**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Håndkolorert fotografi av tre kiowaer, 1898.
Kart som viser kiowastammens omtrentlige område rundt 1850 (innen den røde markeringen). Underlaget er et offisielt økonomisk kart over USA fra 1856. Nesten hele området lå innen Comancheriaen.
En kiowakalender der hvert bilde representerer en sentral hendelse. Bildets kalender, laget av Anko paa-ingyadete, dekker årene 1864-92 årsvis (bildene i midten) og august 1889-juli 1892 månedsvis (langs den bøyde bølgelinjen)
Portrett av kiowahøvdingen «Sittende Bjørn».
**Kiowa** (*Ga-i-gwu*)-stammen er en urbefolkningsstamme fra USA. Opprinnelig refererte navnet kun til en del av stammen, men over tid har det utviklet seg til å omfatte hele folket. Kiowaenes opprinnelige navn på seg selv er **kwu'da** («de går ut»), en referanse til stammens skapelseberetning, som hevder at de trådte inn i denne verdenen fra en stor og hul trestamme.

I år 2000 identifiserte 12 242 seg som kiowaer i følge US Census Bureau i USA.[] De fleste er bosatt i Oklahoma. Kiowaene er organisert under navnet *Kiowa Tribe of Oklahoma*, og deres stammesentrum er lokalisert i Carnegie i Oklahoma.

Språk
-----

Svært få av de nordamerikanske urbefolkningsstammene har vært like utfordrende for forskningen som kiowa-stammen. Dette skyldes deres unike språk, som lenge stod isolert uten klare språklige tilknytninger, og som enkelte lingvister fremdeles anser som et språklig isolat.[] Kiowa-stammen illustrerer de komplekse forbindelsene mellom grupper, som ofte arbitrært blir definert som «stammer». Kiowa har gjennom historien hatt nære relasjoner med en annen «stamme», som i likhet med apachene, tilhører den athapaskiske språkgruppen, og av disse to grunnene har blitt omtalt som «kiowa-apacher». Kiowaenes historie forble lenge den minst dokumenterte blant de betydelige præriestammene, og det var først i 1962 at det kom et moderne standardverk om emnet gjennom professor Mildred P. Mayhalls banebrytende arbeid,*The Kiowas*.

Allerede i 1856 fremmet professor William Wadden Turner hypotesen om at kiowaspråket var et isolatspråk.[] Han merket seg blant annet at språket manglet lyden «r». Senere viste det seg at dette ikke var uvanlig for flere ubeslektede stammespråk. I 1891 utførte J. W. Powell det første seriøse forsøket på å klassifisere alle urbefolkningsspråk nord for Mexico, og konkluderte med det samme som Turner.[] Rundt 20 år senere påpekte John P. Harrington betydelige likheter med de tanoanske språkene som ble talt av pueblofolket i New Mexico.[] Etter å ha gjort sammeligninger med tewaspråket reklassifiserte Harrington språkgruppen som *Kiowa-Tanoansk* og inkluderte to pueblostammer, *taos* og *jemez*. To andre språkforskere, B.L. Whorf og G.L. Trager, utfordret imidlertid raskt Harringtons hypotese.[] Edward Sapir refererte til gruppen som «Azteco-Tanoansk» og inkluderte en ekstra stamme, *zuñi*.[] Whorf og Trager aksepterte denne betegnelsen, med ett viktig unntak: De ekskluderte kategorisk kiowa fra denne språkgruppen.[] Mayhall påpekte at ettersom kiowa utvilsomt hadde oppstått mye lenger nord, skulle det antyde at taos og jemez også hadde migrert sørover fra Canada. Dersom det var tilfellet, ville deres migrasjon ha skjedd på den andre siden av Rocky Mountains, langs Stillehavskysten, og var betydelig fredeligere.[] Den mest utbredte oppfatningen blant språkforskere er imidlertid at Harrington hadde rett, og at «Kiowa-Tanoansk» derfor er den korrekte betegnelsen.[]

I 1990 ble Kiowa-språket talt av omtrant tusen brukere.[]

Historie
--------

### Tidlig historie

Kiowastammens eldste overlevelser om deres opphav, bekreftet av andre kilder, indikerer at de på 1600-tallet holdt til i den vestre delen av det som senere skulle bli Montana. Dette området lå langt fra den sørlige prærien der de, to hundre år senere, skulle bli den dominerende stammen.[] Det senere bosettingsområdet strakte seg over den vestre halvdelen av Oklahoma, den sørvestlige tredjedelen av Kansas, den såkalte texanske Panhandle som ligger mellom Oklahoma og New Mexico, en like stor del av østre New Mexico, samt det sørøstligste hjørnet av Colorado.

Da stammen var i *Gai K'op* (Montana), var deres nærmeste naboer flatheadindianerne, men kiowas tradisjoner forteller om tette bånd fra eldre tider med de enda nordligere sarsiene i Saskatchewan.[] Mange kiowaer har sarsi-blod i årene, deriblant den berømte høvdingen Satank, hvis mormor var sarsi. Sarsiene talte et athapaskisk språk, og ifølge kiowa-tradisjonen var det de gamle båndene til sarsiene som førte til at de også betraktet kiowa-apachene som slektninger og levde sammen med dem. Representantene for Kiowa-apachene deltok på Kiowa-stammens råd på lik linje med Kiowaene selv, og de del delte ellers samme rettigheter og plikter. De to stammene utgjorde dermed en fullstendig integrert politisk, sosial og økonomisk enhet, til tross for at deres morsmål ikke engang var fjernt beslektet.

### Migrasjon mot sør

Rundt 1700 gikk Ga-i-gwu over Yellowstone-elven og begynte sin forflytning mot sørøst.[] Ifølge sagnene skyldes dette en konflikt om et jaktbytte. Sør for elven støtte de på kråkeindianerne (Crow), som de etablerte vennskapelige forbindelser og inngikk en langvarig allianse med. Kiowaene bosatte seg ved Black Hills og forble i et par generasjoner kråkeindianernes nære naboer i øst. Omtrent i 1765 mener Kiowaene at de ervervet sin helligste gjenstand; Tai-May, stammens soldansdukke. Dukken var en reproduksjon av en crowdukke som en arapaho brakte med seg da han giftet seg inn i stammen og forestiller en kvinnelig figur uten ben. Den er cirka 60 cm høy og har en oppreist ørnefjær øverst og et blått perlebånd rundt halsen. Osage-indianere erobret den i 1833, noe som medførte at kiowaene ikke kunne danse soldans, før de fikk dukken tilbake i 1835.:31 Frem til det 20. århundret hevdet Kiowa-stammen, også for rettssystemet, at de hadde eksklusiv eiendomsrett til Black Hills. Dette baserte de på påstanden om at ingen hadde bodd i området før dem, og at de ble fordrevet derfra med våpenmakt av cheyenner og lakotaer på slutten av 1700-tallet. Det var mens de bodde i Black Hills at kiowaene forlot sine tidligere levesett og, særlig under kråkeindiandernes innflytelse, gradvis transformerte seg til et præriefolk.:65

Omkring 1775 hadde kiowaene forlatt Black Hills og flyttet sørover mot Platte Rivers sørlige gren under press fra de ekspanderende lakotaene, som på den tiden hadde utryddet en fraksjon av kiowastammen som het *kuato* («de drar opp»). Ved Platte støtte kiowaene på yampareka-comanchene som sto overfor lignende utfordringer og var i bevegelse sørover fra siouxene. Etter initielle sammenstøt inngikk de to fortrengte stammene en fredsavtale og etablerte omtrent i 1790 en permanent allianse etter råd fra kiowaenes overhøvding, Polikaya. Hoveddelen av yampareka-comanchene sluttet seg dermed til den bemerkelsesverdige alliansen mellom kiowaer og kiowa-apacher, representanter for enda en språkgruppe, den uto-aztekiske. Sammen begynte de å innta området ved Red River, som ble deres uangripelige domene frem til de hvites ankomst. Lipan- og mescalero-apachene, som tidligere dominerte dette området, måtte i sin tur forlate det på grunn av en betydelig underlegenhet i antall. Lenger sør og sørvest sto de imidlertid overfor en ny og spansktalende fiende.

### Den sørlige prærie

Dohasan, kiowaenes overhøvding 1834-66, portrettert i 1834 av George Catlin
Kiowaene og deres allierte fortsatte å konsolidere sitt nye territorium, hvor de gradivs underkuet stamme for stamme. Det erobrede området ble delt opp, og comanchene, som slo seg ned rett sør for kiowaene, sikret seg nesten hele sitt område innenfor dagens grenser av Texas. Nykomlingene drev caddo, wichita, tonkawa og flere andre stammer ut i periferien av det området de tidligere hadde dominert. 
Kiowaene sto tidvis i konflikt med pawnee-, ute-, sauk- og fox-indianere, samt navahoer og tonkawaer.:37 Vintertellingene dokumentert av kiowaer inkluderer mange referanser til krigere som enten falt på slagmarken eller vendte hjem i triumf etter kamper med fiendtlige indianerstammer.:147-153 

Den første betydelige motstanden kom i 1833 da de siouxtalende Osagene gjennomførte et overraskelsesangrep og ødela en kiowa-leir. Den uventede motgangen førte til avsettelsen av kiowaenes overhøvding *A’date*. Han ble erstattet av Dohasan som skulle lede kiowa-stammen i over 30 år, og dermed gjennom de tragiske avslutningsfasene av de nordamerikanske urfolkskrigene. I 1838 massakrerte cheyennene og arapahoene en felles leir med kiowaer, kiowa-apacher og comancher i Oklahoma. Kiowaene forberedte seg til årets soldans, men måtte avlyse på grunn av de mange som ble drept.:139 :79-82 To år senere inngikk de involverte stammene en varig fred. :16 :42

### Konflikter med Texas og USA

Konfliktene mellom de hvite og kiowaene intensiverte seg på 1840-tallet, med republikken Texas som den primære motstanderen i begynnelsen. Det var ikke snakk om noen fullskala krig, men hovedsakelig om mindre grupper av kiowakrigere som ønsket å skaffe seg ære ved å stjele hester og kvinner fra texanere, og særlig meksikanere. Med tiden ble det meksikanske innslaget dermed betydelig, og rundt 1900 hadde omtrent en fjerdedel av kiowaene delvis meksikansk opphav. I forbindelse med gullrushet i 1849 spredte kolera seg på prærien og om lag halve kiowa-stammen døde.:274 og 290 Kiowaene hadde rett i å anta en sammenheng mellom koleraepidemien og de hvites ekspansjon, noe som utløste en rekke hevnangrep på hvite langs Santa Fe Trail. I løpet av få år etter gullrushet hevdet man at kiowaene hadde drept flere hvite i relative tall enn noen annen indianerstamme. Til tross for byggingen av flere fort langs Santa Fe Trail for å beskytte hvite reisende, viste det seg å være lite effektivt, og andre tiltak måtte tas i bruk.

### Fredsavtalen i 1853

Den 27. juli 1853 ble en fredsavtale undertegnet ved Fort Atkinson i Kansas mellom USA på den ene siden og kiowaene, samt deres to allierte stammer på den andre. Avtalen garanterte fri gjennomfart gjennom kiowa-territoriet for «ikke-indianske reisende», både amerikanere og meksikanere, mot en årlig støtte på 18 000 dollar over en periode på ti år. En utfordring med denne avtalen var imidlertid at kiowaene ikke hadde grunn til å være bekymret for represalier fra meksikansk side. De kunne uforstyrret fortsette sine plyndringstokter inn i Mexico, ofte i samarbeid med comanchene, og forårsake betydelig tap av liv der. Samtidig som bisonbestanden på den sørlige prærien ble redusert, økte presset også på andre stammer. Kiowaene bestemte seg for å rense østre Kansas for konkurrerende stammer for å sikre tilstrekkelig med bison for sitt eget behov, og de angrep senere også stammer i Colorado og New Mexico med samme formål.

### Nye kriger

Avtalen om det årlige tilskuddet opphørte midt under den amerikanske borgerkrigen. Nesten umiddelbart angrep kiowaene med full styrke sin nærmeste nabo i sørøst, caddostammen. Et rykte spredte seg blant hvite bosetninger om at dette angrepet var en generalprøve på en krig mot de hvite. Den utløsende hendelsen var massakren ved Sand Creek i 1864, der 69 urfolk i alle aldre og kjønn ble drept, skalpert og lemlestet i en cheyenne-landsby som hadde en gjeldende fredsavtale med amerikanerne. Dette gjorde prærieindianerne rasende, og gjengjeldelsesaksjoner begynte umiddelbart. Etter flere angrep på hvite bosettinger med mer enn 100 døde som resultat, angrep amerikanernes hær kiowaene og det brøt ut en krig som varte i over ti år.

Den amerikanske hovedstrategien denne gangen var å sulte ut den brysomme motstanderen. USAs militærledelse fikk godkjenning til å utrydde bisonbestanden på den sørlige prærien. Strategien lyktes, allerede i 1874 var bisonoksene blitt en sjeldenhet. Kiowaenes plyndringstokter dreide seg deretter i økende grad om tyveri av matvarer. I februar 1875 kapitulerte kiowaenes siste høvdinger, Mama'nte, Dohasan (d.y.), Manyi-ten og Guipago. Kiowaene ble tvangsflyttet til et indianerreservat, og hestene deres ble solgt på auksjon. I oktober 1892 ble reservatet ved Fort Sill omgjort til individuelle eierlotter, og Kiowaene ble tvunget til å "tråkke den hvite manns vei" i de fleste henseender. Deres fellesanliggender ble overtatt av The Kiowa-Comanche-Apache Intertribal Business Committee.

Sosial struktur og kulturelle mønstre
-------------------------------------

### Hesten og bøffelen som kulturelle innslag

Som for alle andre prærieindianere utgjorde hesten og bøffelen de to fundamentale elementene i kiowastammens økonomi og kultur. Typiske kulturtrekk var en nomadisk livsstil der den mobile boligen (*tipien*) og dens innredning primært besto av bøffelskinn. Et annet markant kjennetegn ved præriekulturen var kiowaenes tilbedelse av solen, som manifesterte seg gjennom regelmessige soldanser.

Hesten var av avgjørende betydning for alle præriestammer, men kiowaene skilte seg ut med sitt omfattende hestehold. De eide flere hester per person enn noen annen præriestamme, og hesteholdet fungerte som en tydelig markør for individuell status og velstand, i større grad enn tilfellet var for de fleste andre stammer. Deres innbyrdes rangering ble bestemt av en kombinasjon av krigsbragder, rikdom og til en viss grad religiøs autoritet.

Som et præriefolk rikt på hester forsynte kiowaene lenge andre stammer langt nordpå, inkludert arikaraene, med ridedyr i bytte mot spesielt mais og andre jordbruksprodukter.:8 :21. De engasjerte seg i handel ved forskjellige handelsposter som ble etablert nær kiowaenes område etter 1830, og gjennom slike bytteforhold skaffet de seg ettertraktede europeiske varer.:68

### Grupperinger

Formelt var kiowaene inndelt i syv «band» (understammer).[] Inndelingen var rent sosiopolitisk og relativt uavhengig av slektsforhold, og enhetene kan derfor ikke kalles «klaner» eller lignende. Hvert band hadde en egen leder som var underordnet stammens høvding. Ett av de syv bandene, «kuato», ble utryddet av lakotaene rundt 1780.

Inndelingen kunne man lese ut fra plasseringen av teltene i leiren:

* *Kata* («De biter») hadde sine telt sør for inngangen mot øst (jfr «hunkpapa» hos lakota). Kata var den største gruppen i antall, og stammens høvdinger, som for eksempel Dohasan, ble ofte hentet fra denne.
* *Kogui* («Hjort») hadde teltene helt i sør. Kogui hadde til oppgave å lede krigsseremonier.
* *Gaigwu* («Ekte kiowa»), trolig den opprinnelige kjernen i kiowa-stammen, hadde teltene i vest. Gruppen var den minste i antall og tok hånd om *Tai-May*, en viktig talisman relatert til soldansen.
* *Semat* («Tyvene»), kiowa-apachene med sine telt i nord.
* *Kingep* («Store skjold»), med teltene nordvest for semat og gaigwu.
* *Kongtalyui* («Svarte gutter»), med telt i nordøst mellom semat og kata.

En *onde* på besøk i Washington i 1872. Kiowaenws overhøvding *Gúipä'go* («Ensomme ulv») fotografert av Alexander Gardner.
### Sosial status

På tvers av denne politiske oppdelingen var det også en sosial struktur med fire klasser:[]

* *Onde* (første rang): Denne øverste klassen besto av betydningsfulle krigere, de viktigste krigslederne («topadok»), de som hadde den beste medisinske kunnskapen, og de velstående individene som kombinerte rikdom med militær dyktighet. Rangen i denne klassen var arvelig, overført fra foreldre til barn. Likevel kunne en onde miste sin rang ved dårlig oppførsel, som å være onskapsfull og grusom mot sine egne. Medlemmene av denne eksklusive gruppen, som utgjorde mindre enn ti prosent av stammen, ble forventet å vise gavmildhet, høflighet og evne til ettertanke.
* *Ondegup’a* (andre rang): Denne klassen utgjorde omtrent 40 % av stammen. Den inkluderte mindre fremtredende krigsledere, mindre erfarne krigere, personer med mindre velstand og de med mindre medisinsk kunnskap. Mayhall karakteriserte denne gruppen som «de som prøvde å klatre på karrierestigen».[]
* *Kaan* (tredje rang): Denne klassen utgjorde omtrent halvparten av stammen og kunne sammenlignes med stammens «arbeiderklasse». De var ikke velstående, hadde begrenset krigserfaring og utmerket seg ikke spesielt på noen måte.
* *Dapom* (de som ikke regnes med): Denne siste klassen inkluderte noen få individer som på en eller annen måte var mislykkede, sosialt mistilpassede, mentalt avvikende eller late. Det er viktig å merke seg at seksuelle avvik ikke ble inkludert i denne gruppen. Homoseksualitet ble ikke bare tolerert, betraktet som helt normalt. Det var vanlig for en kiowa-mann å ta en homoseksuell mann som sin andre «kone» (det var ikke uvanlig å ha flere koner hvis man hadde råd til det).

### Ekteskap

Ekteskap kunne inngås av menn ved fylte 16 år og kvinner ved fylte 14 år. I prinsippet kunne en mann ha så mange koner han ønsket, og det finnes dokumentasjon som støtter opp om at noen menn hadde opptil ti koner. Frieriet fulgte typiske prærieskikker, der frierens venner overrakte en hestegave til den potensielle brudens foreldre. Etter rådslagning med nære slektninger, spesielt kvinnens bror, ble beslutningen tatt av foreldrene. Etter inngått ekteskap flyttet mannen vanligvis inn hos svigerfamilien, men Kiowaenes slektsregning var ikke matrilineær. Stamtavlen ble beregnet likt gjennom begge foreldrene. En betydelig del av barnas læring skjedde gjennom nære relasjoner med besteforeldrene. Det ble ansett som svært uheldig og en dårlig start for barnet hvis det ikke hadde noen besteforeldre i live når det var tid for undervisning.

Krigsorganisasjon
-----------------

 Kiowakrigere trener nærkamp. Tegning av George Catlin, ca 1833.
Som mange andre præriestammer hadde kiowaene sin egen militære organisasjon (*Yápahe* = krigere), bestående av en rekke krigerselskaper med spesifikke opptaksskrav. Likevel kunne hvem som helst initiere og lede et krigstokt hvis et tilstrekkelig antall frivillige sluttet seg til ham.

De seks krigerselskapene var:

* *Polyanup* («kaniner»): Dette selskapet inkluderte de yngste og mest uerfarne, som nylig hadde nådd giftemålsalderen (16 år), samt eldre medlemmer som hadde valgt å ikke bli med, eller ikke var blitt innkalt, til noen av de andre selskapene.
* *Adaltoyuo* («ungsau»).
* *Tsentanmo* («hestehårhatter»).
* *Tonkonko* («svarte ben»).
* *Taupeko* («gale hester»).
* *Kaitsenko* («de ekte hunder»). Som i noen andre stammer, for eksempel cheyennene og hidatsaene, var «hundene» det ledende krigerselskapet. Kaitsenko var begrenset til ti medlemmer med svært god krigserfaring. De hadde også ansvaret for å håndheve lov og orden i stammen.

Referanser
----------

1. ↑  William C. Meadows (1 juli 2016): «New Data on Kiowa Protohistoric Origins», i *Ethnohistory 63* (3): s 541–570. doi:10.1215/00141801-3496827. ISSN 0014-1801. Lest 26. september 2019.
2. 1 2 3  Boyd, Maurice (ed.): *Kiowa Voices. Ceremonial Dance, Ritual and Song. Vol. I.* Fort Worth, 1981.
3. 1 2 3  Boyd, Maurice (ed.): *Kiowa Voices. Myths, Legends and Folktales. Vol. II.* Fort Worth, 1983.
4. 1 2   Mooney, James: "Calender History of the Kiowa Indians." *Bureau of American Ethnology. Seventeenth Annual Report. Part 1.* Smithsonian Institution. Washington, 1898.
5. ↑  Tanner, Beccy (5. februar 2013). «Betty Nixon dies; helped found Mid-America All-Indian Center». *Wichita Eagle*. Arkivert fra originalen 14. februar 2013. Besøkt 5. november 2021.
6. 1 2  Hyde, George E.: *Life of George Bent. Written From His Letters*. Norman 1987.
7. ↑  Weist,Tom: A History of the Cheyenne People. Billings, 1984.
8. ↑  Smith, Ralph A.: "The Comanches' Foreign War." *Great Plains Journal.* Vol. 24–25, 1985–1986, s. 21
9. ↑  Ewers, John C.: *The Horse in Blackfoot Indian Culture. With Comparative Material From Other Western Tribes*. Smithsonian Institution. Bulletin 159. Washington, 1955.
10. ↑  Ewers, John C.: "The Indian Trade of the Upper Missouri before Lewis and Clark." *Indian Life on the Upper Missouri*. Lincoln and London, 1988.
11. ↑  Kracht, Benjamin R. «Kiowa». *The Encyclopedia of Oklahoma History and Culture*.

Litteratur
----------

* Boyd, Maurice. *Kiowa Voices: Ceremonial Dance, Ritual, and Song.* Fort Worth: Texas Christian University, 1981. ISBN 978-0-912646-67-1.
* Dunn, Dorothy. *American Indian Painting of the Southwest and Plains Areas.* Albuquerque: University of New Mexico Press, 1968. ASIN B000X7A1T0.
* Greene, Candace S. *Silver Horn: Master Illustrator of the Kiowas*. Norman: University of Oklahoma Press, 2001. ISBN 0-8061-3307-4.
* Pritzker, Barry M. *A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples.* Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.
* Rollings, William H (2004). *The Comanche*. Chelsea House Publishers. ISBN 978-0-7910-8349-9.
* Viola, Herman (1998). *Warrior Artists: Historic Cheyenne and Kiowa Indian Ledger Art Drawn By Making Medicine and Zotom*. National Geographic Society. ISBN 0-7922-7370-2
* Richard Collins: *The Native Americans. The Indigenous People of North America* (London 1991).
* Wesley R. Hurt: *Anthropological report on indian occupancy of certain territory claimed by the Dakota Sioux Indians and by rival tribal claimants*, utredning beordret i 1961 av United States Department of Justice og trykket i 1962 som bilag til rettegangen Sioux Nation v. United States, Docket nr 74 -A (1961-62). Nytrykk 1974 som bok med tittel *Dakota Sioux Indians* (New York 1974).
* Lyle Campbell: *American Indian languages. The historical linguistics of Native America* (Oxford University Press 1997)
* Mildred P. Mayhall: *The Kiowas* (University of Oklahoma Press 1962).
* J.W. Powell: *Indian Linguistic Families of America North of Mexico* (University of Nebraska Press 1991, nytrykk, første gang publisert i 1891).
* Boyd, Maurice (1983). *Kiowa Voices: Myths, Legends and Folktales.* Fort Worth, TX: Texas Christian University Press. ISBN 0-912646-76-4.
* Corwin, Hugh (1958). *The Kiowa Indians, their history and life stories*.
* Hoig, Stan (2000). *The Kiowas and the Legend of Kicking Bird*. Boulder, CO: The University Press of Colorado. ISBN 0-87081-564-4.
* Meadows, William C. (1999) "Kiowa, Apache, and Comanche Military Societies." Austin, TX: University of Texas Press.
* \_\_\_\_ (2006) "Black Goose's Map of the Kiowa, Apache, and Comanche Reservation in Oklahoma Territory." Great Plains Quarterly 26(4):265–282.
* \_\_\_\_ (2008) "Kiowa Ethnogeography." Austin, TX: University of Texas Press.
* \_\_\_\_ (2010) "Kiowa Military Societies: Ethnohistory and Ritual." Norman, OK: University of Oklahoma Press.
* \_\_\_\_ (2013) Kiowa Ethnonymy of Other Populations. Plains Anthropologist, 58(226):3–28.
* Meadows, William C. and Kenny Harragarra (2007 )"The Kiowa Drawings of Gotebo (1847–1927): A Self Portrait of Cultural and Religious Transition." Plains Anthropologist 52(202):229–244.
* Mishkin, Bernard (1988). *Rank and Warfare Among The Plains Indians*. AMS Press. ISBN 0-404-62903-2.
* Nye, Colonel W.S. (1983). *Carbine and Lance: The Story of Old Fort Sill*. Norman, OK: University of Oklahoma Press. ISBN 0-8061-1856-3.
* Momaday, N. Scott (1977). *The Way to Rainy Mountain.* Albuquerque, NM: University of New Mexico Press. ISBN 0-8263-0436-2.
* Richardson, Jane (1988). *Law & Status Among the Kiowa Indians (American Ethnological Society Monographs; No 1)*. AMS Press. ISBN 0-404-62901-6.
* Tone-Pah-Hote, Jenny (2019). *Crafting an Indigenous Nation: Kiowa Expressive Culture in the Progressive Era.* Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press.
* US Department of the Interior (1974). "The Kiowa". Southern Plains Indian Museum and Crafts Center.
* Walter Echo-Hawk, *In the Courts of the Conqueror: The 10 Worst Indian Law Cases Ever Decided* (2010).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kiowa people – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |