Volven i *Vǫluspá*, fremstilt av den svenske maleren Carl Larsson (1853–1919).
***Voluspå*** (norrønt: *Vǫluspá* = «volvens spådom»), er et dikt som har fått navn av Snorre, mens verken *Codex Regius* eller *Hauksbók* har noe navn på diktet. *Voluspå* er det første av de 29 diktene som innleder *Codex regius* av *Den eldre Edda* fra sent 1200-tall. I *Hauksbok* er det først tilføyd etter Hauk Erlendssons død i 1334. I tillegg gjengir Snorre de aller fleste strofene i *Den yngre Edda*.

Som *Trymskvida* er *Voluspå* diktet i fornyrdislag ispedd stev, idet refrenget «Garm bjeffer høyt foran Gnipa-helleren, festet slites, og Freke løper» gjentas gjennom diktet.

Innhold
-------

Dette er både en skapelsesberetning og en dommedagsprofeti, og avsluttes med en kort, men henført skildring av en etterpå følgende ny og bedre verden. Diktet er lagt i munnen på en volve som retter sine ord til «Heimdalls sønner» (en kjenning for menneskeheten). I *Voluspås* første vers fortelles at hun het Heid[], og «alltid var hun yndet av onde kvinner». I annet vers fortelles at hun «satt ute» - dvs. bedrev *útiseta* («utesitting») der volven satt i nattemørket i et veikryss eller på en jordfast stein - da Odin ankom for å lære om fremtiden.

I kvadet rekapitulerer hun først historien fra skapelsen og frem til samtiden, da *Voluspå* ble skapt. Da verden var ung, opplevde gudene en gullalder, som fikk en ende da tre jotnejenter dukket opp. Dette viser til en myte som ikke kjennes fra noen annen tekst. Hendelsen resulterer i at dvergene blir til. Det følger seks strofer med dvergenes navn, kalt *Dvergatal* («dverg-ramsen») som er blitt tolket som et senere innskudd og derfor utelatt i noen utgaver. Etter *Dvergatal* følger skapelsen av menneskene og en beskrivelse av Yggdrasil.

Etter dette spår Heid hva som vil komme; i skremmende bilder beskriver hun verdens undergang i ragnarok og gudenes fall. Odin selv blir drept av fenrisulven som har slitt seg fri, og like før verdens ende utkjemper Tor, som siste gjenlevende gud, et endelig slag med Midgardsormen. 

Gullveigs henrettelse. Frimerke fra Færøyene.
Til sist slukner solen, mens verden synker i havet. I de siste strofene beskrives hvordan jorden igjen stiger opp av havet, verdens gjenfødsel. «Åkrene vokser uten å bli sådd. Alt vondt blir bedre; Balder kommer.»

I *Hauksbok* er tilføyd et 67. vers, der dragen Nidhogg som holder til ved brønnen Kvergjelme i Nivlheim, dødsrikets nederste del, kommer flygende med lik mellom sine fjær.

*Voluspås* opphav er ukjent, men det antas at det er diktet enten i Norge eller på Island sent på 900-tallet i brytningstiden mellom hedendommen og kristendommen, og nedskrevet på 1200-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Nordbø, Børge: «Voluspå» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 24. mai 2022 fra
2. ↑  «Versemål i eddadiktningen»
3. ↑  *Voluspå*, vers 38, 43, 48, 53 og 58
4. ↑  Marianne Pahle: «Da galder ble ulovlig» (s. 66), masteravhandlling, UiO 2008
5. ↑  *Voluspå*, to første vers
6. ↑  *Voluspå*, vers 11
7. ↑  *Voluspå*, vers 14-19
8. ↑  *Voluspå*, vers 58
9. ↑  *Voluspå*, vers 63
10. ↑  *Voluspå*, vers 67

Eksterne lenker
---------------

* (en) Völuspá – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Völuspá – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Voluspå på norrønt Flere oversettelser til norsk, færøysk, dansk og svensk.
* McKinnell, John: «Völuspá and the Feast of Easter» (PDF), *Alvíssmál* 12 (2008): 3-28.
* 
* Knut Ødegård: "Edda-dikt I", Oslo 2013.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |