify Ex-Officer Did Not Choke Suspect The New York Times

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Acherontia lachesis*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den ligner i alt mye på dødningehodesvermeren (*Acherontia atropos*), som den erstatter i deler av Sørøst-Asia. Som de andre artene i slekten *Acherontia* er den glad i honning og kan komme seg inn i bikuber ved å etterligne bienes feromoner. Den for derfor være i fred der andre inntrengere ville blitt stukket i hjel.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 100 – 132 mm) og kraftig sommerfugl, men litt spinklere enn de andre *Acherontia*-artene. Den har en "dødningehode"-tegning på brystet, men denne er ganske variabel og kan noen ganger være utydelig. På bakkroppen er den gule fargen redusert til trekanter på sidene. Forvingen er svartbrun, ca. 1/4 fra spissen med et smalkt, hvitt tverrbånd, utenfor dette lysere farget. Bakvingen er gul med tre brede, svarte tverrbånd, i motsetning til hos de andre *Acherontia*-artene er det mer svart enn gult. Larven er gulgrønn med blå og fiolette skråstriper på siden av hvert ledd. «Hornet» på bakkroppen er langt og krøllete, med tydelige hår.

Levevis
-------

Larven kan finnes på en rekke forskjellige planter, blant andre potet, søtpotet, tobakk og piggeple. De fleste næringsplantene inneholder giftstoffer, som trolig gir larven et visst vern. De voksne sommerfuglene har en kort sugesnabel, og kan ikke suge nektar fra blomster. Derimot går de gjerne inn i bolene til forskjellige bier, også de fryktede kjempebiene, for å suge honning.

Kilder
------

* Pittaway, A.R. (2007) Sphingidae of the Eastern Palearctic

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Acherontia lachesis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Acherontia lachesis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Acherontia lachesis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Acherontia lachesis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acherontia lachesis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Acherontia lachesis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acherontia lachesis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*Artikkelen er om musikeren. Se også møbeldesigneren Bjørn Ianke (1919-1991)*

Bjørn Iankes grav i København.
**Bjørn Ianke** (født 24. februar 1948 på Hamar, død 15. mars 2002 i Frankfurt am Main) var en norsk musiker (kontrabass). Han var samboer med Cecilie Løveid.

Oppveksten var i Fredrikstad og Bodø, der han startet *Bjørn Iankes trio*. Etter studier med Henrik Lindemann i Oslo og Ludwig Streicher i Wien var han fast vikar i Oslo Filharmoniske Orkester en tid før han gikk over til *Württembergisches Staatsorchester* i Stuttgart. Ianke var også ved Bergen Filharmoniske Orkester fra 1986, ved Den Norske Opera fra 1987, før han i 1998 gikk til Det Kongelige Teater i København.

Som solist var han ved Festspillene i Bergen 1989, Nordisk Musikkfest i Göteborg 1991, i egne oppsetninger i Stockholm og Berlin, med Norske Blåsere ved *Rheinisches Musikfest* i Essen i 1993, og året etter ved BASS 94 i Avignon. Til sin egen 70-årsdag skrev Arne Nordheim *Three stanzas for doublebass alone*, med Ianke som påtenkt utøver i 2001. Verket ble oppført i Den Sorte Diamant på Nordheims fødselsdag.

Utgivelser
----------

* *The Contemporary Solo Doublebass I* (Simax, 1989).
* *The Contemporary Solo Doublebass II* (Simax, 1997). Verker av blant andre Antonio Bibalo og Åsmund Fedje.
* *The Contemporary Solo Doublebass III* (Simax, 2002). Komposisjoner av Arne Nordheim, Åse Hedstrøm, Henrik Hellstenius og Iannis Xenakis i opptak fra Sofienberg kirke. Utgitt posthumt.

Referanser
----------

1. ↑  Michael Schønwandt (3. april 2002). «Minneord om Bjørn Ianke». Norsk Musikkinformasjon. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 6. april 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. mai 2006. Besøkt 6. april 2010.
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Herman Wedel-Jarlsberg ble i 1860 utnevnt til førstehoffjegermester ved det norske hoff. Fotografi fra 1880-tallet i Byhistorisk samling, Oslo Museum.
**Hoffjegermester** er en tittel for personer som bistår ved kongelige jakt og som arbeider ved det kongelige jaktvesen. Det er også en ærestittel, som indikerer at en person er tilknyttet et kongelig eller fyrstelig hoff. 

Hoffjegermesterens praktiske oppgaver kan variere. I tidligere tider, gjorde hoffjegermestre hofftjeneste, utførte faktiske oppgaver ved den kongelige jakten og for det kongelige jakt- og skogvesen. Senere er oppgavene blitt færre og mest seremonielle eller honorære. Tittelen er som regel tildelt adelige eller framstående medlemmer av samfunnseliten.

I Danmark-Norge ble tittelen innført i enevoldstiden. Den eksisterer fortsatt i Danmark, men er i dag en ærestittel som i hovedsak tildeles adelige godseiere. Unntaket er den kongelige jegermester, som er *statsskovrider*, og som fungerer som bindeledd mellom kongehuset og forstvesenet i Danmark. Den kongelige jegermester bærer også tittelen hoffjegermester og koordinerer fortsatt de kongelige jakter, som arrangeres hvert år. Ved utgangen av august 2010 hadde fem personer i Danmark tittelen *hofjægermester*. Danske hoffjegermestre har en grønn uniform med detaljer i sølv.

I unionstiden eksisterte det ved det svenske hoff en jaktetat, ledet av en overhoffjegermester og med flere hoffjegermestre. Ved Den kongelige norske hoffstat ble Herman Wedel-Jarlsberg i 1860 utnevnt til førstehoffjegermester, og i 1889 fikk Frederik Wilhelm Treschow samme tittel. Otto Gjerdrum ble i 1870 utnevnt til hoffjegermester. Samme tittel ble Thomas Nicolay Fearnley til del i 1899.

Tittelen hoffjegermester er i Norge ikke videreført etter 1905. Etter unionsoppløsningen i 1905 ble det nye kongelige hoff forholdsvis begrenset hva gjelder stillinger og titler. I 1906 hadde hoffet en hoffsjef, som også var hoffmarskalk, en kabinettsekretær, en ekspedisjonssjef og en hoffrøken, året etter var også en overhoffmesterinne kommet til.

Referanser
----------

1. ↑  «DigitaltMuseum: portrett, mann, baron, førstehoffjegerme...». DigitaltMuseum. Besøkt 20. februar 2012.
2. ↑  Hofstaterne Arkivert 4. august 2011 hos Wayback Machine. kongehuset.dk.
3. ↑  Hofjægermestre Arkivert 5. november 2011 hos Wayback Machine. borger.dk.
4. ↑  *Norges statskalender 1816*.
5. ↑  *Norges statskalender 1861*.
6. ↑  *Norges statskalender 1890*.
7. ↑  *Norges statskalender 1871*.
8. ↑  *Norges statskalender 1900*.
9. ↑  *Norges statskalender 1906*.
10. ↑  *Norges statskalender 1907*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Alfredo Zayas y Alfonso** (født 21. februar 1861 i Havanna, død 11. april 1934 samme sted) var en cubansk jurist, dikter og politiker. 

Han arbeidet som statsadvokat og dommer, før han ble borgermester i Havanna. I 1905 ble han valgt til senator, i 1906 til leder av senatet, til visepresident på Cuba i perioden 1908–1913 og til president på Cuba i perioden 20. mai 1921 til 20. mai 1925.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av advokaten José María de Zayas y Jiménez og tilhørte en adelig plantasjeeierfamilie av spansk opprinnelse. Han var bror av legen og revolusjonshelten Juan Bruno de Zayas, som døde under den cubanske uavhengighetskrigen, og Francisco de Zayas, Cubas mangeårige ambassadør til Paris. Han var oldefar til folkerettsjuristen og historikeren Alfred de Zayas.

### Opposisjonell, politiker

I 1895 ble Zayas arrestert og landsforvist til Spania for sin motstand mot den spanske kolonimakten på Cuba. Mens han satt i fengsel i Madrid skrev han en rekke dikt.

Etter at han vendte tilbake til Cuba i 1898 engasjerte han seg i arbeidet mot USAs okkupasjon av Cuba. Han motarbeidet det såkalte *Platt-tillegget* som ble en del av Cubas grunnlov i 1901 (se den cubanske uavhengighetskrigen), motsatte seg amerikansk skattlegging av Cuba og tok avstand fra at Cuba skulle leie ut Guantánamo til USA som marinebase. 

Alfredo Zayas y Alfonso
Han ble leder av det liberale partiet og ble valgt til visepresident i 1908. I 1916 lå det an til at han skulle bli Cubas president, men USA grep inn i henhold til Platt-tillegget og sørget for at general Mario Garcia Menocal fortsatt ble sittende. 

### President

I 1920 gikk han igjen seirende ut av valget og tiltrådte som president i 1921, denne gangen uten at USA grep inn og forhindret det. 

Zayas ble imidlertid overlatt styringen av et land som var på konkursens rand. Utenlandsgjelden (til USA) var på over $40 millioner og prisen på sukker – som var Cubas viktigste eksportartikkel – falt med 87%. Til tross for at Zayas ikke ville stille til gjenvalg etter sin presidentperiode, fikk han til mange forbedringer som ganske sikkert ville gjort at han også hadde vunnet presidentvalget i 1925. Blant annet fikk han innført stemmerett for kvinner, innført full pressefrihet, gjennomført flere utdannings- og sosiale reformer og innført cubansk suverenitet over Isla de la Juventud som hadde vært okkupert av USA siden 1898. 

### Etter politikken

Etter at han trakk seg ut av det politiske liv i 1925 viet han livet til å skrive dikt og juridiske lærebøker. Han var aktiv i litterære kretser og var en av utgiverne av tidsskriftet *Cuba Literaria*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Om Zayas på www.latinamericanstudies.org
* Om Zayas på www.bnjm.cu


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mario García Menocal** | **Cubas 15. president**(1921–1925) | Etterfølger:**Gerardo Machado** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE **·** BNE
 |
Gulfmedaljen (avers)
Revers
Båndstripe for Gulfmedaljen
**Gulfmedaljen** (engelsk: *The Gulf Medal*) er en britisk militær medalje innstiftet i 1992 og tildelt deltagere i frigjøringen av Kuwait under Gulfkrigen 1990–1991.

Utforming
---------

Gulfmedaljen er laget i koppernikkel og er rund. Medaljen har en diameter på 36 mm. Aversen viser dronning Elisabeth IIs høyrevendte portrett omgitt av innskriften «ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA FID. DEF.». Dronningen bærer krone. Reversen viser et motiv bestående av anker, automatgevær og ørn, symboler som representerer de tre britiske forsvarsgrenene. Motivet er omgitt av innskriften «THE GULF MEDAL» i en bue øverst og «1990–91» i en bue nederst.

Medaljen er opphengt i et bånd med en bred midtstripe i sandgul farge, med kantstriper i mørk blått, rødt og lyst blått. Kantstripenes farger er står for de tre forsvarsgrenene. Mottagerens rullenummer, rang, navn og forsvarsgren er inngravert på medaljens ytterkant.

Medaljen er også tildelt med båndspenner. Den ene av disse har innskriften «16 JAN TO 28 FEB 1991», mens den andre har innskriften «2 AUG 1990».

Tildeling
---------

Gulfmedaljen ble tildelt britisk og alliert personell, som deltok i Gulfkrigen. Britisk personell som tjenestegjorde i 30 dager i sammenheng i felt mellom 2. august 1990 og 7. mars 1991 ble tildelt medaljen. Medaljen med spennen «16 JAN TO 28 FEB 1991» ble tildelt for syv dagers sammenhengende tjeneste i felt i tidsrommet spennen angir. Spennen «2 AUG 1990» ble tildelt tjenestegjørende i *Kuwait Liaison Team*, som befant seg i Kuwait på datoen for Iraks invasjon.

Det ble i alt tildelt 59 687 medaljer til britisk personell. Medaljen ble i tillegg tildelt utenlandsk personell, militært så vel som sivilt, som tjenestegjorde ved de britiske styrkene i Midtøsten i forbindelse med frigjøringen av Kuwait.

Gulfmedaljen og Norge
---------------------

Gulfmedaljen ble også tildelt nordmenn og er godkjent til bruk på norsk militær uniform. I norsk militær sammenheng behandles Gulfmedaljen som tilhørende «Gruppe 5: Andre utenlandske dekorasjoner».

Blant norske mottagerne av medaljen med spenne er generalmajor Kristin Lund.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  The Gulf Medal (1990-91), Ministry of Defence, besøkt 23. november 2009.
2. ↑  *Commons Hansard*, 20. januar 2004, skriftlig svar fra forsvarsminister Ivor Caplin til parlamentsmedlem Adrian Flook, besøkt 23. november 2009.
3. ↑  Se *f-xtra* Arkivert 25. september 2013 hos Wayback Machine. nr. 1, 2009, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
4. ↑  Kristin Lund ble ny GIHV Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine. Befalets fellesorganisasjon, 18. september 2009, besøkt 23. november 2009.
5. ↑  Jf. fotografi med båndspenner[*død lenke*].

Eksterne lenker
---------------

* The Gulf Medal (1990–91), fra Storbritannias Forsvarsdepartement
**Jarl Aage Henning Ulrichsen** (født 15. juli 1947) er professor i Det nye testamente og dets omverden ved NTNU i Trondheim.

Ulrichsen tok doktorgraden ved Universitetet i Oslo i 1982 med en avhandling om *Grunnskriftet til De tolv patriarkers testamenter*. Han har utgitt en *Lærebok i bibelhebraisk* (2006) og en *Gresk-norsk ordbok til Det nye testamente* (2009).

Ulrichsen er også sjakkspiller med tittelen FIDE Master fra verdenssjakkforbundet. Han er senior Norgesmester ved flere anledninger, senest under NM I Trondheim 2014. 

Ulrichsen var førstereserve på det norske laget under sjakkolympiaden i Nice, Frankrike i 1974 og scoret 8,5 poeng på 12 runder.

Referanser
----------

1. ↑  «Olimpbase.org». Besøkt 1. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Jarl Henning Ulrichsen i BIBSYS
* (en) Jarl Henning Ulrichsen – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Henning Ulrichsen – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Henning Ulrichsen – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Henning Ulrichsen – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Cao Rulin** (kinesisk: 曹汝霖, født 1877 i Shanghai i Kina, død august 1966) var viseutenriksminister for Beiyangregjeringen i Kina og en sentral skikkelse innen den projapanske bevegelse i landet tidlig på 1900-tallet.

Cao Rulin var advokat i Beijing da han ble utnevnt av den provisoriske president Yuan Shikai til det kinesiske senatet i 1913. Han representerte Ytre Mongolia ettersom Mongolia hadde boikottet valgene etter å ha erklært seg uavhengig under Xinhairevolusjonen. I 1915 undertegnet han, som viseutenriksminister, etter ordre fra Yuan Shikai, De 21 krav-avtalen med Japan. Senere ble han leder for Ny kommunikasjon-klikken. 

Cao Rulin var del av den kinesiske delegasjon til Fredskonferansen i Paris i 1919. Ved konferansen ble tidligere tyske konsesjoner i Kina overdratt til Japan i stedet for å bli returnert til Kina. Dette utløste stor uro i Kina, ikke minst en studentdemonsttasjon 4. mai 1919 utenfor Tiananmen – som var begynnelsen på Fjerde mai-bevegelsen. Studentene trakk også østover i sentrum og brente ned Cao Rulins hus. Noe senere ble Cao Rulin avsatt.

Referanser
----------

1. 1 2   Trove, oppført som Rulin Cao, Trove person-ID 1372559, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som Rulin Cao, FAST-ID 255805, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Artnet, Artnet artist ID cao-rulin, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Front Zhaojialou Lane
* China in 20th Century – Adolescent China

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Kalktelg** (latin: *Gymnocarpium robertianum*) er art av bregner innenfor småtelgslekten i storburknefamilien *(Woodsiaceae)*. Den kan i Norge danne steril hybrid med fugletelg. 

*Gymnocarpium robertianum*, fotografert i Frankrike.
Kalktelg er 10-30 cm høy, opprett, og skaftet er mørkt nederst med noe lyse skjell. Arten har én enkelt, 2-3 ganger fliket bladplate som er mattgrønn med kjertelhår, særlig under. Nederste primærflik er mindre enn den øvre hovedfliken, de kan gjerne være litt bøyd oppover, og her peker småflikene rett ut fra midtnerven til primærfliken. 

På den andre primærfliken er det karakteristisk at den innerste, øvre småfliken er mye mindre enn de andre – dette er et sikkert kjennetegn for identifikasjon av arten.

Kalktelg vokser på baserik jord, i kalksteinsgrunn generelt, og generelt i østlige deler av landet. I Norge er lokalitetene blant annet Østlandet nordover fra Porsgrunn, og ellers i Voss, Aurland, Luster, Lærdal, og Eide, Sunndal og Aure i Møre og Romsdal. Nordover finnes den på strekningen fra Melhus til Alta. På Dovrefjell går den opp i 800 moh.

Hybriden *Gymnocarpium dryopteris* x *robertianum* vokser på Østlandet og i Nord-Norge. Den vokser i store bestander sammen med foreldrene, og kan ikke formere seg videre selv. Hybriden finner vi i Asker, Rendalen, Stor-Elvdal, i Oppland, Ringerike, Porsgrunn, Aurland i Sogn, Hattfjelldal, Saltdal, Ibestad (Troms), og antakelig flere steder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kalktelg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kalktelg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Kalktelg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Kalktelg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Kalktelg* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kalktelg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kalktelg* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kalktelg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gymnocarpium robertianum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Gymnocarpium robertianum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Gymnocarpium robertianum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Liste over *Gymnocarpium*-arter i USA.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
Kalkfuruskog ved Hurumåsen/Burudåsen naturreservat i Ringerike og Hole kommuner
**Kalkfuruskog** er en vegetasjonstype (biotop) som er knyttet til kalkgrunn, ofte på grunnlendt og tørr mark. Lettvitrende bergarter frigir rikelig med mineraler til de nedre lag i jordsmonnet, mens det øverste laget er påvirket av surt strøfall. Resultatet er en vegetasjon der nøysomme furuskogarter vokser sammen med kravfulle arter fra tørrenger og kalkbakker.

Kalkfuruskogen er en vegetasjonstype med stort artsmangfold. Mange sjeldne orkidéarter vokser i tilknytning til kalkfuruskog, for eksempel flueblom, fruesko og rød skogfrue med flere.

Kalkfuruskog er sjelden i Norge, men finnes på noen av øyene i Indre Oslofjord, som Ulvøya og Malmøya. Her er den vernet blant annet i Malmøya og Malmøykalven naturreservat. Kalkfuruskog finner man også i et lite område ved Kongsvinger festning, samt noen steder på Ringerike, blant annet i Ultvedt landskapsvernområde (Ringerike kommune) og Hurum-/Burudåsen naturreservat (Hole og Ringerike kommuner). På Ringerike er kalkfuruskogen typisk for det meget sjeldne og svært karakteristiske kalkåslandskapet (cuestaåser) på noen øyer i og landskapet rundt (vest og nord for) Steinsfjorden. En av Nordens største kalkfuruskoger finner en i Skibotndalen (Storfjord kommune - Troms fylke). Her finner en mye kalkspatmarmor, glimmerskifer og amfibolitt. En av grunnene til at en finner furu på denne rimelig gode jord er at en har svært lite nedbør her i regnskyggen av Lyngsalpene. I området finner en 16 ulike orkidearter. Her hadde en også Nordens største forekomst av marisko,men på grunn av vernet har skogen grodd igjen og mariskoen er skygget ut. I dag finner en bare en brøkdel av antall marisko igjen. Vern er ikke alltid det beste for alle arter. Mange tjæremiltufter og gammetufter vitner om tidligere tiders aktivitet i dette området.

Se også
-------

* Sandfuruskog
* Norges skoger
* Malmfuru

Referanser
----------

1. ↑  Fremstad, Eli. 1997: *Vegetasjonstyper i Norge.* NINA Temahefte 12, Norsk institutt for naturforskning. ISBN 82-426-0784-2. 279 sider.
2. ↑  Direktoratet for naturforvaltning, Faktaark
3. ↑  Biologisk mangfold Kongsvinger befestning, s. 17.
**Kallaste** er en by i Peipsiääre kommune i Tartu fylke i Estland. Byen har cirka 800 innbyggere (2015) og et areal på 2,26 km². Kallaste ligger helt øst i Estland ved innsjøen Peipus (Peipsi). Stedet kjent for en 930 meter lang og åtte meter høy formasjon av sandstein fra devontida.

Flesteparten av innbyggerne er russere og cirka 15% er estere. Befolkningen er ganske raskt synkende, i 2002 var folketallet 1 256, mens det var redusert til 1 141 per 1. januar 2007. Kallaste var tidligere en egen bykommune, men ble slått sammen med Peipsiääre i 2017.

Kallaste ble grunnlagt på 1800-tallet av russiske Gamle troende, som rømte fra religiøs forfølgelse i Novgorod-området. Deres forsamlingshus ble stengt av russiske myndigheter i 1837, men de fortsatte å møtes i skjul. Stedet fikk anerkjennelse som sentral bygdekommune *(alevik)* i 1921, og fikk endelig full bystatus 1. mai 1938. 

Her ved Peipussjøen er det et betydelig og historisk viktig brams-fiske. Fiksen forberedes ved røyking eller tørking i vinden i saltet tilstand til en slags tørrfisk-konsistens. Om vinteren er isfisket svært populært.

Maleren Varmo Pirk (1913–1980) har kjente motiver fra Kallaste.

* Sentrumsbilde fra Kallaste.Sentrumsbilde fra Kallaste.
* Peipsi-sjøen ved Kallaste.Peipsi-sjøen ved Kallaste.

Referanser
----------

1. ↑  «Haldus- ja asustusjaotus». Det estiske landinspektorat. Besøkt 21. november 2020.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 27. mai 2015.
3. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, Forlaget Regio, Tallinn 2011. ISBN 978-9949-478-62-0
4. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, Forlaget Regio, Tallinn 2011, side 42.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kallaste – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i Tartu fylke |
| --- |
| Regionens våpen | Bykommuner | Tartu | Estlands flagg |
| Landkommuner | Elva **·**  Kambja **·**  Kastre **·**  Luunja **·**  Nõo **·**  Peipsiääre  **·**  Tartu |
| Historiske kommuner | Alatskivi **·**  Elva **·**  Haaslava **·**  Kallaste **·**  Konguta **·**  Laeva  **·**  Meeksi **·**  Mäksa **·**  Piirissaare **·**  Puhja **·**  Rannu **·**  Rõngu **·**  Tähtvere **·**  Vara **·**  Võnnu **·**  Ülenurme |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kirsti Coward** (født 19. desember 1940 i Kristiansand) er en norsk jurist. Hun var høyesterettsdommer i Høyesterett i perioden 15. august 1994 til 31. desember 2010.

Coward tok sin juridiske embedseksamen ved Universitetet i Osloi 1963. Hun var vitenskapelig assistent ved Institutt for rettssosiologi mellom 1964 og 1965. Deretter var hun frem til sin utnevnelse til høyesterettsdommer ansatt i Justisdepartementets lovavdeling, som byråsjef, underdirektør, avdelingsdirektør, lovrådgiver og fra 1988 som ekspedisjonssjef. Hun var dessuten dommerfullmektig ved Asker og Bærum sorenskriverembede fra 1968-69 og lagdommer i Hålogaland lagmannsrett sommeren 1981.

Hun er samboer med regjeringsadvokat Sven Ole Fagernæs. Hun var derfor inhabil til å behandle saker i Høyesterett hvor staten ved regjeringsadvokaten er en av partene, uavhengig av om det er regjeringsadvokaten selv som prosederer saken for Høyesterett.

Navnet Coward uttales *kåvard* og betyr «kuhyrde». Kirsti Coward er datter av lektoren og riksmålsmannen Gorgus Coward og niese av jusprofessor Kristen Andersen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Høyesterett: Habilitetsspørsmål Arkivert 19. mars 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Alberto Lombardi** (født 21. august 1893, død 10. april 1975) var en italiensk rytter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Lombardi vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på de italienske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt bak Nederland og Sverige. Laget besto av Lombardi på hesten «Pimpolo», Alessandro Alvisi på «Capiligio», Emanuele Beraudo på «Mount Felix» og Tommaso Lequio di Assaba på hesten «Torena». I den individuelle konkurransen i feltritt ble han og hesten «Pimplo» nummer elleve.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i hestesport, feltritt lagkonkurranse Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alberto Lombardi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Lombardi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Lombardi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Lombardi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alberto Lombardi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Alberto Lombardi – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Boksok.no** er søkeside for tilrettelagt litteratur i Norge, altså bøker tilpasset ulik leseevne. Boksok.no drives av Leser søker bok.

Boksok oppdateres jevnlig og litt under 100 nye titler legges til årlig (av rundt 10 000 årlige bokutgivelser), per 2021 hadde siden litt over 1 000 bøker i flere kategorier. Her finnes blant annet 100-lista, som er de 100 mest tilgjengelige bøkene fra hele det norske bokmarkedet. 100-lista oppdateres to ganger årlig og inneholder de nyeste titlene på norsk.

I tillegg til å være en side der personer med ulike lesevansker lett kan finne en bok som passer, brukes også boksøk som søkeverktøy for bibliotekarer og lærere.

Innhold
-------

Boksøk har kategorisert bøkene i seks ulike tilretteleggingsformer. Hver kategori har sin fargekode som også brukes som hyllemerker i 250 bibliotek rundt om i landet. De seks kategoriene er delt inn etter tilretteleggingsform og behov.

### Litt å lese

Bøker som kategoriseres som Litt å lese er lettleste bøker som har litt enklere tekst enn hva en vanlig bok har. Det kan være kortere setninger, få lange ord med konsonantopphopninger og få fremmedord. Det grafiske oppsettet er også luftigere. Større linjeavstand, løs høyremarg og aktiv linjedeling er med på å gjøre boka lettere å lese. 
Disse bøkene henvender seg til dyslektikere, leseuvante, nye i Norge og andre som kunne tenke seg en rask og lettlest bok. 

### Enkelt innhold

Enkelt innhold-bøkene har enkel tekst og enkelt innhold. I tillegg til at teksten er lett å lese er også temaet i boka enkelt å forstå.

Mange av bøkene i denne kategorien er illustrert med tydelige illustrasjoner eller fotografier. Disse bøkene henvender seg til mennesker med utviklingshemming, personer med demens eller andre som ikke kan lese mellom linjene. 

### Storskrift

Storskrift-bøkene har en stor font/skriftsnitt. Bøkene er ellers ikke tilrettelagt. Bøkene henvender seg til synshemmede. 

### Punktskrift og følebilder

Punktskrift er et skriftspråk for blinde og sterkt synshemmede. Sammen med følebilder kan bøkene vekke nysgjerrighet og gi gode leseropplevelser. Bøkene henvender seg til synshemmede, personer med sammensatte funksjonshemminger og andre som liker å se verden gjennom fingrene. Bøkene har også vanlig tekst. Dette gjør det mulig å lese bøkene sammen. 

### Tegnspråk og tegn til tale

Tegnspråk er et visuelt språk. Det har sin egen grammatikk og syntaks. Tegnspråk blir brukt av døve og personer med sterk hørselshemming. Tegnspråk og NMT (Norsk med tegnstøtte) er norske tegn. Bøkene inneholder illustrasjoner av tegn i tillegg til vanlig tekst. Tegnspråk-bøker er bøker på DVD eller CD-ROM. Bøkene henvender seg til personer med hørselshemming. 

### Bliss og piktogram

Ikke alle forstår vanlige bokstaver. Bliss og piktogram er to ulike språk som skriver ord og ikke bokstaver. Mange med ulike funksjonshemminger syns symbolspråk er lettere å forstå enn vanlige bokstaver. Bøkene henvender seg til funksjonshemmede som forstår symbolspråk. Bøkene har også vanlig tekst. Dette gjør det mulig å lese bøkene sammen

Eksterne lenker
---------------

* Boksok.no
**Peru-Bolivia-konføderasjonen** ble dannet i 1836. Delegater fra departementene Ayacucho, Arequipa, Cusco og Puno hadde da etablert en stat som ble kalt *Sør-Peru*. Samtidig dannet departementene i nord i Peru en stat som ble kalt *Nord-Peru*. Disse nydannede statene gikk siden sammen i en konføderasjon med Bolivia, som ble stadfestet den 1. mai 1837.

Marskalk Andres Santa Cruz ble valgt for 10 år til å lede styret for konføderasjonen. En lovstiftende forsamling ble dannet med to kamre. Det ble fastsatt et flagg for konføderasjonen i rødt og med de tre statenes våpen på.

Konføderasjonen ble tatt positivt imot av de amerikanske statene og den nydannede konføderasjonen var til fordel for begge statene som inngikk i den, ikke minst for Bolivia som på denne måten fikk en forbindelse til havet etter for en tid å ha vært avskåret fra det.

Bare Chile motsatte seg konføderasjonen. Fra Chile ble det derfor sendt to ekspedisjoner for å gjenopprette den tidligere tilstanden. Men den første såkalte ekspedisjonen mislyktes og måtte kapitulere. Den andre ekspedisjonen steg i land i Ancon og klarte siden å okkupere Lima. Ekspedisjonen fikk en fiendtlig mottakelse av befolkningen og trakk seg da tilbake til Callejón de Huaylas. Marskalk Santa Cruz forsøkte å bekjempe de fiendtlige troppene, men ble beseiret i slaget ved Yungay den 20. januar 1839 og ble tvunget til å flykte fra landet. Føderasjonen mellom landene Peru og Bolivia hadde dermed endt, og den ble til slutt oppløst den 25 august 1839.

Eksterne lenker
---------------

* WorldStatesmen- under Peru
* Britannica- Peruvian-Bolivian-Confederation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Perthshire** (skotsk-gælisk: *Siorrachd Pheairt*), offisielt fylket Perth, er et tradisjonelt grevskap i det sentrale Skottland, som strekker seg fra Strathmore i øst til Drumochter-passet i nord, Rannoch Moor og Ben Lui i vest, og Aberfoyle i sør. Det grenser til grevskapene Inverness-shire og Aberdeenshire i nord, Angus i øst, Fife, Kinross-shire, Clackmannanshire, Stirlingshire og Dunbartonshire i sør og Argyllshire i vest. Det var et lokalt myndighetsfylke fra 1890 til 1930. G8-toppmøtet i 2005 fant sted i Perthshire på det store Gleneagles Hotel.

Perthshire er kjent som «big county», eller kun som «the Shire», på grunn av dets rundhet, sentrale beligghet og status som det fjerde største historiske grevskapet i Skottland. Den har et bredt utvalg av landskap, fra de rike områdene med jordbruk i øst, til de høye fjellene i det sørlige høylandet. I regionen ligger også Scone Palace, residensen ti middelalderen til de skotske kongene. Omtrent 151 910 mennesker er beregnet bosatt i Perth.

Fortingall Yew i Perthshire er antatt å være det eldste treet i Storbritannia og ett av de eldste i hele Europa, et barlind som er antatt å være rundt 5 000 år gammel.

Skottlands eldste platebutikk, etablerte i 1967, den familieeide Concorde Music, ligger i Perth.

Byer
----

* Perth
* Crieff
* Dunkeld and Birnam
* Pitlochry
* Aberfeldy
* Auchterarder
* Bridge of Earn
* Blairgowrie
* Crianlarich
* Aberfoyle
* Callander
* Forgandenny

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Perthshire», *Scotland.org*
2. ↑  «Perth and Kinross (United Kingdom) - Scotland», *City Population*
3. ↑   «Yew», *Forestry and Land Scotland*
4. ↑  Bevan-Jones, Robert (2004): *The ancient yew: a history of Taxus baccata*. Bollington: Windgather Press. ISBN 0-9545575-3-0.
5. ↑  Concorde Music

Eksterne lenker
---------------

(en) Perthshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Perth & Kinross Council
* A Vision of Britain Through Time: A vision of Perth and Kinross

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Eksempel på en hard-faced ball-peen hammer
En **kulehammer** er en type hammer der slagdelen er halvkuleformet, enten på en eller to sider. En kulehammer med to avrundede sider kalles **drivhammer**.

Bruk
----

Kulehammere har flere bruksområder innen metallbearbeiding, og fås i flere ulike størrelser på den avrundede delen. 

Den kuleformede slagdelen brukes til å banke på platemetall. Den brukes blant annet til å forme mykt metall til skåler og andre gjenstander der åpningen er størst.

Den runde delen av hodet er nyttig for å avrunde kanter, slagherde overflater eller lage pakninger. For å lage en pakning holdes pakningsmaterialet over overflaten hvor den skal brukes, og kanten av pakningen blir så hamret på med den runde delen av hammeren.

Et annet eksempel på bruksområde er å forme plater ved hjelp av kulekamring, som foregår ved at den runde siden av hammeren danner små groper i platen. Dersom denne prosessen gjentas flere ganger vil man få en større grop i platen. Et annet bruksområde er å forme hodet på en nagl.

Varianter
---------

A. Kulehammer.B. Variant med avrundet vertikal kile.

C. Variant med avrundet horisontal kile.
Vanlige varianter av kulehammeren har istedenfor halvkuleform en avundet kile, vinklet enten vertikalt, horisontalt eller diagonalt. Kileformen bidrar til å spre metallet vinkelrett på hodet. De brukes ofte av smeder under smiing for å gi smislag eller for å gi slag til andre smiverktøy.

Hodemateriale
-------------

Hodet på kulehammere er vanligvis laget av varmebehandlet smidd høykarbon-stål eller legert stål, og er hardere enn overflaten på de fleste klohammere. Det finnes også hoder laget av messing, som er betraktelig mykere.

Referanser
----------

1. ↑  Iniguez, Ramon C. «Lesson Planner: How to make a gasket using a ball-peen hammer». California Department of Education. Besøkt 23. april 2018.
2. ↑  Cavette, Chris, *How hammer is made*,
3. ↑  Benford 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kuldebølgen i Europa 2006** var en uvanlig kuldebølge, noe som resulterte i unormale vinterforhold over store deler av Europa. Dette markerte en periode av ekstreme meteorologiske forhold hvor Sør-Europa hadde kulde og snø, mens steder i Nord-Norge var uvanlig mildt.

Fenomenet startet 20. januar i Russland med temperaturer under -40°C og bredte seg videre til Sentral-Europa. Deler av Polen, Slovakia og Østerrike opplevde temperaturer falle under -30°C. Kulden resulterte i dødsfall for anslagsvis 50 mennesker i Russland, og det var mange døde også i Moldova og Romania. En endelig dødsstatistikk viste omkring 200 døde i Europa. De abnorme forholdene avtok gradvis mot slutten av måneden.

Temperaturmålinger under kuldebølgen
------------------------------------

* Moskva : -31°C
* Warszawa : -26°C
* Kiev : -24°C
* Dresden : -21°C
* Berlin : -20°C
* Göteborg : -20°C
* Wien: -19°C
* București : -19°C
* Zürich : -9°C
* Granada  : -9°C
* Belfast : -8°C
* Genève : -6°C
* Korfu  : -1°C
* Casablanca  : -1°C
* Burgas, Bulgaria : -15°C

Nær frysetemperaturer ble også notert i Balearene, nordvestlige Afrika og lengst sør i Spania.

Referanser
----------

1. ↑  «BBC: Topsy turvy weather in Europe». Arkivert fra originalen 28. april 2005. Besøkt 28. april 2008.
2. ↑  *Le Figaro*, 23. januar 2006
3. ↑  USAtoday: Deadly cold wave sweeps across Europe
**Alfred Nilsson Lunde** (født 19. november 1942 i Os ved Bergen, død 9. mai 1996 i USA) var en norsk romfartsingeniør som arbeidet over 20 år i NASA. Han var sønn av Nils Larsson Lunde og Borghild Nilsdatter Særvoll.

Lunde avla eksamen ved University of Texas i 1966 og ble uteksaminert som sivilingeniør med romfart som fagområde. Han arbeidet for NASA siden, tilknyttet Lyndon B. Johnson Space Center i Houston, Texas der han for det meste arbeidet med baneberegninger tilknyttet Apollo-programmet, romfergeprogrammet og det internasjonale romstasjonprosjektet. 

Lunde satt sentralt i flere av NASAs mest kjente operasjoner, blant annet da Apollo 13 måtte returnere til Jorden i mars 1970 etter en eksplosjon om bord.

Lunde skrev flere bøker om romfart. Han mottok presidentens frihetsmedalje for arbeidet med å returnere de tre astronautene i Apollo 13.

Bibliografi
-----------

* *Fottrinn på Månen*
* *Romfartsrevolusjonen* (sammen med Poul Henrik Poulsson)
* *Utfordringen : Challengers ulykkesferd*

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Alfred N. Lunde, (19.november 1942 - 09.mai 1996).», besøkt 16. august 2021[Hentet fra Wikidata]
Påminnelse om overgangen fra sommertid til normaltid.
**Normaltid** er offisiell klokketid i et område, i dagligtale iblant kalt «vintertid», i den delen av året det ikke er sommertid.

Tidligere var det forskjellig lokal soltid på forskjellige steder avhengig av hvor sola stod på himmelen. Bedre kommunikasjoner med telegraf og jernbane på 1800-tallet førte til behov for å synkronisere klokketida i såkalt «jernbanetid» på steder som lå langt fra hverandre i østlig og vestlig retning. Britiske jernbaneselskaper tok i bruk Greenwich Mean Time (GMT), det vil si felles standardtid for hele Storbritannia med utgangspunkt i Greenwich i London, fra 1847. GMT ble innført som referansetid over hele verden i 1884. GMT ble erstattet av begrepet UTC i 1972.

I 1879 kom forslaget om å dele hele jorda inn i områder med samme normaltid, det vil si i tidssoner. Japan var først ute og tok systemet i bruk i 1888, mens sonetid ble innført i Norge i 1895. Man brukte i Norge Greenwichtid pluss en time, tilsvarende tiden ved 15°-meridianen, som ligger nær Örebro og Bodø. Soltiden i Vardø er 63 minutter før normaltiden, og i Bergen er soltiden 39 minutter bak normaltiden. Norges offisielle normaltid tilsvarer mellomeuropeisk tid, det vil si UTC+1. Ved sommertid stilles klokken én time frem, det vil si UTC+2. Klokken stilles frem én time siste søndag i mars og tilbake én time siste søndag i oktober.

Se også
-------

* Soltid
* Tidssoner

Eksterne lenker
---------------

* Log um sams normaltid fyr kongeriket Norig (1894-06-29)
* Lov om målenheter, måling og normaltid (Gjelder fra 2008-01-01)
* Bergen lå 22 minutter bak Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
***Love Never Dies*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av King Vidor.

Handling
--------

John og Tillys lykkelige ekteskap blir ødelagt når faren til Tilly oppdager sannheten om den skandaløse fortiden til Johns mor. John, uvitende om svigerfarens innblanding i familien sin, tror at Tilly har forlatt ham.

Så John forlater også byen. Faren hennes får deretter Tilly til å tro at John har dødd i en ulykke, og faren hennes forsøker å presse Tilly for å gifte seg med en annen mann.

Skuespillere
------------

* Lloyd Hughes som John Trott
* Madge Bellamy som Tilly Whaley
* Joseph Bennett som Joel Eperson
* Lillian Leighton som Mrs. Cavanaugh
* Fred Gamble som Sam Cavanaugh
* Julia Brown som Dora Boyles
* Frank Brownlee som Ezekiel Whaley

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 27. mai 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 27. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Utenriksministrene ankommer bygningen til det allierte kontrollrådet i Berlin, 3. juni 1972.
**Firemaktsavtalen** om Berlins status ble inngått 3. september 1971 mellom de fire okkupasjonsmaktene i Tyskland etter andre verdenskrig. Avtalen medførte blant annet at Vest-Berlin fikk sterkere tilknytning til Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland), men ikke at byen ble en fullverdig del av landet.

Avtalen om trådte i kraft etter en seremoni i Berlin 3. juni 1972. Avtalen ble da undertegnet av utenriksministrene Andrei Gromyko, Sovjetunionen, Alec Douglas-Home, Storbritannia, Maurice Schumann, Frankrike og William P. Rogers, USA.

Forhandlingene hadde pågått i bygningen til Det allierte kontrollrådet i Heinrich-von-Kleist-Park i Berlin, siden 26. mars 1970. De vestlige allierte gikk i forhandlingene inn for at samtlige fire makter skulle ha råderett over hele Berlin, mens Sovjetunionen ville innskrenke dette til å gjelde Vest-Berlin.

Avtalen bekreftet til slutt Vest-Berlins tilhørighet til Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland). Dette skulle gjelde i så vel økonomiske som samfunnsmessige og rettslige forhold. Sovjetunionen garanterte transittruter fra Vest-Tyskland på vei, vannvei og jernbane. Imidlertid skulle Berlin ennå ikke være noen formell del av Forbundsrepublikken. Avtalen medførte at Berlin ikke lenger var noen spenningselement i forholdet mellom Østblokken og de vestlige landene.

Vestmaktene hadde tidligere gjort både Moskva- og Warszawa-avtalene avhengig av en senere inngåelse av firemaktsavtalen. Moskvaavtalen gikk mellom Forbundsrepublikken Tyskland og Sovjetunionen om grensene mellom det daværende DDR og Polen (Oder-Neisse-linjen) og den tysk-tyske grense. Warszawaavtalen var mellom Forbundsrepublikken Tyskland og Polen. Den omfattet også Oder-Neisse-linjen, men dessuten familiegjenforening mellom daværende Vest-Tyskland og Polen. Det kommunistiske Polen hadde på dette tidspunktet stengte grenser.

Referanser
----------

1. ↑  Hansen Bundt, Kate (1993). *Det indre og det ytre tyske spørsmål : tysk gjenforening i lys av tyske nasjonalpolitiske interesser og europeiske sikkerhetsinteresser*. Norsk utenrikspolitisk institutt. s. 33.
2. 1 2  Deutschland, Stiftung Deutsches Historisches Museum, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Kapitel: Vier-Mächte-Abkommen». *www.hdg.de* **(tysk)**. Besøkt 31. juli 2023.
3. ↑  Bildung, Bundeszentrale für politische (17. mai 2022). «Vor 50 Jahren: Bundestag stimmt für Ostverträge». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 30. juli 2023.