recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Castle Rock Entertainment** er en film-og TV-produksjonsselskap som ble grunnlagt i 1987 av Martin Shafer, regissøren Rob Reiner, Andrew Scheinman, Glenn Padnick og Alan Horn. 

Dette er et datterselskap av Warner Bros Entertainment, som igjen er en enhet av Time Warner. Selskapet hentet navnet fra en fiktiv by plassert i delstaten Maine i boken *The Dead Zone* av den berømte amerikanske forfatteren Stephen King.

Selskapet ble opprinnelig støttet av The Coca-Cola Company, den daværende morselskapet til Columbia Pictures. Selskapets grunnleggere eide en prosent-andel av dette selskapet. Senere ble eierskapet flyttet til Sony Pictures Entertainment. I 1989 ble Castle Rock Entertainment støttet av et datterselskap av Westinghouse. Og kort tid senere inngikk Castle Rock en avtale med Nelson Entertainment som delfinansierte Castle Rock-filmene. Nå er Castle Rock et datterselskap av Warner Bros. Entertainment, Inc. 

Castle Rock har i tillegg til filmer, også produsert en rekke populære TV-programmer, for eksempel den vellykkede serien Seinfeld, og den animerte situasjonskomedien Mission Hill. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Heaven's Just a sin Away»** er en amerikansk sang med melodi og tekst av Jerry Gillespie. The Kendalls har spoilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Ovation Records A-110 i 1977. Den var hentet fra albumet med samme navn.

The Kendalls ble tildelt en Grammy Award for Best Country Vocal Performance by a Duo or Group for sin innspilling av sangen.

Sangen ble senere spilt inn på plate av Kelly Willis.

Norsk versjon
-------------

Tor Berglie har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Himmelens porter». Lillian Askeland har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *Countryjente* (Talent TLS 3042) i 1978.

Listeplassering
---------------

«Heaven's Just a Sin Away» var The Kendalls debutsingle på den amerikanske Billboard Hot Country Singles-listen og den første av tre nummer én-sanger på denne listen.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. ↑  Whitburn, Joel (2004): *The Billboard Book of Top 40 Country Hits 1944-2006. Second edition*. Record Research. Side 187
**Peter Wessel Wind «P.W.W.» Kildal** (født 24. november 1814 i Borgund på Sunnmøre, død 22. mars 1882 i Christiania) var en norsk forretningsmann og industripioner.

Etter å ha gått i handelslære hos kolonial- og vinhandler Christian Benneche (1790–1878) i Christiania, åpna Kildal si første forretning i hovedstaden i 1842. Han utvida gradvis virksomheten og kjøpte ei rekke eiendommer. En av disse var på Høyenhall, der han anla landets største frukthage (rundt 200 mål). Kildal bodde på Høyenhall sommerstid. Eiendommen er seinere oppstykka til boligtomter, men deler av parken finnes ennå, likeså ei gartnerstue (Steinborgveien 2) og ei lekestue for familiens døtre (Kildals vei 18). Kildals vei på Høyenhall er oppkalt etter ham.

Kildal etablerte flere bedrifter, blant annet ei brisselmølle for produksjon av fargestoffer, en kalkfabrikk, ei krittmølle, en mineralvannfabrikk og en sjokoladefabrikk. I 1863 kjøpte han Lilleborg Fabriker ved Akerselva av Peter Møller. Kildal utvikla bedriften videre og konsentrerte virksomheten om oljer, såper og relaterte produkter, et felt der Lilleborg raskt ble landets største. Han var blant de første som satsa stort på reklame og merkevarer, og også teknologisk sørga han for at bedriftene lå langt framme.

I 1867 kjøpte han Hoel gård på Ringsaker, etter at eieren Niels Hoel hadde gått konkurs. Kildal utvida med jord- og skogeiendommer, fikk revet flere av bygningene og reist nye (blant annet et fjøs til 400 kyr), moderniserte driften og anla meieri og potetmelfabrikk på stedet.

Kildal var politisk engasjert og satt flere perioder i bystyret. Han var av de få forretningsmenn i hovedstaden som støtta Venstre.

Familie
-------

Han var sønn av Ole Severin Kildal (1764–1818) og Karen Friis Wind (1794–1884). Faren var sorenskriver, men døde ung og mora flyttet til Kristiania. Lillebroren Daniel Kildal (1816–81) ble stortingsmann. Selv giftet Peter seg i 1844 med Christine Marie Gotaas (1817–1900), og ble far til statsråd Birger Kildal (1849–1913(.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Peter\_Wessel\_Wind\_Kildal[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Peter\_Kildal, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Omtale hos Sector Media, som holder til på Høyenhall; besøkt 7. juli 2011.
4. ↑  *150 år ved Akerselven*, jubileumshefte for Lilleborg 1983.
5. ↑  Hoel i Store norske leksikon.
6. ↑  Eva Valebrokk: *Flere vakre gårder* (Damm 2000), sitert på Hoel gårds nettsted Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine. besøkt 7. juli 2011.
7. ↑  Biografi av Frank Kiel Jacobsen i *Norsk biografisk leksikon*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Karen Christine «Kaja» Steen** (født 16. oktober 1841 prestegården Bjørgan i Kvikne, død 18. november 1868 på Østre Toten) var en norsk kunstmaler.

Liv og virke
------------

Prestedatteren Kaja Steen var i årene 1860–1861 elev av Otto Mengelberg i Düsseldorf. Hun utdannet seg videre til dyremaler i Brussel under Charles (eller Edmond) Tschaggeny i 1861–1862. Etter oppholdet i Brussel ble hun kalt hjem til Norge, da familien fant det upassende for henne å satse på en tilværelse som kunstner. Hun døde få år senere.

Steen arbeidet med dyremotiver i tradisjonen etter den franske kunstneren Rosa Bonheur, og hadde en meget beskjeden produksjon. Hennes bilde «Sauegjeter» fra omkring 1860 havnet hos Trøndelag Kunstgalleri, som gave fra Fredrik Lundgreen i 1913.

Hun ble i 1861 portrettert av Mathilde Dietrichson, som hun en periode også delte atelier med.

Familie
-------

Kaja Steen var datter av sogneprest Nathan Surland Steen (1809-1893) og Agathe Johanne Holck (1814-1878). Hun forble ugift.

Referanser
----------

1. ↑  *Katalog*. Trondhjems kunstforening. 1987. s. 62.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1899). *Svundne tider*. Kristiania: Cappelen. s. 240.

Kilder
------

* Wichstrøm, Anne (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv*. Gyldendal. s. 223. ISBN 8205193622.
* Lokalhistoriwiki: Kaja Steen, besøkt 29/12 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
Branntepper egner seg til å slukke for eksempel brennende matolje. Med håndgrepet som på bildet unngår en brannskade på hendene.
Slukking av brann med brannteppe
Et **brannteppe** er et teppe beregnet på å slukke (kvele) branner og/eller beskytte mennesker eller utsatte kroppsdeler mot gnister og strålevarme fra en brann. Mest utbredt er små, billige branntepper (mellom 90×90 cm og 180×180 cm) beregnet på at én person raskt kan kvele et branntilløp eller en liten brann, for eksempel en kjele med brennende matolje.

En europeisk standard (EN 1869:1997, i Norge NS-EN 1869:1997) fastsetter minstekrav for brannmotstand, slukkeevne med mer for slike branntepper. I tillegg finnes større branntepper, beregnet på å slukke bilbranner og lignende – og brannbandasjer, hovedsakelig beregnet på å pakke inn mennesker eller utsatte legemsdeler for eksempel ved evakuering.

Egenskaper
----------

En brann kan slukkes ved at det brennbare materialet kjøles ned – eller den kan, som ved bruk av branntepper, kveles av mangel på oksygen. Brannteppet kastes over flammene (eller glørne), og brannen pakkes inn. Branntepper finnes i vidt forskjellige størrelser og vekter, og med svært forskjellig varmetoleranse – og dermed bruksområde.

Varmetoleransen bestemmes hovedsakelig av materialvalget. De små, billige brannteppene lages gjerne av glassfiber og er ment å tåle inntil 550 °C. Men branntepper lages også i andre ubrennbare materialer som oksiderte polyakrylnitrilfibre eller keramiske fibre. Asbestfibre har vært brukt – inntil en oppdaget at asbest kunne være kreftfremkallende. Branntepper beregnet på litt større gjenstander og branner kan tåle sterk varme, opptil 1350 °C og kanskje mer.

Størrelsen varierer fra 90×90 cm og oppover. Et brannteppe beregnet på å slukke branntilløp i biler, småbåter, containere og så videre kan måle 6,25×8,5 meter og veie 26,5 kg, og en bør være to personer for effektiv bruk.

### Fordeler

* Hurtigheten og tilgjengeligheten: Et brannteppe etter NS-EN 1869:1997 skal kunne gjøres klart til bruk på fire sekunder, mens dette ofte er vanskelig eller umulig med andre slukkemidler.
* Enkelte og billig; krever ingen installasjon.
* Ingen vannskader eller søl som etter slukking med vann, sand eller pulverapparater.
* Ingen fare for kortslutning ved slukking av elbrann.
* Ingen fare for spredning som hvis en tømmer vann på for eksempel en brennende smultgryte.
* Kan beskytte mennesker og utsatte kroppsdeler mot strålevarme og gnister.

### Ulemper

* Begrenset rekkevidde sammenlignet med for eksempel en husbrannslange – for eksempel kan ikke en brennende taklampe slukkes med et brannteppe.
* Liten kapasitet – særlig de små, billige brannteppene kan bare slukke småbranner og branntilløp.
* Liten kjøleevne – motsatt for eksempel vann, som både kjøler og kveler.

Referanser
----------

1. 1 2
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. februar 2014. Besøkt 3. februar 2014.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. februar 2014. Besøkt 3. februar 2014.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. februar 2014. Besøkt 3. februar 2014.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. februar 2014. Besøkt 3. februar 2014.
Arbeider, dronning og hann hos en brannmaur (*Solenopsis*)
Småeitermaur, som finnes i Norge. Foto April Nobile / © AntWeb.org.
**Brannmaur** eller *ildmaur* og tilsvarende på andre språk (f.eks. engelsk *fire ant* og spansk *hormiga de fuego*) brukes om maur hvis stikk etterlater en brennende smerte. *Brannmaur* er ingen taksonomisk gruppe, men de fleste artene tilhører underfamilien Myrmicinae. Navnet brukes til dels synonymt med slekten *Solenopsis*, selv om artene i slekten ikke har spesielt smertefulle stikk sammenlignet med en del andre maur. Mest kjent er antagelig *Solenopsis invicta*, som siden 1930-årene er innført en rekke steder og har spredt seg svært hurtig, og som enkelte steder finnes i enormt antall (*invicta* betyr *den uovervinnelige*). Den hører opprinnelig hjemme i Sør-Amerika, men forekommer også i bl.a. USA (hvor den har spredt seg til alle sørlige delstater), Australia, Taiwan og Kina. I Norge kalles småeitermaur også ildmaur.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Alf Kvasbø** (født 7. november 1928 i Vadsø, død 7. januar 2014) var en norsk lærer og barnebokforfatter, bosatt i Kongsvinger.

Han debuterte som så mange i tiden fra 1930-1970 i *Magasinet for Alle*; i 1962 kom han med sin første ungdomsbok *Vi ror i natt*. Etter voksenromanen *Måsen* (1963) kom han tilbake med ungdomsboka *En flaske i snøen* (1966), og har skrevet i alt 26 bøker. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for *En flaske i snøen*, som ble hans gjennombrudd. Fra og med denne mottok han prisen i alt sju ganger, for alle sine bøker mellom 1966 og 1975.

Karakteristisk for Kvasbøs bøker er fortettet psykologisk spenning, enten i den enkeltes identitetssøken eller i relasjoner, bygget inn i en ytre spenningshistorie. Flere av bøkene tematiserer også erfaringer fra krigstiden.

Kvasbø har også skrevet lettlest-bøker, og mottatt utmerkelsen Ordknappen for dét.

Litteratur
----------

* Birkeland, Risa, Vold. *Norsk barnelitteraturhistorie*. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8
* Sonja Hagemann. *Barnelitteratur i Norge 1914-1970*. Aschehoug, 1978. ISBN 82-03-09458-9
* Else Breen. *Slik skrev de, verdier og virkelighet i barnebøker 1968-1990*. Aschehoug, 1995. ISBN 82-03-17505-8
* Gudmund Hovdenak. «Individ og samfunn. Ein komparativ studie i Alf Kvasbøs og Arvid Hanssens barne- og ungdomsbøker» I: *Norsk Litterær Årbok*, 1984

Eksterne lenker
---------------

* Alf Kvasbø i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Hva er brannprosjektering, og hvorfor er det nødvendig å brannprosjektere en bygning?
-------------------------------------------------------------------------------------

Plan- og bygningsloven sier at bygninger må sikres med hensyn til brann. Hvilke krav som stilles til sikkerhet i et bygg beskrives i brannprosjekteringen.

Formålet med brannprosjektering er å berge liv samt å begrense verditap som en følge av brann.

I en byggesøknad er brannprosjektering underlagt fagområdet *brannkonsept*. Det er smart å komme i gang med brannprosjektering så tidlig som mulig. Ved å brannprosjektere på et tidlig stadium kan de branntekniske løsningene implementeres i den øvrige prosjekteringen av bygningen.

Forskjellige prosjekteringsmetoder med tanke på brann
-----------------------------------------------------

* Prosjektering i samsvar med preaksepterte ytelser
* Prosjektering i samsvar med ytelser verifisert ved analyse
* Prosjektering ved hjelp av teknisk bytte

Metoder for brannprosjektering
------------------------------

Det er tre forskjellige nivåer med tanke på brannprosjektering: 

1. Overordnet brannstrategi
2. Ytelsesnivå
3. Detaljnivå

Referanser
----------

1. ↑  Lovdata. «Brann- og eksplosjonsvernloven».
2. ↑  Fram Ingeniørkontor. «Brannprosjektering».
3. ↑  Direktoratet for byggkvalitet. «Sikkerhet ved brann». Arkivert fra originalen 10. mars 2016.
I lingvistikk blir termen **agens** (fra latin *agere*, å handle) brukt om den deltakeren i situasjonen som utfører handlingen i situasjonen. Agens er også navnet til den semantiske rollen med samme definisjon.

På norsk blir vanligvis en situasjon beskrevet av en setning, handlingen av et verb i setningen og agens av en nomenfrase (NP). Et eksempel er setningen «Pål skrev boken», hvor Pål er agens. På visse språk er agens bøyd eller markert på en annen måte for å vise den grammatiske rollen, på japansk er f.eks. agens vanligvis markert med affikset |ga| (hiragana: が). 

Agens blir ofte sammenblandet med subjekt, men dette er to ulike konsept. Agens blir definert ved sitt forhold til verbet, mens subjektet er oftest er definert i forhold til informasjonsflyt, rekkefølgen til ordene og prominens i setningen. Subjektet sies å være grammatisk definert. Agens og subjekt kan ofte være samme ord, men det er lett å bytte om på en setning slik at agens ikke er subjekt. F.eks. kan man passivisere setningen nevnt ovenfor til «Boken ble skrevet av Pål», nå er «Boken» subjektet, mens Pål fortsatt er agens, siden Pål fortsatt har samme rolle i forhold til verbet (men ordet «Pål» har fått en annen grammatisk rolle i setningen).

Agensbegrepet er ganske enkelt å forstå, men notorisk vanskelig å definere. Typiske egenskaper ved agens er at referenten har vilje, er bevisst eller kan oppfatte, forårsake endringer i en tilstand, eller beveger seg. Lingvisten David Dowty tok med disse egenskapene i sin definisjon av en proto-agens, og foreslo at den nominale frasen med flest av proto-agens' egenskaper og færrest egenskaper til proto-patiens typisk vil være agens i en setning. Således unngår man å måtte velge en viss mengde nødvendige og tilstrekkelige egenskaper. F.eks. vil setningen «Energien hans overrasket alle» ha «energien hans» som agens, selv om referenten til denne nominale frasen ikke innehar alle de typiske agens-aktige egenskapene (oppfattelsesevne, bevegelse, vilje).

En litt nyere term som blir brukt er logisk subjekt, dette er den «mest prominente semantiske rollen» til et verb, og er ofte, men ikke alltid, det samme som agens. Logisk subjekt er en mer generell og nøytral term, og kan i en setning uten agens f.eks. referere til benefaktiv/malefaktiv, opplever eller mål.

Referanser
----------

1. ↑  Dowty, David. 1991. «Thematic proto-roles and argument selection». *Language*, 67.3:547-619
2. ↑  Bresnan, Joan. 2001. *Lexical-Functional Syntax*. Oxford: Blackwell.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Et omtrentlig kart over Volga-Bulgaria og de slaviske kulturer i det europeiske Russland på 800-tallet.
**Volga-Bulgaria** var en historisk stat som eksisterte fra det syvende til det trettende århundre i området rundt elvene Volga og Kama i det som i dag er Russland.

Det finnes begrenset med skriftlige samtidige kilder om Volga-Bulgaria, og mesteparten av kildematerialet om staten kommer fra arabiske, persiske og russiske kilder. 

Volga-bulgarerne var etterfølgere av protobulgarerne, og var opprinnelig av tyrkisk opprinnelse. De kom til området under ledelse av khanen Kotrag, etter å ha utvandret fra området rundt Azov, fra det som ofte blir kalt Det storbulgarske rike. Volga-bulgarerne assimilerte seg sannsynligvis med lokalbefolkningen, som var av finsk-ugrisk og også muligens slavisk opprinnelse. Volga-bulgarerne konverterte til islam i 922 etter misjonsvirksomhet av Ibn Foslan.

Volga-Bulgaria var ingen stat i moderne forstand, men kan heller kalles et halvnomadisk forbund. Volga-bulgarerne var sannsynligvis også delvis underlagt khazarene. Volga-Bulgaria hadde minst to byer, Bolgar og Suvar, som i stor grad livnærte seg av handel mellom finsk-ugriske og russiske grupper i nord og Østromerriket og Bagdad-kalifatet i syd.

I 1237 kom Volga-Bulgaria under mongolenes kontroll, og ble senere med i Den gylne horde. Senere ble området lagt under Kazan-khanatet, før dette ble innlemmet i Russland i 1552. Dette førte til at den Volga-bulgarske kulturen gradvis ble assimilert inn i andre kulturer i området.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Bjarne Andre Myklebust** (født 27. september 1972) er distribusjonssjef i NRK. Han var tidligere nettsjef og redaktør for  nrk.no og yr.no.

I mars 2014 ble Myklebust kåret som den mest innflytelsesrike personen innenfor den
«nye TV-industrien» i Norden av VOD Professional.com. Bransjemagasinet la vekt på hans langvarige engasjement for å bruke internett som plattform for moderne distribusjon av TV-innhold. Myklebust toppet listen igjen i 2015.

I 2008 fikk han prisen som «Beste nyskapende redaktør» av Oslo Redaktørforening. I juryen satt Kjersti Løken Stavrum, Hans-Christian Vadseth, Thomas Spence, Elin Ørjasæther og Kåre Valebrokk. De pekte spesielt på suksessen med værtjenesten yr.no som bidro til NRKs vekst. yr.no er et samarbeid mellom NRK og Meteorologisk institutt og har over 3 millioner unike brukere i uken.

Myklebust er fra Lillestrøm og bosatt i Rælingen kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «50 VOD Professionals Nordic» Arkivert 17. mars 2014 hos Wayback Machine. *VOD Professional* 12. mars, 2014.
2. ↑  «50 VOD Professionals Nordic 2015» Arkivert 16. august 2017 hos Wayback Machine. *VOD Professional* 17. mars, 2015.
3. ↑  «- Han er mektigst i strømmebransjen» *Kampanje* 19. mars, 2015.
4. ↑  «3,25 millioner «yromane»!» Arkivert 7. april 2014 hos Wayback Machine. *Yr.no*. Oslo, 2. februar 2012.
***Badlands' ukronte konge*** (engelsk: The Buckaroo of the Badlands) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Første opptreden var i et *Uncle Scrooge* tegneserie november 1992. Badlands' ukronte konge er kapittel 3 i Skrue McDucks liv og levnet.

Handling
--------

1882 - 1883
Skrue sitter på toget. Mens han sitter å snakker med en gammel mann, kommer "James gjengen" og forsøker å rane Skrue. De tar gullgebisset, og mens de har fingrene sine inni der, mæler Skrue til alt han kan og smeller igjen gebisset. Røverne rir sin vei så fort de kan. Men Skrue var uforsiktig og falt av toget, men heldigvis møtte han noen folk som drev en kveg flokk, og han fikk en jobb der, passe på premie oksen. 

Om natten dra Skrue satt og skrev brev til moren og faren sin, kom det noen og slo han ned, og stjal oksen. Når han våkner drar han etter dem med en gang, og finner en skadet mann, som har satt fast foten sin under en stein (den kommende amerikanske presidenten Theodore Roosevelt). På en sprø måte klarte de å fange tyvene, og Skrue returnerte med premieoksen.

Barks-kjennetegn
----------------

* "Den lure onkel Skrue" (DD nr. 1/1954)
* "Kvegkonge-kvaler" (DD nr. 18-20/1968)
En Renault 4CV med **selvmordsdører**.
Saab 92B med selvmordsdører
**Selvmordsdører** eller **jentefangerdører**, er humoristiske kallenavn på bildører med hengsling i bakkant. Fordelen med bakhengslede dører er at bilen blir lettere å stige inn i. Ulempen er at døren kan føre til farlige situasjoner om den åpnes i fart siden den vil fange luft og tvinges opp av lufttrykket.

Et annet faremoment er i tilfelle noen åpner døren uten å se seg for trafikk som kommer bakifra, hvilket kan føre til klemfare dersom døren blir truffet. I motsetning vil de fleste foranhengslede dører i slike tilfeller svinge forover, og dermed redusere sjansen for personskade.

Uttrykket *jentefangerdører* kommer av at man kunne åpne døren og kjøre forbi en jente og hun havnet da i bilen. På engelsk har de blitt kalt *kidnapping doors*, men kalles vanligvis *suicide doors*.

I dag er denne type dører uvanlig som framdører, først og fremst av sikkerhetsgrunner. Det er ikke helt uvanlig at dagens produsenter designer bakdører som er hengslet bakerst. Opel har satset på bakdører av denne typen på sin Meriva fra modellåret 2010. Dørene låses automatisk så lenge bilen er i bevegelse.

Bilmodeller med selvmordsdører
------------------------------

* SAAB 92
* SAAB 95 (1959-modell)
* Syrena 100-104
* Citroën H Van
* Rolls-Royce Phantom VII
* Fiat 600
* Peugeot 203 (bakdørene)
* Mazda RX-8 (bakdørene)
* Opel Meriva 2010 – (bakdørene)
* Honda Element (bakdørene)
* BMW i3 (bakdørene)
* Troll (bil)
* Mazda MX-30 (1920–)
***Den rette for Tor*** er en norsk reality-TV-serie med Tor Milde som gikk på TV3 i 2007. Her skulle Milde (kjent som dommer i Idol) velge ut en potensielle samlivspartner, blant 12 damer. Med seg i utvelgesesprosessen hadde han tre av sine beste venner: Kåre Magnus Bergh, Tone-Lise Skagefoss og Aslaug Tveiten Ally. I luksuriøse og ekstravagante omgivelser skulle de tre gjøre sitt ytterste for å bli best mulig kjent med damene. Gjennom forskjellige tester og oppgaver skulle vennepanelet avklare beilernes virkelige personlighet. Ut i fra dette, og egne vurderinger skulle så Tor ta det avgjørende valget. Han stemte ut en dame i hver episode helt til det bare var to igjen. Belønningen var en romantisk ferie for to. Tor valgte til slutt Britt Sande (født 1967), men de slo opp etter kort tid. Programmet gikk på onsdager.

Premieren ble sett av 159 000.

Referanser
----------

1. ↑  «Hjerteknuseren». *www.dagbladet.no*. 05.09.2007. Besøkt 19. september 2016.
2. ↑  «Tv-forholdet tok slutt». Se og Hør. 2007. Besøkt 19. september 2016. «Tv-paret så ut til å ha funnet tonen, men da ferien tok slutt gjorde kjærligheten det samme.»
3. ↑  «Den rette for TV3 | Kampanje». *kampanje.com*. 06.09.2007. Besøkt 19. september 2016.
**«Badge»** er en sang som ble skrevet av Eric Clapton i samarbeid med George Harrison og delvis Ringo Starr (men sistnevnte blir ikke kreditert), og var opprinnelig en sang uten tittel. I løpet av innspillingen av albumet *Goodbye* for The Cream ble det lagd noter, og det eneste ordet på notearket som kunne tydes var «Bridge» – et merke for å markere en overgang. Claptons håndskrift var imidlertid så dårlig at da Ringo Starr tittet ned på det, trodde han det sto «Badge». Og det ble navnet på melodien.

Harrison har derimot fortalt en annen historie: 

> Jeg hjalp Eric å skrive «Badge», vet du. Hver av dem (medlemmene av Cream) måtte komme opp med hver sin sang for det albumet «Goodbye Cream», og Eric hadde ikke skrevet sin. Vi jobbet vendt mot hverandre, og jeg skrev på teksten. Da jeg kom til midtpartiet skrev jeg «bridge». Eric leste det opp ned og begynte å le: «Hva er BADGE?» spurte han. Etterpå spaserte Ringo drukken inn og ga oss den tekstlinja om svanene som lever i parken.
> 
> 
> 

Det kan også nevnes at mellompartiet var det stedet som ga melodien et løft og kraft. For å øke melodiens stemning kjørte Clapton gitaren gjennom en Leslie-høyttaler.

Både kritikere og fansen fortsatte å peke på at mellompartiet var det beste som noen gang kom ut av The Cream. Det var også det samme mellompartiet som ga inspirasjon for Harrisons senere Beatles-sang «Here Comes the Sun» for albumet *Abbey Road*, og den ville faktisk dukke opp to ganger til på slutten av to andre spor fra Abbey Road: «You Never Give Me Your Money» og «Carry That Weight».

Musikere
--------

* Eric Clapton – gitar og sang
* Jack Bruce – bassgitar
* Ginger Baker – trommer
* Felix Pappalardi – piano og mellotron
* «L'Angelo Misterioso» (alias for George Harrison) – rytmegitar og kor

Eksterne lenker
---------------

* Teksten

| * v
* d
* r
Cream |
| --- |
| Medlemmer | Ginger Baker **·** Jack Bruce **·** Eric Clapton |
| Studioalbum | *Fresh Cream* **·** *Disraeli Gears* **·** *Wheels of Fire* **·** *Goodbye* |
| Konsertalbum | *Wheels of Fire* **·** *Goodbye* **·** *Live Cream* **·** *Live Cream Volume II* **·** *BBC Sessions* **·** *Royal Albert Hall 2005* |
| Samlealbum | *Best of Cream* **·** *Heavy Cream* **·** *Strange Brew: The Very Best of Cream* **·** *The Very Best of Cream* **·** *Those Were the Days* **·** *20th Century Masters: The Millennium Collection: The Best of Cream* **·** } *BBC Sessions* **·** *Cream Gold* |
| Singler | «Wrapping Paper» **·** «I Feel Free» **·** «Strange Brew» **·** «Anyone for Tennis» **·** «Sunshine of Your Love» **·** «Spoonful» **·** «White Room» **·** «Crossroads» **·** «Badge» **·** «Sweet Wine» |
| Medarbeidere | Pete Brown **·** Felix Pappalardi **·** Martin Sharp **·** Gail Collins **·** Janet Godfrey **·** George Harrison **·** Mike Taylor |
| Relaterte band | John Mayall & the Bluesbreakers **·** Eric Clapton's Powerhouse **·** Blind Faith **·** Derek and the Dominos **·** The Yardbirds **·** BBM **·** Ginger Baker's Air Force **·** The Dirty Mac **·** Graham Bond Organisation |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Badia** (tysk *Abtei*) er en kommune i den ladinsktalende dalen Val Badia i Dolomittene (Syd-Tirol, Nord-Italia). 93 % av de ca. 3425 (31.12.2013)  innbyggerne snakker ladinsk, resten italiensk eller tysk.

Sella- og Sassongherfjellene sett fra *La Ila* i Badia
Kommunen består, nedenfra og oppover, av landsbyene Badia (italiensk Badia / tysk Abtei), *La Ila* (*La Villa* / *Stern*) og *San Ćiascian* (*San Cassiano* / *St. Kassian*). Landsbyene ligger mellom Pözgruppa i vest og Fanesfjellene i øst. De sistnevnte når 3064 moh. i *Conturines*. Den mest markante toppen i Pözgruppa er *Sassongher* (2665 moh.).

Ved La Ila forgrener dalen seg i *Corvara* mot Frea- og Campolongopasset i syd på den ene siden, og *San Ćiascian* mot Valparolapasset (2192 moh.) i sydøst på den andre siden. Det sistnevnte passet danner forbindelsen til Cortina d'Ampezzo, hvis man kjører oppover Freapasset kommer man til Val Gardena.

Badia ble, som resten av Val Badias østre dalside, på initiativ fra klosteret Sonnenburg befolket fra Pustertal i løpet av det 10. århundret. Kommunens navn minner fremdeles om dette abbediet, som var grunneieren gjennom hele middelalderen.

Musikkfestivalen Badia Rocks ble arrangert i Badia fra 2001 til 2008.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Badia, South Tyrol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Abtei-Badia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
«Bugeac» omdirigeres hit. For den moldovske kommunen, se Bugeac (Găgăuzia).  For for den rumenske landsbyen, se Ostrov (Constanţa).
«Bujak» omdirigeres hit. For den polske landsbyen, se Bujak (Masoviske voivodskap).
Budzjak i Ukraina
1300-tallsfestningen Bilhorod-Dnistrovskyj (Cetatea Albă) av fyrstedømmet Moldova i Budsjak.
Gjeter i Budsjak (1940).
Wessela Dolyna (Cleaștiţa/Klöstitz fram til 1940), landsby i Budsjak, opprinnelig bessarabisk tysk.
**Budzjak**, **Budjak** eller **Budsjak** (russisk, ukrainsk og bulgarsk: Буджак; rumensk: *Bugeac*) er et historisk landskap i Odessa oblast i Ukraina. Med beliggenhet langs Svartehavet og mellom elvene Donau og Dnister var den multietniske, 13 188 km² store regionen den sydlige delen av Bessarabia. Regionen grenser i nord og vest til Moldova, sør mot Romania, og øst mot Svartehavet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Budjak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Karte deutscher siedlungen in Bessarabien* Kart over tyske bosetninger i Bessarania på 1800- til 1900-tallet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Selvportrett i hvitt*** (polsk: ***Autoportret w białym stroju***) er et maleri fra 1914 av den polske symbolist Jacek Malczewski (1854–1929).

**Selvportrett i hvitt** er blant de viktigste blant Malczewski mange malerier. I selvportrettet stirrer han mot anskueren mens han poserer høytidelig, ridderlig med høyre hånd på hoften. Venstre hånd med en liten, blå ring, holder penselen. Overkroppen fremstår kledd i en hvit, luftig bluse med puffede ermer og en knyttet krave festet med en gylden knapp. På hodet bærer han en hvit, stor hatt med en stram rød kant rundt om tinningen. Rundt hoftene ses et bredt lærbelte med to spenner over et vevet belte. Tett på beltet er skjorten svertet av maling. 

Maleriet kan ses (2019) i Krakóws Nasjonalmuseum.

Referanser
----------

1. ↑  «Painting "Self-portrait in White Dress" by Jacek Malczewski - Objects - Wirtualne Muzea Małopolski». *muzea.malopolska.pl*. Besøkt 27. oktober 2019.
2. ↑  «iMNK - Jacek Malczewski, Autoportret w białym stroju - informacje». *www.imnk.pl*. Besøkt 27. oktober 2019.
3. ↑  «Self-portraits by Jacek Malczewski - National Museum in Krakow». *mnk.pl*. Besøkt 27. oktober 2019.
**Den relativiserte posisjonen** er en posisjon i en relativsetning som har samme referent som korrelatet. Den relativiserte posisjonen kan være uttrykt (ved et relativt eller et resumptivt pronomen) eller uuttrykt (en tom plass). Norsk lar vanligvis den relativiserte posisjonen være uuttrykt. I setningen *Viggo tilber kvinnen som Susanne giftet seg med* er den relativiserte posisjonen den tomme plassen i relativsetningen etter preposisjonen *med*.

Hvilke posisjoner som kan relativiseres, varierer fra språk til språk. Ifølge relativiseringshierarkiet er det en tverrspråklig tendens til at mindre oblike/markerte posisjoner (som f eks subjekt) lettere relativiseres enn mer oblike/markerte posisjoner (som f eks styring til preposisjon).

I nyere internasjonal forskning bruker man gjerne betegnelsen "NPrel" om den relativiserte posisjonen.

Litteratur
----------

* Keenan, Edward i Shopen, Timothy (red) 1985: *Language typology and syntactic description*, Cambridge: Cambridge University Press, s. 146-160
**Achille Varzi** (født 8. august 1904 i Italia, død 1. juli 1948 i Sveits) var en italiensk racerfører. Som ung mann var han en vellykket motorsykkel-racer før han begynte med billøp i 1928. Varzi vant 6 Grand Prix-løp i 1934 mens han kjørte for bilmerket Alfa Romeo.

Med etter å ha kjørt for Alfa Romeo en stund under ledelse av Enzo Ferrari bestemte Varzi seg for å slutte seg til laget til Auto Union-laget og han kjørte for dem mellom 1935 og 1937. Varzi elsket det gode liv som pengene og berømmelsen som racerfører førte med seg. Varzi begynte å få alvorlige personlige problemer, inkludert en avhengighet til morfin.

Han var dessuten sjalu fordi han ble overskygget av lagkameraten Bernd Rosemeyer. Men han klarte å vinne sin tredje Tripoli Grand Prix i sitt tredje forskjellige kjøretøy. I 1938 tok han en pause som racerfører og da den andre verdenskrig begynte stoppet nesten hele racingmiljøet i Europa opp.

Under krigen klarte Varzi å overvinne sin narkotika-avhengighet og han slo seg til ro med sin nye kone som het Norma Colombo. Etter krigen gjorde Varzi et comeback i en alder av 42 år. I 1947 vant han tre mindre Grand Prix-løp, og reiste deretter til Argentina for å kjøre løp i Buenos Aires Grand Prix. Men under ett av billøpene han var med på begynte det å regne kraftig. Bilen hans skled på den våte veibanen. Bilen blir kastet rundt og Varzi blir drept. Varzis død resulterte i at bruken av hjelmer ble påbudt under løp. Bruk av hjelm hadde vært valgfritt tidligere. I løpet av hans karriere gjennomførte han hele 139 løp som han vant 33 av.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID nb2011019170, besøkt 26. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Find a Grave, Find a Grave 12907117, besøkt 26. mars 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Achille Varzi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Achille Varzi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Achille Varzi – racing-reference.info Rediger på Wikidata

* (en) Achille Varzi – Driver Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU
 |
**Liběchov slott** (tysk : *Liboch*) ligger i Liběchov kommune i distriktet Okres Mělník i Tsjekkia.

Den opprinnelige vannborgen som ble utvidet under renessansen er i hovedsak bevart. 1720-1730 ble det reist et slott i området, tegnet av arkitekten Franz Maximilian Kaňka. Etter ombygginger mellom 1783 til 1811 fikk slottet et klassisistisk utseende. Bygningene er omgitt av en landskapspark.

Fra 1801 tilhørte Liběchov industrimannen Jakub Veith som støttet intellektuelle og kunstnere. 1963 ble det overtatt av Nasjonalmuseet i Praha som etter en omfattende rekonstruksjon, laget en utstilling av asiatisk kunst. 2002 fikk slottet store flomskader. 2004 ble slottet solgt til private og utstillingen stengt. Siden 2008 er slottet tomt og ikke offentlig tilgjengelig, bortsett fra parken.

Referanser
----------

1. ↑  «Zámek Liběchov». Privat internettside. Besøkt 16. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liběchov Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Sibsey** er en landsby, verdslig sogn og en valgkrets i distriktet East Lindsey i grevskapet Lincolnshire, England. Den er beliggende ved forbindelsespunkt for veiene A16 og B1184 6,4 km nord for Boston. Nullmeridian, de geografiske koordniatsystemet, passerer rett vest for Sibsey og krysser Stone Bridge Drain-kanalen. I henhold til folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 1979 innbyggere.

Sibsey befinner seg i midt av en jordbrukssamfunn, og landsbyen er omgitt av gårdsbruk. Den vant en pris for den best-bevarte-landsby i 1989, men har siden hatt vanskeligheter med å gjenta suksessen. Den har en samfunnshus, postkontor med butikk, og en pub ved navn White Hart.

Sibsey har en vindmølle, Sibsey Trader Mill, som var ferdigstilt i 1877 og fortsatt er i drift.

Jernbanestrekningen Grantham til Skegness passerer sørøst for landsbyen, og krysser veistrekningene B1184 og A16.

Referanser
----------

1. ↑  «Ward/Parish population 2011» Arkivert 30. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. ↑  *Sibsey and Sibsey Northlands Paris News* Arkivert 24. mai 2011 hos Wayback Machine. (PDF), 1 (5), våren 2008
3. ↑  «Sibsey unsuccessful in Best Kept Village», *Boston Standard* 4. september 2011
4. ↑   «Sibsey», *Lincolnshire Parish Councils. Lincolnshire County Council*
5. ↑  Sibsey Trader Windmill, *Pastscape*

Eksterne lenker
---------------

(en) Sibsey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Sibsey Parish Council
* St. Margarets church i Sibsey
* RAF Lincolnshire
* Offisielt nettsted for Sibsey Trader Windmill
* Sibsey Roll of Honour

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Essaouira** (arabisk: الصويرة, *eṣ-ṣauīrah*; tidligere kjent som **Mogador**, dens portugisiske navn) er en kystby sør i Marokko. Navnet *Souira* betyr «lille fort», og ble senere utviklet til *Es-Saouira*, «den velskapte». Essaouira har ca. 60 000 innbyggere. Byen tiltrekker seg en del turister, særlig surfere. 

Essaouiras arkitektur og medina står på UNESCOs verdensarvsliste. Begrunnelsen er at anlegget er et unikt og godt bevart eksempel på det europeiske 1700-tallets militære festningsby-anlegg, plassert inn i en nordafrikansk kontekst. Byen er samtidig i seg selv et vitnesbyrd om en historie om handel og kulturell kontakt mellom Europa og byen, landet og dets oppland i Sahara, og om en hersker som initierte denne kontakten.

Historie
--------

Området har vært bebodd siden antikken. Allerede år 100 f.Kr. eksporterte purpur til Roma herfra. Portugiserne etablerte en festning *Castelo Real* på øya Mogador tidlig på 1500-tallet. På 1760-tallet ble det anlagt en by, Essaouira, på fastlandet ved øya Mogador, på initiativ av den marokkanske sultan Mohammed b. Abd Allah (1710 - 1790). Sultanen inviterte jødiske håndverkere og handelsmenn til å etablere seg i byen, og engasjerte den franske ingeniøren *Theodore Cornut* til å bygge en befestning. Hensikten var å øke handelsforbindelsene med Europa, noe som var en prioritet for sultanen. Han påla etterhvert alle europeiske handelsmenn og konsuler i landet å bosette seg i Essaouira. 

I 1897 ble det i Essaouira etablert en egen jødisk bydel, en *mellah*. 

I 1844 ble byen bombet av den franske flåten under den fransk-marokkanske krig. Etter bombingen begynte en nedgangstid for byen, og den gjenvant aldri sin betydning for handelen. Under det franske protektoratet var den kjent under navnet Mogador, men de nye myndighetene foretrakk å bygge ut havnene i Casablanca, Agadir og Tangier, heller enn Essaouira.

Essaouira i vestlig kunst
-------------------------

En del av filmen Othello av Orson Welles ble spilt inn i Essaouira i 1949. Rockemusikeren Jimi Hendrix ville på 60-tallet kjøpe en av strendene sør for byen..

I Thorbjørn Egners beretning om Kaptein Sorte Bill ble slaget om den spanske gullfregatten utkjempet i 1518 ved Mogador.

Bilder
------

* Byens gamle festningsvollerByens gamle festningsvoller
* Gate i Essaouira. Foto: Haakon S. KrohnGate i Essaouira. Foto: Haakon S. Krohn

Referanser
----------

1. ↑  Høykommissæren for planlegging, red. *Folketelling i Marokko 2014*, Wikidata Q19599909
2. ↑  Brigitte Tast, Hans-Jürgen Tast: *Orson Welles - Othello - Mogador. Aufenthalte in Essaouira*, Kulleraugen Vis.Komm. Nr. 42, Schellerten 2013, ISBN 978-3-88842-042-9
3. ↑  Brigitte Tast, Hans-Juergen Tast: *And the wind cries Jimi. Hendrix in Marokko*, Kulleraugen – Visuelle Kommunikation Nr. 40, Schellerten 2012, ISBN 978-3-88842-040-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Essaouira – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Den rosa panteren og vennene*** (engelsk: *Pink Panther and Pals)* er en animert TV-serie fra 2010, basert på de klassiske *Den rosa panteren*-tegnefilmene og søsterserien *The Ant and The Aardvark*.

Serien har tre deler i hver episode: Først en *Den rosa panteren* kortfilm, deretter en *The Ant And The Aardvark* kortfilm og til slutt nok en *Den rosa panteren* kortfilm.

I Norge ble serien sendt på Cartoon Network og Boomerang, med norsk tale.

Handling
--------

### *Den rosa panteren*

Den rosa panteren-episodene handler om forskjellige situasjoner Den Rosa Panteren og Stornese befinner seg i.

Som vanlig, så snakker ingen av hovedpersonene og dialog i episodene er minimalt, med kun et fåtall episoder som har noe som helst dialog.

### *The Ant And The Aardvark*

The *Ant And The Aardvark* handler om Maurslukeren som konstant er ute etter å spise Mauren, men lyktes aldri, handlingen er veldig lik Looney Tunes kortfilmer som Sylvester og Pip eller Bippe Stankelbein og Per Ulv.

Rollefigurer
------------

* Den rosa panteren (engelsk: The Pink Panther)
* Stornese (engelsk: Big Nose)
* Mauren (engelsk: Ant)
* Maurslukeren (engelsk: Aardvark)
* Hest (engelsk: Hoarse)
* Dog (engelsk: Hund)

Norske stemmer
--------------

* Mona Grenne – fortelleren
* Preben Olram – Maurslukeren

Den rosa panteren, Stornese, hunden, hesten og de fleste i Den rosa panteren-episodene har ingen vanlig dialog og dermed ingen norsk stemmeskuespiller.

Engelske/originale stemmer
--------------------------

* Kel Mitchell – Mauren
* Eddie Garvar – Mauslukeren og Eli
* Alex Nussbaum – Stornese, hest, hund, forteller
* Jeannie Elias – dame, spion og geni
* John Over – Mauslukeren og Eli
* Bob Spang – Gorilla, Nesehorn og Mite

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den rosa panteren og vennene* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Den rosa panteren og vennene* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Den rosa panteren og vennene* på Metacritic Rediger på Wikidata
Sparess
**Ess**, er en av de tretten valørene i en vanlig kortstokk. Esset er det høyeste kortet og har som regel verdien 14, men kan i noen kortspill også ha verdien 1. Det er et honnørkort, noe også konge, dame og knekt er. I en kortstokk finnes det til sammen fire ess. Ett i hver farge; spar, hjerter, ruter og kløver.

Historie
--------

Ordet «ess» er lånt fra nedertysk «es», som igjen har lånt det fra gammelfransk «ais». 

Opphavet er det latinske ordet «as» som opprinnelig var en vektenhet, men som senere ble en betegnelse på den minste myntenheten i Romerriket. Noe som ga opphav til stående uttrykk som «assem nullum dare» = «ikke en døyt/skilling» og «ad assem perdere omnia» = «til siste skilling».

Den engelske formen av ordet er «ace» og det er bakgrunnen for hjørnetegnet «**A**» på internasjonale kortstokker. På engelsk kan forøvrig ordet «ace» også betegne eneren på terninger.

Esset, altså eneren, var opprinnelig det laveste kortet i kortstokken, men allerede i middelalderen var det vanlig å bruke ett eller flere av essene som trumf. I de svært gamle kortspillene omber og quadrille er f.eks sparesset alltid høyeste trumf – og det har til og med et eget navn: spadille.

I de fleste kortspill som spilles i dag regnes vanligvis essene som de høyeste kortene, men i noen kan de rangeres både som høyeste og laveste kort (f.eks. poker og black jack). I de aller fleste kabaler ordnes imidlertid kortene fra ess (nederst) til konge (øverst).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Vilsandi** er ei øy i Estland. Øya ligger vest for Saaremaa i Østersjøen, og tilhører Kihelkonna kommune. Vilsandi har et areal på ca. 9 km². Den er Estlands vestligste bebodde øy, med et innbyggertall på rundt 30. Øya er en del av Kihelkonna kommune i Saare fylke.

Vilsandi oppsto for bare ca. 350 år siden, da flere mindre øyer vokste sammen på grunn av landhevningen etter siste istid. Hvis havet fortsetter å synke, vil Vilsandi til slutt også vokse sammen med Saaremaa. Vilsandi ble bebodd først på 1700-tallet, da bønder fra Saaremaa flyttet ut på øya. På det meste bodde nesten 200 mennesker på Vilsandi.

Nordvest på øya finnes Vilsandi fyr fra 1809. I 1910 ble et av Østersjøens første fuglevernområder opprettet på og rundt Vilsandi. Verneområdet ble i 1993 gjort om til nasjonalpark. Økosystemet i området er svært sårbart på grunn av at mange trekkfugler hekker og raster der. Jakt på fugl er forbudt i nasjonalparken. Nasjonalparken er et populært område for turister, ikke bare for estlendere, men også for finner, som besøker Estland i stadig større antall.

Vilsandi kan nås med båt fra Papisaare på Saaremaa. Det er også mulig å kjøre med jeep eller vade til øya ved lavvann.

* 
* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Vilsandi og nasjonalparken på Saaremaas offisielle side (engelsk)
* Kart over Vilsandi
* Fyret på Vilsandi (engelsk)

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Esrum kanal** løper fra Esrum Sø via Esrum og Snævret skov til Dronningmølle. Kanalen, som var 9 km lang, 9 meter bred og 1 1/2 meter dyp, ble utgravd med spade og trillebår av arbeidsfanger, bønder og soldater. Langs kanalen var det plantet frukttrær til stor glede for de lokale.

Kanalen ble på 1800-tallet brukt til pramfart med vedtransport fra Gribskov til Dronningmølle ved Kattegatkysten, hvorfra veden ble fraktet til København.

Veden ble lesset på hestetrukne prammer og ledet langs kanalen fra Esrum Sø til *Væltningen* i Snævret skov, hvor det ble omlastet.

På grunn av høydeforskjellen ble *Væltningen* bygget i midten av Snævretskogen. Der ender den brede kanalen i et avlangt basseng, hvis ene sides lave bredde fortsetter i en skråning ned mot det videre vannløpet. Således kunne vanndybden bebeholdes, og tømmeret skulle enkelt veltes oppe fra det ene vannløpet og ned til det neste.

Der finnes en offentlig gangsti langs kanalen fra Esrum Sø til Esrum, likesom man kan gjenfinne kanalen i Snævretskogen. Der finnes også rester av en kruttmølle og andre møller, som ble drevet av vann fra kanalen.

Kanalen var i bruk fra 1805 inntil 1873, hvorpå den ble avløst av Gribskovbanen.

Litteratur
----------

* Knud Bidstrup: "Vandvejen" (*Skalk* 1973 nr. 5, s. 28-30 om Esrum kanal)
* Bendt Friis: *Esrum Kanal* (Forlaget Esrum Sø, 2006); ISBN 87-88393-25-9

Eksterne lenker
---------------

* Pramfarten på Esrum Å
* Esrum kanal og brændsel til København
* *Vandretursfolder nr. 69: Gribskov, Esrum Sø*

Portal: Danmark
***Den relativt store boka om Radioresepsjonen*** er en bok som omhandler radioprogrammet *Radioresepsjonen* som går på NRK P13 (Tidligere NRK P3). Boka er skrevet av programskaperne Steinar Sagen, Tore Sagen og Bjarte Tjøstheim og tar for seg hvordan *Radioresepsjonen* ble startet og hvordan det har vært å lage programmet. Forfatterne skriver også hva de mener om hverandre, og forteller om hverdagen i *Radioresepsjonen*, i tillegg til spalter, poster, konkurranser og forbrukertestene de har hatt. *Den relativt store boka om Radioresepsjonens* inneholder også bilder fra programmets historie. Boka ble utgitt 11. oktober 2010, i forkant av deres nye prosjekt *Radioresepsjonen på TV*.

I forbindelse med lanseringen av boka la forlaget Aschehoug ut en reklamevideo for boka, laget av programlederne selv. Forordet i boka er skrevet av Bjørn Eidsvåg, som har vært vikar og gjest i programmet ved flere anledninger.

Både anmeldere og forfatterne selv har påpekt at *Den relativt store boka om Radioresepsjonen* kun er anbefalt til faste lyttere av *Radioresepsjonen*.

Eksterne lenker
---------------

* Radioresepsjonen på nrkp3.no
Elg
En **viltnemnd** er en kommunal nemnd som ivaretar oppgaver innen viltforvaltning. Oppgavene følger av viltloven, som i paragraf 4 første ledd bestemmer at viltforvaltning ligger til kommunen. Viltforvaltningsoppgavene er nedfelt i lovens paragraf 6.

Viltnemndene var opprinnelig statlige organer som skulle ivareta viltlovens forvaltningsoppgaver på kommunenivå. I 1993 ble disse oppgavene overført til kommunene, og det var opp til hver kommune å finne en praktisk organisering av dette. Noen kommuner avviklet viltnemndene og la oppgavene til andre kommunale organer, men mange kommuner valgte å opprettholde en valgt viltnemnd som eget utvalg, under henvisning til at viltforvaltning er et spesielt felt hvor man er avhengig av særskilt faginnsikt eller interesse. 

Viltnemndens oppgaver er blant annet å fremme viltstellet og mulighetene for jakt, drive viltforskning og organisere viltstellområder, det vil si samle de mange små eiendommer i kommunen til felles områder store nok til å drive rasjonelt viltstell og jakt.

Referanser
----------

1. ↑  Viltloven § 4
2. ↑  Viltloven § 6