recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bolig i Ir Ganim
**Ir Ganim** (hebraisk: עיר גנים) er et nabolag sørvest i Jerusalem, som grenser til Kiryat Menachem.

Historie
--------

Planleggingen av Ir Ganim begynte i 1953. Den ble tegnet for en befolkning på 8.000-10.000 nye immigranter på 1577 dunam land. De første 500 boenhetene ble bygget av Rassco-selskapet med en høyere byggestandard enn andre nye innvandrerbydeler. Hvert hjem hadde en privat hage.

Ir Ganim Aleph ble etablert i 1957. Før de flyttet til Ir Ganim hadde de fleste av innbyggerne bodd i maabarot (transitleirer). Noe av landet var eid av Det jødiske nasjonalfond og resten ble gitt av Israel Lands Administration.

Demografi
---------

Befolkningen i Ir Ganim er mangfoldig, med både innfødte israelere og innvandrere fra Etiopia og Russland. Det regnes som et fattig nabolag, men har rikere deler, som *Ir Ganim Aleph*, med utsikt over Judeafjellene. Kibbutz Reisheet, en urban kibbutz, ligger i Ir Ganim..

Seksjoner og gater
------------------

Nabolaget er delt inn i tre seksjoner: *Ir Ganim Aleph*, mellom Mexico Road og Halamit Road, vest for dalen som skiller det fra Kiryat Hayovel. *Ir Ganim Bet* ligger mellom Panama, Dahomey, Halamit og Avivit Roads; og Ir Ganim Gimmel grenser til Costa Rica Road. Mange av gatene er oppkalt etter land i Latin-Amerika som stemte for opprettelsen av staten Israel i 1948. Andre er oppkalt etter markblomster.

Offentlige institusjoner
------------------------

Ir Ganim har sitt eget bibliotek og deler et samfunnssenter (matnas) med Kiryat Menachem.

Nahal Lavan
-----------

Lavandalen ligger mellom Ir Ganim og Givat Massuah i øst og Moshav Ora i vest. Dalen inneholder elvehodet til Nahal Sifan, stedet for Ha-Rogem i den andre tempelperiode, olivenpresser, vanncisterner og vakttårn, og ruinene av en gammel bosetning nær Ein Lavan-kilden.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Jerusalem neighborhoods: Ir Ganim and Kiryat Menachem
2. ↑  Kibbutz Reisheet[*død lenke*]
3. ↑  «Lavan Valley». Arkivert fra originalen 12. juli 2009. Besøkt 22. februar 2023.
***Namibiobolbus*** er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore (15 - 25 millimeter), brede og høyt hvelvede, halvmatte, gulaktige eller brune tordivel. Kroppsformen er nærmest halvkuleformet. Hodet er stort og bredt, flatt, snuten sterkt fremskytende, med en kort tverr-list, men uten knøler eller horn. Pronotum er bredt, rundet, hos hannen med tre kraftige, kjegleformede pigger, uthulet mellom disse. Dekkvingene er hvelvede med fine punktstriper. Beina er kraftige gravebein, leggene krumme, på forbeina med tenner langs nesten hele ytterkanten, ikke bare i spissen.

Levevis
-------

I likhet med tordivlene graver disse billene lange ganger, med kammer der larvene utvikler seg. Disse artene legger forholdsvis veldig store egg. Det er uklart hva larvene faktisk eter, det har blitt observert at de ganger på veggene i kammeret de lever i, og vokser ved dette. Kanskje ernærer de seg av bakterier som vokser på kammerveggene.
De voksne billene eter underjordiske sopper og flyr godt.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørvestlige Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Bolboceratidae Laporte de Castelnau, 1840
				+ stammen Bolboceratini Mulsant, 1842
					- Slekten ***Namibiobolbus*** Krikken, 1984
						* *Namibiobolbus helgae* Gussmann & Scholtz, 2000
						* *Namibiobolbus heracles* (Krikken, 1977)
						* *Namibiobolbus iphicles* (Kolbe, 1907)

Kilder
------

* Krikken, J. (1984) New Bolboceratine genera from southwestern Africa (Coleoptera: Geotrupidae). Zoologische Mededelingen 58: 23-45.
* Bolboceratidae på Tree of Life Web Service
* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Namibiobolbus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Namibiobolbus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Namibiobolbus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Bolboceratinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Sjunkfjorden** (lulesamisk: *Sjuŋkavuodna*) er en fjordarm av Sørfolda i Sørfold kommune i Nordland. Den strekker seg 11 kilometer i sørvestlig retning fra innløpet mellom Geitneset i vest og Jovikneset i øst til Sjunkfjorddalen som fortsetter sørøstover fra fjordbunnen.

Med unntak av ved innløpet på østsiden er fjorden omgitt av fjell på rundt tusen meters høyde med Sjunkhatten (1 185 moh.) på vestsiden og Vassviktindan (opp mot 1 135 moh.) på østsiden som de høyeste. 

Fjorden ligger innenfor området til Sjunkhatten nasjonalpark, er uten veiforbindelser og har noe avfolket gårdsbebyggelse langs kystlinjen med Sjunkfjorden i bunnen, hytte i Hella, gården Vassvik og gårdene ved Færøyvatnet på østsiden. På vestsiden ligger gården Sjunkan i bunnen av den omtrent to kilometer dype Sjunkvika.

Referanser
----------

1. ↑  Sjunkfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* NRKs omtale av programmet «Der ingen skulle tru at nokon kunne bu» -Vassvika
* NRKs nett-tv: «Der ingen skulle tru at nokon kunne bu - Vassvika»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ola Narr** (1–11, 2–22) er et parkområde, en vei, et borettslag hvor det var en barnehage og en barnepark. Området grenser mot Carl Berners plass og Grenseveien i Oslo. I nyere tid har navnet kommet til å betegne store deler av området nord i Tøyenparken, men opprinnelig betegnet navnet kun kollen helt i nordenden av Tøyenparken, nærmest.

Kollen har utsikt over hele byen, og bratte bakker som brukes til skihopp og aking vinterstid.

Kostymeskirenn på Ola Narr, omkring 1950. Bilde fra Digitalt museum.
Ola Narr har fått sitt navn etter Ole Arnesen (1803–1884), som forpaktet jord under Tøyen hovedgård, like ved det stedet hoppbakken ble lagt seinere. Slik festet navnet Ola Narr seg til området.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Gatenavn». Oslo kommune. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 4. juli 2017.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Ola Narr». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 412. ISBN 978-82-573-1760-7.
* Gjerland, Leif 2008: *Navn i Oslo. Hvorfor heter det det det heter?*, Orion
* Lokalhistoriewiki om Ola Narr

Ola Narr 18 til 22 til venstre og 6 og 10 til høyre Foto: Helge Høifødt 
Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen omhandler fjellet Hohentwiel i Tyskland.  For artikkel om båten, se DS «Hohentwiel».

**Hohentwiel** er et 686 meter høyt berg i Hegau i Baden-Württemberg i Tyskland. Hohentwiel ligger i nærheten av Bodensee.

Hohentwiel ble dannet sammen med kjede av vulkaner i Hegauregionen for rundt 7-8 millioner år siden da et lag av vulkansk aske og stein ble lagt ned. Magmaen besto av fonolitt. I de følgende millioner av år ble kjernen åpnet 260 meter nedenfor overflaten av isbreer fra istiden. Denne dannet kjernen som i dag er synlig etter påfølgende år av erosjon.

Omgivelsene til Hohentwiel
Festningen som ligger på toppen av Hohentwiel ble bygget i 914 ved stein fra fjellet selv. Byggherren var Burchard III av Schwaben. I begynnelsen lå klosteret til sankt Georg innenfor festningens murer, men i 1005 ble det flyttet til Stein am Rhein (som i dag er i Sveits) og hertugene av Schwaben mistet kontrollen over Hohentwiel. I senmiddelalderen bodde adelsfamiliene von Singen-Twiel (1100-1200-tallet), von Klingen (til ca 1300) og von Klingenberg (til 1521) her. I 1521 gikk stedet over til hertug Ulrich von Württemberg, som forsterket og utbygde Hohentwiel en av de sterkeste festningene i hans hertugdømme. I hans tid begynte festningen også å bli benyttet som et fengsel, og i 1526 ble Hans Müller von Bulgenbach, en bondeleder, holdt fanget hør før han ble henrettet.

Festningen sto imot fem keiserlige beleiringer fra det tysk-romerske rike under Tredveårskrigen i tiden 1634 og 1648. Effekten var at Württemberg forble protestantisk mens det meste av de omliggende områdene vendte tilbake til katolisismen under motreformasjonen. Festningen tjenestegjorde som et fengsel for Württemberg på 1700-tallet, men ble ødelagt i 1800 etter å ha blitt fredelig overgitt til franskmennene. I dag er den tidligere festningen Hohentwiel den største festningsmuren i Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  Miller, Douglas (2003): *Armies of the German Peasants' War 1524–1526*. Oxford: Osprey Publishing
2. ↑  Finckh, Ludwig (1960): *Konrad Widerholt, Ein Mann in Hegau*; Stuttgart: Silberburg Verlag
3. ↑  Bumiller, Casimir (1990): *Hohentwiel. Die Geschichte einer Burg zwischen Festungsalltag und großer Politik*. Stadler, Konstanz, ISBN 3-7977-0208-6
4. ↑  Hohentwiel Fortress Ruins, Hohentwiel
5. ↑  Hohentwiel - imposing fortress ruins Arkivert 1. august 2015 hos Wayback Machine. Hivino

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hohentwiel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hohentwiel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Virtuell reise gjennom Hohentwiel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Norman Chan Tak-Lam** (født 30. oktober 1954) er en hongkongkinesisk bankmann og statstjenestemann, som siden 1. oktober 2009 har vært sentralbanksjef for Hongkongs sentralbank.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Chan gikk ved Queen's College i Hongkong, og har en 4-årig utdannelse innen sosiologi fra Chung Chi College ved The Chinese University of Hong Kong.

Han begynte å jobbe som administrativ leder i Hongkongs regjering i 1976, da han var ferdig med sitt universitetsstudium. I 1991 ble han visedirektør i Hong Kong Exchange Fund, og da Hongkongs sentralbank ble etablert i 1993 ble Chan direktør der. Fra 1996 til 2005 var han visesentralbanksjef (*Deputy Chief Executive*). 

Han forlot sentralbanken i 2005, og ble visestyreformann i Asia of Standard Chartered Bank, en stilling han hadde fram til 2007, da han ble direktør i *Chief Executive's Office* (regjeringssjefens kontor, tilsvarende Statsministerens kontor). Denne stillingen hadde han fra juli 2007 til juli 2009. 

Den 19. juli 2009 ble Chan utnevnt til sentralbanksjef, og han overtok denne stillingen 1. oktober 2009. Han overtok da etter Joseph Yam, som hadde vært sentralbanksjef siden sentralbankens etablering i 1993.

Utmerkelser
-----------

* Silver Bauhinia Star (1999)
* Justice of peace (1993)

Referanser
----------

1. ↑  Chinese University of Hong Kong - *Honorary Fellow - A Citation - Mr Chan Tak Lam, Norman, SBS, JP* (arkivert, besøkt 19. mai 2016.)

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside (arkivert)
* Chinese University of Hong Kong - Honorary Fellow - A Citation - Mr Chan Tak Lam, Norman, SBS, JP (arkivert)
Løypestreng fra Kjeåsen i Eidfjord, Hardanger. Foto: Frode Inge Helland 
**Løypestreng** er i sin enkleste form en jernvaier spent mellom to punkter i kupert terreng, slik at den henger fritt, og med høydeforskjell mellom endepunktene. Denne enkle konstruksjonen kunne brukes til å slippe høybører fra utslåtter nedover til gårds, over elver og juv, eller bare for å spare ryggen. Dersom fallet var riktig, holdt det med å feste børetauet med en bit ståltråd som da forhåpentlig holdt hele veien ned.

Mer avanserte konstruksjoner hadde en trinse tredd innpå, og tau festet til trinsen slik at en hadde mulighet for å bremse eller hale til seg det som skulle opp. Permanente løypestrenger var utstyrt med vinde og sveiv, og etter hvert også motorisert vinsj. Da kunne en også bruke strengen til vannrett transport, over daler, elver og vann.

Løypestreng i bruk idag ved Fossasete i Odda.
Løypestreng var enkelte steder på vestlandet den viktigste transportmåten for varer, men har etterhvert gått ut av bruk de aller fleste steder fordi de fleste bosteder har fått veiforbindelse. Siden kabelen ruster og treverket råtner vekk, vil også løypestrengene være forsvunnet som kulturminne om en del år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Lee Wallard** (født 7. september 1910 i Schenectady, New York, død 29. november 1963 i St. Petersburg, Florida) var en amerikansk racerfører. Han vant Indianapolis 500 i 1951.

Karriere
--------

Wallard startet med racing i 1935, og deltok i grusbaneløp og midget cars. Han kjørte mellom 1941 og 1954 i alt 46 løp i AAA National Series, og vant seks av dem. Mellom 1948 og 1951 deltok Wallard fire ganger i Indianapolis 500, og i 1951 vant han løpet i en Belanger Special. Dermed kom har også inn på seierslisten for Formel 1 ettersom Indy 500 fra 1950 til 1960 telte med i VM-sammendraget. En uke etter at han vant Indianapolis 500 ble Wallard skadet i et billøp i Reading, Pennsylvania. Han fikk alvorlige brannskader da bilen hans tok fyr helt på slutten av løpet. Han lå på sykehus i flere måneder, og gjennomgikk i alt 27 hudtransplantasjoner. 

Han forsøkte senere å gjenoppta sin racingkarriere, men på grunn av skadene var han ikke lenger konkurransedyktig. Etter at ha lagt opp som racerfører bygde han en motorveirestaurant og forsøkte seg også som racinginstruktør. Han døde av hjerteinfarkt i 1963.

Resultater i Indianapolis 500
-----------------------------

| År | Plass | Runder | Ledet | Brutt pga. | VM-poeng |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 | 7 | 200 | 0 |  | – |
|
| 1949 | 23 | 55 | 19 | Girkasse | – |
| 1950 | 6 | 136 | 0 |  | 0 |
| 1951 | 1 | 200 | 159 |  | 9 |
| 1954 | – | – | – | Ikke kvalifisert | 0 |
| **Totalt** |  | 591 | 178 |  | 9 |

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, sv.findagrave.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Lee Wallard». *findagrave.com*. Find A Grave. Besøkt 31. august 2012.
3. ↑  «Lee Wallard». ChampCarStats.com. 2009. Besøkt 31. august 2012.
4. ↑  «Local Driver Wins Indianpolis 500». Village of Altamont. Arkivert fra originalen 5. mars 2012. Besøkt 31. august 2012.
5. ↑  ««Lee Wallard Dies After Heart Attack»». *Google News*. Reading Eagle. 29. november 1963. Besøkt 31. august 2012.
6. ↑  Indianapolis 500 var en del av FIAs verdensmesterskap fra 1950 til 1960 og førere som deltok i løpet ble dermed kreditert med deltakelse og poeng i mesterskapet.
***Kineserinnen***  (fransk: *La Chinoise*) er en fransk politisk langfilm fra 1967 regissert av Jean-Luc Godard. 

Filmen har romanen *«De besatte»* av Fjodor Dostojevskij som forelegg, men er kun løst basert på denne.

Handlingsreferat
----------------

Véronique og Guillaume Meister diskuterer temaet revolusjonerende vold, og nødvendigheten av politiske attentat, for å oppnå deres revolusjonerende mål. Yvonne er en jente fra landsbygda som tidvis arbeider som prostituert, for å skaffe ekstra penger. Henri blir til slutt utvist fra gruppen deres for sine tilsynelatende tilbakevendende sovjetiske revisjonisme. På tog underveis til et planlagt attentat blir Véronique engasjert i en diskusjon med den politiske filosofen Francis Jeanson, filosofi-professor ved et universitet i Paris. 

Flere år tidligere hadde Francis en gang vært ivrig kommunist og leder av et nettverk som støttet den algeriske nasjonale frigjøringsbevegelsen. Men dette førte til hans høyt omtalte arrestasjon, og rettssak i Frankrike, i september 1960. Etter hvert ankommer toget til en destinasjon, og Véronique setter straks kursen mot et hotell hvor den sovjetiske kulturministeren holder til. Men først går hun til feil hotell-rom, og ender med å ta livet av feil mann. Men hun kommer tilbake til hotellet for å gjennomføre riktig attentat, etter å ha innsett at hun drepte feil person.

Medvirkende
-----------

* Anne Wiazemsky : *Véronique*
* Jean-Pierre Léaud : *Guillaume*
* Michel Semeniako : *Henri*
* Juliet Berto : *Yvonne*
* Lex De Bruijn : *Kirilov*
* Omar Blondin Diop  : *Omar*
* Francis Jeanson : lui-même

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på Cinemateket i Bergen sine sider» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kineserinnen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Kineserinnen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Kineserinnen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Kineserinnen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Kineserinnen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Kineserinnen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Kineserinnen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Kineserinnen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Kineserinnen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***Status quo ante bellum***, ofte forkortet til bare ***status quo*** eller ***status quo ante***, er et latinsk begrep som betyr bokstavelig talt «slik ting var før krigen».

Begrepet ble opprinnelig brukt i fredsavtaler for å henvise til tilbaketrekningen av fiendtlige styrker og gjenopprettingen av lederskapet før krigen. Da det ble brukt slikt, betyr det at ingen av sidene fikk eller mistet territorier eller økonomiske og politiske rettigheter. Motstykket er *Uti possidetis* som sier at partene beholder det territoriet eller de eiendeler de besitter ved slutten av krigen.

Første del av uttrykket er godt kjent; *Status quo*, et uttrykk for uforandret tilstand. Begrepet er og beslektet med «*status quo ante*», som betyr «slik ting var før».
Begrepet «*antebellum*» blir i USA gjerne forbundet med tiden før den amerikanske borgerkrigen, men i Europa har det gjerne blitt brukt om tiden før den første verdenskrig.

Se også
-------

* Den britisk-amerikanske krig
* Iran-Irak-krigen

Referanser
----------

1. ↑  «Status quo ante bellum», *Merriam-Webster.com*. Besøkt 4. juli 2015
2. ↑  «Status quo ante bellum», *Bokmålsordboka*
3. ↑  «Status quo ante», *Merriam-Webster.com* Besøkt 4. juli 2015
**Stattholder** (avledet fra nytysk, «stedfortreder» for en statssjef eller sentralregjering i en provins eller land) er en representant for monarken i et spesielt område. Stillingen har hatt forskjellige betydninger i ulike land og perioder.

Norge
-----

Utdypende artikkel: Stattholdere i Norge

Stattholderposisjonen eksisterte både under den dansk-norske union og under den svensk-norske union, når en monark ikke inntok denne posisjonen.
Stattholderembetet ble opprettet i 1572, og bestod med enkelte avbrudd frem til 1771. Embetet ble deretter gjenopprettet i 1807. I løpet av unionen med Sverige ønsket mange nordmenn etterhvert å avskaffe embetet, som de mente var et symbol på Norges posisjon som lydrike. Denne konflikten omtales som Stattholderstriden. Stattholderembetet bestod frem til 1856, og ble formelt avskaffet i 1873.

Det forente kongedømme Storbritannia og Nord-Irland
---------------------------------------------------

Stattholderembetets flagg
En britisk stattholder, *Lord-Lieutenant*, er en personlig representant for den britiske monarken i et bestemt seremonielt grevskap i England eller Wales. Det er normalt pensjonister med lang fartstid i offentlig administrasjon, forsvaret eller forretningslivet som får en slik tittel, som i dag er rent seremoniell. En av de mest sentrale plikter er å møte medlemmer av kongefamilien som besøker området.

Skottland har en tilsvarende ordning; områdene de tildeles kalles der stattholderskap (*lieutenancy areas*), ettersom Skottland har avskaffet grevskapene og erstattet dem med regioner.

I Nord-Irland er det åtte stattholdere, en for hver av de seks tradisjonelle grevskapene, og en hver for Belfast og Londonderry. 

Irland hadde en stattholder som var sjef for den britiske administrasjonen inntil opprettelsen av Den irske fristaten i 1922.

Se også
-------

* High Steward of Scotland
* Stattholderskap i Skottland
* Irlands stattholder
* Guvernør, person som styrer en provins, en koloni eller en annen del av et rike
* Rikskommissær

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordbok: «Stattholder»

Eksterne lenker
---------------

* Stattholderen i Norge 1572-1660, artikkel hos Norgeshistorie.no
* Regjeringskommisjonen og stattholdere 1807-1814, artikkel hos Norgeshistorie.no
* Stattholdere og visestattholdere i Norge 1572-1873, artikkel hos Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** HDS
 |
**Ippolito II d'Este**  (den yngre) (født 25. august 1509 i Ferrara i Italia, død 2. desember 1572 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han er kjent som «kardinalen av Ferrara». Han var en av de rikeste av Italias renessansefyrster.

Han var hertug Alfonso I d'Estes og Lucrezia Borgias annen sønn, og pave Alexander VIs dattersønn, og var nevø til kardinal Ippolito I d'Este (kreert 1493). Han var onkel til kardinal Luigi d'Este (1561). Andre kardinaler i familien er Alessandro d'Este (1599), Rinaldo d'Este d.e. (1641) og Rinaldo d'Este d.y. (1686).

I en alder av ti år ble han, som etterfølger av sin onkel Ippolito I, utnevnt til erkebiskop av Milano. Frem til han nådde kanonisk alder (minstealder for bispevielse) i 1519 forble han «administrator» av bispesetene). Han fortsatte imidlertid å residere i sin fødeby Ferrara, og besøkte ikke Milano før tretti år var gått.

I 1538 fikk kong Frans I av Frankrike satt igjennom at erkebiskopen ble utnevnt til kardinal, i (berettiget[] ) håp om at Ippolito d'Este ville bli en sterk og konsekvent forsvarer av «det franske partis interesser» ved Den hellige stol. Han ble først kreert *in pectore* den 30. desember, utnevnelsen ble offentliggjort den 5. mars 1539, med *Santa Maria in Aquiro* som titulus, senere fikk han *Santa Maria in Via Lata* og så *Santa Maria Nova* som titulus.

Fra 1539 til 1551 var han administrator av erkebispedømmet Lyon. Han akkumulerte også for kortere eller lengre perioder en rekke andre bispestoler i Frankrike eller Italia.

Ved en rekke konklaver var kardinal Ippolito II d'Este franskmennenes favoritt, men han nådde aldri opp.[] Det som ble oppfattet som intrigemakeri på egne vegne ved konklavet i april 1555 reduserte hans sjanser for fremtiden betraktelig.[] Ved det det nye konklavet fem uker senere (pave Marcellus IIs pontifikat varte under en måned) var det temmelig klart at han ikke var valgbar.[] At han ved disse anledninger ikke ble valgt, var en bekreftelse av at renessansepavenes tid var et avsluttet kapittel.[]

Ippolito II d'Este er byggherren til Villa d'Este i Tivoli.[] Kardinalen var blitt utnevnt til guvernør av Tivoli av pave Julius III, og fra 1550 til sin bortgang i 1572 bygde han dette palasset med terrasseparkanlegg med fontener og skulpturer.

Bibliografi
-----------

* *In memoria del cardinale di Ferrara Ippolito II d'Este nel cinquecentesimo anniversario della nascita (1509–2009)*, a cura di Roberto Borgia, Tivoli, Liceo classico statale Amedeo di Savoia di Tivoli, 2009.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BNE
 |
***Samurai 7*** (サムライセブン) er en japansk anime fra 2004, laget av GONZO og er basert på *De syv samuraier* (1954), en av få japanske filmer som har blitt anerkjent i *Vesten*. Handlingen til *Samurai 7* er lagt til en verden som kalles steampunk, det finnes maskiner, *banditter*, og kan minne veldig mye om stilen til Samurai Jack. Bandittene (også kalt *Nobuseri*) har for tiden også startet nylig med å ta barn og damer i tillegg til risen. Det ser mørkt ut for landsbyen Kanna, og den eldste i byen sender ut vann-prinsessen, hennes lillesøster, og Rikichi, en vanlig mann fra landsbyen til å finne samuraier. Gamlingen ber om 4 samuraier, men Kirara insisterer på å finne 7 stykker. Måten de lokker samuraiene til å beskytte landsbyen mot bandittene er at de blir lovet all den risen de kan tenke seg, fordi byen ikke har noen annen rikdom å tilby.

Episodene
---------

Serien følger det klassiske anime mønsteret på 26 episoder:

---

1. Slash!
2. Eat!
3. You Must Be Kidding!
4. Let's Go!
5. Lame!
6. Leave it to me!
7. Cure!
8. Anger!
9. In Half!
10. Gather!
11. They've Come!
12. Cry!
13. Hit!
14. Go Wild!
15. Soaked!
16. Death!
17. Cut!
18. Evade!
19. Disobey!
20. Change!
21. Fools!
22. Slap!
23. Liar!
24. Promise!
25. Fall!
26. Plant!

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Samurai 7* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Samurai 7* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Kvithickory** (*Carya tomentosa*) er et løvfellende tre i valnøttfamilien som er utbredt i østlige Nord-Amerika.

Den blir opptil 36 m høy og kan bli 500 år gammel. Barken er grå, ganske glatt hos unge trær og blir siden furete. Bladene er finnete og 30–50 cm lange. Det er som regel 7 eller 9 tannete småblad. Nervene på undersiden av bladene er tett hårete.

Kvithickory vokser på næringsrik, ofte ganske tørr jord. Den finnes sammen med svinehickory, skihickory, bitterhickory, kviteik, rødeik, fargeeik, skarlageneik, borreeik og andre eikearter, sumptre, tulipantre, lønn, kvitask, weymouthfuru, virakfuru og kanadahemlokk.

I undervegetasjonen finnes blant annet blomsterkornell, sumak, sassafras, syretre, søtmispel, amerikajudastre, virginiahumlebøk, amerikaagnbøk, vin, bredbladkalmia, *Smilax*, bærlyng, virginiatrollhassel, *Lindera benzoin*, taskeblom, vierhortensia, *Diospyros virginiana*, virginiaeiner, hagtorn, leddved, *Asimina triloba*, piggaralia, amerikakristtorn og *Sabal minor*.

Utbredelsen strekker seg fra Massachusetts og New York vestover til sørlige Ontario, sørlige Michigan og nordlige Illinois, derfra til sørøstlige Iowa, Missouri og østlige Kansas, sørover til østlige Texas og østover til nordlige Florida. Den er den vanligste hickoryarten i Sørstatene. 

Trevirket brukes til ved, grillkull, verktøyskaft og i møbelproduksjon. Nøttene er ettertraktet av ekorn og andre dyr, men er for små til at mennesker bryr seg om dem.

Litteratur
----------

* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 199. ISBN 82-10-01282-7.
* «*Carya tomentosa*». Flora of North America. Besøkt 24. april 2015.
* H. Clay Smith. «Mockernut Hickory». *Silvics of North America*. Besøkt 24. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

Bark hos kvithickory
* (en) *Kvithickory* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kvithickory* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kvithickory* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kvithickory* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kvithickory* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kvithickory* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Carya tomentosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Carya tomentosa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Carya tomentosa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Jodel** er en tysk mobilapplikasjon for deling av tekstmateriale og bilder. Appen ble offisielt lansert i App Store 20. oktober 2014, og er utviklet av The Jodel Venture. Ved bruk av Jodel får man tilgang på informasjon om hva som skjer i nærmiljøet. Alle brukerne av appen er anonyme, og kan poste tekst og bilde til andre brukere i nærheten. Tjenesten ble opprinnelig utviklet for studenter, slik at de kunne følge med på hva som skjedde rundt deres høgskole eller universitet. Brukerne av appen må være 18 år eller eldre. For å bruke tjenesten trenger ikke brukerne å registrere en profil, alt er anonymt. Anonyme bidrag fra Jodel har blitt plukket opp og markedsført i andre sosiale medier.

Referanser
----------

1. ↑  «Version History 7.73 Mar 28, 2023». 28. mars 2023. Besøkt 30. mars 2023.
2. ↑  «Jodel - Terms of Use». *jodel.com*. Besøkt 21. januar 2019.
3. 1 2  Thobroe, Grete (16. september 2018). «Står bak jodel-suksess på Instagram». *NRK*. Besøkt 21. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jodel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Joe Ahearne** (født 23. november 1963) er en britisk regissør. Karrieren hans begynte da kortfilmen *Latin for a Dark Room* vant en pris på Edinburgh Festival i 1994. Han begynte deretter å jobbe hos World Productions, en uavhengig produsent av TV-programmer.

I 1997 skrev og regisserte han tre episoder av den andre sesongen av *This Life*, som ble vist på BBC Two. Ahearne var den eneste som både regisserte og skrev på serien som handlet om jusstudenter i London.

Hans neste store produksjon hos World var den seks episoder lange vampyrserien *Ultraviolet*, som han både skrev og regisserte. Den ble vist på Channel 4 i 1998 i Storbritannia og på Sci Fi Channel i USA. Fox Network i USA produserte en pilotepisode av sin versjon av serien, men den ble ikke en suksess og de lagde derfor ikke en serie.

I 2002 regisserte Ahearne en pilot for Big Bear Productions' serie kalt *Strange*, som var skrevet av Andrew Marshall og vist på BBC One. Den var en stor nok suksess til at en serie ble bestilt året etter og Ahearne regisserte tre av seks episoder. Disse ble ikke en suksess og BBC bestilte ikke flere episoder.

Han både skrev og regisserte den to episode lange *Space Odyssey: Voyage To The Planets* for BBC og Discovery Channel i 2004. Han regisserte også fem episoder av BBCs science fiction-serie *Doctor Who*, som ble vist i første halvdel av 2005. For disse episodene ble han nominert til en BAFTA.

I 2006 skrev og regisserte han *Perfect Parents*, som ble vist på ITV1 i desember. Måneden etter regisserte han en spesialepisode av *This Life*, kalt *This Life +10*, som ble vist på BBC Two 2. januar 2007.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6hq7pfg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joe Ahearne på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Joe Ahearne i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Joe Ahearne på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Joe Ahearne på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Joe Ahearne på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Joe Ahearne hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* CV på agentens nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Stauning Alper. Foto: Jerzy Strzelecki
**Stauning Alper** er en fjellkjede i Scoresby Land på Øst-Grønland. Området ligger i søndre del av Nordøst-Grønland biosfærereservat. Fjellkjeden er oppkalt etter Thorvald Stauning som var dansk statsminister i 1930-årene, da den danske polarforskeren Lauge Koch undersøkte området fra fly. 

Stauning Alper strekker seg fra Nordvestfjord (Kangersik Kiatteq) innerst i fjorden Scoresby Sund (Kangertittivaq) i sør til Sägelsellskapet Fjord og Kong Oscar Fjord i nord. I vest avgrenses fjellkjeden av Alpefjord og Borgbjerg Gletscher, og i øst avgrenses fjellene av Skeldal og Schuchert Dal. Fjellkjedens utstrekningen i nord-syd-retning er rundt 100 km, og fjellområdets bredde i øst-vest-retning er rundt 40 km.

Den høyeste fjelltoppen i Stauning Alper er Dansketinden (2842 moh.). Andre topper over 2700 meter er Norsketinden (2797 moh.), Snetoppen (2763 moh.), Korsspids (2751 moh.) og Sefström Tinde (2714 moh.). Dalene mellom fjelltoppene er fylt av isbreer.

Eksterne lenker
---------------

* Stauning Alper, Kart i målestokk 1:150 000. De Nationale Geologiske Undersøgelser for Danmark og Grønland (GEUS), 2010.
* Anthony K. Higgins: Catalogue of place names in northern East Greenland, Geological Survey of Denmark and Greenland Bulletin, bind 21, 2010, sidene 117–368. (engelsk)
* Lars Brodersen: Ittoqqortoormiit - Scoresbysund, Billedserie fra Stauning Alper

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Arctanderbyen (Svingen)  Foto: Mahlum 
Første nummer av bladet *Egne hjem*, oktober 1902.
**Egne hjem** var et samlebegrep på bevegelser i Norge på starten av 1900-tallet med det mål å gi arbeiderklassen egne boliger. Begrepet oppsto i 1902, med utgivelsen av bladet «Egne Hjem*»,* som tok til orde for å følge opp Ebenezer Howards ideer om hagebyens fortrinn. I Sverige hadde man den tilsvarende «Egnahemrörelsen», og det norske tidsskriftet hentet følgelig sitt navn fra nabolandet.

På denne tiden bodde arbeiderne ofte i leiegårder, gjerne i små leiligheter med dårlige sanitære forhold. Egne hjem-prosjekter gikk derfor inn for å bygge hus på 2-3 rom, ofte tomannsboliger med egne hager. Prosjektene var ofte støttet av det offentlige med enten tilskudd eller lån.

Etter andre verdenskrig ble Egne hjem-bevegelsen avløst av boligkooperasjoner som et virkemiddel for sosial boligbygging.

Oslo og omegn
-------------

Det første realiserte Egne hjem-prosjektet lå på Nadderud i Bærum. Det ble satt i gang i 1900 av Typografenes Byggeselskap. Medlemmene selv deltok i byggeprosessen, som tilslutt førte frem til 70-80 småhus. Selskapet ble oppløst da bebyggelsen sto ferdig, og medlemmene fikk selv eiendomsretten til husene (dette i motsetning til de senere borettslagene). «Egne hjem» var en stasjon på Kolsåsbanen frem til holdeplassen ble nedlagt i forbindelse med ombyggingen til metrostandard på 2000-tallet.

I Kristiania kom Egne hjem-bevegelsen i gang med Kristiania Egne Hjem i 1908. Dette selskapet sto for utbyggingen av Ekebergkolonien (Arctanderbyen) i Ekebergskrenten, som bestod av 58 treroms leiligheter bygget som tomannsboliger. Kristiania kommune sto delvis for finansieringen av prosjektet, men mye av støtten kom også fra byens øvre sosiale lag. I Ekebergkolonien ble det satt en minimumsgrense for inntekten til beboerne, og med en grense på 1800 kroner i året ble mange arbeidsfolk utestengt. I 1914 ble Kværnerkolonien reist på Kværner, nærmere bestemt på sørsida av Svartdalen. Arctanderbyen er regulert til spesialområde bevaring. Kværnerkolonien står på Byantikvarens bevaringsliste (gule liste).

Landet for øvrig
----------------

Sauda, Odda og Folldal har boligfelt kalt Egne Hjem. I Drammen tegnet byarkitekt Alf Bugge (1887-1973) Øren hageby, basert på den samme tankegangen. Anlegget ble oppført i årene 1920-22. På Rjukan bygde Norsk Hydro et stort antall arbeiderboliger inspirert av Egne Hjem.

Utlandet
--------

Lignende bevegelser har eksistert i andre nordiske land. Av disse er den svenske Egna hem den mest kjente.

Se også
-------

* Hageby

Referanser
----------

1. ↑  Muri, Beate (14. mars 2016). «Kristianias borgerskap ville hindre revolusjon med hagebyer - Oslo». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 10. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om bevegelsen av cand. philol. Øystein Bergkvam - død lenke
* [ Artikkel i NorgesLexi][*død lenke*]
**Syamsuddin Mahmud** (født 24. april 1935 i landsbyen Lampoh Lada i Pidie i Aceh i Nederlandsk India, død 22. mai 2021 i Banda Aceh i Aceh) var en økonomisk økonom og politiker. Han var guvernør av Aceh fra1993 til 1998, og 1998 til 2000.

Under sin andre guvernørperiode støttet han i det stille Acehs autonomibestrebelser, noe som etterhvert førte til at sentralregjeringen ble bekymret. Først gjorde han sitt standpunkt offentlig kjent i februar 1999, og så anbefalte han en føderalstatlig løsning for Aceh. Indonesias justisminister Muladi sa han ville gjøre hva han kunne for å blokkere for Syamsuddins forslag, som etterpå døde hen på grunn av manglende støtte fra sentralregjeringen. Men den 11. november 1999 undertegnet Syamsuddin og en rekke av hans underordnede en petisjon som krevde folkeavstemning i Aceh under FN-oppsyn, og et dokument der undertegnerne lovet å støtte kampen for Aches autonomi på nasjonalt og internasjonalt nivå. President Abdurrahman Wahid bekymret seg for at Syamsuddins autonomistandpunkt kunne føre til en nasjonal desintegrasjon, og avsatte ham fra hans guvernørembede ved et dekret av 7. juni 2000. Dekretet kom etter at Acehs parlament hadde bebudet mistillitsavstemning den 29. april ettersom det var misfornøyd med Syamsuddins langsomme tilnærming til Acehs problemer.

Etter fratreden tilbød Wahid ham å bli viseleder for Indonesias ministerium for nasjonal utvikling, noe Syamsuddin takket nei til - han henviste til sin alder på 65 år og at maksimumalder for et slikt embede var seksti år. Syamsuddin ssa han ville vende tilbake til sin tidligere professorkarriere som foreleser i økonomi ved Syiah Kuala-universitetet og som forfatter.

Syamsuddin døde 22. mai 2021 på *Zainoel Abidin*-sykehuset på grunn av covid-19-relaterte komplikasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «Mantan Gubernur Aceh Prof Syamsuddin Mahmud Meninggal Positif COVID-19». *kumparan* **(indonesisk)**. Besøkt 29. mai 2021.
2. 1 2  «Prof. DR. Syamsuddin Mahmud: Jabatan Gubernur Bukan Harta Warisan». *Tempo*. Arkivert fra originalen 23. juli 2001. Besøkt 25. mai 2021.
3. ↑  Oemar, Nadjamuddin; Nasution, Surya Makmur (21. november 1999). «Lebih Jauh dengan: Prof Dr Sjamsuddin Mahmud». *Kompas*. s. 2.
4. 1 2  «Sjamsuddin Mahmud Tolak Jadi Wakil Kepala Bappenas». *Kompas*. 20. juni 2000. s. 26.
5. ↑  «Provincial legislative body dismisses Aceh governor». *Jakarta Post* **(engelsk)**. 17. juni 2000. Besøkt 28. mai 2021.
6. ↑  Umar, Raja (22. mai 2021). «Mantan Gubernur Aceh Syamsuddin Mahmud Meninggal Dunia, Sempat Positif Covid-19». *KOMPAS.com* **(indonesisk)**. Besøkt 28. mai 2021.
Gravplassen Cimetière des Innocents med kirken Eglise des Innocents som man tenkte det så ut i år 1550; gravering av Theodor Josef Hubert Hoffbauer, utført sent 1800-tall.
«Place du marché des Innocents» på stedet for den tidligere kirkegården henimot 1850; gravering av Hoffbauer utført sent 1800-tall.
Fontaine des Innocents, 2013
**Place Joachim-du-Bellay** er en plass i 1. arrondissement i Paris i Frankrike, i nabolaget til det tidligere markedet kjent som Hallene. 

Plassen fikk navn etter dikteren Joachim Du Bellay (1522–1560) den 2. april 1985, som en endring fra det tidligere navnet **Square des Innocents**. Det gamle navnet var en referanse til den tidligere kirkegården Cimetière des Innocents, som var den viktigste kirkegården innenfor Paris' middelalderske grenser helt frem til 1700-tallet.

Denne kirkegården var knyttet til kirken Eglise des Innocents, som har sitt navn etter barnemordet i Betlehem, som nevnes i Matteusevangeliet i Det nye testamentet. Kirkegården ble etterhvert helt overfylt og kunne ikke opprettholdes. De fleste av beinrestene ble derfor flyttet ned i katakombene i Paris i 1786. 

Markedet (fransk: marché) nær kirkegården ble kalt «place du marché des Innocents», og i midten reiste man på 1500-tallet en fontene, Fontaine des Innocents. I 1856 ble markedet omgjort til en liten plass.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Place Joachim-du-Bellay (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Arkivert 2. mai 2019 hos Wayback Machine. Fontaine des Innocents
«Normal» har flere betydninger.
**Normalen** er innen meteorologi en gjennomsnittsverdi over en internasjonalt fastsatt periode på 30 år. Det er Verdens meteorologiorganisasjon (WMO) som fastsetter perioden.

Den første normalperioden var fra 1901 til 1930, den neste fra 1931 til 1960. Fra 1. januar 2021 brukes perioden fra 1991 til 2020 som normalperiode. I en del sammenhenger foretrekker en å bruke andre perioder for sammenlikning, f.eks fra 1971 til 2000. Dette kalles i blant normaler, men bør mer korrekt omtales som langtidsmiddel.

Tretti år er fastsatt som et kompromiss. På den ene sida trenger man en lang periode som utjamner de naturlige svingningene i været. På den andre sida er det mange steder vanskelig å opprettholde målinger over en svært lang periode på samme sted og under noenlunde like forhold (homogenitet).

Dersom en har homogene målinger et sted i heile normalperioden, kan en enkelt beregne normalverdien for de fleste værelementer. Om en har mangelfulle målinger, kan normalen interpoleres utfra målinger på nærliggende steder og kunnskaper en har om klimaet. I den seinere tid har datateknologien gjort slike interpoleringer mye enklere, idet det – utfra de måleverdier en faktisk har – kan produseres finmaska nett (grid), som dekker mellomliggende områder.

Normalbegrepet er udødeliggjort i Norge gjennom komikeren Leif Justers revymonolog «Mot normalt» fra 1954, skrevet av Fridtjof Granli.

Referanser
----------

1. ↑  Forskerne må definere hva som er normalt vær på nytt (18. januar 2020). NRK. Besøkt 16. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Tjenesten *eKlima* fra Meteorologisk institutt har opplysninger om middeltemperatur og normal månedsnedbør for en rekke steder i Norge. Tjenesten er gratis, men krever registrering.
* WMOs nettsted World Weather Information Service med klimatologiske opplysninger fra sentrale steder de fleste land.
* Leif Justers monolog «Mot normalt» på Youtube; besøkt 17. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En *basse lisse* vevstol for mindre tepper.
Gobelin veggteppe, ca. 1680, i Musée Nissim de Camondo, Paris.
**Gobeleng** (også skrevet *gobelin* på riksmål) er et vevd veggteppe eller møbelstoff med innvevde farger og figurer. Det var opprinnelig betegnelsen på vevnader fra en fabrikk i kvarteret Les Gobelins i Paris, som fikk navn etter fargerfamilien Gobelin som eide tomten til den første fabrikken, som startet 1662. Teknikken ble utviklet i Frankrike på midten av 1600-tallet, og førte til en omfattende industriell framstilling av tekstile kopier etter kartonger av datidens kjente store kunstnere. I dag brukes navnet om alle billedtekstiler som bruker denne teknikken, uavhengig av opphavssted.

Jean-Baptiste Colbert satte det hele i gang, da han kjøpte lokalene og tomten omkring i 1662, på vegne av kong Ludvig XIV. Mye av den tidlige produksjonen dreide seg om møbeltekstiler. Starten på den kunstneriske utviklingen sto hoffmaleren Charles Le Brun for. Fra 1667 ble fabrikkene oppnevnt til kongelig manufaktur. På grunn av pengeproblemer, ble fabrikken stengt i 1694, men gjenåpnet i liten skala 1697 for å levere til de kongelige bygninger. Lønnsomheten var på den tid noe laber. Produksjonen ble nokså variabel, og det så nesten ut til å bli full stopp tidlig på 1700-tallet.

En snuoperasjon ble løsningen. En av kongens finanssekretærer, *Louis Fagon* fikk oppdraget med å organisere prosjektet. Han hadde nettopp fått to av sine hus dekorert av maleren Jean-Baptiste Oudry, og overtalte ham til å ta på seg oppgaven. Oudry og hans partner Besnier satte i gang i 1734. Snuoperasjonen ble svært vellykket og lønnsom for alle parter, og Oudry ble inspektør og kartongleverandør til alle de franske fabrikkene. Det meste av hans arbeidskapasitet i 1730-årene ble bundet opp til dette.

Den franske revolusjonen satte en stopper for videre drift, inntil slekten Bourbon satte den i gang igjen omkring 1830. Produksjonen ble da utvidet til også å omfatte golvtepper. Under kommunardopprøret ble bygningen delvis nedbrent. Produksjonen er per i dag begrenset til leveranser til offentlige bygg.

Litteratur
----------

Se Lacordaire, *Notice historique sur les Manufactures impériales de tapisseries des Gobelins et de tapis de la Savonnerie, précédée du catalogue des tapisseries qui y sont exposées* (Paris, 1853); Genspach, *Répertoire détaillé des tapisseries exécutées aux Gobelins*, 1662–1892 (Paris, 1893); Jules Guiffrey, *Histoire de la tapisserie en France* (Paris, 1878–1885). The last two authors were directors of the factory.

Referanser
----------

1. ↑  «gobeleng». Det Norske Akademis ordbok. Besøkt 22. februar 2019.
2. ↑  Simonsen, Dag Finn (1999). *Godt språk i lærebøker : rettleiing i lærebokarbeid*. Oslo: Norsk språkråd. s. 65. ISBN 82 990559 7 0.
3. ↑  Koppen, Maria Brekke (1978). *Innføring i billedvev*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 64-65. ISBN 82 00 25988 9.

Se også
-------

* Billedvev
* Vev
* Tekstil
* Charles Le Brun
* Jean-Baptiste Colbert
* Jean-Baptiste Oudry

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Variety*** er et amerikansk bransjeblad for underholdningsindustrien som ble lansert av Sime Silverman i New York i 1905. I 1933 lanserte Silverman *Daily Variety* i Hollywood. Begge utgavene utgis fortsatt. Tidsskriftet eies av Reed Business Information, en underavdeling av Reed Elsevier.

Historie
--------

Variety Building i Los Angeles.
*Variety* ble lansert i 1905 av Sime Silverman. Hovedkvarteret lå i New York. Tidsskriftet skulle dekke vaudeville og ble utgitt ukentlig i perioder. Da filmindustrien fikk økende popularitet, lanserte Silverman *Daily Variety*. Denne avisen hadde hovedkvarter i Hollywood og ble utgitt daglig. Kort tid etter lanseringen av *Daily Variety* døde Silverman. Sønnen hans, Sidne, etterfulgte han som forlegger for begge utgavene. Da han døde i 1950, ble sønnen hans, Syd, hovedarving til det som da het Variety Inc. Formynderen Harold Erichs styrte firmaet de neste seks årene. Da tok Syd, som var uteksaminert fra Princeton University, over driften. I 1987 solgte han firmaet til Cahners Publishing (nå Reed Elsevier) for 64 millioner dollar.

Utgivelser
----------

*Variety* gis ut ukentlig og distribueres internasjonalt med en bred dekning av filmer, fjernsyn, teater, musikk og teknologi, skrevet for ledere i underholdningsindustrien. *Daily Variety*, som har hovedkvarter i Los Angeles, leverer nyheter fra filmindustrien i Hollywood og teaterscenen på Broadway. *Daily Variety Gotham,* ble lansert i 1998 og er New York-utgaven av tidsskriftet. Denne utgaven fokuserer mest på underholdningsindustrien på USAs østkyst. Den produseres tidligere på kvelden enn Los Angeles-utgaven, slik at den kan leveres i New York allerede den påfølgende morgenen. Variety.com er Internett-versjonen av *Variety*, og var en av de første nettavisene som tok betaling for å få tilgang da den ble lansert i 1998.

Beliggenhet
-----------

På slutten av 2008 flyttet *Variety* sine Los Angeles-kontorer til et høyhus på Wilshire Blvd midt i Miracle Mile-området. Høyhuset ble kalt Variety Building og har et rødt og opplyst skilt med *Variety*-logoen på toppen på bygningens nord- og sørside. Det har 31 etasjer og 360 graders utsikt over byen.

Referanser
----------

1. ↑   *CiNii*, CiNii Books bibliography ID AA00473132, Wikidata Q10726338,
2. 1 2 3   *Classify*, OCLC verk-ID 54313942, Wikidata Q64210831,
3. 1 2 3   (på mul) *WorldCat*, OCLC 42004954, OCLC-nummer 1768958, Wikidata Q846596,
4. 1 2  ; *The Guardian*; besøksdato: 6. mars 2021.
5. 1 2  ; *Library of Congress Online Catalog*; besøksdato: 5. mars 2022.
6. ↑  ; besøksdato: 6. mars 2021.
7. ↑  ; besøksdato: 6. mars 2021.
8. ↑   *Library of Congress Online Catalog*, LCCN ca07004418, Wikidata Q3663281,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Variety (magazine) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** ISSN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** Discogs
 |