recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Thomas Hibberd** (født 22. april 1926 i Ottawa, død 10. mai 2017 samme sted) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Hibberd ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

Hibberd ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   «Obituary»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas Hibberd – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Hibberd – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Hibberd – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Hibberd – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Hibberd – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Hibberd – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***Stubbefolket*** er en TV-serie og teaterforestilling for barn skapt og produsert av underholdningsselskapet Fantasi-fabrikken i Tønsberg. Fortellingene om Stubbefolket handler om et oppdiktet skogfolk med grønne, spisse luer som lever i pakt med naturen. I deres verden finnes også røvere, huldre, vetter og troll. Serien ble første gang vist på NRK Super i 2010.

TV-serien om Stubbefolket omfatter tre episoder á 25 minutter. Den ble sendt første gang på Barne-TV (NRK Super) i august 2010. Manus og konsept er utviklet av Morten Myklebust ved Fantasi-Fabrikken som samarbeidet med flere kommuner og fylker i Norge og Sverige. 

Innspillingene startet sommeren 2009 og foregikk hovedsakelig i Indre Østfold, men også på den andre sida av riksgrensa. Skuespillere og stab ble også hentet fra begge land.

Teater
------

Sommeren 2010 ble fortellingene om Stubbefolket også vist under tittelen «Stubbefolket – røverungen Tvelugg» som utendørs familieteater i Strømsfoss i Aremark, et idyllisk sted ved Haldenkanalen i Østfold. Forestillingen ble instruert av Ole-Hermann Gudim Lundberg. Den ble også vist som turneteater våren 2011. Også sommeren 2011 planlegges *Stubbefolket* som sommerteater ved Strømsfoss, da knyttet til Barnas grenseland, et reieselivstilbud fra aktører i regionen Indre Østfold, Bengtsfors, Årjäng og Säffle.

Biprodukter
-----------

Figurene fra *Stubbefolket* blir også brukt og presentert i en rekke spin-off-produkter fra Fantasi-fabrikken: barnebøker, aktivitetshefter, film- og musikkinnspillinger, klær og annet. Fantasi-fabrikken står også bak historiene og de kommersielle varene knyttet til Den lille traktoren Gråtass, en underholdningsserie for barn med miljø fra tradisjonelt norsk gårdsliv.

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV - Se Stubbefolket». Besøkt 18. november 2016.
Hegdehaugen brannstasjon lå i Henrik Wergelands allé, der blokken i Bogstadveien 33 står. Foto: Ukjent/Oslo Museum, ca. 1940–45 
**Henrik Wergelands allé** er eller var en gatestump på Majorstuen i bydel Frogner i Oslo. Den gikk mellom Bogstadveien og Ole Vigs gate. Gateløpet ligger der fortsatt, men er ikke skiltet og har preg av et smug med parkeringsplasser. Adkomst er fra Ole Vigs gate, mens enden mot Bogstaveien er stengt for gjennomkjøring. De trærne allénavnet antyder, finnes ikke i dag.

Bebyggelsen langs gaten sogner for det meste til Bogstadveien med nr. 31 og 33 på sørøstsiden og 35 og 37 på nordvestsiden. Hegdehaugen brannstasjon lå i sin tid ved nr. 33. Ingen hus har adresse Henrik Wergelands allé.

Navnet er etter dikteren Henrik Wergeland, som ellers har fått Wergelandsveien oppkalt etter seg.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 4. mars 2016.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Henrik Wergelands allé». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 243. ISBN 978-82-573-1760-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Walter Bright** er en programmerer best kjent for programmeringsspråket D. Han var også hovedutvikleren for den første C++-kompilatoren som oversatte direkte til objektkode uten å gå veien om C, Zortech C++ (som senere ble til Symantec C++, nå Digital Mars C++). Før C++-kompilatoren utviklet han Datalight C compiler, også solgt som Zorland C og senere Zortech C.
Han er også kjent for Empire, en av de første datamaskinspillene, skrevet i 1971–1977 på en PDP-10.

Bright ble uteksaminert i 1979 med bachelorgrad i maskinteknikk fra California Institute of Technology. Han jobbet i 3 år for Boeing hvor han var med å utvikle «757 stabilizer trim system». Han sluttet og begynte å skrive programvare og spesialisert seg på kompilatorer og fortsetter med det i dag.

Referanser
----------

1. ↑  «The Dobbs Code Talk Gurus». *Dr Dobb's Journal*. Besøkt 29. april 2009.
2. ↑  Johnston, Stuart (10. juni 1991). «Zortech Simplifies 32-Bit DOS with C++ Compilers». *InfoWorld*. Menlo Park, CA: InfoWorld Publishing. 13 (23): p. 22. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link) "said Walter Bright, Zortech's directory of technology

Eksterne lenker
---------------

* Walter Bright nettsted
* Computerworld Interview with Walter Bright on D Programming Language
**Daniel Alan Keighran** (født 18. juni 1983) er en australsk soldat og den tredje som er tildelt Victoriakorset for Australia, landets høyeste utmerkelse.

Karriere
--------

Keighran vervet seg i 2000 og har tjenestegjort i Øst-Timor, Irak og Afghanistan.

I 2011 ble Keighran overført til reservestyrkene og er tilknyttet 11th/28th Battalion, Royal Western Australia Regiment.

I sin sivile karriere er Keighran gullgraver.

Victoria Cross
--------------

Daniel Keighrans medaljer utstilt i Australian War Memorial 
Keighran ble tildelt Victoria Cross for sine handlinger da han tjenestegjorde med 6th Battalion, Royal Australian Regiment i kamp under slaget ved Derapet den 24. august 2010.

Under kamphandlingene eksponerte Keighran seg «with complete disregard for his own safety» for fiendtlig ild for å dra ildgivingen vekk fra soldater som behandlet en såret soldat. Keighrans handlinger under kamphandlingene blir regnet som årsaken til at styrken hans klarte å trekke seg tilbake uten flere tap.

Keighran ble tildelt dekorasjonen av generalguvernøren for Australia, Quentin Bryce, i en seremoni i Canberra den 1. november 2012. Han ble den tredje soldaten til å mottak Victoria Cross for Australia, og den første som ikke var medlem av spesialstyrkene.

Utmerkelser
-----------

I tillegg til Victoria Cross har Keighran også mottatt Australian Active Service Medal med spennene «ICAT» og «IRAQ 2003», Afghanistan Medal, Iraq Medal, Australian Service Medal med spenne «EAST TIMOR», Australian Defence Medal, FN-medaljen for UNAMET og NATO-medaljen i versjon Non-Article 5 med spenne «ISAF».

Avdelinger han har tjenestegjort i er videre tildelt Meritorious Unit Citation og Presidential Unit Citation.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Victoria Cross | Australian Active Service Medal | Afghanistan Medal | Iraq Medal |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Australian Service Medal | Australian Defence Medal | FN-medaljen for UNAMET | NATO-medaljen (ISAF) |

 |

Referanser
----------

1. 1 2  Ireland, Judith (1. november 2012). «Soldier honoured with Victoria Cross medal». *Sydney Morning Herald*. Besøkt 1. november 2012.
2. ↑  «RAR soldier awarded Victoria Cross for Afghan valour». *ABC News*. Australian Broadcasting Corporation. Besøkt 1. november 2012.
3. ↑  «Corporal Daniel Alan Keighran VC invested with Australia’s 99th Victoria Cross». gg.gov.au. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 1. november 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. februar 2014. Besøkt 1. november 2012.
4. 1 2  «Corporal Daniel Alan Keighran, VC». Department of Defence. Arkivert fra originalen 3. november 2012. Besøkt 1. november 2012.
5. 1 2  «Victoria Cross winner Corporal Daniel Keighran kept his heroics secret from his wife». news.com.au. Besøkt 1. november 2012.
6. 1 2  Stewart, Cameron (1. november 2012). «Corporal Daniel Keighran wins Victoria Cross for Afghanistan courage». *The Australian*. Besøkt 1. november 2012.
**Tirich Mir** er et fjellmassiv med en tvillingtopp, og det høyeste fjell i Hindu Kush-regionen i nordre Pakistan. Massivet dekker ca. 250 km² og inkluderer ca. 15 andre topper over 6000 meter. 

Nærmeste by er Chitral, hvorfra begge toppene er synlige. Befolkningen der brukte opprinnelig navnet Tirich Mir bare på Østtoppen, mens Vesttoppens egentlige navn er Laghshor. Dette ble ikke kjent for Arne Næss før i januar 1964. Derfor kan en si at 1950-ekspedisjonen egentlig besteg feil fjelltopp. 1950-ekspedisjonen regnes likevel som førstegangbestigningen av Tirich Mir. Den gangen i 1950 var det den fjerde høyeste bestigning noensinne – Annapurna i Nepal ble besteget bare få dager i forveien (8 091 meter). 

Per Kvernberg var den første personen i 1950-ekspedisjonen som tok seg opp den siste etappen mot Vesttoppen den 22. juli 1950, etter å ha klatret alene uten bærerstøtte det siste døgnet. Arne Næss, Tony Streather og Henry Berg nådde toppen dagen etter.

Brødrene Sven og Jon Gangdal klatret i 1991 den ubestegne Sydøstryggen til sydøsttoppen på Tirich Mir.

Se også
-------

* Liste over verdens høyeste fjell

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Tyske jegersoldater på post foran egne linjer
**Tiraljører** er en type lette militære tropper som har til oppgave å forstyrre og sinke fiendens tropper under et slag. Uttrykket kommer av det fransk *tirailleurs* (skytter), og tilsvarer det engelske *skirmishers*. Tiraljører er som oftest lett infanteri, men kan også være lett kavaleri eller lette og bevegelige fartøyer under slag på sjøen. Tiraljører opererer foran egne linjerer og er lett utrustede. Som infanteri bærer de ikke lagsvåpen. De kan være regulære enheter med lett utrustning, men ofte vil de være irregulære tropper eller spesialenheter slik som skarpskyttere eller jegere.

Historie
--------

I antikken var tiraljører egne enheter som gjerne gikk i forkant av hovedstyrken for å forstyrre fiendtlige styrker. De greske og persiske tiraljørene ble kalt peltaster og var utrustet med tre små kastespyd. Romerene hadde tilsvarende tropper kalt velites, senere auxilia. Sammenbruddet av organiserte hærer i middelalderen reduserte behovet for tiraljører, men de dukket opp igjen med organiserte skytterlinjer etter hvert som skytevåpen ble innført.

Fra 1600-tallet ble dragoner mye brukt i denne rollen (infanteri som rir til slagstedet, men går av hesten for å slåss). Fra 1700- og 1800-tallet ble det satt opp lette kompanier, som ofte var bedre skyttere og opererte i en mer uavhengig rolle. Storbritannia og Frankrike satte opp hele regimenter som lett infanteri. Tiraljører var en viktig del av infanteritaktikken under Napoleonskrigen og Krimkrigen, og ble fortsatt benyttet så sent som under første verdenskrig.

Etter hvert som innføringen av mer effektive skytevåpen gjorde lineærtaktikk umulig, forsvant også tiraljørene som en egen rolle. Lett infanteri fikk i stedet rollen som skarpskyttere og jegere.

Referanser
----------

1. ↑  snl.no
2. ↑  Best, J.G.P. (1969): *Thracian Peltasts and their influence on Greek warfare*, Groningen, Wolters-Noordhoff.
3. ↑  Southern, Pat (2006): *The Roman Army: A Social and Institutional History*. Oxford university press, ISBN 0-19-532878-7, s. 94.
Phang Nga kommune, i provinsen Phang Nga.
Phang Nga rådhus, foran Chang-fjellet.
**Amphoe Phang Nga**  (Phang Nga kommune) er en kommune i provinsen Phang Nga i Thailand. Den ligger ved Phang Nga-bukten og grenser i nord til provinsen Surat Thani og i sørøst til provinsen Krabi.

Kommunen utgjør 549,6 km² og har 38 426 innbyggere (2005). Kommunesenteret er byen Phang Nga med om lag 10 000 innbyggere. Andre tettsteder er Nop Pring, Thung Kha Ngok, og Bang Toei.

Geografi og dyreliv
-------------------

Kommunen strekker seg i nord-sør retning fra de skogkledde fjellrekkene i nord (1.050 moh.) via skogkledde åser og ned til det sterkt forgrenede deltalandskapet i sør, hvor en rekke små elver renner ut i bukta. Det er store mangroveområder og våtmarker i dette landskapet.

Ao Phang Nga (Marine) nasjonalpark dekker hele Phang Nga-bukten på 400 km², men har hovedkontor og besøkssenter i elveutløpet for elven Ko Panyi. nasjonalparken er et av et av i alt tolv vårmarksområder i Thailand som er erklært globalt verneverdige etter Ramsarkonvensjonen. Den ble opprettet 29.april 1981, har Ramsar-ID-nummer 1185, og fikk Ramsar-statusen 14.august 2002. 

Ko Panyi-elva er blant de største i provinsen, og dens nedbørsområde dekker nesten hele kommunen. Den eneste større øyen er Ko Mah Noi, øvrige øyer i bukta tilhører nabokommunene.

Dyrelivet spenner fra tropiske regnskogsarter i fjellene i nord til marine arter av fisk og skilpadde i sør.

### Samferdsel, økonomi og utdanning

Riksvei 4 går gjennom kommunen fra sørvest til nordøst, mens riksvei 405 er en alternativ, sørlig rute til nabokommunen Thap Put i øst. 

Turisme er en relativt viktig næringsvei, knyttet til nasjonalparker og rike templer – ikke minst den liggende, forgylte kjempe-buddhaen ved tempelet Wat Suwan Khuha. Ellers er kystfiske og landbruk viktigst, med utstrakt dyrking av bananer, gummi, grønnsaker og krydder på kystsletta og i fjelldalene. 

Det er kraftverk og en større transformatorstasjon i Nop Pring, 7 km nord for Phang Nga.

Hovedbyen Phang Nga har sykehus, en teknisk høyskole (Phang Nga Technical College), samt et kontor for gummiplantings-fondet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Daniel Vidding Pedersen Hægstad** (1864–1950) var ordfører i Andøy for Venstre fra 1918 til 1922. Han er også kjent for at han samlet og skrev ned over 100 slåtter og andre melodier fra Lødingen, hvorav *Brurmarsj fra Lødingen* er den mest kjente. Av yrke var Daniel Hægstad lærer.

Biografi
--------

Som ung gutt var han fisker, og var fem vintre i Lofoten og et halvt år på sildenotfiske. Etter et kursus ved Lofoten og Vesteraalens amtskole begynte han på lærerstudium ved Tromsø Seminarium, der han tok eksamen i 1887. Han fikk jobb som lærer og kirkesanger i Øksfjord i Finnmark året etter, og ble der i 12 år, med unntak av skoleåret 1891–92, da han hadde permisjon og var lærer ved Brettesnes fabrikkskole i Lofoten.

I 1900 ble Daniel Hægstad ansatt som lærer og kirkesanger i Malnes i Bø, men flyttet året etter til Andenes og fikk samme stilling der. Han ble i stillingen til 1932, og flyttet senere til Levanger, der sønnen hans var telegrafbestyrer.

Mens han bodde i Finnmark var han blant annet oppsynsbetjent i Mehamn et år, og i flere år politioppsyn i forholdet mellom flyttsamene og fastboende. I Andøy var han varaordfører fra 1905, og ble ordfører i 1918 etter at daværende ordfører Svend Christian Svendsen døde. Han satt som ordfører til og med 1922. Han var representant i Nordland amtsting i 1911–12 og 1919-1922.

I sin ungdom hadde Daniel Hægstad vært spillemann i noen få år. På Andenes ledet han to sangkor. Han var medlem av Hålogaland historielag fra starten i 1920.

Som pensjonist skrev Daniel Hægstad ned de melodiene han kunne, særlig melodier han hadde lært av andre, men også noen slåtter han hadde komponert selv. Manuskriptene sendte han til flere offentlige arkiv og privatpersoner. Det er usikkert hvor mange manuskripter han laget, men i Tromsø Museum er det samlet 18 forskjellige manuskripter med til sammen 115 melodier. Han skrev også mange brev, særlig etter at han ble pensjonist. Mange av brevene er bevart, blant annet i ei samling i Hjemmefrontmuseet i Oslo. 

Han giftet seg med Hansine Taraldsen fra Lødingen i 1889. Hun døde i 1938. Daniel Hægstads gate på Andenes er oppkalt etter ham.

Daniel Hægstads fele er siden 2009 utstilt i kommunestyresalen i Lødingen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Ola Graff: *Daniel Hægstad. Slåtter fra Lødingen*. Novus forlag. (utgis 2010)

Kilder
------

* Vesteraalen.info: Andøys ordførere gjennom tidene: Daniel Hveding Hægstad
* Ola Graff: Brurmarsj fra Lødingen og andre godbiter (artikkel i tidsskriftet Ottar, nr. 1 2010)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Hot Shots** er en samlebetegnelse for to nært beslektede svenske dansekompanier basert i Stockholm i Sverige: The Rhythm Hot Shots og Harlem Hot Shots. The Hot Shots er spesialister på reproduksjoner av afrikansk-amerikanske dancescener i amerikanske filmer fra 1920-, 30- og 40-tallet. Dansene inkluderer Lindy Hop, steppe, Cakewalk og Charleston. Medlemmene av Hot Shots er også respekterte danseinstruktører og dyktige dansere. Målene for The Rhythm Hot Shots og Harlem Hot Shots er de samme. Den 6. mai 2005, feiret alle de nåværende og tidligere medlemmer av Hot Shots 20 år med forestillingen «20 år med Hot Shots» på Södra Teatern i Stockholm.

The Rhythm Hot Shots
--------------------

### Medlemmer

Grunnleggende medlem Grunnleggende medlem

| 1985–1986 | Founding member | Sveriges flagg Lena Ramberg |
| 1985–1988 | Founding member | Sveriges flagg Anders Lind |
| 1985–2002 | Founding member | Sveriges flagg Lennart Westerlund |
| 1985–2002 | Founding member | Sveriges flagg Catrine Ljunggren |
| 1985–2002 | Founding member | Sveriges flagg Eddie Jansson |
| 1985–2002 | Founding member | Sveriges flagg Eva Lagerqvist Jansson |
| 1986–199? |  | Sveriges flagg Ewa 'W' Staremo Burak |
| 1988–1989 |  | Sveriges flagg Lars Lundberg |
| 1990–1994 |  | Sveriges flagg Martin Wedby |
| 1991–1994 |  | Sveriges flagg Anita Kankimäki |
| 1993–1995 |  | Sveriges flagg David Dalmo |
| 1994–2002 |  | Sveriges flagg Ulrika Larsdotter Ericsson |
| 1997–2002 |  | Sveriges flagg Åsa Palm |
| 1997–2001 |  | Sveits’ flagg Benedikt «Beni» Furrer |
| 199?–2001 |  | Sveriges flagg Ulrika Thulin |
| 1998–2002 |  | Sveriges flagg Mattias Lundmark |
| 2000–2002 |  | Sveriges flagg Hanna Zetterman |
| 2002 |  | Sveriges flagg Frida Segerdahl |
| 2002 |  | Sveriges flagg Sakarias Larsson |

Eksterne lenker
---------------

* Rhythmhotshots.com
* Harlemhotshots.com
**Tara Maclay** er en oppdiktet rollefigur i TV-serien *Buffy, vampyrenes skrekk* (Buffy the Vampire Slayer) (1997–2003). Hun ble utviklet av Joss Whedon og spilt av Amber Benson fra fjerde sesong (episoden «Hush») til rollefigurens død i sjette sesong («Seeing Red»). 

Tara er en sjenert ung kvinne med magiske evner som blir forelsket i en av hovedkarakterene, Willow Rosenberg. Sammen hjelper de Buffy Summers, som har fått overmenneskelige evner for å nedkjempe onde krefter i den oppdiktede småbyen Sunnydale. 

Willow var en populær rollefigur da Tara ble introdusert, og forholdet deres møtte i begynnelsen en viss motstand fra fansen. Tara utvikler seg fra å være en reservert, usikker jente til å bli den moralske kjernen og en viktig støttespiller i Buffys Scooby-gjeng. Forholdet hennes med Willow er udelt positivt, og de var det første lesbiske paret i en amerikansk fjernsynsserie. 

Tara og Willow har en alvorlig krangel i sjette sesong på grunn av Willows misbruk av magi, men finner tilbake til hverandre. Kjærlighetsforholdene i Buffy-serien varer sjelden lenge, og Tara blir drept i en tragisk skyteepisode. Både manusskrivere, produsenter og skuespilleren Amber Benson nektet for at dette hadde noe med homofobi å gjøre.
**Myrdagfly** (*Sympistis funebris*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt i fjellet fra Agder til Finnmark i Norge.

Utseende
--------

Et lite til middelsstort (vingespenn 25 – 27 mm), grått nattfly. **Forvingen** er grå med et mørkere grått midtfelt, avgrenset av enkle, svarte mellomlinjer. Nyre- og noen ganger også ringmerket er lysere, men dårlig definert. **Bakvingen** er mør grå, noen ganger lysere ved roten, med gulhvite vingefrynser langs ytterkanten.

Levevis
-------

Arten lever på ikke for våte myrer fra barskogssonen til den lavere delen av høyfjellet. Larvene lever på dvergbjørk (*Betula nana*) og blokkebær (*Vaccinium uliginosum*) og bruker to år på utviklingen. I noen områder flyr sommerfuglene bare annethvert år, men dette ser ikke ut til å gjelde i Norge. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn i juni – juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Alpene, Fennoskandia og det nordlige Russland østover til øst-Sibir og Japan, og i det nordlige Nord-Amerika. I Norge er den lokal og sjelden i høyereliggende strøk langs hele fjellkjeden fra indre Agder til Øst-Finnmark.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler – Myrdagfly [*død lenke*]
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *myrdagfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *myrdagfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *myrdagfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *myrdagfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *myrdagfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *myrdagfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *myrdagfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sympistis funebris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Sympistis funebris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
***Vildanden*** (tysk: *Das Haus der Lüge*, med undertitlene *Das Schicksal eines jungen Mädchens* eller *Arme, kleine Hedwig*) er et tysk stumfilmdrama fra 1926 regissert av rumenskfødte Lupu Pick. Dreieboken ble skrevet av Pick og Fanny Carlsen etter Henrik Ibsens skuespill *Vildanden* fra 1884.

Handling
--------

Fotografen Hjalmar Ekdal lever, sammen med kona Gina og datteren Hedvig, et liv basert på løgner. Gina var en gang elskerinnen til den velstående grosserer Werle. Da Gina ble gravid, sørget Werle for at hun giftet seg med Hjalmar Ekdal, som da antok barnet var hans. Ettersom Hedvig er hans datter, bidrar Werle til å sikre familien Ekdals økonomi. På loftet har Hedvig som lekekamerat en villand som hun er glad i. Grossererens eneste sønn, Greger Werle, liker ikke løgnaktigheten, og han avslører den forferdelige sannheten for Hjalmar. Han forlater da hjemmet og familien, men han klarer ikke å gi slipp på den komforten han har hatt i sitt middelmådige liv. Han vender tilbake og retter nå sin vrede mot datteren. Han refser Hedvig og i desperasjon dreper hun villanden og deretter seg selv. Ved datterens grav finner foreldrene tilbake til hverandre, men sannhetsfanatikeren Greger har ikke lenger noen framtid.

Rolleliste
----------

* Werner Krauss - Hjalmar Ekdal
* Mary Johnson - Hedwig, Hjalmars datter
* Lucie Höflich - Gina, Hjalmars hustru
* Fritz Rasp - Kandidat Molwik
* Paul Henckels - Den eldre Ekdal
* Walter Janssen - Gregers, Werles sønn
* Albert Steinrück - Jan Werle
* Agnes Straub - Fru Sörby
* Eduard von Winterstein - Dr. Helling

Kilder
------

* Bock, Hans-Michael Bock og Bergfelder, Tim: *The Concise Cinegraph: An Encyclopedia of German Cinema*, Berghahn Books.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Das Haus der Lüge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Das Haus der Lüge* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (de) *Das Haus der Lüge* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Steinar Bø** (født 1935 i Vik i Sogn) var administrerende direktør i S/L Nord-Norges Salgslag i Harstad i perioden 1981 til 1988 og Fylkeslandbrukssjef i Hordaland fra 1989 til 1994. Før det var han divisjonsdirektør for Landbruksdivisjonen i Rieber & Søn-konsernet i Bergen. Bø er utdannet meieriingeniør fra Norges Landbrukshøgskole (Norges miljø- og biovitenskapelige universitet) i 1963 og tok senere graden Master of Science ved Newcastle University.

Politiske verv
--------------

Bø var med å starte Alta Senterparti og var lokallagets første formann. Han var medlem av kommunestyret og formannskapet i Alta i én periode. Han var nestformann i fylkesstyret i Finnmark Senterparti, og var nummer to på listen til stortingsvalget i 1969. Bø har vært formann i Fana hagelag og ordfører i representantskapet i Hageselskapet. For sin innsats for hagesaken er han tildelt Hageselskapets Hederstegn. Bø har vært klubbpresident i både Alta Lionsklubb og Fana Lionsklubb, og har vært medlem av Lions Clubs International i over 50 år.[]

Forfatterskap
-------------

Bø gav ut boken: *Takk for maten, kulturhistorie om mat og drikke* på N.W. Damm & Sønn AS i 2002, og en kortere paperback-versjon, under navnet *Takk for maten talen*, på samme forlag i 2005.[]

Referanser
----------

1. ↑

Litteratur
----------

* *Jubilantomtale Steinar Bø 80 år i Aftenposten papirutgave 14. oktober 2015*

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
*
«Ulven» har flere betydninger.

**Ulven** er et strøk i Bydel Alna i Oslo. Området grenser mot Hjalmar Brantings vei, Strømsveien, Ulvensplitten og Ulvenveien.[] Tilgrensende strøk er Økern i nord, Teisen i sør og Valle-Hovin i vest. Navnet kommer fra gården *Ulven*. Området ble på 1950-tallet utbygget med hovedsakelig lavblokker og terrasseleiligheter. Fra 2020 er området med i byutviklingsprosjektet Hovinbyen og vil gjennomgå store endringer.

Ulven gård
----------

Ulven gård (gnr. 131) lå i nærheten av Østre Aker kirke. Gården har navn fra fra norrønt *Ulfvin*, sammensatt av *alfr*, for grus, og *vin*, for eng, som viser til at området trolig har vært udyrket beitemark. Gården nevnes i Biskop Eysteins jordebok, og ble senere krongods.

Referanser
----------

1. ↑  Henning Sollied (1947). «Ulven». *Akersgårder: Hovedbølenes eierrekker*. Oslo: Akers sogneselskap / Grøndahl & søn. s. 233.

Litteratur
----------

* *Lokalhistorie fra vårt nærmiljø. Omfatter områdene: Løren - Økern - Økernlund - Risløkka - Refstad - Linderud - Hovin - Ulven*. Oslo: Redaksjonskomiteen for «Østre Akern». 1997.
* Knut Are Tvedt, red. (2000). «Ulven». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 460. ISBN 82-573-0815-3.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
**Samsvarsbøyning** eller **kongruens** er forholdet mellom bøyde ord, som gjør at de bøyes i samsvar med et andre. Ordet som styrer bøyningsformen, hovedordet, er gjerne et substantiv eller et pronomen, eller et ord fra en annen ordklasse som brukes substantivisk. Bøyningen gjøres, avhengig av hvilke elementer språket har, etter kjønn, tall og kasus.

Det varierer fra et språk til et annet hvor omfattende bruken av samsvarbøyning er. Japansk har nesten ingen samsvarsbøyning, engelsk har svært lite, latin har moderat bruk og ungarsk har omfattende bruk av samsvarbøyning. Det skilles også mellom predikativ samsvarsbøyning og attributiv samsvarsbøyning. I tysk er det bare attributiv samsvarsbøying, mens norsk og andre skandinaviske språk både har attributiv og predikativ samsvarsbøyning. Ungarsk har bare predikativ. I norsk vil for eksempel «eplet er rødt» ha predikativ samsvarsbøyning siden adjektivet står som predikativ. Eksempelet «en blå bil» har attributiv samsvarsbøyning da «blå» står som attributt. Unntak fra disse samsvarsbøyingsreglene på norsk oppstår bare i pannekakesetninger.

På norsk, som har lite samsvarsbøyning, brukes det på adjektiver og perfektum partisipp, som bøyes i forhold til substantivet eller frasen de står til. For eksempel «en *rød* bil», «to *røde* biler» og «et *rødt* hus».

Se også
-------

* Pannekakesetning

Referanser
----------

1. ↑  «kongruens – grammatikk – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 12. desember 2016.
2. ↑  «Kapittel 6 Adjektivet - Side 2 av 3 - Riksmålsforbundet». *Riksmålsforbundet*. Besøkt 12. desember 2016.
3. ↑  Corbett, Greville G. (8. juni 2006). *Agreement* **(engelsk)**. Cambridge University Press. ISBN 9780521807081.
4. ↑  Corbett, Greville G. (8. juni 2006). *Agreement* **(engelsk)**. Cambridge University Press. ISBN 9780521807081.
5. ↑  «Minigrammatikk, norsk (nynorsk) - ordnett.no». *www.ordnett.no*. Besøkt 12. desember 2016.

| * v
* d
* r
Grammatisk tall/Numerus |
| --- |
| Substantiver og pronomen | entall/singularis **·** flertall/pluralis **·** totall/dualis **·** tretall/trialis **·** firetall/quadrialis **·** fåtall/paucalis |  |
| Verb og adjektiv | samsvarsbøying/kongruens |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
***An Old-Fashioned Young Man*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Lloyd Ingraham.

Handling
--------

Frank Trent, oppvokst hos sin far med en gammeldags ærbødighet for kvinner, reiser til storbyen hvor han får jobb som assistent for den korrupte senator Briggs. Frank får vite at Briggs, som støtter den sittende ordføreren, planlegger å komme med anklager om motstanderen sin, fru Burke, om at hennes adoptiv-datter Margaret i virkeligheten er hennes eget barn født utenfor ekteskap.

Frank sier opp jobben sin, og bestemmer seg for å bevise fru Burkes uskyld. Frank reiser til New Orleans for å få tak i dokumentene som beviser at fru Burke adopterte Margaret, etter at foreldrene hennes ble drept i en tog-ulykke. Men Briggs sender sine håndlangere etter Frank, samtidig som han endelig lykkes med å få tak i dagboken til barnets doktor som underbygger fru Burkes historier.

Men når Frank kommer tilbake til hjem-byen med alle bevisene, oppdager han at hans egen far hans - James Trent - egentlig var James Burke, fru Burkes ektemann som hadde forlatt henne på grunn av denne skandalen. Frikjent for alle anklager vinner Mrs. Burke snart valget, og hun gjenforenes med ektemannen sin - samtidig som Frank vinner Margarets kjærlighet.

Skuespillere
------------

* Robert Harron som Frank Trent
* Thomas Jefferson som James Trent
* Loyola O'Connor som Mrs. James D. Burke
* Colleen Moore som Margaret
* Adele Clifton som Nina Marquise
* Charles Lee som Charles Murdock
* Wilbur Higby som Senator Briggs
* Winifred Westover som Mame Morton
* Alberta Lee som en tjenestepike
* Sam De Grasse som Harold T. King
* Bert Hadley som en agent
* Tom Wilson som Dan Morton
* Mildred Harris
* Alma Rubens

Referanser
----------

1. ↑  An Old Fashioned Young Man
2. ↑  AN OLD FASHIONED YOUNG MAN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *An Old-Fashioned Young Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Silk Electric*** er Diana Ross sitt andre album på RCA, og ble utgitt den 10. september 1982. Det var også det andre albumet hvor Ross selv sto som produsent, denne gangen sammen med en gammel venn, nemlig Michael Jackson.

Bakgrunn
--------

Albumet er kjent for sitt Andy Warhol-design og låta «Muscles», skrevet og produsert av Michael Jackson, som nådde tiendeplass på den amerikanske singel-listen. Andre store artister som bidro på platen var blant annet Luther Vandross, Patti Austin og Cissy Houston som korister.

Sporliste
---------

### Side A

1. «Muscles» (Michael Jackson) – 4:36
2. «So Close» (Bill Wray, Diana Ross, Rob Mounsey) – 4:12
3. «Still in Love» (Randy Handley) – 4:06
4. «Fool for Your Love» (Bill Wray, Diana Ross, Ray Chew) – 3:47
5. «Turn Me Over» (Diana Ross, Steve Goldstein) – 1:10

### Side B

1. «Who» (Barry Blue, Rod Bowkett) – 3:45
2. «Love Lies» (Allan Chapman, Michael Hanna) – 4:05
3. «In Your Arms» (Linda Creed, Michael Masser) – 3:30
4. «Anywhere You Run To» (David Roberts) – 3:30
5. «I Am Me» (Diana Ross, Freddie Gorman, Janie Bradford) – 3:50

Mottakelse
----------

Også dette albumet solgte godt, og stabiliserte Ross sin karriere hos RCA. Kritikerne var stort sett fornøyde, men mente også at selv om sangene var gode, var de ikke overbevisende og at Ross måtte utfordre seg mere musikalsk. Allmusic ga albumet en 3'er. 

Albumet nådde 27.-plass på Billboard-listen.

Singler
-------

* 1982: *«Muscles» / «I Am Me»* (#10 USA)
* 1983: *«So Close» / «Fool for Your Love»* (#40 USA)
* 1983: *«Who» / «Anywhere You Run To»*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Silk Electric* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Silk Electric* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Silk Electric* på AllMusic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Walter Anderson** (født 1879 i England, død 3. mars 1904 i England) var en engelsk fotballspiller som spilte for Darlington, Sheffield United, Woolwich Arsenal og Plymouth. 

Ligadebuten kom 11. januar 1902 for Woolwich Arsenal mot Preston North End (2. divisjon, 0-0 hjemme, ca. 8 000 tilskuere). Han hadde bare Briercliffe (11 mål) foran seg på Woolwich Arsenals toppscorerliste i 1901/02.

Walter spilte ligakamp for Plymouth mot Fulham lørdag 27. februar 1904. Mandag 29. februar skulle han ha vært med å spille kamp mot Tottenham, men meldte avbud grunnet influensa. Walter ble sendt på sykehus, men utviklet lungbetennelse som viste seg uhelbredelig. Han døde torsdag 3. mars 1904.

Karriere
--------

| Klubb | Ses | Kamper | Mål | Div | Plass | FA-cup | Liga-cup | E-cup | Manager |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Woolwich Arsenal | 1901/02 | 13 | 5 | 2 | 4 | 1. runde | - | - |  |
| Woolwich Arsenal | 1902/03 | 15 | 5 | 2 | 3 | 1. runde | - | - |  |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Sun Bin** (forenklet kinesisk: 孙膑; tradisjonell kinesisk: 孫臏; pinyin: *Sūn Bìn*; død 316 f.Kr.) var en kinesisk militærstrateg i de stridende staters tid i oldtidens Kina. Han ble født i staten Qi og var medlem av en lokal Sun-familie berømt for at produsere militære strateger. Han var barnebarn av den kinesiske generalen, militærstrategen og forfatteren Sun Tzu og kan ha bidratt til å redigere Sun Tzus Krigskunsten. Sun Bin skrev også sin egen militære avhandling, *Sun Bin Bing Fa*, som ble gjenoppdaget i 1970-årene etter å ha vært forsvunnet i nesten 2000 år.

Sun Bin ble anerkjent for militær genialitet i tidlig alder, da han studerte hos mester Guiguzi, en eneboer som var utdannet i militære strategier.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13516831k, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Earl «Wya» Lindo** (født 7. januar 1953, død 4. september 2017 i London) var en jamaicansk reggaemusiker. Lindo spilte stort sett orgel og keyboard, han spilte med mange reggae-storheter, men er aller mest kjent for å ha vært medlem av The Wailers.

I ung alder spilte Lindo orgel i det jamaicanske bandet Now Generation. Det var i 1972 The Wailers-bassist Aston «Familyman» Barrett hørte Lindo spille og ble veldig imponert.[] Aston Barrett anbefalte Lindo til en TV-opptreden i et program kalt *Where Its At* på JBC. Her spilte Lindo med Tommy McCook, som spilte saksofon for the Skatalites, og gitaristen i The Upsetters Alva Lewis.

Lindo spilte også mye som studiomusiker for Coxonne Dodds Studio One. Uansett,[*klargjør*] Lindo spilte orgel med Bob Marleys The Wailers etter at "Familyman"[*hvem?*] hadde hørt ham spille. Han er fortsatt[*når?*] medlem av The Wailers Band. 
I dag[*når?*] bor Lindo i London sammen med sin kone Cleopatra Rosemary og deres to døtre. Lindo har spilt med flere av jamaicas ypperste artister i tillegg til Bob Marley, blant andre Burning Spear, Culture og Peter Tosh.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 183091768, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Earl Lindo, clavier de The Wailers, est mort à l’âge de 64 ans»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  reggaeville. «RIP Earl». *www.reggaeville.com* **(engelsk)**. Besøkt 6. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Earl Lindo på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Earl Lindo på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Earl Lindo på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Earache Records** er et heavy metal-orientert plateselskap basert i Nottingham i England og i New York, USA. Det hjalp til med å dra i gang ekstrem musikk ved å utgi mange av de tidligste grindcore og death metal-platene i perioden fra 1988 til 1992.

Historie
--------

Earache ble dannet sist på åttitallet av Digby «Dig» Pearson. I 1985, før han antok navnet «Earache Records», ga Pearson ut *Anglican Scrape Attic*, en samling av tidlige hardcore punk og crossover band (som Hirax, Lipcream, Concrete Sox, etc.). Den første offisielle Earache-utgivelsen, på vinyl i 1987, og med katalog-referansen MOSH 1, var The Accüseds *Return of Martha Splatterhead*. Selskapets første store utgivelse, imidlertid, var Napalm Deaths debutalbum *Scum*. I 1989 ga Earache ut Naked Citys *Torture Garden*, en LP av «hardcore miniatyrer». Samlealbumet *Grindcrusher* kom i 1990.

Earache har mange sub-labels, herunder Wicked World Records, Elitist Records, og de kortlivede Necrosis Records og Sub Bass Records. 

Senere utgivelser omfatter arbeider av Deicide og av de californiske rockerne Adema, som kom inn på USAs Billboard-charts top 200 i april 2005.

Earache har blitt uatskillelig lenket spesielt til death metal-scenen. Men de har også utgitt det walisiske ragga-metal bandet Dub War, Nottinghams hardcore techno-gruppe Ultraviolence og Mick Harris' industrial/eksperimentelle Scorn, og hver gang har de utvidet den ekstrem musikkens grenser. Earache har i det siste signert enda mere musikalsk eventyrlystne grupper, som for eksempel Ewigkeit, men death metal og grindcore, som selskapet skapte navnet sitt med, dominerer fortsatt.

Den opprinnelige logoen til Earache Records ble designet av Jeffrey Walker, vokalist og bassist i bandet Carcass.

Tidlig i 2007 skrev selskapet under en distribusjonsavtale med Caroline Distribution. Avtalen omfatter både digital og butikk-distribusjon av selskapets utgivelser.

Betydningsfulle artister (tidligere og nåværende)
-------------------------------------------------

* Adema
* Akercocke
* Anal Cunt
* At the Gates
* The Berzerker
* Biomechanical
* Blood Red Throne
* Bring Me the Horizon (kun for USA-utgivelser)
* Brutal Truth
* Bolt Thrower
* Bonded by Blood
* Cadaver
* Carcass
* Cathedral
* Concrete Sox
* Coalesce
* Cult of Luna
* Decapitated
* December Wolves
* Deicide
* Delta 9
* Disciples of Annihilation
* Dub War
* Entombed
* Evile
* Ewigkeit
* Extreme Noise Terror
* Forest Stream
* Fudge Tunnel
* Gama Bomb
* Godflesh
* Hate Eternal
* The Haunted
* Insision
* Iron Monkey
* Lawnmower Deth
* Massacre
* Misery Loves Co.
* Morbid Angel
* Mortiis
* Municipal Waste
* Naked City
* Napalm Death
* OLD
* Pitchshifter
* Scorn
* Society 1
* Sore Throat
* SSS
* Sleep
* !T.O.O.H.!
* Terrorizer
* Ultraviolence
* Usurper
* Vader
* With Passion

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Chronicles of Chaos: Intervju med Digby Pearson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Richard Earle «Earl» Johnson** (født 10. mars 1891, død november 1965) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Johnson vant to olympiske medaljer i friidrett under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i terrengløp bak Finland. De andre på laget var August Fager og Arthur Studenroth. I den individuelle konkurransen over 10,65 km terrengløp ble han nummer tre bak Paavo Nurmi og Ville Ritola, begge fra Finland.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv i friidrett, terrengløp lag USAs flagg USA
* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i friidrett, terrengløp USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 170701403[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Earl Johnson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Earl Johnson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Xiangsheng*** (tradisjonell kinesisk: 相聲, forenklet kinesisk: 相声, pinyin: *xiàngsheng*) er en tradisjonell kinesisk komedieform, med sine røtter i den nordkinersiske byen Tianjin. Begrepet oversettes gjerne til engelsk som «crosstalk»;  og er en komisk dialog innenfor gitte rammer. Den består av en rekke elementer, og særlig av ordspill og antydninger. Den fremføres meget raskt. Den kan kanskje minne i form om Abbott & Costellos sketsj Who's on First?

Moderne *xiangsheng* sies å bestå av fire elementer - tale (說), imitasjon (學), erting (逗) og sang (唱).

Historie
--------

Formen kan spores tilbake til Mingdynastiets tid, og ble særlig populær under Qing-dynastiet; og komedieformen har utviklet seg siden da. Den fremføres nå som regel på beijingdialekt, skjønt tianjindialekten av mandarin var den gamle form. 

Ifølge det kinesiske leksikon *Cihai* oppstod den fra formene *gebixi* (i Beijing også kalt *xiangsheng*), *quantang bajiaogu* 全堂八角鼓 og *minjian xiaohua* 民间笑话.

En av de første xiangsheng-komikere man kjenner navnet til var Zhang Sanlu, som virket på midten av 1800-tallet. I Kina regnes han som tilhørende «første generasjons xiangshengkunstnere». Den kanadiske skuespilleren Dashan (Mark Roswell) tilhører «niende generasjon». Av andre moderne xiangshengkunstnere kan nevnes Ma Ji (1934-2006), Feng Gong, Niu Qun, Jiang Kun og Tang Jiezhong.

Referanser
----------

1. 1 2  Haas, Benjamin. "‘Who’s on First?’ Finds a Home in Chinese Clubs," *New York Times.* March 2, 2011; retrieved 2011-1121.
2. 1 2  "Dashan - Ambassador to China's Funny Bone", National Film Board of Canada; retrieved 2011-11-21.
3. ↑  Garrison, Laura Turner. "Translating China's Xiangsheng Comedy Scene," Arkivert 21. september 2011 hos Wayback Machine. SplitSider. February 8, 2011; retrieved 2011-11-21.
4. ↑  chin. gébìxì 隔壁戏/隔壁戲
5. ↑  *Cihai* (Shanghai 2002), S.1860a

Eksterne lenker
---------------

* Chinese Xiangsheng Collections 中华笑海
* Chinese Xiangsheng Web 中国相声网
* Comedians Workshop 相聲瓦舍

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Xiao Hong** (kinesisk: 萧红, pinyin: *Xiāo​ Hóng*, Wade-Giles: *Hsiao Hung*) psevdonym for **Zhang Naiying** (张迺莹), født 2. juni 1911 i Hulan i provinsen Heilongjiang, død 22. januar 1942 i Hongkong, var en kinesisk forfatterinne.

Hennes far var en konservativ godseier i Heilongjiangprovinsen der hun ble født og vokste opp, og hennes mor døde da Xiao Hong var liten. Xiao gikk på pikeskole i provinshovedstaden Harbin og der møtte hun Fjerde mai-bevegelsen og moderne kinesisk og vestlig litteratur, av Lu Xun, Mao Dun og Upton Sinclair. I 1930 rømte hun til Beijing for å slippe unna et arrangert ekteskap. Den tiltenkte ektemannen fulgte etter henne og hun gikk med på å bo sammen med ham. Etter to år forlot han henne i Harbin. 

Xiao kontaktet da redaktøren for lokalavisen, Xiao Jun (psevdonym for Liu Honglin), og bad om hjelp. De flyttet sammen og Xiao begynte å skrive noveller. I 1933 kom novellesamlingen *Bashe* med begges noveller. 1934 flyttet paret, først til Qingdao og siden til den franske konsesjon i Shanghai.

Hun gjorde skandale med romanen *Shengsichang*, som utkom i 1935, for dens seksuelle frimodighet. Romanen skildrer en by som blir okkupert av japanerne. Lu Xun beundret romanen og skrev forordet.

I 1936 flyttet hun først til Tokyo for å i 1938 flytte tilbake til Kina og bosette seg i Xi'an. Samme år flyttet hun og Xiao Jun fra hverandre.

I 1938 giftet hun seg med Duanwu Hongliang i Wuhan, og de flyttet i 1940 til Hongkong etter en kort tid i Chongqing. Her skrev hun romanen *Hulanhe zhuan*, som er basert på hennes egne minner fra barndommen. Hun skildrer det føydale samfunnet med alle sine gamle og i blant grufulle tradisjoner.

Verk oversatte til engelsk
--------------------------

* *The Field of Life and Death & Tales of Hulan River* (1979)
* *Market street: a Chinese woman in Harbin* (1986)
* *Selected stories of Xiao Hong* (1987)

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Xiao-Hong, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Babelio, oppført som Hong Xiao, Babelio forfatter-ID 146559, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Friedrich Alexander Bischoff: «Hsiao Hung's Wheel of Birth and Death», i: *Chinese Literature: Essays, Articles, Reviews (CLEAR)* 2.2:249–257 (1980)

Eksterne lenker
---------------

* Xiao Hong

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Atlas-virvelen fra et menneske sett ovenfra, med ryggsiden ned. De to leddflatene hviler mot tilsvarende leddflater på hver side av *foramen magnum*
**Atlas-virvelen** er den øverste av virvlene i ryggsøylen. En slik virvel finnes hos alle virveldyr, men det er bare hos de firbeinte virveldyrene at denne skiller seg fra de øvrige ryggvirvlene og kalles for «atlas». Navnet kommer av at virvelen bærer hodeskallen, på samme måte som kjempen Atlas bar himmelhvelvingen på sine skuldre i gresk mytologi.

Atlas-virvelen skiller seg fra de andre ryggvirvlene ved ikke å ha en kropp med en neuralbue over. Hele knokkelen er ringformet, og hjernestammen stigger ned gjennom den. I den det samme hulrommet stikker det øvre framspringet fra aksis-virvelen opp, slik at de to har en leddflate omtrent som en mutter og en skrue. Sammen utgjør disse to atlas-aksiskomplekset, som tillater pattedyr vri på hodet fra side til side. Leddflaten mot hodeskallen er to små flater på hver side av *foramen magnum* som tillater hodet å vippe opp og ned i forhold til ryggsøylen hos pattedyr. Hos andre firbeinte virveldyr har hodeskallen en enkelt leddflate på undersiden av *foramen mangum* med en tilsvarende forsenkning i atlas-virvelen, slik at hele leddet er et kuleledd som tillater både vridning og vipping opp og ned.

Referanser
----------

1. ↑  Sumida, S.S: & Lombard, R.E. (1991). «The Atlas-Axis Complex in the Late Paleozoic Genus Diadectes and the Characteristics of the Atlas-Axis Complex across the Amphibian to Amniote Transition». *Journal of Paleontology*. 65 (5): 973–983 – via Jstore.
2. ↑  Atlas - the medical dictionary.
3. ↑  Vander Linden, A. Campbell, K.M. Bryar, E.K. & Santana, S.E. (2019). «Head‐turning morphologies: Evolution of shape diversity in the mammalian atlas–axis complex». *Evolution*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |