recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**San Francisco Museum of Modern Art** (SFMOMA) er et kunstmuseum for moderne kunst (dvs. fra 1860-årene) i San Francisco i USA. Museet drives av en ideell organisasjon og har en internasjonalt anerkjent samling av moderne- og samtidskunst. Museets samlinger inkluderer over 33 000 verk innenfor malekunst, skulptur, fotografi, arkitektur, design og mediakunst. Verkene stilles ut i lokaler på rundt 16 000 kvadratmeter, noe som gjør museet til et av de største[] i USA og blant de største i verden[] for moderne- og samtidskunst.

Museets nåværende bygning ble åpnet i 1994 og var tegnet av den sveitsiske arkitekten Mario Botta. Det stengte i 2013 for en omfattende utvidelse, tegnet av det norske arkitektfirmaet Snøhetta, med gjenåpning i mai 2016. Utvidelsen mer enn fordoblet museets utstillingsareal og åpnet for at SFMOMA kunne stille ut en utvidet samling, i tillegg til «Doris and Donald Fisher Collection of contemporary art».

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) San Francisco Museum of Modern Art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)

Portaler: Kunst | Museum | USA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
Irisering hos sommerfugler i gruppen Morphidae
**Irisering** er refleks eller lysbrytning i en overflate, der det oppstår et spill av farger. Fargene endres etter lysbrytningens vinkel og fargene kan ha alle regnbuens farger. Irisering stammer fra gresk *iris*, som betyr *regnbue*.

Irisering kan fremstilles kunstig. Slik kunstig irisering kan ses i glasur på keramikk og kalles da for *perlemorglans*. 

I naturen forekommer irisering, innvendig i perlemor i muslinger, herav kommer navnet *perlemorglans*. Flere insekter har farger som irisederer. Vanligvis forekommer det i den membrane delen av insektenes vinger. Men også vingeskjell hos noen sommerfugler kan ha denne effekten. Irisering er også vanlig i skjellene på fisk. Et kjent eksempel er regnbueørret.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Iridescence – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Iridescence – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn |
| Langrenn Norgesmesterskapet på ski |
| Gull | 1958 | 3 x 10 km stafett |
| Gull | 1959 | 3 x 10 km stafett |
| Gull | 1959 | 50 km |
| Sølv | 1954 | 3 x 10 km stafett |
| Sølv | 1955 | 3 x 10 km stafett |
| Sølv | 1957 | 3 x 10 km stafett |
| Sølv | 1961 | 3 x 10 km stafett |
| Bronse | 1955 | 30 km |
| Bronse | 1958 | 30 km |
| Bronse | 1958 | 15 km |
| Bronse | 1964 | 30 km |

**Oddmund Ingvald Jensen** (født 26. september 1928 i Sørfold, død 6. mars 2011) var en norsk skiløper, senere langrennstrener. Han representerte Alvdal Idrettslag og Lillehammer Skiklub. Jensen var utdannet skogtekniker fra Evenstad skogskole og arbeidet i elleve år i Mjøsen Skogeierforening. Han avsluttet sin yrkeskarriere som disponent i Fjällräven Norge.

Jensen vant NM på 50 km i 1959. For denne prestasjonen ble han tildelt kongepokal. Han ble norgesmester i 3 x 10 km stafett i 1958 og 1959 og vant Birkebeinerrennet fem ganger. Han vant Monolittrennet i 1958, 1959 og 1964. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1956 i Cortina d'Ampezzo med 14.-plass på 50 km og 17.-plass på 30 km og i 1960 i Squaw Valley med 10.-plass på 30 km og 11.-plass på 50 km.

Han var trener for herrelandslaget i langrenn i perioden 1964–1978. Han arbeidet deretter som smører og i diverse lederfunksjoner, og han var løypesjef under OL 1994 på Lillehammer. Han mottok Norges Skiforbunds gullmedalje og store plakett.

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK.no – Tidligere rikstrener Jensen er død, 6. mars 2011

Litteratur
----------

* Thor Gotaas (2003). *Først i løypa: historien om langrenn i Norge*. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 82-7694-139-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oddmund Jensen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Oddmund Jensen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Peter Oluf Klinge**, ofte referert til som **P.O. Klinge** (født 1848, død 1904), var grunnleggeren av bladet *Harstad Tidende* (da *Senjens Tidende*) Han ble født i Trondheim, utdannet ved artilleriets underoffiserskole hvor han fikk meget gode karakterer, og hadde tjenestegjort en tid i Forsvaret før han deretter ble kontormann i et større varehus i Trondheim. Han var en praktisk anlagt mann og hadde sterke politiske synspunkter på datidens venstrefløy.

I 1880-årene kom han til Harstadsjøen som skrive- og handelslærer. Han var en markant personlighet og meningssterk redaktør som også ble ordfører i bygningskommunen, formann i Trondenes Venstreforening og Trondenes skytterlag. Han var også med å stifte Harstad Arbeiderforening hvor han også fikk tillitsverv; i Harstad Arbeidersamfund. Avholdsmann som han var, stiftet han stedets IOGT-forening. Han stiftet også sangforening, hvor han deltok med sin kraftige tenor-stemme. Det sies at han også var «den rene virtuos» på gitar.

I 1887 hadde han vært i Bodø og skaffet seg trykkeriutstyr og kom til Harstadsjøen, hvor han startet *Senjens Tidende* – det som senere skulle bli avisen *Harstad Tidende*. Her var han en debattant som ikke sparte på kruttet når han imøtegikk sine politiske motstandere.

Etter cirka 10 år som aviseier og redaktør, solgte han avisen og tok stilling som Harstads første politibetjent og ordensvokter med ansvar også for brann- og feievesen. Egenskapen som sådan lå vel både i offisersstatusen, den storvokste kroppen, og ikke minst at han var diskusjonssterk utenom det vanlige. Men etter få år fant han nok at avisen var hans kjæreste arbeidsplass, og kjøpte den tilbake et par år før sin død i 1904. Han er gravlagt på Tofta gravlund.

Kilder
------

* Reppen, Gunnar: *Trykkerier og aviser i Harstad*. Harstad 2007. ISBN 978-82-303-0952-0

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Per Bortens regjering ble utnevnt 12. oktober 1965 og satt til 17. mars 1971. Bildet viser første statsråd på Slottet 21. oktober 1965. Statsminister Borten (Sp) står foran (fra venstre) forsvarsminister (seinere handelsminister) Otto Grieg Tidemand (H), arbeids- og sosialminister Egil Aarvik (KrF), industriminister Sverre Walter Rostoft (H), kommunal- og arbeidsminister Helge Seip (V), handels- og skipsfartsminister Kåre Willoch (H), finans- og tollminister Ole Myrvoll (V), (justis- og politiminister Elisabeth Schweigaard Selmer (H) og familie- og forbrukerminister Elsa Skjerven (KrF) skjult bak Borten), kirke- og undervisningsminister Kjell Bondevik (KrF), fiskeriminister Oddmund Myklebust (Sp), landbruksminister Bjarne Lyngstad (V), utenriksminister John Lyng (H), samferdselsminister Håkon Kyllingmark (H) og lønns- og prisminister Dagfinn Vårvik (Sp). Foto: Bjørn Glorvigen, *NÅ*/ Riksarkivet 
**Oddmund Myklebust** (født 21. april 1915 i Sandøy, død 14. september 1972) var fiskeriminister i Per Bortens regjering fra 12. oktober 1965 til 8. november 1968. Han representerte Senterpartiet.

Biografi
--------

Myklebust begynte som fisker etter folkeskolen, men gikk på folkehøgskole 1935-1936. Han var medstifter av Myklebust fiskarlag i 1937 og formann i laget 1953 og 1954. Han var også medlem av styret i flere perioder fra 1937 til 1966. Fra 1940 til han døde var han medlem av Myklebust havnestyre. 

Etter andre verdenskrig ble han fiskeskipper. Han regnes som pioner på trålfiske i Norge. I 1945 ble han valgt inn i Haram kommunestyre, et verv han hadde i flere perioder. Han var også medlem av formannskapet i Haram og i Sandøy. Han var medlem av styret i Sunnmøre fiskarlag fra 1953 til 1965, to perioder også som formann, et verv han hadde da han i 1965 ble fiskeriminister. Han var den første fiskeriminister fra Møre og Romsdal fylke.

Referanser
----------

1. ↑  Hvem Hva Hvor 1967 side 164

Eksterne lenker
---------------

* (no) Oddmund Myklebust hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Oddmund Myklebust hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Norges fiskeriministre |
| --- |
| 
* Reidar Carlsen (1946–51)
* Peder Holt (1951–55)
* Nils Lysø (1955–63)
* Onar Onarheim (1963)
* Magnus Andersen (1963–65)
* Oddmund Myklebust (1965–68)
* Einar Moxnes (1968–71)
* Knut Hoem (1971–72)
* Magnus Andersen (1972)
* Trygve Olsen (1972–73)
* Eivind Bolle (1973–81)
* Thor Listau (1981–85)
* Eivind Reiten (1985–86)
* Bjarne Mørk-Eidem (1986–89)
* Svein Munkejord (1989–90)
* Oddrunn Pettersen (1990–92)
* Jan Henry T. Olsen (1992–96)
* Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (1996–97)
* Peter Angelsen (1997–2000)
* Lars Peder Brekk (2000)
* Otto Gregussen (2000–01)
* Svein Ludvigsen (2001–05)
* Helga Pedersen (2005–2009)
* Lisbeth Berg-Hansen (2009–13)
* Elisabeth Aspaker (2013–2015)
* Per Sandberg (2015–18)
* Harald T. Nesvik (2018–20)
* Geir Inge Sivertsen (2020)
* Odd Emil Ingebrigtsen (2020–21)
* Bjørnar Skjæran (2021–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget **·** Geni
 |
**Cyril Seely «Sig» Slater** (født 27. mars 1897 i Montréal, død 26. oktober 1969) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.

Slater ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på Toronto Granites som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent, de vant alle fem kampene. De vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Slater, Reginald Smith, Harry Watson, Harold McMunn, Dunc Munro, Beattie Ramsay, Jack Cameron, Ernie Collett og Albert McCaffery.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Gull **Gull** i ishockey (Canada)

VM-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Gull **Gull** i ishockey (Canada)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cyril Slater – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cyril Slater – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cyril Slater – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cyril Slater – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Cyril Slater – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Florence Owens Thompson** (født 1. september 1903, død 16. september 1983) var ei amerikansk kvinne som er avbildet på Dorothea Langes kjente bilde «Migrant Mother» fra 1936. Bildet er blitt et symbol på den store depresjonen som skjedde i den første halvdelen av 1930-årene.

Thompson likte ikke at bildet av henne ble brukt som en assosiasjon på fattigdom. Hun skal ha sagt at hun skulle ønske Dorothea Lange aldri hadde tatt bildet. 

Da hun ble innlagt på sykehus, fikk familien problemer med å betale sykehusgjelda. De fikk imidlertid $35 000 fra folk rundt omkring som syntes synd på kvinna på bildet. Denne hjelpen utenfra fjernet mye av bitterheten knyttet rundt bildet, ifølge Florences sønn .

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Florence Leona Thompson, Find a Grave 21325119, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Guardian: Dorothea Lange: «A Life Beyond Limits by Linda Gordon»
3. ↑   Tampa Bay Times: «Depression's 'Migrant Mother' remains a powerful image».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Florence Owens Thompson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Migrant Mother – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Oddfrid Ropstad** (født 1979) er en norsk kostymedesigner. Ropstad har jobbet som kostymedesigner på filmene *Jørgen + Anne = Sant* (2011), *Ta meg med!* (2014), og TV-seriene *Nobel – fred for enhver pris* (2016), *Hjem til jul* (2019), og *Hjem til jul - sesong 2* (2020). Hun hadde også kostymedesign på storsuksessen *Les Miserables* på Folketeatret i 2017. Hun har i tillegg vært setkostymør på filmer som *En helt vanlig dag på jobben* (2009), *Limbo* (2010), *Victoria* (2013), *Bølgen* (2015), *Askeladden i Dovregubbens Hall* (2017) har også jobbet i kostymeavdelingen på filmene *Julenatt i Blåfjell* (2008), *Max Manus* (2008) og *Kon-Tiki* (2011). Hun har også vært setkostymør på TV-serie suksessene *Halvbroren* (2013) og *Kampen om tungtvannet* (2015). 

I tillegg har Ropstad vært en del av kostymeteamet på TV-serien *Treadstone*, og James Bond-filmen *No Time to Die*.

Ropstad vant Gullruten 2017 i klassen beste kostymer for sitt arbeid på TV-serien *Nobel – fred for enhver pris* (2016). Hun ble nominert til Gullruten 2020 i samme klasse for den norske Netflix-serien *Hjem til jul*.

Oddfrid Ropstad er utdannet ved Kunsthøgskolen i Oslo (BA, 2001-2003) og Edinburgh College of Art (MA, 2006).

Referanser
----------

1. ↑   Nordic Women in Film, oppført som Oddfrid Ropstad (NO), besøkt 7. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Gullrutens arkiv for 2017»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Oddfrid Ropstad | Norwegian Women In Film». Besøkt 7. mai 2020.
4. ↑  «Oddfrid Ropstad | IMDB.com». Besøkt 7. mai 2020.
5. ↑  «De nominerte til Gullrutens fagpriser 2020». *rushprint.no*. 3. juni 2020. Besøkt 15. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oddfrid Ropstad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Fjærvekt, som måler vekt i newton, med skala i gram.
En **fjærvekt** er et apparat som måler kraft ved strekking eller samanpressing av en metallfjær.

Fjærvekter brukes blant annet til bagasjevekter, fiskevekter og kjøkkenvekter, men har i dag i stor grad blitt erstattet av digitale vekter med lastceller med lignende utseende.

Konvertering fra kraft til masse
--------------------------------

Forlengelsen eller forkortelsen blir ofte vist på en justert skala for masse i gram eller kilogram, selv om det egentlig ikke er masse, men en kraft som måles. Konverteringen blir dermed en tilnærming, ettersom blant annet tyngdekraften varierer med høyde over havet.

Fjæren er heller ikke helt lineær, og kan i tillegg strekke seg over tid. Av disse årsakene er de ikke godkjent for oppmåling ved kjøp og salg.

Referanser
----------

1. ↑  «fjærvekt – måler kraft». *Store norske leksikon*. 30. juni 2020. Besøkt 11. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Gallere** var det keltisktalende folket som var bosatt i Gallia i jernalderen og i den romerske perioden (grovt sett fra 400-tallet f.Kr. og fram til 400-tallet e.Kr.). Deres galliske språk utgjorde en hovedform av det fastlandskeltiske språk.

Gallerne som et folk synes å ha framstått en gang rundt 400-tallet f.Kr. som etterkommere av La Tène-kulturen nord for Alpene (spredt utover landområdene mellom elvene Seinen, midtre Rhinen, og øvre Elben). Ved 300-tallet f.Kr. var de spredt utover det mest av det som nå er Frankrike, Belgia, sørlige Tyskland, Østerrike, Tsjekkia og Slovakia, foruten også sørover innover Portugal og Spania, ved at de kontrollerte handelsrutene langs elvesystemene Rhône, Seinen, Rhinen og Donau. De ekspanderte også sin innflytelse ned i nordlige Italia, inn i Balkan, Transilvania, og Galatia.

Til tross for den kulturelle innflytelsen over dette store området hvor Gallia var hovedområdet, var gallerne aldri forent under enkelt hersker, men tidvis var galliske stammer i stand til å slå sammen sine styrker i større militære angrep og operasjoner. Deres makt nådde sitt høydepunkt tidlig på 200-tallet f.Kr. Framveksten til den romerske republikk etter slutten på den første puniske krig la i økende grad press på den galliske innflytelsen. Slaget ved Telamon i 225 f.Kr. ble utkjempet mellom den romerske republikken og gallisk allianse. Romerne var seierrike og økte sin innflytelse i nordlige Italia. Nederlaget ved Telamon var vendepunktet for en gradvis nedgang i gallisk innflytelse i løpet av 100-tallet f.Kr. som endte med den fullstendige erobringen av Gallia i Gallerkrigen på 50-tallet f.Kr. Primærkilden til gallerkrigene er Julius Cæsars egne skildringer (*Commentarii de Bello Gallico* på latin).

Etter dette ble Gallia en provins under Romerriket. Gallerne ble etnisk og kulturelt i stor grad assimilert inn til latinsk befolkningen ved romerske bosettere. De hadde mistet sine stammeidentiteter ved slutten av 100-tallet e.Kr. Gallisk språk ble fortrengt av vulgærlatin og av forskjellige germanske språk fra 400-tallet e.Kr. og framover.

Referanser
----------

1. ↑  Koch, John (2005): *Celtic Culture: A Historical Encyclopedia*. ABC-CLIO. ISBN 978-1851094400, s. 549.
2. ↑  Esler, Philip Francis (1998): *Galatians*. Routledge, s. 29. ISBN 978-0-415-11037-2. Sitat: «Galatai was the Greek word used for the Celts from beyond the Rhine who invaded regions of Macedonia, Greece, Thrace and Asia Minor in the period 280-275 BCE»
3. ↑  Mclaughlin, William (8. mai 2016): «The Battle of Telamon: A Gallic Army Trapped Between Three Roman Armies», *War History Online*
4. ↑   *De Bello Gallico* and Other Commentaries på *Project Gutenberg*.
5. ↑   Wagner, Robert (1965): *Introduction à la linguistique française, avec supplément bibliographique*, Droz, s. 41 (bibliografi); Mohl, George (1899): *Introduction à la chronologie du latin vulgaire*, Paris E. Bouillon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
**Florence Jaffray Harriman** (født 21. juli 1870 i New York, død 31. august 1967 i Washington, D.C.) var en amerikansk diplomat, den andre kvinnen som i USAs historie nådde rang av minister og sjef for en legasjon. Hun var USAs minister i Norge fra 1937 til 1940.

Harriman var enke etter bankmannen J. Borden Harriman. Fra Woodrow Wilsons presidentperiode var hun aktiv i Det demokratiske parti. President Franklin D. Roosevelt nominerte henne til ministerposten i Oslo. Harriman presenterte sine akkreditiver den 1. juli 1937. Hun var USAs minister i Norge, den første kvinnen USA sendte ut som sjef ved sin legasjon i Oslo. Da Tyskland angrep Norge 9. april 1940 evakuerte ministeren og resten av legasjonen til Stockholm. Harriman ble evakuert med skipet SS «American Legion» fra Petsamo. Ombord var også kronprinsesse Märtha og hennes barn inkludert Harald. Den danske pianisten Victor Borge flyktet med samme skip som var det siste amerikanske fra Norden.

Hun skrev om sin tid i Norge og flukten til Sverige i boka *Mission to the North* som kom i 1941. I 1946 utga hun *På post i Norge* på forlaget Bergendahl i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Florence Jaffray (Hurst) Harriman (1870-1967) – U.S. Department of State. Office of the Historian.
2. ↑  "The First American Official Killed in this War" – Foreign Service Journal, desember 2003.
3. ↑  Møller, Arvid (1988). *Jørgine Boomer: husmannsjenta fra Bøverdalen som ble millionær og vertinne på Waldorf-Astoria i New York*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202111854.
4. ↑  Jensen, Jacob Wendt (2014). *Victor Borge: Mennesket bak smilet*. People's press.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**A.J. Drexel Biddle jr.** | **USAs minister i Norge**(1937–1940) | Etterfølger:**A.J. Drexel Biddle jr.** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Nikolaikirche i Leipzig  
I forgrunnen minnesmerket for den fredelige revolusjon i 1989
**Mandagsdemonstrasjonene** (tysk: *Montagsdemonstrationen*) var en serie fredelige protester mot den autoritære østtyske regjering som foregikk hver mandag fra 1989 til 1990. De største demonstrasjoner ble avholdt i Leipzig, men lignende protester forekom også i andre byer i DDR.

I Leipzig begynte demonstrasjonene den 4. september 1989, etter de faste bønner for fred i Nikolaikirche med presten Christian Führer. Den lutherske kirke støttet indirekte folkets motstand mot regimet. Mange utilfredse DDR-borgere samlet seg i kirken, og begynte etter gudstjenesten med den første mandagsdemonstrasjon. De krevde blant annet frihet til å reise til andre land og selv få lov til å velge en demokratisk regjering. Informasjonen ble spredt blant annet via vesttysk TV og venner, noe som kom til at påvirke utviklingen av demonstrasjonene. Folk i andre østtyske byer ble på grunn av demonstrasjonene i Leipzig inspirert til også å demonstrere mot regimet.

Mandagsdemonstrasjon i Leipzig den 23. oktober 1989
I september hadde Vest-Tysklands ambassade i Praha mottatt tusener av flyktende DDR-borgere. Et viktig vendepunkt i utviklingen kom etter at Vest-Tysklands utenriksminister Hans-Dietrich Genscher forhandlet seg frem til en avtale som tillot dem å reise til Vest-Tyskland. Flyktningetoget skulle dog først passere det østtyske område, og da de den 4. oktober passerte Dresdens hovedbanegård var det østtyske politi tvunget til å forhindre at folk hoppet på toget. Til slutt brukte politiet vannkanoner for å spre demonstrantene og anholdt et stort antall personer. Nyheten om dette ble hurtig spredt, og bidro til økede protester.

Mandag den 9. oktober 1989 hadde mer enn 70 000 personer samlet seg i Leipzig for å demonstrere fredelig mot regimet. Det mest kjente politiske slagordet demonstrantene framførte var: *Wir sind das Volk!* (Vi er folket!) for å minne landets ledere om at en demokratisk republikk skal styres av folket, ikke av et udemokratisk parti som påstår at de representerer folket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Monday demonstrations in the Germany Democratic Republic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Florence Masnada** (født 16. desember 1968 i Grenoble) er en tidligere fransk alpinist.

Hun tilhørte verdenseliten i 1990-årene i spesialdisiplinene utfor og Super-G. I starten av karrieren var hun også glimrende tekniker og tok i 1990 en tredjeplass i storslalåm i Stranda, og en fjerdeplass i slalåm i Morzine (Frankrike).

I store mesterskap vant hun tre medaljer. I OL 1992 i Albertville tok hun bronse i kombinasjonen, og i OL 1998 i Nagano sikret hun seg sølv i utfor, kun slått av Katja Seizinger. I tillegg har hun en sølvmedalje i kombinasjonen fra VM 1999 i Vail, der Pernilla Wiberg tok gullmedaljen.

I verdenscupen vant hun ett renn, Super-G i Garmisch-Partenkirchen i 1995. Florence Masnada la opp i 1999.

Referanser
----------

1. ↑   www.altitude-facilities-event.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.emlyonforever.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Florence Masnada – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Florence Masnada – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Florence Masnada – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Florence Masnada – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Florence Masnada – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Florence Masnada – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Florence Masnada – TheSports.org Rediger på Wikidata
Ukulelen som Harrison spiller på mot slutten av «Free As A Bird».
**«Free As A Bird»** er en sang med The Beatles, utgitt i 1995. Sangen er hovedsakelig skrevet av John Lennon, med et nytt mellomparti skrevet av Paul McCartney. «Free As A Bird» ble utgitt som singel, på album (vinyl og CD) og på video og DVD av de tre gjenlevende tidligere The Beatles-medlemmene for å promotere fjernsynsserien og CD-samlingen *Anthology 1* og videoserien, som også ble utgitt på DVD med bonusmateriale.

Avdøde John Lennon hadde begynt på sangen, men aldri fullført den. Hans enke, Yoko Ono, ga tapen med den «rå» innspillinga av den uferdige sangen til Paul McCartney, George Harrison og Ringo Starr. De «gjenforente» The Beatles for å gjøre ferdig sangen og spille den inn, sammen med «Real Love», samt «Now And Then», som ikke ble fullført. I intervjuer fremstilte de tre gjenværende bandmedlemmene det som om de tenkte seg at Lennon hadde reist på ferie og hadde overlatt dem sangen for å fullføre den.

Den opprinnelige innspillingen gjorde Lennon ca. 1977 i New York City, og overdubbing (lyd på lyd) ble gjort i tidsrommet februar–mars 1994 i Sussex, England.

Videoen til «Free As A Bird» vant Grammy-pris i 1997 til Vincent Joliet (videoprodusent), Joe Pytka (videoregissør) og til The Beatles i kategorien for *Beste musikkvideo*. Videoen hadde mange referanser til andre Beatles-sanger og -hendelser.

Sangen nådde 2.-plass på UK Singles Chart og plasserte seg som nummer 6 på U.S. Billboard Hot 100.

Jeff Lynne (tidligere medlem av Electric Light Orchestra) produserte sangen ettersom George Martin, The Beatles' produsent gjennom alle år, trakk seg på grunn av svekka hørsel.

Referanser
----------

1. ↑  Free As A Bird.
2. ↑  Real Love.
3. ↑  Now And Then.

Eksterne lenker
---------------

* «Free As A Bird»-video – kronologisk dokumentering av video
* «Free As A Bird» lyrics – teksten
**American National Standards Institute** (**ANSI**) er en ideell organisasjon og hovedorganisasjonen for etablering og utvikling av standarder i USA. Organisasjonen ble grunnlagt 19. oktober 1918. ANSI er også medlem av den internasjonale standardiseringsorganisasjonen ISO som har tilhold i Genève i Sveits, og de var også blant stifterne av denne organisasjonen i 1947.

ANSI har blant annet gitt navn til flere tegnsett for datasystemer. Flere av disse baserer seg på ASCII-tegnsettet. ASCII er et akronym for *American Standard Code for Information Interchange* og tegnsettet ble introdusert så tidlig som 1963. Det ble ANSI standard først i 1967, da under navnet ANSI X3.4 og definerer 128 tegn. Det tegnsettet som oftest kalles ANSI er også blitt en internasjonal standard og heter da ISO 8859. Dette blir av mange feilaktig omtalt som ASCII.

ACiD Productions har benyttet tegnsettet til kunstverk.

Referanser
----------

1. ↑   «About ANSI», besøkt 10. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.iso.org, besøkt 7. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.copant.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «About ANSI». Besøkt 10. desember 2018.

Se også
-------

* ASCII
* ANSI C
* ANSI-SPARC

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) ANSI standards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Midje-hofte-forhold** er et mål som brukes for å vurdere en persons risiko for å utvikle ikke-smittsomme livsstilssykdommer, slik som diabetes og hjerte- og karsykdommer. Et annet mål som ofte brukes for dette er kroppsmasseindeks (KMI), body mass index (BMI) på engelsk.

Målemetode
----------

Man måler midje-hofte-forholdet til en person ved at denne personen står oppreist. Et målebånd legges mellom nederste ribbeins er laveste punkt på siden av kroppen og hvor hoftebenet stikker ut. Midt mellom disse punktene bruker man et målebånd for å måle midjeomkretsen. Deretter legger man målebåndet rundt hoften (der man er bredest).

Ratioen
-------

Forholdet mellom midjeomkretsen og hofteomkretsen bør ifølge WHO ligge under 85 hos kvinner og under 90 hos menn for å unngå metabolske komplikasjoner. Både midje- og hofteomkrets er påvirkes av alder og etnisitet. Noen etniske grupper har ifølge WHO mer visceralt fett ved en lavere kroppsmasseindeks og mindre midje-hofte-forhold enn andre etniske grupper. International Diabetes Federation (IDF) har gitt anbefalinger om ulike grenser for midje-hofte-omkrets blant ulike etniske grupper.

Referanser
----------

1. ↑  World Health Organization (2011). «Waist circumference and waist–hip ratio Report of a WHO expert consultation, Geneva, 8-11 December 2008» (PDF). Besøkt 19. mars 2015.
**ISO 8859-1**, mer formelt **ISO/IEC 8859-1:1998 Information technology -- 8-bit single-byte coded graphic character sets -- Part 1: Latin alphabet No. 1** eller mindre formelt **Latin-1** er del 1 av ISO/IEC 8859, en standard for koding av tegn i Latinske alfabet. **ISO 8859-1** omfatter alle ASCII-tegn pluss de fleste spesialtegn brukt i vesteuropeiske språk. Standarden er grunnlaget for to svært vanlige og sterkt beslektede tegnsett: **ISO-8859-1** (merk den ekstra bindestreken) og Windows-1252. Begge disse tegnsettene tilordner egne tegn i tillegg til **ISO 8859-1**.

  


| ISO/IEC 8859-1 |
| --- |
|  | x0 | x1 | x2 | x3 | x4 | x5 | x6 | x7 | x8 | x9 | xA | xB | xC | xD | xE | xF |
| 0x | *ikke brukt* |
| 1x |
| 2x | SP | ! | "| # | $ | % | & | ' | ( | ) | \* | + | , | - |. | / |
| 3x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | : | ; | < | = | > | ? |
| 4x | @ | A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O |
| 5x | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | [ | \ | ] | ^ | \_ |
| 6x | ` | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o |
| 7x | p | q | r | s | t | u | v | w | x | y | z | { | | | } | ~ |  |
| 8x | *ikke brukt* |
| 9x |
| Ax | NBSP | ¡ | ¢ | £ | ¤ | ¥ | ¦ | § | ¨ | © | ª | « | ¬ | SHY | ® | ¯ |
| Bx | ° | ± | ² | ³ | ´ | µ | ¶ | · | ¸ | ¹ | º | » | ¼ | ½ | ¾ | ¿ |
| Cx | À | Á | Â | Ã | Ä | Å | Æ | Ç | È | É | Ê | Ë | Ì | Í | Î | Ï |
| Dx | Ð | Ñ | Ò | Ó | Ô | Õ | Ö | × | Ø | Ù | Ú | Û | Ü | Ý | Þ | ß |
| Ex | à | á | â | ã | ä | å | æ | ç | è | é | ê | ë | ì | í | î | ï |
| Fx | ð | ñ | ò | ó | ô | õ | ö | ÷ | ø | ù | ú | û | ü | ý | þ | ÿ |

Verdiene 00-1F, 7F, og 80-9F er ikke definert i ISO 8859-1.
Merk at den franske ligaturen *œ* ikke er en del av tegnsettet.

Se også
-------

* ISO 8859

Eksterne lenker
---------------

ISO/IEC 8859-1:1998 Information technology -- 8-bit single-byte coded graphic character sets -- Part 1: Latin alphabet No.
***Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects*** er et videospill som ble publisert av Electronic Arts den 13. oktober 2005. Spillet er tilgjengelig på X-box, GameCube, PlayStation 2, PSP og DS.

Videospillet er basert på en Marvel-tegneserie med samme navn, og spilleren møter en rekke Marvel-karakterer som for eksempel Captain America, Daredevil, Doctor Doom, Elektra, Human Torch, Iron Man, Magneto, Spider-Man og Wolverine. I spillet er det om å gjøre å vinne en storslagen krig som herjer i Marvel-universet. Det er mulig å velge om man vil være superhelter som Spiderman, Iron Man eller Wolverine. Superhelten skal kjempe mot en hær av "imperfects" som prøver å ta over universet.

Spillet kan også spilles på Internett enten alene, eller mot andre spillere.

Handling
--------

Spillet begynner med at "The Thing" oppdager fremmede inntrengere som ødelegger en bro. The Thing kjemper seg mot broen, og oppdager en annen fremmed som har samme styrke som ham, og avslører at de ikke ønsker å ta over menneskeheten. Men de ønsker seg noe som menneskene har. The Thing kjemper seg gjennom byen, og beseirer alle motstanderne han klarer. Hele byen får snart vite om invasjonen, og oppdager at romvesen har klart å beseire Captain America, The Punisher og Hulk.

I mellomtiden får Wolverine også høre om invasjonen. Han reiser til Avengers Mansion, som ogs¨er infisert av romvesener. Wolverine kjemper seg gjennom herskapshuset og finner The Wink som stjeler informasjon fra Avengers-datamaskinen. Wolverine slåss mot The Wink, og beseirer henne enkelt. Men Daredevil oppdager at også Elektra er under kontroll av romvesenene.

Referanser
----------

1. 1 2  «Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects». *Marvel Database*. Besøkt 14. februar 2016.
2. ↑  «Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects (PlayStation 2)». *IGN*. Besøkt 14. februar 2016.
3. ↑  «Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects». *Metacritic*. Besøkt 14. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Marvel Nemesis: Rise of the Imperfects* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Tindesølje i forgylt sølv fra Bykle i Aust-Agder. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1897-0571.
Tindesølje eller taggesøljei sølv fra Tinn I Telemark. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum.
**Tindesølje** eller taggesølje er en rund sølje med utstående tinder eller tagger. Den er støpt i sølv eller i kobberlegeringer. Tindesøljer i sølv er ofte forgylt. Formen kan variere fra en enkel ring besatt med tinder og til større gjennombrutte plater som minner om slangesøljer.

Tindesøljer og bolesøljer er de søljetypene som er oftest nevnt i skifter i Telemark fra slutten av 1600-årene,, og Rikard Berge mener at noe jordfunn av tindesøljer i Seljord kan peke tilbake på senmiddelalderen. Tindesøljer har vært mye brukt i Telemark, Setesdal og Ryfylke, og de var vanlige i Hardanger og Nord-Hordaland.

Litteratur
----------

* Berge, Rikard. (1925): *Norskt bondesylv*. Risør. Opptrykk utgitt av Noregs Boklag 1975. ISBN 82 522 0102 4
* Fossberg, Jorunn, (1991): *Draktsølv*. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-07340-8

Referanser
----------

1. ↑  Fossberg 1991, s. 135.
2. ↑  Berge 1925, spalte 372.

Eksterne lenker
---------------

* Se tindesøljer eller taggesøljer i DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Erik Bye  Foto: Redningsselskapet, Ingar Bie 
**«Anna Lovinda»** er en av Erik Byes mest kjente viser. Inspirasjon til sangen fikk Bye fra en gravstein på kirkegården i Westport, ifølge «Norsk visebok», en liten fiskerlandsby på Ny-Englandkysten. Der sto det (ifølge introen til Byes egen innspilling av sangen): «Her hviler Anna Lovinda, død 12. april 1872, 20 år gammel. Hun var enke etter kaptein Ebenezer Hunt, som gikk ned med sitt skip samme år, 25 år gammel». 

Erik Bye var foruten å være forfatter og visedikter, også kringkastingsmann, og sto i mange år i et nært samarbeid med Alf Prøysen og Otto Nielsen. Sangen om «Anna Lovinda» er skrevet i 1960. Helge Borglund har også sunget denne på *Frem fra Glemselen kap.14*

Slektsgranskere har prøvd å lokalisere grava til Anna Lovinda, men har ikke funnet ikke funnet noen spor. En mulighet er at det er Westport i Massachusetts heller enn Westport i Connecticut og at den omtalte kirkegården er på Westport Point.

Referanser
----------

1. ↑  «Erik Bye og sangen "Anna Lovinda" - Slektsforum». *slektogdata.no*. Besøkt 14. juli 2023.
Mellanmarviken mot nord fra Krampan, juli 2009
**Nedre**, **Mellan-** og **Övre Marviken** er tre lange og smale innsjøer i Södermanland, Sverige, som strekker seg i nord-sørlig retning. Nedre Marviken ligger i Strängnäs kommune, Övre Marviken i Gnesta kommune, og Mellanmarviken i begge kommunene.

De tre innsjøene har, via Visnaren og Råckstaån, forbindelse med Mälaren. Marviken-innsjøene ligger i en sprekkedal, som i sør fortsetter med innsjøen Klämmingen i Gnesta kommune, som via Trosaån munner ut i Østersjøen. Deler av Mellanmarviken og Övre Marviken ligger i Marvikarnas naturreservat, som også inneholder et fuglevernsområde.

De tre innsjøene kalles Övre, Mellan- och Nedre Marviken basert på vannflatenes nivå over havet. Övre Marviken ligger lengst sør av innsjøene, og Nedre Marviken lengst nord.

Marviken-innsjøene er populære for kanopadling, og vinterstid for langdistanse skøyteløp. Motorbåttrafikk på innsjøene er forbudt. Sörmlandsleden passerer Marviken-innsjøene.

Eksterne lenker
---------------

Marvikarnas naturreservat


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Yan Yan** (forenklet kinesisk: 严颜, tradisjonell kinesisk: 嚴顏, pinyin: *Yán Yán*, Wade-Giles: *Yen Yen*; stilnavn: 希伯 / *Xibo*) var general for Shu Han-riket i de siste årene av Handynastiets tid og begynnelsen av De tre rikers tid i kinesisk historie. 

Yan begynte sin militære karriere som general under krigsherren Liu Zhang i provinsen Yi.

I litteraturen
--------------

I Luo Guanzhongs historiske roman *Romansen om de tre riker* ble Yan Yan nedkjempet og tatt til fange av Zhang Fei i 212 under kampene som endte med Liu Beis overtakelse av provinsen Yi. Yan nektet å underkaste seg og rettet sterke anklager mot Liu Bei, noe som gjorde Zhang Fei rasende. Zhang ville henrette ham, men ombestemte seg etter å ha grunnet over Yans imponerende lojalitetssans. Zhang frigav i stedet Yan og lykkedes i å overtale ham til å slutte seg til Liu Beis styrker.

Yan dukker også opp i et senere kapittel av verket under Slaget ved Dingjunfjellet, der han meldte seg til frivillig tjeneste for å lede angrepet på fiendtlige styrker anført av Cao Cao.

Litteratur
----------

* Rafe de Crespigny: *A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*. Brill, 2007. s. 941. ISBN 978-90-04-15605-0.
**Frederik Christian Kaas** (født 1. desember 1727 i København, død 28. mars 1804 samme sted) var en dansk admiral, kammerherre og godseier, og bror til admiral Ulrik Christian Kaas.

Han var sønn av admiral Ulrik Kaas (d. 1746), og trådte inn i Marinen som sekondløytnant i 1747, ble premierløytnant 1753, kapteinløytnant 1755, kaptein 1758, kommandørkaptein 1767, kommandør 1775, kontreadmiral 1781, viseadmiral 1790 og virkelig admiral 1800. I 1772 ble han kammerherre. Etter utnevnelsen til offiser fikk han i oppdrag å studere skipskonstruksjon. Han reiste utenlands i denne sammenhengen i perioden 1752–1756 sammen med løytnant Frederik Michael Krabbe; de besøkte England, Frankrike, Italia og Holland.

I 1756 kommanderte han fregatten *Hvide Ørn*. I 1756 deltok han med kommandør Adam Frederik Lützow i en middelhavsreise med orlogsskipet *Island*; både sjef og nestkommanderende døde om bord, og Kaas førte skipet hjem. I perioden 1757–1764 var han sjef for forskjellige fregatter, mest i Middelhavet. Den 7. januar 1765 ble han gift på Constantinsborg med Sophie Elisabeth Charisius (født 25. januar 1743 død 9. september 1769, datter av konferensråd Constantin August Charisius til Constantinsborg (født 1712, død 1776) og Kirstine født baronesse Güldencrone. 1765–1766 deltok han på en diplomatisk misjon til Marokko, 1769 var han sjef for linjeskipet *Mars*.

Den 11. september 1771 ble han i Bøstrup Kirke gift med Edele Sophie Kaas (født 10. mai 1747, død 22. oktober 1800), datter av generalmajor Otto Ditlev Kaas (1719–1778) og Dorothea Sophie von Eickstedt (1714–1764). Samme år avløste han admiral Gaspard Frédéric de Fontenay som sjef for Søkadetkorpset; i denne stillingen ble han til 1781, da han ble utnevnt til Holmens sjef som overekvipasjeemester. Som sådan virket han til 1792.

I 1792 ble han 3. militærdeputert i Admiralitets- og Kommissariatskollegiet. I 1794 avanserte han til 2. og 1796 til 1. deputert. I 1795 og 1796 var han også sjef for eskadrer som opererte i Østersjøen. Gjennom sin andre hustru ble han eier av Nedergaard på Langeland. Han ble hvit ridder i 1780 og døde 28. mars 1804. Han er begravet i Bråby kirke. Det finnes et maleri av Peder Als fra 1752 (Frederiksborgmuseet, tidligere feilaktig antatt å være et portrett av broren) samt malerier av Jens Juel (Orebygård, Nedergård, Nysø og Gisselfeld) og en pastell.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics, genealogics.org person ID I00005676, oppført som Fredrik Christian Kaas til Nedergaard[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Frederik\_Christian\_Kaas[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
Golden Bay på Sørøya.
Farewell Spit (landtungen på toppen av bildet) og Golden Bay.
**Golden Bay** er en grunn bukt i den nordvestlige delen av Sørøya på New Zealand. Den ligger sørvest for Cooksundet vest for Tasman Bay. Nord for bukten ligger Farewell Spit, som er det nordligste punktet på Sørøya. Aorere og Takaka renner ut i bukten fra sør.

De vestlige og nordlige delene av bukta er stort sett ubebodd. På sørkysten ligger byene Takaka og Collingwood, samt Abel Tasman nasjonalpark.

Bukta ble oppdaget av Abel Tasman i 1642. Etter at han hadde mistet fire av sine menn i et slag med de lokale maoriene ga han bukta navnet *Murderers' Bay*. James Cook anså i 1770 at Golden Bay var en del av Tasman Bay (Blind Bay), men rettet feilen på sin andre reise i 1773, og endret navnet til *Murderers' Bay* etter hendelsen i 1642. D'Urville endret navnet til *Massacre Bay*, et navn som ble beholdt helt til den europeiske bosettingen begynte. Etter at kull ble oppdaget i Takaka i 1842 ble bukta en tid kalt *Coal Bay*, og etter gullfunn i Collingwood i 1857 ble navnet *Golden Bay*.

Referanser
----------

1. ↑  Hare, McLintock, Alexander; Hutt. George William Grindley, M.SC. New Zealand Geological Survey, Lower; Taonga, New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu. «GOLDEN BAY». *www.teara.govt.nz* **(engelsk)**. Besøkt 27. april 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Yan Song** (kinesisk: 嚴嵩; pinyin: *Yán Sōng*; født 1480 i fylket Fenyi i provinsen Jiangxi i Kina, død 1567), stilnavn: *Weizhong* (惟中) eller *Jiexi* (介溪), var en korrupt storsekretær under Ming-dynastiet som endte opp som hjemløs tigger.

Yan var også dikter, og hans verker finnes i «Samlingen i Ling fjellhus» (鈐山堂集, *Lingshantang Ji*).

Yan Song var statsminister under Jiajing-keiseren. Han og hans sønn Yan Shifan dominerte hoffet med stilltiende aksept fra den beundrende monarken som unndro seg sine oppgaver som keiser og brukte mye av sin tid til sensuelle nytelser og taoistisk kult. Under Yan Song forfalt riket til moralsk dekadense og korrupsjon, der rettskafne embedsmenn ble skjøvet til siden og rikets styrke ble tappet. Yan Songs rikdom skal ha vært så stor at den kunne måle seg med keiserens. Han var også åpent korrupt, ved blant annet å helt åpent solgt regjeringsembeder.

Men hans korrupsjon og svik utløste etterhvert så meget indignasjon blant rettskafne mandariner og skaffet ham mange politiske motstandere. Yan Song falt til sist fra makten, og døde i fattigdom ikke lenge etter det. Hans sønn, Yan Shifan, ble henrettet for å ha samarbeodet med japanske sjørøvere som herjet langs kystene.

En kinesisk opera handler om ham: «Slå Yan Song» (打嚴嵩 Dǎ Yán Sōng).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN **·** NLA **·** CiNii
 |
**Fredrik Adolf Haslund** (født 17. mars 1810 i Frederikshald, død 3. april 1886 i Christiania) var en norsk teolog og skoledirektør i Christiania.

Han var sønn av kjøpmann Hans Fredrik Haslund (død 1822) og Adolfine Christine Conradi (1784–1863), og var gift i første ekteskap med Anne Marie Caroline Sophie Juel (1811–1848), datter av proprietær og skipsreder Anders Juel. I annet ekteskap var han gift med Alvilde Hervora Arntzen (1816–1889).

Etter teologisk embedseksamen i 1835 ble han lærer ved Christiania Borgerskole, der han i 1839 ble inspektør og bestyrer frem til 1860. Han var skoledirektør for Christiania stifts vestre distrikter fra 1860 til 1876.

Haslund var også forlikskommissær i periodene 1845–1865 og fra 1876 til sin død, og styremedlem i Christiania Sparebank 1867–78.

Han var frimurer av høyeste grad og ble ridder av Karl XIIIs orden i 1874, fikk Medaljen for borgerdåd i sølv i 1866 og ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1876.

I 1896 ble Frederik Haslunds gate i Oslo oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Norsk biografisk leksikon, oppført som Fredrik Adolf Haslund, Norsk biografisk leksikon ID Fredrik\_Haslund, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Aftenposten 3. april 1886, nekrolog
* Fredrik Haslund i Norsk biografisk lekikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Skarvanes
**Skarvanes** (IPA: [ˈskaɹvaneːs], dansk: *Skarvanæs*) er en bygd på Sandoy, en av Færøyene. Skarvanes ligger i Húsavíkar kommuna. 1. januar 2010 hadde Skarvanes 6 innbyggere, mot 7 i 1985. Bygda er første gang nevnt skriftlig i 1404. Bygda var en av de beste plassene for korndyrking i øyriket, men fraflytningen har tatt til.

Fra Skarvanes er det god utsikt til Stóra og Lítla Dímun. Mange av husene benyttes som sommerhus.

Díðrikur á Skarvanesi bodde på Skarvanes (derav navnet), men var født på Stóra Dímun.

Referanser
----------

1. ↑  Hagstova Føroya Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Heimabeiti Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skarvanes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Skarvanes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skarvanes på *faroeislands.dk*

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Frederik Christian Danneskiold-Laurvig** (født 16. november 1681, død 24. juni 1696) var greve av Laurvigen (Larvik). 

Frederik Christian ble døpt den 17. november 1681 som sønn av Norges stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve og hans tredje hustru Antoinette Augusta von Aldenburg. Som eldste overlevende sønn arvet han tittelen greve av Laurvig. I 1691 kom han på det nyopprettede *Det ridderlige Akademi* i København, to år senere ble han kammerherre. I 1694 reiste han utenlands for å studere ved Universitetet i Utrecht. 12. mai 1696 fikk han pass til hjemreisen, men døde allerede måneden etter i Köln av et slagtilfelle. Den 23. september samme år ble han bisatt fra Vor Frue i København.

Tittelen greve av Laurvig overgikk til broren Ferdinand Anton.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  J. V. Teisen og Louis Bobé (1937). «Greverne Danneskiold-Laurvig» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. II: 57.
3. ↑  Eriksen, av: Ane Ringheim. «Ferdinand Anton Danneskiold-Laurvig (1688–1754)». *Vestfoldmuseene*. Besøkt 3. januar 2020.
**«I Really Love You»** er en amerikansk sang med melodi og tekst av Leroy Swearingen. Den ble opprinnelig spilt inn på plate av hans band The Stereos i 1961.

Senere ble sangen spilt inn som coverversjon av forhenværende Beatle George Harrison. Den ble utgitt på hans studioalbum *Gone Troppo* (Dark Horse Records 1982). Produsenter var George Harrison, Ray Cooper samt Phil McDonald.

Den ble også utgitt på single utleukkende i USA, men lyktes ikke å komme på singlelisten.

Norsk versjon
-------------

Eldar Vågan har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Oddvar Brå». 

### Innspilling

* Vazelina Bilopphøggers. Utgitt på albumet *Gå for gull!* (Slagerfabrikken/Opal SLP 99008 (LP), Slagerfabrikken/Opal SCD 99008 (CD)) i 1987.

Listeplasseringer
-----------------

The Stereos' versjon lå på en femtendeplass på Billboard Hot R&B Sides-listen i 1961 og på en 29.-plass på Billboard Hot 100-listen samme år.

Referanser
----------

1. ↑  allmusic ((( The Stereos > Biography )))
2. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere
3. ↑  «Diskografier og annet go'-stoff for samlere». Arkivert fra originalen 1. april 2008. Besøkt 7. oktober 2009.
4. ↑  allmusic ((( The Stereos > Charts & Awards > Billboard Singles )))