recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/SpareBank 1 Vartdalsstranda halvmaraton**.

Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Hjemmesidestoff*
**SpareBank1 Vartdalsstranda Halvmaraton** er et årlig løpearrangement som finner sted på Vartdal, ei bygd i Ørsta kommune på Sunnmøre i Norge. Arrangementet tiltrekker seg deltakere fra hele landet og har blitt en populær begivenhet for løpere i alle aldre og ferdighetsnivåer.

Arrangementet
-------------

SpareBank1 Vartdalsstranda Halvmaraton arrangeres hvert år av Team Joggis og Vartdal Turn- og Idrettslag, i samarbeid med lokale sponsorer og frivillige. Løpet er åpent for alle, og det tilbys flere forskjellige distanser, inkludert halvmaraton, 10 kilometer, trimløp og barneløp, for å imøtekomme ulike deltakeres behov og interesser.

Velgjørenhet
------------

En betydelig del av inntektene fra arrangementet går til veldedighet. Det har vært en tradisjon for at 100 % av deltakeravgiftene går til kreftforeningen, noe som gjør løpet til en meningsfull måte å støtte en viktig sak på.

Arrangøren
----------

Team Joggis står som arrangør for SpareBank1 Vartdalsstranda Halvmaraton, og de legger ned betydelig innsats for å sikre at arrangementet blir vellykket hvert år. Frivillige fra lokalsamfunnet bidrar også til gjennomføringen av løpet, og deres innsats og dedikasjon blir høyt verdsatt.

Team Joggis
-----------

Team Joggis er en ideell organisasjon som har til formål å arrangere løpsarrangement til inntekt for kreftforeningen. Organisasjonen har navn etter Jan Ove Farstad som tapte kampen mot kreft.

Medaljer og utmerkelser
-----------------------

Alle deltakere som fullfører SpareBank1 Vartdalsstranda Halvmaraton, uavhengig av distanse, mottar en medalje laget av edelt granmateriale som en påskjønnelse for deres prestasjon. Disse medaljene er et symbol på innsatsen og engasjementet til hver enkelt deltaker.

SpareBank1 Vartdalsstranda Halvmaraton har blitt en høyt verdsatt begivenhet i lokalsamfunnet og en populær destinasjon for løpere fra hele landet. Gjennom sitt fokus på veldedighet, fellesskap og sunn livsstil, har løpet blitt en positiv kraft i regionen og en inspirasjon for alle som deltar.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Commer** var en britisk produsent av nyttekjøretøyer som eksisterte fra 1905 til 1979.

Selskapet ble stiftet som *Commercial Car Company* i Lavender Hill, Sør-London. For å starte serieproduksjon ble det kjøpt en eiendom i Biscot Road, Luton, hvor produksjonen av den første lastebilen, *Type RC*, startet i 1907. I 1909 ble den første bussen produsert. Ved utbruddet av 1. verdenskrig ble det i stedet produsert militære kjøretøyer for den britiske hæren, og frem til 1919 ble over 3000 slike kjøretøyer produsert.

I 1926, etter å ha vært på konkursens rand flere ganger, ble Commer tatt over av Humber, som i 1931 ble en del av Rootes-gruppen.

Commer ble senere kjent som produsent for varebiler for det britiske postverket, noe de produserte frem til de ble lagt ned i 1979. Commer-navnet ble erstattet med Dodge på 1970-tallet, etter Rootes' oppkjøp av Chryslers Europa-avdeling.

Commer overlevde ikke kollapsen i Chryslers europeiske avdeling i 1978, da Peugeot tok over. Fabrikken ble brukt til produksjon av lastebiler av Renaults lastebilavdeling, som fortsatte å produsere Dodge-modellene i en tid, med Renault-logoer, men gikk over til å produsere Renault-motorer for lastebiler og busser tidlig på 1990-tallet.

* Commer Superpoise, 1955Commer Superpoise, 1955
* Commer van, 1955Commer van, 1955
* Commer FC van, 1968Commer FC van, 1968

Eksterne lenker
---------------

* (en) Commer vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Caverion Group** er et finsk aksjeselskap med virksomhet innen entreprise, facility management og bygge- og anleggsnæringen. Selskapet har sin historie tilbake til 1912, da det svenske ingeniørselskapet Allmänna Ingeniörsbyrån etablerte en avdeling i det som da var Storfyrstedømmet Finland.

Caverion Group ble etablert gjennom en fisjon av YIT-konsernets segmenter Building Services og Industrial Services 1. juli 2013. Entreprenørvirksomheten og boligsatsingen i Finland, Baltikum og Russland forble i YIT, mens de delene av YIT som omfatter tekniske bygginstallasjoner og service, inngikk i et nytt selskap, Caverion Group.

Caverion Group hadde i 2023 en omsetning på cirka 2,5 milliarder euro og rundt 14 500 ansatte fordelt på ti land i Europa. Selskapet er børsnotert på NASDAQ OMX Helsingfors, og har hovedkontor i Helsingfors. Konsernsjef er dansken Jacob Götzsche. Våren 2024 er selskapet i ferd med å bli tatt av børs etter oppkjøp fra det europeiske investeringsselskapet Triton. Våren 2024 ble selskapet slått sammen med Assemblin, også eid av Triton, til Assemblin Caverion Group.

Caverion i Norge
----------------

Caverion Norge AS er en norsk leverandør av tekniske bygginstallasjoner. Hovedtyngden av leveransene ligger innenfor fagområdene inneklima, elektro, automasjon, energisparing, rør, IKT, audiovisuelle løsninger, elektroniske sikkerhetssystemer, industri og prosessanlegg, og industri. Deres tjenester benyttes blant annet i næringsbygg, boliger, offentlige bygg, infrastruktur og industrianlegg. 

Selskapet har en omsetning på rundt 4,2 milliarder kroner og 2 400 ansatte i Norge (2023). Hovedkontoret er lokalisert i Østensjøveien 34 i Oslo. Selskapet kan i Norge følge røttene tilbake til Frognerkilens Fabrik, som ble etablert i 1873. Dagens selskap er resultatet av en rekke fusjoner og oppkjøp, blant annet EB (Elektrisk Bureau), ABB Miljø Norsk Viftefabrikk. ABB Building Systems og YIT. Siden 2013 har selskapet operert under navnet Caverion. Våren 2024 ble selskapet slått sammen med Assemblin til Assemblin Caverion Group.

Caverion er også en leverandør av service på tekniske bygginstallasjoner og tjenester for eiendomsdrift. Selskapet er sertifisert av Det Norske Veritas og innehar sertifikatene NS-EN ISO 9001 (kvalitet), NS-EN ISO 14001 (det ytre miljø) og OHSAS 18001 (HMS).

Adm.direktør for Caverion i Norge er Knut Gaaserud. Leder for Assemblin Caverion Group i Norge er Torkil Skancke Hansen.

Referanser
----------

1. ↑   www.caverion.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hans Eirik Olav** (født 30. juni 1956 i Helsingfors) er en norsk økonom og forfatter.

Olav var styreleder i Thule Drilling som med investormidler skulle bygge tre nedsenkbare oljerigger i De forente arabiske emirater. Selskapet havnet i et økonomisk uføre og ble slått konkurs i 2010 med 2,6 milliarder kroner i krav mot konkursboet. Bobestyrer oppdaget da at store beløp var overført til selskap som Olav kontrollerte, og at deler av dette hadde havnet hos styrelederen personlig. Økokrim tok derfor ut tiltale mot ham, noe som resulterte i en fengselsstraff på fire år, samt krav om å tilbakebetale 6 millioner dollar. I to andre saker ble han også dømt for ulovlig våpenbesittelse og skatteunndragelse. Dommen ble anket videre i rettssystemet, men ble rettskraftig da høyesterett i 2016 forkastet anken. I 2018 ble også styremedlem Anders Ivar Olsen dømt til å betale erstatning på 114 millioner kroner, der Hans Erik Olav ble holdt solidarisk ansvarlig for 90 av disse millionene.

Gjennom rettsrundene og etter domfellelsen har Olav hele tiden bedyret sin uskyld, og han ga i 2014 ut selvbiografien *Det store selvbedraget* hvor han hevdet at han var uskyldig straffeforfulgt og at hans menneskerettigheter var krenket. Under rettssaken hevdet han at tiltalen var et komplott fra mektige frimurere, noe retten undersøkte, men fant ut at den eneste frimureren som var involvert i saken var Olavs egen advokat John Christian Elden. Etter at dommen mot ham var rettskraftig, mente Olav seg utsatt for justismord, og gikk til privat straffesak mot en rekke offentlige tjenestemenn, herunder ansvarlige hos Riksadvokaten, Økokrim og Spesialenheten for politisaker. Dette førte ikke frem.

Via finansakrobat Hans Olav Eldring var Olav involvert i en byttehandel med narkosmugleren Gjermund Cappelen der Olav mottok 1,5 millioner kroner i kontanter fra Cappelen, mens sistnevnte fikk overført penger til en sveitsisk konto.

Olav har vært økonomikommentator i avisen Ny Tid. Han har også gjort seg bemerket ved å benekte at holocaust fant sted.

Bibliografi
-----------

* *Farvel menneske*, Giutbok.no 2022, ISBN 9788283282689
* *Det store selvbedraget*, Kolofon Forlag 2014, ISBN 9788230011959

Referanser
----------

1. ↑  «Thule faces fight over jack-up rigs». *Upstream Online*. 16. august 2007.
2. ↑  «Avviser at prins fikk millionene». *Dagens Næringsliv*. 30. oktober 2014.
3. ↑  «Thule-topp dømt for grov utroskap og hvitvasking av penger». *E24*. 13. januar 2015.
4. 1 2 3  «Økonomikommentator tatt for svindel og hvitvasking». *ABC Nyheter*. 10. januar 2017.
5. ↑  «Tidligere styreleder i Thule Drilling tapte i Høyesterett». *Enerwe*. 4. august 2016.
6. ↑  «Thule-konkursen: Styremedlem må betale 114 millioner kroner i erstatning». *Rett24*. 19. januar 2018.
7. ↑  «Hvordan begå økonomisk kriminalitet». *BI*. 24. august 2020.
8. ↑  «– På høy tid at ordningen avskaffes». *Kapital*. 4. juni 2021.
9. ↑  «På Gardermoen fikk han 1,5 millioner kroner av narkobaronen». *Nettavisen*. 13. juni 2014.
10. ↑  «Holocaustbenektelse». *Antirasistisk senter*. 26. september 2017.
**Kåre Preben Hegland** (født 10. juli 1961) er en norsk politiker som representerer Høyre. Han var Kragerøs ordfører fra 2007 til 2015.

Hegland var fast representant i Kragerø kommunestyre fra 1995 til 2015, fra 2003 som medlem av formannskapet og fra 2007 som ordfører. Han var leder i Hovedutvalg for familie og oppvekst fra 1999 til 2003. Leder i Regionrådet Grenlandssamarbeidet fra 2010 til 2012. Han var også leder i Kragerø Høyre fra 2005 til 2007. Prosessveileder i KS fra 2015 - 2023.

Hegland er cand.philol. med hovedfag i historie fra Universitetet i Oslo fra 1989. Avhandlingens tittel var *Polizeihaftlingslager Grini 1941–1945*. Han arbeidet som lektor med tilleggsutdanning ved Kragerø videregående skole fra 1990 til han ble ordfører i 2007. Kragerø vidergående skole fra 2015 - .

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Kåre Preben Heglands profil». LinkedIn. Besøkt 25. september 2020.
2. ↑  «Fire nye år for Kåre Preben Hegland». ta.no. 6. oktober 2011. Besøkt 2. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Vagt «14 år på landslaget». Hvilke meritter?* *(2. desember 2022)*

**Ronny Frimann** (født 1960)[] er en norsk dykker og tidligere kickbokser.

Liv og virke
------------

Ronny Frimann har vært dykker i mange år, og er presentert med sine undervannsbilder flere steder på nettet.[]

Frimann er gründer og fotograf i *Zine travel*, nåværende *Reiselyst*, et reisemagasin med ti utgaver i året.[]

Frimann har ifølge Vimenn.no også drevet kickboksing på høyt nivå med 14 år på landslaget, og senere landslagstrener i to år.

«Rekorddykk»
------------

I 2001 satte Ronny Frimann uoffisiell verdensrekord i lengdedykk, da han satt med dykkerutstyr i en vanntank i 52 timer. Rekorden stod i fem år, da den ble slått av stuntmannen David Blaine. Frimann vil slå denne rekorden og onsdag 13. juni 2007 satte han seg på ny i en vanntank. Tanken ble plassert ved Oslo sentralstasjon og vil være et offentlig skue, for å samle inn penger til naturvernorganisasjonen WWF. Reglene for dykket tilsa at Frimann ikke kunne ta toalettpauser. Han kan derfor ikke spise mat, men kun ta inn flytende føde. Frimann satt under vann i tanken i 100 timer og fikk godkjent tidenes lengste dykk som offisiell Guinness verdensrekord

Referanser
----------

1. ↑  «Tar tilbake rekorden». *www.klikk.no* **(norsk)**. 8. juni 2007. Besøkt 6. februar 2023.
2. ↑  «wwf.no: «En uke under vann for WWF»». Arkivert fra originalen 1. juli 2007. Besøkt 20. juni 2007.
3. ↑  dagbladet.no: «En VANNvittig verdensrekord»

Eksterne lenker
---------------

* Aftenposten.no med nett-TV fra «rekorddykket»
* Vimenn.no om «rekorddykket»
* MSN Reise - om «rekorddykket»[*død lenke*]
* Magasinet Zine Travels nettsider
**Mona Isene** (født 1985) er en norsk lærer og tidligere skytter. Hun ble skytterprinsesse både i 2008 og 2013.

Biografi
--------

Isene vokste opp med en ivrig og aktiv far som skytter. Hun begynte derfor selv tidlig med skyting. Under Landsskytterstevnet i Førde 1997 ble hun inspirert til å satse på skyting.

På hjemmebane i Førde under Landsskytterstevnet 2008 skjøt hun 344 poeng og ble skytterprinsesse som stevnets beste kvinne. I 2013 gjentok hun bedriften og ble skytterprinsesse for andre gang. Hun er blant få kvinner som har fått tittelen flere ganger.

Oppmerksomhet
-------------

Isenes historie er fortalt i boka «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane», fra 2017, av NRK-journalist Rune Fossum Lillesvangstu.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane». selja.no. Besøkt 14. april 2024.
2. ↑  «99 på topp bane, kl. 3-5». res.landsskytterstevnet.no. Besøkt 14. april 2024.
3. ↑  «Landsskytterstevnet 2013 -Oppdal». res.landsskytterstevnet.no. Besøkt 14. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Bergljot Larsson** (født 1883, død 1968) var en norsk sykepleier, kjent for å ha stiftet Norsk Sykepleierforbund i 1912 der hun var leder fra 1912 til 1935. Hun var også redaktør av tidsskriftet *Sykepleien* fra 1912 til 1947.

Larsson tok middelskoleeksamen i 1899 før husmorskole og et toårig opphold i Finnmark som guvernante for en prestefamilie. I 1905 gjennomgikk hun en 1-års utdanning i sykepleie ved Kristiania kommunale sykepleieskole, senere Ullevål sykepleieskole. Etter å i 1907 ha startet en fagforening for sykepleiere i Kristiania, jobbet hun tre år fra 1908 til 1911 ved et sykehus i Edinburgh i Skottland og fikk tatt ytterligere kurs innen faget, da ved Royal Informary og ved City Hospital. Hennes deltakelse ved verdenskonferansen for *International Council of Nurses* (stiftet 1899) i Tyskland i 1912 gjorde at hun og mange andre gikk sammen om å starte Norsk Sykepleierforbund. Hun var valgt forbundsleder frem til 1936, og fortsatte fram til 1947 som generalsekretær og som leder av NSFs Fortsettelsesskole i Sykepleie og Sosialt helsearbeid.

Hun var datter av Ludvig Gustav Larsson (1857–1911) og Hilma Kristiane Hansen (1860–1937) Faren var tegnelærer. Selv forble hun ugift. Hennes bror Brynjulf Larsson (1881–1920) var billedkunstner.

Premier
-------

* æresmedlemskap i *International Council of Nurses*, nordiske sykepleieorganisasjoner og Norske Kvinners Nasjonalråd
* 1919 Kongens fortjenstmedalje i gull,
* 1949 Florence Nightingale-medaljen, Røde Kors' høyeste utmerkelse.
* 1962 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   library.icrc.org[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jorunn Mathisen, Bergljot Larsson i Store norske leksikon.
* *Festskrift til Bergljot Larssons 85 årsdag: 9. juli 1968*. Oslo: Norsk sykepleierforbund. 1968.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Lantmanna- och borgarpartiet**, ofte kalt **andrakammarhögern**, var et konservativt politisk parti i Sveriges riksdags andrekammer fra 1912 til 1934.

Partiet ble dannet ved en sammenslutning av Lantmannapartiet og Nationella framstegspartiet. Lantmanna- och borgarpartiet ble først ledet av gårdbruker Carl Persson i Stallerhult. Fra 1913 ble det ledet av tidligere statsminister Arvid Lindman, unntatt halve 1917, da sukkerbruksdirektør Hans Andersson i Skivarp var partileder. Partiet samarbeidet nært med Nationella partiet i førstekammeret, «förstakammarhögern», og riksorganisasjonen Allmänna valmansförbundet. Lindman, Carl Swartz og Ernst Trygger var Sveriges statsministre i 1920-årene. I 1935 slo riksdagsgruppene og riksorganisasjonen seg sammen til Högern, fra 1969 kalt Moderaterna.

Litteratur
----------

* Hylén, Jan (1991). *Fosterlandet främst? Konservatism och liberalism inom högerpartiet 1904–1985* **(svensk)**. Stockholm: Norstedt. ISBN 978-91-38-50086-8 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
* Lewin, Leif (2002). *Ideologi och strategi. Svensk politik under 130 år* **(svensk)**. Stockholm: Norstedt. ISBN 978-91-39-10523-7.

Referanser
----------
**Fletting:** Det er foreslått at denne artikkelen eller seksjonen blir flettet inn i *Linjeforeninger ved NTNU*. (Diskusjon).
**Studentforening av lærerstudenter i Trondheim** er studentforeningen for studentene ved Institutt for lærerutdanning (ILU) ved NTNU. Foreningens navn forkortes til daglig ned til Studentforeningen SALT. Foreningen ble stiftet i 6. september 2013. Foreningens formål er både å være studentpolitisk organ og en sosial forening for studentene ved instituttet. Institutt for lærerutdanning er NTNUs største institutt når det gjelder antall studenter, noe som også gjør Studentforeningen SALT til en av Trondheims største studentforeninger.

Oppstarten
----------

Høsten 2013 var det organiserte studentengasjementet ved den daværende Avdeling for lærer og tolkeutdanning ved HiST på et lavt nivå. Studentutvalget hadde ikke vært operativt på noen år, den tradisjonsrike Rotvollrevyen var nedlagt, og det eksisterte ingen sosial linjeforening eller andre organiserte grupper tilknyttet campus Rotvoll. Pedagogstudentene ved HiST (som er ungdomsorganisasjonen til Utdanningsforbundet) var den eneste organisasjonen som hadde virksomhet på campus. Etter oppstarten ble snart den tradisjonsrike studentkjelleren Stuggu fusjonert inn i Studentforeningen SALT. Foreningen overtok også snart som studentpolitisk organ for studentene ved avdelingen. Foreningen opplevde årene som kom en enorm vekst i både medlemstall og aktivitet, og har i dag omfattende studentpolitisk og sosial aktivitet.

Underutvalg
-----------

Foreningen har en rekke underutvalg som driver med ulike aktiviteter. Per 28.11.2019 har foreningen følgende utvalg:

* SALT Friluftsliv
* SALT Stuggu
* SALT Promo (ansvar for nettside, SoMe & studentavis)
* SALT Strikk
* SALT IF (ukentlige treningsøkter og mange forskjellige lag i bedriftsidretten)
* SALT Scene (kor og husband)
* SALT Revy (Facebook-side)
* Event (store fellesarrangementer og avtaler med næringsliv)
* Fadderutvalget
* SALT Senior
* Trivselsutvalget

Foreningens ledere
------------------

* 2013 - 2015: Morten Djupdal
* 2015 - 2016: Didrik Leganger
* 2017 - 2018: Kristian Vinnelrød
* 2019 - 2020: Marit Baastad Andersen
* 2021 - 2022: Julie Bratseth Håkonsen
* 2023 - d.d.: Camilla Nikoline Finsrud

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss».. Besøkt 7. april 2017.  Ekstern lenke i `|verk=` (hjelp)
2. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no* **(norsk)**. Besøkt 7. april 2017.
3. ↑  «Database for statistikk om høgre utdanning - statistikk om høyere utdanning». *dbh.nsd.uib.no*. Arkivert fra originalen 15. april 2017. Besøkt 7. april 2017.
4. ↑  «Utvalg». *saltntnu.no*. Besøkt 28. november 2019.
5. 1 2 3  Morten Djupdal. «Et levende studentmiljø? (2017)» (PDF). Besøkt 21.05.2017.
**Hans Solum** (født 17. februar 1912, død 1980) var en norsk pianist og musikkpedagog, kjent for sine mange urfremføringer, og for å ha utdannet flere av landets ledende utøvere.

Han var oppvokst på tettstedet Skage i Overhalla, der han om somrene var gjetergutt.
Begavelsen på pianoforte brakte ham til Oslo (rundt 1930), der han studerte piano under Nils Larsen. Han spilte til dans i hovedstaden og dirigerte mindre kor for å finansiere fortsatt skolering i orgelfaget, under Arild Sandvold og som etterhvert brakte ham til debut som organist (1933) og pianist (1934). Han ble også engasjert som lærer ved Musikkonservatoriet i Oslo, samt ved Oslo Klaverskole.
Blant hans elever nevnes Jens Harald Bratlie,
Mons Leidvin Takle,
Peter Risan,
Bjørn Boysen,
Jon Laukvik,
Per Arne Løvold,
Ketil Haugsand og
Trond-Viggo Torgersen.

Blant de fremtredende kor han etter hvert rådde over nevnes mannskoret *A capella* som ofte
var i kringkastingen, og Filharmonisk Selskaps Kor.
Under og etter den andre verdenskrig opptrådte han ofte i duetter med fiolinist Alf Sjøen.
Solum ble engasjert som organist i Ullern kirke (1956). Han var far til filmregissør Ola Solum, Guri Solum og Ane Solum

Til 60-årsdagen uroppførte han seks verk, 

* Kjell Mørk Karlsens *Koralpartita nr. 6*,
* Jan Elgarøys *I eit evigt sekund*,
* Johan Kvandals *Partita over Hvor godt det er å lande* (tilegnet Solum),
* Conrad Badens *Motett*
* Trond Kvernos *Våkn opp*.

Premier
-------

* Kongens fortjenstmedalje i gull

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hans Solum. (2009, 15. februar). I Store norske leksikon. Hentet 4. januar 2015 fra .
3. ↑  Kåre Siem, *Akkorder* (15.2.1972)
4. ↑  *En uroppførelse for hvert tiår* i VG (13.12.1972)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Solum på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Discogs
 |
**Tilbedelsens hus** Mashriqu'l-Adhkár (*arabisk: «Demringsplassen for Guds pris»*).

Bahá'u'lláh etterlot en befaling om at hans tilhengere skulle bygge templer for tilbedelse i alle land. Dette bahaitempelet er en nisidet bygning med kuppel øverst. Det skal ha ni sider, dører, springvann, stier, porter, søyler. Det skal være en hall med gallerier og kupler og skal være praktfullt i arkitektur og utførelse.

Til Mashriqu'l-Adhkár hører andre bygninger, like viktige som selve tempelet. Dette er skoler for foreldreløse barn, hospital og apotek for fattige, hjem for arbeidsudyktige, universitet for høyere vitenskapelig utdannelse og hjem for reisende. I framtiden kommer det til å bygges tilbedelsens hus i hver by og det kommer til å holdes gudstjenester hver morgen.

Det finnes ingen prekestol eller noe orgel i tempelet, og sang og messe ledsages ikke av instrumentalmusikk. Tilbedelsens er åpne for alle mennesker.

I dag (2004) finnes tilbedelsens hus i Kampala, Sydney, Chicago, Frankfurt am Main, New Delhi, Samoa og Panama. Det pågår pågår også planlegging av et tilbedelsens hus i Chile.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over tilbedelsens hus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ali Akbar Dehkhodā** (persisk: علی‌اکبر دهخدا‎; 1879–9. mars 1956) var en iransk språkforsker og leksikograf. Han var forfatteren av *Dehkhoda Dictionary*, den mest omfattende ordboken for persisk språk utgitt til dags dato.

Bakgrunn
--------

Dehkhoda ble født i Teheran av foreldre fra Qazvin. Faren hans, Khan Baba Khan Ghazvini, døde da han var bare 9 år gammel. Dehkhoda utmerket seg raskt i persisk litteratur, arabisk og fransk. Han meldte seg inn på Statsvitenskap høyskolen.

Han var også aktiv i politikk, og tjenestegjorde i "Majles" som parlamentsmedlem fra Kerman og Teheran. Han fungerte også som dekan ved "Tehran Statsvitenskap høyskolen" og senere ved Universitetet i Teheran.

I 1903 dro han til Balkan som iransk ambassadeansatt, men returnerte til Iran to år senere og ble involvert i den konstitusjonelle revolusjonen i Iran.

I Iran hadde Dehkhoda, "Mirza Jahangir Khan" og "Ghasem Khan" publisert avisen "Sur-e Esrafil" i omtrent to år, men den autoritære kongen Mohammad Ali Shah Qajar oppløste parlamentet og forviste Dehkhoda og noen andre liberalister i eksil i Europa. Der fortsatte han å publisere artikler og lederartikler, men da Mohammad Ali Shah ble avsatt i 1911, vendte han tilbake til landet og ble medlem av det nye Majles.

Etter slutten av første verdenskrig trakk Dehkhoda seg fra politiske aktiviteter og engasjerte seg i vitenskapelige, litterære og kulturelle aktiviteter under Reza Shahs regjeringstid. I noen tid ledet han kontoret til Kunnskapsdepartementet og ledet deretter revisjonen av Justisdepartementet. I 1927 ble den politiske skolen omdøpt til "Høyskole for juss og statsvitenskap" og ble ledet av Ali Akbar Dehkhoda. I 1935 ble han valgt som medlem av det iranske akademiet. Fra etableringen av universitetet i Teheran i 1934 var han dekan ved Det juridiske og statsvitenskapelige fakultet frem til 1941. Siden da trakk han seg fra offentlig tjeneste det året og begynte å jobbe helt med en ordbok.

9. mars 1956 døde Ali Akbar Dehkhodā i sitt hjem i Teheran i en alder av 77 år. Han er gravlagt på "Ebn-e Babooyeh Gravplass" i Shahr-e Ray, nær Teheran.

Referanser
----------

1. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som ʻAlī Akbar Dihkhudā, FAST-ID 137302, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   oppført som Ali-Akbar Dehkhoda, pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑  «Ali akbar dehkhoda». *Ekte Iran*. Arkivert fra originalen 21. oktober 2017. Besøkt 2. august 2018.
5. ↑  «University of Teheran» **(persisk)**. Ut.ac.ir. Arkivert fra originalen 3. februar 2011. Besøkt 7. september 2010.
6. ↑
7. ↑  «Fotografi av Dehkhodas grav». inlinethumb05.webshots.com. Arkivert fra originalen (PDF) 18. februar 2012. Besøkt 26. mars 2008.
8. ↑  «Photograph». Arkivert fra originalen 19. mai 2011. Besøkt 26. mars 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**«Å salige stund uten like»** er en norsk påskesalme som ble skrevet av journalist og salmedikter Johan Halmrast i 1890.

Den er basert på Bibelens beretning om Maria Magdalena. Da påskesalmen ble publisert første gang, hadde den overskriften «Maria Magdalenas jubel». Melodien er av Kristian Wendelborg, også den fra 1890. Salmen ble trykt i en rekke sangbøker. Allerede på 1890-tallet står den i sangbøkene både til Frelsesarmeen og Misjonsforbundet. 

Salmen ble publisert i *Landstads reviderte salmebok* i 1924, og senere i *Norsk Salmebok* (NoS) som nummer 189, med tre strofer.
I Koralbok for den norske kirke (1926) står imidlertid en annen melodi, av Ludvig Dahl. Først i 4. utgave av koralboken (1947) ble Wendelborgs melodi funnet akseptabel til kirkebruk, men uoffisielt var den for lengst tatt i bruk.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Bernhard Johannessen med strykekvartett. Som «O, salige stund uten like». Innspillingen ble gjort i Stockholm 20. september 1927, og utgitt på 78-platene His Master's Voice X 2630 og His Master's Voice A.L. 2168.

Litteratur
----------

* Enstad, Nils-Petter: *…så fikk du den levende møte* (1990)
* Enstad, Nils-Petter: *Jeg som er ringest blant ringe. Johan Halmrast – mannen, forfatterskapet og salmen* (2016)

Referanser
----------

1. ↑  Enstad, Nils-petter (24. april 2011). «Halmrastprosjekt: REPORTASJE OG TABOROPPLEVELSE». *Halmrastprosjekt*. Besøkt 24. mars 2022. «Første vers av "Maria Magdalenas jubel" sto på trykk i bladet "Sangertidende" i 1890. Året etter sto alle tre versene i en sangsamling som het "Noahs Due"»
Denne artikkelen omhandler albanske begrepet.  For navnet, se Besa (navn).
**Besa** (besë i ubestemt form) er et albansk ord/uttrykk som betyr æresord, hellig løfte. Å gi noen besaen betyr å gi løfte om å holde det man lover. I albansk kultur ble besaen betraktet som hellig og å bryte den var helt utenkelig. Besaen var mest utbredt i dagens Nord-Albania, Kosovo, Malesia (områder med albansk befolkning i Montenegro), samt blant arbëresh - befolkningen i Sentral- og Sør-Hellas, spesielt i Attika , Argolis og Arkadia. Bortsett fra noen unntak var den albanske besaen inntil nylig en institusjon som var allment akseptert av albanere og er noe de fortsatt er stolt over. Besaen er tema i flere av bøkene til den albanske forfatteren, Ismail Kadare. Besa er mer enn et løfte, og betyr også å være gjestvennlig og ta vare på folk som trenger hjelp.[]

Kjente ordtak
-------------

* Shqiptaret vdesin dhe besen nuk e shkelin (Albanere vill heller dø, enn å ikke holde sitt hellige løfte)
* *Besa e shqiptarit si purteka e arit, etj* (Den albanske *besaen er verdt mer enn gull)*
* *Besa e shqiptarit nuk shitet pazarit* (*Besaen* kan ikke bli kjøpt eller solgt)

Besa blir i dag også benyttet som et albansk navn for kvinner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Besa». *openDemocracy* **(engelsk)**. Besøkt 21. mars 2018.

Litteratur
----------

* Robert Elsie: The Dictionary of Albanian Religion, Mythology and Folk Culture, ISBN 1-85065-570-7
* 
* Besa: A Code of Honour, Muslim Albanians who Rescued Jews During the Holocaust Arkivert 15. august 2018 hos Wayback Machine. an online exhibition by Yad Vashem (en)
**Philip Adam Delaporte**, en tyskfødt amerikansk protestantisk misjonær, ble med sin familie sendt til Nauru i november 1899. De kom fra Hawaii via Kusaie, arrangert av *the American Board of Commissioners for Foreign Mission*, sendt av *the Central Union Church of Honolulu*. Misjonen hadde startet rundt 10 år tidligere av en gilbertesisk pastor, Tabuia, og den hjalp til med en skole, som sammen med det katolske misjonsskolen utgjorde det eneste formelle skoletilbudet på øya i over to tiår.

Pastor Delaporte og hans kone, Salome (også misjonær), oversatte mange religiøse tekster til naurisk, inkludert Det nye testamentet, historier fra Det gamle testamente, en katekisme, en sangbok, skoletekster, og den kristne kirkes historie. *The Boston Board of Missions Church* på Nauru ble tatt over av *London Missionary Society* tidlig i 1917, og Delaporte-familien dro tilbake til USA.

I 1907 publiserte Delaporte sin lommeordbok for tysk-naurisk (*Taschenwörterbuch Deutsch-Nauru*). Ordboka er liten, ca. 10,5 x 14 cm, med 65 sider med gloser, og et dusin sider til med fraser, rangert alfabetisk etter det tyske alfabetet. Rundt 1 650 tyske ord er oversatt, ofte med fraser eller synonymer. Det er rundt 1 300 «unike» nauriske former i glosene, inkludert de inkludert i fraser, og om man ikke regner med diakritiske tegn.

I ordboka bruker Delaporte en ortografi bestående av følgende 32 bokstaver:

```
b p d t g k q j r w m n ñ
c f h l s z
i e a à â o ò ô ö u ù û ü
```

Da det ikke er noen forklarende seksjon i boka, er symbolenes fonetiske verdier opptil leseren. Teksten viser tre typer *a*, fire typer *o* og *u*, sammen med én *i* og én *e*. Med unntak av *ò* og *ù*, har de markerte vokalene kun en relativt liten andel av vokalene. Dette antyder at Delaportes system kanskje bare hadde to former hver for *a*, *o* og *u*. Ekstra bevis tyder på dette: Det er flere eksempler i ordboka av ett ord skrevet med forskjellige diakritiske tegn, og den nauriske bibelen, inkludert Delaportes Nye testamente, viser bare to vokalformer, en markert (med tilde), og en umarkert. Kanskje *Mission Press'* ikke kunne sette alle formene med tilde, so former ble byttet ut til former med trema og aksenter.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Nauru
**Johann Philipp Fabricius** (født 22. januar 1711 i Kleeberg i Hessen, Tyskland, død 23. januar 1791 i Trankebar, Dansk Ostindia) var en tysk jurist, bibeloversetter og misjonær for Den danske Halle-misjonen. Han ble i 1740 sendt til den dansk-norske kolonien Trankebar på Indias sørøstkyst, men bodde og arbeidet for det meste i Madras.

Fabricius laget en ny og bedre oversettelse av Bartholomäus Ziegenbalgs tamilske bibel, en bibel som fortsatt er i bruk i noen tamilske menigheter. Fabricius ga i 1779 ut en tamilsk-engelsk ordbok, som fortsatt trykkes og hvor siste utgave (pr november 2008) ble utgitt 15. november 1998.

Fabricius var misjonær blant tamilene fra 1740 til sin død i 1791.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 121685303[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp00598123, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (de) Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikons artikkel om Johann Philipp Fabricius

Eksterne lenker
---------------

* Johann Philipp Fabricius tamilsk-engelske ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
Jernbanestasjonen i Harbin ca. 1940; merk de kyrilliske bokstavene på fasaden – ХАРБИН (Harbin)
**Jinghabanen** (kinesisk: 京哈铁路, pinyin: *Jīnghā Tiělù*) er den kinesiske jernbanelinjen som knytter Beijing til Harbin i provinsen Heilongjiang. Den er 1 388 kilometer lang.

Historie
--------

Byggingen av avsnittet mellom Tangshan og Tianjin begynte i 1881 som Kaipingbanen. Dette avsnittet er den nest eldste jernbanen i Kina, og den eldste som fortsatt er trafikkert. (Den eldste jernbanen i Kina var Woosungbanen i Shanghai, dom ble bygd i 1876 og ble demontert året etter.) Senere ble linjen forlenget vestover til Beijing, og østover til Shanhaiguan. Den ble så ytterligere forlenget mot nordøst til den nådde Shenyang i provinsen Liaoning i 1912. Da fikk jernbanen fra Beijing til Shenyang navnet **Jingfengbanen** (Bei*jing* til *Feng*tian (Shenyang)), og senere **Beiningbanen** (*Bei*jing/Beiping til Liao*ning*).

Avsnittet fra Shenyang til Harbin var tidligere en del av sørmandsjuriaforgreningen av den kinesiske østbanen, bygd fra 1898 til 1902. Senere ble avsnittet fra Changchun til Shenyang del av Sørmandsjuriabanen. Det var først ingen forbindelsesspor mellom Jingfengbanen og Sørmandsjuriabanen. En bro ble bygd slik at Sørmandsjuriabanen kunne krysse Jingfengbanen. Huanggutunhendelsen fant sted den 4. juni 1928 på denne broen, flere kilometer øst for Huanggutun jernbanestasjon på Jingfengbanen. Under den japanske okkupasjon av Mandsjuria (1931–1945) ble Jingfengbanen og Sørmandsjuriabanen sammenknyttet. Etter 1949 ble Jingfengbanen og Shenyang-Harbin-avsnittet av Sørmandsjuriabanen gitt navnet **Jinghabanen**.

Situasjonen i 2009
------------------

I dag deler Jinghabanen og Jinghubanen sen trespors trasé mellom Beijing og Tianjin. Mellom Tianjin til Shenyang har den dobbeltspor. Fra Shanhaiguan til Shenyang løper den parallelt med Qinshen passasjerjernbane, som er tospors og fører passasjertrafikk i 200 km/t hastighet og avlaster Shenshanbanen. Seksjonen fra Beijing til Shanhaiguan kalles gjerne **Jingshanbanen**, og fra Shanhaiguan til Shenyang **Shenshanbanen**. Avsnittet fra Shenyang til Harbin er tospors og elektrifisert.

Viktige byer langs banestrekningen
----------------------------------

* **Beijing**
* Tianjin
* I provinsen Hebei： Langfang, Tangshan, Qinhuangdao
* I provinsen Liaoning： Huludao, Jinzhou, Shenyang, Tieling
* I provinsen Jilin： Siping, Changchun
* I provinsen Heilongjiang： **Harbin**

Kilometer
---------

| Stasjon | Avstand fra Beijing (km) |
| --- | --- |
| Beijing | 0 |
| Langfang (i Hebei) | 74 |
| Tianjin | 137 |
| Tanggu | 177 |
| **Innen Hebei** |
| Tangshan | 260 |
| Luan | 331 |
| Beidaihe | 400 |
| Qinhuangdao | 422 |
| Shanhaiguan | 438 |
| **Innen Liaoning** |
| Xingcheng | 550 |
| Jinzhou | 622 |
| Goubangzi | 685 |
| Dahushan | 727 |
| Shenyang | 867 |
| Tieling | 935 |
| **Innen Jilin** |
| Siping | 1053 |
| Gongzhuling | 1107 |
| Changchun | 1169 |
| **Innen Heilongjiang** |
| Harbin | 1411 |

Eksterne lenker
---------------

* Reisetillatelse mellom Harbin og Shanghai, 1920-tallet
Frontispis til førsteutgaven av *Lexicon plantarum polyglottum universale* (Berlin 1682).
**Christian Mentzel** (født 15. juni 1622 i Fürstenwalde i Tyskland, død 27. januar 1701 i Berlin, latinisert *Christianus Mentzelius*) var en tysk lege, botaniker og protosinolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av borgermesteren av Fürstenwalde og studerte medisin og naturvitenskaper ved universitetene i Frankfurt/Oder og Königsberg. Deretter reiste han gjennom Polen, Nederlandene, Italia og Malta og fikk doktorgraden i 1654 i Padova. Etter hjemkomsten slo han seg ned som privatpraktiserende lege i Berlin, der han ble i 1658 utnevnt til livlege for kurfyrst Friedrich Wilhelm I og til kurfyrstelig rådmann.

### Forskerkarriere

Mentzel beskjeftiget seg meget med botanikk. Hans hovedverker var *Catalogus plantarum circa Gedanum sponte nascentium* og *Lexicon plantarum polyglottum universale*, som utkom i 1682 i Berlin og senere i stadig nye utgaver helt frem til 1815. 

Dessuten var han på oppdrag av kurfyrsten etterfølger av sinologen Andreas Müller og studerte kinesisk kultur, historie og språk. Han pleiet kontakt med kinamisjonæren Philippe Couplet, en jesuitt. Mentzels *Sylloge Minutiarum Lexici Latino-Sinico-Characteristici* (Nürnberg 1685) var det første kinesiske skrifttegnsleksikon utgitt i Europa. I 1696 fulgte en omfangsrik fremstilling av kinesisk historie med tittelen *Kurtze Chinesische Chronologia oder Zeit-Register/ Aller Chinesischen Käyser: Von ihrem also vermeinten Anfang der Welt bis hieher zu unsern Zeiten/ des … 1696sten Jahres; In einer richtigen Ordnung von Jahren zu Jahren/ … auch mit zween Chinesischen erklährten Tafeln der vornehmsten Geschichten von ihrem Anbeginn der Welt/ Gezogen aus der Chineser Kinder-Lehre Siao Ul Hio oder Lun genandt*. Verket var dedisert til den reisende kjøpmannen Evers Ysbrants Ides (1660–1708).

Oppkalling
----------

Charles Plumier gav i hans ære navnet *Mentzelia* til en planteslekt innen familien Loasaceae. Carl von Linné overtok senere denne betegnelsen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Studien von Zeitfragen, Internet-Ausgabe 2002
3. ↑  siehe (de) Claudia von Collani: «Couplet, Philippe» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 14, Herzberg 1998, ISBN 3-88309-073-5, sp. 890–893.
4. ↑  Charles Plumier: *Nova Plantarum Americanarum Genera*. Leiden 1703, S. 40f.
5. ↑  Carl von Linné: *Critica Botanica*. Leiden 1737, S. 93
6. ↑  Carl von Linné: *Genera Plantarum*. Leiden 1742, S. 236

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Christian Mentzel – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* (de) Verk av og om Christian Mentzel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU **·** CiNii
 |
**William Somner** (født ca. 1598, død 1669) var en engelsk geistlig advokat ved erkebispedømmet Canterbury og registrator ved kirkedomstolen under William Laud, erkebiskop av Canterbury, og meget oldtidsinteressert. 

Somner huskes i dag først og fremst for hans bidrag til angelsaksisk historie, hvor han nyttiggjorde seg av materiale som fortsatt er i Canterburykatedralens arkiv. Han utga en angelsaksisk ordbok og en bok om utgave angelsaksiske lover, men huskes spesielt for sitt verk *The earliest history of Canterbury, Antiquities of Canterbury* (*Canterburys tidligste historie, fortidsminner i Canterbury*, 1640), dedikert til William Laud.

William Somner fikk utdannelse ved King’s School. Hans far var registrator ved kirkedomstolen i Canterbury, en posisjon han selv ble utdannet for og selv overtok etter borgerkrigen. Han var rojalist, men hans bok kom ut i begynnelsen av den engelske borgerkrigen (1642–1651) mellom parlamentarianerne og rojalistene, og ble nyttiggjort av Oliver Cromwells styrker da de inntok byen. Somner satt fengslet for sin motstand mot parlamentarianerne. Etter krigen presenterte han en kopi av sin bok om Canterburys fortidsminner for kong Karl II av England da kongen kom til Dover i 1660. Boken registrerte romerske murer, tapte kirker og praktstykker i katedralen fra før borgerkrigen som var blitt ødelagt eller fjernet av den puritanske ikonoklasmen.

Canterburykatedralens bibliotek huser i dag Somners bøker og andre manuskripter som ble overtatt fra hans enke i 1669. I tillegg til hans notater og trykte bøker om historie var det manuskripter og andre skrifter som han benyttet for å forberede sin angelsaksiske ordbok.

Referanser
----------

1. ↑   Trove, «William Somner», Trove person-ID 980120[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Open Library, «William Somner», Open Library-ID OL1713071A[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   British Museum person-institution thesaurus, «William Somner», British Museum-ID 98754[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   minnetavle, «William Somner», Open Plaques-identifikator (emne) 9620[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Canterbury Cathedral Archives: History and Heritage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** ICCU
 |
**Gottlieb Wilhelm Freudentheil** (1792–1869) var en tysk advokat, politiker i Kongedømmet Hannover og medlem av Frankfurtparlamentet. Etter den mislykkede revolusjonen i 1848/49, medvirket han til reformer i det hannoverske justisvesen med særlig vekt på å gi advokatstanden en selvstendig stilling i forholdet til myndighetene og domstolene.

Biografi
--------

Freudentheil ble født som det yngste av ti barn inn i en kjøpmannsfamilie i byen Stade. Familien var opprinnelig jødisk, men konverterte til kristendommen. Han studerte jus i Göttingen.

Etter avlagt eksamen vendte Freudentheil tilbake til Stade, der han der praksis som advokat. I en alder av 27 år ble han valgt som medlem og dessuten leder (*Worthälter, -* fritt oversatt *den som fører ordet*) av et åtte man stort kollegium, som ga råd til magistraten. I dette vervet ble han i 33 år. Derfra er han kjent for sine forslag til reform av byens lover. Han var i en lang periode den mest ettertraktede advokat i kongeriket Hannover.

I 1831 ble han innvalgt til stenderforsamlingen i Hannover, og var en av forfatterne til Hannovers grunnlov fra 1833. Grunnloven sikret borgerne grunnleggende rettigheter, og bandt monarkens avgjørelser til lovgivning. Da kong Ernst August i 1837 opphevet grunnloven, trådte Freudentheil ut av stenderforsamlingen i protest.

Under revolusjonen i 1948 ble han medlem av Forparlamentet og deretter femtimannsutvalget som organiserte valget til Frankfurtparlamentet. Han ble også valgt som medlem av Frankfurtparlamentet, der han var et de mest aktive medlemmene. Freudentheil var medlem av den parlamentsdelegasjon som forgjeves tilbød keisertronen til Fredrik Vilhelm IV av Preussen.

Etter at revolusjonstiden tok Freudentheil igjen sete i stenderforsamlingen i Hannover. Der gikk han aktivt inn for å sikre advokatstandens uavhengighet fra resten av justisvesenet, og i særlig grad domstolene. Han krevde også offentlig regulering av utdannelsen av advokater, offentlige rettsforhandlinger og selvstendige advokatkontorer. Reformene ble vedtatt i Hannover i 1852 og vakte internasjonal oppsikt.

Ettermæle
---------

Freudentheil regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Se også
-------

* Det tyske demokratiets pionerer

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Revolutionär aus Stade». *URIANs ABSEITEN* **(tysk)**. 3. mars 2018. Besøkt 14. april 2024.
2. 1 2 3 4  «Gottlieb Wilhelm Freudentheil». *demokratie-geschichte.de* **(tysk)**. Besøkt 14. april 2024.
3. ↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften (1878). «Freudentheil, Gottlieb». *Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 7*. Duncker & Humblot. s. 356. Besøkt 15. april 2024.
4. ↑  «100 Köpfe der Demokratie». *demokratie-geschichte.de*. Besøkt 23. juli 2021.
**Bit** (forkortet **b**, og uttales «bitt») er den grunnleggende enheten for digital informasjon. Den kan ha én av to mulige verdier, vanligvis representert ved «0» og «1», «sann» og «usann», «av» og «på» eller en hvilken som helst annen kombinasjon av to gjensidig utelukkende tilstander.

Begrepet ble først benyttet av Claude E. Shannon i en artikkel fra 1948. Ordet er en sammentrekning av ***b**inary dig**it*** (eventuelt ***bi**nary digi**t***).

I elektroniske systemer brukes ofte *byte* om en samling av bit, opprinnelig av varierende størrelse. I dag er den i praksis alltid åtte. Åtte-bit byte er også kjent som *oktetter*, mens fire-bit varianten er kjent som en *nibble*. I noen maskinvare-arkitekturer utgjør 16 bit et *word*, mens 32 bit et *double word* (*dword*).

Større mengder av bit kan omtales ved å benytte de vanlige SI-prefiksene. F.eks. *kilobit* (*kb* eller *kbit*), *megabit* (*Mb* eller *Mbit*) og *gigabit* (*Gb* eller *Gbit*). Det forekommer en del forvirring vedrørende disse begrepene og deres forkortelser. I noen sammenhenger benyttes *bit* for bit og *b* for byte, men en vel så vanlig løsning er *b* for bit og *B* for byte. Den siste er litt uheldig fordi *B* er SI-betegnelsen for bel. I EDB-sammenheng er det heller ikke gitt at et kilobit representerer 1000 bit. På grunn av binær adressering vil det være mer naturlig å velge en verdi som lett kan representeres ved hjelp av potenser av to. Dermed er *kilo* ofte en betegnelse for 1024, som er to i tiende potens. Slike enheter skal helst benevnes *kibibit*, men her brukes gjerne kilobit.

I tele- og datakommunikasjon oppgis overføringshastigheter gjerne i *bit/s* (bit per sekund).

Referanser
----------

1. ↑  «Definition of BIT», *Merriam-webster*

Eksterne lenker
---------------

* Bit Calculator Arkivert 16. februar 2009 hos Wayback Machine. konverterer mellom bit, byte, kilobit, kilobyte, megabit, megabyte, gigabit, gigabyte
* BitXByteConverter Arkivert 6. april 2016 hos Wayback Machine. tilsvarende redskap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Franz Murer** (født 12. januar 1912 i St. Georgen ob Murau i Østerrike, død 5. januar 1994 i Gaishorn am See i Østerrike) var en østerriksk SS-offiser, også kjent som «slakteren fra Vilnius». Han ble medlem av NSDAP i 1938 og utdannet ved Ordensschule, der eliten i SS ble utdannet. 

Murer ble etter krigen utlevert til Sovjetunionen og dømt til 25 års straffarbeid for krigsforbrytelser. Han ble løslatt allerede i 1955 etter en avtale mellom Østerrike og Sovjetunionen.

Annen verdenskrig
-----------------

Han ble så sendt til Wilno (Vilnius) og var fra 1941–1943 ansvarlig for «jødiske anliggender» der. Franz Murer var en utpreget sadist, som utviste en særlig grusomhet mot jødene i byen. I Vilnius, som før krigen ble kalt Litauens Jerusalem, levde det rundt 80 000 jøder. Etter krigen var ca. 250 fortsatt i live. Resten var myrdet av SSm en stor del i Ponarymassakren. Murer bærer en del av hovedansvaret for disse drapene.

Etterkrigstiden
---------------

Etter krigen bosatte Murer seg i Nordvest-Steiermark i Østerrike. Rett ved stedet han bodde, Admont, lå en leir for Displaced Persons. I 1947 kjente en av dem igjen Murer og han ble arrestert av britiske styrker. I desember 1948 ble han overlevert til Sovjetunionen som ville dømme ham siden Vilnius før krigen hadde vært en del av Sovjetunionen. Murer ble funnet skyldig i drap på Sovjet-borgere og dømt til 25 års hardt straffarbeid. 

Imidlertid ble han, som en del av statsavtalen mellom Østerrike og Sovjetunionen, satt fri i 1955 og vendte tilbake til Østerrike. Simon Wiesenthal fikk rede på dette og klarte å reise en ny rettssak mot ham i 1963. Rettssaken som fant sted i Graz, Østerrike, varte en uke og endte med at Murer ble frikjent. Da frikjennelsen skjedde, var det spontane avskyresolusjoner fra det øvrige Østerrike. Så å si alle aviser kalte det en skandale, og i Wien satte katolske studenter på seg gule Davidsstjerner og gikk i protesttog mens de ropte: «Murer er en morder!».

Referanser
----------

1. 1 2   bok, ISBN-13 978-3-8428-5015-6[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator mzk20211121634, besøkt 29. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |