recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reidar Ludvig Webster** (født 11. januar 1935 i Oslo, død 15. januar 2022) var en norsk embetsmann. Webster var i en årrekke et kjent ansikt i media gjennom sitt virke som riksmeglingsmann, et embete han hadde fra 1988 til 2004.

Han var sønn av direktør Reidar Ludvig Webster (1905–1966) og pianist Astrid Thyrnhi (1901–1981). Han tok examen artium i 1953 og juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1963. Han arbeidet blant annet som sekretær i Justisdepartementet og som dommerfullmektig i Narvik. Fra 1972 var han byråsjef i Kommunaldepartementets arbeidsmiljøavdeling. Han ble assisterende riksmeglingsmann i 1978 og ble i 1988 utnevnt til riksmeglingsmann. Webster skulle få mye av æren for det gode samarbeidsklimaet som ble skapt mellom LO og NHO gjennom 1990-tallet.

Webster var i tidligere år aktiv innen flere idretter. Blant annet padlet han på landslagsnivå og var i en periode president i Norges Padleforbund.

Han var fra 1963 gift med tingrettsdommer Ingeborg Haldis Aslaksen. Websters datter Bergljot Webster er høyesterettsdommer.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Riksmekleren, «Tidligere riksmeklingsmann Reidar Webster er død», utgitt 17. januar 2022, besøkt 19. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Reidar Wbster (87) er død - Hadde respekt i alle miljøer* - VG 19. januar 2022
4. ↑   Karl-Olaf Nysterud og Stein Lier Hansen: *Reidar Webster (1935-2022)* - Minneord i Aftenposten 2. februar 2022
5. ↑  Mats Wilhelm Ruland: *Reidar Webster* - Minneord i Aftenposten 2. februar 2022
6. ↑  Stein Aabø: *Reidar Webster (1935-2022)* - Minneord i Klassekampen 21. januar 2022
7. ↑  «Nytt blod i Høyesterett». *TV 2* **(norsk)**. 31. oktober 2008. Besøkt 19. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Robert Aske** (født 1500 i Yorkshire, død 12. juli 1537 i York) var en engelsk advokat som ledet opprøret Nådens pilegrimsferd i York i 1536. Han ble henrettet for høyforræderi av Henrik VIII av England i 1537.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Robert Aske var en yngre sønn av sir Robert Aske fra Augthon ved Selby. Han vokste opp i York og flyttet senere til London. Han tilhørte en gammel Yorkshirefamilie, med gode forbindelser. En av Askes fettere var Henry Clifford, 2. jarl av Cumberland.

### Karriere

Han ble advokat, og var *fellow* var Gray's Inn. Aske var en gudfryktig mann, og reagerte sterkt på Henrik VIIIs endringer i kirkeordningen. Spesielt reagerte han på oppløsningen av klostrene. Da det brøt ut et opprør i York i oktober 1536 var han på vei hjem fra London. Han var ikke involvert fra starten av, men tok raskt over ledelsen, og innen 10. oktober ble han regnet som bevegelsens leder. Den dagen brøt et opprør i Lincolnshire sammen, og kort tid etter tok Aske og omkring 9000 opprørere kontroll over York. 

Cliffords Tower i York, der Aske ble henrettet i 1537
Han forhandlet med kongens menn i nord, Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk og George Talbot, 4. jarl av Shrewsbury, og ble lovet fritt leide til kongens palass hvor han skulle få en audiens. I samtalen med Henrik VIII fikk han løfter om at alle opprørere ville bli benådet og at spørsmålene de tok opp ville bli tatt opp når et parlament skulle innkalles i York innen et år. Aske stolte på dette, og oppfordret opprørerne til å spre seg.

Kort tid etter ledet Francis Bigod et nytt opprør i Cumberland og Westmorland, som Aske forsøkte å stoppe. Dette gav Henrik VIII mer enn nok anledning til å gå tilbake på sine løfter, og flere ledere ble arrestert. Aske ble ført til Westminster og dømt for høyforræderi. Han ble så ført tilbake til York, hvor han ble hengt. Noen versjoner av historien forteller at han ble hengt, trukket og kvartert, hvilket var den vanlige straffen for forrædere, men det er også mulig at han ble benådet til vanlig hengning, en langt mindre smertefull måte å dø på, ettersom de fleste kilder kun nevner dette. Hans legeme ble hengt i lenker på muren på Norfolk Castle.

Navnebror
---------

Robert Aske deler navn med en annen ved samme navn, som trolig kom fra samme familie. Denne andre Aske var en formuende sytilbehørshandler i det sentrale London. Denne Robert Aske er mest kjent for at han etterlot en stor del av sin formue til velgjørenhet som grunnla et antall skoler.

Litteratur
----------

* Richard W. Hoyle: *The Pilgrimage of Grace and the Politics of the 1530s*. Oxford University Press, Oxford 2007, ISBN 978-0-19-925906-9.
* Geoffrey Moorhouse: *Pilgrimage of Grace. The rebellion that shook Henry VIII's throne*. Phoenix Press, London 2003, ISBN 1-84212-666-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
TASCAM 85 16B, en analog bandopptaker som kan spille inn 16 spor på en 1 toms tape.
**Flersporsinnspilling** er en metode for lydinnspilling som gjør at en kan spille inn flere forskjellige lydkilder og danne en helhet. Veldig mye av popmusikken er spilt inn med flere spor. Dette gjør at en artist for eksempel kan spille inn på spor 2, mens han lytter til spor 1. En kan så spille inn spor 3, mens en lytter til spor 1 og 2. De tre sporene kan så spilles av samtidig som om de ble spilt inn samtidig.

Enkelte ganger kan to spor mikses sammen til et spor, slik at det ene av de to sporene ble ledige. The Beatles' plateprodusent George Martin benyttet seg av denne teknikken på flere av albumene deres med bare firesporsopptakere fram til åttesporsopptakere ble tilgjengelig på White Album. The Beach Boys sitt *Pet Sounds* var et av de første albumene som ble spilt inn med åttesporsopptakere (1965-1966).

Når innspillingen er ferdig blir alle sporene «miksa sammen» gjennom en miksepult til en to-spors stereoopptaker, som så kan kopieres og distribueres. Film og DVD-musikk kan mikses til fire eller flere spor, såkalt surround-lyd.

Prosessen ble funnet opp og utviklet av gitaristen Les Paul i 1940-årene med økonomisk støtte og inspirasjon fra Bing Crosby og Ampex Corporation. Dette skapte den første 8-sporsopptakeren som benyttet en 1 toms tape.

Referanser
----------

1. ↑  «All You Need is Ears» av George Martin fra Google Books. Vitja 26. september 2008
Gitaristen og låtskriveren Reidar Vinje Stensvold med bandet Herrene i Haven 2017: Olaf «Knerten» Kamfjord, Terje Johannesen, Rune Jensen, Vinje Stensvold, Stein Erik Lunde og Jon Kirkebø Rosslund. Foto: Frank Suhr, Urijazz, Tønsberg 
**Reidar Vinje Stensvold** (født 23. november 1961) er en norsk musiker og låtskriver. 

Stensvold synger og spiller gitar, blant annet i bandet Herrene i Haven fra Tønsberg sammen med gitaristen Andre Vrolijk, bassisten Olaf Kamfjord, gitaristen Terje Johannesen, trommeslageren Jon Rosslund og tekstforfatteren Stein Erik Lunde. Vinje Stensvold har også samarbeidet med Silje Nergaard, Odd Børretzen og flere. Han har deltatt i en rekke barnetimeproduksjoner for NRK og spilt inn og skrevet musikk til barnesanger med tekst av Gro Dahle. Vinje Stensvold har komponert musikk til og deltatt i flere produksjoner for Rikskonsertene og Den kulturelle skolesekken, deriblant om Henrik Ibsen, Edvard Munch og Henrik Wergeland.[]

CD-utgivelser
-------------

* 1985: Lars Martin Myhre / Slagen storband: *Bak Speilet*, tekster av Jens Bjørneboe, utgitt på Hot Club Records
* 1996: *Ødeland kvartal*, sanger av Bob Dylan på norsk
* 1999: *Herrene i Haven: Det hender så mangt en sommernatt*
* 2000: *Sanger fra Himmel og Hav* – Lunde/Johannesen
* 2005: Arnt Martin Brynildsen: *Gåtefullt stille*, tekster av Aasmund Brynildsen, utgitt på eget forlag
* 2006: *Blårollinger* – barneplate med diverse artister
* 2008: *Herrene i Haven: Drar til sjøs*
* 2008: *Det bobler i lava*, barnesanger av Gro Dahle, sammen med Olaf Kamfjord
* 2013: *Herrene i Haven: Går i terapi*
* 2017: *Herrene i Haven: Bare et pust*
* 2020: «Herrene i Haven: Villmarka inni deg»
* 2023: «Herrene i Haven : Høysang»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reidar Vinje Stensvold på Discogs Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Rom i det underjordiske tunnelsystemet ved fortet. Foto: Tommy Gildseth 
**Hær Kystbatteri 31./979 Justøy (HKB 31./979)** (tysk: **Heeres Küsten Batterie 31./979 Justöen)**, også kalt **Festung Birkenstrasse**, var et tysk hærkystfort ved Maurviga på Justøya i Lillesand kommune. Mesteparten av anlegget ligger der fortsatt, selv om noen bunkere er blokkert og alt av utstyr har blitt fjernet.

I mai 1941 ankom de første tyskerne området, og innen mars var resten på plass. En entreprenør fra Grimstad, sammen med arbeidere fra Grimstad og Lillesand, jobbet på anlegget i perioden 1941–45. Både utskrevne arbeidere fra Organisation Todt og russiske krigsfanger, som ankom i 1943, gjorde mye av grovarbeidet.

Festningen hadde et mannskap på to offiserer, 13 underoffiserer og 52 menige. 
Den var ett av ca. 280 kystbatterier som tilhørte hæren. Det lå i alt ca. 400 slike kystbatterier langs kysten, de resterende tilhørte marinen.

Hovedbestykningen var fire 10,5 cm K332 (f) Schneiderkanoner, krigsbytte fra Frankrike med en rekkevidde på ca. 16 000 meter. 
I tillegg var anlegget omringet av minefelt og piggtråd, og både maskingeværer og flammekaster beskyttet festningen fra angrep fra landsiden. 
Alle byggverk var standardiserte, og det finnes flere identiske konstruksjoner langs kysten.

Se også
-------

* Kystfort
* Festung Norwegen
* Atlanterhavsvollen

Litteratur
----------

* Christensen, Pål Henrik og Nyberg, Torkjell: "Kystfortet på Justøy" utgitt av Vestre Moland og Lillesand Historielag.
* Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. ISBN 8299087813.

Eksterne lenker
---------------

* HKB 31./979 Justöen
* Klar til strid : Kystartilleriet gjennom århundrene, s. 264

Portal: Andre verdenskrig
**Heinkel He 51** var et tysk jagerfly.

Som en videreutvikling av Heinkel He 49 fløy prototypen **He 51a** første gang sommeren 1933. Denne ble fulgt av en preproduksjonsserie på ni fly under betegnelsen **He 51A-0** for evaluering av det tyske flyvåpenet, og i mai 1934 begynte de flyene av den første serieproduserte varianten **He 51A-1** å bli ferdige. Etter 150 He 51A-1 gikk man over til å produsere neste variant under betegnelsen **He 51B-1** som i tillegg til noen små forbedringer kunne utstyres med eksterne drivstofftanker. 450 fly av denne varianten ble produsert, av disse 46 fly utstyrt med flottører under betegnelsen **He 51B-2**. Den siste produksjonsvarianten **He 51C-1** ble utstyrt med festemekanismer for seks bomber på 10 kg hver for å kunne brukes til nærstøtte, hovedsakelig med tanke for eksport men noen få tilsvarende fly ble levert det tyske flyvåpenet under betegnelsen **He 51C-2**. I alt 100 He 51C-1 og He 51C-2 ble bygget.

79 He 51C-1 ble sendt til fronten under den spanske borgerkrigen, 51 for det spanske flyvåpenet og resten ble brukt av Legion Condor. 

Som jagerfly ble He 51 pensjonert av det tyske flyvåpenet i 1938. Men flytypen fortsatte å gjøre tjeneste som treningsfly, også under den andre verdenskrig.

Spesifikasjoner
---------------

framlessframless

|  | He 51B-1 |
| --- | --- |
|  | Dimensjoner |
| Vingespenn | 11,00 m |
| Vingeareale | 27,20 m² |
| Lengde | 8,40 m |
| Høyde | 3,20 m |
|  | Vekt |
| Netto vekt | 1 460 |
| Maksimal startvekt | 1 895 kg |
|  | Ytelser |
| Topphastighet | 330 km/t |
| Marsjhastighet | 280 km/t |
| Klatrehastighet | 11,90 m/sek |
| Topphøyde | 7 700 m |
| Rekkevidde | 570 km |
|  | Annet |
| Motorer | 1× BMW VI 7,3Z væskeavkjølt V12 (750 hk) |
| Bestykning | 2× 7,92 mm mitraljøser |
|

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging Arkivert 14. desember 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kart over Lincoln Highway fra 1916
**Lincoln Highway** var den første transkontinentale motorveien for biler i USA.

Idéen til veien ble lansert i 1912 av entreprenøren Carl G. Fisher, og prosjektet ble formelt en realitet 31. oktober 1913. Veien gikk opprinnelig fra Times Square i New York til Lincoln Park i San Francisco, gjennom 13 stater; New York, New Jersey, Pennsylvania, Ohio, Indiana, Illinois, Iowa, Nebraska, Colorado, Wyoming, Utah, Nevada og California. I 1915 ble «Colorado-loopen» fjernet, og i 1928 ble veien endret slik at den gikk via den nordre delen av Vest-Virginia. Veien har dermed passert gjennom 14 delstater, 128 fylker og over 700 byer i løpet av historien.

I 1913 målte veien 5 454 km. I løpet av årene har den blitt forbedret og endret en rekke ganger, og i 1924 hadde strekningen blitt kortet ned til 5 057 km. Hvis man regner med originalruten og alle endringene opp gjennom årene, måler veien 9 450 km.

Referanser
----------

1. ↑  Weingroff, Richard F. (7. april 2011). «The Lincoln Highway». *Highway History*. Federal Highway Administration. Besøkt 12. april 2015.
2. ↑  Kalkulert av «the Lincoln Highway Association National Mapping Committee» ledet av Paul Gilger, 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lincoln Highway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Hær Kystbatteri 27./975 Melland øst (HKB 27./975)** (tysk: **Heeres Küsten Batterie 27./975 Melland-Ost**) var et tysk kystfort, også kalt Støttepunkt Melland (Stützpunkt Melland), eller *Melland fort*, som ligger ut mot Trondheimsleia ved Melland på Skardsøya i Aure kommune. Fortet ble oppført i 1944 av rundt 1000 mann, stort sett russiske krigsfanger. Anlegget bestod opprinnelig av en jernbane (fra Drageidet til festningsanleggene), åtte kanonstillinger fordelt på to batterier, flere luftvernstillinger og en del bygninger, deriblant et lasarett og et soldathjem. Tyskerne kalte fortet *Stützpunkt Melland*[].

Kystfortet ble bygd over et stort område, og er i dag et godt besøkt friluftsområde.

Litteratur
----------

* Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. s. 164. ISBN 8299087813.

Eksterne lenker
---------------

* Melland Forts Venner

| * v
* d
* r
Artilleriegruppe Drontheim-West HKAA II/975 |
| --- |
| 
* HKB 21./975 Hevnskjöld-Süd
* HKB 22./975 Melland-West
* HKB 23./975 Hevnskjöld-Nord
* HKB 27./975 Melland-Ost
* HKB 6./971 Hemnefjord
* HKB 2./976 Edöy
* HKB 24./975 Snilfjord
* HKB 25./975 Hemnefjord
* HKB 26./975 Vinjefjord
* HKB 20./975 Leksan

 |

Portal: Andre verdenskrig
Aleksandrov-koret med Danseensemblet, under en forestilling i Warszawa i 2009
**Valerij Mikhailovitsj Khalilov** (russisk: Валерий Михайлович Халилов; født 30. januar 1952 i Termiz i Den usbekiske SSR i Sovjetunionen, død 25. desember 2016 i Svartehavet utenfor Sotsji i Russland) var en russisk dirigent, komponist og folkekunstner. Han var leder for Aleksandrov-ensemblet og omkom under en flystyrt.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Valerij Khalilov ble født i en familie berømt for å ha frembragt militærkomponister. Da han var fire år gammel begynte han å komponere sin egen musikk. 

Fra 1970 til 1975 tok han utdannelse som militærkapellmester ved Konservatoriet i Moskva. 

### Karriere

Som dirigent for militærorkesteret tilknyttet *Pusjkin høyere skole for radioelektronikk for luftforsvaret* vant han førstepremien for militærorkestre i Militærdistriktet Leningrad i 1980, og ble med dette lagt merke til av lederen for militærokesteret for Militærdistriket Moskva, generalmajor Nikolai Mikhailov. Han ble hentet dit som orkesterets assisterende dirigent i 1984. 

Han ble deretter overført til styringsorganet for militærorkestertjenesten for de sovetiske væpnede styrker senere samme år, og fikk sin første nasjonale fjernsynseksponering ved revolusjonsdagsparaden og seiersdagsparaden det påfølgende året som en av de assisterende dirigenter for militærorkesteret. 

Fra 2002 til sin død var han sjefsdirigent for de russiske militære stridskrefters militærorkester «Slusjba».[] Med dette ensemblet foretok han mange utenlandsturneer, blant annet til Tyskland, Østerrike, Sveits, Belgia, Finland, Frankrike, Polen, Sverige, USA, Mongolia og Nordkorea. Han dirigerte de samlede russiske militærorkestre under den årlige *Seiersdag*sparaden på Den røde plass i Moskva hele 14 ganger, flere ganger enn noen før ham. 

I april 2016 ble han forfremmet til generalløytnant og til leder av Aleksandrov-ensemblet.

Som komponist skrev Khalilov mange militærmarsjer for blåseorkester, romanser, og sanger. Blant hans roligere komposisjoner var *Adagio* og *Elegi*, blant hans marsjer *Kadett*, *Ungdom*, *Rynda* og *Ulan*.

### Død

Han døde i flystyrt med en Tupolev Tu-154B-2 den 25. desember 2016, som var tatt av fra Sotsji med kurs for Syria.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Valery Khalilov, pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Die Zeit, 25. Dezember 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valery Khalilov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Valerij Khalilov på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Более 50 оркестров будут участвовать в параде на Красной площади
* Валерий Халилов at Echo of Moscow
* Валерий Халилов: "Спасская башня на Сахалине" - продолжение московского фестиваля

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz
 |
**Heinkel He 50** var et tysk rekognoseringsfly og lett bombefly.

Den første prototypen fløy første gang under betegnelsen **He 50aW**, utstyrt med flottører som sjøfly. Denne ble fulgt av en landvariant under betegnelsen **He 50aL**, som ble evaluert av det tyske flyvåpenet. Denne ble satt i produksjon som **He 50A** og tatt i bruk først som treningsfly fra 1933 og fra 1935 som stupbombefly, men kunne også brukes som et to-seters rekognoseringsfly. Som stupbombefly ble He 50 erstattet av Junkers Ju 87 og Henschel Hs 123 etterhvert som disse ble tilgjengelige, men fikk en ny rolle våren 1943 som nattangrepsfly på østfronten fram til flytypen ble faset ut i september 1944.

He 50 ble også eksportert til Japan, under betegnelsen **He 66**, og til Kina som **He 66aCh** og **He 66bCh**.

Spesifikasjoner
---------------

|  | He 50A |
| --- | --- |
|  | Dimensjoner |
| Vingespenn | 11,50 m |
| Vingeareale | 34,80 m² |
| Lengde | 9,60 m |
| Høyde | 4,40 m |
|  | Vekt |
| Netto vekt | 1 600 kg |
| Lastet startvekt | 2 620 kg |
|  | Ytelser |
| Topphastighet | 235 km/t |
| Topphøyde | 6 400 m |
| Rekkevidde | 600 km |
|  | Annet |
| Motorer | 1× Bramo 322B stjernemotor (650 hk) |
| Bestykning | 1× 7,92 mm MG 15 mitraljøse |
| Bombelast | 250 kg |

Portal: Andre verdenskrig
General **Mamerto Alejandrino Natividad** (født 12. juni 1871 i Bacolor, Pampanga, Filippinene, død 11. november 1897 i Cabiao, Nueva Ecija) var øverstkommanderende for den filippinske revolusjonshær i det sentrale Luzon i den første fasen av Den filippinske revolusjon (1896–1897), den yngste av revolusjonens generaler.

Mamerto Natividad studerte ved Ateneo de Manila og ved *Colegio San Juan de Letran* i Manila. Han sluttet seg til de revolusjonære den 28. august 1896 for å hevne spanjolenes drap på hans far, Mamerto Natividad sr. Han ble satt i fengsel for å ha skutt en spansk dommer som hadde fiket til hans yngre bror. Kort tid etter klarte han å rømme og sluttet seg til general Emilio Aguinaldos revolusjonshær. Han ble den yngste hærfører med generals rang under revolusjonen, og ledet sine tropper i kamp mot spanjolene blant annet i San Rafael i Bulacan og i Tayug i Pangasinan. 

Mamerto Natividad var også en av de revolusjonære som undertegnet Biak-na-bato-erklæringen som etablerte en provisorisk, selvstendig, filippinsk regjering. 

Han ble drept av en spansk *cazador*, en skarpskytter, i San Fernando, Cabiao, provinsen Nueva Ecija.

Litteratur
----------

* Filipinos In History by the National Historical Institute, 1990, pp. 53–55
* Revolt of the Masses, Teodoro Agoncillo, 1956, pp. 259–275
* Manuel, E. Arsenio (1955). *Dictionary of Philippine Biography*. Filipiniana Publ. s. 289–292.
* The Price of Freedom by Gen. Jose Alejandrino
* Hall of Fame, Sol H. Gwekoh, newspaper article
**Valerij Georgijevitsj Babitsj** (ukrainsk: Валерій Георгійович Бабич; født 25. august 1953 i Brodi helt vest i Den ukrainske sovjetrepublikk, død 29. oktober 2020 i Kyiv i Ukraina) var en ukrainsk politiker, økonom og forretningsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, tidlig virke

Babitsj kom fra Brodi i Lviv oblast, og studerte i Kiev (Kyiv). 

Etter eksamen virket han ved Det ukrainske vitenskapsakademi, i ungdomsorganisasjoner, Ukrainas statsplanlegging og for det ukrainske ministerråd.

### Forretningsmann

I 1990 grunnla og ledet han selskapet «Inter-Invest», og i 1991 ble han valgt til styreformann for RAO «Ukrainian Exchange». Året etter, etter at RAO «Ukrainian Exchange» var blitt reorganisert til JSC «Ukrainian Financial Group», ble han valgt til dets president. Årene 1993-1994 var han rådgiver for den ukrainske president Leonid Kravtsjuk vedrørende markedsøkomomiske spørsmål.

### Politiker

I 1994 og i 1998 ble han valgt til landets Verkhovna Rada.

Babitsj grunnla og ledet mange organisasjoner som, støttet opp om demokratiske reorganiseringer og markedsreformer i Ukraina og i Samveldet av uavhengige stater (SUS).[] Han ble i 1991 valgt til president for Kongressen for børser i Sovjetunionen, og i det uavhengige Ukraina ble han de påfølgende årene valgt til leder av Kongressen for forretningskretser, Den østeuropeiske entreprenørforening og Den all-ukrainske entreprenørforening.

Fra 1998 til 2003 var han formann for det politiske partiet Den all-ukrainske union «Tsjerkasjtsjany» (Всеукраїнське об'єднання «Черкащани»). I 2002 ble han gjenvalgt til leder av JSC «Ukrainian Financial Group», i 2004 ble han styreformann for samme selskap, og i 2006 ledet han «Ukrainian Financial Group Corporation».

Babitsj var blant dem som organiserte Den ukrainske union for industrifolk og entreprenører, og ble gjenvalgt gjentatte ganger til dens leder. Han ble formann for «Føderasjonen av vennskapsselskaper mellomn Ukraina og utenandske stater, president for «Den ukrainske internasjonale kristne karitative stiftelse» og visepresident for «Ukrainian International Foundation Taras Shevchenko». Han forestod omfattende katitative prosjekter og støttet en rekke initiativer innen vitenskap, kultur, kunst, litteratur og sport.[]

### Død

Babitsj døde av covid-19 den 29. oktober 2020 på et sykehus i Kyiv i en alder av 67 år

Referanser
----------

1. ↑  Від коронавірусу помер екс-нардеп Валерій Бабич
2. ↑  Бабич Валерій Георгійович
3. ↑  БАБИЧ Валерій Георгійович, відомий підприємець, громадсько-політичний діяч, перший президент АТ "Українська фінансова група"
4. ↑  Від коронавірусу помер Валерій Бабич – екснардеп і кандидат у президенти
**Valerij Kobelev** (russisk Валерий Кобелев, født 4. mars 1973 i Kaluga) er en tidligere russisk skihopper, som inntil 1995 drev med kombinert.

Han debuterte i verdenscupen i 1995. I sesongens nest siste hopprenn i 1999, et skiflygingsrenn i Planica, skadet han seg stygt i det som den norske hoppkommentatoren Arne Scheie har omtalt som «skihistoriens aller styggeste fall». Kobelev mistet trykket på den venstre skien i satsen, tok salto rett fram og landet på nakken på 80 meter. Bevisstløs skled han ned det 200 meter lange unnarennet. Han ble etter ca. 7 minutter gjenopplivet, men legene valgte å dope ham ned og han ble sendt til sykehus med hjernekvestelse og ble deretter lagt i kunstig koma. Etter flere måneders rekonvalesens kom han tilbake til verdenscupen.

Kobelevs beste resultat i et enkeltrenn var en femteplass i Sapporo i januar 2002. Sammenlagt kom han som best på 21.-plass i sesongen 2001/02. Han deltok for siste gang i verdenscupen i 2006 i Willingen, hvor han ble nest sist.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valerij Kobelev – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Valerij Kobelev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Valerij Kobelev – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Eyjolv Dådaskald** (norrønt *Eyjólfr dáðaskáld*) var en skald som var aktiv tidlig på 1000-tallet. Tilnavnet «Dådaskald» beskrev en skald som diktet om høystemte dåder.

En hedensk hirdskald
--------------------

Med unntak av det som kan bli antatt fra hans diktning er det ingenting som er kjent om Eyjolf. Han kan ha vært fra Island slik som mange andre islandske skalder fra denne tiden, men ut ifra de manglende informasjonen om hans liv kan han like gjerne ha vært norsk.

Refrenget fra *Bandadråpa* feirer Eirik Ladejarl for å seire «ved guders vilje», en frase som er lånt fra Einar Skålaglams kvad *Vellekla*. Einar var hirdskald hos Eiriks far, Håkon Ladejarl. Den hedenske referansen i diktet om den tilsynelatende kristne Eirik kan antyde at skalden selv ikke var kristen.

Drottekvad om Eirik jarl
------------------------

Eyjolv var en av hirdskaldene til Ladejarlen Eirik Håkonsson, hersker av Norge, som han kvedet *Bandadråpa* for, det eneste kvad som er etterlatt av Eyjolv. I alt er det kun bevart åtte vers og et refreng fra dette drottekvadet i kongesagaene, hovedsakelig i *Heimskringla* og i Skaldskaparmål. Kvadets innhold er også gjengitt i *Fagrskinna*.

De bevarte delene av *Bandadråpa* handler om de tidlige dådene til Eirik jarl, hans drap på Skofte Skagesson på Møre, om å bli jarl i ung alder, hans vikingtokt i Østersjøen og hans angrep på den russiske byen Ladoga. I henhold til sammendraget i *Fagrskinna* var det fullstendige kvadet mye mer omfattende og innbefattet også omtale av slaget ved Svolder i år 1000 og tiden etter slaget. Et vers som er omtalt i *Olav Tryggvasons saga* (side 135) i *Heimskringla*:

*Seint på kvelden seilte*
*den unge skipsfører*
*med like ungt mannskap*
*gjennom utvær mot hersen;*
*han svingte sverd som luet*
*mot skjoldets runde bue,*
*gledet ulv og ramner;*
*gav dem Skofte til åte.*
Kvadet kan ha bli diktet en gang rundt år 1010.

Litteratur
----------

* *Fagrskinna. En norsk kongesaga*, oversatt av Johan Schreiner, Fabritius 1926. Andre utgave 1972. ISBN 82-07-01607-8

Eksterne lenker
---------------

* Eyjólfr dáðaskáld: Bandadrápa 1-9

Portal: Litteratur
Denne artikkelen omhandler tv-programmet.  For filmen fra 2007, se Nå eller aldri (film).

***Nå – eller aldri!*** er et norsk underholdningsprogram og gameshow med Trygve Rønningen som gikk på TV 2 i 1994.

Konseptet i dette todelte studiobaserte programmet var å få vanlig folk til å ta en utfordring, noe som enkelte ganger bestod i å gjøre ting som enten var motbydelig eller skremmende. Det kunne for eksempel bestå av å spise meitemark og biller eller stikke hånda ned i en glassbeholder etter penger samtidig som beholderen også inneholdt store edderkopper. En annen del av programmet besto av at programlederen avslørte diverse trylletriks. 

Programmet hadde et seersnitt på 320 000.

Trusler
-------

Rønningen ble møtt med en del kritikk fra magikere og illusjonister etter at det ble kjent at han hadde til hensikt å avsløre kjente trylletriks i programmet. Rønningen skal også ha mottatt enkelte trusler. Noe som førte til han måtte flytte hjemmefra og få politibeskyttelse.

Referanser
----------

1. ↑  Gard Steiro; Torry Pedersen, redaktører. (på nb, no), *Verdens Gang*, Norge: Schibsted, ISSN 0806-0894, OCLC 213860162, Wikidata Q1139355,
2. ↑  «TRYGVE FOR SISTE GANG». *VG*. 21.10.1994. «Programmet har hatt rundt 320 000 seere, ifølge tallene fra MMI.»
3. ↑  «ARNARDO RASER MOT TV 2». *VG*. 24.1.1994. «I programmet «Nå eller aldri» akter TV 2 fredag å avsløre hvordan flere av de mest kjente trylletriksene gjennomføres. Dette har avstedkommet svært sterke og negative reaksjoner fra norske tryllekunstnere som mener at TV 2 ødelegger levebrødet deres.»
4. ↑  «Leide bodyguard mot tryllemann - Tv - Dagbladet.no». *www.dagbladet.no*. Dagbladet. 1998. Besøkt 15. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Klipp av en episode (YouTube)
**The Sapphires** (etablert 1965 i Oslo, nedlagt 1968) var et norsk rytme-og-blues band, kjent fra plateutgivelser og fremførelser på Club 7.

De bestod av «Little» Earl Wilson og Tommy Merg vokal,
Nils Bjørness gitar,
Svein Hansen bass,
Arild Wikstrøm orgel,
Alf Kjellman / Knut Riisnæs / Hans Petter Knudsen / Carl Magnus Neumann saksofon,
Jarl Johansen trompet og
Tom Karlsen trommer.
Vikarierende musikere var Christian Reim / Arild Boman på B3 orgel, Ole Jacob Hansen på trommer. De ga ut en rekke singler titulert
*I can't believe it /* Night tripper's Jerk,
*Papa's got a brand new bag / Out of Sight* og
*Don't play that song / Midnight Hour* 
(Polydor, produsert av Svein Erik Børja),
samt akkompagnerte Wenche Myhre på
hennes *Love a GoGo* i 1967.

Referanser
----------

1. ↑  «Info about the group: "The Sapphires" | Ola Narr Studio». *www.olanarrstudio.no*. Besøkt 21. september 2020.
2. ↑  Earl Wilson Arkivert 1. august 2015 hos Wayback Machine. biografi fra Norsk Musikkinformasjon (6.8.06)

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Sapphires på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Sapphires på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Sapphires på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs
 |
**Robert Allenby** (født 12. juli 1971) er en australsk profesjonell golfspiller.

Han ble profesjonell i 1992 og gjorde tidlig stor suksess. Han toppet pengelisten på PGA Tour of Australasia allerede første året, og igjen i 1994. Han begynte etter hvert også å spille på Europatouren, og dette var hans viktigste tour frem til 1998, da han hoppet over på PGA-touren.

Allenby gjorde en skuffende første sesong på PGA-touren, da han endte på 126.-plass på pengelisten. I 2000 vant han imidlertid både Shell Houston Open og Advil Western Open. Neste sesong tok han to nye seire. Begge disse årene endte han på 16.-plass på pengelisten. Siden har han ikke vunnet på PGA-touren, men vært blant de 50 beste på pengelisten i 2002–2004.

Allenby spilte for det internasjonale laget i Presidents Cup i 1994, 1996, 2000 og 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Allenby – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Robert Allenby – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Robert Allenby – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Robert Allenby – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Robert Allenby – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Lauterbach** er en *Ortsteil* i bykommunen Stolpen øst for Dresden og 15 km fra Bischofswerda. Lauterbach har 620 innbyggere. Frem til 1994 var Lauterbach også en selvstendig kommune.

Stedet befinner seg i grenseregionen mellom Landkreis Bautzen og Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge. Fra 1952 til 1990 var det en kommune i Kreis Bischofswerda, og deretter fra 1990 til 1994 i Landkreis Bischofswerda. I 1994 ble stedet en del av Landkreis Sächsische Schweiz, som idag er en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge. Samme år ble den innlemmet i kommunen Stolpen, sammen med de fire andre kommunene Heeselicht, Helmsdorf, Langenwolmsdorf og Rennersdorf-Neudörfel.

I 1233 tilhørte Waldhufendorf den administrative enheten Burgward Göda. I 1262 ble området en del av bispedømmet Meissen i Oberlausitz. I 1559 var Lauterbach sammen med Amt Stolpen, som også hadde vært underlagt de geistlige, tilhørende kurfyrsten i Sachsen. På 1600-tallet grunnla pastoren i området den betydningsfulle lærde slekten Stöckhardt.

Seks veier fører inn til stedet og forenes til en hovedgate gjennom Lauterbach. Det markante fjellet som stedet ligger på kalles *Gottlöbers Höhe*, og på folkemunne også *Gottlöber Berg*. Med sine 381,6 meter er det blant regionens høyereliggende områder.

Området både er og har vært preget av primærnæringen landbruk, også i tiden da det var innlemmet i Den tyske demokratiske republikk (DDR). I landsbyen finnes det omkring 10 større gårdsbruk og en låve som har tilhørt det tidligere Landwirtschaftliche Produktionsgenossenschaft i DDR.

Andre yrkesgrupper som har etablert seg i Lauterbach er blant annet en smed, en elektriker og en produsent av alkoholholdige drikker, som er den største i regionen. De fleste innbyggerne arbeider utenfor landsbyen i de omkringliggende byene Stolpen, Neustadt og Bischofswerda.

Lauterbach kirke
**Norsk stråsekkspinner** (*Proutia norvegica*) er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Den er funnet her og der over det meste av Norge. Hannen har velutviklede vinger og fjærformede antenner, hunnen er larvelignende.

Utseende
--------

Hannen er en middelsstor (vingespenn 16–18 mm), slank, gråbrun sekkspinner med forholdsvis smale, fjærformede antenner. Disse er litt over en tredjedel så lange som forvingene. Hele insektet er mørkt gråbrunt, vingene nokså tynt skjellkledte. Hunnen er brun, fet og larvelignende, 4,5–6 mm lang, med en tykk krans av hvit, ull-lignende hår (analull) rundt det bakerste kroppsleddet, bak dette stikker det ut et tynt, tre-leddet eggleggingsrør. Den bløte og tykke (eggfylte) kroppen holdes gjerne C-formet krummet. Antenner og fasettøyne er ganske reduserte, beina påfallende spinkle. Larven omgir seg med en 9-11 millimeter lang, rørformet, larvesekk som er kledt med stråbiter.

Levevis
-------

Arten forekommer i åpne barskoger, gjerne furu-dominerte med solåpne glenner. Larven lever mest av moser, lav og alger, men kan også ete blader fra busker og trær. Utviklingen er trolig vanligvis ettårig, men kan kanskje ta to år under mindre gunstige vilkår.

Utbredelse
----------

Den har en ganske begrenset utbredelse og er bare kjent fra Fennoskandia og fra de russiske delene av Karelen. I Norge er det kjent spredte funn fra Aust-Agder i sør til det nordlige Nordland i nord, det er sannsynlig at den forekommer over det meste av landet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Overfamilien Tineoidea
									* Familien sekkspinnere, Psychidae Boisduval, 1828
										+ Underfamilien Psychinae
											- norsk stråsekkspinner, *Proutia norvegica* (Heylaerts, 1882)

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 549-550. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) *norsk stråsekkspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *norsk stråsekkspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* *Proutia norvegica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**RÚV**, også kalt **Sjónvarpið** (norsk oversettelse: *fjernsynet*), er Islands eldste og største tv-kanal. Det er en offentlig allmennkanal som eies av allmennkringkasteren Ríkisútvarpið. Kanalen startet sine sendinger 30. september 1966 og var i 20 år landets eneste tv-kanal. Den henvender seg til et bredt publikum og sender nyheter, underholdning, dokumentarer, serier, barneprogrammer og filmer.

Bakgrunn
--------

Island kom relativt sent i gang med fjernsynssendinger, selv om det amerikanske forsvaret hadde drevet begrensede tv-sendinger for sine styrker på Keflavik utover i 1960-årene. I 1966 startet Ríkisútvarpið med regulære tv-sendinger, og i 1975 startet de første farge-tv-sendingene.

I begynnelsen sendte kanalen to ganger i uken, på onsdager og fredager. Etter hvert økte sendefrekvensen, men torsdag var tv-fri dag på Island frem til 1987. Frem til 1983 hadde også fjernsynet sendefri hele juli måned.

Fra september 1981 fikk Island tv-forbindelse med resten verden over satellitt, og våren 1982 kunne islandske seere se dagsferske reportasjer fra utlandet. På grunn av RÚVs økonomiske situasjon, gikk det imidlertid flere år før kanalen begynte å direkteoverføre sendinger fra utlandet. Blant annet overførte RÚV hverken Vinter-OL eller Sommer-OL 1984. De første store direktesendingene fra utlandet tok til i 1986 med overføringen av Eurovision Song Contest fra Bergen. Dette var også første året Island deltok i konkurransen. Kanalen fikk tekst-tv, *Textavarp*, i 1991.

Frem til 1986 var RÚV den eneste tv-kanalen i landet, da den kommersielle kanalen Stöð 2 (*kanal 2*) startet sine sendinger. Blant kanalens mest kjente programmer er humorprogrammet *Spaugstofan* og *Fréttir*, *íþróttir* og *veður* (Nyheter, sport og vær). Per 2022 er Skarphéðinn Guðmundsson fjernsynssjef.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Noam, Eli (6. februar 1992). *Television in Europe* **(engelsk)**. Oxford University Press. ISBN 9780195361544.
2. 1 2  «Sjónvarpið 30 ára». *Björn Bjarnason - bjorn.is* **(islandsk)**. Besøkt 23. desember 2017.
3. ↑  «10 Things You Should Know About Iceland». *HISTORY.com*. Besøkt 23. desember 2017.
4. ↑  «Textavarp Ríkisútvarpsins». *www.mbl.is*. Besøkt 23. desember 2017.
5. ↑  «Stjórn og stjórnendur». *RÚV* **(engelsk)**. Besøkt 23. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (is) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Eksempel på en "rosetta"- en vanlig form for latte art.
Ulike eksempler på latte art.
I midten vises en tulipan. Over er det to rader med hjerter.
**Latte art** eller **melkekunst** er en spesiell form for tilberedelse av melkebaserte kaffedrikker. Det utføres ved at baristaen heller steamet melk over en shot med espresso slik at et mønster oppstår i drikkens overflate. Alternativt kan det utføres ved at man "tegner" i skummet som legger seg øverst i kaffedrikken. Latte art regnes som en krevende kunstform, på grunn av de mange variablene som påvirker melkens og espressoens egenskaper.

Latte art har utviklet seg uavhengig flere steder i verden, som følge av kaffekulturens utvikling. Siden 2006 har NM i latte art vært arrangert som en egen gren innen NM i baristakunst, og siden 2011 i VM i baristakunst. I disse mesterskapene har deltagerne en begrenset tid på å tilberede et bestemt antall kaffedrikker med latte art. De bedømmes primært ut ifra smak og visuell utforming. Deltagerne må på forhånd presentere hva de har tenkt å lage, ettersom konsekvent utforming er en stor utfordring ved denne kunstformen.

Teknikk
-------

Latte art produseres ved at man først tilbereder espresso med crema og melkeskum. Ved å kombinere disse kan man så lage latte art. Før melken tilsettes, må espressoen ha et rødbrunt skumlag på toppen, kjent som *crema*. Baristaen heller så melken gjennom espressoen. Den mest tyntflytende melken vil trenge gjennom cremaen og legge seg i bunnen av glasset/koppen, mens melkeskummet (som ideelt kommer mot slutten av hellingen) vil legge seg øverst og skape en kontrast til cremaen. Ved å bevege muggen mens man heller (såkalt *free pour*), kan baristaen oppnå ulike mønster i kaffedrikkens overflate. Det er på denne måten selve tegningen oppstår. To av de vanligste mønstrene i latte art er *rosetta* og *hjerte*. Et alternativ er å bruke en pinne eller lignende til å tegne i melkeskummet etter at det er helt oppi. Denne teknikken er kjent som *etching*.

Referanser
----------

1. ↑  «Latte Art Guide». CoffeeGeek. Arkivert fra originalen 2. august 2011. Besøkt 17. februar 2012.
2. ↑  «Norgesmesterskapet i Latte Art 2012». SCAE. Besøkt 17. februar 2012.
***Human Desire*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Wilfrid North.

Handling
--------

Inspirert av en statue av spedbarnet Kristus i hendene på Jomfru Maria, unnfanger Bernice - som bor i et kloster i Napoli, Italia - en dyp lidenskap for babyer. Bernice får vite at det finnes spedbarn som dør av sult og omsorgssvikt i Amerika, og hun bestemmer seg straks for å hjelpe dem.

Utkledd som en ung gutt ankommer hun New York, hvor hun snart møter kunstneren Robert Bruce som ansetter henne til å posere for et maleri. De to forelsker seg i hverandre frem til - under Roberts fravær - hans kone dukker opp og kaster Bernice på gatene. Men etter at hans kone dør i en bilulykke, står Robert fritt til å gifte seg med modellen hans.

Skuespillere
------------

* Anita Stewart som Berenice
* Conway Tearle som Robert Lane
* Vernon Steele som Jasper Norton
* Eulalie Jensen som Helen Lane
* Naomi Childers som Marguerite Hunt
* Templar Saxe som Paul Stapleton
* Hattie Delaro som Miss March

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. juli 2016.
2. ↑  Human Desire
3. ↑  HUMAN DESIRE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Human Desire* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Human Desire* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Human Desire* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Cockerill 7,5 cm tårnkanon
**HKB 68/977 Artilleriegruppe Haugesund** var en tysk kystfestning i innseilingen til Haugesund. Festningen ble anlagt i 1943 og besto av to fort; det ene sto på Storøya (Karmøy) på sørsiden, det andre på Kvala, på nordsiden av innseilingen. Hvert av fortene ble utstyrt med to Cockerill 7,5 cm L/50 tårnkanoner hver. Dette var skyts som var blitt demontert fra Fossumstrøkets festning samme år. Hvert av kanontårnene ble montert på en underjordisk, gasstett bunker. På Storøya var det i tillegg et ammunisjonslager.

Festningen ble etter krigen overtatt av Sjøheimevernet, og ble nedlagt ca. 1960. Kanontårnene på Kvala står fortsatt. Området på Storøy ble utplanert i 2010. I forbindelse med det ble tårnkanonene hentet tilbake og i 2014 ble de igjen montert på Høytorp fort.

Referanser
----------

1. 1 2  *Klar til strid*. Kystartilleriets offisersforening. 1999. s. 264. ISBN 8299520800.
2. ↑  Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. s. 155. ISBN 8299087813.

Portal: Andre verdenskrig
**Humanistisk aksjon for menneskerettigheter i utviklingsland** (HAMU) ble opprettet i 1993 og er Human-Etisk Forbunds hjelpeorganisasjon.

Organisasjonen har ifølge vedtektene som formål å 

* "*fremme menneskerettigheter i land hvor krenkelse skjer på basis av undertrykkende livssynstradisjoner, kulturelle fordommer eller manglende opplysning*
* *støtte bistandsprosjekter og utviklingsarbeid i samarbeid med lokale humanistorganisasjoner*
* *hjelpe med oppbyggingen av den lokale humanistorganisasjonen når dette er relevant for slike prosjekter*
* *informere om bistandsprosjektene.*"

Sara Mauland fra Stavanger er styreleder i inneværende periode. HAMU får administrasjonskostnader dekket av Human-Etisk Forbund og holder til på deres hovedkontor, Humanismens Hus. De innsamlede midlene går derfor uavkortet til prosjektene.

Prosjekter
----------

HAMU støtter prosjekter i India, Nepal, Uganda, Brasil og Nigeria. Prosjektene drives av lokale organisasjoner i de forskjellige landene – HAMU har ikke egne ansatte ute i felten. Partnerne blir fulgt opp gjennom årlige prosjektbesøk. Mye av innsatsen er frivillig, både ute og i Norge. Arbeidet baseres på NORAD-støtte og frivillige gaver.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ælfgar av Mercia** (født ca. 1002, død 1059 eller 1062) var sønn av Leofric, jarl av Mercia, kanskje med hans velkjente hustru Godgifu (Godiva), skjønt mer sannsynlig fra et tidligere ekteskap. Ælfgar etterfulgte sin fars jarldømme da denne døde i 1057. Ælfgar var en slektning av den legendariske opprøreren Hereward the Wake.

Fordeler
--------

Ælfgar oppnådde fordeler da Godwin, jarl av Wessex, og sønnene hans ble sendt i eksil av kong Edvard Bekjenneren i 1051. Ælfgar kunne overta jarldømmet East Anglia som tidligere ble holdt av Harald Godwinson, nest eldste sønn av Godwin. Det påfølgende året kom derimot kongen Godwin til en forsoning slik at Harald fikk tilbake sitt jarldømme og øvrige privilegier – men ikke for lenge. 

Påsken 1053 dør Godwin og som eldste gjenlevende sønn ved at eldstebroren Svein Godwinson dør i Tyrkia på pilegrimsferd overtar Harald farens jarldømme Wessex. Ælfgar kan igjen overta jarldømmet East Anglia.

Krig og allianse
----------------

Ælfgar synes å ha lært fra Godwin-familiens politiske taktikk med å sette militært press på kong Edvard. Mens Ælfgar var i eksil i Irland i 1055 samlet han en flåte på 18 skip, dro til Wales hvor han inngikk en militær allianse med kong Gruffydd ap Llywelyn, konge av Gwynedd og senere av det meste av Wales. Den samlede hæren gikk mot kong Edvard og rundt 3 km fra Hereford kom de i et slag med jarl Ralph av Hereford, kongens nevø den 24. oktober 1055. Jarlen var den første som flyktet. Gruffydd ap Llywelyn og Ælfgar forfulgte de flyktende, drepte og skadet så mange de klarte, og gjorde brutale herjinger på Hereford. De ødela og brente byen, og drepte mange av borgerne. 

Kong Edvard beordret å samle en hær og gjorde jarl Harald Godwinson som hærfører. Det var en mer formidabel motstander enn jarl Ralph. Ælfgar og hans walisiske allierte flyktet til sydlige Wales. Senere ble motsetningene løst med diplomati og jarl Ælfgar ble reinstallert i sitt jarldømme, i henhold til John av Worcester.

Familie
-------

Ælfgar var gift med Ælfleda, datter av Ældred (Ealdred), jarl av Northumberland (Northumbria), ca. 1025.

Ælfgar ble etterfulgt som jarl av Mercia av hans eldste sønn Edwin. Hans andre sønn Morcar ble valgt til jarl av Northumbria da Haralds bror Toste Godwinson ble jagd ut av nordlige England av northumbrianerne selv.

Hans datter Edith (eller Aldgyth) ble gift først med den walisiske prinsen Gruffyd (død 1063) og deretter med Harald Godwinson (død 1066 i Hastings). Hun hadde barn med begge sine ektemenn.

En annen datter var Lucia av Mercia, født ca. 1040, og gift med to Ives (Ivo) Taillebois, jarl av Anjou. De fikk følgende barn: Aelftred de Tailbois og Lucia (Lucy) Taillebois.

Referanser
----------

1. ↑  *Den angelsaksiske krønike*.
2. ↑  *The Chronicle of John of Worcester*, ed. and trans. R.R. Darlington, P. McGurk and J. Bray (Clarendon Press: Oxford 1995), pp.576-79; og *Den angelsaksiske krønike*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Leofric** | **Jarler av Mercia**(1057–1059/1062) | Etterfølger:**Edwin** |
**Humanistprisen** utdeles av Human-Etisk Forbund. Prisen utdeles til enkeltperson, gruppe eller organisasjon som bidrar til fremme av de humanistiske idealer og prinsipper i FNs menneskerettighetserklæring. Fra februar 2009 ble Humanistisk kulturpris slått sammen med Humanistprisen og deles deretter også ut til «personer, grupper eller organisasjoner som gjennom kulturelle og/eller samfunnsmessige enkelthandlinger, prestasjoner eller sin virksomhet har synliggjort humanistiske verdier eller humanisme i praksis». Prisen består av 100 000 kroner og et diplom.

Prisvinnere
-----------

| År | Vinner |
| --- | --- |
| 1988 | Johan Galtung |
| 1989 | Odd Grythe |
| 1990 | Anders Bratholm |
| 1991 | Nini Haslund Gleditsch |
| 1992 | Finn Carling |
| 1993 | Norsk Organisasjon for Asylsøkere (NOAS) v/ Annette Thommessen |
| 1994 | Magne Raundalen |
| 1995 | Haagen Ringnes |
| 1997 | Finn Lie |
| 1999 | Karen-Christine Friele |
| 2002 | Odd Børretzen |
| 2004 | Eva Joly |
| 2006 | Bernt Hagtvet |
| 2008 | Fjell skole i Drammen |
| 2013 | Dag Olav Hessen |
| 2016 | Mannskapene på redningsfartøyene «Siem Pilot» og «Peter Henry von Koss» |
| 2019 | Josef Moradi |
| 2022 | Aleksandra Weder Sawicka |

Se også
-------

* Humanistisk kulturpris

Eksterne lenker
---------------

* om Humanistprisen
**Latrobe Valley** er et geografisk område i Gippsland i det østlige Victoria i Australia.

Det ligger øst for Melbourne og grenser i sør til Stzelecki Ranges og i nord til Great Dividing Range. Den høyeste toppen i Latrobe Valley er Mount Baw Baw som ligger rett nord for Moe.

Området har fire befolkningssentra, Warragul, Moe, Morwell og Traralgon. Moe ligger omtrentlig midt i området.

Regionen er oppkalt etter Latrobeelva som renner igjennom dalen.

Industri
--------

Yallourn W kullkraftverket.
De viktigste næringsveiene i området er kraftproduksjon, papirproduksjon og tømmer. Området står for 85% av Victorias strømforsyning. Kraftverk i Latrobe Valley: Hazelwood kullkraftverk, Loy Yang kullkraftverk, Yallourn kullkraftverk, Jeeralang kraftverk og Energy Brix kullkraftverk.

Styresmakter
------------

Området er delt inn i lokalstyrene City of Latrobe (de østlige og sentrale delene) og Shire of Baw Baw (den vestlige delen).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |