recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Franske kronregalier utstilt i Louvre med kronen og diademet til keiserinne Eugénie til venstre, dronning Maria Amalias sett i midten og Ludvig XVs krone til høyre med hertuginnen av Angoulêmes diadem. Foto: Michael Reeve 
Napoleons krone utstilt i Louvre. Foto: David Liuzzo 
**Frankrikes kronregalier** omfatter flere kroner, riksepler, sceptere, diademer og juveler som har vært brukt av flere kongelige personer i Frankrike. 

Mange av de opprinnelige kronregaliene har opp igjennom tiden blitt tatt i fra hverandre eller smeltet om. Størstedelen av samlingen ble imidlertid solgt i 1885 av den tredje franske republikk. Etter avskaffelsen av monarkiet ønsket myndighetene å kvitte seg med kronregaliene fordi de mente at de kunne bli brukt av enten rojalistene eller bonapartistene som et middel til å kreve makten tilbake. 

De gjenværende franske kronregalier er utstilt i Galerie d'Apollon i Louvre, Frankrikes fremste museum og tidligere kongelige palass. De omfatter blant annet kronene til Ludvig XV og Napoléon Bonaparte. På disse kronene er edelstenene byttet ut med farget glass. De er utstilt sammen med blant annet Regent Diamond, de Sancy Diamond og den 105-karat (21 g) Côte-de-Bretagne røde spinell, risset inn i form av en drage. I tillegg er noen edelstener og juveler (inkludert Emerald of Saint Louis, 'Ruspoli'-safiren og diamantnålen til dronning Marie Antoinette) utstilt i Muséum national d'histoire naturelle.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crown jewels of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Handlingsplan mot diskriminering av homofile, lesbiske og bifile** refererer til en rekke handlingsplaner i forskjellige norske kommuner. Den første handlingsplanen ble vedtatt i byrådet i Oslo 6. juni 2006 etter et forslag fra bystyrerepresentant Trond Jensrud (A) og utarbeidelsesvedtak fra 22. juni 2005. Planen bygger på NOVA-rapporten «Levekår og livskvalitet blant lesbiske kvinner og homofile menn» fra 1999 og den påfølgende stortingsmeldingen «Levekår og livskvalitet for lesbiske og homofile i Norge» fra 2001. Handlingsplanen legger spesielt vekt på behovet for å støtte unge homofile i identitetsutvikling, synliggjøre homofile med innvandrerbakgrunn, øke aksepten for homofile i idretten, og redusere mobbing av homofile skoleelever.

I 2015 la byråd for kultur- og næring Hallstein Bjercke (V) fram forslag til en ny handlingsplan. Planen skal etter planen vedtas i Oslo bystyre 17.juni 2015. Den nye handlingsplanen inneholder også tiltak knyttet til transpersoner og bifile, som ikke var omhandlet i den første planen. Den nye handlingsplanen innebærer blant annet at Oslo ikke lenger skal kreve at man oppgir kjønn dersom det ikke er nødvendig, og åpne for en tredje kjønnskategori der det er mulig.

Det har etter en oppfordring fra barne- og likestillingsminister Karita Bekkemellem blitt vedtatt utarbeidelse av tilsvarende handlingsplaner i Alta, Tromsø, Bodø, Bergen, Kristiansand, Arendal, Porsgrunn, Tønsberg, Drammen, Lillehammer, Hamar og Fredrikstad, mens Ålesund totalt avviste idéen med den begrunnelse at det ikke er behov for slikt i deres kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Nygård, Elin (24. januar 2007). «Kommunene tar homoplaner på alvor». Blikk.no. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 4. mars 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Notis om utarbeidelsesvedtaket i 2005
* Artikkel om framlegg av handlingsplanen for skoleelever[*død lenke*]
* Handlingsplanen i fulltekst
Privatboligen hans i Charleston, nå kalt Ladson House. James H. Ladson bodde der deler av året med 12 husslaver, når han ikke var på sine to plantasjer med rundt 200 slaver
**James Henry Ladson** (født 1795, død 1868) var en amerikansk forretningsmann og plantasjeeier fra Charleston, South Carolina. Han eide et stort firma i ris- og bomullsbransjen, James H. Ladson & Co. var direktør i delstatsbanken, dansk konsul fra 1831 og hadde ulike andre kirkelige og sivile verv. Han eide per 1850 over 200 slaver på sine to plantasjer, men bodde det meste av året i et byhus i Charleston sammen med 12 slaver.

Ladson tilhørte den engelskættede plantasjeeier- og handelseliten i Charleston, den tradisjonelt viktigste byen i den nordamerikanske slavehandelen, og var sønn av tidligere viseguvernør James Ladson. Han var også etterkommer av de ledende slavehandlerne Benjamin Smith og Joseph Wragg. Sammen med sine slektninger var han også sentral i opptakten til Den amerikanske borgerkrigen, og var visepresident i Great Southern Rights and Southern Co-Operation Meeting i Charleston in 1851. Han var tilhenger av slaveri og "states' rights", og skrev om sin bruk av religion for å holde disiplin blant slavene. De sterk rasistiske uttalelsene er karakteristiske for hvordan den hvite plantasjeeiereliten rettferdiggjorde slaveriet ved å fremstille det som de gjorde de svarte en tjeneste. Han var far til bl.a. major William Henry Ladson, som falt som major i sørstatshæren Confederate States Army i 1861 i Charleston, helt i begynnelsen av den amerikanske borgerkrigen, der Charleston spilte en stor rolle.

Nekrologen i Charleston Daily News fra 1868 er typisk for tidsånden. Der ble han kalt "et fremragende eksemplar av den gamle Carolina-gentlemannen, ren i karakter, nobel i sine forretninger, han var i mange år sjef for handelshuset James H. Ladson & Co. nå representert av firmaet W.C. Bee & Co. Firmaet hadde en omfattende og lukrativ virksomhet som ris- og bomullsgrosserere. Han var også bankdirektør, og gjennom det meste av livet et ledende medlem av St. Michael's Episcopal Church i vår by, hvor han stod i første rekke i kristne dyder og aktiv velgjørenhet."

Ladson, South Carolina utenfor Charleston er oppkalt etter familien. Hans bolig i Charleston eksisterer fortsatt og har navnet Ladson House (8 Meeting Street). Huset må ikke forveksles med farens bolig, nå kalt James Ladson House, med adressen 31 Meeting Street. Ladson Street i Charleston er også oppkalt etter familien.

Referanser
----------

1. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *The Charleston Daily News* (Charleston, S.C.), 4 April 1868

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Christiania Footballclub** ble stiftet 28. mai 1885 og var Norges første fotballklubb. Klubben arrangerte de første fotballkamper i Norge, men klarte ikke å opprettholde aktiviteten og ble oppløst i 1890.

Stiftelsen
----------

Christiania Footballclub ble stiftet av kontorsjef E. Salvesen og student John George Dahll, som begge hadde vært i Storbritannia og stiftet bekjentskap med fotballspillet. De fikk med seg en del av sine kjente, for det meste studenter og gymnasiaster, og satte igang med treninger. Klubben fikk leid Holteløkken ved Uranienborg kirke for fem kroner året. Medlemstallet i klubben kom i løpet av 1885 opp i 20, allerede året etter var tallet økt til 30. Christiania Footballclub fikk trykt opp norske regler og forsøkte å introdusere spillet i Norsk Idrætsblad, med vekslende hell.

De første kampene
-----------------

Den første fotballkampen i Norge ble spilt i forbindelse med et britisk flåtebesøk 7. oktober 1886. Foran om lag 2000 tilskuere seiret Christiania Footballclub 3-0 over et redusert britisk skipslag. De fleste permisjoner var inndratt på grunn av den svensk-norske kong Oscar den andres visitt om bord på marinefartøyene. Britene lånte sju norske reserver, men fikk skikkelig revansj dagen etter. I den kampen stilte begge lag med 13 spillere fordi samtlige briter forlangte å spille.

To år senere, 16. mai 1887, deltok CFC i den første kamp mellom to norske lag. Motstander var nystartede Spring, og Christiania Footballclub vant 1-0. Kampen ble spilt på Gadeløkken på Majorstua.

Hockey
------

Christiania Footballclub, startet også opp med bandy, eller hockey som idretten dengang ble kalt. Christiania Footballclub bestilte hockeyutstyr fra England i 1887-1888 og spilte bandy på Frognerkilen, men sporten døde ut igjen.

Tennis
------

Klubben startet tennisavdeling i 1888 og fikk opprettet en tennisbane på Majorstua.

Oppløsning
----------

Etter et par år med jevn nedgang ble Christiania Footballclub oppløst i november 1890. Klubben solgte alle sine eiendeler og overlot pengene til sogneprest J.C. Heuch i Uranienborg «for at benytte til sognets fattige.»

Referanser
----------

1. 1 2  Asbjørn Halvorsen (red.) (1947). *Norges Fotballeksikon*. Oslo: Prent forlag. s. 11-12.
2. ↑  Andersen, Peder Chr. (1927). *Norges Fotballforbund gjennemm 25 år*. Oslo. s. 9-11.
3. ↑  Andersen, Peder Chr. (1927). *Norges Fotballforbund gjennemm 25 år*. Oslo. s. 205.
4. ↑  Eivind Bye (24. juni 2009). «Norges Tennisforbund feirer 100 år». *sportsanalyse.no*. Besøkt 19. mars 2012. [*død lenke*]
**Elmdon Park** er en park og et lokalt naturreservat i Storbritannia. Den befinner seg i Elmdon i Solihull. Parken ble opprettet i 1944 da huset og eiendommen til den forfalne Elmdon Hall ble kjøpt opp av det daværende Solihull Urban District Council. Huset ble brukt av heimevernet i krigsårene, men bygningen forfalt etterhvert og fikk råte i trapper og tak. Det ble seinere revet i 1956.

Beskrivelse
-----------

Parken blir beskrevet å være unik blant Solihulls parker, fordi den ligger på og rundt en ås på ca 120 moh, og dermed gir en fin utsikt over det omkringliggende landskapet. Det er laget til en gangvei i utkanten av parken, som passerer innsjøer, landskap og en elv som bukter seg gjennom parken.
Det finnes også en kultursti, laget av *The Friends of Elmdon*, som gir historiske detaljer og fakta knyttet til restene av Elmdon Hall, St Nicolas ' kirke, den gamle inngjerdede hagen, og tilhørende bygninger. Den inngjerdede hagen er nå et lokalt naturreservat forvaltet av Warwickshire Wildlife Trust.

Bortsett fra den gamle inngjerdede hagen, er det også en eng, skog og dammer. Skog og grøntarealene drar nytte av et bredt utvalg av opprinnelige trær og gir tilholdssted for mange fuglearter, for eksempel spettmeiser, fuglekonger og warbler og noen uvanlige naturalisert hagearter.

Andre anlegg innen parken omfatter fotballbaner, tennisbaner, og en lekeplass for barn.

Se også
-------

* Liste over lokale naturreservater i England

Referanser
----------

1. ↑  «Solihull Council Elmdon History». Arkivert fra originalen 20. mars 2012. Besøkt 4. april 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. mars 2012. Besøkt 4. april 2011.
2. 1 2  «Solihull Council Elmdon Park». Arkivert fra originalen 17. mai 2011. Besøkt 4. april 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mai 2011. Besøkt 4. april 2011.
3. ↑  «Warwickshire Wildlife Trust Elmdon Park». Arkivert fra originalen 29. april 2011. Besøkt 4. april 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 29. april 2011. Besøkt 4. april 2011. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* Elmdon Park Support Group
* Warwickshire Wildlife Trust: Elmdon Park
«**Der hvor Genfersjøen krummer seg i bukt**» er et skillingstrykk. Alf Prøysen samlet den inn til sin visespalte i «Magasinet for Alle», og presenterte den i 1956. Han skriver at denne finnes i mange ulike varianter, ofte overlevert muntlig.

Teksten
-------

**1.**Der hvor Genfersjøen krummer seg i bukt,  

hist i dalen ligger der en hytte smukt,  

vennlig skinner solen til den hytte ned  

der bor fred og der bor kjærlighet.  

  

**2.**Der i døren sto ung Anna hun var søt,  

hvit som sne og som en alperose rød,  

skjelmskt hun smilte til den bolde ungersvend  

som mot hennes hytte ilte hen.  

  

**3.**Og på ungersvendens skuldre bøssen hang  

kjekt han stemte i en munter jegersang.  

Vennlig klappet han den unge pikens kinn  

så hun rødmet høyt og smuttet inn.  

  

**4.**Søtt i båten i den stille aftenstund  

gynget de og trykket henrykt munn mot munn,  

månen seilte stor og rund på himlens blå  

og de tvendes elskovslykke så.  

  

**5.**Bølgen vugget dem så blidt til hjemlig kyst  

piken hvilte trygt ved jegermannens bryst,  

til den store verdens larm de kjente ei  

ene gikk de deres lykkes vei.  

  

**6.**Vinteren gikk sin gang og det ble atter vår,  

atter Anna smilende i døren står,  

men på armen nu en krøllet dreng hun har,  

jegermannen han er drengens far.

Kilder
------

* De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo, 1973
**Falklandsulv** (*Dusicyon australis*, tidligere *Canis antarcticus*), også kalt **falklandsrev**, var et rovpattedyr i hundefamilien som nå er utdødd. Den levde på Falklandsøyene og var eneste særegne pattedyrart på Falklandsøyene og eneste art i slekten *Dusicyon*, som døde ut med dette dyret. Arten ble først beskrevet av *Kerr* i 1792. Dens nærmeste slektning synes først å ha vært søramerikanske rever (*Pseudalopex*), men viste seg å være mankeulv (*Chrysocyon brachyurus*), en reveart.

Beskrivelse
-----------

Falklandsulven har også gått under mange andre navn, eksempelvis *warrah* og *antarktisulv*. Det siste navnet fikk den etter den tidligere vitenskapelige benevnelsen, *Canis antarcticus*. Den ble oppdaget i 1689 (Lioncrusher's Domain) eller 1690 (IUCNs rødliste) og var fortsatt en levedyktig art da Charles Darwin besøkte øyene i 1833. Han forutså alt da artens undergang.

Utover på 1800-tallet minsket bestanden drastisk, blant annet på grunn av amerikanernes jakt for skinnets del. Skotske innvandrere som bosatte seg på øyene på 1860-tallet hadde med seg sau og forgiftet falklandsulven for å bli kvitt den. Det siste dyret ble trolig drept der i 1876 (Canid Specialist Group, 2004). I dag finnes kun elleve utstoppede dyr tilbake, som stort sett befinner seg rundt om på verdens museer. London zoo i Storbritannia hadde et levende individ i 1868, men det døde bare få år senere.

Ifølge de opplysninger som finnes var denne reven ca. 60 cm i skulderhøyde. Den minnet om en ulv, men var mer kortbeint. Skallen var bred og ørene relativt små. Den hadde en gulbrun pels, som var blek på undersiden og ble mørkere gråbrun mot haleroten og utover halen. Haletippen var hvit og ørene var grå. Pelsen var svært tett.

Atferd, reproduksjon og matvaner er tilnærmet ukjent, men noen mener at pingviner og andre fugler må ha stått på menyen, kanskje sammen med egg og planter.

Referanser
----------

1. ↑  Canid Specialist Group, 2004. *Dusicyon australis*. *Atelocynus microtis*. In: IUCN 2006. «*2006 IUCN Red List of Threatened Species*». Status pr. 23. november 2006
2. ↑  *Dusicyon australis*, Kerr, 1792 (ITIS)
3. ↑  New Clues To Extinct Falklands Wolf Mystery

Kilder
------

* Falkland Island Wolf (Lioncrusher's Domain)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *falklandsulv* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *falklandsulv* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *falklandsulv* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *falklandsulv* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dusicyon australis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dusicyon australis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dusicyon australis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Guadiana** (arabisk: *Wadi Ana*, latin: *Anas*) er en av de store elvene i Spania og Portugal. Den danner deler av grensen mellom de to landene og skiller Extremadura og Andalucía (Spania) fra Alentejo og Algarve (Portugal).

Guadianas nedbørfelt
Elven er 778 km lang og drenerer et område på rundt 67 000 km². Den munner ut i Cádizbukta, en del av Atlanterhavet, mellom Vila Real de Santo António (Portugal) og Ayamonte (Spania).

Guadianas munning i Cádizbuktea, Portugal til venstre og Spania til høyre.
Badajoz i Spania er den største byen langs elven. Den største portugisiske byen langs Guadiana er Vila Real de Santo António, to kilometer før den munner ut i havet. Det er over tretti større demninger i Guadianas bekken,, hvorav den største er Alqueva-demningen i Portugal som danner Europas største, kunstige reservoar.[]

Referanser
----------

1. ↑  Demninger i Guadianas bekken, embalses.net (spansk)

Eksterne lenker
---------------

* Guadiana Online
* United Nations Environment Programme description

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**James Henry Craig** (født 1748 i Gibraltar, død 12. januar 1812 i London) var en britisk general og koloniadministrator.

De forente Nederlandene ble lagt under den revolusjonære regjeringen til Frankrike i 1795, og stadtholder prins Vilhelm V av Oranje søkte tilflukt i England. En britisk styrke under general Craig dro til Cape Town for å sikre Kappkolonien mot franskmennene. Felttoget var vellykket, selv om kolonien ble holdt i britiske interesser, ikke Vilhelm av Oranjes. Han ble i 1805 utnevnt til å lede et nytt felttog, denne gang til Italia, men oppdraget ble avbrutt etter det østerrikske nederlaget i slaget ved Ulm.

Craig hadde samtidig stillingene som generalguvernør av Canadaene og viseguvernør av Nedre Canada fra 1807 til 1811. Craig vurderte tiltak som å opprette engelsk språklige fylker og erstatte den lovgivende forsamling med en utnevnt regjering som et tiltak for å øke makten til de engelsk–språklige i det fremtredende franske Nedre Canada. Han forsøkte også å oppmuntre immigrasjon fra Storbritannia og USA i håp om å gjøre franskmennene til en minoritet.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Sir James Craig, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/James-Craig-governor-general-of-Canada, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, oppført som James Craig, Oxford Biography Index Number 6572[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 266965, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60s0rbb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på *Dictionary of Canadian Biography Online*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Frankrikes ambassade i Berlin
Den tidligere franske ambassaden i Palais Beauvryé (1937) på samme tomt som den nye
**Frankrikes ambassade i Berlin** er Frankrikes diplomatiske representasjon i Tyskland. Ambassadebygningen finnes på Pariser Platz 5 i ortsteilen Mitte i bydelen Mitte.

Historie
--------

Etter den Tysklands samling i 1871 og til avslutningen av den andre verdenskrigen i 1945 befant ambassaden seg i Palais Beauvryé på samme sted som i dag. Fra 1945 var Frankrike medlem av Det allierte kontrollrådet og utøvet dermed regjeringsmakt i Tyskland. Etter 1949, under gjenetableringen av den tyske suverenitet ble Allierte høykommisjon etablert og i tillegg en fransk ambassade i Bonn hvor den tyske regjeringen da hadde kontor.

Etter Frankrikes diplomatiske anerkjennelse av DDR i 1973 flyttet ambassaden inn i en bygning på Unter den Linden mellom Friedrichstrasse og Neustädtischer Kirchstrasse. Etter Tysklands gjenforening ble denne bygningen benyttet som ambassade i det samlete Tyskland, inntil nybygget på den gamle ambassadetomten på Pariser Platz var oppført.

Dagens ambassadebygning ble oppført mellom 2001 og 2002 etter planer av Paris-arkitekten Christian de Portzamparc og den Berlin-baserte arkitekt Steffen Lehmann.

Referanser
----------

1. ↑  Wochenzeitung 'NBI' nr. 40/74, side 39

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) French Embassy, Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) French Embassy, Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Internettsiden til den franske ambassaden i Berlin

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Lys maskeringsteip
Blå maskeringsteip, noen ganger brukt for økt kontrast ved maling
Masking tapeEn type maskeringsteip som skal løsne lett
**Maskeringsteip**, også kalt **malerteip** eller **sparkelteip**, er en type trykkfølsom teip som er laget av et tynt papirbånd som enkelt skal kunne rives og fjernes igjen. De fås i en rekke bredder, og brukes hovedsakelig til maling for å maskere bort områder som ikke skal males. Det svake limet på teipen er et nøkkelelement for dens tiltenkte bruk, da den gjør det mulig å fjerne teipen igjen uten å etterlate rester eller skade overflaten.

Maskeringsteip gjør det mulig å male veldig rette linjer og tydelige skiller, og bør fjernes før malingen er helt tørr. Tilsvarende kan maskeringsteip brukes til sparkling og fugemasse. Det finnes hovedsakelig tre typer lim (med mange kjemiske variasjoner av hver): Gummibasert, akrylbasert, og silikonbasert. Maskeringsteiper til proff bruk kan ha noe sterkere lim, mens maskeringsteiper til hjemmebruk kan ha noe svakere lim. Avhengig av teip, underlag og tid kan den imidlertid sette seg godt fast dersom den får stå over tid. Noen maskeringsteiper er merket på pakningen med hvor mange dager de er ment å kunne stå uten å lage merker, eller kommer i ulike farger til ulik bruk.

Maskeringsteipen ble oppfunnet i 1925 av Richard Drew ved 3M.

Se også
-------

* Teip
* Gafferteip

Referanser
----------

1. ↑  «Hvordan bruke maskeringstape?». *ifi.no* **(norsk)**. Besøkt 20. mars 2022.
2. ↑  «5 fakta om maskeringsteip du bør kunne». *Viivilla NO*. 3. mars 2021. Besøkt 20. mars 2022.
3. ↑  «Dette er tegnene på at du har gjort en for dårlig malerjobb». *www.aftenbladet.no*. Besøkt 20. mars 2022.
4. ↑  «5 tips som gjør maskeringen mye enklere og raskere | Jordan vet hvordan». *www.jordanvethvordan.no*. Besøkt 20. mars 2022.
5. ↑  «Inductees - Richard Gurley Drew». Arkivert fra originalen 11. august 2016. Besøkt 29. mars 2015.
Alban Berg. Tegning av Emil Stumpp.
**Wozzeck** er en tysk opera av den østerrikske komponisten Alban Berg. Den ble skrevet mellom 1914 og 1922 og uroppført i 1925. Den er basert på skuespillet *Woyzeck* av Georg Büchner, som Berg overvar uroppførelsen av i 1914 og ble inspirert til å skrive en opera av. Siden har operaen etablert seg som en av de operaer som jevnlig oppføres. Den består av tre akter med fem scener i hver akt. Han skrev selv librettoen til operaen.

Operaen handler om en liten families sørgelige endelikt (faren - en antihelt i stykket - slår på grunn av skjebnens ugunst moren ihjel og drukner seg selv, hvorved deres felles sønn blir alene tilbake).

Hovedpersonen som både opera og det litterære forbilde bygger på, er en historisk skikkelse. J. C. Woyzeck talte blant de første gjerningsmenn som myndighetene undersøkte om var tilregnelig. Undersøkelsesresultatet fra Johann Christian August Clarus sa han var tilregnelig, virkelighetens Woyzeck ble dømt til døden den 27. august 1824 og henrettet i Leipzig. Det formodes at han led av depresjon, schizofreni, forfølgelsesvanvidd og depersonalisasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Sammendrag i opera-guide.de
* Artikkel med bilder, uten reklame

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Wrexham katedral**, eller **Wrexham Cathedral**, fullt engelsk navn: **Cathedral Church of Our Lady of Sorrows**, er den romersk-katolske katedralen i Wrexham og hovedkirken for Wrexham bispedømme.

Historie
--------

Katedralen ble opprinnelig bygget som en sognekirke i 1857. Arkitekten E.W. Pugin brukte en stil inspirert av 1500-tallets gotiske stil. Kirken erstattet et tidligere kapell som etter hvert fikk for liten kapasitet for den voksende menigheten. Også på midten av 1900-tallet ble anlegget utvidet som følge av vekst i menigheten, gjennom en korsgang og et sidekapell.

Kirken ble en prokatedral (sognekirke som midlertidig gjør tjeneste som katedral) i 1898 da Menevia bispedømme ble opprettet.

Dagens katedral
---------------

Wrexham katedral er i dag en klasse *Grade ll* vernet bygning. Det pågår innsamlingsaksjoner for å skaffe midler til reparasjoner, restaureringer og moderniseringer av bygningen og utstyr. Dette inkluderer blant annet restaurering av katedralens hall, reparasjoner av vinduer og glassmalerier, samt forbedring av katedralens orgel.

Eksterne lenker
---------------

* Katedralens nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Josephus Nicolaus Laurenti** (født 4. desember 1735, død 17. februar 1805) var en østerriksk naturhistoriker.

Laurenti var forfatter av *Specimen Medicum, Exhibens Synopsin Reptilium Emendatam cum Experimentis circa Venena* (1768) om giften til reptiler og amfibier. Dette var en viktig bok i herpetologien og definerte tretti ulike reptiler. Carolus Linnaeus sin *Systema Naturae* fra 1758 beskrev bare ti slag. I 1768 ga han også ut et manuskript med tittelen *Il Dragone* (Dragen) som beskrev den blinde salamanderen *Proteus anguinus*, som han for dette formålet hadde samlet fra grottesjøer i Slovenia (eller kanskje vestlige Kroatia); denne beskrivelsen var den første utgitte beretning om et grottedyr i den vestlige verden.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Joseph Nicolas Laurent, BNF-ID 10588411c[Hentet fra Wikidata]

  

Portaler: Vitenskap | Natur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Dagny Haraldsen** (født **Ulrichsen**; 25. november 1898 i Skien i Telemark, død 15. oktober 1994 i Oslo) var mor til dronning Sonja av Norge.

Haraldsen var datter av forsikringsagent Johan Christian Ulrichsen (1861–1950) og Marie Berntine Hansen (1868–1958). Hun vokste opp på Marensro i Skien sammen med fem brødre og en søster.

22. mai 1920 giftet hun seg med disponent Karl August Haraldsen, og de flyttet senere til Tuengen allé 1B (nå Charlotte Andersens vei (Oslo) 1A) på Vinderen i Oslo. Ekteparet Haraldsen ble første gang foreldre til sønnen Haakon Haraldsen (1921–2016), deretter i 1924 til Gry Haraldsen (1924–1970). I 1929 kom sønnen Karl Herman Haraldsen, som døde i en seilbåteksplosjon i Oslofjorden i 1936. 4. juli 1937 ble datteren Sonja, som skulle bli kronprinsesse Sonja over 31 år senere, født.

I 1959 ble fru Haraldsen enke.

Etter datterens giftemål med kronprinsen (senere kong Harald V), holdt Dagny Haraldsen en lav profil. Hun ga ikke intervjuer, men hun var til stede under familiesammenkomster. Hun var også en avholdt bestemor for prinsesse Märtha Louise og kronprins Haakon.

Senere flyttet Dagny Haraldsen inn i en leilighet i Professor Dahls gate i Oslo. Leiligheten ble senere overtatt av datterdatteren, prinsesse Märtha Louise. I dag eies leiligheten av dronning Sonja, som benytter den til atelier og arbeidsstue.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00021389, oppført som Dagny Ulrichsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10421.htm#i104201, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «Dagny Haraldsen er død» (pressemelding). Aftenposten. 16. oktober 1994.
5. 1 2 3  «Dronningens mor er død» (pressemelding). Aftenposten. 17. oktober 1994.
6. 1 2  Digitalarkivet. «Dagny Ulrichsen – Folketelling 1910 for 0806 Skien kjøpstad – Digitalarkivet – Arkivverket». *digitalarkivet.arkivverket.no*. Besøkt 4. juli 2016.
7. 1 2 3  «Venstøp 60 – Løvstad». *gamlegjerpen.no*. Besøkt 4. juli 2016.
8. ↑  Hoelseth, Dag T. «Dag Trygsland Hoelseth: 75 years since the death of Queen Sonja’s brother Karl Herman». Besøkt 4. juli 2016.
9. ↑  «Dødsfall, Aftenposten.» (pressemelding). 16. mars 1959.
10. ↑  «Dronning Sonja overtar Märtha Louises leilighet». *Aftenposten*. Besøkt 14. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dagny Haraldsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Frankrikes forsvar: *Armée de terre, Marine nationale, Armée de l'air*
En kvinnelig fransk soldat ombord på en amerikansk C-17 på vei til Mali  Foto: Senior Airman James Richardson, U.S. Air Force 
**Frankrikes forsvar** omfatter forsvarsgrenene hæren (Armée de terre), marinen (Marine nationale), flyvåpenet (Armée de l'air) og gendarmeriet (Gendarmerie nationale). I tillegg har saniteten (*Service de Santé des Armées*) og logistikkorganisasjonen (*Service des Essences des Armées*) en universell støtterolle.

Øverstkommanderende for det franske forsvaret er republikkens president, og under han statsministeren gjennom forsvarsministeren det øverste politiske ansvaret. Siden 2001 er forsvaret i Frankrike profesjonelt. Det bestod i 2003 av 347 903 soldater i aktiv tjeneste samt 81 229 sivilt ansatte. I tillegg kommer reservister. Frankrike har i tillegg til konvensjonelle styrker et atomvåpenprogram.

Se også
-------

* Fremmedlegionen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var **Avallónë** en by på øya Tol Eressëa, og den var eldaenes havneby. Den ble grunnlagt av Teleri-alvene i deres lange opphold der, før de forlot Tol Eressëa og dro til Alqualondë på kysten av Valinor. Før verdens forandring kunne man på en skyfri dag se Avallónës tårn fra fjellet Meneltarma midt i Númenor.

Etter Númenors fall, og forandringen av verden, ble Avallónë havnen for de ankommende med skip for dem som dro *Den Rette Veien*. Det er sagt at hovedsteinen av Palantírene var plassert i Avallonë, og at Elendil ofte så mot denne steinen og den veien fra den av palantírene som lå i tårnet Elostirion på Tårnåsene.

Tolkien prøvde sannsynligvis å framkalle øya Avalon fra legenden om Kong Arthur, selv om *Avallónë* også har betydningen *nær Valinor* på alvisk; på en lignende måte er Númenors andre navn Akallabêth, *Nedfallede* (også tittelen på den fjerde delen av boka *Silmarillion*), oversatt til Quenya blir det *Atalantë*, en framkallelse av Atlantis.

Portal: Litteratur
**Edvard Hægstad** (født 10. august 1938) er en norsk skuespiller fra Sparbu i Steinkjer. Han er en tidligere bonde som har drevet med amatørteater siden begynnelsen av 1960-tallet. 

I 2012 ble han kjent gjennom sin rolle som Oskar i kortfilmen, Tuba Atlantic av regissør Hallvar Witzø. Den 24. januar 2012 ble det annonsert fra Academy of Motion Picture Arts and Sciences at Tuba Atlantic var en av de nominerte filmene til Oscar for beste kortfilm for 2011.

Blant tidligere opptredener hadde Hægstad en rolle i musikkteateret om gruvesamfunnet Malm, *Eplene i messehagen*. 
Sommeren 2011 hadde han en sentral rolle i friluftsteatret *Folk ved sjøen* basert på en roman av Johan Bojer ved museet Kystens Arv i Stadsbygd.

Filmografi
----------

* *Tuba Atlantic* 2010, som Oskar

Referanser
----------

1. 1 2  «Norsk studentfilm nominert til Oscar». Aftenposten. 24. januar 2012. Besøkt 24. januar 2012.
2. ↑  gruveteater.no: *Eplene i messehagen*, hentet 26. februar 2012
3. ↑  Friluftsteateret "Folk ved sjøen" - Museet Kystens Arv Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. Fosenportalen.com (1. august 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edvard Hægstad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Edvard Hægstad hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (fr) Edvard Hægstad på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Edvard Hægstad hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
> Så tøm ditt beger til bunns, og se deg om.  
> Det hviler skygger over veiene vi kom.  
> Målet er stort og selv om ingen kan sette noe navn på det som skjer  
> Er vi klovner underveis mot dit hvor ingen drømmer mer.
> 
> 
> Ole Paus
> 
> 

«**Blues for Pyttsan Jespersens pårørende**» er en sang av Ole Paus, utgitt på platen med samme tittel i 1973 og i boken også med samme tittel og med originale tegninger av Frans Widerberg samme år. Den var en Paus' første samarbeidsprosjekter med Ketil Bjørnstad; sangen regnes som en klassiker og er ofte beskrevet som en av Paus' beste sanger.

Sangen er også utgitt blant annet på platene *Ekte Paus*, *I anstendighetens navn*, *Jeg kaller det vakker musikk: Hjemmevant utenfor – Ca. 40 Beste* og *20 av de beste sangene*.

Referanser
----------

1. ↑  Leif Gjerstad og Lars Ulseth, red. (2020). *Pauspoeten: Sangtekster gjennom 50 år*. Falck forlag. ISBN 978-82-93039-76-1
2. ↑  Paus, Ole (1973). *Blues for Pyttsan Jespersens pårørende*. Oslo: Tiden. ISBN 8210008625.
3. ↑  «Paus og Cranner synger om livet, fortettet gjennom noen få vers», Dagbladet

Eksterne lenker
---------------

* «Blues for Pyttsan Jespersens pårørende»
**Blundertown** var et rockeband fra Kongsvinger som tok navnet sitt fra ei låt av det australske bandet The Birthday Party. Bandet startet imidlertid opp som Lydskrift i 1981. Som Lydskrift var de i 1983 i Ny York lydstudio med Håkon Manheim som produsent, men det ble ikke utgitt noe fra denne innspillingen før i 1995, da låta «Under Fanen» havnet på samleplaten Huset – 13 år på nåde. Låta dukket i 2008 også opp på punk-samleplaten *Hurra for Norge vol. #3* (Svindel Records), i tillegg til at den i 1983 havnet på en samlekassett med nye norske band, titulert *Rock Nytt*.

På CD-en *Huset – 13 år på nåde* hadde Blundertown også et par låtbidrag, «Jennifer Rose» og «Between Our Worlds». Det var i realiteten samme band som Lydskrift, bare med nytt navn.

Navneskiftet skjedde i 1983- tett før bandet utga en vinyl 7"-singel («Possibilities» og «Bil uten lys») på det svenske plateselskapet Pang records i 1983.

I 1984 spilte bandet på Gateavisas nummer-100-konsert på Trikkestallen i Oslo, sammen med Crawdaddy Simone, White Lord Jesus, A Technicolor Dream og Ym:stammen. Samme år opptrådte de også på en gratisfestival på St.Hanshaugen i Oslo, med Hot Club de Norvege, Stavangerensemblet og Raga Rockers.

Senere spilte bandet bl.a. support for Can Can og Stage Dolls og fikk etter hvert en del medieomtale i hovedstaden, primært i subkulturelle kretser. 

Bandet besto av Denis Decay (Kamphaug) (gitar/vokal) Even Finsrud (trommer) Levi Henriksen (bass) og Paul Larsson (gitar).

Henriksen og Decay fortsatte senere i bandet Heart of Mary, Finsrud gikk til bandet Volk & Waffen, mens Larsson startet opp The Great Shark Hunt, hvor Finsrud også slo trommer. Medlemmene har senere spilt i band som The Hitchcocks, The Bluebeat, The Siren Clouds, Hütte Tü, Molefunkers, Home Groan og Bra Landsens Folk.

Levi Henriksen er også kjent som forfatter og har tidligere blant annet mottatt Bokhandlerprisen.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 15. september 2018.
2. ↑  KongsvingerKulturTV (25. juni 2013). «Lydskrift - Under Fanen (Hurra For Norge, CD Samling)». Besøkt 15. september 2018.
3. ↑  «(+) Fra Stuckville til Snaxville». *www.glomdalen.no* **(norsk)**. 22. oktober 2017. Besøkt 15. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Den demokratiske folkerepublikken Etiopia** var Etiopias offisielle navn fra 1987 til 1991. Folkerepublikken var en periode i Etiopias nære historie som varte fra 1987 til 1991.

I denne perioden ble landet styrt av Mengistu Haile Mariam og hans kommunistiske parti, Etiopias arbeiderparti, det eneste tillatte partiet under folkerepublikkens styre. Folkerepublikken avløste kommunistmilitærjuntaen Derg som hadde styrt Etiopia som et militærdiktatur siden Haile Selassie Is fall i 1974. Etiopia ble nå en ettpartistat hvor arbeiderpartiet hadde all makt, selv om flere tidligere Derg-offiserer også holdt stillinger i den nye regjeringa. 

Folkerepublikken Etiopia ble offisielt opprettet 22. februar 1987, tre uker etter den nasjonale folkeavstemninga som godkjente den nye grunnloven, selv om Derg beholdt makten helt til september, lenge etter valget til Shengo-forsamlingen, som hadde vært holdt 14. juni. 

Den demokratiske folkerepublikken gikk til grunne i mai 1991, da Mengistu flykta og militære enheter fra Det etiopiske folks revolusjonære demokratiske front inntok Addis Abeba. Regimet hadde lenge vært under press fra indre motstandsgrupper i den etiopiske borgerkrigen og eritreiske separatister i den eritreiske selvstendighetskrigen, og regimet falt da det ikke lenger var mulig å hente støtte fra østblokklandene. 

Folkerepublikken hadde suksess med å videreutvikle Etiopias utdannelsessystem, og lese- og skriveferdighetene ble vesentlig forbedret. Også helsetjenesten ble utvidet med bistand fra Cuba, USSR og diverse  warszawapaktland. Også forskjellige internasjonale organisasjoner fortsatte med å bringe nødhjelp til kommunistregimet. Samtidig opplevde Etiopia flere sultkatastrofer i 1970- og 80-åra, som regimet ikke klarte å holde under kontroll. Dette bidro til å svekke regimet, og til sammen døde flere hundre tusen mennesker av sult eller av regjeringens menneskerettighetsbrudd i det kommunistiske Etiopia.

Ledere
------

**Presidenter:**

* Mengistu Haile Mariam (1987 – 1991)
* Tesfaye Gebre Kidan (fungerende; 1991)

**Statsministere:**

* Fikre Selassie Wogderess (1987–89)
* Hailu Yimenu (fungerende; 1989–91)
* Tesfaye Dinka (fungerende; 1991–91)
**Liao He** (kinesisk: 遼河, pinyin: *Liáo hé*, Wade-Giles: *Liao Ho*; «Liaoelven») er den største elven i det sørlige Mandsjuria i Kina, og er 1 345 km lang. Både provinsen Liaoning og Liaodonghalvøya har sine navn fra elva. 

Liao He
Liao He har to større sideelver: 

* *Laoha He* som begynner i sørøstre Indre Mongolia med utspring i fylket Pingquan i provinsen Hebei, og med sideelvene
	+ *Xinkai He* noe lenger nord – tørr i sitt øverste løp annet enn etter regnstormer
	+ *Hulin He* fra det vestre Liaoning, og som bare sjelden når ned til Liao Hes hovedløp.

* *Dongliao He* som kommer østenfra fra fjellene i det sentrale Liaodong og Jilin, med sine kilder i fylket Dongliao i Jilin.

*Laoha He* og *Dongliao He* møtes i fylket Changtu i Liaoning, nær der Liaoning, Jilin og Indre Mongolia grenser mot hverandre. Derfra heter den samlede elven for *Liao He* og renner sørover til Bohaibukten. På sin vei sørover mottar den sideelvene *Hun He* og *Taizi He*, som begge flyter ned fra fjellkjeden Qianshan. 

En rekke storbyer ligger ved Hun He; de største er provinshovedstaden Shenyang og Fushun. Anshan ligger lenger sør og Yingkou nær munningen.

Liao He har et nedlagsområde på over 232 000 kvadratkilometer, men det tømmer bare om lag 500 kubikkmeter vann i sekundet ut i havet. Det er ca. 5% av vannmassen i f.eks Perleelven i Sør-Kina.

Likesom Huang He fører Liao He med seg en svært stor mengde sedimentmasse fordi den mange steder renner gjennom områder med pulveraktig løss. I 1958 endret den sitt løp, noe den har gjort mange ganger i løpet av kjent historie.

Effekten av vannkraftverk i elva er beskjeden grunnet den moderate vannmengden. Reguleringen av vassdraget benyttes først og fremst for å hindre flom og siltdannelse, for irrigiasjon og vannforsyning. De største demningene er: Hongshan-demningen (Indre Mongolia), Qinghe-demningen, Chaihe-demningen, Dahuofang-demningen, Guangyinge-demningen, Canwo-demningen, og Tanghe-demningen.

Litteratur
----------

*Cihai.* Shanghai cishu chubanshe, Shanghai 2002, ISBN 7-5326-0839-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
«Dagny» har flere betydninger.
**Dagny** er en svensk sang med melodi og tekst av Owe Thörnqvist. Han spilte den inn 2. september 1958 og den ble utgitt på singlen Metronome J 45-492. Den handler om en servitrisejente på *Café 7:an*.

Hvem var Dagny?
---------------

Dagny Knutsson, jazzpianisten Charlie Normans hustru og moren til Lennie Norman har avslørt at Owe Thörnqvists hitlåt «Dagny» handler om hennes tid som servitrise i Uppsala.

Ifølge to artikler på Dagens Nyheters NON-sider 20. og 24. juni 2007 skal Dagny være Aina Lindberg. Hun arbeidet i tre år som servitrise på Konditori Gunnar ved Stora Torget i Uppsala. Hun sluttet i 1958, samme år som «Dagny» ble spilt inn. I én av artiklene åpner til og med Lennie Norman for at dette sporet er mer sannsynlig.

Ifølge en artikkel i Uppsala Nya Tidning, publisert 28. august 2009, sier Owe Thörnqwist selv at han ble inspirert til låten Dagny av en servitrise på *Café 7:an* (noe som overensstemmer med teksten) med adresse Bredgränd 7 i Uppsala.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen skrev en norsk tekst til sangen. Den heter også «Dagny» på norsk. Bendiksen med Sigurd Jansens orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN 222.

Referanser
----------

1. ↑  Owe Thornqvist.com – offisiell hjemmeside
2. ↑  Claes Malmberg i Dobidoo, sesong 2
3. ↑  Dagens Nyheters NON-sider 20. og 24. juni 2007
4. ↑  Uppsala Nya Tidning 28. august 2009
5. ↑  Plateboksen – Diskografi – Arne Bendiksen – Singler[*død lenke*]
**Dagmulkt** (juridisk) er et bestemt kronebeløp som en leverandør må betale for hver dag ytelsen er levert for sent. Også ordene *dagbot* og *døgnmulkt* blir brukt i dagligspråket. 

En dagmulkt har tre formål: 

* Å gi en viss skadeserstatning for de økonomiske konsekvenser som forsinkelsen har ført til.
* Å virke preventivt for å få leverandøren til å levere i tide.
* Å begrense leverandørens erstatningsansvar.

Dagmulkt og dens beløpsstørrelse («dagmulktsatsen») må være avtalt mellom partene, utenom i visse forbrukersaker, så som etter bustadoppføringslova. Et vilkår for dagmulkt er også at det er fastlagt et bestemt tidspunkt for når leveransen skal bli foretatt.

Fordi dagmulkt er et bestemt beløp fastsatt på forhånd, kan vi si at dagmulkt er en form for standardisert eller normalisert erstatning. Et særpreg for dagmulkt er at den kan påløpe uten at de vanlige, rettslige vilkår for erstatningsplikt er oppfylt. Det er tilstrekkelig at leveringsfristen er utløpt, men det må heller ikke foreligge spesielle hindringer eller andre fritaksgrunner for leverandøren, for eksempel at fristutsettelse er gitt. Den som har rett til å motta en dagmulkt, behøver dermed ikke bevise å ha lidt et økonomisk tap på grunn av forsinkelsen, eller bevise at det foreligger et erstatningsgrunnlag, slik som uaktsomhet.

Dagmulkt virker som en negativ konsekvens (sanksjon) for leverandøren, men dagmulkt er ikke en straff i juridisk forstand.

Dagmulkt kan virke positivt for leverandøren fordi dagmulkten er en begrensning til et bestemt beløp. Dagmulkt er dermed en ansvarsbegrensning i de tilfellene hvor den skadelidte/kunden/mottageren har et større økonomisk tap enn dagmulkten. I mange kontrakter er det gjort enda en begrensning av dagmulkten: til 10, 15 eller annen prosentdel av kontraktssummen dvs. av leveransens pris.

Dagmulkt er nærmere regulert bl.a. i bustadoppføringslova og i kontraktsstandardene etter Norsk Standard (forkortet til NS) for entreprenørkontrakter og andre leveranser ved bygge- og anleggsprosjekter.

Litteratur
----------

* Hans Cappelen: «NS 3430 og byggherrene», Oslo 1992
* Hans Cappelen: «Byggherren og kontraktene», Oslo 2001 (1. opplag 1994), og i HolteProsjekts program «Bygglex», Oslo 2005
* Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «Oppføring av egen bolig» (Oslo 1998) om bustadoppføringslova
* Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «NS 8405 og byggherrene», Oslo 2005
* "Bustadoppføringslova. Avtaledokumenter med kommentarer", Kåre Lilleholt og Jørgen Birkeland, Oslo 2011.
**Herland** er ei bygd lengst vest på Atløyna i Askvoll kommune i Sunnfjord, Sogn og Fjordane, vest for kommunesenteret Askvoll, nord for Vilnesfjorden, og sør for Stavfjorden.

Herland er ei fiskerihavn, hvor gårdsbruk og fiskeri alltid har vært livsnerva. Det i dag to snurpere og noen sjarker som blir drevet fra Herland. Norges eldste gjenlevende krabbefabrikk ligger her. Den hadde over 90 ansatte i sin storhetstid på 1950-60-70-tallet. Herland har to store moloer som ble bygget på 1950-tallet, noe som gjør det til ei god havn i alle værforhold. Det er også ei stor gjestehavn og over 90 faste båtplasser for småbåter, moloene har også djupvannskaier, der større lasteskip kan ligge for lossing og lasting. 

Herland har eget vannverk, grendehus og pub/kro. En del hytter er kommet de siste årene. Folketallet har økt med åtte de siste tre årene (i dag 2009). 

Islands nasjonalskald Egil Skallagrimson skal ifølge historien ha drept «Atløy Bård» med kniv på Kongsgården på Herland på 900-tallet, dette under et besøk av kongssønnen Eirik Blodøks og hustru Gunnhild. Det antas at det var på Herland (ref kåseri av Knut Landøy), med den begrunnelse at garden ikke kunne sees fra sjøen (eneste på Atløyna som ikke sees fra sjø) og at han sprang tvers over hele øya for å rømme unna øyfolket og kongsmennene.

Under andre verdenskrig hadde tyskerne stilling her, og en befestet radiostasjon på toppen av Skarvikenova ved Brurastakken. På folkemunne kalt «på topp» eller på «tyskerhytta». Stedet ble strategisk valgt i «Festung Norwegen»-planen for sin fenomenale utsikt i alle himmelretninger.

Herland er også fødestedet til kunstneren Oddvar Torsheim.

Referanser
----------

1. ↑  Herland på Norgeskart.no fra Statens kartverk
**Lesja bygdemuseum** er et friluftsmuseum som ligger i Lesja kommune øverst i Gudbrandsdalen. Friluftsmuseet består av 16 hus, 13 er fra 17- og 1800-tallet som viser tidens byggeskikk og boforhold i Lesja. Tre hus er av nyere dato. Lesja bygdemuseum har i 2015 nytt museumsbygg med kontorer, magasin og butikk i tilknyttning til museet. Museumsbygget er i tilknytning til Tunstugu, Lesja kommunes tusenårssted, som rommer en utstilling om jakt og fangst på villrein i området fra steinalderen fram til i dag.

Lesja bygdemuseum er en avdeling under Gudbrandsdalsmusea.

Historie
--------

Lesja bygdemuseum ble stiftet 13.02.1958, da som Lesja heimbygdslag. Heimbygdslaget fikk 5000 kr og fri tomt, i støtte av heradsstyret i Lesja kommune, pengene skulle benyttes for å flytte de første husene ned til det som i dag er Lesja bygdemuseum. Lesja kommune bevilget videre 5000 kr i året til drift og utvikling av Lesja bygdemuseum. Det ble videre arrangert innsamlingsaksjoner for å skaffe flere penger til flytting og oppsetning av hus på museumsområdet. For å få en faglig korrekt sammensettning av husene på museumsområdet ble Maihaugen kontaktet, de var på befaring, men besøket resulterte ikke i en konkret plan. Husene på Lesja bygdemuseum er på grunn av manglende arealplan, plassert slik initiativtakerne i Lesja heimbygdslag fant det best. I 1963 ble det første huset flyttet og satt opp på Lesja bygdemuseum. Fram til 1983 ble det flyttet tilsammen 10 hus fra ulike steder i Lesja kommune til Lesja bygdemuseum.

Husene
------

Lesja bygdemuseum har 13 antikvariske hus og 3 hus av nyere dato. Noen av husene har fått navn etter gårdene de er fra.

1. Ulateigstugu fra 1754, fra gården Ulateig i Lesja
2. Kornmagasinet fra 1820, siste plassering før flytting til Lesja bygdemuseum var på gården Haugje i Lesja
3. Tørrstugu ca. 1800, fra gården Haugje i Lesja
4. Kvernhus 1797, fra gården Rønningen i Lesja
5. Hoksvollåven 1750, fra gården Hoksvoll i Lesja
6. Bellestugu 1742, fra gården Belle i Lesja
7. Hatremstugu 1731, fra gården Hatrem i Lesja
8. Fargeri 1870, fra Holsmyren i Lesja
9. Smie 1860, fra gården Sygard Botheim i Lesja
10. Nestandestugu 1798, fra gården Nestande i Lesja
11. Aurbu 1836, fra gården Nørdre Hågå i Lesja
12. Ølstadlåven 1790, fra gården Ølstad i Lesja
13. Eldhus ca. 1800, fra Prestegården i Lesja
14. Jaktbu 2013
15. Leikarstugu 2013
16. Gångstadlåven 2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lesja bygdemuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lesja bygdemuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |