recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oskar-Ferdinand Kazimirovitsj Grippenberg** (opprinnelig *Oskar Ferdinand Casimir Gripenberg*, russisk: Оскар-Фердинанд Казимирович Гриппенберг, født 13. februar 1838 i Ikalis i Storfyrstedømmet Finland, død 7. januar 1916 i St. Petersburg i Russland) var en finlandssvensk-russisk offiser.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Oskar Grippenberg var sønn av de finlandssvenske Uddo Sten Casimir Gripenberg og Maria Wilhelmina Elisabeth Ladau. Faren var adelsmenn i Det russiske rike. 

### Militær karriere

Oskar Grippenberg ble i 1855 offiser ved et russisk regiment. Han deltok i felttoget i Polen 1863-64 samt med anerkjent tapperhet i felttoget mot Bukhara 1866-68. Å 1877 ble han som oberst utnevnt til kommandør for andre gardesskarpskyttebataljon og til keiser Aleksander IIs vingadjutant. Han ble under den russisk-tyrkiske krig 1877-1878 sendt til krigsskueplassen i Det osmanske rike og utmerket seg i flere slag for tapperhet. Som sjef for den moskovittiske garde slo han tilbake etter harde kamper tyrkerne ved Arabakonak den 30. november 1877, hvorved russerne kunne beholde og forsere veiene til Østrumelia fra Orhanie og Etropole. 

Grippenberg vant stort anseende som militær, ble 1888 brigadekommendør, 1897 sjef for en gardeinfanteridiviskon og 1900 for sjette armékorps, 1901 general ved infanteriet og 1902 kommandant for troppene i Vilna militærdistrikt. 

På høsten 1904 ble han øverstkommanderende for andre mandsjuriske armé i den russisk-japanske krig. Med denne brøt han 25. januar 1905 den stillstand i krigsoperasjonene som hadde rådet i Mandsjuria etter slaget ved Liaoyang i oktober 1904. Han foretok en framrykning mot japanernes venstre fløy for å hindre at Nogi Maresukes fremrykkende styrker fra Port Arthur skulle forene seg med hovedhæren, men ble ikke tilstrekkelig støttet av øverstkommanderende Aleksej Kuropatkin, og ble slått tilbake ved Sandepu den 28. januar med tap av 10.000 mann. I sinne søkte han om tilbakekallelse, vendte straks etter tilbake Russland.

Den 16. januar 1906 lot han seg dimittere fra det militære.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17   The National Biography of Finland, Kansallisbiografia-ID 6019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Connaughton, R.M (1988). *The War of the Rising Sun and the Tumbling Bear—A Military History of the Russo-Japanese War 1904–5*, London, ISBN 0-415-00906-5.
* Jukes, Geoffry. *The Russo-Japanese War 1904–1905*. Osprey Essential Histories. (2002). ISBN 978-1-84176-446-7.
* Warner, Denis & Peggy. *The Tide at Sunrise, A History of the Russo-Japanese War 1904–1905*. (1975). ISBN 0-7146-5256-3.
* Kowner, Rotem (2006). *Historical Dictionary of the Russo-Japanese War*. Scarecrow, ISBN 0-8108-4927-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
***Hiroshima, min elskede*** , (originaltittel: *Hiroshima mon amour*) er en fransk drama fra 1959 regissert av Alain Resnais, og med manus skrevet av Marguerite Duras.

Handling
--------

En utvidet prolog viser en mann og en kvinne som omfavner hverandre midt i fallende aske. En kvinne-stemme forteller at hun var vitne til ødeleggelsene forårsaket av atombomben over Hiroshima, den 6. august 1945. Men en mannlig stemme tilbakeviste kvinnens påstander, og sier at hun ikke var vitne til noe som helst. Kvinnen og mannen fortsetter å være uenige med hverandre, ettersom nyhetsopptak fra angrepet blir vist sammen med opptak av ofrene, nye krigsminner og nye bygninger som blir reist i Hiroshima etter krigen.

Elle står på en hotell-balkong i Hiroshima, med utsikt over resten av byen. Hun går inn igjen for å se kjæresten Lui, som sover naken på sengen deres. Han våkner, og de to begynner dagen. Elle går på jobb ved et film-sett for en antikrigsfilm, og Lui reiser til et museum som handler om andre verdenskrig før han skal besøke det samme film-settet. Gjennom hele filmen diskuterer Elle og Lui videre om hukommelse og glemsomhet, samtidig som Elle forbereder seg på å komme tilbake til Frankrike - og hun ønsker å avslutte deres korte forhold.

Den kvelden går Elle og Lui til en restaurant, og diskuterer deres grumsete fortid. Elle vokste opp i den franske byen Nevers som var under tysk okkupasjon under andre verdenskrig. Hun blir forelsket i en ung tysk soldat, og de to la planer om å flykte. Men den tyske soldaten ble skutt og drept samme dag som Nevers ble frigjort av de allierte. Lui ble født i Hiroshima, havnet som vernepliktig i Den keiserlige japanske hær under verdenskrigen. Men han var bortreist når atombomben falt, og utslettet resten av familien hans. Han kom tilbake til Hiroshima etter verdenskrigen og begynte som arkitekt, i løpet av denne tiden giftet han seg også.

Medvirkende
-----------

* Emmanuelle Riva - Elle
* Eiji Okada - Lui
* Bernard Fresson as L'Allemand
* Stella Dassas - La Mère
* Pierre Barbaud - Le Père

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hiroshima, min elskede* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Hiroshima, min elskede* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Hiroshima, min elskede* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Hiroshima, min elskede* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Hiroshima, min elskede* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Hiroshima, min elskede* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Hiroshima, min elskede* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Hiroshima, min elskede* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Hiroshima, min elskede* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Bundaberg sentrum, General Post Office til høyre.
**Bundaberg** er en by i delstaten Queensland i Australia. Byen ligger ved Burnett-elva omtrent 385 km nord for delstatshovedstaden Brisbane og 15 kilometer fra kysten. Bundaberg er regionalt senter for regionen Wide Bay-Burnett.

Navnet er antatt å stamme fra en sammenkobling av *bunda* som betyr «viktig mann» på Kabi Aboriginalsk og det tyske ordet *berg*. Stedet er lokalt kjent som «Bundy».

Den lokale aborginerstammen er Gurang Gurang-folket.

Historikk
---------

flypioneren Herbert Hinkler, født i Bundaberg
Den europeiske bosetningen av Bundaberg ble grunnlagt av tømmerhuggerne Bob og George Stewart og Lachlan Tripp i 1867. De første jordbrukerne fulgte kort tid etter. Tømmerhogst var den første etablerte industrien i Bundaberg. I 1868 ble det opprettet et sagbruk ved Burnett-elva. Bosetningen ble oppmålt og døpt Bundaberg i 1870.

Kort tid etter ble sukkerrør innført og sukkerindustrien kom senere til å bli hjørnestensnæringen i Bundaberg. Den tidlige sukkerindustrien var avhengig av Kanakas-folket som arbeidet i nær-slaveri. Bundaberg fikk status som town i 1903 og city i 1913.

Industri
--------

Hovedindustrien i Bundaberg er basert på sukkerrør. Omfattende sukkerrøråkere er etablert i nærområdet og flere bedrifter baserer seg på å prosessere sukkeret. En av byens best kjente eksportartikler er Bundaberg Rum som er laget av melasse et biprodukt av sukkerprosesseringen. Det eksisterer også et omfattende vanlig jordbruk rundt Bundaberg. Tidligere

Turisme er en viktig industri i Bundaberg. Bundaberg ligger nær den sørlige delen av Great Barrier Reef ikke langt fra Lady Elliot og Lady Musgrave-øya. De lokale strendene er også populære blant turistsmål.

Klima
-----

Bundaberg har et subtropisk klima med varme sommere og milde vintere.

Transport
---------

Bundaberg ligger ved slutten av Isis Highway (State Route 3). Mange ekspressbusser stopper også i Bundaberg. Bundaberg lufthavn har flyvninger til Brisbane og Lady Elliot-øya. Ved lufthaven er det også en campus av Central Queensland University. Småflyprodusenten Jabiru Aircraft holder til i Bundaberg.

Vennskapsbyer
-------------

* Folkerepublikken Kinas flagg Nanning i Kina
* Japans flagg Settsu i Japan

Referanser
----------

1. ↑  «Place Name Details». Natural Resources and Water (Queensland). 2008. Arkivert fra originalen (PHP) 12. mai 2009. Besøkt 13. mars 2008.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 12. mai 2009. Besøkt 9. juni 2010. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* Bundaberg Regional Council
* News Mail (Bundaberg-avis)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**George McCarthy** er en embetsmann og revisor, var sentralbanksjef (styreformann) for Caymanøyenes sentralbank fra 1997 til 2003 og fra 2009 til 2015.

Han er gift og har to døtre.

Yrkeskarriere
-------------

Han begynte som embetsmann i Caymanøyene i 1974, i avdelingen for internrevisjon. I 1985 ble han forfremmet til viseøkonomisekretær (*Deputy Financial Secretary*). Etter dette tok han eksamen som Certified Public Accountant (CPA), tilsvarende statsautorisert revisor, og tok deretter to års permisjon, for å jobbe for Ernst & Young før han igjen returnerte til Caymanøyenes regjering. 

McCarthy har 35 års erfaring fra embetsverket i Caymanøyenes regjering. Blant annet var han *Financial Secretary* fra 1992 til 2004, og *Chief Secretary* fra 2004 til 2009. Som Chief Secretary hadde han ansvar for innenriks og utenrikssaker, herunder statsforvaltningen, lovgivende myndigheter, immigrasjonsmyndighetene og politiet. 

Da Caymanøyenes sentralbank ble etablert, 1. januar 1997, var McCarthy sentralbankens første styreformann. Han hadde denne stillingen fram til sentralbanken operativt var løsrevet fra regjeringen, i 2003. Da han ble sentralbanksjef i 2009 var dette dermed hans andre periode. Han ble utnevnt 21. juli 2009, og overtok da etter Carlyle McLaughlin. 

Han ble utnevnt til fredsdommer i 1992, og Offiser av Order of the British Empire i 1994. 

I juli 2015, da hans termin utløp, ble han erstattet av Grant Stein.

Referanser
----------

1. ↑  CNS Business - *Offshore lawyer to head regulatory board*, besøkt 2. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* CIMA - *Mr. George McCarthy, OBE, JP* (arkivert)
**Torbjørn Afdal** (født 25. oktober 1917 på Voss, død 15. januar 1999 i Bærum) var en norsk møbeldesigner. Han ble uteksaminert ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i 1946 og fikk med en gang jobb hos designkontoret Tegnekontoret Bruksbo AS.

Sammen med Norwald Rydjord og Rolf Hesland ble han en av de ledende designerne hos Tegnekontoret Bruksbo og også i Skandinavia. Hans møbler ble innkjøpt av Jacqueline Kennedy da hun var førstedame i Det hvite hus. Hans møbler ble også innkjøpt av den japanske keiseren. På sine eldre dager designet han Stortingets stoler og stoler og bord til tinghuset i Oslo. Videre designet han kontoret til daværende statsminister Gro Harlem Brundtland. På utstillingen Norwegian Icons Oslo 2013 er han representert med en rekke av sine møbler. I katalogen for utstillingen står det blant annet at Afdal var blant etterkrigstidens mest produktive møbeldesignere. Videre står det at Afdals arbeider kjennetegnes fremst av en forfinet materiale- og formforståelse. Rundt 1960 fikk Afdals møbeldesign et mer arkitektonisk preg og armlenestolen Broadway var, sammen med jaktstolen Hunter, et av hans kunstneriske høydepunkter fra perioden. 

Afdal var også kunstnerisk leder for Bruksbo møbelverksted på Plus i Fredrikstad. 

Afdal tilhørte den Skandinaviske-/danske designtradisjonen og brukte i sine design tradisjonelt formspråk med rene linjer og solide konsturksjoner. Hans mest brukte materialer var teak og palisander i kombinasjon med skinn og stål.
Han var sterkt påvirket av danske møbeldesign og blir feilaktig ofte oppgitt å være en dansk designer.

Utstillinger
------------

* 11. Deutsche Handverksmesse i München i 1958
* 1960 Triennalen i Milano

Utmerkelser
-----------

Han fikk gullmedalje for spisestuen «FORM» (11. Deutsche Handverksmesse i München i 1959)

Kjente møbler
-------------

* Loveseat – Stol – 1955 (Tegnekontoret Bruksbo AS)
* Lasse – Settbord – 1955 (Tegnekontoret Bruksbo AS)
* Baccus – Barskap – 1955 (Tegnekontoret Bruksbo AS)
* Minerva – Kontorstol – 1965 (Tegnekontoret Bruksbo AS)
* FORM – Spisestue – 1960
* Krobo – Flerbruksbenk – 1960 (Tegnekontoret Bruksbo AS)
* Darby - Stol, skjenk og bord - 1962 (Tegnekontoret Bruksbo AS)
* Hunter - Stol - 1962 (Tegnekontoret Bruksbo AS)

Produsenter av hans møbler er blant andre Mellemstrands Trevareindustri As, Vigrestad (barskap «Baccus» i palisander), Haug Snekkeri (settbord «Lasse») og Nesjestranda Møbelfabrikk (Darby stolen, Darby skjenk og spisebord).

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, oppført som Torbjörn Afdal, AKL Online kunstner-ID 10040496[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Torbjørn\_Afdal, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 07a7b9e0-f2de-413d-a255-1e781c8c1c08, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Omtale hos Lauritz.com
* Triennale di Milano

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**George Nicol** (født 28. desember 1886, død 28. januar 1967) var en britisk friidrettsutøver som deltok under OL 1912 i Stockholm.

Nicol vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britisk laget som kom på tredjeplass på 4 x 400 meter bak USA som vant med ny verdensrekord 3.16,6 og Frankrike. Det var åtte lag som deltok på stafetten, tre semifinaler der vinnerne gikk til finalen. Løperne på det britiske laget i finalen, 15. juli 1912 var, Ernest Henley, Nicol, Cyril Seedhouse og James Soutter. I den individuelle konkurransen på 400 meter ble Nicol utslått i semifinalen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i friidrett, 4 x 400 meter stafett (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Nicol – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) George Nicol – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) George Nicol – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Nicol – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
> Gje meg handa di, ven, når det kveldar,  
> det blir mørkt og me treng ei hand.  
> La dei ljose og venlege tankar  
> fylgje oss inn i draumars land.  
> Lat varmen frå ein som er glad i deg  
> tenne stjerner i mørkaste natt.  
> Gje meg handa di, ven, når det kveldar,  
> det blir mørkt og me treng ei hand.  
> 
> 
> 
>   
> 
> Varme tankar og hender som trøystar  
> er som sol over frosen jord.  
> Kjenne varmen frå ein som er nær deg  
> gjev langt meire enn store ord!  
> Lat varmen frå ein som er glad i deg  
> tenne stjerner i mørkaste natt!  
> Gje meg handa di, ven, når det kveldar,  
> det blir mørkt og me treng ei hand.
> 
> 
> Sondre Bratland
> 
> 

«**Gje meg handa di, ven**» er en vise som Sondre Bratland ga ut i 1988 på et album med voggeviser. Teksten er ny og melodien er den irske folkesangen «Down by the Salley Gardens» med opphav på 1600-tallet.

Den er spilt inn på plate med artister som Anne Karin Kaasa på albumet *Svalande vind*, Hanne Krogh på albumet *Vestavind*, Carola samt med Helge Borglund på *Frem fra Glemselen kap.20*.

Den er i 2010 spilt av Kurt Nilsen og Helene Bøksle på albumet *Have Yourself a Merry Little Christmas*.
Sangen ble framført av Kurt Nilsen og Helene Bøksle under NRKs minnekonsert i Oslo domkirke 30. juli 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Gje meg handa di ven (Irsk folketone/Bratland)[*død lenke*] hos *GSB.no*
2. ↑  Bøksle, Ivar (1994). *Min første skolesangbok*. [Oslo]: Aschehoug. s. 81. ISBN 8203134092.
**George Newnes**, 1. baronett, (født 13. mars 1851 i Matlock Bath i Derbyshire i England, død 9. juni 1910) var en britisk forlegger og redaktør. 

Han startet sin forleggerkarriere i 1881, da han grunnla magasinet *Tit-Bits* som inneholdt utdrag fra bøker og andre publikasjoner. I 1884 flyttet magasinutgivelsen fra Manchester til London, og Newnes begynte å jobbe med W.T. Stead. Sammen etablerte de den månedlige journalen *Review of Reviews* i 1890.

Hans mest kjente publikasjon var *The Strand Magazine*, etablert i 1891, der Arthur Conan Doyle første gang fikk publisert sine mysterieserier om Sherlock Holmes. Han grunnla også flere andre magasiner som *The Westminster Gazette* (1873), *The Wide World Magazine* (1888) og *Country Life* (1897). I 1891 ble forleggervirksomheten lagt inn i det nyetablerte forlaget George Newnes Ltd. I 1897 startet forlaget med bokutgivelser.

Politisk var Newnes liberal. I 1885 ble han valgt som parlamentsmedlem (MP) for den nyopprettede valgkretsen Newmarket i Cambridgeshire. Denne posisjonen hadde han i ti år. I 1895 ble han utnevnt til baronett. Han ble igjen innvalgt til Underhuset i 1900 for Swansea, et sete han hadde frem til han trakk seg tilbake i januar 1910.

Newnes fikk oppført en stor residens i Lynton i Devon. Han spilte en sentral rolle i utviklingen av tvillingbyene Lynton og Lynmouth. I 1898 finansierte han Southern Cross-ekspedisjonen til Antarktis, under ledelse av Carsten Borchgrevink, mot at han fikk enerett på å publisere resultater og beretninger fra ekspedisjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6jt0z13, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Oxford Biography Index Number 35218[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  «Nekrolog: Sir George Newnes». *The Times*. 10. juni 1910. s. 13.

Litteratur
----------

* Jackson, Kate. *George Newnes and the New Journalism in Britain, 1880-1910*. Aldershot: Ashgate, 2001. ISBN 978-0-7546-0317-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Newnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) George Newnes hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata
* (en) Verker av George Newnes i Prosjekt Gutenberg

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Hiroshi Nagata** (født 1907 i Hiroshima) var en japansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.

Nagata vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det japanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt en enkeltserie i perioden 4. til 11. august. Japan tapte første kampen med 1-11 til India men vant den andre mot USA med 9-2. India vant turneringen foran Japan og USA. Nagata spilte begge kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey Japans flagg Japan

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID na/hiroshi-nagata-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hiroshi Nagata – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hiroshi Nagata – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hiroshi Nagata – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Rettsbygningen til Bundesarbeitsgericht**Bundesarbeitsgericht** (BAG) er Tysklands føderale høyesterett i arbeidsrettssaker. Domstolen som ble opprettet i 1950, har sine lokaler på Hugo Preuss-plass i Erfurt i Thüringen.
 

Domstolen avgjør bl.a. anker over dommer avsagt av delstatenes arbeidsrettsdomstoler (Landesarbeitsgerichte). Bundesarbeidsgericht behandler saker både i individuell arbeidsrett (mellom arbeidsgiver og arbeidstaker) og kollektiv arbeidsrett (saker mellom partene i arbeidslivet).

Bundesarbeitsgericht har ti avdelinger, kalt senater. Hvert senat settes med tre juridiske dommere og to legdommere fra henholdsvis arbeidsgiver- og arbeidstakersiden. I spesielle saker sammenkalles et storsenat med ti juridiske dommere heriblant domstolens president og i tillegg seks legdommere med lik representasjon fra arbeidsgiver- og arbeidstakersiden.

Domstolen er administrativt underlagt Bundesministerium für Arbeit und Soziales (Ministeriet for arbeids- og sosialspørsmål).

Se også
-------

* Tysklands politiske system

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bundesarbeitsgericht – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bundesarbeitsgericht Offisiell hjemmeside

| * v
* d
* r
Tyske føderale domstoler |
| --- |
|  | *Føderale høyesteretter* | Bundesarbeitsgericht **·** Bundesfinanzhof **·** Bundesgerichtshof **·** Bundessozialgericht **·** Bundesverwaltungsgericht **·** Fellessenatet for Tysklands føderale høyesteretter |
| Føderale spesialdomstoler | Bundespatentgericht **·** Truppendienstgerichte |
| Føderal forfatningsrett | Bundesverfassungsgericht |

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Helge Eivind Torp** (født 4. juni 1919 på Løten, død 6. mars 2004 på Løten) var en norsk lege (indremedisiner), forfatter og hesteoppdretter.

Han vokste opp i bestyrerboligen på Klevfos Cellulose- & Papirfabrikk på Ådalsbruk på Løten, der faren Eivind Torp var bestyrer. Han tok sin medisinske embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1949.

Torp var kjent for sin egen sykehistorie. På tross av et dårlig utgangspunkt med livstruende helseproblemer (poliomyelitt og tuberkulose i barndommen) og amputerte ben, tok han utdannelse (først fra senga, senere i rullestol og på krykker), ble lege og virket på Hedemarken. Han tok doktorgrad i 1986, i en alder av 67 år. Torp har beskrevet sitt eget liv i flere bøker.

Torp var også sterkt engasjert i avl av nordlandshest/lyngshest, en hesterase som var i ferd med å bli utryddet i 1930-40-årene.

Helge Eivind Torp var bror av barnelegen Kåre Håvard Torp og sønnesønn av stortingsmannen Eivind Torp.

Bibliografi
-----------

* 2002: *Helter i dåd og død på finsk jord*, Oplandske bokforlag, ISBN 82-7518-098-8
* 1998: *Mot alle odds* Oplandske bokforlag, ISBN 82-7518-076-7
* 1994: *Er detta legen? Hvordan fanden skal det da gå med pasienten?*, Lokalhistorisk forlag
* 1977: *Nei til skjebnen*, Cappelen, ISBN 82-0203-879-3

Referanser
----------

1. ↑  «dødsannonse». *Aftenposten 2004.03.09*. Oslo. 2004-03-09. s. 17.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Helge Eivind Torp i BIBSYS
* bestyrerboligen Hasselbakken Klevfos industrimuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Jianshimennesket** (forenklet kinesisk: 建始直立人, pinyin: *Jianshi zhiliren*, engelsk: *Jianshi Man*) er et funn av fossiler av homo sapiens. Det dreier seg om tenner, og oppdagelsene ble gjort i 1980-årene.

Funnet er oppkalt etter fylket det ble gjort i, Jianshi i provinsen Hubei i Kina. Nærmere bestemt var det i en hule i landsbyen Mazhaping (麻扎坪) i storkommunen Gaoping.

Det er ikke enighet om fossilenes alder. Ifølge Zheng Shaohua, medlem av forskningsgruppen som har arbeidet med funnet for i Det kinesiske institutt for virveldyrpaleontologi og paleoantropologi, er tannfossilene mellom 2,15 til 1,95 millioner år gamle. Andre forskere mener at funnene er jevngamle med Pekingmennesket og Yuanmoumennesket, og dermed mellom 600 000 og 400 000 år gamle.

Funnstedet (*Jianshi zhiliren yizhi*) i Jianshi ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  G. J. Sawyer, Viktor Deak: *Der lange Weg zum Menschen. Lebensbilder aus 7 Millionen Jahren Evolution*. Spektrum Akademischer Verlag, Heidelberg, 2008, s. 125

Eksterne lenker
---------------

* New Evidence Challenges Hypothesis of Modern Human Origins
* Hubei Jianshi zhiliren[*død lenke*]
Jiangyan
Fra dragebåtfesten i kommunen Qintong i fylket, 2006
**Jiangyan** (forenklet kinesisk: 姜堰区; tradisjonell kinesisk: 薑堰區; pinyin: *Jiāngyàn Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Taizhou i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Den hadde i 1999 en befolkning på 923 025 innbyggere.

Bydistriktet er kjent for båtfestivalen i kommunen Qintong, som har aner tilbake til Mingdynastiet. Pekingoperaartisten Mei Lanfang stammer herfra og politikeren Hu Jintao ble også født her.

Kulturminner
------------

Tianmushan (天目山遗址, *Tianmushan yizhi*) fra Det vestlige Zhou-dynastis tid ble i 2006 oppført på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Bydistriktet er inndelt i en rekke kommuner: 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Shengao (沈高)
* Qintong (溱潼)
* Jiangduo (蒋垛)
* Gugao (顾高)
* Dalun (大伦)
* Zhangdian (张甸)
 | * Dasi (大泗)
* Liangxu (梁徐)
* 
* Jiangyan (姜堰)
* Baimi (白米)
* Louzhuang (娄庄)
 | * Yuduo (俞垛)
* Xintai (兴泰)
* Qiaotou (桥头)
* Yuxi (淤溪)
* Gangyang (罡扬)
 |  |

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 328 i løper gjennom området, fra Nanjing via blant annet Yangzhou til Nantong.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle hjemmesider
* Tianmushan yizhi[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Torbjørn Giæver Eriksen** (født 6. november 1970) er en norsk politiker (Arbeiderpartiet). Fra oktober 2005 til juni 2011 var han statssekretær for pressesaker ved Statsministerens kontor. Siden 2015 har han vært ansatt i Norsk olje og gass som direktør for avdelingen samfunnskontakt og politikk..

Liv og virke
------------

Eriksen er utdannet cand.mag. ved Universitetet i Oslo og studerte statsvitenskap, idéhistorie og historie.

Han var sentralstyremedlem i Europeisk Ungdom fra 1993–1994 og leder for Sosialdemokratisk Studentforbund i samme periode. I 1994 var han ansatt som skolesekretær i Europeisk Ungdom, og året etter ble han valgkampsekretær i Oslo Arbeiderparti.

Eriksen var sekretær for Arbeiderpartiets bystyregruppe fra 1996-1998 og politisk sekretær i Oslo Arbeiderparti fra 1997-1998. Fra 1998 til 1999 var han politisk rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe.

I Jens Stoltenbergs første regjering var Eriksen politisk rådgiver i Finansdepartementet fra 2000 til 2001. Fra 2002 til 2005 arbeidet han som informasjonsrådgiver for Stoltenberg. Fra 2005 til 2011 var han statssekretær ved Statsministerens kontor. Han har vært ansatt i Norsk olje og gass som direktør for avdelingen samfunnskontakt og politikk siden 2015.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Torbjørn\_Giæver\_Eriksen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Statsministerens kontor og forløperne. 1948: Statsministeren får pressesjef». regjeringen.no. Besøkt 20. november 2017.
3. 1 2  Kolbjørn Andreassen (November 2015). «Torbjørn Giæver Eriksen til Norsk olje og gass». Norsk olje og gass. Arkivert fra originalen 16. april 2022. Besøkt 16. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Torbjørn Giæver Eriksen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hong Tianguifu** (kinesisk: 洪天貴福; pinyin: *Hóng Tiānguìfú*; 23. november 1849-18. november 1864), også kjent som **Hong Tiangui** og som **Hong Futian** (洪福瑱; Hóng Fútiàn) i Qing-dynastiets historieopptegnelser, var den andre og siste kongen av Det himmelske kongedømmet Taiping. Han er ofte referert til som *Den yngre herre*. Som sin far Hong Xiuquan var han offisielt *Himmelens konge*, og for å skille mellom dem ble han kalt *Den yngre himmelens konge*.

Bakgrunn og virke
-----------------

Hong var fjorten år gammel da han etterfulgte faren, men ble ikke like respektert av prinsene, og ble baksnakket. I *Zhong-prins Li Xiucheng beskriver seg selv*, de selvbiografiske nedtegnelsene til en av Det himmelske kongedømmets prinser som ble skrevet kort tid før hans henrettelse, blir Hong Tianguifu beskrevet som "uerfaren, bortskjemt og udugelig." Hong Tianguifu red heller aldri på en hest, som da var ekstremt viktig for kommandanter i kriger. 

Fire måneder etter hans kroning ble Nanjing, taipingopprørernes hovedstad, inntatt av Qing-dynastiets styrker. Hong Tianguifu unnslapp til Østre Dam (Dongba) i Jiangsu i juli 1864 og møtte der sin onkel Hong Rengan (prins Gan). De dro først til Guangde i Anhui, deretter til Huzhou i Zhejiang for å møte den lokale taipingkommandanten, Huang Wejin. Qing-dynastiet sendte styker under Zuo Zongtang og Li Hongzhang for å angripe byen, og Chen Xueming, taipingkommandanten som skulle forsvare byens sørport, orverga seg 26. august 1864. Hong Tianguifu, Hong Rengan og Huang Wejin måtte deretter flykte fra byen neste natt, men Huang Wejin døde snart av sår. Resten av de overlevende forsøkte å unnslippe til grenseregionen mellom Jiangxi, Guangdong og Fujian for å slå seg sammen med restene av taipinghæren under Li Shinxian, men 9. oktober samme år falt de i bakhold for keiserlige kinesiske styrker i Shicheng, og Hong Rengan ble deretter fanget og henrettet 23. november i Nanchang i Jiangxi. Hong Tianguifu unnslapp til fjellene nær Shicheng etter at det som var igjen av styrkene hans var ødelagte, og han ble fanget 25. oktober og senere henrettet av Qing-soldater 18. november, da fjorten år gammel. 

Noe av Hong Tianhuifus personlighet kan en se gjennom hans bemerkinger før henrettelsen: *"Guangdong er ikke noe fint sted, jeg vil ikke dra tilbake. Jeg vil bare studere med gamle mester Tang i Hunan, så bli en førstegrads lærd."* Denne tilsynelatende uskyldige, meningsløse og irrelevante kommentaren ble regnet som et desperat og forgjeves forsøk på å unnslippe sin malplasserte død ved å lure henretteren til å bli forvirret om hans identitet. Den kan også ha vært en total mangel på forståelse av hva som skjedde med ham og hans tapte kongedømme. 

Til tross for hans korte regjeringstid som konge, fikk han utstedt et offisielt jadesegl, som blir utstilt i historiemuseet i Hongkong. Hong Tianguifus fornavn er unikt ved at det består av tre skrifttegn, mens nesten alle kinesiske fornavn bare har ett eller to skrifttegn.

Litteratur
----------

* Jonathan D. Spence: «God's Chinese Son», Norton 1996

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ole Olsen Haavardsrud** (født 2. januar 1876 i Flesberg, død 30. april 1970) var en norsk gårdbruker og politiker for Venstre.

Haavardsrud fikk utdanning ved amtsskolen i Uvdal, skogskolen på Kongsberg og Kristiania tekniske elementærskole. I 1904 tok han over drifta av heimgården Håvardsrud, hvor han var tidlig ute med å bygge et privat elektrisitetsverk. I 1926 flytta han til og overtok gården Lampeland i Svene etter svigerforeldrene.

I 1897, bare 21 år gammel, fikk han sitt første offentlige verv – i den kommunale likningskommisjonen. I 1902 blei han valgt inn i Flesberg herredsstyre, og her var han medlem til 1922 og seinere igjen fra 1929 til 1934. Han var varaordfører fra 1905 til 1910 og fra 1932 til 1934 – og ordfører fra 1911 til 1922. Han hadde også verv i fylket, i partiet Venstre og i private virksomheter.

I to valgperioder, 1910–12 og 1913–15, var Haavradsrud vararepresentant til Stortinget fra Numedal krets i Buskerud. Fra 1916 til 1918 var han fast innvalgt fra samme krets. Han var først medlem av jernbanekomiteen, seinere av skog- og vassdragskomiteen.

Haavardsrud omtales i blant som «Numedalsbanens far» og også «Nore-verkenes far». I 1964 blei han tildelt Norges by- og herredsforbunds utmerkelse, og i 1951 fikk han Borgerdådsmedaljen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 346[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 319[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dagsavisen[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 346–347.
5. ↑  *Arbeiderbladet* 6. mai 1970, side 4.
6. ↑  Bjørn Steenstrup: *Hvem er hvem? 1973*, Oslo 1973, side 270.
7. 1 2  «Numedalsbanens far», *Laagendalsposten* 16. november 1977.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ole Olsen Haavardsrud hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
***Guangming Ribao*** (kinesisk: 光明日报, *Gūangmíng Rìbào*, «Guangming dagblad») er en landsdekkende avis i Folkerepublikken Kina. Dens førsteutgave kom 16. juni 1949, og avisen ble utgitt av *Kinas demokratiske forbund*. Det har støttet seg på vekslende demokratiske partier i Kina, og i 1953 på Den kinesiske føderasjon for industri og forretningsdrift. Men fire år etter ble avisen satt direkte under styrelse fra Det kinesiske kommunistpartis sentralkomites propagandadepartement og forente arbeidsfront-departement. Den er nå en dagsavis som særlig henvender seg til intellektuelle. 

Avisen trykkes i Shenyang, Shanghai, Wuhan, Guangzhou, Xi'an, Lanzhou, Chengdu og Kunming. Guangming Ribao har korrespondenter i mange land og selges også utenlands. 

Hovedsetet er i Beijing. Innenfor avishuset finnes også tre andre aviser, fire tidsskrifter, en nettside og et forlag.

Kilder
------

* China Culture:Guangming Daily

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Guangming Daily – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN
 |
**Hongdong** (kinesisk: 洪洞县; pinyin: *Hóngdòng Xiàn*) er et fylke i Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Linfen.

Lokalbefolkingens uttale av stedsnavnet er *Hóngtóng*.

Fylket hadde 687 395 innbyggere i 1999.

Den 25. september 1303 var Hongdong episenter for et jordskjelv av momentmagnitude 8, som gjorde store skader i store deler av provinsen. Nedre del av Guangshengtempelet og Bygudens tempel ble sterkt skadet, men begge templene ble gjenoppbygde.

Hongdong var ett av de fylkene i Shanxi som ble rammet av slaveriskandalen i 2007, da det ble avslørt at illegale teglverk holdt slaver, noen av dem barn, og torturerte dem til å arbeide i daglige arbeidsøkter på opptil 16 timer.

Kulturminner
------------

Guangshengtempelet (*Guangsheng si*, 广胜寺) og Jadekeiserens tempel i Hongdong (*Hongdong yuhuang miao*, 洪洞玉皇庙) fra mongoltiden er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hongtong County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hongdong yuhuang miao faxian Yuandai bihua[*død lenke*]
* Webside om jordskjelvet i Hongdong 25. september 1303[*død lenke*]
* Ruins of the Hongdong Earthquake (1303)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen omhandler bydistrikt i Zhengzhou.  For bydistrikt i Dongguan, se Guancheng (Dongguan).
**Guancheng** (kinesisk: 管城回族区; pinyin: *Guǎnchéng Huízú Qū*) er et autonomt bydistrikt for Hui-kinesere i Zhengzhou i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 204 km² og teller 320 000 innbyggere.

Arkeologiske funn
-----------------

Ruinene etter byen Ao (forenklet kinesisk: 隞; pinyin: *Aó*) fra Shangdynastiets tid ligger i Shang bypark i Guancheng. På dette stedet har arkeologer avdekket en bybebyggelse omgitt av murer. Dette er etter de flestes oppfatning den gamle Shen-hovedstaden *Ao*. De arkeologiske funn viser at stedet var et kulturelt sentrum også før Shang-perioden (uansett hvordan denne dateres), og det synes åpenbart at Shang-kulturen stod særlig sterkt her. Bronsegjenstander ble anferdiget her; kniver, fiskekroker, pilspisser. Det er funnet gravkamre med hellebarder (*ko*, et våpen som åpenbart var viktig i Shang-perioden), beininskripsjoner (blant annet på oksebrystbein og skilpaddeskall, benyttet til prognostisering av helse og fremtid).

Referanser
----------

1. ↑  Shang City Ruins Arkivert 18. juni 2010 hos Wayback Machine. China Tours, besøkt 12. april 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Guancheng Hui District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Honghu** (kinesisk: 洪湖; pinyin: *Hónghú*) er et kinesisk byfylke i provinsen Hubei i det sentrale Kina. Det tilhører byprefekturet Jingzhou. 

Fylket har et areal på 2 519 km² og talte 907 162 innbyggere i 1999.

Selve byen ligger på vestbredden av Yangtzefloden, overfor Hunan-provinsen og Xianning i Hubei. Det er oppkalt etter innsjøen der, en innsjø som periodisk blir overflømmet (洪, *hong*). 

På den tradisjonelle kinesiske festen *Duanwu Jie* (端午节, Dragebåtfesten), som feires den femte dag av den femte måned, er det kapproing med dragebåter på innsjøen. Innsjøen er svært fruktbar, og Honghu by tilbyr til salgs 40 fiskearter og en rekke sjøplanter.

Befolkningen i Honghu feires i Folkerepublikken Kina som en viktig og tro kampfelle på kommunistenes side under den kinesiske borgerkrig. Utenfor Kina er stedet også kjent som det området der den nyzealandske kommunist Rewi Alley holdt på med nødhjelp, og for kooperativbevegelsen Gung-Ho (共合, *Gonghe*).

Honghu i revolusjonsromantikken
-------------------------------

Den naturskjønne Honghusjøen stod sentralt i den kinesiske revolusjonære opera «Honghusjøens rødegardister». Den bygget på en sann historie om Den røde armés kamper mot Kuomintangs styrker under den kinesiske borgerkrig.

Synopsis:

*Modern Opera. A revolutionary musical depicting the struggle between Communist guerrillas and a KMT landlord for control of a village. In the summer of 1930, a tyrant named Peng allied with Nationalist Army commander Feng raids the Red Army’s base in the Honghu area of Hubei province. Party Secretary Han Ying and the base director lead the local guards in an orderly withdrawal but later return to lead a raid on the enemy’s weapons storehouse. In retaliation, Peng has some local people tortured to try to discover Han Ying’s hideout. In order to protect his fellow villagers, Han Ying gives herself up, then escapes, with one of his deputies sacrificing himself in the effort. Han continues to lead the Red Guards in their struggle against the enemy.*
— katalogbeskrivelse for 1961-filmatiseringen av operaen, ved University of Chicago Film Library collection

Restene av de revolusjonæres tidligere støttepunkter i området (*Xiang E xi geming genjudi jiuzhi* 湘鄂西革命根据地旧址) ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminnesmerker, og er et mål for såkalt rød turisme.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Fylkesnivåenheter i Sanming
**Jianning** (kinesisk: 建宁县; pinyin: *Jiànníng Xiàn*) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Sanming.

Befolkningen var på 150 395 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Stedet for den gamle kommandopost for Første Frontarme i den kinesiske Røde arme (*Jianning hong yi Fangmianjun lingdao jiguan jiuzhi*, 建宁红一方面军领导机关旧址) årene 1931-1933 ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner** (镇, *zhen*) 

* Suicheng (濉城), Lixin (里心), Xikou (溪口), Junkou (均口)

**Kommuner** (乡, *xiang*) 

* Xiyuan (溪源), Huangfang (黄坊), Huangbu (黄埠), Kefang (客坊), Yijia (伊家), Jinxi (金溪)

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Pontianak** er en by i provinsen Vest-Kalimantan på Borneo i Indonesia. Innbyggertallet anslås (2005) til 455 200.[] Byen ligger nøyaktig på ekvatorlinjen.

Pontianak er en viktig havneby og handelsby på Borneo, og derfra utskipes blant annet kopra, gummi, tømmer, palmeolje, pepper, ris, tobakk og gull (det er gullforekomster ikke langt unna). Byen har også verftsindustri. Pontianak ble i 1959 universitetsby med *Tanjungpura-universitetet*, som er et statlig universitet. Byen har senere også fått et privat universitet. 

Pontianak var tidligere hovedstad i det gamle sultanatet Pontianak. I 1778 opprettet nederlenderne en handelsstasjon der. 

Byen har en tallrik kinesisk minoritet. 

Området er for det meste muslimsk, men nærmere ti prosent av befolkningen er katolikker. Pontianak har vært katolsk erkebispesete siden 1961.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ole Olsen Evenstad** (døpt 2. februar 1739, begravd 22. november 1806) var skogeier, gårdbruker, lensmann og tømmermerker fra Evenstad i Stor-Elvdal. I ettertiden er han først og fremst kjent for sin bok om bondejern: *Afhandling om Jern-Malm, som findes i Myrer og Moradser i Norge, og Omgangsmaaden med at forvandle den til Jern og Staal*

Ole ble født som den eldste av ti barn av Kari Olsdatter (1713–73) fra Evenstad og Ole Nilsen (1703–69). Han giftet seg i 1765 med gårdbrukerdatteren Gjertrud Helgesdatter (1745—1820) fra Søstu Stai. De fikk sju barn, hvorav fem vokste opp. Blant barna kan nevnes eidsvolls- og stortingsmannen Ole Olsen Evenstad (1766–1833) og stortingsmannen Ole Olsen Evenstad (1781–1833). Ole og Gjertrud overtok Evenstad i 1767, og drev gården til 1804. Han var lensmann fra 1767 til 1783.

Det avgjørende grunnlaget for Ole Olsen Evenstads økonomi og sosiale posisjon var hans rolle som tømmermerker og tømmerbetinger for det ledende trelasthuset i samtiden. Han startet som tømmermerker hos Karen Ancher enke etter justisråd Christian Ancher, og fortsatte for sønnen Bernt Anker da han overtok familiens forretninger. Han arbeidet også for Bernts bror, Peder Anker. Som ansvarlig for Anker-familiens tømmerkjøp i Østerdalen ble han en rik mann. Han fikk 200 rdl. årlig i fast lønn for arbeidet som tømmermerker, og hentet trolig i tillegg betydelige inntekter fra kommisjoner i forbindelse med tømmerkjøpene. Ifølge Anders Fosvold kunne han kjøpe tømmer for Bernt Anker for 9—10 000 rdl. årlig, i 1803 for hele 15449 rdl. Forbindelsen til Anker-familien var et bånd han også kunne trekke på i andre sammenhenger.

Ole Evenstad var engasjert i de patriotisk-rasjonelle strømningene i samtiden. Hvor blant annet inngikk prisoppgaver for landhusholdningsselskapet og etableringen av tekstilskolen og -fabrikken Enigheten.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Digital utgave hos NBdigital
3. ↑  Fosvold, Anders: *Bygdebok for Stor-Elvdal 1937*, opptrykk Sollia Forlag 1984, side 684
4. ↑  Brev datert 9. juli 1803, antakelig i privat eie

Kilder
------

* (no) Ole Olsen Evenstad (1739–1806) i Norsk biografisk leksikon
* Artikkelen Ole Olsen Evenstad (1739—1806) fra Lokalhistoriewiki

  


| * v
* d
* r
Ole Olsen Evenstad (1739–1806) og hans etterkommere |
| --- |
| Sønner | eidsvollsmann Ole Olsen Evenstad (1766–1833) **·** stortingsmann Ole Olsen Evenstad (1781–1833) |
| Neste generasjoner | Ole Olsen Evenstad (1798–1859)  **·** Ole Olsen Evenstad (1827–1859) og hans forlovede Anne Evenstad (1830–1909)  **·** forstmann og ordfører Ole Olsen Evenstad (1859–1891) |
| Slekta kom fra gården og grenda Evenstad i Stor-Elvdal. Anne Evenstad bekostet Evenstad kirke og opprettet Evenstad skogskole gjennom legatBjørn Ouslands tegneserie Evenstad : storgård, skogskole og distriktshøgskole (1998) forteller slektas historie |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
***The Living Death*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Tod Browning.

Handling
--------

Dr. Farrell elsker sitt eneste barn, Naida. Når menn begynner å gi henne for tydelig oppmerksomhet, tar Farrell datteren med til et vakkert, men ensomt sted ved kysten av California. Der er han temmelig sikker på at han kan holde henne mer for seg selv. Men de romantiske skjebnene er ikke så lett å forutse. Tom O'Day ankommer området, og flytter inn i en bungalow. Han og Naida møtes, og blir snart dypt forelsket. Men Dr. Farrell oppdager at området faktisk ble bygget over de begravde restene etter en gammel koloni for mennesker som utviklet spedalskhet.

O'Day har nettopp avdekket en manns hodeskalle, i nærheten av sin egen hytte. O'Day gleder seg over funnet. Han tar den med seg hjem, og legger hodeskallene blant de andre skattene sine. Men senere utvikler O'Day flere utslett på håndleddene. Doktoren forteller O'Day at han har blitt spedalsk, og at hodeskallen sannsynligvis har overført denne sykdommen til ham. Men det viser seg at O'Day egentlig bare har fått noen helt harmløse utslett, etter å ha kommet i kontakt med brennesle eller eføy.

Skuespillere
------------

* F. A. Turner som Dr. Farrell
* Billie West som Naida Farrell
* Edward Peil Sr. som Tom O Day

Referanser
----------

1. ↑  The Living Death

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Living Death* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Living Death* på Silent Era Rediger på Wikidata
Indre del av Neskilen med Neskil bro  Foto: KEN 
**Neskilen** er ei bukt og et sted på Eydehavn i Arendal kommune. 

Neskilen ligger på fastlandsiden av Tromøysund ved munningen av Molandsvassdraget, hvor Neskil bro går over. Fra Neskilen kan små fartøyer følge Rånene gjennom kanaliserte elveløp opp til Langangsvannet og Sagene i Austre Moland. På Sagene var det opp til seks oppgangssager. 

Før industristedet Eydehavn ble etablert på begynnelsen av 1900-tallet var Neskilen et travelt sted. Her var det omfattende bygging av seilskuter, og det var utskiping av trelast som ble transportert ut fra Sagene. På midten av 1600-tallet var det gjestgiveri på stedet, drevet av Anders Nielsen, men det var ikke det første på stedet. Fra 1806 drev også David Halvorsen gjestgiveri i Neskilen. I 1898 ble Arendal Feltspatmølle etablert i Møllebukta. Driften ble lagt ned i 1928 etter at anlegget brant.

Der Neskilen munner ut i Tromøysund ligger Frisøya. Øya skal ha navnet sitt etter sjøfolk fra Friesland som brukte denne havna.

Bilder
------

* Neskilen mot nord  Foto: KENNeskilen mot nord  Foto: KEN
* Neskilen mot syd  Foto: KENNeskilen mot syd  Foto: KEN
* Neskilen mot sydvest  Foto: KENNeskilen mot sydvest  Foto: KEN
* Eydehavn Service & Marina  Foto: KENEydehavn Service & Marina  Foto: KEN

Eksterne lenker
---------------

* (en) Neskilen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata