recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Job** (sekulært navn **Dmitrij Jakovlevitsj Tyvonjuk**, russisk: *Дмитрий Яковлевич Тывонюк*, ukrainsk: *Дмитро Якович Тивонюк*, født 6. november 1938 i Poczajów i vojvodskapet Volhynia i daværende Polen, død 1. desember 2020 i Moskva) var metropolitt i den russisk-ortodokse kirke.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han kom fra en bondefamilie.[] Etter fullført grunnskole gikk han inn i klosteret Potsjayiv Lavra, hvorfra han senere ble overført til Helligåndsklosteret i Balta. I 1957 begynte han ved seminaret i Kiev. Han måtte avbryte studiene på grunn av militærtjeneste. Han mottok deretter sitt diplom fra seminaret i Odessa. I 1967, mens han tok høyere teologiske studier ved Moskva teologiske akademi, ble han knyttet til Troitse-Sergijeva Lavra. Den 20. juni 1968 ble han tonsurert og tok imot sitt religiøse navn Job til minne av Den hellige Job Posjajovskij.

### Prest

I 1969 tok han teologisk eksamen, og ble ordinert til diakon og så til hieromunk (prestemunk). Hieromunk Job ble sendt til Herrens oppstandelses-menigheten i Tsjita i sibirske Transbajkal. I 1974 ble han gjort til igumen. Han fullførte så sine doktorgradsstudier i teologi. Den 26. desember 1974 ble han arkimandritt.

### Biskop, erkebiskop, metropolitt

Den 3. januar 1975 ble han bispeviet til biskop av Sarajsk, som en av Moskva-patriarkatets nærmeste hjelpebiskoper. Seremonien ble presedert av patriark Pimen, et stort antall eparker deltok. Han fikk også tilsyn med Moskva-patriarkatets menigheter i Canada og midlertidig også de i USA. 

Den 30. november 1988 ble han utnevnt til erkebiskop av Kostroma og Galitsj. Etter ett år ble han overført til eparkiet Zjitomir-Ovruka. Som erkebiskop der var han en av hierarkene som bidro til å fjerne erkebiskop Filaret (Denysenko) fra Kiev, og deretter fikk ham suspendert fra sine prestelige rettigheter.[]

I 1996 ble han forflyttet til eparkiet Tsjeljabinsk-Zlatoust i det sørvestlige Sibir. Den 25. februar 2000 ble han gjort til metropolitt.

I 2011 ble han pensjonert av den russiske kirkes hellige synode, på bakgrunn av svekket helse. Han bosatte seg da i Moskva, tilknyttet Kristi Frelserens Oppstandelses kirke.

### Død

Han døde 82 år gammel i desember 2020 på grunn av komplikasjoner fra covid-19.[] Han ble begravet i Potsjajev Lavras kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2  «Отошел ко Господу митрополит Иов (Тывонюк)». 1. desember 2020.
2. ↑  ЖУРНАЛ № 12
**GameRevolution** (tidligere **Game-Revolution**) eller **GR** er en videospillnettside som ble grunnlagt i 1996. Det har hovedkontoret sitt i Berkeley i California. Nettstedet publiserer  anmeldelser, demoer, inkluderer et sted hvor man kan laste ned spill, juksekoder, så vel som nettegneserier, skjermbilder og videoer. Nettsiden har også noen artikler som parodierer Jack Thompson, E3, og oppstyret rundt nye spillkonsoller og videospillkontroverser. Nettstedet har også deltatt i markedsføringskampanjer for videospill, blant annet *Gauntlet: Seven Sorrows*.

Referanser
----------

1. ↑  «Gamerevolution.com Traffic and Demographic Statistics by Quantcast». *www.quantcast.com*. Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 19. august 2016.
2. ↑  «WarnerBros.com». *www.midway.com*. Besøkt 19. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) GameRevolution – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Bryan Douglas Breidenthal** (født 25. mai 1953 i California i USA) har vært organist i Farsund kommune for Lista menighet i Vestbygda kapell siden 1980. Han er leder og dirigent for Vanse Guttekor--Deo Gloria og Vest-Agder Kammerkor, som holder konserter over hele Sørlandet. 

Han er også dirigent for skolekoret Sundtianerne, og har vært en viktig bidragsyter under byggingen og driften av organisasjonen Ung Kirkesang. Han har tidligere dirigert Sangkoret Nordvesten som han var med å bygge opp fra begynnelsen av 1980-årene og frem til 2010.

Komponist
---------

Breidenthal er også komponist og fikk 3. premie i Ung Kirkesang Komponistkonkurranse 2001 med motetten *Ef. 2,1-10: For vi er hans verk, skapt i Kristus Jesus til gode gjerninger.* I konkurransen i 2004 hvor det var krav om komposisjoner for barn 5 – 8 år, med piano eller orgelakkompagnement til valgfri bibelsk tekst, fikk han hederlig omtale for *Rop høyt av glede Sions datter*, omtalt som «en frisk melodi, velegnet for aldersgruppen».

Komposisjoner
-------------

* *Ef. 2,1-10: For vi er hans verk, skapt i Kristus Jesus til gode gjerninger.* Motett 2001
* *Rop høyt av glede Sions datter* for barnekor med akkompagnement 2004

Annen komponering
-----------------

Han har også komponert melodi til et lokalt meget kjent julekonsert kalt *Res Miranda – en norsk julevandring*.
Utover dette har han komponert utallige melodier og sanger som brukes mye i forbindelse med hans arbeid i Vanse Guttekor--Deo Gloria.

Heder
-----

* Vest-Agder fylkes kulturpris 2010

Referanser
----------

1. ↑  Ung Kirkesang Komponistkonkurranse 2004 Arkivert 8. desember 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Heidi Ditlefsen: *Hedret med kulturpris* i Fædrelandsvennen Innsikt 26. november 2010 side 10
**Rolf Jarle Brøske** (født 28. juni 1980 i Surnadal) er en norsk kommunikasjonsdirektør og politiker for Høyre i Trondheim.

Han var medlem av Møre og Romsdal fylkesting 1999–2003 og formann i Møre og Romsdal Unge Høyre 2001–2002. Han har siden bodd i Trondheim. Han var politisk rådgiver for ordfører Anne Kathrine Slungård 2002–2003 og deretter administrativt ansatt som rådgiver i kommunen 2003–2007. Han var politisk rådgiver for statsråd Børge Brende i Nærings- og handelsdepartementet i 2005.

Brøske var forbrukerøkonom og samfunnskontakt i Fokus Bank 2007–2010 og spesialrådgiver innen strategi og kommunikasjon samt samfunnskontakt i Fokus Bank 2010–2012. I 2012 ble han næringspolitisk direktør i Det norske oljeselskap, hvor han etter oppkjøpet av Marathon Oil Norge i 2014 ble kommunikasjonsdirektør og medlem av konsernledelsen. I 2016 ble han konserndirektør for kommunikasjon og samfunn i SpareBank 1 SMN.

Brøske er medlem av Trondheim bystyre fra 2011 og leder i kontrollkomiteen. Han har vært nestleder i Trondheim Høyre og medlem av arbeidsutvalgene (styrene) for Sør-Trøndelag Høyre og senere Trøndelag Høyre. Han var vararepresentant til Stortinget fra Møre og Romsdal 2001–2009, og møtte i alt 57 dager på tinget.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Rolf Jarle Brøskes profil». LinkedIn. Besøkt 10. mars 2016.
2. ↑  Norli, Kristin (10. juli 2012). ««Nye Trondheim» er blitt eldre». E24.no. Besøkt 24. august 2012.
3. ↑  Lynum, Sissel (12. september 2016). «Brøske inn i toppledelsen i Sparebank 1 SMN». *Adresseavisen*. Besøkt 12. mars 2017.
4. ↑  «Konsernledelsen». SpareBank 1 SMN. Besøkt 18. november 2020.
5. ↑  «Rolf Jarle Brøskes profil». Høyre. Arkivert fra originalen 11. mars 2016. Besøkt 10. mars 2016.
6. ↑  «Brøske, Rolf Jarle (1980-)». Stortinget. Besøkt 10. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rolf Jarle Brøske hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Rolf Jarle Brøske hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Vindkraftverk i havet, Sheringham Shoal Offshore Wind Farm vil gi et tilsvarende inntrykk når det er ferdig utbygd  Foto: Bob Crook 
**Sheringham Shoal Offshore Wind Farm** er en vindkraftpark utenfor østkysten av England. Vindkraftparken ble offisielt åpnet av kronprins Haakon 27. juni 2012. Med han var også den britiske ministeren for energi og klimaendringer Edward Davey, olje- og energiminister Ola Borten Moe, næringsminister Trond Giske, og eierne, Statoils konsernsjef Helge Lund og Statkrafts konsernsjef Christian Rynning-Tønnesen.

Vindparken består av 88 Siemens SWT-3.6-107 3,6 MW vindturbiner på monopæler i vanndybder på 17 til 22 meter. Samlet effekt er på om lag 317 MW, med en forventet årsproduksjon på 1,1 TWh ved 3470 fullasttimer, noe som tilsvarer 40 % av installert kapasitet. Bak vindparkplanene står de to norske firmaene Statoil (50 %) og Statkraft (50 %).

Vindturbinene er plassert om lag 9 nautiske mil (17 km) ut fra Norfolkkysten ved Sheringham og dekker et område på om lag 35 kvadratkilometer. Parken er tilsluttet til land via to 132 kV kabler på 21 og 23 km.

Vindparken vil spare miljøet for ca. 475 200 tonn CO2 årlig, beregnet etter britisk energimiks (2012).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sheringham Shoal Wind Farm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Green out of the blue» Teknisk informasjon.
* LORC Knowledge – Datasheet for Sheringham Shoal Offshore Wind Farm
* «Bygger vindpark for ti mrd», artikkel i *Dagens Næringsliv*

1. ↑  .
2. 1 2  .
**Rolf Andreas Køste** (født 12. januar 1929) var ordfører i Røros for Arbeiderpartiet fra 1972 til 1973. Han var ansatt i Televerket i 50 år, og fra 1947 til 1967 deltok han i gjenreisningen av Finnmark. I den tiden var han også ordfører i Gamvik. I alt hadde han 10 perioder i ulike kommunestyrer rundt om i landet.

Etter at han hadde vært i Finnmark, arbeidet Køste med teleutbygging i Røros, deretter i Sogn og Fjordane før han kom som telesjef til Kongsvinger, hvor han nå er bosatt. Fra 1992 deltok han i oppbyggingen av Norsk Telemuseum. Han er æresmedlem i Det norske Arbeiderparti, han er også Paul Harris Fellow. Rolf Køste er tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv.

Kilder
------

* Køste, Rolf (2006). *En søring nordpå. Fra gjenreisingstida og brakkeliv i Telegrafverket*. Norsk Telemuseum. ISBN 978-82-91335-26-1.
* Omtale i *Aftenposten* (12. januar 2009), seksjon Kultur, s. 14.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Marie Aarestrup** (født 27. mai 1826 i Flekkefjord, død 9. juni 1919 i Paris) var en norsk portrettmaler, en av de første kvinnene som etablerte seg.

Hun var datter Peter Nicolai Aarestrup (1783–1846) og Sara Haasted. Faren var født i København og ble sorenskriver i Flekkefjord i 1817, der Marie ble født. Faren ble sorenskriver i Stavanger i 1828 og byfogd i Bergen i 1831.

Under oppveksten i Bergen gikk hun i privat malerlære hos Hans Leganger Reusch, da kvinner var forhindret fra opptak ved landets kunstakademier. Hun var i 1844 flyttet til Danmark og virket samtidig som guvernante og lærerinne. 

Aarestrup ble i 1856 en del i kunstnerkolonien rundt Jean-Baptiste-Ange Tissier i Paris, der også Christiane Schreiber og Aasta Hansteen var etablert. Hun holdt separatutstilling over ulike italienske portretter i Kristiania i 1863 og fikk, som den tredje kvinne i landet, Statens Reisestipend samme år. Det ble 160 spesidaler, og hun kunne reise til Kunstakademiet i Düsseldorf for å lære av den sveitsiske Benjamin Vautier. Senere gikk hun hos den franske akademimaleren Charles Chaplin, hvor også Mathilde Dietrichson var elev. I 1866 malte hun den 23 år gamle svenske operasangerinnen Christina Nilsson.

På 1870-tallet var hun guvernante i London, men maktet å bli representert ved Verdensutstillingen i Paris (1878).
Senere virket hun som lærerinne i Polen i 1880 før hun etablerte seg i Paris for godt fra 1890-tallet. Hun har vært representert i Christiania Kunstforening såvel som ved Göteborgs konstmuseum.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, oppført som Marie Helene Aarestrup, AKL Online kunstner-ID 10000096[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Marie Helene Aarestrup, FemBio-ID 5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Marie-Hélène Aarestrup, Benezit-ID B00000036, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Marie\_Aarestrup, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 1a6610b4-3563-4f2d-90f8-7e5fe41fa797, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Norsk kunstnerleksikon, b. 4 : Sp-Å , side 570-571 digital utgave
7. ↑  «Aarenstrup-slekten».
8. ↑  Anne Wichstrøm og Sissel Falck (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv. Kvinnelige malere i Norge før 1900*. Gyldendal.
9. ↑  Julius Meyer (1872). *Allgemeines künstler-lexikon*. Engelmann, Leipzig.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
Eidsbugarden rundt 1890. Foto: Axel Lindahl/Norsk folkemuseum 
Vinjerock
**Eidsbugarden** er et av de eldste turiststedene i Jotunheimen, og et yndet utgangspunkt for fjellturister, med sin beliggenhet 1 060 meter over havet i vestenden av innsjøen Bygdin.

Den første hytta på Eidsbugarden ble bygd av den norske dikteren og journalisten Aasmund Olavsson Vinje i 1868. Vinje døde bare to år senere og ny eier ble Thomas Heftye, Samtidig ble hytta omgjort til turisthytte.

Allerede i 1911 kom telefonen til Eidsbugarden, samme år som Kristiania postkontor for første gang startet sesongåpent «postaabneri» der, med fru Inga Kvame som «postaabner». Poståpneriet på ble det første i Jotunheimen.

I 1968 ble en minnestøtte, gjort av billedhogger Ståle Kyllingstad, reist på Eidsbugarden til minne om Aa.O. Vinje.

I 1993 åpnet DNT-hytta Fondsbu på Eidsbugarden etter at sportsstua "Den Glade Vandrer" ble solgt ut av Eidsbugarden Hotell til DNT. Fondsbu som ligger bare 100 meter fra hotellet har over 9 000 årlige overnattinger (2005). Det er også om lag 160 private hytter på Eidsbugarden.
Eidsbugarden Hotell gjennomgikk omfattende oppussing i 2005-2006 og 2014.

Fylkesvei 252 går inn til Eidsbugarden fra fylkesvei 53 mellom Tyin og Årdal på sommerstid, mens turister og hyttefolk blir fraktet inn med beltebiler og snøskuter på vinterstid langs beltebilruta fra Tyin til Eidsbugarden.

Festivalen Vinjerock arrangeres årlig i august på Eidsbugarden, med flere av landets største rockeartister. Festivalen ble kåret til Årets norske rockefestival i 2006 av Norsk Rockforbund. I 2009 opptrådte blant andre Marit Larsen og Bigbang på festivalen.

Hotellet
--------

Eidsbugarden Hotell ligger i vestenden av Bygdin. Hotellet er nyoppusset som følge av vannskader, og skiftet eier høsten 2013. Fondsbu turisthytte ligger i nærheten, og var tidligere en del av hotellets bygningsmasse under navnet "Den glade vandrer". Turisthytten ble senere skilt ut med ny tomt et stykke unna, og fikk status som DNT-hytte i 1993.

Referanser
----------

1. ↑  «Kjøpte Eidsbugarden». *Avisa Valdres* **(norsk)**. 30. november 2013. Besøkt 30. april 2022.
2. ↑  «Eidsbugarden Hotell». *www.ut.no*. Besøkt 30. april 2022.
3. ↑  Vespestad, Linda (30. november 2013). «Eidsbugarden hotell er solgt». *NRK*. Besøkt 30. april 2022.
4. ↑  Lauritzen, Per Roger (24. oktober 2021). «Fondsbu». *Store norske leksikon*. Besøkt 30. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eidsbugarden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Eidsbugarden i webkamera Arkivert 6. januar 2010 hos Wayback Machine. (Tjeneste fra AS Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap)
* Meteorologiske data for Eidsbugarden Arkivert 30. juli 2009 hos Wayback Machine. (Tjeneste fra AS Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap)
* Eidsbugarden Velforening
* Vinjerock
* Eidsbugarden Hotell Arkivert 19. februar 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kongsberg Storband** er et storband som hadde sitt utspring i et storbandprosjekt som ble startet i forbindelse med Kongsberg bys 350-årsjubileum i 1974. Bandets første leder var Odd Sønstebø. Idag er storbandet underlagt organisasjonen Ung Musikk Kongsberg og ledet av Jon Gunnar Tovsrud. 

Kongsberg storband på Kongsberg Jazzfestival.  Foto: Thomas Bjørndahl 
Det viktigste prosjektet i 2005 var samarbeid og konsert med Lars Martin Myhre og Odd Børretzen som ble framført på EnergiMølla 24. november. I 2006 spilte bandet bl.a musikk av og ble instruert av komponisten og trombonisten Marius Tobias Hoven, som før han startet sin musikkutdannelse spilte fast i bandet. I 2007 holdt bandet konsert med musikk av Pat Metheny arrangert og instruert av Jarle Storløkken. I 2008 hadde bandet en «Chet Baker tribute» konsert sammen med trompetisten og vokalisten Ole Jørn Myklebust, ledet av Morten Barrikmo Engebretsen.

Bandet er en av de faste bandene som hvert år spiller i «Festivalgata» under Kongsberg Jazzfestival.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

Portal: Jazz
**Rolf Kluge** (født 20. november 1892 i Kristiania, død 17. mai 1930) var en norsk tegner og tegneserietegner. Sammen med Jan Lunde og løytnant Altree, en britisk krigsfange, startet han han vittighetsbladet *Strips* på slutten av første verdenskrig. Kluge og Altree trakk seg snart ut.

Kluge var, sammen med Bjarne Restan, Sverrer Knudsen og Jan Lunde, de dominerende tegneserieskapere i Norge på 1920-tallet.[]

Kluge skapte, tegnet og forfattet tegneserien Per og Else, som utkom i Bladkompaniets publikasjoner rundt 1922. Den var beregnet på mindre barn, og fortalte om en liten gutt og en pike som kom ut for fantastiske og spennende opplevelser både hjemme i Norge og i Afrika.

Jan Lunde gav i 1926 Kluge ansvaret for tegneserien Bekk og tvillingene (utgitt av Bladkompaniet). Han tegnet denne serien til 1929. Den var egentlig tenkt som en parodi på de to tegneseriene i Hjemmet: Fiinbeck og Fia og Knoll og Tott. Bekk skulle være Fiinbeck; tvillingene skulle være Knoll og Tott. Kristoffer Aamot var forfatter. Serien ble ganske populær. 

Rolf Kluge sto også bak serien *Skibsreder Jobbenheim og Sølvmine* (1927, i Det Blå Magasin).

Kluge har hatt mange vitsetegninger og illustrerte bidrag i vittighetsbladene *Vikingen*, *Tyrihans*, *Strips* og *Det blå Magasin*, samt en god del illustrasjoner til utgivelser av Bladkompaniet. Han var også avistegner i *Socialdemokraten*. Kluge blir beskrevet som en relativt habil tegner.[]

Finn Arnesen har omtalt Rolf Kluge i 75-årsjubileumsboken til Bladkompaniet.

Rolf Kluge var meget musikalsk og komponerte og skrev tekster.

Referanser
----------

1. 1 2   Lokalhistoriewiki, besøkt 11. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Johan Ødegård** (født 22. februar 1890 i Elverum, død 27. august 1955) var en norsk redaktør og fagforeningsmann. Han jobbet både som gårdsgutt, anleggsarbeider og i jernindustrien før han begynte i arbeiderpressen. 

Ødegård var i årene 1917-1918 redaktør for avisen *Tidens Krav*, før han ble redaktør for *Bratsberg-Demokraten* i Skien. Ved den store splittelsen i partiet i 1923 fulgte Ødegård det nye Norges Kommunistiske Parti. Som talerør for NKP endret avisen i 1924 navn til *Telemark Kommunistblad*.

I 1925 flyttet Ødegård «hjem» til Hedmark, og fungerte en periode som redaktør for NKP-avisen *Glomdalens Arbeiderblad* i Kongsvinger.

I 1926 ble han sekretær for Sør-Odals landarbeiderforbund. Da Skog- og landarbeiderforbundet ble stiftet i 1927 ble Ødegård 
formann. Samme året ble han også redaktør for *Skog og Landarbeideren*. Fra 1931 var Ødegård hovedkasserer i forbundet. 

Det oppsto imidlertid snart strid innad i organisasjonen. Det var uenigheter i forbindelse med de harde aksjonene skogarbeiderne gjennomførte, og om den venstrelinjen Komintern og NKP førte i fagbevegelsen på denne tiden. Dette resulterte til slutt i at Ødegård ble ekskludert fra partiet i mai 1930. Samme året gikk han tilbake til DNA. 

Etter krigen utga Ødegård flere historiske verk om fagbevegelsen.

Bibliografi
-----------

* *Oslo stein, jord- og sementarbeideres forening gjennom 50 år : 1895 - 1945* (1947)
* *Norsk bygningsarbeiderforbund : 1923-1948* (1950)
* *Gjennombrudd : skogarbeidernes, jordbruksarbeidernes og gartneriarbeidernes organisasjon* (1952)

Referanser
----------

1. ↑  (no) Johan Ødegård på Arkivportalen
2. ↑  Om Johan Ødegård på arbeiderlexi på nett[*død lenke*]
Bildet av afghanske **Sharbat Gula** (født ca. 1972) tatt av fotografen Steve McCurry i 1984, mens han arbeidet med en reportasje til National Geographic om krigen i Afghanistan er blitt berømt. Det viser en ung, afghansk jente med rødbrunt sjal, klare, grønne øyne og et intenst blikk som umiddelbart fanger beskuerens oppmerksomhet.

1984: Det første bildet
-----------------------

Under Sovjetunionens okkupasjon av Afghanistan flyktet mange afghanere til Pakistan. Steve McCurry jobbet på grensen mellom de to landene og besøkte Nasir Bagh flyktningleir i området. Ved en liten og meget enkel skole for jenter, spurte McCurry lærerinnen om lov til å fotografere en av elevene.

Jenta han valgte å fotografere skulle senere bli et kjent ansikt over store deler av verden. Fotografiet ble et sterkt uttrykk for barns opplevelse av krig. Jenta var flyktning fra Afghanistan, der byen hennes hadde blitt bombet av sovjetiske soldater og foreldrene drept. Hun hadde flyktet med slektninger til Pakistan. I juni 1985 var bildet av jenta forsidemotiv i National Geographic.

2002: Det andre bildet
----------------------

Steve McCurry visste imidlertid ikke hva hun het, og hun ble etter hvert bare omtalt som "the Afghan girl". Men i 2002 reiste McCurry, sammen med et filmteam, tilbake til flyktningleiren i Pakistan for å lete henne opp. Etter flere blindspor fant de henne omsider - hun var da blitt en 29 år gammel tobarnsmor. Tester bekreftet at det var den samme kvinnen som McCurry hadde fotografert 17 år tidligere. Hun kjente ikke til at bildet fra den gang var blitt sett av så mange, og var heller ikke særlig interessert. Men McCurry fikk lov til å fotografere henne på ny, etter at hun var blitt fortalt at bildet hadde vært til inspirasjon for mange mennesker.

I 2003 var hun igjen på forsiden av National Geographic.

Eksterne lenker
---------------

* National Geographic (begge bildene av Sharbat Gula)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Alde**, også kjent som **Ore** på sør- og vestbredden, er en bred elv med tidevann i Suffolk i England. Den har sitt opphav i samme område som Blyth renner fra, nær Laxfield. 

Ved Snape blir den bredere, men fortsetter å slynge seg gjennom landskapet. Den renner så østover et lite stykke, og der den vender sørover deler den seg og renner på begge sider av Havergate Island. 

Den renner så langs kysten; området som er skilt fra resten av Suffolk er Orford Ness, som er et populært camping- og fiskeområde. Langs elven finner man dels myrlandskap og dels grus- og sandstrender. Store deler av området rundt det siste stykket av elven eies av National Trust, og kalles *Orford Ness National Nature Reserve*. Før National Trust tok over området ble det brukt til hemmelige militære tester av radar. Den øvre delen av elven eies av Alde and Ore Association, og inngår i Suffolk Coast and Heaths AONB, et *Area of Outstanding Natural Beauty.* 

Aldeburgh har navn etter elven. Rett sør for denne byen vender Alde sørover mot havet. Elven var grunnlag for byens rikdom i tudortiden, da den hadde en innbringende skipsindustri. I 1588 ble fire skip ble sendt ut for å møte den spanske armada fra fjorden elven danner der den møter havet. Etter at elven mudret til møtte skipsindustrien nedgangstider ettersom større skip ikke lenger kunne seile der. En yachtklubb har nå sin havn i fjorden. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
«Bayswater» har flere betydninger.

**Bayswater** er et område innenfor City of Westminster og Kensington and Chelsea i det sentrale London. Det er tettbygd strøk lokalisert 4 km vest-nordvest for Charing Cross som grenser i nord til Kensington Gardens. I henhold til folketellingen av 2011 har stedet og valgkretsen Westminster en befolkning på 10 300 innbyggere.

Området har en svært blandet befolkning, med arabere, amerikanere, grekere, kinesere og brasilianere som noen av de største gruppene. I tillegg har det en av Londons høyeste konsentrasjoner av hoteller, noe som tilsammen gir Bayswater et svært internasjonalt preg. Ikke minst ser man dette på Queensway, hvor restauranter og butikker representerer et stort antall nasjonaliteter. Befolkningstettheten er omkring 17 500 pr. km².

Arkitekturmessig domineres Bayswater at bygårder fra i viktoriansk stil, hvorav de fleste er delt opp i leiligheter. Det er også enkelte gårder fra mellomkrigstiden, og en stort leilighetskompleks med 800 enheter, Hallfield Estate, som drives av bydelen. Det finnes også noen små beplantede plasser. 

Blant kjente personer fra Bayswater er Winston Churchill, J.M. Barrie og Alexander Fleming.

Historie
--------

Da *Domesday Book* ble nedtegnet i 1086 tilhørte området Westminster Abbey. Den største leietageren var en Bainiardus, som antagelig er identisk med normanneren som gav sitt navn til Baynard's Castle. Hans navn forble knyttet til stedet, og i et dokument fra 1653 beskrives det almenningen ved Paddington som beliggende «nær stedet som vanligvis kalles Baynard's Watering». I 1720 hadde navnet blitt til Bear's Watering, og senere har dette blitt trukket enda mer sammen til Bayswater.

Kollektivtransport
------------------

Nærmeste undergrunnsstasjoner er:

* Bayswater
* Lancaster Gate
* Queensway
* Royal Oak

Referanser
----------

1. ↑  «London's Places» Arkivert 6. september 2015 hos Wayback Machine. (PDF). *London Plan*, Greater London Authority. 2011. s. 46.
2. ↑  «City of Westminster Ward population 2011», *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Aldershot** er en by i Hampshire i England. Den ligger i et heilandskap omkring 60 km sørvest for London. Byen er administrert av Rushmoor Borough Council. Den har i henhold til folketellingen i 2011 en befolkning på 36 321, en liten økning siden 2001 da befolkningen var 33 840. Derimot har Aldershots storbyområde, et løst definert byområde bestående også av Camberley, Farnborough, og Farnham, har til sammen en befolkning på 243 344. Det gjør den til den trettende største byområde i Storbritannia.

Byen er særlig kjent for sin forbindelse til den britiske hæren, som i 1854 opprettet en permanent leir der. Dette førte til at stedet vokste fra en liten landsby til en stor viktoriansk by.

Historie
--------

Byens navn kommer muligens fra *alder*, som viser til et vått, myrlendt sted. I angelsaksisk tid var stedet kjent som *Alreshete*, og i *Domesday Book* (1086) nevnes landsbyen som en del av hundredet Crondall. På et kart i 1722-utgaven av William Camdens *Britannia or Geographical Description of Britain and Ireland* vises det et symbol for en bosetning på stedet.

I 1854, under Krimkrigen, ble det opprettet en militærleir med landsbyen i midten. Befolkningen steg fra 875 i 1851 til 16 000 i 1861, hvorav omkring 9000 var soldater. Veksten fortsatte, om enn med lavere hastighet.

Dronning Victoria besøkte regelmessig Aldershot, og det ble reist en kongelig paviljong for henne. Under jubileumsparaden den 21. juni 1887 var 60 000 mann stilt opp i Long Valley, fra Basingstokekanalen til Caesar's Camp. Siden da har Aldershot Military Tattoo vært et viktig internasjonalt arrangement.

I 1974 ble Aldershots og Farnboroughs distrikter slått sammen til distriktet Rushmoor.

### Aldershotbomben

Aldershotbomben var et terrorangrep utført av Den offisielle IRA (OIRA); angrepet regnes som et av de verste organisasjonen har utført i England. Den 22. februar 1972 gikk en bilbombe av ved messa i hovedkvarteret til 16th Parachute Brigade. Syv personer ble drept; samtlige ofre var sivilt støttepersonell inkludert kokker, vaskehjelper og en katolsk prest. OIRA uttalte senere at angrepet var hevn for Bloody Sunday.

Kommunikasjon
-------------

Aldershot stasjon betjener tog mot Waterloo stasjon i London, Alton, Guildford og Ascot.

Kultur og idrett
----------------

Aldershot Town FC spiller i nPower League 2. En tidligere lokal klubb, Aldershot FC, ble nedlagt i 1992.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2  «Population Data Sheet» Arkivert 11. august 2017 hos Wayback Machine. (PDF). *Rushmoor Borough Council*. August 2013.
3. ↑  «Great Britain and Northern Ireland». *City Population*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aldershot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Aldershot hos Wikivoyage

* Rushmoor Borough Council
* The Aldershot Tattoo
* The Aldershot Civic Society
* Aldershot Military Museum
* Aldershot Library Military Collection

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Frederick William Franz** (født 1893, død 1992) var et medlem av Jehovas vitners styrende råd og den fjerde presidenten for Vakttårnets bibel- og traktatselskap fra 1977 til sin død. 

Han var fra Covington i Kentucky og gikk som ung på University of Cincinnati, hvor han studerte nytestamentlig gresk. Han hadde tenkt å bli prest i den presbyterianske kirke. Imidlertid ble han kjent med litteraturen til Charles Taze Russell, og med tiden gikk han over til Bibelstudentene. Siden begynte han å fylle flere viktige verv i administrasjonen. 

I forbindelse med hans død stod det en artikkel i *The New York Times* 24. desember 1992 hvor han ble omtalt som «en religiøs leder» og en «bibellærer». Det stod også at han hadde kjennskap til hebraisk, arameisk og gresk.

Han er trolig en av de eldste som har hatt en slik ledende rolle innen en religion i nyere tid.

Etter Franz' død overtok Milton G. Henschel som president for Selskapet Vakttårnet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Shapurji Saklatvala** (født 28. mars 1874 i Mumbai i India, død 16. januar 1936) var en britisk politiker av indisk avstamming. 

Han var det tredje indiske medlemmet av parlamentet etter Dadabhai Naoroji og Mancherjee Bhownagree. Han var sønn av en kjøpmann og flyttet til England i 1905 da han var 31 år gammel. Saklatvala sluttet seg til Independent Labour Party og var med under grunnleggelsen av Communist Party of Great Britain i 1920. Han deltok på den andre Pan-African Congress som ble avholdt i Paris i 1921. Ved valget i 1922 ble han valgt som kommunistenes kandidat fra valgkretsen Battersea i Wandsworth i London. 

Han var en av de første kommunistene som ble valgt inn til det britiske parlamentet, sammen med Walton Newbold. Saklatvala mistet sitt sete i parlamentet etter valget i 1923. Året etter ble han gjenvalgt, men denne gangen uten noen offisiell støtte fra Labour Party som hadde støttet ham under det forrige valget. Han mistet setet igjen som følge av valget i 1929. Han ble arrestert i 1926 og han ble fengslet for en periode på to måneder. Saklatvala giftet seg med Sarah Elizabeth den 14. august 1907, i Parish Church of St. Thomas i Moorside, Oldham etter en forlovelse på cirka ett år. Hans kone var den tredje datteren og det fjerde barnet i en søskenflokk på tolv barn, hvorav ti av dem var kvinner.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16945984x[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 8473615, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Hansard-ID mr-shapurji-saklatvala, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Geni.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shapurji Saklatvala hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Martin Kylhammar** (født 12. januar 1954 i Karlskoga) er en svensk litteraturviter og tverrvitenskaplig forsker.

Kylhammar studerte ved Linköpings universitet der han i 1976 ble bachelor i litteraturhistorie, historie, og idé- og lærdomshistorie, disputerte i 1985 med Tema teknikk og sosial forandring (Tema T) i Linköping.
Han var den første til å disputere ved Temainstitutionen i Linköping. Fra 1979 til 1992 var han universitetsadjunkt, i 1989 ble han dosent og fra 1992 til 1999 var universitetslektor i Linköping, og delte sin lærer- og forskningstid mellom litteraturvitenskap og Tema T. Fra 1999 til 2006 var han professor i Tema Kommunikation, og fra 2007 professor i Tema Kultur og samfunn.

Kylhammar har publisert flere ide- og litteraturhistoriske bøker med ulike tema.

Kylhammar var 1996-2002 sjefredaktør for kulturtidsskriftet Tvärsnitt.

Kylhammar ble innvalgt i 2005 som medlem av Kungliga samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia og i 2007 som medlem av Kungliga Vetenskapsakademien.

Priser (utvalg)
---------------

* 2010 – Doblougprisen

Referanser
----------

1. ↑  
Martin Kylhammar (1985). *Maskin och idyll: teknik och pastorala ideal hos Strindberg och Heidenstam (Machine and idyll : technology and pastoral ideals in Strindberg and Heidenstam)* **(svensk)** (1 utg.). Malmö: LiberFörlag. ISBN 91-38-61645-9.  [Linköping studies in arts and science, 0282-9800 ; 1]
2. 1 2  Martin Kylhammar: Om mig Arkivert 24. mars 2009 hos Wayback Machine. lest 17. september 2009
3. 1 2  Martin Kylhammars CV Arkivert 20. juli 2011 hos Wayback Machine. lest 17. september 2009

Eksterne lenker
---------------

* Martin Kylhammar[*død lenke*] på Kungliga Vetenskapsakademiens webside
* Martin Kylhammars hjemmeside

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenske Litteraturbanken **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Joar Rørmark** (født 9. mars 1935 i Harstad) er en norsk dirigent og musikklærer (pedagog).

Han jobbet som lektor i musikkmetodikk (senere førsteamanuensis) ved Norges musikkhøgskole som ble etablert i 1972. Han ble Nordstrand Musikkselskaps kor (etablert 1941) sin andre dirigent da han holdt pinnen fra 1963 til 1976. I 1973 etterfulgte han Tor Skauge (1928–2010) som dirigent for Oslo Ungdomskor. I 1977 startet han Vinderen barnekor. Sammen med Carl Høgset (født 1941) startet han i 1987 det prisbelønte Norges ungdomskor, som de begge også dirigerte, ja Høgset frem til 2003. I 1982 startet han Nordisk Kor som øver i Oslo. Også kona Else-Marit Rørmark (født 1938) er dirigent. Begge dirigerte Oslo Nye Ungdomskor på starten av 1990-tallet.

Premier
-------

* 1990 Lindemanprisen

Referanser
----------

1. ↑  De vant «Guido d'Arezzo» i 1990.
2. ↑  I begrunnelsen heter det (sitat fra Sverre Dallands artikkel *Tre fikk musikkpris* i Aftenposten den 6. oktober 1990) «at det utrettelige og banebrytende arbeide han gjør for den almene musikkopplæring og musikkoppdragelse her i landet. Han har i hele sitt omfattende yrkesliv som lærer, lærerutdanner, kursholder og dirigent hatt et våkent - og samtidig kritisk - øye for musikkpedagogiske tendenser i andre land. Rørmark legger sterk vekt på at alle barn og unge må gis anledning til å utvikle sine evner til å oppleve og uttrykke seg gjennom musikk».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Shariputra** (sanskrit; devanāgarī: शारिपुत्र, pāḷi: *Sariputta*, tibetansk: ཤཱ་རིའི་བུ་, wylie: *shA ri'i bu*) eller «Sharis sønn», var en av to hovedelever av Shakyamuni Buddha. Shariputra virket som Buddhas høyre hånd og er ved siden av Maudgalyayana, som var kjent for sine mirakelevner (siddhi), den viseste av alle Buddhas disipler. Shariputra fikk allerede mens hans levde tittelen *Dhammasenapati* (pali for «lærens feltherre») for sitt arbeid med å utbre læren. Etter overlevering oppnådde Shariputra fullkommenhet (nirvana) under en forelesning av Buddha.

I Tibet virket disse som inkarnasjoner av Shariputra:

* Kheychung Lotsawa (8./9.århundre), en av Padmasambhāvas elever
* Dudjom Lingpa, en tertøn fra det 18. århundre
* Dudjom Rinpoche, det første formelle overhodet i Nyingma-skolen
* Chhimed Rigdzin Rinpoche en linjeholder i Byangter- og Khordong-linjen
* Ontul Rinpoche, en Drikung–Kagyu-lama.

I tillegg er Hungkara, en av «Indias visdomsholdere», i tibetansk buddhisme regnet som en inkarnasjon av Shariputra.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Hornsgatan** er en av de store forretnings- og gjennomfartsgatene på Södermalm i Stockholm.

Historie
--------

Senkning av Hornsgatan ved den blivende «pukkelen», år 1901.
Gaten begynner ved Södermalmstorg og Götgatan og fortsetter til Hornstulls strand ved Liljeholmsviken. Gaten er 2 300 meter lang, og den fikk sitt navn allerede på 1600-tallet.

Mellom Södermalmstorg og Mariatorget ligger den såkalte Hornsgatspuckeln, som ble lagd på begynnelsen av 1900-tallet ved at den ene av kjørebanene ble senket nærmere 10 meter. 

Tunnelbanen Mariatorget-Zinkensdamm passerer Hornsgatan ved Rosenlundsgatan på 23 meters dybde, og tunnelbanen Hornstull-Liljeholmen ved Hornstulls strand på 23 meters dybde.

Luftforurensning og piggdekkforbud
----------------------------------

Skilt ved Liljeholmsbron
Hornsgatan østover med *Hornsgatspuckeln*.
Hornsgatan er, sammen med Långholmsgatan, en av gatene i Stockholm som i perioder har dårlig luftkvalitet. Problemene skyldes høyt innhold av partikler og nitrogenoksid. 

For å redusere partikkelkonsentrasjonen slik at Stockholm oppfyller kriteriene i EUs direktiv, ble det 1. januar 2010 innført forbud mot piggdekk i større deler av Hornsgatan. 

Hornsgatan ble dermed den første gaten i Sverige som fikk et slikt

Noen kjente adresser i gaten
----------------------------

* Nummer 6: Grafiska sällskapets galleri
* Nummer 8: Tidligere bankbygg oppført av Bankaktiebolaget Stockholm-Öfre Norrland
* Nummer 21-27: Maria Magdalena kyrka
* Nummer 29 A: Her lå tidligere Stora Daurerska huset, der Carl Michael Bellman ble født
* Nummer 41: Emanuel Swedenborgs lysthus
* Nummer 72: Folkoperan, tidligere kino (1928–1984), sist under navnet Ricardo
* Nummer 132: Sykepleierboliger, arkitekt Lennart Tham
* Nummer 158: Bolighus fra 1904, arkitekt Olof Jonsson

Kilder
------

* Trafiken.nu

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hornsgatan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historien om Hornsgatan på angelfire.com
* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Hornsgatan
Fundamentsrester av det tidligere Silkeborg slott
Figursten fra det tidligere Silkeborg slott
Uthugget sten fra Silkeborg slott
**Silkeborg slott** er et tidligere dansk slott som har ligget på en holme nordøst for Silkeborgs nåværende sentrum, hvor Gudenåen renner ut i Silkeborg Langsø. Man vet ikke når det eldste Silkeborg slott ble bygget. Det ble revet ned i 1726 etter å ha forfalt i en årrekke.

I et foredrag i Historisk Samfund i 1918 refererer Ejler Haugsted til et brevregister fra 1558:.

> Stedet som Silkeborg stander på tilhørte engang i 14.Aarh Alling Kloster ... og som var et temmelig stort Kloster...
> 
> 
> 

> Med det gode eller med det onde har en Herremand paa Egnen, maaske Hr. Erik Mus, maaske en af hans Forfædre bemægtiget sig Næsset ved Aaens udløb i Langsøen og har bygget sig en af disse Fæster, hvorfra der, som dronning Margrete siger i Januarforordningen af 1396 "skete overmåde lidt Ret.
> 
> 
> 

Det mer enn antydes at det nærmest har vært en røverborg.

Silkeborg ble overdratt til Århus bispestol i 1418 og var hovedsete for bispegodset i den vestlige delen av stiftet. De siste seks biskopene i Århus før reformasjonen, var borgherrer på Silkeborg.

Biskop Ulrik Stygge oppførte en borg, ca. 30 x 14 m i sten, i to etasjer og med tårn. En mynt fra Erik av Pommerns tid som er funnet i jorden i nærheten av fundamentet, kan indikere at den er bygget i 1430-årene.

I 1536 oppførte kronen en trefløyet gård i bindingsverk og gjorde stedet til hovedsete for Silkeborg len.

Topografen og historikeren Arent Berntsen skrev i 1656:.

> Silkeborg er et velbygt, anseeligt og overmåde lystigt slot, liggende 4 mil vesten for Århus inde i landet på et synderligt smukt og belejligt sted med skov og mark såvel som mange ferske søer og åer: så godt, at Hans Kongelige Majestæt derfor har forbeholdt sig det til sin egen frihed og vildtbane.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Aarbøger udgivet af Historisk Samfund for Aarhus Stift XII 1919, p 166
2. ↑  samme s.177 – språket lett modernisert

Eksterne lenker
---------------

* *Danske Fortidsminders* beskrivelse av slottet Arkivert 4. mai 2011 hos Wayback Machine..

Portal: Danmark
**Harmondsworth** er en landsby med en rik historie i distriktet Hillingdon vest i London. Den har en kort grense i sør til London Heathrow lufthavn, og det var stedets sogneprest som i 1930-årene solgte eiendommen hvor den første flystripen ble anlagt. Landsbyen har ingen jernbanestasjoner, men ligger ved motorveiene M4 og A4 (Bath Road). Harmondsworth er et gammel sogn som tidligere også omfattet de større grendene Heathrow, Longford og Sipson. De to sistnevnte har egne skiltstolper og fasiliteter som adskilte landsbyer og har en viss grad av uavhengighet som med egne skoler. 

I Harmondsworth er en stor fjøsbygning fra middelalderen som kalles for The Great Barn. Den ble bygget i 1426 av Winchester College (internatskole for gutter) som en del av dens herregård ved Harmondsworth. Det er den største gjenværende bygningen gjort i bindingsverk i England og beskrevet av poeten John Betjeman som «katedralen i Middlesex». Også dens steinkirke er et godt bevarte middelalderbygg. Kong Vilhelm erobreren ga allerede i 1069 sognekirken, dedikert jomfru Maria, og herregården til benediktinerklosteret i Rouen. Klosteret ombygget kirken og de eldste delene er nå datert fra midten av 1100-tallet.

Det meste av landområdene i kommersiell bruk er for transport og hoteller grunnet flyplassen. Landsbyen har et offentlig parkanlegg med stier ned til elven Colne, og ytterligere land i dens regionale park mot vest innenfor Colnbrook. Flyselskapet British Airways og bokforlaget Penguin Books holder til i Harmondsworth. Utviklingen av Heathrow flyplass har siden 1945 slettet alle former for spor i sognet sør for Bath Road, men sentrum i landsbyen har beholdt sitt autentiske preg. Det er på 2010-tallet både et område for konservering og en arkeologisk prioritet. Imidlertid kan en foreslått plan for en tredje rullebane ved Heathrow føre til at det meste av Harmondsworth vil bli revet, skjønt kirken og middelalderlåven har fått løfter om å bli spart. Planene for utvidelser ved Heathrow er svært kontroveriselle, særlig lokalt i Harmondsworth.

Referanser
----------

1. ↑  «Harmondsworth Barn», *English Heritage*
2. 1 2  «Harmondsworth, Hillingdon», *Hidden London*
3. ↑   «Harmondsworth: Church», *British History Online*
4. ↑   Addley, Esther (25. oktober 2016): «'We feel betrayed': Harmondsworth residents furious at Heathrow decision», *The Guaridan*

Litteratur
----------

* Sherwood, Philip (2002): *Harlington and Harmondsworth*, TEMPUS, Stroud.
* Sherwood, Philip (2009): *Heathrow: 2000 Years of History*. The History Press ISBN 978-0-7509-5086-2.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harmondsworth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* St Mary's Church, Harmondsworth Arkivert 8. oktober 2016 hos Wayback Machine. nettstedet til sognekirken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Silkeormen** (*Bombyx mori*) er en sommerfugl, navnet *…orm*, kommer fra larven som holdes i kulturer for å produsere naturlig silke (råsilke). Den er svært viktig økonomisk. 

Silkeormen hører til gruppen av nattsvermere, og er plassert i familiegruppen silkespinnere (Bombycidae). 

En silkeorm spiser kun bladene fra morbær-trær. Silkeormer har god appetitt og spiser morbærblader både dag og natt og vokser svært fort. Larven har ikke et indre skjelett, men et ytre hudskjelett. Vekst skjer ved at den skifter hud. 
Når fargen på hodet mørkner, er det et tegn på at den snart får et hudskift. Larven har fire hudskiftskift. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Siste gangen får den en mer gulaktig farge og skinnet blir mindre. Dette er et tegn på at de snart kommer til spinne en kokong av råsilke omkring seg. 

Silkeormen tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. 
Om silkeormen ligger i kokongen gjennom hele puppestadiet og klekker til den voksne sommerfuglen, vil den spise seg ut av kokongen, på naturlig vis. Da blir silketrådene avspist og forkortet og dermed mindre verdt. 
Silkeorm er opprinnelig fra Nordøst-Kina, men holdes i kulturer (oppdrett) over hele verden. Larvene oppdrettes til de kommer til puppestadiet. 
Kokongen er laget av en sammenhengende tråd som er mellom 300 og 900 meter. Kokongene blir lagt i kokende vann som dreper puppen (larven). Det varme vannet gjør det også lettere å nøste opp silketråden i kokongen. Den kokte silkeormen blir ofte spist.

*Se utdypende artikkel om produksjon av silke*
Silkeormer i silkeindustrien

Eksterne lenker
---------------

* (en) *silkeorm* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *silkeorm* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *silkeorm* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *silkeorm* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bombyx mori* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Bombyx mori* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bombyx mori* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* www.wormspit.com/ – om silkeorm (engelskspråklig)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Silkeskjegg** er en fiktiv figur i en familieforestilling skrevet av Ingri Angell-Petersen Grønnesby. Spelet vises på Egge under Vikingfestivalen.

Han er en morsom og mystisk skald som har reist den lange veien fra Gardariket til Egge. På veien tar han med seg mange forskjellige personer med et mangfold av oppfinnsomhet og rare påfunn. På Egge skjer det mange underlige og spennende ting som følge av Silkekjeggs besøk og hans påfunn, for han har nemlig vært der før.

Teksten er først og fremst basert på fri fantasi, men rammene rundt og personene i stykket er plassert i vikingtid og cirka et hundre år før slaget på Stiklestad. Stykket er stadig i utvikling og nye momenter blir skrevet inn hvert år. Historien om Silkeskjegg er spekket med dans og musikk, uvennskap og kjærlighet. Silkeskjegg spilles av Ola Fjellvikås og Trollaug spilles av Evy Kasseth Røsten som begge er profesjonelle skuespillere, de andre rollefigurene spilles av til sammen 50 lokale aktører som er knyttet til Steinkjer Teaterverksted.

Eksterne lenker
---------------

* Silkeskjegg Arkivert 18. august 2007 hos Wayback Machine.