recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Talgje ligger mellom Rennesøy og Fogn
**Talgje** (gammelnorsk Tolga) er en øy i Stavanger kommune i Rogaland, med et areal på 4 km².

For å skille Talgje fra Nord-Talgje, en av Sjernarøyane, blir øyen også kalt **Sør-Talgje**. På denne øyen ligger Talgje kirke, en steinkirke fra middelalderen.

Naturforhold
------------

Talgje er relativt flat, og mesteparten av øya er brukt til jordbruksområder. Rikt jordsmonn og godt lokalklima gir en frodig vegetasjon. Til tross for at mye av øya er oppdyrket finnes det en ganske stor bestand av rådyr.

Historie
--------

Øya har trolig vært befolket langt tilbake. I 1992 ble det gravd ut et hus fra folkevandringstida på øya. Det er også kjent funn fra bronsealder, og en fallos-stein fra jernalderen kan tyde på at øya har vært et religiøst senter i gammel tid. Talgje kyrkje på Gard er en steinkirke i romansk stil datert til ca. 1150. Til litt utpå 1800-tallet stod det ved kirken rester av en grunnmur av et stort hus, dette var muligens en gildehall i middelalderen. I middelalderen var Gard på Sør-Talgje sete for en mektig adelsætt, to av gårdsherrene hadde rang som baron. Den første kjente personen fra denne ætten var baron Gaute Erlingsson (ca. 1220–1288). Her bodde også ridder og råds, som ble drept i en konflikt med hanseatene i Bergen i 1455.

Næringsliv
----------

Som flere andre øyer i Boknafjorden har Talgje en del gartnerivirksomhet, med omfattende dyrking av tomater i drivhus. Det dyrkes også noe blomster, og landbruk setter også sitt preg på landskapet. Øya har også lakseoppdrett. Ellers er det ganske mange som bor på øya som har sitt arbeide i Stavanger-området.

Fastlandsforbindelse
--------------------

30. oktober 2009 fikk Talgje fastlandsforbindelse da den undersjøiske Talgjefjordtunnelen (Finnfast) mellom Rennesøy og Finnøy ble åpnet, med en arm til Talgje. Fram til tunnelen ble åpnet gikk det ferje fra Talgje til Hanasand på Rennesøy og Ladstein på Finnøy. Rennesøy er tidligere blitt bundet til Nord-Jæren med de to tunnelene i Rennfast-systemet.

Talgje hadde barneskole for 1.-7. klasse ut 2008, da ble skolen lagt ned og elevene reiser nå til Finnøy for å gå på skole. Det er nå barnehage i de tidligere skolelokalene.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: Nå er Finnfast åpnet Arkivert 3. november 2009 hos Wayback Machine. (30. oktober 2009)
2. ↑  Stavanger Aftenblad: Øya Talgje er nå landfast (24. oktober 2008)

Eksterne lenker
---------------

* Velkommen til Talgje
* Talgje Info

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Dingjun Shan*** (tradisjonell kinesisk: 定軍山, forenklet kinesisk: 定军山, pinyin: *Dìngjūn Shān*) er en kinesisk film fra 1905, redigert av Ren Jingfeng (任景丰). Filmen ble laget av Fengtai Photography i Beijing Den tok utgangspunkt i en hendelse i Luo Guanzhongs historiske roman *Romansen om de tre riker*, med Tan Xinpei (forenklet kinesisk: 谭鑫培; tradisjonell kinesisk: 譚鑫培) iden viktigste rollen. 

Filmen bestod av et opptak av en Beijingoperaforestilling om slaget ved Dingjunshan, og er den eldste kinesiske film laget.

Det eneste eksemplar ble ødelagt i brann sent i 1940-årene.

Referanser
----------

1. ↑  Hu, Jubin (2003). *Projecting a nation: Chinese national cinema before 1949*, Hong Kong University Press, p 39.
2. ↑  Zhang, Yingjin & Xiao, Zhiwei (1998). "The Fifth Generation" in *Encyclopedia of Chinese Film*. Taylor & Francis, s. 128. ISBN 0-415-15168-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dingjun Shan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Ivar Olavsson** var en norsk geistlig og en av Håkon V Magnussons fremste rådgivere tidlig på 1300-tallet. Han nevnes tidligst som kongens sendemann til de svenske hertugene Erik og Valdemar i 1307 og var da kannik og medlem av domkapittelet i Bergen. I 1308 ble han utnevnt av Håkon til kansler for det mindre segl (sekretet), var fra samme tidspunkt medlem av kongens råd og var fullmektig for kongen på viktige sendeferder til den danske kongen i 1308 og 1311 og til den skotske kongen 1312–1313. I 1314 ble Ivar utnevnt til Norges rikes kansler og samtidig til prost og formann for prestekollegiet ved Mariakirken i Oslo, som etterfølger etter Åke kansler. Samme år bestemte Håkon at kanslervervet skulle være knyttet til prostevervet ved Mariakirken «til evig tid». Denne ordningen holdt seg med noen avbrytelser frem til reformasjonen. Blant annet var erkebiskopen i Nidaros kansler flere ganger i perioden. Ivar var etter alt å dømme kong Håkons viktigste rådgiver i resten av hans regjeringstid. På kongens dødsleie på Tunsberghus i 1319 var Ivar den første av de åtte herrene, etter alt å dømme fremtidige formyndere, som avla ed på å opprettholde kongens bestemmelser om riksstyret. Det ble fastsatt at kansleren skulle lede riksrådet som skulle styre landet under en umyndig tronarving. Ivar er nevnt først blant de herrene etter kongens død samme år sluttet avtale om kongefellesskap med Sverige og beseglet avtalen med riksrådets segl. En del kan tyde på at Ivar Olavsson ble skjøvet til side etter Håkons død av kretsen rundt hertuginne Ingebjørg, selv om han ikke nødvendigvis ble avsatt som kansler.

Ivars fødsels- og dødsår er ikke kjent. Som kannik hadde han sannsynligvis universitetsstudier i utlandet bak seg.

Litteratur
----------

* Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Kragerøskjærgården, Bærøy rett øst for Kragerø sentrum.
**Bærøy** er den fjerde største øya i Kragerø kommune, med et areal på 2,68 km². Høyeste punkt er Bærøykjerringa med 68 moh. 
Øya ligger 1,5 km rett øst for Kragerø sentrum, og har fergeforbindelse som opereres av Kragerø Fjordbåtselskap. Overfarten med fergen tar ca. 10 minutter. 
Fastboende: 96.
Bærøy er med sine 520 sommerbeboere Kragerøs mest bebodde øy på sommeren.

På Gulodden på øyas vestside ligger et kvartsbrudd. Dette var i drift mellom 1907 og 1982. Senere gjort om til hyttefelt med 29 hytter, 1 mindre og et større leilighetsbygg. Utbygger var Stor-Oslo med Arild Rygg. På Bærøy er det åtte kilometer veier og stier.

Litteratur
----------

* Utarbeidet av en komité, *Sannidal og Skåtøy: Gårds- og slektshistorie for Skåtøy*, Naper, Kragerø, 1950 (Ebok fra bokhylla.no)
* Kragerø skolestyre, *Skole-glimt : trekk fra grunnskolens historie i Sannidal-Kragerø-Skåtøy : 1739–1989 : fra tavle og griffel - til edb og data*, Kragerø 1989, (Ebok fra bokhylla.no)
* Larsen, Sigbjørn, *Mellom holmer og skjær*, Østre Øydistriks Vel, Kragerø 1993, ISBN 82-992934-0-5 (Ebok fra bokhylla.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Horta**, også kalt **Hortavær**, er et fiskevær i Leka kommune nord i Trøndelag. Været ligger ca. 10 km nordvest for Leka og består av ca. 300 øyer, holmer og skjær. 

På en av disse, Lægern, 65°14′4″N 11°22′15″Ø, forliste skonnerten «India» desember 1905.

I dag gjenstår det noen bygninger på hovedøyene Burøya (Ytterøya) og Vågøya (Innerøya). Stedet var i sine glansdager ett av Ytre Namdals største dunvær med over 2000 opparbeidede reirplasser.

I Horta var det bedehus, skole, fiskemotaksanlegg, butikk, poståpneri og dampskipsekspedisjon. En periode hadde man også telefoniforbindelse over radiosamband til Rørvik. Det var også fasttelefonforbindelse med sjøkabel mellom de to bebodde øyene.

Horta ble avfolket i perioden 1965–1971. Siste skoledag på Hortavær skole var i 1966. Det var da en elev og en lærer ved skolen.

Horta naturreservat og Horta dyrefredningsområde ble begge opprettet i 2003.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsside om Horta Arkivert 8. oktober 2007 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Karmelittene Johannes av Korset og Teresa av Ávila sammen om å tilbe jomfru Maria i hennes rolle som «Jomfruen av Karmel», karmelittenes beskytter. Maleri av Juan Rodríguez Juárez (1675–1728)
***Åndelig sang*** (*Cántico Espiritual*) er en kristen tekst fra 1584, skrevet av den spanske helgenen og kirkelæreren Johannes av Korset (1542–91). Teksten består både av Johannes' dikt med denne tittelen, og en omfattende forklaring til diktet. Teksten er i sjangeren «brudemystikk» innenfor kristen mystikk, hvor forholdet mellom sjelen og Kristus fremstilles som et kjærlighetsforhold.

Bibliografi
-----------

* *Åndelig sang*. Oversettelse ved Frøydis Wiik i samarbeid med karmelittnonnene i Tromsø og karmelittene i Norraby; innledende essay av Alf van der Hagen. Bokklubben, 2013. (Verdens Hellige Skrifter; 79). ISBN 978-82-525-8282-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Borgan** er ei øy og ei bygd i Nærøysund kommune i Trøndelag. Øya tilhører øygruppa Vikna, og arealet er 6,2 km².

Borgan er ei lav øy; det høyeste punktet på øya er Trollskardstindan på 89 meter over havet. Øya ligger like øst for Kalvøya og vest for Ytter-Vikna. På øya er det funnet spor av bosetning fra vikingtiden.

Borgan er en del av Borgan og Frelsøy Naturreservat.

Bygda Borgan ligger på sørøstsida av øya og er den vestligste bosetninga i kommunen.

Fergekaia på Borgan
Det er fergeforbindelse fra Borgan til Ramstadlandet på Ytter-Vikna og Fv509 som går til Austafjord. Fra Ramstadlandet er det 6,5 km til Austafjord, og 36 km til Rørvik. 

Fra fergekaia på Borgan går det kommunal vei nordover til Risøyvika, sundet som skiller Borgan fra Kalvøya, og sørover til rundt 1 km sørvest for fergekaia. 

Borgan er et gammelt post-, handels- og dampskipsanløpssted i Vikna. 

Borgund i Namdalen poståpneri ble opprettet 1.7.1902. Navnet ble endret til Borgann i 1939. I 1973 ble statusen endret til postkontor. Postkontoret 7930 Borgann ble nedlagt 30.04.1996.

Borgan var et av anløpsstedene for den gamle lokalbåten Vikna.

Borgan er også et av de gamle skolestedene i Vikna. Skolen ble nedlagt i 1980, og elevene ble overført til Austafjord skole. Skolebygninga står fortsatt. 

På Borgan er det ei gjestehavn

Borgan har 20 innbyggere pr. 1. januar 2021

Se også
-------

* Ferjesambandet Borgan–Ramstadlandet
* Borgan og Frelsøy naturreservat og dyrelivsfredning

Referanser
----------

1. ↑  Borgan på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Borgan, Bjarne (1969). *Viknaboka: Austafjord - Binnerøy*. Rørvik: Vikna historielag. s. 241-209.
3. ↑  Fjær, Olav (1953-) (1995). *Forandring, avvikling og utvikling: Viknahistorie i et nøtteskall*. Dragvoll: Geografisk institutt, Universitetet i Trondheim.
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑   (PDF) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  «Borgan». *www.norskhavneguide.no* **(engelsk)**. Besøkt 4. august 2021.
8. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2021». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 30. juni 2021. [*død lenke*]

Litteratur
----------

* Tretvik, Aud Mikkelsen (2003). *Landskap og levemåte i små kystsamfunn. Tarva i Bjugn og Borgan i Vikna ca. 1865–2000*. Rapport i botanisk serie. 4. Trondheim: NTNU Vitenskapsmuseet. ISBN 82-7126-671-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**August Thorvald Deinboll** (født 14. juni 1810 i Holmestrand, død 25. april 1900 i Tysnes) var en norsk prest og kvinnesaksforkjemper. 

Deinboll var teolog og ble kjent for sitt engasjement i sosiale spørsmål og som forkjemper for kvinners rettigheter. Han var den første ordføreren i Dverberg kommune. Han var sogneprest i Strømsø og Tangen (Drammen) fra 1864 til 1881. Deinboll var særlig opptatt av kvinners økonomiske uavhengighet og ble gjennom kontakten med kvinnesaksbevegelsen også en forkjemper for kvinners stemmerett.

Han ble utnevnt til æresmedlem i Norsk Kvinnesaksforening i 1896, som foreningens andre æresmedlem etter Camilla Collett. Gina Krog omtalte Deinboll som «en varm ven af kvindernes sag» og «en af de vise oldinge, man læser om i de gamle bøger, men som man sjelden ser, der steg frem for folket og lagde sit ord i vegtskaalen, naar de moralske værdier skulde veies».

Referanser
----------

1. ↑  *Dverbergfolket og kirka*. Dverberg menighetsråd. 1993. s. 109. ISBN 8290412940.
2. ↑  Drammen Byleksikon
3. ↑  August Thorvald Deinbolt - Store norske leksikon
4. ↑  *Dagbladet*  31. mai 1896
5. ↑  *Nylænde* 1897 s. 183 og 1900 s. 146

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Spesiell skjebne, men dette har et veldig lokalt preg. Dokumenterfilm fortsatt til klipping etter åtte år?*
**Per Herold Andreassen** (født 9. februar 1957 i Tromsdalen, død 18. februar 2015), bedre kjent som **«Per Parker»**, var en byoriginal og rusmiddelmisbruker i Tromsø.

Han begynte på barneskolen i Tromsdalen men vokste senere opp på Senja. Da han var 15 år gammel flyttet han tilbake til Tromsø og gikk et halvt år på yrkesskole. Han fikk jobb som sjømann, og reiste et år på havet. I løpet av dette året prøvde han hasj for første gang, på en klubb i København.

Han dro tilbake til Tromsø og tok eksamen som skipselektriker. I en alder av 19, injiserte han amfetamin for første gang. I 1984 begynte han på heroin.

Det går mange ville historier om opphavet til navnet «Per Parker», men ifølge Andreassen selv kom det ganske enkelt av at han ble lei av å kjøre rundt på kompisene sine i hasjrus, så han parkerte bilen og sluttet å kjøre.

På begynnelsen av 2000-tallet var han rusfri og gikk på metadon. Andreassen sa ja til å delta i dokumentarfilmen *Parkert* om seg selv, for å advare unge mennesker mot å gjøre de samme feilene som ham. Filmen er pr. 2015 fortsatt under produksjon.

Han ble diagnostisert med kronisk obstruktiv lungesykdom i 2013-2014. Andreassen døde 18. februar 2015 på sykehuset, og ble bisatt i Ishavskatedralen 3. mars. Violet Road-medlemmene Hogne Rundberg og Kjetil Holmstad-Solberg spilte i begravelsen. Tromsøs ordfører Jens Johan Hjort prioriterte å komme i begravelsen fremfor å være med på åpningen av nytt politihus, og skrev senere et minneord.

Referanser
----------

1. ↑   www.itromso.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Angrer på mye jeg har gjort
3. ↑  Per "Parker" Andreassen er død
4. 1 2 3  Bylegenden Per Parkér Andreassen sovnet inn onsdag
5. ↑  Per «Parker» er rusfri
6. ↑  Prosjekt: Parkert - Nordnorsk Filmsenter
7. ↑  Folk har vært veldig snille med meg, men det er ikke noe positivt med «Per Parker»
8. ↑  De første klippene fra filmen om Per «Parker»
9. ↑  Trenger penger for å fullføre Per Parker-filmen
10. ↑  «Når du er borte, står vi fattigere tilbake»
11. ↑  Prioriterte Per Parker
12. ↑  Kjære Per!

Eksterne lenker
---------------

* *Parkert* - En portrettdokumentar om Per "Parker" Andreassen. Fortalt av han selv, hans venner, familie og totalt fremmede. - Facebook
**Geisnes** er ei bygd og et fergested i Nærøysund kommune i Trøndelag. Geisnes ligger på sørsida av Kvisten, som er en fjordarm til Foldafjorden. Ferjestedet ligger 12,5 km nordvest for Salsbruket (Fv776).

Geisnes er fergested for fergeforbindelsen Hofles – Geisnes – Lund.

Geisnes er nevnt i *Historisk-geographisk beskrivelse over kongeriget Norge (Norgesveldi) i middelalderen* av P.A. Munch (1849). Geisnes har navn etter det lange neset som utgjør skillet mellom Kvisten i nord og innløpet til Opløyfjorden i sør.

Buøy gård 
Ved Geisnes ligger Buøya, som er et gammelt handels- og poststed i Ytre-Namdal. Buø Poståpneri ble opprettet 01.07.1883. Navnet ble endret til Buøen i poststedsfortegnelsen fra 1894, og ble endret til Buøy fra 01.10.1921. Poståpneriet 7955 Buøy ble nedlagt 01.01.1972.

På Buøya ligger *Buøy gård som* vært i Sverdrup-slekten helt tilbake fra 1830-tallet, da Buøya ble kjøpt av Peter Jacob Sverdrup som blant annet drev med gårdsdrift, butikk, samt kjøp og salg av fisk på stedet. 

Fv776 starter på Geisnes og går via Salsbruket sørøstover til Høylandet (59 km) der den møter Fv17 (Kystriksveien). 

Mellom Geisnes og Salsbruket ligger grendene Ospvika, Sørenmoen, Buøysetra og Sandvika.

Grunnkretsen har navn etter grenda Sørenmoen, og Sørmo grunnkrets har 26 innbyggere pr. 1. januar 2021. 

Grunnkretsen grenser til Salsbruket i sørøst og til Skaga i nord.

Referanser
----------

1. ↑  Munch, Peter Andreas (1849). *Historisk-geographisk beskrivelse over kongeriget Norge (Noregsveldi) i middelalderen* **(dansk)**. W. Gram.
2. ↑   (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 30. juli 2021. Besøkt 5. august 2021.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2021». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 5. august 2021. [*død lenke*]
**Bells teorem** er et tankeeksperiment innen kvantemekanikk som skal bevise at den er en god beskrivelse av virkeligheten, og ikke bare en meget nøyaktig regnemåte. John Stewart Bell presenterte i 1964 sitt berømte teorem, som var en målbar test for å se om kvantemekanikken hadde rett, eller om verden kunne beskrives av en "klassisk" teori med skjulte lokale variable som Einstein, Podolsky og Rosen foreslo med EPR-paradokset.

Bell satte opp et tankeeksperiment hvor fotoners polarisasjon i en singlet tilstand skulle måles i forskjellige vinkler. En singlet tilstand for fotoners polarisasjon er en tilstand hvor fotonene alltid har motsatt polarisasjon etter at de har blitt målt i samme vinkel. Måles fotonenes polarisasjon i forskjellige vinkler for hvert foton, får man ikke alltid motsatt resultat, men man får en fordeling av resultater. Siden fotonene er "påvirket" av hverandre, sammenfiltret, er det en statistisk korrelasjon mellom måleverdiene til fotonene.

Bells store bidrag var å finne en øvre grense for denne korrelasjonen for alle skjulte lokale variable teorier. Han regnet også ut hva verdien for korrelasjonen var i standard kvantemekanikk, og den var større enn den øvre grensa for alle skjulte lokale variable teorier. Denne øvre grensa er uttrykt ved Bells teorem. Dermed viste han at kvantemekanikken og skjulte lokale variable teorier ikke begge kunne være sanne, og hadde laget et eksperiment som kunne måle naturen og bestemme hvilken teori som var den korrekte. 

I eksperimentelle tester som fulgte Bells tankeeksperiment (med kvanteforvikling av fotoner i stedet for elektroner), demonstrerte John Clauser, Stuart Freedman (1972) og Alain Aspect et al. (1981) at spådommene fra kvantemekanikken er korrekte i denne forbindelse. Dvs. at Bells teorem er brutt og skjulte lokale variable teorier ikke kan beskrive naturen.

Referanser
----------

1. ↑  J.S. Bell, *On the Einstein-Podolsky-Rosen paradox*, Physics 1 (1964), 195-200
2. ↑  Zeeya Merali (27. august 2015). «Quantum 'spookiness' passes toughest test yet». *Nature* (525): 14–15.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Gyldenlær som veggbekledning på herregården Rosenholm i Danmark. Tapetet er utført i Brussel omkring 1700.
**Gyldenlær** eller **gyllenlær** er et kunsthåndverk til interiørdekorasjon. Bruken av gyllenlær i Europa nådde et høydepunkt på 1500 – 1600-tallet, men var vanlig i bruk til ca. 1750. Gyldenlær ble bl.a. brukt til tapeter. Ellers fremstilte man også duker, sengetepper, puter, belter, vesker, messehagel, bokomslag og sogar gulvtepper i gyldenlær. Fremstillingen var tidkrevende og kostbar og billigere fremstillingsteknikker overtok etter hvert så som for eksempel malte tekstiltapeter med de samme mønstrene. Gyllenlærsteknikker var lengst i bruk til trekk på stoler, kister og annet innbo som skulle holde eksklusiv standard. 

Håndverket kan i Europa spores tilbake til maurerne i Spania, og da disse ble fordrevet tok spanjolene opp faget. Fra byen Cordoba spredte faget seg til hele Europa. Mønstrene ble preget av stilmotene i Europa, fra gotikk til rokokko. 

I Nord-Europa var det særlig mange dyktige utøvere av gyldenlærfaget i Nederland. Her er det også bevart en rekke interiører dekorert med gyldenlærtapet. 

Til gyldenlær brukes skinn som er vegetabilsk garvet. Huder fra kalv, kvige, geit eller sau foretrekkes. Hudens narvside (hårsiden) skal vende opp og farges og belegges med bladgull. Mønsteret presses opp fra hudens kjøttside, og deretter fra narvsiden, slik at mønsteret fremstår i relieff. I Holland fant man omkring 1600 en metode for rasjonell produksjon av større kvanta. Skinnet påføres gelatin som blader av gull og sølv festes i. Deretter skal skinnet hvile, før det males med oljefarge. 

Gyldenlær var tidkrevende å produsere, og materialene var kostbare. Produkter dekorert med gyldenlær var derfor forbehold de velstående. 

I dag er gyldenlær å regne som et utdøende håndverk. *Norges Gyllenlærlaug* arbeider for å opprettholde faget og kunnskapen som hører til.

Eksterne lenker
---------------

* Norges gyllenlærlaugs hjemmesider
* Gyldenlær i Rijksmuseum, Amsterdam
* Webside med opplysninger om gyldenlær
* Gyldenlær i Simon van Gijn - museet
* Gyldenlær i Pieterskerk i Leiden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Sesilåmi** var et skirenn fra Brokke i Setesdal til Sinnes i Sirdal. Rennet gikk over en strekning på 52 kilometer, det meste i Setesdal Vesthei - Ryfylkeheiane Landskapsvernområde. Løypas høyeste punkt var over 1000 moh. Vinteren 2024, to uker før renndato, ble det bestemt at rennet avlyses og legges ned for godt. Antall deltakere var veldig lavt i 2023 og prognosene enda dårligere i 2024.

Sesilåmi ble arrangert hvert år siden oppstarten i 1976, med unntak av 1979, 1995, 2010, 2013, 2020, 2021 og 2022. De siste årene før korona-pandemien var det vært rundt 1 000 deltakere men til rennet i 2010, som ble avlyst på grunn av værforholdene i fjellet, var det påmeldt 2800 deltakere. Rennet i 2013 ble også avlyst bare timer før start på grunn av værforholdene.

Løyperekordene er fra 2007 og tilhører Svein Tore Sinnes (2:13:12) og Jorunn Øye (2:39:49).

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad - Sesilåmi er avlyst Arkivert 4. mars 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Gilaøgle** er en øgle som lever i halvørken i det sørvestlige USA og det nordvestlige Mexico. Den er kjent for sitt giftig bitt, og særpregede utseende.

Den er en stor øgle med kraftig kropp, stort hode, korte, men kraftige lemmer, og en kort, tjukk hale. Kroppslengden varierer fra 23–35 cm, og med halen kan den bli 60 cm lang. Tunga er mørk, og kløftet, som hos slanger. Gilaøglen er giftig og leverer giften ved å tygge gjentatte ganger på offeret. Giften er normalt ikke dødelig for mennesker, men dødsfall har blitt rapportert.

Gilaøglen lever for det meste på marka, men kan klatre opp i busker. Den beveger seg sakte, og forsvarer seg ikke uten å bli provosert. Det meste av tiden tilbringes i skjul i hiet til pattedyr, under steiner og i fjellsprekker. Den er dagaktiv om våren når den kommer ut av dvale, men når temperaturen stiger går den over til å være nattaktiv.

Føden består av små pattedyr, reptiler og deres egg, insekter, og egg og unger til fugler som hekker på marka. Den tjukke halen brukes til å lagre fett, og den kan antakelig klare seg med å ete bare 3–4 ganger på ett år.

Paringstiden er om våren og tidlig på sommeren, og da kjemper hannene med hverandre. Hunnene legger egg annet hvert år fra juli til august. Nyklekkede unger er observert om våren, noe som tyder på eggene ligger i jorda 8–10 måneder.

Utbredelsen til gilaøgle omfatter det sørøstlige California, det aller sørvestligste Utah, sørlige Nevada, sørlige Arizona, sørvestlige New Mexico, det meste av Sonora, og det aller nordligste Sinaloa. Innenfor dette området forekommer den fra havnivå i Sonora til nesten 2000 m over havet i New Mexico.

Det er to underarter. Den nordlige *H. s. cinctum* har tversgående, lyse bånd på ryggen, og forekommer i Mojaveørkenen. Den andre underarten *H. s. suspectum* har et nettaktig mønster på ryggen, og overtar lenger øst og sør.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gilaøgle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gilaøgle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Gilaøgle* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Gilaøgle* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gilaøgle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Gilaøgle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Heloderma suspectum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Heloderma suspectum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Heloderma suspectum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* CaliforniaHerps.com: *Heloderma suspectum cinctum* – Banded Gila Monster
* IUCN Red List of Threatened Species: *Heloderma suspectum*

Gilaøgle

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |


1. ↑  Lauterborn, David (3. juni 2011). «The Gila Monster Had a Killer Reputation». *HistoryNet* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2024.
2. ↑  «Drept av sin egen kjæleøgle». *TV 2*. 21. februar 2024. Besøkt 21. februar 2024.
**Alf Bjercke** (født 2. januar 1851 på Eidsvoll, død 8. januar 1933) var en norsk fabrikkeier og forretningsmann.

Alf Bjercke startet i 1880 en fargehandel i Oslo, som etter hvert ble kjent under varemerket «Maler’n til Bjercke». I dag husker nok de fleste Alf Bjercke og firmamerket med kunstmaleren (utformet av reklametegneren Karl Dahl) fra barndommens malerskrin. Firmaet hans ble landets største, og eksisterer fremdeles i dag, men har siden 1972 vært en del av Jotun-gruppen. Etter sammenslåingen med Jotun ble arkivet gitt til Norsk Teknisk Museum. Fargekart, bilder og reklamemateriell inngår i det rikholdige arkivet.

  

Alf Bjercke grunnla også den kjemiske fabrikken *Norden* i 1884. I 16 år var han formann i Den norske handelsstands forening, og han var også med på å starte Redningsselskapet.

Han var far til arkitekten Andreas Bjercke (født 1883), grosserer Richard Bjercke (født 1885) og ingeniør Alf Bjercke (født 1890), og farfar til forretningsmann og konsul Alf R. Bjercke (født 1921).

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Til 1866 Bjerke, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stiftelsen Norsk Teknisk Museum

Eksterne lenker
---------------

* Maler'n til Bjercke i Etiopia

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Flyangrepet på Dusamareb 1. mai 2008** skjedde da amerikanske fly angrep en bygning i Dusamareb, Somalia, der lederen av al-Qaida i Somalia oppholdt seg.

Bakgrunn
--------

Al Shabaab er en islamsk-inspirert del av Den islamistiske rettsunion i Somalia, som av vestlige etterretningsorganisasjoner, blant annet norges PST, anseees som en terroristbevegelse.

Amerikanske myndigheter mistenker somaliske Al Qaida-medlemmer for å ha vært involvert i terrorangrepene i 1998 mot den amerikanske ambassaden i Kenya og mot israelske mål i Kenya i 2002.

al Shabaab regnes som en terrororganisasjon av den amerikanske regjeringen, er den militære vingen av den somaliske Sharia-domstols bevegelsen, Unionen av Islamske domstoler, som styrte Somalia, frem til etiopiske tropper var med på å styrte de i 2006. Gruppen har reguppert seg etter dette, og er i mai 2008 i kontroll over store deler av det sentrale og sørlige Somalia.

Den somaliske motstandsgruppen al Shabaab, ledet av Aden Hashi Ayro, har tidligere bl.a tatt på seg ansvaret for tvillingangrepene i Bosaso 5. februar 2008, der 25 mennesker ble drept.

Angrepet
--------

Angrepet var rettet mot et hus i Dusamareb, og skjedde midt på natten. En lokal radiostasjon meldte at at angrepet ble utført av amerikanske AC-130 Hercules-fly. Men amerikanske myndigheter ville ikke bekrefte hva angrepet ble utført med.

### Skader

Det var ulike anslag på antall drepte og skadde. BBC News meldte om 11 drepte, mens Reuters meldte om så mange som 31 drepte. Ifølge vitnemål fra området ble både huset som ble angrepet, og nærliggende bygninger skadet eller ødelagt av angrepet.

Al Qaida-lederne Aden Hashi Ayro og Muhiyadin Muhammad Umar var blant de drepte etter angrepet.

Ansvar
------

En amerikansk militær talsmann bekreftet overfor BBC at amerikanske styrker hadde angrepet de de kalte for et «kjent Al Qaida-mål» i Somalia, men nektet å gi flere detaljer.

Reaksjoner
----------

* En talsmann for al Shabaab varslet om at dette flyangrepet og drapet på Aden Hashi Ayro ville føre til hevnangrep fra gruppen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  (en) BBC News; Air raid kills Somali militants, 1. mai 2008
2. 1 2 3  (en) Reuters: U.S. air strike kills al Qaeda boss in Somalia, 1. mai 2008
3. ↑  «Politiets sikkerhetstjeneste (PST) karakteriserer Al-Shabaab som en terrororganisasjon. Men organisasjonen står hverken på USAs, EUs eller FNs liste over terrororganisasjoner.», artikkel i Aftenposten, 9. mars 2008
4. 1 2  (en) BBC News: US confirms Somali missile strike, 1. mai 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) BBC News: Air raid kills Somali militants, 1. mai 2008
**Santi XII Apostoli** er en sognekirke, tittelkirke og basilica minor, opprinnelig viet de hellige apostler Jakob og Filip, og senere til alle apostlene. Kirken ligger ved Piazza dei Santi Apostoli i rione Trevi i Roma.

Historie
--------

Kirken ble bygd på 500-tallet av pave Pelagius I for å feire Narses' seier over østgoterne og vbiet apostlene Jakob og Filips av pave Johannes III. Santi XII Apostoli ble ødelagt av jordskjelv i 1348.

I 1417 lot pave Martin V restaurere kirken. Fasaden ble tegnet av Baccio Pontelli sent på 1400-tallet. Melozzo da Forlì malte kirkens fresker.

På 1700-tallet lot pave Klemens XI renovere kirken og Melozzos berømte freskemalerier ble ødelagt eller ble flyttet til Vatikanet. Nytt barokkinteriør ble skapt av Carlo og Francesco Fontana. Takfresken ble utført av Baciccia i 1707. Kirken ble restaurerrt på nytt og fasaden komplettert av Giuseppe Valadier i 1827.

Bilder
------

* 
* De hellige apostler Filip og Jakobs grav i kirkens krypt.De hellige apostler Filip og Jakobs grav i kirkens krypt.
* Gravmonument over pave Klemens XIV, utført av Antonio Canova.Gravmonument over pave Klemens XIV, utført av Antonio Canova.
* Giovanni Volpatos gravstele, utført av Antonio Canova.Giovanni Volpatos gravstele, utført av Antonio Canova.

Referanser
----------

1. ↑   dati.beniculturali.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Parrocchia Santi XII Apostoli» **(italiensk)**. Diocesi di Roma. Arkivert fra originalen 28. februar 2020. Besøkt 28. februar 2020.

Litteratur
----------

* *The Pilgrim's Guide to Rome's Principal Churches* **(engelsk)**. Collegeville, Minnesota: The Liturgical Press. 1993. s. 104–109. ISBN 0-8146-5016-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basilica dei Santi Apostoli (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

En **protease** (eller **peptidase**) er et enzym som spalter proteiner/peptider i mindre proteiner/peptider (også kalt proteolytisk enzym). Det finnes mange proteaser som blant annet er viktig for fordøyelsen. 

Frukt kan også inneholde spesielle proteaser f.eks. bromelain fra ananas, ficin fra fiken og papain fra papaya. Det finnes naturlige og kunstige proteasehemmere (proteaseinhibitorer) som blokkerer enzymaktiviteten til proteaser. Proteaser forekommer overalt i cellen. Ødelegges og knuses celler, bryter proteasene ned proteinet. Dette har betydning for utbyttet hvis man skal isolere enzymer eller andre proteiner fra plantevev. 

  

  

Noen eksempler er:

* Pepsin
* Trypsin
* Chymotrypsin
* Elastase
* Kollagenase
* Carboksypeptidase A
* Carboksypeptidase B
* Enzym

Serin-proteaser er en gruppe enzymer, som spalter peptidbindinger og som alle har aminosyren serin i det aktive sete. Alle serin proteaser har felles katalytiske mekanismer. OH gruppen i serin angriper peptidbindingene slik, at den svekkes og brytes. De bedste krakariske serin protease er chymotrypsin, trypsin og elastase.

  

Chymotrypsin -chymotrypsin består af tre polypeptid kjeder, som holdes sammen av fem disulfide bindinger. De tre kjedene er kjede A aminosyre mellem 1-13, kjede B aminosyre 16-146 og kjede C aminosyre 149-245. De fem disulfide bindingene er cystein side kjede mellem 1 og 122, 42 og 58, 168 og 182, 191 og 220. I det aktiv sete ligger der de tre katalytiske essentielle, nemlig Ser 195, His 57 og Asp 102. Enzymet har antiparallel -sheet struktur, som består to foldet enheter (aminosyre 27-112 og 133-130). Hver enhet består av seks trådet antiparallele sheets, som former seg i høy rad forvridende hydrogen binding. Chymotrypsin er syntetiseret i acinar cells av bukspyttkjærtellen som inactive precursor (zymogen), som også kalles chymotrypsinogen. Chymotrypsinogen aktiveres av aktion av protease i tynntarmen. Aktiveringen af chymotrypsinogen skjer i følgende trinn. Det er indre spaltning, som katalyseres av trypsin. dvs. bindingen mellem aminosyrerne Arg 15 og Il 16 brytes så kommer det en aktiv to kjedet enzym som kalles -chymotrypsin. Så følger det en lignede spaltning med chymotrypsin som katalysator. Dette foregår mellem aminosyrerne Leu 13 og Ser 14, -chymotrypsin blir til -chymotrypsin, til sist får -chymotrypsin til å bryte bindingen mellem Tyr 146 & Thr 147 , Asn 148 & Ala 149.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE
 |
**MS «Sunnfjord»** var et passasjerskip for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane, opprinnelig bygget som ubåtjeger **PCE-832** for US Navy i 1943. I 1948 ble skipet innkjøpt av Fylkesbaatane og bygget om til bilførende passasjerskip. «Sunnfjord» gikk i snøggruter for rederiet frem til sist i april 1973.

Skipet var søsterskip til MS «Sognefjord», og kom inn i Royal Navy under låne- og leieavtalen som **«HMS Kilwick»**. Ombyggingen til passasjerskip skjedde ved Haugesund Mekaniske Verksted, etter arkitekt David Sandveds tegninger. Ved overtakelsen i 1949 gikk «Sunnfjord» inn i ruten Bergen – Årdalstangen. Da MS «Sognefjord» ble satt i rute i 1950, ble hun overført til Nordfjordruten.

MS «Sunnfjord» hadde en del uhell, det alvorligste på Stavfjorden i desember 1959 da skipet ble pårent og fikk store skader akterut på styrbord side. I april 1973 fikk hun motorhavari og ble lagt i opplag i Florvåg på Askøy. Maskineriet ble brukt til reservedeler til MS «Sognefjord». Høsten 1983 ble skipet solgt, og under slep til Grimstad i oktober tok hun inn vann, kantret og sank utenfor Jæren.

«Sunnfjord» var en av seks båter i denne klassen som ble ombygd til passasjerbåter for norske rederier etter krigen. De fem andre var HMS «Kilbirnie» (MS Haugesund 1943 - 1997), HMS «Kilbride» (MS «Jylland» 1943 – 1986), HMS «Kilchattan» (MS Stavanger 1943 – 1983), HMS «Kilchrenan» (MS «Sunnhordland» 1943 - ) og HMS «Kilham» (MS Sognefjord 1943 –).

Teknisk informasjon
-------------------

* Byggeår: 1943
* Bygget av: Pullman Standard Car Mfg. Chicago Illonois
* Brutto RT: 765
* Lengde: 176,5 meter
* Bredde: 33,0 meter
* Motor: 2x 12cyl. 2T DM (General Motors), 1800 bHK

Historie
--------

USS «PCE-832» søsterskip, «PCE-872», (Kil-klassen/PCE-842-klassen Patrol Craft Escort)
* 1943: 10.07.: Sjøsatt som USS «PCE.832» for US Navy
* 1943: 28.09.: Overtatt av Royal Navy. Omdøpt HMS «Kilwick»
* 1946: Des.: Formelt tilbakelevert US Navy. Omdøpt USS «Kilwick»
* 1948: Innkjøpt av Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane, Bergen. Omdøpt «Sunnfjord». Ombygd til bilførende passasjerskip ved Haugesund mek. Verksted, Haugesund. Nye mål: 934 brt, 397 nrt, 575 PC, dimensjoner: 185.2 x 33.1 x 12.7 meter.
* 1973: Lagt opp i Florvåg etter maskinhavari. Høsten 1976 slept til Florø og benyttet som losjiskip for en kortere perioode.
* 1977: Omdøpt «Sunnfjord II»
* 1983: 19.10.: Solgt til A/S Scansiris, Oslo/Grimstad. Omdøpt «Kilwick»
* 1983: 22.10.: Kantret og sank utenfor Jæren under slep Bergen - Grimstad

Se også
-------

* MS «Haugesund» (1943)
* MS «Stavanger» (1943)
* MS «Jylland»
* MS «Sunnhordland» (1943)
* MS «Sognefjord»

Kilder
------

* Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) **(norsk)**. Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012.
* Langes, W. (2015). «Fjordfaehren.de» **(tysk)**. Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 30. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MS Sunnfjord – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
Margareta fremstilt på innsiden av en dør til et alterskap sammen med Evangelisten Johannes. Dørene finnes i Bergen Museum
**Margareta** (født i Antiokia i Syria, i dag Tyrkia, død samme sted 305) er en helgen. Hun er også kjent som 
*Margareta av Antiokia* og av og til omtalt som *St. Margrethe* i norsk kunsthistorie. Hun var jomfru og martyr. Hun mistet tidlig sin mor. Faren var hedningepresten Aedesius som så med liten velvilje på en kristentro hun, uten hans vitende, hadde opparbeidet seg hos en fostermor. Hun avviste bryllupsforslaget fra Olybrius og ble på grunn av dette torturert (fakkel og kam). Flere mirakler er omtalt som å bli slukt av satan i drage-skikkelse før hun til slutt ble halshogd.

En kirke ble bygget over hennes grav, og hun nevnes først av Rabanus Maurus rundt år 800. Korsfarerne bragte hennes navn vestover, og relikviene ble flyttet rundt i Italia i 908 og 1145. Hun er også nevnt i Den gyldne legende.

Hun feires av Den katolske kirke, og er en av De fjorten nødhjelpere. Hun er en av de som viste seg for Jeanne d’Arc i hennes visjoner. I Den anglikanske kirke feires hun den 20. juli; i England ble hennes kult formelt avskaffet i 1969, men er fremdeles latent intakt og over 250 kirker er viet henne. I Norge er blant annet Alstahaug kirke viet St. Margareta, og hun er også opphavet til den kirkelige minnedagen Marit Vassause. I Torpo stavkirke finnes en baldakin med fremstillinger fra hennes liv. I Maridalen ved Oslo står ruinene av en kirke bygget omkring midten av 1200-tallet som ble restaurert i 1934 og er dermed Oslos andre best bevarte middelalderkirke etter Gamle Aker kirke. St. Margaretha, de gifte kvinners skytshelgen, har gitt kirken dens navn, Margaretakirken.

Den ortodokse kirke kaller henne **Marina** og feirer 17. juli. Hun er også assosiert med St. Pelagia som er lingvistisk det samme som Marina, og skal ha vært kalt Margarito. En ikke-verifisert legende har henne som en transformasjon av den klassiske Afrodite.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Katolsk.no
* Den gyldne legende
* Biografisk kirkeleksikon
* Eukonomenisk kirkeleksikon
* De 14 nødhjelperne Katolsk.no
* Tysk side
* St, Margarethakirken
* Margaretha-kirken, bilder[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** HDS **·** NKC
 |
**AB Tretorn** (1891–1979) er en tidligere svensk produsent av gummiprodukt. 

Det ble etablert i 1891 av den danske havneingeniør Johan Dunker under navnet **Hälsingborgs gummifabriks AB**, og man laget kalosjer av gummi, så mange som 39 000 par i 1892 og 206 000 i 1894. Sønnen Henry Dunker (1865–1962) ledet firmaet fra 1894. Andre produkt var sykkelpedaler og baller til idrettslig bruk. De fikk i 1912 reservert varemerket *Tretorn*. I Norge var firmaet representert ved Hans Bergsland (1878–1956) som drev firmaet Helsingborgs Galoscher A/S i Kristiania.

I 1927 ble Förenade gummifabrikernas AB etablert med Henry Dunker som direktør. Selskapet kjøpte opp aksjemajoriteten flere konkurrenter og skiftet i 1934 navn til AB Tretorn. Som Sveriges største importør av kautsjuk produserte man og eksporterte mange støvler, sko, tennisballer og badehetter. I 1967 lanserte de *Tretorn Nylite*. Fabrikken hadde på det meste 3 000 ansatte og var byens største arbeidsgiver. Plastavdelingen ble nedlagt i 1979. I 1981 ble det solgt til Aritmos-konsernet som fortsatte produksjon i andre land. Tretorn er i dag et varemerke brukt på sko laget av det tyske Puma (selskap), etablert 1922, som sikret seg rettighetene i 2001. Det italienske MODO sikret seg rettighetene til å lage brilleinnfatninger med navnet Tretorn.

Referanser
----------

1. ↑  Omfattende historie om Tretorn.

Eksterne lenker
---------------

* www.tretorn.com
* us.tretorn.com, PUMA-merket (sko)
* Tretorn – Discogs
**Havnefjøset** var «en Flor for Kreaturer» som i en periode var underlagt Bergen havnevesen.

Historie
--------

Havnevesenet stod fra 1876 for drift og utleie av fjøset på Bradbenken. Senere ble fjøset flyttet til Koengen. Havnefjøset ble benyttet til å gi nattely til livdyr, - kyr, kalver og sauer, som ankom med fjordabåtene for slakting i Skuteviken. Fjøset på Bradbenken hadde plass til 50 dyr, mens på Koengen var der plass til rundt 100. Rundt 1900 ble det fraktet til byen omtrent 10 000 dyr årlig. Havnefjøset ble også benyttet til «opstaldning» av hester.

Blant arbeidsoppgavene til havnebetjentene stod administrasjon av havnefjøset. De måtte bokføre dyrene og oppkreve avgift pr. dyr. Videre stod betjentene for utleie av koseil og oksesele. Dette innebar en viss inntekt for havnevesenet.

Virksomheten pågikk helt til mandag 1. desember 1919. Da stengte havnefjøset og kveget ble flyttet til det kommunale slaktehuset. Havnebetjentenes oppgave som kupassere var over og havnefjøsets historie forbi. I 1937 kjøpte Det Bergenske Dampskibsselskab tomten og fjøset ble revet.

Arkiv
-----

Opplysninger om Havnefjøset finnes i Havnekontorets arkiv. Arkivet er oppbevart ved Bergen Byarkiv. 
I arkivet finnes de såkalte Kreaturbøkene fra årene 1883–1920. Dette var avgiftsprotokoller for havnefjøset der man daglig førte oppgave over antall dyr, med hvilken båt de var ankommet, mottager og kvittering. Videre finnes månedssammendrag som også ble ført inn i bryggebøkene. De to eldste bøkene inneholder bare antall dyr, antall timer og avgift.

Ellers inneholder sakarkivet enkelte løse skriv om Havnefjøset som omhandler småreparasjoner, renhold o.a.

Arkivet inneholder også regnskapsmateriale. Her finner en kvitteringsbøker, *Quitanse Bog for Indbetalte Penge til Havnekassen*, for årene 1875–1882. Her får vi en oversikt over inntekter fra brygger, fjøs, bøyer, molo og kraner.

Litteratur
----------

* Berg, Adolph 1933: *Bergens Havnebetjenters Forening 1908-26.april-1933*, Bergen
* Fossen, Anders Bjarne 1985: *Bergen havn gjennom 900 år I*, Bergen
* Hartvedt, Gunnar Hagen 1994: *Bergen byleksikon*, Bergen
* Haaland, Anders 2005: *Bergen havn gjennom 900 år II*, Bergen
* Korsvold, Jens 1958: *Bergens Havnebetjenters Forening 1908–1958*, Bergen

Eksterne lenker
---------------

* Havnefjøset - oppslagsverket oVe, artikkel av Ragnhild Botheim, Bergen Byarkiv.
* Bergen og Omland Havnevesen
* Bergen Byarkiv
**Mai Cheng** (født 1955 i Beijing) er en norsk billedkunstner, bosatt i Oslo, men med atelier i Menton i Frankrike. Hun er utdannet både i Beijing og i Oslo. I 1977, da China Central Academy of Fine Arts ble gjenåpnet etter kulturrevolusjonen i Kina, var hun en av de 20 første som kom inn. Hun fortsatte sine studier ved Statens kunstakademi i Oslo fra 1984, og ble norsk statsborger i 1989.

Mai Cheng arbeider i dag i en stil hun kaller «feng-shui kunst», som består i at hun kombinerer kalligrafi og elementer fra kinesisk historie med tegn og symboler fra andre gamle kulturer, for eksempel den greske, egyptiske eller norrøne.

I tillegg til Norge har Mai Cheng stilt ut en rekke forskjellige steder i verden, både i USA (New York og Palm Beach) og i Europa (Paris, Lyon, Cannes, Brussel, Hamburg og Reykjavík). I april 1992 hadde hun en av de første separatutstillingene med abstrakt kunst i Det kinesiske Nasjonalgalleriet (NAMOC) i Beijing. Hennes arbeider er også innkjøpt av Den kinesiske Nasjonalgalleriet og av Lufthansa Center i Beijing. I Norge er hun innkjøpt av blant andre Rikshospitalet, Hakon Gruppen, Schibsted, Kunst i Skolen og Kunst på Arbeidsplassen. Hun har laget utsmykninger for Rikshospitalets hjertesenter, Politiets sikkerhetstjeneste (PST), Helsehuset i Oslo og Norsk Akupunkturhøgskole. Hennes kalligrafi er brukt som veggdekorasjoner på utsiden av biblioteket i Alexandria, Egypt.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   www.asur.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 7053557, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Trond Einar Jacobsen: *Overlevelseskunst*. Grieg Bok 2006. ISBN 82-8120-008-1

Eksterne lenker
---------------

* Feng-shui.no
* Det kinesiske nasjonalgalleriets nettsted (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |