recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**HTC Sensation** er en Android-basert mobiltelefon fra HTC. Den leveres med Android 2.3.3 og HTC Sense 3.0, og ble lansert i mai 2011. Det har senere kommet to oppgraderte modeller; *HTC Sensation XE med Beats Audio* og *HTC Sensation XL med Beats Audio*.

Spesifikasjoner
---------------

HTC Sensation leveres med Android 2.3.3, men kan oppgraderes til 2.3.4. Den leveres med HTCs eget grensesnitt, HTC Sense 3.0. Den har ingen fysiske knapper på fronten. 

Prosessoren er Qualcomms MSM8260, som er en tokjerneprosessor på 1,2 GHz. Grafikkprosessoren er også fra Qualcomm; Adreno 220. Den har 4 GB intern lagringsplass, hvorav 1 GB er tilgjengelig for brukeren. Internminnet (RAM) er 768 MB. I tillegg støtter den Micro-SD minnekort på inntil 32 GB. 

Skjermen er en kapasitiv berøringsskjerm av typen Super LCD, og er 4,3 tommer stor. Oppløsningen er på 540 x 960 piksler, og er dermed i 16:9 format. Den støtter zooming med to fingre, og på f.eks. piano-applikasjoner støtter den opptil fire berøringspunkter. Skjermen er ikke 100% flat, men er lett konkav, den bøyes litt oppover på sidene. Glasset er av typen «Gorilla-glass», som er motstandsdyktig mot riper. 

Den har nærhetssensor, A-GPS, lyssensor, digitalt kompass, G-sensor, gyroskop, FM-radio og tyverisikring med sporing. Kameraet tar bilder med inntil 8 megapiksler, og kan ta opp video med inntil 1080p HD-oppløsning. Kameraet har autofokus og dobbel LED-blits, og mobilen har i tillegg et frontkamera med VGA-oppløsning og fast fokus. Mobilen har Bluetooth 3.0 med A2DP.

HTC Sensation XE med Beats Audio
--------------------------------

I september 2011 lanserte HTC Sensation XE (Extreme Edition). Den var i salg i Norge fra oktober. I Europa kalles den HTC Sensation XE med Beats Audio. Denne versjonen har de samme spesifikasjonene som HTC Sensation, men med følgende forbedringer: Prosessoren er «klokket opp» til 1,5 GHz, batteriet har økt kapasitet til 1730 mAh, og Android-versjonen er 2.3.4. Den leveres med 16 GB minnekort, mot 8 GB på HTC Sensation. Den har forbedret lyd, og leveres med øreplugger fra Beats Audio (Beats by Dr. Dre). 

Den er 3 gram tyngre enn HTC Sensation; vekten er 151 gram.

HTC Sensation XL med Beats Audio
--------------------------------

I oktober 2011 lanserte HTC Sensation XL, med Android 2.3.5 og HTC Sense 3.5. Denne har også Beats Audio. Skjermen er LCD, og er større enn på HTC Sensation, men har lavere oppløsning; den er 4,7 tommer og har 800 x 480 punkter. Også denne versjonen har 1,5 MHz prosessor, men denne er en Cortex A8. Den har 16 GB internminne, men har ikke støtte for minnekort. Batteriet har 1600 mAh. 

Sensation XL leveres med de samme ørepluggene som Sensation XE, men de har også lansert en *limited edition* av Sensation XL, som har Beats Solo HD øreklokker. 

Vekten er 162,5 gram med batteri, og størrelsen er 132,5 mm x 70,7 mm x 9,9 mm.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) HTC Sensation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Slepp nynorsken til!** var en underskriftskampanje på internett som ble startet av Noregs Mållag og Norsk Målungdom våren 2005. Målet med kampanjen var å få riksavisene Dagbladet og VG til å slippe nynorsk til i redaksjonelt stoff.

Aksjonistene fremholdt at avisene tok inn leserbrev på nynorsk, og at det var vanlig redaksjonell praksis at når en bok var på nynorsk, skulle anmeldelsen også publiseres på nynorsk. Imidlertid hadde de to avisene ikke nyhetsartikler på nynorsk, og alt i alt var innslaget av nynorsk forsvinnende lite ifølge de to interesseorganisasjonene bak aksjonen. 

Aksjonen ble avsluttet på Det Norske Teatret 22. oktober 2005 der Gudleiv Forr fra Dagbladet fikk overlevert 36 017 underskrifter mot nynorskforbudet i riksavisene. 

Språkrådets direktør Sylfest Lomheim uttrykte sin støtte til aksjonen, og foreslo at aviser som nektet sine journalister å skrive nynorsk, måtte fratas pressestøtte og momsfritak. Kravet ble bastant avvist av pressen, og idéen om økonomiske straffetiltak vant ikke gehør fra politisk hold. Av noen ble forslaget sett på som et angrep på redaktørenes pressefrihet.

Eksterne lenker
---------------

* Vil tvangsinnføre nynorsk
**Vestre Moland og Lillesand historielag** er et historielag opprettet i 1938 for de to kommunene Vestre Moland og Lillesand. Disse to kommunene ble slått sammen med kommunen Høvåg på 1960-tallet, men Høvåg har sitt eget historielag. 

Initiativtager var den pensjonerte skolestyrer K. Kr. Olsen, som i Lillesands-Posten kunngjorde sine ønsker 20. april 1937.

Etter en lengre periode med lite aktivitet ble historielaget gjenopplivet på midten av 1980-tallet. En del av den nye aktiviteten var å utgi en artikkelsamling annethvert år.

Utgivelser (ufullstendig)
-------------------------

* Årsskriftet *Det var en gang* annethvert år, pr. 2021 utkommet i 17 nummer
* Årlig kalender med historiske bilder
* Bergliot Øie Johansen har skrevet *E seiår de bare* om lillesandsdialekten
* Per Gustav Lindeberg har utgitt to bøker med historier fra slekta
* Historielaget har også gjenutgitt Alv Ager-Hanssens *Lillesand i eldre tid* fra 1954 i faksimile

Annen aktivitet
---------------

Historielaget har en rekke turer med historisk innhold hvert år. Det er også foredragskvelder, og historielaget samarbeider med kommunen om kulturminnedagen, og er aktive på Kulturnatta i oktober.

Medlem/medeier
--------------

Historielaget eier 1/3 av aksjene i Lillesand-Flaksvandbanen AS. Historielaget er blant medlemsforeningene i Foreningen Verven Kystkultursenter i Lillesand

Referanser
----------

1. ↑  Lillesands-Posten 20. april 1937

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Epifenomenalisme** er en sinnsfilosofisk teori som foreslår å løse kropp–sinn-problemet ved å hevde at sinnet påvirkes av fysiske fenomener og prosesser, men uten selv å kunne påvirke disse. Siden de betraktes som forårsaket av fysiske fenomener, betegnes sinnets tilstander i denne sammenheng som *epifenomener* (av gresk *epi* = «over, utover»).

Smerte- eller farge*opplevelser* er f.eks. ifølge epifenomenalismen hendelser som går utover sine fysiske årsaker (fysiologiske og nevrologiske prosesser). Derimot mener epifenomenalismen at reaksjonene på slike opplevelser (f.eks. at vi trekker til oss hånden ved smerte) er forårsaket av de nevrologiske prosessene, ikke av opplevelsen eller av viljen. Mentale fenomener kan således ses på som kausale «blindveier».

Ifølge epifenomenalismen er sinnstilstander altså reelle, men uten kausal effekt. Ved å akseptere sinnstilstander som (a) reelt eksisterende og som (b) forskjellig fra de underliggende fysiske prosessene, er epifenomenalismen dualistisk, dvs. avgrenser seg fra monistiske posisjoner som fysikalismen. Ved å benekte at sinnstilstander kan ha kausale effekter, dvs. forårsake eller påvirke fysiske prosesser, avgrenser epifenomenalismen seg fra interaksjonismen.

Kjente forsvarere av epifenomenalismen inkluderte Charles Bonnet og Thomas Huxley. I nyere tid har flere filosofer trukket epifenomenalistiske konklusjoner av Benjamin Libets nevrovitenskapelige eksperimenter, som har vist at bevegelser som *oppfattes* som bevisste, kan bli igangsatt *før* de blir bevisste.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om epifenomenalisme i *Stanford Encyclopedia of Philosophy* (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND
 |
Hundespann med ti hunder  Foto: Isa Boucher, The Seppala Siberian Sleddog Project 
**Hundespann** er en hundefører og to eller flere hunder spent inn for å trekke redskapet (vogn, pulk, slede m.m.).

Benevnelsen *spann* kommer av det tyske ordet *spannen*, som betyr å spenne for flere enn ett trekkdyr til et redskap, i den hensikt å trekke redskapet mellom to punkter. Begrepet *ekvipasje* stammer fra det franske uttrykket *équiper*, som egentlig betyr å utstyre seg med noe, i dette tilfellet med et hundespann (redskap og hunder).

Historikk
---------

Hundespann er brukt for jakt og reise for hundrevis av år. Så langt tilbake som det 10. århundre har dette vært en del av menneskelig kultur. (Coppinger, L.)

Å sette opp et hundespann innebærer å velge lederhund, svinghunder og trekkrafthunder. Siberian Husky eller Alaskan Malamute er mest brukte trekkhund.

Sleder
------

Dog sled team and riders
basket sled har en seng som ligger noen desimeter over snøen. Denne sledetypen brukes i dogsled racing. Sprint sled er ofte korte basketsleder. toboggan slede har flatt understell og overbygget seng, slik at sleden kan gli eller flyte i dyp snø. Freight sled er tyngre og stødigere enn sprintslede, og kan være toboggan eller basketslede. Begge disse sledetypene har meier som stikker ut bak slik at hundekjøreren kan stå på.

Komatik er en tradisjonell Inuitt slede, som brukes i Canada og Grønland. Disse er lange og med enten sitteplass eller liggeplass til hundekjøreren.

Pulk er en kort, flat slede brukt i Nordisk stil der hunden er koblet til sleden og hundekjøreren går på ski etter med et tau festet til pulken.

Roald Amundsen-ekspedisjonen brukte hundesleder for å nå Sørpolen.

A recent innovation i slededesign ble introdusert i 2004 Iditarod av Jeff King, som brukte en splitslede. Denne Tail Dragger, har basket-design med lastebrett bak og er åpen på midten. Hundekjøreren kan sitte på bak eller på midten.

Hundekjøring var prøvegren under 1932 Winter Olympics i Lake Placid, New York.

Galleri
-------

* Dog sled in QuebecDog sled in Quebec
* Indian dog sled near Fort Clark. Watercolor by Prince Maximilian of Wied-Neuwied 1833Indian dog sled near Fort Clark. Watercolor by Prince Maximilian of Wied-Neuwied 1833
* Stained glass Alaskan theme, formerly part of a Seattle storefront, now in the Museum of History and IndustryStained glass Alaskan theme, formerly part of a Seattle storefront, now in the Museum of History and Industry
* Antique dog sled at the Adirondack MuseumAntique dog sled at the Adirondack Museum
* Commercial sled dog kennelsCommercial sled dog kennels

Referanser
----------

* The Canadian Museum of Civilization – History of Dogsled mail in the Yukon

1. ↑  «"Marche"; Sledge Dogs in the North West Fur Trade». Arkivert fra originalen 17. juni 2009. Besøkt 21. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dogsleds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Eksempel på en igiskurv.
Agaseke, **agaseki** eller **igiseke** er en mønstret kurv med lokk fra Rwanda og Burundi. Kurven er et særdeles fint håndarbeid laget av kveiler av tørkede plantemateriale i ulike farger. Kveilene er sydd fast til en spiralramme, og satt sammen slik at de danner gjentagende geometriske mønstre. 
Lokket kan være flatt eller traktformet, og være mønstret som kurven, eller ensfarget. Kurven er et nasjonalsymbol for Rwanda, og er avbildet i det rwandiske riksvåpenet.

En lager gjerne igiseke av grasstrå, sisal, raffia eller bananblad. Fargen på kurvene er tradisjonelt naturhvit med mønster av svart og/eller rødt. Svartfargen kom fra kokte bananblomster, mens røtter og frø fra en plante kalt *urukamgi* gir rødfargen. Fra 1930-tallet begynte en også ta i bruk industrielt produserte fargestoff. En har også tatt i bruk nye materialer, som gjenvunne plastposer.

De minste kurvene kan være rundt 5-10 cm både i høyde og diameter. Kurvene ble gitt som gaver, mellom annet ved bryllup. De ble brukt til å pynte hjem og til å ha verdifulle saker i. 

Igisekekorg som del av en utstilling fra Rwanda og Burundi ved Musée royal de l'Afrique centrale i Belgia.
Igiseke ble tradisjonelle laget av adelige tutsikvinner. Det var krevende håndverk som krevde mye tid. Endringer i samfunnet, som mellom annet ga tutsier en mindre privilegert stilling, har bevirket en nedgang i hjemmeproduksjon av kurver. I dag blir kurver gjerne laget av profesjonelle kurvmakere.

Eksterne lenker
---------------

* Kurver Arkivert 20. oktober 2011 hos Wayback Machine. ved rwanda-art.com
* Bildeeksempel fra Rwanda ved The Metropolitan Museum of Art.
* Bildeeksempel fra Rwanda ved The Metropolitan Museum of Art.

Kilder
------

* Biro, Yaëlle, Tutsi Basketry, *Heilbrunn Timeline of Art History.* New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–. (March 2011)
* Silvia Rugina, Rwanda’s iconic agaseke sisal baskets Arkivert 25. april 2016 hos Wayback Machine.. Friday, May 31 2013.
* Lidded Dasket (Igiseke) [Rwanda; Tutsi peoples (1978.412.327a,b)"], Heilbrunn Timeline of Art History. New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–. (March 2011)
* Lidded Dasket, metmuseum.org
* Tutsi, Rwanda.  Lidded Dasket ("Agaseki" utav "Ibeseke"). 1940, davidrumsey.com
**Livarden** er et fjell i Fana i Bergen kommune i Vestland. Det har en høyde på 683 meter over havet.

Livarden er et populært turområde fra Totland i Bergen. Området er mye benyttet både sommer og vinter. Det er gode parkeringsmuligheter på Totland helt i enden av veien ovenfor Fanahytten. Starten på turløypen er ikke skiltet og det kan være litt vanskelig å finne den. Etter bommen ved parkeringsautomaten må man følge runden til venstre, for etter ca 200 meter å ta en sti nedover til høyre. Denne fører ned på en skogsvei som man følger til høyre gjennom skogen. Noen bløte partier før man starter på fjellet. Beregn ca 2 timer hver vei alt etter formen.

Bildeserien nedenfor viser Livarden i retning nordover, med Skåldalsfjellet litt til høyre for midten og Bruviknipa aller bakerst til høyre, og Vidden og Ulriken ytterst til venstre. Under dette et panorama mot vest med Ulriken helt til høyre og Nordåsvannet midt i. Under dette et panorama mot sør i retning Os til venstre og Fana til høyre. Nederst et panorama mot øst med Gullfjellet helt til venstre Søre Gullfjellstoppen og Hausdalshorga litt til venstre for midten og Sveningen litt til høyre for midten.

  Foto: Svein Harkestad

Referanser
----------

1. ↑  Livarden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Livarden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Operasjon Cerberus |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
| Admiralitetskart over «Operasjon Cerberus» |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 11.–13. februar 1942 |
| Sted | Den engelske kanal50°58'45"N 1°44'9"Ø |
| Resultat | Tysk taktisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Tysklands flagg Nazi-Tyskland | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
|  Otto Ciliax |  Bertram Ramsay |
| Styrker |
| To slagskipÉn tungkrysserSeks destroyere14 torpedobåter26 E-båter32 bombefly252 jagerfly | Seks destroyereTre destroyereskorter32 torpedobåterca. 450 fly |
| Tap |
| To slagskip skadetÉn destroyer skadetÉn destroyer lettere skaddTo torpedobåter lettere skadet22 fly ødelagt13 seilere dreptTo seilere skadet23 piloter og flymannskap drept | Én destroyer tungt skadd42 fly ødelagt40 drept og forsvunnet21 skadet |

**Operasjon Cerberus**, kjent som ***«The Channel Dash»*** i Storbritannia, var en stor sjøtrefning under andre verdenskrig, hvor en tysk Kriegsmarine-skvadron bestående av begge slagskipene i Scharnhorst-klassen - «Gneisenau» og «Scharnhorst» - og den tunge krysseren «Prinz Eugen» med eskorter, utførte en blokade og seilet vellykket fra Brest i Bretagne til sine hjembaser i Tyskland via Den engelske kanal. Operasjonen ble beordret av to grunner: Brest var for nær britiske flys rekkevidde og hadde blitt utsatt, samtidig som det ville være enklere å angripe nord­atlantiske konvoier, som ga Sovjetunionen essensiell hjelp, fra baser lengre nord.

Den 11. februar 1942 dro Kriegsmarineskipene fra Brest klokken 21.14 og da de nærmet seg Doverstredet hadde de unngått oppdagelse i over 12 timer. Da flåten passerte stredet og seilte videre mot Nordsjøen avskar britiske styrker; Royal Air Force, Fleet Air Arm og kystartilleri angrep den tyske flåten. Angrepene og bombardementene var ikke vellykket, og innen 13. februar hadde alle skipene fullført reisen. I støtte til aksjonen iverksatte Luftwaffe Operasjon Donnerkeil for å sikre luftherredømme over skipene.

Den tyske operasjonen var vellykket, men uansett fordelaktig for Storbritannia; De tre sterke skipene var nå låst fast øst for Storbritannia hvor de ikke kunne delta i slaget om Atlanterhavet. Kriegsmarines leder Admiral Raeder hevdet at tyskerne hadde vunnet en taktisk seier, men lidd et strategisk nederlag. Roosevelt selv kontaktet Churchill for å gratulere han med hendelsen.

Operasjon Cerberus er fortsatt den eneste gangen siden De anglo-nederlandske kriger at krigsskip fiendtlige mot Storbritannia har klart å krysse Den engelske kanal.

Se også
-------

* Slaget om Storbritannia

Referanser
----------

1. 1 2  History.com "Channel Dash" Besøkt 28. mars 2015
2. 1 2 3  Historylearningsite.co.uk Besøkt 28. mars 2015
3. ↑  Thirdreich.ca "Channel Dash" Besøkt 28. mars 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
Sydkinesisk løvedanser utkledt som Nian
**Nian** (forenklet kinesisk: 年兽; tradisjonell kinesisk: 年獸; pinyin: *nián shòu*) er et uhyre fra kinesisk mytologi. Det lever under havet eller under fjellene.

Det kommer frem fra gjemmestedet når det er kinesisk nyttår for å angripe folk, især barn; det er en rekke maleriske fortellinger om dets utseende, noen med ansiktet som en hun, eller med særlig skarpe og farlige tenner. Other authors described it as larger than an elephant with two long horns and many sharp teeth. Det kinesiske ord for år kommer av dette uhyrets navn. Navnet inngår bl.a. i uttrykket «godt nyttår», som på kinesisk heter *guo nian* (過年) som betyr «uhyrets komme». For å skremme det vekk bruker man fyrverkeri, kraftige røde farger, høye trommeslag og løvedans.

Legende
-------

Legenden som ligger bak løvedansen, og dermed bak den senere forestilling om *Nian*, er omtrent slik:

En gang gikk Nian til angrep på en landsby. Etter angrepet drøftet landsbyboerne hvordan de kunne få Nian til å la dem i fred. Skikken med kinaputter og røde kapper som går igjen i mange løvedanser stammer fra det landsbybeboerne bestemte seg for: Slå på trommer, lokk og gryter, kle seg i rødt, brenne av kinaputter og lage så høye lyder som mulig for å skremme vekk Nian. Ifølge legenden viste aldri Nian seg igjen i den landsbyen.

Legenden sier at Nian fremdeles finnes – men takket være skremselstaktikken vil uhyret neppe noen gang vise seg igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Flake, Ben (31. januar 2014). «It Lurks». *The Paris Review* **(engelsk)**. Besøkt 23. august 2018.
2. ↑  Yuan, Haiwang (2006). *The Magic Lotus Lantern and Other Tales from the Han Chinese*. Westport, CT: Libraries Unlimited. s. 168. ISBN 1591582946.
3. ↑  Laban, Barbara (8. februar 2016). «Top 10 Chinese myths». *the Guardian* **(engelsk)**. Besøkt 23. august 2018.
4. ↑  Espiritu, Roddy (2013). *Tagtaginep - My Dream of Opportunity*. Bloomington, IN: Xlibris Corporation. s. 82. ISBN 9781479751051.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Irish Independent*** er Irlands mestselgende dagsavis. Den blir publisert både i storformat og tabloid. Avisen ble grunnlagt i 1905 som etterfølger til *Daily Irish Independent*, som i 1890-årene hadde støttet Charles Stewart Parnell. Grunnleggeren, William Martin Murphy, var en kontroversiell forretningsmann og Parnell-motstander.

I 1916 beskrev avisen påskeopprøret som «sinnssykt og kriminelt», og oppfordret til henrettelse av lederne. Slike angrep på republikanerne førte til at en gruppe på tyve IRA-medlemmer i desember 1919, under uavhengighetskrigen, ødela avisens trykkeri. Den utløsende årsaken til denne aksjonen var dekningen av angrepet på Irlands stattholder i 1919, og avisens kritikk av IRA.

I 1924 ble den tradisjonelle, nasjonalistiske avisen *Freeman's Journal*, opptatt i *Irish Independent*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Irish Independent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
**Nibe** er en by i Aalborg kommune i Region Nordjylland (tidligere Nordjyllands amt), ved sundet Limfjorden. I tiden 1970-2007 var byen administrasjonssenteret i Nibe kommune.

Nibe kirke fra 1300-tallet. Foto: Erlend Bjørtvedt 
Nibe er et gammelt bosted med en sentral katedral fra 1400-tallet, Nibe Kirke. Inne i kirken er noen av Nordens flotteste freskomalerier, blant annet det eldste kjente freskomaleriet av Frans av Assisi nord for Alpene.

Byen oppstod på 1300-tallet, men sin egentlige betydning fikk den først på 1500-tallet, i takt med sildefiskets økende betydning. Nibe nevnes som kjøpstad i 1536. I 1551 befalte kong Christian 3 at det skulle bygges en salterbod, hvor de kongelige saltere kunne bo. De skulle kjøpe opp sild til slottene og marinens skip. I hele senmiddelalderen gikk byen opp og ned med det danske sildefisket. Nibe fikk et særlig sterkt oppsving gjennom sildefisket fra 1680-årene. I 1727 ga Kong Frederik 4 fulle kjøpstadsprivilegier til Nibe.

Nibe var fra 1899-1969 stasjonsby på Aars-Nibe-Svenstrup Jernbane, en linje under Aalborg Privatbaner. Byen er åsted for en musikkfestival, Nibe Festival, også kjent som *Den lille fede*.

Referanser
----------

1. ↑  «BY1: Folketal 1. januar efter byområder, landdistrikter, alder og køn» **(dansk)**. Danmarks Statistik. Besøkt 9. august 2018.

Litteratur
----------

* Nordjyllands Amt; *Arkæologiens Nordjylland*, Aalborg 2003.
* Frode Kristensen; *Det gamle Nibe : købstad gennem 275 år*, 7. utg. , Nibe 2002

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nibe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Sodalitt** er et kubisk mineral som tilhører feltspatoidene. Steinsorten finnes i nefelinsyenitter og fonolitter. Sodalitt er et klorholdig silikat av natrium og aluminium. Til *sodalittgruppen* hører tre andre kubiske mineraler som inneholder sulfat eller svovel i stedet for klor.

Spesielle egenskaper
--------------------

Sodalitt kan i mange tilfeller har en sterk fluoriserende farge. Dette fordi at dette minaralet har hulrom med grupper av atomer i nettverk. Dette er kloratomer og natriumatomer. Noen ganger er kloratomene i sodalitten byttet ut med svovel. De kan ikke være der samtidig. Hvis svovel kommer inn, må klor ut. Og når strukturen i sodalittklumpen utsettes for UV-lys, hopper det et elektron fra hulrommet der svovelatomet er og inn i det tomme hulrommet ved siden.

Fargen er oftest blå eller grå, og kan i mange tilfeller ha en sterk oransje fluorescens. En variant som er rødlig på friskt brudd, men som raskt mister fargen ved påvirkning av lys, kalles hackmanitt.

Forekomster
-----------

Sodalitt er som oftest i massiv form, men er også funnei plutoniske, klumpete bergarter som nefelinsyenitter. Betydelige forekomster finner man kun på noen få kjente steder: I Canada: Bancroft, Ontario, Mont Saint-Hilaire Quebec og Ice River-komplekset, nær Golden, British Columbia. I USA: Litchfield, Maine og Magnet Cove, Arkansas. Mindre forekomster finnes i Sør-Amerika (Brasil og Bolivia), Portugal, Romania, Burma og Russland. Hackmanitt er hovedsakelig funnet i Mont-Saint-Hilaire og Grønland. Sodalitt er i Norge blant annet kjent fra nefelinsyenittpegmatitter ved Langesundsfjorden og på Seiland i Finnmark.

Historie
--------

Mineralet ble oppdaget i 1811 i Ilimaussaq intrusjonskompleks i Grønland, men ble ikke viktig som ornamentstein før 1891, da store mengder ble oppdaget i Ontario i Canada.

Sodalittgruppaen
----------------

* sodalitt Na8Al6Si6O24Cl2
* nosean Na8Al6Si6O24(SO4)·H2O
* lasuritt (Na,Ca)8(Al,Sei)12(O,S)24(SO4)
* hauyn (Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1–2

Referanser
----------

1. ↑  «Denne steinen kan skifte farge på et blunk». *forskning.no*. Besøkt 5. mai 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***O tsjom govorjat muzjtsjiny*** (originaltittel: *О чём говорят мужчины*) er en russisk film fra 2010, regissert av Dmitrij Djatsjenko.

Handling
--------

Hva snakker menn om? Selvfølgelig, kvinner. Men også om jobb, økonomi, kjøretøy eller fotball. Men generelt snakker de om kvinner. Fire venner planlegger å reise til Odessa, for å se på konserten til et berømt russisk band Bi-2. Alle har forskjellige problemer for tiden. Den ene har arbeid. Den andre har kone og barn. Den tredje vennene har både arbeid og familie. Alexey klarer ikke håndtere ting rundt i huset. Sasha klarer ikke bli kvitt de irriterende kundene sine på jobben. Når de endelig slutter seg til de andre vennene som allerede har reist, Camille og Slava, begynner de å snakke om alle mulige ting.

Dermed går første dag på veien. De overnatter i en landsby, kalt Beldyazhki. Dagen etter fortsetter heltene å snakke om livet, og passerer gjennom Kiev - hvor de kjøper malerier av kunstern, og samtidig diskuterer de moderne kunst. Ved slutten av filmen havner de fire kameratene i en bilulykke, men likevel klarer de å komme frem i tide til konserten. De fire vennene mottar også en invitasjon fra en kamerat som bor i Odessa, om å besøke ham til bursdagen hans.

Skuespillere
------------

* Leonid Baratz – Ljosja
* Aleksandr Demidov – Sasja
* Kamil Larin – Kamil
* Rostislav Khait – Slava

Referanser
----------

1. ↑  О чём говорят мужчины (2010)
2. ↑  Съемки полнометражного фильма про Чебурашку начнутся в 2021 году

Eksterne lenker
---------------

* (en) *O tsjom govorjat muzjtsjiny* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *O tsjom govorjat muzjtsjiny* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *O tsjom govorjat muzjtsjiny* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *O tsjom govorjat muzjtsjiny* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
***Soesilascarites*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 22 millimeter), langstrakt, blankt svart løpebille. Hodet er stort og avrundet firkantet, med forstørrede, svært kraftige mandibler (overkjever). Fasettøynene er små og rundede, antennene trådformede og knapt så lange som hode + pronotum. Pronotum er mye bredere enn langt, bakover kraftig innsnevret slik at det danner seg en markert "stilk" mellom pronotum og dekkvingene, scutellum sitter på denne. Dekkvingene er parallellsidige med dype punktstriper. Beina er korte og kraftige.

Levevis
-------

Som andre Scaritinae lever disse billene hovedsakelig underjordisk. De graver godt, og lever som rovdyr.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Surinam.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* ordenen biller, **Coleoptera** Linnaeus, 1758
	+ underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
		- overfamilien løpebiller og vannkalver, **Caraboidea** Latreille, 1802
			* familien  **løpebiller**, Carabidae Latreille, 1802
				+ underfamilie **graveløpere** Scaritinae Bonelli, 1810
					- stammen Scaritini Bonelli, 1810
						* slekten *Soesilascarites* Makhan, 2010
							+ *Soesilascarites aschnae* Makhan, 2010

Referanser
----------

1. ↑  Dewanand Makhan (2010) *Soesilascarites aschnae* gen. et sp. nov. from Suriname (Coleoptera: Scaritidae). *Calodema* 124: 1-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Soesilascarites* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
| artikkelen inngår i**«serien om tamhunden»** |
|  |
| Andre artikler om hunder |
| Generelle artikler |
| Artikler om brukshundtyper |
| Artikler om hundegrupper |
| Artikler om hunderaser |
| Artikler om hundesport |
| Artikler om hundeforeninger |
| Artikler om hundeskoler |
| Lister over hunderaser |
| Alfabetisk raseliste |
| Gruppevis raseliste |

**American Kennel Club (AKC)** ble grunnlagt i USA i 1884 og tilsvarer Norsk Kennel Klub i Norge. Klubben er ikke tilsluttet FCI, men har sitt eget system og sine egne rasestandarder for de raser den anerkjenner. Hunderasene fordeles på 7 grupper og 1 klasse. I tillegg har de stambokføring, kalt *Foundation Stock Service® (FSS)*, for en del hunderaser som ennå ikke anerkjennes og har fått en ACK-standard. Dette gir disse hundene anledning til å delta i offisielle konkurranser som for eksempel lure coursing, med videre.

Grupper og klasse
-----------------

1. Sporting
2. Hound
3. Working
4. Terrier
5. Toy
6. Non-Sporting
7. Herding
8. Miscellaneous Class
9. Foundation Stock Service (FSS)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**«O meu coração não tem cor»** (norsk: *mitt hjerte har ingen farge*) er en portugisisk sang som framføres av artisten Lúcia Moniz. Den var Portugals bidrag i Eurovision Song Contest i Oslo i 1996. Der kom den på sjetteplass, som var Portugals beste plassering i konkurransen, inntil Salvador Sobral vant i 2017. Sangen er komponert av Pedro Osório med tekst av José Fanha.

Bakgrunn
--------

7. mars 1996 deltok sangen i sangkonkurransen *Festival da Canção* – Portugals svar på Melodi Grand Prix. «O meu coração não tem cor» vant overraskende finalen og ble Portugals bidrag i Eurovision Song Contest 1996 i Oslo 18. mai samme år. 

Sangen var det fjerde bidraget på scenen i Oslo Spektrum, og komponisten Pedro Osório dirigerte også Kringkastingsorkestret under framføringen av sangen. 

I avstemningen endte Lúcia Moniz på en sjetteplass – landets beste plassering fra debuten i 1964 og fram til Salvador Sobral vant med «Amar pelos dois» i 2017. Den norske juryen ga sangen 12 poeng.

Sangen ble aldri utgitt som singel, kun som promosingel utgitt av den portugisiske kringkasteren RTP.

Referanser
----------

1. ↑  «Lúcia Moniz ‎– O Meu Coração Não Tem Cor». Discogs.com. Besøkt 13. juni 2017.
2. ↑  «Viva Portugal! A celebration of the long, Lusitanian road to gold». *Eurovision News, Polls and Information by esctoday* **(engelsk)**. 25. mai 2017. Besøkt 14. juni 2017.
3. ↑  «Lúcia Moniz ‎– O Meu Coração Não Tem Cor». Discogs.com. Besøkt 13. juni 2017.

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**«Baunilha e chocolate» med Tó Cruz** | **Portugals bidrag i Eurovision Song Contest**(1996) | Etterfølger:**«Antes do adeus» med Célia Lawson** |
***American Methods*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frank Lloyd.

Handling
--------

William Armstrong, en amerikaner med franske røtter, arver en jern-gruve i Frankrike. Sammen med søsteren sin Betty reiser William snart til Frankrike for å overta den nye virksomheten sin. I nærheten av gruven ligger det en liten landsby, hvor Claire, datteren til en velstående familie, bor. Hun er forlovet med den utspekulerte Duc de Bligny.

Men etter at familien til Claire mister alle pengene deres, dumper hertugen henne - og han blir heller sammen med en annen kvinne. Armstrong og søsteren hans blir etter hvert fanget i denne intrigen, som blir enda mer komplisert når William Armstrong blir forelsket i Claire.

Skuespillere
------------

* William Farnum som William Armstrong
* Jewel Carmen som Claire de Beaulieu
* Bertram Grassby som Gaston
* Willard Louis som M. Moulinet
* Lillian West som Marie Moulinet

Referanser
----------

1. ↑  AMERICAN METHODS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *American Methods* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *American Methods* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *American Methods* på Silent Era Rediger på Wikidata
***American Journal of Sociology*** (egenforkortelse: *AJS*, ISO-forkortelse: *Am. J. Sociol.*) er et amerikansk vitenskapelig tidsskrift innen sosiologi. Det er det eldste amerikanske sosiologiske tidsskriftet og et av de to mest siterte sosiologiske tidsskriftene i verden. På grunn av faglige forskjeller mellom amerikansk og europeisk sosiologi publiserer europeiske sosiologer likevel i begrenset grad i tidsskriftet. Tidsskriftet er et av de mest sentrale generelle sosiologiske tidsskriftene på verdensbasis, ved siden av det amerikanske tidsskriftet *American Sociological Review* og de to europeiske tidsskriftene *British Journal of Sociology* og *Sociology*.

AJS ble etablert i 1895 av Albion Small. Tidsskriftet er knyttet til det sosiologiske institutt ved University of Chicago og utgis av University of Chicago Press. Frem til 1935 var AJS det offisielle tidsskriftet til American Sociological Association (ASA), men det året vedtok ASA å avslutte samarbeidet med tidsskriftet og etablere sitt eget, *American Sociological Review*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The American Journal of Sociology – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Tommy Engstrand** (født 30. september 1939, død 18. juli 2021) var en svensk programleder og sportsjournalist.

Karriere
--------

Engstrand arbeidet i 20 år i Sveriges Television (SVT) og Sveriges Radio (SR) med sport og nyheter og underholdning. Han jobbet som sportsjournalist for Sveriges Radio i 1969, rekruttert av Lennart Hyland. Som sjef på Radiosporten fikk han i 1984 Stora Journalistpriset.

Som referent på Radiosporten gjorde han flere minneverdige ting blant annet matchen i Gelsenkirchen 1973 der Sverige beseiret Østerrike med 2-1 og gikk videre til VM-Fotball i Vest-Tyskland 1974. Engstrand var i flere underholdningsprogram som deltaker i Ingvar Oldsberg's *På spåret* der han to ganger på slutten av 1980-tallet ledet sammen med Bengt Bedrup, Pa Neumüller og Monica Dominique SVTs underholdningsprogram *Zick Zack*. Før dette var han sammen med blant annet Lennart Swahn programleder for det populære programmet *Razzel*.

Tommy Engstrand døde 18. juli 2021.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sveriges befolkning 2000, oppført som Engstrand, Tommy Clarence, besøkt 26. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sveriges Television, «Tommy Engstrand död – blev 81 år gammal», besøkt 18. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Sveriges Radio, «Sportjournalisten Tommy Engstrand är död», besøkt 18. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tommy Engstrand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Jostedalsrypa** er navnet på ei jente som ifølge sagnet var den eneste i Jostedalen som overlevde svartedauden, den store pesten som herjet Norge på 1300-tallet.

Sagn
----

Historien om Jostedalsrypa sier at hun var datter i en stormannsfamilie fra Sogn, som sammen med flere av de rikeste familiene i Sogn bosatte seg i Jostedalen for å slippe unna svartedauden.

De nye innbyggerne i Jostedalen skal ha isolert seg fullstendig fra omverdenen for å unnslippe pesten, men den nådde til slutt fram til de små gårdene i den lille dalen.

Etter at pesten hadde herjet seg ferdig, sier sagnet at noen mennesker tok seg opp til Jostedalen for å se om folket der hadde overlevd. Da de kom til dalen røyk det ikke fra noen piper, og samtlige innbyggere var døde. Ved en av de mest avsideliggende gårdene i dalen fant de fotspor i snøen. Da de fulgte sporene fant de ei lita jente som var i live. De forsøkte å fange henne, men hun prøvde å rømme unna, og da de fanget henne klarte de bare å få ut av henne tre ord – «Mor, vetle rjupa», derav navnet «Jostedalsrypa». I tillegg sies det at jentas mor hadde lagt henne i ei seng av fjær like før hun døde, og at det hadde vokst ut fjær på ryggen hennes.

Jenta ble tatt med disse menneskene tilbake til sivilisasjonen, og noen påstår at hun gifta seg med en dansk rikmann og flytta til Danmark, mens andre påstår at hun ble gift på gården Bjørkahaug, og andre igjen mener at hun ble gårdkone på Røneid i Gaupne i Luster kommune. Slekten til jenta ble kalt Rypeslekten.

Virkelighet
-----------

Nyere undersøkelser viser at Jostedalen ikke var så utdødd som sagnet forteller. Det har vært drevet jordbruk og vært bosetting i dalen uten avbrekk både under og etter svartedauden. Sagnet kan likevel godt for eksempel bære i seg et minne om utflyttingen fra Jostedalen i forbindelse med folketapet under pestens ødeleggelser.

Jostedal historielag har på sitt nettsted en grundig gjennomgang av sagnet og har også gjort det mulig å lese en mengde varianter av sagnet. En skulptur i granitt av Jostedalsrypa utenfor Breheimsenteret ble i august 2016 avduket av ordføreren i Luster kommune. Skulpturen er hugget av billedkunstneren Stig Eikaas.

Se også
-------

* Trollsyn, norsk film basert på sagnet.

Referanser
----------

1. 1 2  Sagnet om Jostedalsrypa[*død lenke*]
2. ↑  Jostedalen historielag: Jostedalsrypa

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***American Goddess at the Rape of Nanking: The Courage of Minnie Vautrin***  er en biografi om den amerikanske kinamisjonæren Minnie Vautrin og hennes opplevelser under Nanjingmassakren i 1937–1938. Den er forfattet av historikeren Hua-ling Hu og offentliggjort i 2000, og redegjør for hvordan Vautrin reddet tusenvis av jenters og kvinners liv under Nanjingmassakren.

En viktig kilde for boken er dagbøkene til Vautrin som hun skrev under massakrene, og som ble oppdaget av forfatterinnen Iris Chang da hun forberedte sin bok *The Rape of Nanking*.

Fotnoter
--------

1. ↑  «American Goddess at the Rape of Nanking». Southern Illinois University. Arkivert fra originalen 25. mai 2007. Besøkt 23. juli 2007.
2. ↑  «Historian Iris Chang won many battles/The war she lost raged within». SFGate. 17. april 2005. Besøkt 28. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* An American hero in Nanking Arkivert 23. oktober 2007 hos Wayback Machine. Asia Times

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Saudasjøen** er et sted og et delområde i Sauda kommune i Rogaland. Stedet ligger 4 kilometer sørvest for Sauda sentrum. Stedet regnes inn under tettstedet Sauda med 4258 innbyggere. *Saudasjøen* oppsto som et strandsted tilknyttet gården *Sauda*. I dag består tettstedet av boligfelt og mekanisk industri. Under andre verdenskrig ble det bygget et stort aluminiumsanlegg på Nesøyra, men produksjonen ble flyttet til Årdal i 1947. Glassfabrikken Si-Glass holder til på Nesøyra. Omfattende industrihistorie.

Saudasjøen er mest kjent for kirkegården med russergraver fra den andre verdenskrig, Sauda Fjordhotel, og Sauda skisenter i Svandalen. Fylkesvei 520 går gjennom tettstedet nordover til Sauda og sørover mot E39.

Frem til starten av 1900-tallet fungerte Saudasjøen som sentrum i kommunen. Kjøpmenn slo seg til ved kaiområdet på det gamle strandstedet, og det var også en rekke hoteller og kafeer i området. Frem til 1989 lå også Sauda videregående skole i Saudasjøen.

Delområdet dekker grunnkretsene Svandal, Hustveit/Hangandvik, Veka/Fredheim, Saudasjøen, Risvoll/Nes og Fosstveit/Amdalsrød

Se også
-------

* Grunnkretser i Sauda kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Vindenes hus. I bakgrunnen ses Helgelandsbrua
«**Vindenes hus**» er en skulptur/installasjon av Sissel Tolaas som står ved Helgelandsbrua på Alstenøya i Alstahaug kommune, like nord for Sandnessjøen. Verket ble avduket i 1994, og er en del av Skulpturlandskap Nordland.

Skulpturen er utført i betong, og er en 4,85 m høy oppreist sylinder med 12 runde hull. I hver av hullene er det en propell. «Huset» har et flatt, kvadratisk tak i betong som et støttet av en smal stolpe i hvert hjørne.

Tolaas skriver selv om skulpturen at hun ønsket å velge det stedet i Alstahaug der været er på sitt mest ekstreme, og at: 

«*Skulpturen kan minne oss om et anonymt laboratorium, et sted hvor det foregår vitenskapelig aktivitet. Propellene som befinner seg i åpninger i den buede veggen roterer ut fra vindens hastighet. Denne bevegelsen skapt av vindenergien, sammen med inskripsjonene på latin hvor det er navn på de forskjellige vinder og angivelsen av kompassretningene, definerer et felt av assosiasjoner hvor vitenskapelige systemer brukes som kunstnerisk uttrykk. Vitenskap møter her kunstens streben etter skjønnhet, etter å gjøre ting sansbare og konkret tilstedeværende i våre liv.*»
Forholdet mellom kunst og natur er tilbakevendende: gir det mening å skape et kunstverk på et sted hvor naturen har sin egen skjønnhet? «Jeg mener at Tolaas valgte en riktig avgjørelse: Istedenfor å lage et selvtilstrekkelig kunstobjekt som ville gjøre de naturlige omgivelsene mer 'tiltrekkende', valgte hun et uttrykk som skulle vise hvordan naturen 'arbeider'.»

Over tid har det vist seg at kunstverkets bevegelige deler, propellene, ikke mestrer de intense værforholdene. Propellene er nå derfor fastmontert, og snurrer ikke lenger rundt.

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no Fylkesleksikon for Nordland, dato
2. ↑  flickr
3. ↑  «Skulpturlandskap.no – Vindenes hus». Arkivert fra originalen 10. mai 2018. Besøkt 10. mai 2018.
4. ↑  Bojana Pejic. «Om å kle på naturen» I: *Skulpturlandskap Nordland*. Redigert av Maaretta Jaukkuri. Forlaget Press, 2001. ISBN 82-7547-83-8.
5. ↑  helgeland-arbeiderblad.no, 15.9.06 Skulpturer tatt av vind, vær og hav

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Palazzo della Farnesina** er en forvaltningsbygning i Roma.

Det nietasjes byggverket ble tegnet i 1935 av arkitektene Enrico Del Debbio, Arnaldo Foschini og V. Ballio Morpurgo og skulle være partihovedkvarteret for Partito Nazionale Fascista, det italienske fascistparti. Dets opprinnelige navn var *Palazzo del Littorio*. Byggestart var kort før utbrudedet av andre verdenskrig. Ferdig ble det ikke før i 1956. Det monumentale bygget er i umiddelbar nærhet av *Foro Italico* (tidligere *Foro Mussolini*) mellom Monte Mario og Tiberen.

Det er kledd med romersk travertin fra Tivoli. Det følger ikke stramt den italienske *razionalismo* som Giuseppe Terragni utviklet, men tilfredsstiller med med sin 169 meter lange, strengt parataktisk organiserte hullfasade den fascistiske herrskapsarkitekturs utbredte stereotyp. Med mer enn 1300 rom dreier det seg om et av Italias største byggverker.

I 1959 ble Palazzo della Farnesina sete for det italienske utenriksministerium. Derfor er det at uttrykket «Farnesina» fungerer som kortform for selve ministeriet. Navnet Farnesina henger ellers sammen med at byggverket står på grunn som tidligere tilhørte slekten Farnese.

Kunstsamlingen
--------------

Samling dekker historien til italiensk kunst på 20. århundre og inkluderer viktige verk av Alighiero Boetti, Salvatore Garau, Michelangelo Pistoletto, Umberto Boccioni, Fortunato Depero, Mario Sironi, Giorgio De Chirico, Carlo Carrà, Giuseppe Capogrossi, Alberto Burri, Carla Accardi, Piero Dorazio, Giacomo Balla, Emilio Vedova, Renato Guttuso, Fabrizio Plessi, Jannis Kounellis, Sandro Chia, Mimmo Paladino.

Referanser
----------

1. ↑  Gli Artisti della Collezione Farnesina[*død lenke*] sul sito del MAE

Eksterne lenker
---------------

* Det italienske utenriksnministerium Arkivert 14. desember 2014 hos Wayback Machine.
* Bygningsbeskrivelse Arkivert 12. juli 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Golden** er en ferskvannsfisk som er endemisk til de nordlige kystregionene i Malawisjøen i Øst-Afrika.
Den er en populær akvariefisk

Kroppsfargen er sterkt gul. Hanner har svarte streker på rygg-, gatt-, hale- buk- og brystfinnene. Eksemplarer som holdes i akvarier er vanligvis lysegule med svarte markeringer, mens individer fra andre områder av Malawisjøen kan ha andre fargetegninger.

I naturen blir de opptil 9 cm lange, og i fangenskap har det vært registrert individer på 15 cm.
Denne arten er en munnruger.
Hannen graver ut en grop i sanden innenfor territoriet sitt, hvor hunnen legger eggene. Hunnen tar deretter eggene inn i munnen, hvor hannen befrukter dem.

Denne arten foretrekker en pH mellom 7,8 og 8,9, og en temperatur på 23–26 °C.
Lek kan utløses av et temperaturfall, som i naturen indikerer at det regner på Malawisjøen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *golden* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *golden* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *golden* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *golden* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *golden* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *golden* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Labidochromis caeruleus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Labidochromis caeruleus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Kaaps-afrikaans** er en afrikaans dialekt som fortrinnsvis brukes i Sør-Afrikas Wes-kaapprovins. Dialekten er mer påvirket av malayisk enn standardafrikaans er. Ved siden av denne finnes tre andre dialekter, østgrense-afrikaans, Oranjerivier-afrikaans og Oorlangs.

Ikke før rundt 1840, i begynnelsen av Grote trek skilles det mellom tre ulike varianter av afrikaans, basert på lingvistisk-geografiske prinsipper og sosiale omstendigheter. Den gang ble oorlangs ikke nevnt som en av disse. Geografisk sett ble dialektene delt inn i tre hovedgrupper: Sørvestlig afrikaans (Kaaps-afrikaans), østlig afrikaans (østgrense-afrikaans) og nordvestlig afrikaans (Oranjerivier-afrikaans).

Klassifikasjon
--------------

* Nederlandsk
	+ Afrikaans
		- **Kaaps-Afrikaans**
		- Oorlams
		- Oranjerivier-afrikaans
		- Østgrense-afrikaans

Referanser
----------

1. ↑  Blant annet: Van Rensburg, M.C.J. 1984. Die Afrikaans van Griekwas in die tagtigerjare. Pretoria: RGN-rapport.

Eksterne lenker
---------------

* Nederlandistik Wien: Kreolspråk (afrikaans) (afrikaans) Se skjematisk forklaring av dialektenes / språkenes utvikling.
**Sauda smelteverk** eller Eramet Norway Sauda er et smelteverk i Sauda i Rogaland. Smelteverket eies av franske Eramet og produserer ferromangan i form av lavkarbon-, mellomkarbon- og høykarbonlegeringer. Smelteprosessen foregår i to lukkede ovner. Byggingen av verket begynte i 1915 og prøveproduksjonen tok til i 1923. Frem til 1977 het verket «Electric Furnace Products Company, Ltd» og tilhørte det amerikanske selskapet Union Carbide. Smelteverket tilhørte Elkem 1981–99 og franske Eramet fra 1999.

Konsernet
---------

Eramet er et fransk industrikonsern. Virksomheten er konsentrert om gruvedrift og metallurgisk industri. Konsernet virker innenfor tre forretningsområder; spesialstål, mangan og nikkel. Eramet Norway er en del av Eramets manganvirksomhet, med smelteverk i Kvinesdal, Sauda og Porsgrunn, samt en utviklingsgruppe i Trondheim.

* Skipene ligger ved importkaien til Eramet Norways havnebasseng.Skipene ligger ved importkaien til Eramet Norways havnebasseng.
* Litt av ovnshaller og en gassfabrikk i Sauda Næringspark,Litt av ovnshaller og en gassfabrikk i Sauda Næringspark,
* Verksted til venstre, ovnshaller i midten, og nederst et renseanlegg.Verksted til venstre, ovnshaller i midten, og nederst et renseanlegg.

Se også
-------

* Saudastreiken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |