recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bonifatius I** var pave fra 28. desember 418 til 4. september 422.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ifølge *Liber Pontificalis* var Bonifatius romer og sønn til en presbyter ved navn Jocundus. Man antar tradisjonelt at pave Damasus I prestviet ham, og at han virket som sendebud til Konstantinopel før han ble pave.[]

### Pave

Etter pave Zosimus' død havnet kirken i sin femte skisma, idet to ble valgt til paver. Bonifatius ble opprinnelig valgt som motpave mot erkediakonen Eulalius. Den siste var den 27. desember 418 utsett av en gruppe som hovedsakelig bestod av diakoner. Bonifatius ble konsekrert i nærvær av ni biskoper og omkring 70 prester den 28. desember 418 i kirken San Marcello, og Eualius konsekrert i Lateranbasilikaen av biskopen av Ostia.[]

Bonifatius' utnevnelse ble misbilliget av Romas prefekt Symmachus, som utviste ham fra staden og sendte etter keiser Honorius han måtte løse tvisten. Honorius lot først sammenkalle til synode i Roma, men da den ikke klarte å bilegge striden, ble det sammenkalt til konsil. Innen konsilet kom i fang, inntraff påsken, og de begge pretendenter ble nektet å celebrere messe i Lateranbasilikaen, et forbud som Eualius overtrådte da han inntok denne kirken på lørdagen.[]

På grunn av kunne Honorius lettere erklære Bonifatius anerkjent som pave, den 3. april 418. På Bonifatius' begjæring lot Honorius bestemme at om skisma oppstod ved pavevalg, skulle ingen av de forskjellige krav godkjenne, men nytt valg skulle utlyses.

Under sitt pontifikat ble han involvert i strid med patriarken Atticus i Det bysantinske rike vedrørende jurisdiksjonen over Illyria, en strid som ved Honorius' innflytelse ble avgjort til Romas fordel. Overfor den afrikanske kirke var reladjonen spent vedrørende den rett paven hadde, fastslått ved Sardicasynodens beslutning (343) å motta appellasjoner fra avsatte biskoper fra Afrika, men fra Afrika lovet man å tross alt følge beslutningene.[] To tilhengere av pelagianismen kritiserte Augustin for paven, som tok tak isaken. Augustin har dedisert sin *Contra duas Epistolas Pelagianorum Libri quatuor* til Bonifatius.

Bonifatius fornyete pave Soters forbud mot kvinner å bistå presten ved gudstjensten, og han forbød prestvielse av slaver. 

Bonifatius er begravd på Maximus' gravplass ved Via Salaria, nær sankt Felicitas grav; han hadde der innen sin død latt oppføre et oratorium over henne.

Referanser
----------

  

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Zosimus** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Celestin** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** ICCU
 |
**Blair House** er den amerikanske presidentens offisielle gjestehus i Washington, DC. Det ligger til adressen 1651–1653 Pennsylvania Avenue NW, nær hjørnet av Lafayette Park.

Blair House var også president Harry S. Trumans residens og arbeidssted fra 1948 til 1952, da Det hvite hus ble renovert. 

Huset ble bygd i 1824. Det fikk sitt navn etter at politikeren og journalisten Francis Preston Blair sr. (1791–1876) kjøpte det i 1836. I 1942 ble det kjøpt av den amerikanske regjering, og året etter det direkte tilgrensende huset, Lee House, som er inkorporert i gjesteboligen, og som nå for enkelthets skyld er medregnet når man taler om Blair House.

Foruten som gjestehus har mange påtroppende presidenter bebodd huset inntil de ble innsatt og kunne flytte over til Det hvite hus. 

Den 1. november 1950 forsøkte de puertoricanske nasjonalistene Griselio Torresola og Oscar Collazo å drepe president Truman i Blair House.

Eksterne lenker
---------------

* www.blairhouse.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Gartnerhallen SA** er en norsk produsentorganisasjon for frukt, bær og grønnsaker. Foretaket eies av om lag 1000 gartnere og potetdyrkere.

Gartnerhallen ble etablert i 1930 av næringsinteresser i Oslo-området med gartnerskolebestyrer Oddvar Lund som foregangsmann.

I 1997 inngikk Gartnerhallen et samarbeid med NorgesGruppen og Bama Gruppen og gikk dermed over til å være en rendyrket produsentorganisasjon med ansvar for produksjon, produktutvikling og forsyning uten egne salgs- og markedsfunksjoner. Gartnerhallen har eierandeler i Bama Industri AS.

I 2011 gikk Gartnerhallen fra å være et aksjelag til et samvirkeforetak etter samvirkeloven. I 2014 passerte Gartnerhallen for første gang 2 milliarder kroner i omsetning.

Referanser
----------

1. ↑  Dette er Gartnerhallen Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine. gartnerhallen.no
2. 1 2 3  Historikk Arkivert 17. mai 2009 hos Wayback Machine. gartnerhallen.no
3. ↑  «Gartnerhallen bikket to milliarder» *Dagligvarehandelen*, 23. mars 2015

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
Ulrik Frederik Gyldenløve med pasje. Kopi av maleri. Tilhører Eidsvollminnet.
Knivstikkersmauet i Kragerø, som er gaten hvor Ernst ble knivdrept.
**Christian Hansen Ernst** (død 17. august 1694 i Kragerø) var en myteomspunnet embedsmann med afrikansk opphav. Som mørkhudet i Norge på 1600-tallet vakte han oppsikt, men alle kilder tilsier at han ble behandlet godt inntil sin skjebnesvangre død som handlet om rivaleri mellom beilere til en kvinnes gunst.

Liv og virke
------------

### Tidlig karriere

Han oppholdt seg i London da han i 1669 ble ansatt som assistent hos Ulrik Frederik Gyldenløve som var stasjonert i London som ambassadør 1669–1670. Gyldenløve var ellers stattholder 1664–1699 og ledet diverse kriger. 

Gyldenløve grunnla i 1671 Larvik og fikk i 1677 hovedansvaret for posten (postsjef). Ernst, som talte både engelsk og dansk, ble så ansatt hos den engelske James Wicker som i 1681 ankom Kragerø for å begynne som toller.

### Kragerø

Ernst ble senere (enten 1681 eller 1694) utnevnt av nevnte stattholder Gyldenløve til et embede i Kragerø, med særskilt ansvar for posten som skulle til Skien. Han var også ansvarlig for det lille stedets veiing og måling, i tillegg til at han var vraker, hvilket innebar det å sikre kvaliteten på den fisk, kjøtt, tran og tjære som ble handlet der.

### Knivdrept

Ernst ble knivdrept i det som i dag er *Knivstikkersmauet*. Ifølge en biografi fortalte man lenge historier om dette i slekten Lystrup på Barland i Sannidal. Drapet skal ha blitt utført av en Grunde Olsen Barland som gjorde kur til samme Kragerø-dame som Ernst, og valgte å ta livet av ham, for så å rømme landet i syv år. 

James Wicker overtok da hans embede, men døde i 1697.

Sannhetsgehalt
--------------

Ifølge historiker Ola Teige er det ikke dekning for at Ernst faktisk var postmester, det var myter i lokalsamfunnet, selv om Wicker finnes i protokoller fra den gang. Det er heller ikke sikkert at det (slik det er hevdet) er Ernst som er avbildet sammen med Gyldenløve på et maleri i Eidsvollsbygningen. Når noen tror dette likevel er mulig, skyldes det at det ikke ville vært tenkelig å avbilde en ubetydelig person sammen med en adelsmann.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Christian\_Hansen\_Ernst[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Ulf Hamran. «Christian Hansen Ernst». Store norske leksikon.
3. ↑  «Tollere 1563-1886». Genealogi.no. Arkivert fra originalen 22. mars 2016. Besøkt 14. februar 2013.
4. ↑  Ola Teige (2005). «Ernst fra Kragerø». *Heimen*: 42(3):195-204.

Eksterne lenker
---------------

* Mysteriet om postmesteren i Kragerø, artikkel hos Norgeshistorie.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Eystein Eggen** (født 16. februar 1886, død 29. august 1973) var en norsk forfatter, lokalhistoriker, journalist og handelsmann. 

Eggen vokste opp i bondebygda Vingelen i Tolga, Hedmark. Han begynte som journalist i *Fjell-Ljom* på Røros i 1907, og ble syv år senere bestyrer av forbruksforeningen i hjembygda. 1931 ble han handelsmann i Ålen i Sør-Trøndelag fylke.

Eggen skrev tre diktsamlinger, fire bygdebøker og en mengde kulturpolitiske artikler.

Han var far til lyrikeren Arnljot Eggen, og farfar til forfatterne Eystein Eggen, Jo Eggen og Torgrim Eggen.

Verk
----

* 1911: *Løv og lyng* diktsamling.
* 1915: *Heimen* diktsamling
* 1933: *Helgeleite* diktsamling
* 1943: *Vingelen: sogeminner frå heimbygda*
* 1950: *Bardu* bygdebok
* 1957: *Tylldalen-Brydalen* bygdebok
* 1968 *Tolga* bygdebok

Litteratur
----------

* Arnljot Eggen: *Eystein Eggen og skriftkulturen i fjellregionen*, 1996

Portal: Litteratur

 WikipediaWikipediaDu kan lese mer om dette emnet i en lengre artikkel om emnet på Nynorsk Wikipedia kalt «**Eystein Eggen (1886-1973)**». Du kan eventuelt også utvide denne artikkelen ved å oversette derifra.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
{{|Helt uten kilder.|dato=10. okt. 2015}}

Pongaldekorasjon i en kontorbygning.  Foto: Sowrirajan S 
Som ved andre tamilske høytider markerer en pongal med flotte bakketegninger.  Foto: Alex Graves 
**Pongal** er en tamilsk sekulær høytid som feires 14. januar eller 15. januar i henhold til tamilske kalender. Denne dagen er med nye klær, pynt og festligheter. Feiringen inneholder også leker og konkurranser for barn og voksne.

Pongal betyr «koke over». En del av seremonien er å la melken koke over i retning mot sola. Grøten lages av den første risavlingen, med palmesukker. Grøten kokes utendørs med vedovner. Det lages vakre mønster ved inngangspartiene, med ris som fuglene fortærer etter hvert. Tamiler fra alle religioner feirer pongal. 

Pongal er en takkefest for sola som gir årstider, avlinger og liv. Dagen etter er det tid for takkefest for kyr som pløyer jorda, gir gjødsel og melk.

Referanser
----------

1. ↑  «Tamil Thai Pongal Day in Sri Lanka». *www.timeanddate.com* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2021.
2. ↑  «About Pongal». *Pongalfestival.org - www.pongalfestival.org*. Society for the Confluence of Festivals in India (SCFI). Besøkt 12. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* www.pongalfestival.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BBC Things
 |
**Sørsemittiske språk** er etter mange språkforskeres klassifisering en gruppe av semittiske språk som omfatter sørarabiske språk og etiopiske språk, i tillegg til de utdødde språkene i gruppen gamle sørarabiske språk. Sørsemittisk utgjør i større sammenheng en gren av den større afroasiatiske språkfamilien, som finnes i nordlige og østlige Afrika og Vest-Asia.

Disse språkenes opprinnelsessted («hjemland») har vært gjenstand for mange diskusjoner. Mange språkforskere har tenkt seg at de kan ha vært talt av en gruppe mennesker i helt sør på Den arabiske halvøy som flyttet inn i Afrika, men i dag ser man på det som usikkert. For øvrig har det også blitt teoretisert at semittiske språk i sin helhet oppstod i Etiopia. Men dette regnes også i dag for usikkert.

En forskningsstudie fra 2009 basert på en bayesiansk modell for å beregne språkendring konkluderte med at synspunkt sørlige Arabia er mer sannsynlig. Denne statistiske analysen kunne ikke estimere når eller hvor det opprinnelige opphavet til alle semittiske språk divergerte (spriket) fra afroasiatisk, men den antydet at divergensen mellom øst-, sentral- og sørsemittiske grener skjedde i Levanten. I følge en teori som har fått en del oppslutning, stammer semittisk fra en avlegger av et enda tidligere språk i Nord-Afrika, og ørkenspredning fikk noen av talerne til å migrere i løpet av 3000-tallet f.Kr. inn i det som nå er Etiopia, andre nordvestover til Vest-Asia.

Referanser
----------

1. ↑  Hetzron, Robert (1972): *Ethiopian Semitic: Studies in Classification*. Manchester University Press. ISBN 9780719011238; s. 122.
2. ↑  Bender, Lionel (1997): «Upside Down Afrasian», *Afrikanistische Arbeitspapiere*. **50**, s. 19–34.
3. 1 2  Kitchen, Andrew; Ehret, Christopher; et al. (22. juni 2009): «Bayesian phylogenetic analysis of Semitic languages identifies an Early Bronze Age origin of Semitic in the Near East». Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences. 276 (1665): 2703–2710. doi:10.1098/rspb.2009.0408. PMC 2839953. PMID 19403539.
4. ↑  Weitzman, Steven (2019): *The Origin of the Jews: The Quest for Roots in a Rootless Age*, Princeton University Press, s. 69

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Isacantha*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea) og lever bare på den sørlige halvkulen. De fleste av de kjente artene lever i Australia. Belidene er gjerne ganske store, avlange og slanke snutebiller. De fleste artene er knyttet til bartrær i familiene Podocarpaceae og Phyllocladaceae, men billene kan også finnes på akasier og på ulike slags blomster.

Utseende
--------

Gjerne middelsstore (ofte 15–20 mm), avlange, sylindriske, gråbrunt-spraglete biller. **Hodet** er trukket ut til en lang, sylindrisk snute som vanligvis er lengre enn resten av hodet. Antennene er festet omkring midten av snuten, de er 11-leddete, noe tykkere mot spissen, men uten en markert kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med avrundede sidekanter. **Dekkvingene** er parallellsidige, ofte trukket ut til en spiss bakerst. **Beina** er kraftige, frambeina er ofte noe forlenget. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite. Det tredje leddet er tolappet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Belidae** Schönherr, 1826
					- Underfamilien Belinae Schönherr, 1826 = Belidae i snever forstand. ca. 100 arter i 25 slekter.
						* Slekten ***Isacantha*** Hope, 1833
							+ *Isacantha congesta* F.P.Pascoe, 1871
							+ *Isacantha grayi* H.Jekel, 1860
							+ *Isacantha incultus* A.S.Olliff, 1889
							+ *Isacantha interrupta* Zimmerman, 1994
							+ *Isacantha nigra* Oke, 1934
							+ *Isacantha papulosus* F.P.Pascoe, 1873
							+ *Isacantha punctirostris* Zimmerman, 1994
							+ *Isacantha rhinotioides* Hope, 1833

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* Bilder av noen australske arter av Belidae
Karl Schwarzschild-Observatorium
Alfred-Jensch teleskopet
**Thüringer Landessternwarte (TLS) Karl Schwarzschild-Observatorium** er et astronomisk observatorium i Tautenburg, 10 km nordøst for Jena, i Saale-Holzland-Kreis i Thüringen, Tyskland. Observatoriet ble opprinnelig grunnlagt i 1960 som et institutt som var tilknyttet Akademie der Wissenschaften der DDR. I 1992 ble det omdannet til et statlig observatorium i delstaten Thüringen.

Observatoriet er oppkalt etter astronomen og fysikeren Karl Schwarzschild.

Observatoriet har det største teleskopet i Tyskland, som også er det største Schmidt-teleskop i verden. Teleskopet er laget av VEB Zeiss Jena i DDR. Speilet er 2 meter i diameter, mens teleskopets irisblender er 1.34 meter.

Den 5. april 2005 observerte observatoriet en eksoplanet rundt stjernen HD 13189.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. juli 2015. Besøkt 1. oktober 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Thüringer Landessternwarte Tautenburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Astronomi
**Profesjonshøgskolen**  ved Universitetet i Nordland (UiN) er ett av fire fakulteter. Det ble dannet i 2003, da Avdeling for lærerutdanning, Avdeling for sykepleie og helsefag, språkmiljøet og Senter for praktisk kunnskap ble slått sammen. Dette bærer den fremdeles preg over siden man kan dele profesjonshøgskolen opp i tre forskjellige enheter; Sykepleie og helsefag (SH), Lærerutdanning, kunst- og kulturfag (LUKK) og Senter for praktisk kunnskap (SPK). En av grunnene for at profesjonshøgskolen ble dannet, var at man så behovet og en mulighet for å etablere en profesjonsoverbyggende doktorgrad innenfor forskning på profesjonell yrkesutøvelse. Profesjonshøgskolen tilbyr også videreutdanning innenfor lærere og sykepleier- og helsefag.

Fakultetet har tre grunnutdanninger som sin kjernevirksomhet:

* Bachelor i sykepleier
* Grunnskolelærerutdanningene
* Bachelor førskolelærer

Dette på grunn at de vil ha et spesielt fokus på den pedagogiske entreprenørskap og folkehelse. De tilpasser sine studier slik at man lett kan gå over på en master i fra bacheloren sin hvis man ønsker det. De legger også til rette slik at en kan gå over for eksempel fra et årsstudium i friluftsliv til en bachelor i friluftsliv. Og innenfor profesjonshøgskolen så finner man årsstudier, bachelorstudier og masterstudier.

### Årsstudier

* Årsstudium i engelsk
* Årsstudium i friluftsliv
* Årsstudium i idrett
* Årsstudium i kunst og håndverk
* Praktisk-pedagogisk utdanning for allmennfaglærere
* Praktisk-pedagogisk utdanning for yrkesfaglærere
* Psykisk helsearbeid, videreutdanning

### Bachelorstudier

* Barnehagelærerutdanning
* Faglærer i kroppsøving og idrettsfag
* Bachelor i friluftsliv
* Bachelor i idrett
* Bachelor i lulesamisk språk
* Bachelor i språk
* Bachelor i sykepleie

### Masterstudier

* Klinisk sykepleier
* Master i trener, -idrett, -lederprofesjon
* Master i tilpassa opplæring
* Master i logopedi
* Master i grensedialoger
* Master i praktisk kunnskaper

Senter
------

Profesjonshøgskolen i Bodø har tre sentre knyttet opp til fakultetet.

* Senter for praktisk kunnskap Arkivert 24. januar 2021 hos Wayback Machine.

Ble opprettet i 1997. Dette for å etablere et fag- og forskningsmiljø innen praktisk kunnskap. 

* Nasjonalt senter for kunst og kultur i opplæringen

Ble opprettet i 2007. Dette senteret er et ressurssenter for barnehager, grunnskoler, V.G.O. og høyere utdanninger. 

* Senter for pedagogisk entreprenørskap

Dette er det siste senteret som er blitt opprettet, og ble opprettet i 2010. Det skal være senteret for det strategiske virkemidlet for undervisning.

Referanser
----------

1. ↑  «Årsstudier ved UiN». Arkivert fra originalen 19. oktober 2013.
2. ↑  «Bachelorstudier ved UiN». Arkivert fra originalen 19. oktober 2013.
3. ↑  «Masterstudier ved UiN». Arkivert fra originalen 19. oktober 2013. )

Eksterne lenker
---------------

* Universitetet i Nordland Arkivert 3. januar 2012 hos Wayback Machine.
**Fotballtennis** er en sport og treningsform som er en hybrid av fotball og tennis. Fotballtennis som egen sport spilles på en bane med de samme målene som en volleyballbane. Det konkurreres i single, double og triple. Det spilles best av tre sett, og første lag til 11 poeng vinner settet. Det gis poeng for hver ball. Nettet har samme høyde som et tennisnett. Det er lov å benytte de samme kroppsdelene som i fotball.

I Norge er fotballtennis en relativt liten idrett, men det arrangeres turneringer i regi av Norges Bedriftsidrettsforund. Spillet brukes dog ofte som en øvelse i fotballtreninger, som en øvelse for å bedre basisteknikker som bevegelse, pasning og mottak.

Turneringer i fotballtennis
---------------------------

Podkasten *Tungvekterne* arrangerer fotballtennis-turneringen "ØB Tungvekterne Cup", hvor hele cupen blir strømmet direkte på Østlandets Blads nettsider. Første konkurranseserie ble arrangert i juni 2020.

Referanser
----------

1. ↑  Stenseth, Knut Andreas (24. mai 2020). «(+) ØB Tungvekterne Cup avgjort etter finalethriller – se alle kampene her». *Østlandets Blad* **(norsk)**. Besøkt 16. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |
***P3 Dokumentar*** er et norsk dokumentarprogram som har gått på NRK Radio siden 2012. Programmet sender dokumentarer relatert til norsk ungdom og forsøker å fortelle historiene fra de unges perspektiv. Temaene er alt fra råning, psykisk sykdom og til hasjdyrking. Programmet sendes søndager på P3 mellom kl. 9:00 og 9:30.

Redaksjonen består av tre faste radiodokumentarister: Ludvig Løkholm Lewin, Anne Dorte Lunås og Nareas Sae-Khow. Ved siden av disse har andre markante P3-reportere (Frid Kvalpskarmo Hansen, Webjørn S. Espeland, Trine Sollie, Siri Knudsen, Rune Håkonsen, Sven Bisgaard Sundet) og frilansere bidratt med dokumentarer. 

Programmet sendes fra NRK Tyholt i Trondheim.

Første sending kom på lufta den 6. februar 2012.

Priser
------

Programmet vant i 2014 prisen for «Årets nettsak, liten redaksjon», som ble delt ut av NONA.

I 2012 ble den tildelt «NRKs journalistpris».

Referanser
----------

1. ↑  «P3 Dokumentar: Om oss». 18. september 2013.
2. ↑  «P3 Dokumentar » Den unge norske virkeligheten». *p3.no*. 18. april 2018. Arkivert fra originalen 14. januar 2019. Besøkt 13. januar 2019.
3. ↑  «P3 lager radiodokumentar». NRK P3. 4. januar 2012. Besøkt 13. januar 2019.
4. ↑  «Her er årets beste nettsaker!». netthoder.no. 5. juni 2014.
5. ↑  «P3 Dokumentar vant journalistpris». 13. juni 2012. Arkivert fra originalen 24. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside på P3
* Programmet på NRK Radio
* Podkas på NRK Radio
**Krigståke** er et begrep som brukes for å beskrive den usikkerhet vedrørende situasjonen som erfares av deltagere i militære operasjoner. Begrepet viser til usikkerhet om egen evne, motstanders evne samt om motstanders hensikt under en trefning eller operasjon. Begrepet lar seg føre tilbake til den tyske tenkeren Carl von Clausewitz, som skrev:  

*«Der Krieg ist das Gebiet der Ungewißheit; drei Vierteile derjenigen Dinge, worauf das Handeln im Kriege gebaut wird, liegen im Nebel einer mehr oder weniger großen Ungewißheit. Hier ist es also zuerst, wo ein feiner, durchdringender Verstand in Anspruch genommen wird, um mit dem Takte seines Urteils die Wahrheit herauszufühlen.»*

*(Krig er et område av usikkerhet; tre firedeler av tingene som alle krigshandlinger baserer seg på, ligger i en tåke av usikkerhet i større eller mindre grad. Det første som behøves, er altså et fint, gjennomtrengende sinn for å føle Sannheten med dets mål av dømmekraft.)*

Referanser
----------

1. ↑  Joint Service Command and Staff College, Advanced Command and Staff Course Notes, dato 2001
2. ↑  Carl von Clausewitz, Vom Kriege, S. 23
**Absolutt datering** eller **kronometrisk datering** er en samlebetegnelse på metoder for spesifikk tidfesting av materiale. I motsetning til relativ datering, som baseres på stratigrafiske eller typologiske forhold, baseres absolutt datering på de kjemiske eller fysiske egenskapene i selve materialet som skal dateres. Til tross for navnet, vil disse dateringene aldri være fullstendig *absolutte*. Det vil alltid finnes feilkilder, som for eksempel feiltelling, bakgrunnsstråling og forurensning av prøver. Dateringsresultater er derfor alltid basert på sannsynlighetsanalyse og inkluderer en feilmargin som er basert på statistiske utregninger.

For å finne den absolutte alderen til bergarter benyttes radiometriske metoder. Det er innholdet av radioaktive grunnstoffer som gjør det mulig å bestemme deres alder. Radioaktive grunnstoffer virker som «geologiske klokker». Noen grunnstoffer som uran, har isotoper som er ustabile og sender ut radioaktiv stråling. (isotoper = atomer av samme grunnstoff med ulikt antall nøytroner i kjernen.) I løpet av en viss tid, *halveringstiden*, har halvparten av atomkjernene i en radioaktiv isotop spaltet seg. Av den grunn kan bergarter dateres. En vanlig teknikk er uran-bly-teknikken. Det finnes også en metode som heter C-14 metoden («karbon-fjorten»-metoden), denne metoden kan ikke brukes lenger tilbake enn ca. 80 000 år, konsentrasjonen av 14C og 12C må ha vært konstant de siste 80 000 årene.

Eksempler på absolutte dateringsmetoder er: 

* Karbondatering
* Kalium-argondatering
* Dendrokronologi
* Uranseriedatering
* Fisjonspordatering
* Termoluminescens
* Optisk datering
* Elektron-spinn resonansdatering
* Varvkronologi
* Arkeomagnetisme
* Tefrokronologi

  

Dateringer av funn og strukturer basert på eksisterende kalendre eller historiske kronologier faller også inn i kategorien absolutt datering.

Portaler: Arkeologi | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Auletorhinini** er en gruppe av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg. De fleste artene lever i tropiske skoger, men noen arter finnes i de aller fleste områder. I Norge er det registrert 11 arter.

Utseende
--------

Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete, som oftest mørke på farge, ofte med metallglans. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.

Levevis
-------

Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem. Ofte gjør de dette ved å rulle sammen blader.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Familien **snutebladrullere, Rhynchitidae** Gistel, 1856
				+ Stammen **Auletorhinini** Voss, 1935
					- Slekten *Auletanus* Voss, 1922 - 10 arter
					- Slekten *Auletorhinus* Voss, 1935 - én art

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Auletorhinini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Emil Stang Lund** (født 27. mars 1963 i Boston) er en norsk filmregissør.

Virke
-----

Han har arbeidet med film siden 1982 og debuterte som kortfilmregissør i 1986. Kortfilmen *Den nye kapellanen* (1988), etter en novelle av Hans E. Kinck, vant Amandapris og ble senere kinolansert i trespann med to andre Kinck-filmer under tittelen *Flaggermusvinger* i 1992. Lund har også regissert spillefilmen *Jomfruene i Riga* (1996), en komedie med utgangspunkt i norsk-baltiske relasjoner.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emil Stang Lund på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Emil Stang Lund i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Emil Stang Lund på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Emil Stang Lund på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (en) Emil Stang Lund på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Emil Stang Lund hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Emil Stang Lund hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Krigsseilerregisteret** (etablert 19. januar 2016) er et norsk nettsted der formålet er å utarbeide et register over *alle norske sjøfolk og skip* som seilte fra 1939 til 1945 i nøytral fart, for Nortraship, i hjemmeflåten, i marinen, for de allierte og nøytrale handelsskip og i alliert marine. Nettstedet er under stadig utarbeidelse.

Begrepet krigsseiler har tradisjonelt vært benyttet om besetningsmedlemmer på skip i handelsflåten. Krigsseilerregisteret opererer med en videre definisjon som også omfatter militært tjenestegjørende i norsk og alliert marine.

Stiftelsen Arkivet er eier og ansvarlig for Krigsseilerregisteret og Norsk senter for krigsseilerhistorie og har samarbeidet med Lillesand Sjømannsforening. Registeret finansieres av private bidragsytere og fikk i 2016 en bevilgning over statsbudsjettet. Største private bidragsyter er Samlerhuset.

Referanser
----------

1. ↑  «krigsseiler». *Store norske leksikon*. Besøkt 10. juli 2016.
2. 1 2  Bakgrunn for Krigsseilerreisteret
3. ↑  Norsk senter for krigsseilerhistorie Arkivert 20. juni 2016 hos Wayback Machine. Stiftelsen Arkivet
Fasade mot sør
Alléen mot nord
**Fjøsanger hovedgård**, **Store Fjøsanger** eller **Langegården** er en tidligere lystgård som ligger i Straumevegen 17 A i Fana bydel i Bergen.

Historie
--------

Det har vært gårdsdrift på Fjøsanger siden folkevandringstiden. I middelalderen tilhørte gården Apostelkirken i Bergen. I 1606 ble gården bygslet til rådmann og fogd Strange Jørgensen, som fikk den på livstid som futegård av kongen. Hans svigersønn, Mauritz Bosted bodde der til sin død i 1640, og hans enke til 1649. Generaltollforvalter Herman Johanson Garmann bygslet den fra 1650 og ble eier i 1656.

Jon Mariager
------------

I 1760 ble gården skjøtet over til to dattersønner av Garmann, Jens og Jon Mariager. Jens overdro sin del av eiendommen til Jon i 1766. Han interesserte seg i driften av gården og fikk bygget nytt herskapshus. Jon Mariager bygget også en vei fra Solheimsviken til Fjøsanger. Trolig på grunn av økonomiske problemer måtte Jon Mariager selge gården til sin svoger, kjøpmann Danckert Danckertsen Krohn i 1774.

Danckert Krohns lystgård
------------------------

Danckert Krohn var svært glad i lystgården og tilbrakte mye tid her, både sommer og vinter. Trær ble plantet og hage ble etablert. I 1785 bygget han nytt hovedhus eller ombygget det eksisterende.

Paul Meyer Smits lystgård i empire
----------------------------------

Fjøsanger ble i 1810 solgt på auksjon til kjøpmann Paul Meyer Smit. Hovedbygningen ble ombygd i 1810, trolig påbygget med en etasje og stilmessig ombygget til empire. Paul Meyer Smit brukte stedet flittig fram til han døde i 1842.

Hovedbygningen måler 15 × 9,8 m. Et prospekt av Johan F. L. Dreier fra 1812 viser bygningen mer barokkpreget med mansardtak og kobbhus. Bygningen har idag valmtak.

Langegården
-----------

I 1844 kjøpte skipsfører Johan Kristofer Lange eiendommen. I 1870 ble eiendommen overtatt av hans sønn, Johan Caspar Lange. Han var barnløs og testamenterte hele sin formue til en stiftelse og et fond han opprettet i 1919. *Johan Lange's og søskendes Legat* fikk utmarken for å skape et vakkert uteområde, mens stiftelsen *Johan Langes Minde* fikk resten av eiendommen og denne skulle drifte et hjem for aktverdige eldre personer fra Bergen og omegn. I 1958 ble det reist et aldershjem like sør for hovedhuset. Hovedhuset fungerte som bolig fram til 1975. I dag er det kunstgalleri 1. etasje, mens 2. etasje blir leid ut som møte- og selskapslokale. Gårdbruket blir fremdeles driftet som en besøksgård med undervisning og ulike arrangement.

Litteratur
----------

* Trumpy, Bjørn: *Bergenske lyststeder*, Bergen 1977, s. 14-15.
* Schnitler C.W.: Norske Haver Bd I. s. 200.
* Hjellestad, Hermod: Fana Bd II. Bergen 1933. s. 185-193.
* Rogstad, Inger H.: Gammel hageskulptur i Bergen.

Eksterne lenker
---------------

* Langegården Arkivert 10. oktober 2013 hos Wayback Machine.
* Galleriet
* Bergen byleksikon på nett, om Fjøsanger
* (no) «Fjøsanger hovedgård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
UPS Roma
**Università Pontificia Salesiana** (UPS, *det pavelige universitet Salesiana*) er et pavelig universitet i Italia drevet salesianerordenen. Det har tre *campus*er, ett i Roma, ett i Torino og ett i Jerusalem.

Historie
--------

Universitetet ble betrodd til Salesianerne av Don Bosco og ble kanonisk opprettet av kongregasjonen for katolsk utdannelse med dekret av 3. mai 1940 (Prot. N. 265/40) med den offisielle tittel «Pontificio Ateneo Salesiano». Den senere tittel «Pontificia Studiorum Universitas Salesiana» ble approbert av pave Paul VI med motu proprio *Magisterium vitae* den 24. mai 1973.  

Det består av de følgende fakulteter

1. Teologi
2. Utdannelse
3. Filosofi
4. Kanonisk rett
5. Kristen og klassisk literatur
6. Sosial kommunikasjon

Noen studenter og professorer
-----------------------------

* Tarcisio Bertone
* Angelo Amato
* Alfons Maria Stickler
* Ludwig Schwarz
* Antonio María Javierre Ortas
* Rosalio José Castillo Lara
* Joseph Zen Ze-kiun
* Carlos Filipe Ximenes Belo, vinner av Nobels fredspris i 1996

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Official site
* Official site (alternate URL) Arkivert 19. september 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Diminutiv** (fra latin *diminutivus*, tidligere *deminutivus*) er et avledet ord som betegner en mindre form av det som det opprinnelige ordet betegner. Diminutiv dannes oftest med et suffiks som er spesifikt for det aktuelle språket. På norsk finnes diminutivsuffikset *-ling* i for eksempel *grevling* og *mannsling*, men det brukes ikke lenger aktivt til å danne nye ord.

I samisk kan alle ord bøyes i diminutiv form ved å endre konsonantklyngen i midten av ordet (stadieveksling) og tilføye endelsen *-áš*, eksempelvis *beaivi* (sol) til *beaivváš* (lille sol, kjære sol).

På engelsk brukes suffikset *-let (starlet, booklet)*, på tysk *-chen* og *-lein*, på afrikaans -tjie, på nederlandsk -tje, på fransk *-ette*, på spansk *-ito og -ita*, f.eks. *poco* – *poquito* , på portugisisk *-inho* eller *-inha* og på italiensk *-ino*, *-ina*, *-etto* eller *-etta*, f.eks. *piazza* – *piazzetta*.

Nederlandsk er et språk der diminutiv brukes ofte. Nesten alle ord på nederlandsk (deriblant adverb og adjektiv) kan forminskes med diminutiv (som slutter på -*(e)tje*, *-kje*, *-pje*).

På spansk brukes suffiksene *–ito* og *–ita*, for eksempel *poco* – *poquito*

Referanser
----------

1. ↑  «diminutive (adj.)», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑  Søk etter *Diminutiv* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN
 |
**MTV Live** (også kjent som **MTVNHD** i Storbritannia og Irland) er en internasjonal 24-timers musikk- og underholdningskanal som drives av ViacomCBSs datterselskap MTV Networks Europe. MTV Live HD er tilgjengelig i Europa, Latin-Amerika, Oseania og Asia. Litauen

MTV Live HD tilbyr en blanding av program fra MTV. Kanalens blanding av program inkluderer show produsert av andre internasjonale MTV-produksjonsenheter i Sør-Europa, Storbritannia og Latin-Amerika.

Kanalen ble lansert 15. september 2008 i noen deler av Europa som MTVNHD (MTV Networks-High Definition) og i noen deler av Latin-Amerika innen utgangen av 2008. Kanalen fortsatte å lansere mye i nye land i hele 2010, inkludert Australia. 

1. juli 2011 byttet MTVNHD navn til MTV Live HD, og endret også logoen.

Hendelser
---------

* MTV Europe Music Awards
* MTV Movie Awards
* MTV Video Music Awards

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2   *MTVNHD heads to Baltics*, C21 Media, 1. februar 2010, besøkt 1. november 2010
5. ↑  «MTV Networks to launch international HD channel». *Reuters*. 1. september 2008.
6. ↑  «New logos: MTV international». The Branding Source. 21. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Flash Crash** var et amerikansk børskrakk den 6. mai 2010 med en umiddelbar opphenting. Det var historisk Dow Jones Industrial Averages nest største poengsving, 1010.14 poeng, og største én-dags poengnedgang, 998,5 poeng, på intradag basis.

De første rapportene indikerte at hendelsen kunne ha blitt utløst av en «Fat Finger Trade» («Pølsefinger-handel»), nærmere bestemt en utilsiktet stor salgsordre for aksjer i Procter & Gamble, som igjen utløste massive algoritmiske handelsordre om å dumpe aksjer. Enkelte analytikere var skeptiske til denne hypotesen, og antydet at bevisst markedsmanipulasjon kunne ligge bak. Andre sa at krakket kunne ha vært knyttet til shortsalg, i form av salgsopsjoner på aksjer på S&P 500-indeksen rett før ulykken, eller en bevegelse i kursen for amerikansk dollar mot japansk yen.

Årsaken til fallet forble ukjent, men etterforskere fokuserte på en rekke mulige årsaker, inkludert en gjensid påvirkning mellom data-automatiserte handler, eller muligens en menneskelig feil gjort av aksjemeglere. Innen helgen hadde regulatorer avvist muligheten for menneskelig feil og fokusert på automatiserte handler. Andre spekulerer i at en "intermarket sweep order" (en ordre som skal begrenses til ett marked) kan ha spilt en rolle i å utløse ulykken.
Den 11. mai antydet The Wall Street Journal at et stort kjøp av salgsopsjoner av hedgefondet Universa Investments kort tid før ulykken kan ha vært blant de viktigste årsakene.

Den 14. mai 2010 ble det publisert rapporter som tydet på at hendelsen kunne ha blitt utløst av et enkelt salg på 75.000 «e-mini»-kontrakter til en verdi på rundt $ 4 milliarder; det gjaldt i så fall kontrakter solgt av Kansas-firmaet Waddell & Reed på Chicago Mercantile Exchange.

Referanser
----------

1. ↑  Phillips, Matt (11. mai 2010). «Nasdaq: Here's Our Timeline of the Flash Crash». *Wall Street Journal* **(engelsk)**. ISSN 0099-9660. Besøkt 6. august 2023.
2. ↑  And, Tom Lauricella (6. mai 2010). «Dow Takes a Harrowing 1,010.14-Point Trip». *Wall Street Journal* **(engelsk)**. ISSN 0099-9660. Besøkt 6. august 2023.
3. ↑  «How a Mystery Trader With an Algorithm May Have Caused the Flash Crash». *Bloomberg.com* **(engelsk)**. 22. april 2015. Besøkt 6. august 2023.
**Norsk geoteknisk forening** (**NGF**) er bransjeforeningen for geoteknikere med virksomhet i Norge. NGF ble stiftet den 14. april 1950 og er tilknyttet International Society for Soil Mechanics and Geotechnical Engineering (ISSMGE).

Virksomhet
----------

Formålet til foreningen er å gjøre geoteknikk kjent og arbeide for deling av kunnskap erfaring på det geotekniske området.

NGF arrangerer blant annet møter, kurs og seminarer, utgir faglige retningslinjer og representerer landet utad i geotekniske fora.

NGFs mest kjente arrangementer er *Geoteknikkdagen*, *Fjellsprengningsdagen* og *Bergmekanikkdagen*, som årlig arrangeres samtidig i Oslo.

Medlemskap
----------

Personer med geoteknikk som hovdyrke, eller som gjennom sin virksomhet har vitenskapelig eller praktisk tilknytning til geoteknikk, kan opptas som medlem i NGF. Firma eller institusjoner kan opptas som støttemedlem.

Blant medlemsbedriftene er:

* COWI
* Multiconsult
* Norconsult
* Norges Geotekniske Institutt
* Rambøll
* Sweco
* Mesta AS
* SINTEF Byggforsk AS
* Veidekke

Se også
-------

* Geoteknikk
* Ingeniørgeologi
* Sivilingeniør
* Tekna
* Rådgivende Ingeniørers Forening
* Norsk geologisk forening
* Norsk Geofysisk Forening

Referanser
----------

1. 1 2 3  Fritzvold 2000, s. 17
2. ↑  Fritzvold 2000, s. 19
3. ↑  Norsk Geoteknisk Forening. «Støttemedlemmer». Besøkt 20. oktober 2023.

Litteratur
----------

* Fritzvold, Hans K.; Janbu, Nilmar; Storeng, Ivar (2000). *Norsk geoteknisk forening : 50 år : jubileumsskrift 1950-2000 = Norwegian Geotechnical Society*.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Władysław Neuman** (født 1893 i Łódź, død 31. januar 1945 i New York) var en polsk diplomat. Han var Polens minister til Norge fra 1931 til 1940.

Som ung mann sluttet Neuman seg til Józef Piłsudskis parti. Han oppholdt seg under 1. verdenskrig i Sveits, hvor han var sekretær i hovednasjonalkomiteen i Rapperswil. Etter Polens uavhengighet kom han inn i det nye polske diplomatkorpset. Fra 1931 til 1940 var han Polens minister i Norge. Etter den tyske invasjonen av Norge i 1940 fulgte han kong Haakon VII til London, hvor han fortsatte å være den polske eksilregjeringens sendemann hos den norske eksilregjeringen inntil 1942. Da ble han sendt til Mexico. Han skulle overta en ny stilling i New York da han døde i 1945.

I 1938 ble Neuman utnevnt til storkors av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑   «Władysław Neuman»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810673933905606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n00095871[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Sejm-Wielki.pl profil-ID psb.19751.1[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Tadeusz Wojciech Lange: «Ekstraordinær sendemann» (2004)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
Henrik av Livlands **Livlandske krønike** (på latvisk *Indriķa hronika*; latin *Heinrici Cronicon Lyvoniae*) er et historisk dokument som beskriver Latvias og Estlands historie mellom årene 1180 og 1227. Det er det eldste kjente dokumentet om Livland, Latvias historie.

Bakgrunn
--------

På 1200-tallet, samtidig med de velkjente korstogene mot Jerusalem og Midtøsten, foregikk Østersjøskorstogene. Før korstogene mot Livland (som bestod av dagens Estland og Latvia) var dette området et hedensk samfunn. I dette området møttes både hansa kjøpmenn, handelsfolk fra Novgorod, tyskere, dansker,svensker, nordmenn og russere hverandre. Gjennom denne kontakten oppsto det handel, kultur og landing av religiøse impulser. Flere skandinaviske herskere og Den tyske orden erobret og bosatte deler av Baltikum.

Innhold
-------

Henrik av Latvias Livlandske krønike inneholder øyenvitneskildringer om korstogstiden på en meget menneskelig og levede måte.

Den viser til de kompliserte forholdene som oppstår når religiøse motiv blandes med politiske hensikter. Den andre kjente latviske krøniken, rimkrønike, har ikke like stor historisk verdi efter som den stort sett er skrevet som en patriotisk fortelling til kristen hoffunderholdning. 

Krøniken består av fire bøker. De første to bøkene, *Om Livland* og *Om biskop Berthold*, beskriver de to tyske biskopene Meynards og Bertholds ankomst og deres mislykkede forsøk på å etablere seg i Livland.

Den tredje boken, *Om biskop Albert*, beskriver den tredje biskopen, Albert von Buxhövden, grunnleggeren av Sverdridderordenen, og erobringen av Livland. Den fjerde boken, *Om Estland*, beskriver Alberts og Sverdridderordens erobring av Estland. Originalmanuskriptet er dessverre ikke bevart. Det finnes dog 16 ulike kopier som er nedskrevet mellom 1300-tallet og 1800-tallet, den eldste kopien går under navnet *Codex Zamoscianus*. Det finnes heller ikke så mye materiale tilgjengelig på internett, mens det finnes noen utdrag, og en side av en av kopiene kan ses her: .

Hans krøniker er skrevet fra en synsvinkelen til den katolske kirke og dens innvirkning på området. Krøniken kan være påbegynt som en rapport til den pavelige legaten Vilhelm av Modena, som Henrik var tolk for mellom 1225 og 1227. Vilhelm av Modena var i Livland for å megle i en intern kirkedisputt mellom den kristne ridderordenen, sverdridderordenen og Livlands katolske biskopers territorielle krav.

### Sverige i krøniken

I år 1203 omtaler krøniken Visby. Dette er det eldste nå kjente skriftlige omtalen av stedet. Krøniken forteller også om at det samme år var estere fra øyen Øsel i Blekinge, der de blant annet skal ha ødelagt en kirke og tatt slaver og plyndret. Videre står det at slike angrep ikke var uvanlige i Sverige og Danmark.

Se også
-------

* Henrik av Livland
* Østersjøkorstogene

Eksterne lenker
---------------

* *The Chronicle of Henry of Livonia* – Krøniken oversatt til engelsk av James A. Brundage
* Indriķa hronika – hele krøniken på Latvisk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Helleristningsfeltet ved Sjømannsskolen på Ekeberg Foto: Hans A. Rosbach 
Heinrich Himmler, SS-leder i Hitler-Tyskland, besøker helleristningene under sitt første norgesbesøk under krigen i januar 1941. Som medstifter av det kvasivitenskapelige raseforskningsinstituttet Ahnenerbe viste Himmler stor interesse for norsk historie i jakten på «urgermanerne». Foto: Deutsches Bundesarchiv 
**Helleristningene på Ekeberg** er en veideristning fra eldre steinalder som ligger ved Karlsborgveien nedenfor Kongsveien, sør for Ekebergrestauranten i Oslo. Feltet har Riksantikvarens ID nr. 41907.

Ristningene kom for dagen søndag 12. september 1915. Preparanten ved Universitetets Oldsaksamling fant dem, helt tilfeldig, mens han var på søndagstur i området. Dagen etter ble stedet besøkt av ham og arkeologen Jan Petersen, og de fant da i alt 6-7 figurer. Feltet ble igjen befart i 1924 av den svenske arkeologen Ivar Lindquist, som lokaliserte resten av figurene.

Feltet er ikke stort, omkring 15 m² i alt. Det ligger ca. 55 moh. og består av 13 figurer. Ni av dem forestiller store hjortedyr, sannsynligvis elger. Forøvrig er det en fuglefigur, ett svært stilisert menneske og en figur som antakelig viser en trampfelle for dyr. Ristningen er den eneste i sitt slag i Oslo. De nærmeste parallellene finnes ellers i Drammen og i Lier. 

I forbindelse med utvikling av Ekeberg skulpturpark er det i de senere år gjort omfattendearkeologiske prøveundersøkelser i området. De viser at helleristningen ligger sentralt i et område som har vært meget flittig besøkt i eldre steinalder. I området nord for ristingene, i området rundt Ekebergrestauranten er det registrert et titalls boplasser fra denne perioden. Og nær opptil ristningene og videre nedover dalsøkket langs Karlsborgveien viser det seg at det er nærmest sammenhengende boplasspor fra Kongsveien og over hundre meter videre sørover.

Ristningene ble i 2011 trukket opp med maling, og er nå lett synlig for besøkende.

For øvrig er det funnet flere skålgropfelter oppe på selve Ekebergplatået. Dette er også en form for helleristninger, men de tilhører jordbruksristningene fra bronsealderen, og er dermed langt yngre enn veideristningen.

Litteratur
----------

* Eivind Engelstad: Østnorske ristninger og malinger av den arktiske gruppe. *Institutt for sammenlignende kulturforskning Skrifter Serie B XXVI*. Oslo 1934

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ekeberg 2 helleristningsfelt, Sjømannsskolen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Helleristningene på Ekeberg». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
En **stående armé**, eller **stående hær**, er en armé som består av fulltidssoldater, som «står over», altså som ikke blir sendt hjem i fredstid. De skiller seg fra en militærreserve, som bare blir aktivert under krig eller naturkatastrofer. Stående hærer er som regel bedre utrustet, bedre trente og bedre forberedte for krisesituasjoner, avskrekkingsforsvar eller for krigssituasjoner.

Den ungarske kongen Matthias Corvinus hadde en stående hær fra 1460-tallet kalt Fekete Sereg, som var en uvanlig stor hær på denne tiden, og som vant en rekke slag og erobret deler av Østerrike, Wien (1485) og deler av Böhmen. Den første «moderne» stående hæren i Europa var janitsjarene til Det osmanske riket opprettet på 1300-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Garry Wills (1999). *A Necessary Evil, A History of American Distrust of Government* New York, NY; Simon & Schuster. ISBN 0684844893
2. ↑  Lord Kinross (1977). Ottoman Centuries: The Rise og Fall of the Turkish Empire. New York: Morrow Quill Paperbacks, 52. ISBN 0-688-08093-6.
3. ↑  Goodwin, Jason (1998). Lords of the Horizons: A History of the Ottoman Empire. New York: H. Holt, 59,179-181. ISBN 0-8050-4081-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |