recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arvid Engegård** (født 13. mai 1963 i Bodø) er en norsk musiker (fiolin og klaver) og dirigent.

Engegård er utdannet i Norge, Østerrike og USA ved Eastman School of Music (New York) under Zvi Zeitlin. Engegård ble tidlig sterkt influert av Sándor Végh, leder av «Camerata Academia» i Salzburg, der Engegård lenge var solist og konsertmester. 

Senere ledet Engegård Orlandokvintetten i Amsterdam (1991–97). Hans samarbeid med András Schiff resulterte i utgivelsen *Contrasts* på Decca. Han hadde også flere engasjement i Wien (Musikverein), Lockenhaus, Salzburg og London (Wigmore Hall).

Fra 1998 var Engegård i «Munch-Trio» med Xenia Jancovic cello og Silke Avenhaus klaver; plateutgivelsen *Munch Trio* kom derav. I Norge var han med i «Midnight Sun Trio» med Susanne Lundeng fiolin og Knut Erik Sundquist kontrabass.

Kammerorkesteret Arctic Festival Orchestra i Harstad (2002–2004) var et prosjekt, ledet av Engegård.

Fra 2004 har han vært kunstnerisk leder for MiNensemblet, med plateutgivelsen *Party Music* (2004) og konsertserien «Mest Mozart».
«Engegårdkvartetten» med base i Oslo er også hans initiativ (2005–), med Atle Sponberg fiolin, Juliet Jopling bratsj, og Jan-Erik Gustafsson cello. Engegårdkvartettens første album inneholder strykekvartetter av Joseph Haydn, Edvard Grieg og Leif Solberg.
Engegård er også sentral i Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest. 

Som dirigent har han ledet Oslo Filharmoniske Orkester, Stavanger Symfoniorkester, Kringkastingsorkestret, Sveriges Radios symfoniorkester, Det Norske Blåseensemble, og Belgrade Filharmoniske. I dag er han leder for
Forsvarets musikkorps Nord-Norge (Divisjonsmusikken i Harstad).

Han mottok Nordlysprisen 2000 og var profilert i Nordland Musikkfestuke 2006.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2197304, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Engegård Quartet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Arvid Engegård på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Arvid Engegård på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Arvid Engegård på Spotify Rediger på Wikidata
* (no) engegard.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Official Charts Company**, også bare kalt **Official Charts** (tidligere kjent som **Chart Information Network** (**CIN**) og **The Official UK Charts Company**) er en britisk semiprofesjonell organisasjon som produserer og publiserer ulike offisielle hitlister i Storbritannia – blant andre UK Singles Chart, UK Albums Chart, UK Singles Downloads Chart og UK Album Downloads Chart, i tillegg til sjanger-spesifikke lister og musikkvideo-lister. Selskapet produserer listene ved å hente inn salgs- og strømmetall fra musikkbutikker og gjennom markedsundersøkelser av selskapet Millward Brown. Selskapet hevder selv at de dekker 99 prosent av det britiske musikksingel-markedet og 95 prosent av album-markedet.

OCC eies og driftes av British Phonographic Industry sammen med Entertainment Retailers Association (ERA) (tidligere British Association of Record Dealers (BARD)). Siden 1. juli 1997 har CIN og siden OCC vært ansvarlig for å utarbeide de offisielle hitlistene. Før 1997 ble listene utarbeidet av markedsundersøkelsesfirmaer – først med British Market Research Bureau i 1969 og siden av Gallup. Før de offisielle listene i Storbritannia var det flere mindre og større hitlister, der den mest fremtredende var *New Musical Express* (*NME*) som ble startet i 1952. Noen av disse eldre listene, inkludert NME er nå en del av de offisielle britiske listene.[]

Referanser
----------

1. ↑  «OCC Information Pack» (PDF). Official Charts. Arkivert fra originalen (PDF) 13. april 2008. Besøkt 8. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Official Charts Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Hitlister i verden |
| --- |
| Afrika | 
* Sør-Afrika

 |
| Asia | 
* Filippinene
* India
* Indonesia
* Israel
* Japan
* Kina
* Libanon
* Malaysia
* Pakistan
* Sør-Korea
* Taiwan

 |
| Europa | 
* Belgia
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kroatia
* Litauen
* Nederland
	+ Nederlandse Top 40
	+ Dutch Charts
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyskland
* Ungarn
* Østerrike

 |
| Nord-Amerika | 
* Canada
* Honduras
* Mexico
	+ AMPROFON
	+ Monitor Latino
* USA

 |
| Oseania | 
* Australia
* New Zealand

 |
| Sør-Amerika | 
* Argentina
* Brasil
* Colombia
* Surinam
* Venezuela

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Arvid Libak** (født 12. september 1957 i Hamar) er en norsk politiker (Ap). Han har vært politisk rådgiver og statssekretær for fire ulike statsråder. Han var statssekretær i Helse- og omsorgsdepartementet fra 2006-2008. Senere statssekretær i Nærings- og handelsdepartementet. Fra 2009-2013 var han avdelingssjef for Samfunnspolitisk avdeling i Norsk Sykepleierforbund. Fra 2013 har han vært kommunikasjonssjef i Norsk Sykepleierforbund. Han har også jobbet som informasjonssjef ved Ullevål universitetssykehus og Feiringklinikken, og som prosjektleder i Legeforeningen. Han har hatt ulike jobber og verv i AUF, AOF og Arbeiderpartiet. Han har også vært leder av fagrådet i Statens tobakksskaderåd, styremedlem i Norsk sykehus- og helsetjenesteforening, Henie Onstad kunstsenter og vararepresentant til styret i Vinmonopolet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arvid Libak hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Regjeringen.no biografi
**Kristian Geelmuyden** (født 12. november 1875 i Oslo, død 18. august 1969) var en norsk næringslivsmann og politiker (H).

Han var driftsingeniør ved Norsk Hydro på Notodden 1904–1915, avdelingssjef hos Norsk Hydro i Oslo 1915–1917, direktør for Norsk Hydros fabrikkavdeling i Oslo 1917–1926 og senere i andre industribedrifter. Han var medlem i Bærum herredsstyre 1929–1937. Han var viseordfører da Ole Stamnæs døde i 1933, og rykket da opp til ordfører. Geelmuyden satt som Bærums ordfører frem til 1937.

  

Han var sønn av professor Hans Geelmuyden (1844–1920) og Caroline Hagerup (1850–1933). Kristian ble gift med Bergljot Hauan (f. 1885), og de var foreldre til journalisten Hans Geelmuyden (1906–1969). En annen sønn, han Eiler (1916–1989), ble far til PR-rådgiver Hans Geelmuyden (født 1957) og forfatteren Niels Christian Geelmuyden (født 1960).

Referanser
----------

1. ↑   Budstikka, utgitt 24. oktober 1934[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Studentene fra 1894: biografiske oplysninger samlet til 40-års jubileet 1934*. Oslo. 1934.
3. ↑  Haagen Ringnes, *Hans Geelmuyden* i Store norske leksikon.
4. ↑  «Slektstre fra geelmuyden.info». Arkivert fra originalen 1. mars 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Fullgødsel** er et registrert varemerke for et tresidig gjødsel bestående av delkomponentene nitrogen (N), fosfor (P) og kalium (K) produsert av Yara (tidligere Norsk Hydro). NPK-gjødsel overtok etterhvert den dominerende posisjonen Norgessalpeter (kalksalpeter) hadde blant Hydros nitrogenprodukter.

Per 2014 produseres årlig 500 000 tonn NPK-gjødsel, samt 200 000 tonn kalksalpeter ved Yara Glomfjord fabrikker. Ved Yara Porsgrunn er den årlige kapasiteten 2 mill. tonn NPK, samt 810 000 tonn kalksalpeter og 500 000 tonn ammoniakk.

Historie
--------

Fullgjødselsproduksjonen var basert på Oddaprosessen som var utviklet av sjefskjemiker Erling Johnson ved Odda Smelteverk årene 1927-28. I 1930 fikk Hydro anledning til å studere prosessen, inkludert Johnsons forsøksprotokoller. Det ble innledet forhandlinger om å lisensiere prosessen, men Hydro krevde å få overdratt lisensrettigheten overfor utlandet, noe ledelsen i Odda ikke kunne godta. Samtidig som forhandlinger pågikk ble det satt igang forsøk på Hydros laboratorium på Rjukan, hvor en systematisk arbeidet for å omgå Johnsons patenter. I november 1931 søkte Olaf Jensen og Hydro om å få patent på en lignende NPK-prosess som innbefattet tilsetting av ammoniumnitrat som dannet et dobbeltsalt. Oddapatentene hadde også anbefalt tilsetting av ammoniumnitrat i prosessen, men ikke beskrevet selve dannelsen av dobbeltsaltet. I 1934 ble Hydros patentsøknad først innvilget, men etter klage fra Odda Smelteverk ble vedtaket opphevet i 1935, og Hydro nektet patent. På tross av dette startet Hydro produksjonen av *Fullgjødsel* uten lisens ved en forsøksfabrikk på Herøya i 1936 og ved fullgjødselfabrikken som startet opp i 1938. Høsten 1945 ble Hydro stevnet for retten for patentinngrep av Odda Smelteverk og Erling Johnson. Saken ble forlikt i 1947 ved at Hydro betalte Odda 175 000 kr, samt inngikk en 10-årig samarbeidsavtale der en åpnet for å kunne benytte hverandres patenter og erfaringer med fullgjødsel. I 1951 gikk også Hydros fullgjødselfabrikk over til å bruke den umodifiserte Oddaprosessen. I 1955 fikk Erling Johnson Norsk Hydros ærespris for arbeidet med Oddaprosessen. I 1955 ble også en NPK-fabrikk bygget ved Glomfjord fabrikker.

Se også
-------

* Norgessalpeter
* Nitrophoska
* Oddaprosessen

Referanser
----------

1. ↑  varemerkeregistrering hos Patentstyret[*død lenke*] (registrert i 1985, tilhører Yara International ASA (Norge))
2. ↑  Glomfjord, Norway Arkivert 4. februar 2014 hos Wayback Machine.. Yara International. Besøkt 12. februar 2014
3. ↑  Porsgrunn, Norway Arkivert 4. februar 2014 hos Wayback Machine.. Yara International. Besøkt 12. februar 2014

Eksterne lenker
---------------

* Yara Glomfjord fabrikker
* Yara Porsgrunn
* Yara Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hartford Wolf Pack** er et amerikansk ishockeylag fra Hartford, Connecticut som har vært med i AHL siden 1997. Det er et farmerlag til New York Rangers i NHL.

Noe av historien
----------------

september 2010 ble det annonsert at Hartford Wolf Pack endrer lagnavnet til Connecticut Whale og dermed endrer logoen og lagfargene. I mai 2013 inngikk eierselskapet Madison Square Garden Company en avtale med Global Spectrum (som igjen eies av divisjonsrivalene Philadelphia Flyers eierselskapet Comcast Spectacor) om markedsføring og daglig ledelse av laget fordi Global Spectrum allerede hadde den daglige ledelsen av stadionet XL Center. Partene ble enige om å ta tilbake det gamle lagnavnet i Hartford Wolf Pack og de gamle lagfargene, og dermed dumpe Connecticut Whale og dens farger.

Norske spillere
---------------

Anders Myrvold og Mats Zuccarello har spilt for klubben.

Referanser
----------

1. ↑  «Connecticut Whale logo unveiled». AHL.com. Arkivert fra originalen 2. oktober 2010. Besøkt 13. januar 2011.
2. ↑  «It's Official! Hartford Wolf Pack Now The Name». Courant.com.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hartford Wolf Pack – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Harstad Vikings** var en basketballklubb hjemmehørende i Harstad. Laget ble stiftet i 2000 med grunnlag i Harstad Basketballklubb, som ble stiftet 19. april 1978. Harstad Vikings spilte i øverste nasjonale divisjon, BLNO, fra ligaen startet høsten 2000. Styret i klubben begjærte klubben konkurs 12. mai 2009. Klubben hadde da en gjeld på ca. 2 millioner norske kroner.

Harstad Vikings ble norgesmestre i sesongen 2005/06. Vikings spilte i sluttspillfinalen seks sesonger på rad fra 2002/03 til 2007/08, hvor spesielt den amerikanske spilleren Jeff Rogers var lagets bærebjelke i samtlige av disse finalesesongene.

Klubbens supporterklubb hadde navnet Mjødberget. Klubbens draktfarger var blått med hvite markeringer.

Harstad Basketballklubb, som i dag er en breddeidrettsklubb, søkte etter Harstad Vikings' konkurs om lisens som elitelag og plass i BLNO for sesongen 2009/10. Klubben ble innvilget lisens av styret i Norges Basketballforbund 6. juni 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Vikings til skifteretten i dag» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. *Harstad Tidende*, 12. mai 2009, også artikkel i papirutgaven)
2. ↑   «Slutt for Vikings», *Harstad Tidende*, klokka 15.45 tirsdag (papirutgaven 13. mai 2009)
3. ↑  Norges Basketballforbund: BLNO: Harstad BBK fikk BLNO-lisens (8. juni 2009)
4. ↑  «Toppbasket i Harstad» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. Harstad Tidende, 6. juni 2009, oppdatert 8. juni 2009

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettsted for Harstad Vikings Arkivert 29. mars 2007 hos Wayback Machine.
* Mjødbergets nettsted
«Canterbury» har flere betydninger.

Victoria Avenue i Canterbury om høsten.
**Canterbury** er en bydel i Melbourne i Australia. Den ligger 10 km øst for Melbourne sentrum og ligger i lokalstyret City of Boroondara. Ved folketellingen i 2006 hadde området 7 660 innbyggere.

Bydelen er kjent for sine løvtrealleer og store villaer. Canterbury er en av Melbournes dyreste bydeler.

Canterbury avgrenses av Mont Albert Road i Nord, Burke Road i vest, Chatham Road og Highfield Road i øst og Riversdale Road i sør. Hovedgjennomfartsåren i Canterbury er Canterbury Road som går øst-vest igjennom midten av bydelen.

Hovedhandleområdene i Canterbury er området rundt jernbanestasjonen og Maling Road.

Sport
-----

Canterbury har et australsk fotballag som deltar i Southern Football League.

Utdanning
---------

I Canterbury ligger flere av Victorias eldste privatskoler, slik som Camberwell Grammar School, Camberwell Girls Grammar School og Strathcona Baptist Girls' Grammar School. Andre skoler er Camberwell High School, Canterbury Girls' Secondary College og Canterbury Primary School.

Transport
---------

Canterbury har to stasjoner Canterbury jernbanestasjon og East Camberwell jernbanestasjon. Begge på Lilydale og Belgrave-linjene.

| * v
* d
* r
Bydeler i City of Boroondara i Melbourne |
| --- |
| Ashburton **·** Balwyn **·** Balwyn North **·** Camberwell **·** Canterbury **·** Glen Iris **·** Hawthorn **·** Hawthorn East **·** Kew **·** Kew East **·** Mont Albert **·** Surrey Hills |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
«Pila» har flere betydninger.

**Piła** (IPA [ˈpi.wa], tysk *Schneidemühl* [ˈʃnaɪdəmyːl]) er en by i den nordvestre delen Polens med 74 775 innbyggere (2011). Byen ligger i det nordlige storpolske voivodskapet og er administrasjonssentret i Piła fylke (*powiat pilski*). Piła ligger ved elva Gwda og er et viktig vei- og jernbaneknutepunkt. Den er særlig kjent for sine parker og nærliggende skoger. Historisk hører byen til området Krajna, mellom to store historiske regioner: Pommern og Stor-Polen. 

Piła ble grunnlagt i 14. århundre som ei lita bygd og fikk Magdeburg-rettighetene før året 1449. Bystatusen ble bekreftet av Sigismund I av Polen i 1513. Etter Polens første deling i 1772 ble byen annektert av Preussen. I 1945 ble Piła erklært festningby. Større deler av byen hadde blitt ødelagt under den 2. verdenskrigen. Mellom 1975 og 1998 var Piła administrasjonssentret i Piła voivodskap.

Navn
----

Det polske navnet til byen betyr «sag» og knyttes til Piłas geografiske plassering i en elvedal mellom skoger. *Schneidemühl*, det tyske navnet som betyr «sagmølle», er sannsynlig avledet fra direkt tolkning av det polske stedsnavnet.

Geografi
--------

### Topografi

Piła ligger ved elva Gwda, mellom Wałcz- og Krajna innsjøområdene. Den er omgitt av furuskoger og høyland formet av isbre.

Historie
--------

Piła ble grunnlagt i 1380 som en liten landsby med Magdeburg-rettigheter. Den begynte snart å vokse, og ble Opaliński-familiens private by. I 1480 avstod Maciej Opaliński byen til Kasimir IV av Polen. I 1513 fikk den sine byrettigheter fornyet av Sigismund I av Polen. I det 16. århundre ble byen leid av familiene Bniński og Górka. I 1605 gav Sigismund III av Polen byen til sin andre kone Konstante av Østerrike. 

I 1772 ble Piła invadert og annektert av Preussen, like etter Polens første deling. I 1806 ble den gjenerobret av Hertugdømmet Warszawa, med ble avstått til Preussen igjen etter Wienerkongressen i 1815. Polsk språk ble forbudt i undervisning og byen opplevde en betydelig tysk innvandring. Frem til 1846 tilhørte Piła Storhertugdømmet Poznań, som da ble omdøpt til Provinsen Posen, og ble del av Tyskland etter 1871. I tråd med germaniseringspolitikken til Preussen og Tyskland ble bynavnet forandret til *Schneidemühl* i 1874. Under andre verdenskrig ble 75 % av byen ødelagt, og nesten 90 % av den historiske gamlebyen lå i ruiner. Etter Potsdamkonferansen i 1945 ble byen igjen del av Polen under navnet Piła.

Personer
--------

* Stanisław Staszic, polsk opplysningsmann
* Carl Friedrich Goerdeler, tysk politiker

Se også
-------

* Parowozownia Pilska Okraglak

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 6. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Piła – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Piła – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Cantharolethrus peruvianus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (27-45 millimeter), forholdsvis slank, blankt svart hjortebille. De er blant de største hjortebillene i Sør-Amerika, som mangler kjempestore arter innen denne gruppen.
Hannens kjever (mandibler) er kraftige, nokså rette, jevnt nedoverbuet, med tre spisse tenner nær spissen, og én tann nær roten. Antennene er påfallende lange og tynne, uten en tydelig vifte i spissen. Hodet har skrå kjøler på sidene og er bredt U-formet innbuktet i midten. Pronotum er trapesformet med framstikkende bakhjørner. Hunnen er mye mindre enn hannen, matt, uten forstørrede kjever. Hode og forkropp er nokså knudrete, hodet nesten kvadratisk.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Bolivia og Peru.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Neoprosopocoilini*
						* Slekten *Cantharolethrus* Thomson, 1862
							+ ***Cantharolethrus peruvianus*** Heller, 1918

Kilder
------

* Oversikt over artene[*død lenke*]
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – *Cantharolethrus*

Eksterne lenker
---------------

* [ Bildegalleri over preparerte eksemplarer]
* (en) *Cantharolethrus peruvianus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**DS Ocean Liberty** var et norsk lasteskip bygget i USA i 1943 under navnet "Park Holland". Skipet var et Libertyskip. Det ble solgt til det norske rederiet *A/S Sjøfart*, eid av skipsreder Tørres Severin Bendixen fra Lillesand i februar 1947.

Eksplosjonen i Brest
--------------------

Den 28. juli 1947 kom skipet i brann under lossing i den franske havnebyen Brest. Da det var fare for eksplosjon, da skipet var laste med 3300 tonn ammoniumnitrat, ble skipet ble tauet ut av havnen. På grunn av sterk vind og lavvann ble skipet sittende fast på en sandbank. Den franske marinen prøvde å senke skipet for å unngå at det eksploderte. Forsøkene lyktes ikke.

Kl 17.24 samme dag eksploderte skipet og vrakdeler ble spredt over store deler av havnen og byen Brest. Skipet ble totalt ødelagt og sank senere. 
Eksplosjonen gjorde store materielle skader på land. Flere steder oppstod det branner og hele havneområdet ble ødelagt. 400 personer ble skadet og om lag 20 mennesker omkom, deriblant skipets kaptein.

Referanser
----------

1. ↑  D/S Ocean Liberty, Sjøhistorie.no, 8.8.2017
2. ↑  DS Ocean Liberty og eksplosjonen i Brest, *Avtrykk.no*, 23.08.2017
3. ↑  Kristensen, Yngve Schulstad. *Da havna gikk til himmels - Ocean Libertys sørgelige sorti*, i Aust-Agder-Arv 2017. Aust-Agder museum og arkivs årbok.
Kart over prosjektet
Riving av Stuttgarts jernbanestasjon (nordfløyen) i august 2010
**Stuttgart 21** er et igangsatt trafikk- og byplanprosjekt som skal fornye jernbaneknutepunktet Stuttgart i den tyske delstaten Baden-Württemberg. En viktig del av Stuttgart 21 er omformingen av Stuttgart Hauptbahnhof (hovedbanestasjon) til en underjordisk gjennomgangsstasjon. Tilførselstrekningene blir lagt i tunnel. De frigitte linjeområdene blir deretter stilt til disposisjon for byutvikling. Til dette kommer tre nye stasjoner i Stuttgart og dessuten en ny jernbane mellom Stuttgart og Wendlingen. Tallet *21* i prosjektets navn henspiller på at det skal utvikles i det 21. århundret.

Deutsche Bahn er byggherre for Stuttgart 21 som også er finansiert av bl.a. den tyske stat, delstaten Baden-Württemberg, Stuttgart by, Stuttgart lufthavn og EU. 

Prosjektet ble først utarbeidet av trafikkforsker Gerhard Heimerl i 1988 og planene ble offentliggjort i 1994. Byggearbeidene begynte 2. februar 2010 og er planlagt fullført i desember 2019.

Stuttgart 21 inngår som del av en større plan om å modernisere forbindelsen mellom Paris, München, Wien og til slutt Budapest. Stuttgart er i denne forbindelse kalt *Europas nye hjerte*. Gjennomføringen forutsatte riving av deler av Paul Bonatz stasjonsbygning fra 1927.

Prosjektet er meget omstridt og det har vært avholdt store protestmøter, bl.a. 30. september 2010 da det kom til sammenstøt mellom demonstranter og politi. Motstandernes alternative prosjekt går under navnet *Kopfbahnhof 21* (*Kopf*, tysk for *hode*).

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside for Stuttgart 21
* Hjemmesider til motstanderne av Stuttgart 21:
	+ Stuttgart "No thanks" initiativ
	+ "Living in Stuttgart" initiativ
	+ "Schwabenstreiche" initiativ

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Else Lieschen Frida "Elsa" Ehrich** (født 8. mars 1914 i Bredereiche, død 26. oktober 1948 i Lublin) var en tysk kvinne tilknyttet SS som hadde en lederfunksjon ved tyske konsentrasjonsleirer. Hun deltok i både mishandling og seleksjon av fanger. 

Ehrich ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser. 

Hun arbeidet i et slakteri på 1930-tallet og søkte arbeid som vakt ved Ravensbrück konsentrasjonleir i 1940. Hun arbeidet som Aufseherin ved og ble senere overført til Majdanek som Aufseherin. På grunn av godt arbeid der ble hun SS-Oberaufseherin over tretti andre SS-kvinner. Ehrich styrte en leir der over 100 000 kvinner og barn ble gasset, skutt, slått, utsultet og myrdet på annen måte. Det finnes mange fangevitnemål som forteller om Elsa Ehrichs sadistiske adferd og hun tok ofte del i mishandling og seleksjon. 

I midten av 1944, da Sovjetarmeen nærmet seg, flyktet fra Majdanek og returnerte til Ravensbrück, men mistet sin stilling som overordnet vokterske. 

I 1948 ble hun stilt for en polsk domstol i Lublin og dømt til døden. Hun ble hengt rett etterpå.

Litteratur
----------

* *Majdanek*. Lublin: Państwowe Muzeum na Majdanku. 1984.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Styggedalstindane** (også kalt *Store Styggedalstinden*, *Store Styggedalstind* og *Styggedalstindene*) er et fjell i Luster kommune i Vestland. Det har form som en cirka 800 meter lang, smal fjellrygg med bratt nord- og sørside, og går i øst-vest-retning mellom Sentraltind i vest og Gjertvasstind i øst. Fjellet er en del av den større Styggedals- og Skagastølsryggen, som ligger i fjellområdet Hurrungane, i den sørvestre delen av Jotunheimen. Styggedalstindane har to toppunkter, *Østtoppen* på 2 387 meter over havet og *Vesttoppen* på 2 383 moh. De to toppene ligger ca. 300 meter fra hverandre.

Styggedalstinden (Østtoppen) er Norges fjerde høyeste fjell. Selv om Vesttoppen også er et toppunkt, og høydemessig kvalifiserer til å bli kalt Norges femte høyeste fjell, er den normalt ikke med i lister over Norges høyeste fjell ettersom den har en primærfaktor på bare 25 meter. Styggedalstindene er også kalt Styggedalstindi i området Luster.

I 1956 gjennomførte Arne Randers Heen, Alf Bækkelund og Bjarne Ugelvik en vinterbestigning av toppen.

Referanser
----------

1. ↑  Styggedalstindane på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Store Styggedalstinden Østtoppen - 2387moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 19. april 2017.
3. ↑  «Styggedalstindane». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 19. april 2017.
4. ↑  Hohle, Per (1984). *Glad i fjellet*. [Oslo]: NKS-forlaget.

Eksterne lenker
---------------

* Utsikten fra østtoppen Styggedalstindane på PeakVisor.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lars Thomas Idergard** (født 1. mars 1969 i Arvidsjaur i Norrbottens län i Sverige er en svensk forfatter og tidligere moderat politiker og borgerlig opinionsdanner, og senere jesuitt og katolsk prest.

Biografi
--------

### Politikk og forretningsliv

Som ung politiker var han blant annet Moderata Ungdomsförbundets forbundsordførende i perioden 1995–1998.

Etter avsluttet politisk karriere arbeidet han ved forskjellige selskaper med innretning på bland annet markedsspørsmål og entreprenørskap, som for eksempel kommunikasjonsselskapet *Gramma*. Forut for folkeavstemningen om innføring av euro i 2003 (medlemskap i EMU) arbeidet han som *kanslichef* ved ja-sidens kampanjeorganisasjon Stiftelsen Sverige i Europa. 

Ved årsskiftet 2003/2004 tiltrådte han som styreformann i trend- og omverdensanalyseselskapet United Minds og tjenestegjorde i en tid som administrerende direktør for selskapet. Frem til 2008 var han personalsjef på Prime PR og United Minds. Fra 2009 arbeidet han i tankesmien Timbro med innretning på velferdsspørsmål. Han var også knyttet som rådgiver til Peje Emilssons familieselskap Magnora 2009–2012.

### Jesuitt

Våren 2009 konverterte Idergard til den romersk-katolske kirke og høsten 2012 inntrådte han som novise i jesuittordenen ved ordenens novisatshus i Nürnberg og avla sine ordensløfter høsten 2014. I februar 2017 ble han diakonviet i den katolske kirke og den 30. september 2017 ble han presteviet, av biskopen i Stockholms katolska stift, kardinal Anders Arborelius OCD, i Sankta Eugenia katolska kyrka, jesuittordenens kirke i Stockholm der han som jesuittpater så skulle virke i sjelesorgen.

Bibliografi
-----------

* 1993 – *Generationskriget* (sammen med Jonas Hellman og Ulf Kristersson)
* 1995 – *Irrfärdens slut* (sammen med G Rune Berggren, Sofia Johansson og Hans Åström Eklind)
* 2000 – *Utan karta: ledarskap i ett ungt perspektiv* (redaktør sammen med Peter Lageson)
* 2002 – *Stad(d) i förändring*
* 2003 – *Hög tid för euron* (sammen med Johnny Munkhammar)

Referanser
----------

1. ↑  Katalogsøk i Libris
2. ↑  «Idergard till Timbro och Magnora, artikel i Dagens Media». Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 26. november 2014.
3. 1 2  «Thomas Idergard lämnade allt för Gud». Dagen.se. Besøkt 26. november 2014.
4. ↑  Acht Jesuiten in London zum Diakon geweiht - unter ihnen zwei Schweden Arkivert 27. februar 2017 hos Wayback Machine. (2017-02-25)
5. ↑  se till exempel  samt
**Louise Emilie Fjeldstad** (født 23. desember 1832 i Fredrikstad) var en norsk skuespillerinne og sangerinne.

Familie
-------

Emilie Fjeldstad var datter av underfogd Jacob Jensen Fjeldstad og Grethe Andersdatter.

Liv og virke
------------

Emilie Fjeldstad debuterte 9. april 1859 i Christiania Theater i syngestykket *Fjeldeventyret* av Bjerregaard & Thrane. Om hennes debut ble det blant annet skrevet at «Hun var ikke forlegen ligeoverfor Publikum, som de fleste Begyndere. Hendes Sprog var vistnok østlandskt og maaske en Smule bredere end ønskeligt». Hennes spill ble også kritisert for å bære preg av ren opplesning.

Fjeldstad ble kort tid etter hentet av Ole Bull til hans teater i Bergen – Det norske Theater. Der debuterte hun 6. november 1850 som *Sigrid* i *Til Sæters*. Hun var ansatt ved Det norske Theater til 30. april 1851. I 1852 søkte hun ansettelse som elev ved Kristiania norske Theater, uten å lykkes.

Fjeldstad var privatelev av musikkdirektør Friedrich August Reissiger. Det er kjent at hun 7. mars 1852 holdt en konsert i klubblokalet i fødebyen Fredrikstad «for et ret godt besøgt Hus, og høstede udelt og velfortjent Bifald for hvert Numer. Hendes fyldige, høie og behagelige Stemme henrev Enhver til Entusiasme, og det giver os Haab om at hun vil blive en berømt norsk Kunstnerinde».

Roller i utvalg
---------------

* *Ragnhild* i syngestykket *Fjeldeventyret* av Bjerregaard & Thrane (Christiania Theater, 1850)
* *Sigrid* i *Til Sæters* (Det norske Theater, 1850)

Referanser
----------

1. ↑  *Den Norske Rigstidende 1850.04.13*. Norge, Oslo. 1850. s. 1.
2. ↑  *Drammens tidende 1852.03.14*. Norge, Buskerud, Drammen. 1852. s. 3.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 53. ISBN 8200056228.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Selenon** er et protein som blir produsert i menneskekroppen. Genet som styrer produksjonen blir omtalt som selenon-genet eller SEPN1.

Funksjon
--------

Selenon eller selenonprotein har en viktig funksjon i dannelsen av muskelmasse før fødsel. En regner også med at selenonproteinet er med på å beskytte muskelcellene mot frie radikaler og oksidativt stress, som bygger seg opp ved fysisk aktivitet.

Oksidasjon (eller oksidativt stress) inntreffer når ustabile molekyl som blir kalt frie radikaler blir akkumulert til et nivå som kan ødelegge celler.

En regner også med at selenonproteinet påvirker kalsium-nivået i cellene, noe som er viktig for muskelfunksjonen.

Mangel på selenon
-----------------

Mangel på selenonprotein kan påvirke muskelfunksjonen og føre til en tilstand som blir omtalt som selenon-relatert myopati eller SEPN1.

Denne sjeldne muskeltilstanden kommer av en medfødt mangel på selenonprotein.

SEPN1 regnes som en ganske stabil og i utgangspunktet ikke-progressiv tilstand. Det er stor variasjon i hvilken grad den enkelte er påvirket. Svakhet i kjernemuskulatur særlig rundt nakke, skuldre, rygg og bryst er blant kjennetegna, mens styrke og funksjon ellers i kroppen ofte er upåvirket.

Mange tilfeller blir oppdaget i tidlig barndom ved at barnet har vansker med å løfte hodet eller reise seg på vanlig måte fra liggende stilling. Muskeltilstanden gir svakhet og stivhet i nakke. Tilstanden ble før ofte omtalt som "rigid spine" (stiv rygg).

En del er lite påvirket noe som gjør at de kan være uvitende om tilstanden til langt ut i voksen alder. Det mistenkes derfor at en del tilfeller av den grunn ikke blir påvist / diagnostisert.

En presis diagnose kan stilles ved hjelp av gentest basert på en blodprøve.

Referanser
----------

1. ↑  Reference, Genetics Home. «SELENON gene». *Genetics Home Reference* **(engelsk)**. Besøkt 19. august 2020.
2. ↑  «SEPN1/ Selenon-relatert myopati». Besøkt 19. august 2020.
3. ↑  «SEPN1/ Selenon-relatert myopati». Besøkt 19. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om SEPN1 / Selenon-relatert myopati fra Foreninga for muskelsyke.
* Informasjon om SEPN1 på støtteforeninga for muskeldystrofi, CureCMD, i USA.
* Om Selenon-genet på Nasjonalbiblioteket for medisin i USA.
* Forskningsartiklar om SEPN1 og Selenon-protein på Nasjonalbiblioteket for medisin i USA.
***Nonnen og djevelen*** (originaltittel: *Matka Joanna od Aniołów*) er et polsk historisk drama fra 1961 regissert av Jerzy Kawalerowicz som omhandler djevel-besettelse i et katolsk nonnekloster. Filmen er basert på en novelle av Jarosław Iwaszkiewicz, som igjen er løst basert på virkelige hendelser i Frankrike på 1600-tallet.

Handling
--------

Historien foregår ved et polsk kloster fra det syttende århundre. En prest, fader Józef Suryn, ankommer et lite vertshus for å få en natts søvn. Han ble sendt for å undersøke et tilfelle av demonisk besittelse i det nærliggende klosteret når den lokale presten, fader Garniec, ble brent på bålet for å ha fristet nonnene seksuelt. Dagen etter reiser fader Suryn til klosteret, hvor han møter en abbedisse, Joan, som var den mest besatte av alle nonnene. 

Allerede fire prester, før fader Suryn, har forsøkt å utdrive Joan - men uten å lykkes. Etter at fader Suryn får vite at Joan er besatt av åtte forskjellige demoner, klarer han og flere andre prester under en eksorsisme tilsynelatende å utdrive abbedissen. Hun og de andre nonnene ser helbredet ut. Men den demoniske besittelsen øker snart. Joan prøver å forføre Suryn, og ber ham om å gjøre henne til en helgen.

Medvirkende
-----------

* Lucyna Winnicka - moder Joan
* Mieczysław Voit - fader Józef Suryn
* Anna Ciepielewska - søster Małgorzata
* Maria Chwalibóg - Antosia
* Kazimierz Fabisiak - fader Brym
* Stanisław Jasiukiewicz - Chrząszczewski
* Zygmunt Zintel - Wincenty Wołodkowicz
* Jerzy Kaczmarek - Kaziuk
* Franciszek Pieczka - Odryn

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. januar 2018.
2. ↑  «cinemateket.no» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 31. desember 2017. Besøkt 1. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nonnen og djevelen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Nonnen og djevelen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Nonnen og djevelen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Nonnen og djevelen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Nonnen og djevelen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Nonnen og djevelen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Isotta Fraschni Tipo 8 Sala Phaeton
**Isotta Fraschini** er et italiensk selskap som produserer motorer for marine. Tidlig i det 20. århundre var selskapet verdenskjent som produsent av luksusbiler, men begynte senere med produksjon av motorer for marine og luftfart.

Historie
--------

Selskapets navn kommer fra etternavnene til de to stifterne, Cesare Isotta og Oreste Fraschini, og ble stiftet som **Società Milanese Automobili Isotta, Fraschini & C.** den 27. januar 1900. Selskapets forretningsidé var å "importere, selge og reparere biler". Før de startet egen bilproduksjon i 1904 arbeidet Isotta og Fraschini med å sette sammen Renault biler.

Den første bilen som bar selskapets navn var utstyrt med en firesylindret motor som leverte 24 hestekrefter. Bilen, som ble kjørt av Vincenzo Fraschini, stilte til start i flere billøp. I 1905 fikk Isotta-Fraschini mye oppmerksomhet i løpet *Coppa Florio*, hvor de stilte til start med sin Tipo D, som var utstyrt med en enorm 17,2 litersmotor med 100 hestekrefter.

Selskapet startet med bygging av racerbiler, og utviklet en 100 hestekrefters motor som ble brukt i en av bilene i 1905. Dette gjorde selskapet kjent i hjemlandet. I 1924 var Type D en av de første bilene i verden utstyrt med en 8-sylindret motor. (Andre modeller med en tilsvarende motor var blant annet Duesenberg model A i 1920.)

Da den øvre middelklassen vokste i USA på 1920-tallet markedsførte Isotta Fraschini luksusbiler til amerikanerne. Tidlige filmstjerner som Clara Bow og Rodolfo Valentino kjørte Isotta Fraschini-biler, og en 1929 Isotta Fraschini Tipo 8A Castagna Transformable er med i den berømte femtitallsfilmen *Sunset Boulevard*. En annen bil er med i filmen *Death Takes a Holiday* fra 1934.

Selskapet led under den økonomiske krisen på 1930-tallet, samt av 2. verdenskrig, og stoppet bilproduksjonen etter krigen. Kun fem eksemplarer av deres siste modell, Monterosa, ble produsert, og fabrikkene ble bygget om til produksjon av marinemotorer.

I dag
-----

I dag er Isotta Fraschini en del av en gruppe bestående av flere selskaper.

* **Isotta-Fraschini Motori S.p.A.**: Et ingeniørfirma som har spesialisert seg på dieselprodukter, særlig motorer for marine, industri og tog, men som også produserer en rekke produkter for sivile og militæret.
* **Fabbrica Automobili Isotta-Fraschini S.p.A.**: Et firma som produserer biler. En stund var navn og varemerke i hendene til italienske myndigheter.
* **Isotta Fraschini Milano, s.r.l.**: Et selskap som produserer luksusvarer.

Eksterne lenker
---------------

* Isotta-Fraschini Motori S.p.A.
* Isotta Fraschini Milano s.r.l.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Mitchell Hanson** (født 2. september 1988 i Derby, Derbyshire, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for en engelsk klubb. Han er forsvarsspiller og spiller nå for Derby County i Premier League.

Biografi
--------

Mitchell Hanson, som gikk på Derby County sitt fotballakademi, ble den 1. april 2006 hentet opp til førstelaget til Derby County i forbindelse med en ligakamp mot Reading. I denne kampen var han ubenyttet reserve, og grunnen til at han ble tatt ut i troppen var at Derby hadde tynn spillerstall og en del skader. Hanson skrev under på sin første profesjonelle fotballkontrakt, en 2-årskontrakt med Derby County, sommeren 2007.

Karriere som spiller
--------------------

|
|  |
|  | Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg | Derby County | Kontrakt | 0 | 0 | 0 | 0 | 07/2007 - |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mitchell Hanson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Mitchell Hanson – Soccerbase.com Rediger på Wikidata
* (en) Spillerprofil på hjemmesiden til Derby County

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Øystein Orten** (født 22. juni 1962) er en norsk forfatter. Han er oppvokst og bor fremdeles i Hareid kommune på Sunnmøre.

Forfatterskapet
---------------

Siden debuten med diktsamlingen *havflammen* i 1995 har Orten per april 2020 gitt ut ytterligere to diktsamlinger, seks romaner og to novellesamlinger. De tre første romanene utgjør Livingstone-trilogien, en nordvestlandsk slektskrønike med handling fra 1880-årene og fram til 1972, der spesielt *Rabarbrakrigen* (2007) ble godt mottatt. I 2009 gav Orten ut dokumentarboken *Himmelen over Shetland. Historier om motstand og eksil 1940-45*, som tar for seg andre verdenskrig. Ved siden av novellesamlingen *Sjabervik* (2011), har særlig den historiske romanen *Rasmus Rebellen* (2013) høstet gode kritikker. Med utgangspunkt i en hendelse under det tyske angrepet på Norge i 1940 tematiserer den lille romanen *Brevet til Rosalin* (2016) et menneskes skyldfølelse og behovet for å erkjenne det som er gjort. Etter tre lengre reiser gjennom Italia i årene 2015-2017 utga Orten den essayistiske *Italiensk reise. Den håplause jakta på ei sjel (2018).* Romanen *Aldri kome tilbake,* som også spiller på hendelser og traumer fra den andre verdenskrigen, kom ut i 2019.

Annet
-----

Orten er utdannet lektor og underviser ved Ulstein vidaregåande skule.

Han er sønn av Martha og Einar Orten.

Bokutgivelser
-------------

* 1995 – *havflammen* (dikt) Gyldendal
* 2000 – *fluktlinjer* (dikt) Samlaget
* 2003 – *Livingstones retrett* (roman) Samlaget
* 2004 – *kjensla av at det ikkje regnar andre stader enn her* (dikt) Samlaget
* 2005 – *Vegen til Neverland* (roman) Samlaget
* 2007 – *Rabarbrakrigen* (roman) Samlaget
* 2009 – *Himmelen over Shetland. Historier om motstand og eksil 1940-45* (dokumentar) Samlaget
* 2011 – *Sjabervik* (noveller) Samlaget
* 2013 – *Rasmus Rebellen* (roman) Samlaget
* 2015 – *Risp i berget* (noveller) Samlaget
* 2016 – *Brevet til Rosalin* (roman) Samlaget
* 2018 – *Italiensk reise. Den håplause jakta på ei sjel* (essay) Ura Forlag
* 2019 – *Aldri kome tilbake* (roman) Samlaget
* 2020 – *Krigshistorier* (noveller) Samlaget (Planlagt utgivelse i september 2020)

Kilder
------

* Presentasjon av Øystein Orten i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på Samlagets nettsider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Programvare som tjeneste** (engelsk: *software as a service*, **SaaS**), er en programvare- og leveringsmodell som innebærer at man lisensiererer ut en programvare som et abonnement for bruk av andre. En slik tjeneste innebærer som regel at den som står bak er vert for tjenesten. Fordeler er at programvaren til enhver tid er oppdatert og nye funksjoner blir lagt til fortløpende. Ulemper er at man ofte behøver internettforbindelse.

Det er to hovedtyper:

1. Betalt løpende abonnement.
2. "Gratis" bruk som er finansiert av enten reklame eller ved høsting av statistikk om brukerene også kjent som «big data».

Både Microsoft's Office 365 og Google Docs er tilgjengelig i både "gratis" og abonnements-utgaver, og gir tilgang på nettbasert kontor-programvare. "Gratis" varianten er forbeholdt personlig bruk, mens profesjonell bruk forutsetter abonnement. Abonnement på Office 365 gir i tillegg brukeren tilgang til den tradisjonelle utgaven av Office som kan installeres lokalt på en datamaskin.

Se også
-------

* Plattform som tjeneste (PaaS)
* Infrastruktur som tjeneste (IaaS)

Referanser
----------

1. ↑  «Skytjenester». *Datatilsynet* **(norsk)**. Besøkt 5. juli 2021.
2. ↑  «What is Software as a Service (SaaS)?». 30.12.2018. Besøkt 31.7.2019.
**Albert Roméo Renaud** (født 2. oktober 1920, død 20. desember 2012) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Renaud ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

Renaud ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz – Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albert Roméo Renaud – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Albert Roméo Renaud – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Roméo Renaud – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Roméo Renaud – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En grafikk av Buchhorn i serien *Die Betteljugend*
**Karl Ludwig Bernhard Christian Buchhorn** (født 18. april 1770 i Halberstadt, død 13. november 1856 i Berlin) var en tysk maler og grafiker.

Mellom 1790 og 1793 var Buchhorn student av Daniel Berger ved Akademie der Künste i Berlin. Her ble han opplært i akvatintkunst, litografi og blyanttegning. I 1797 ble Buchhorn ansatt som kobberstikker ved Chalkographische Gesellschaft zu Dessau, hvor han virket frem til 1803. Derefter arbeidet han i en periode som fri kunstner med ulike oppdrag.

I 1806 slo han seg ned i Berlin og fikk på ny arbeid ved kunstakademiet. I 1811 ble han utnevnt til *ordentl. Mitglied* av akademiet. Tre år senere ble han ansatt som foreleser i tegning og kobberstikk. I samme år grunnla Buchhorn sammen med enkelte kolleger *Berlinischer Künstler-Verein* («Berlinsk kunstnerforening»). Efter at hans læremester Daniel Berger hadde avgått med døden, ble Buchhorn utnevnt til leder av *Akademische Kupferstecherschule* («akademisk kobberstikkerskole»). I løpet av sin pedagogiske virksomhet hadde Buchhorn flere kjente elever, blant dem Friedrich Eduard Eichens, Rudolf Hertzberg, Hermann Kramer Eduard Mandel og Adolph Schroedter.

Utvalgte verker
---------------

* *Fürst Leopold von Anhalt-Dessau* (portrett)
* *Königin Luise* (portrett)
* *Major Friedrich von Schill*
* *Die Betteljugend*
* *Im Krieg*
* *Soldaten an der Spree*

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, «Ludwig Buchhorn», RKD kunstner-ID 13777[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10145116[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Akademie der Künste Berlin, oppført som Carl Ludewig Bernhard Christian Buchhorn, ADK member ID 54372[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Robert Dohme: «Buchhorn, Karl Ludwig Bernhard Christian». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 3, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, s. 483.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ludwig Buchhorn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** KulturNav
 |
**Øystein Rottem** (født 1. februar 1946, død 4. desember 2004) var en norsk professor og litteraturkritiker med Knut Hamsun, kulturradikalismen og norsk etterkrigstid som sine spesialfelt.

Han arbeidet i flere år ved Universitetet i Tromsø, var ansatt som universitetslektor i norsk ved Københavns universitet i perioden 1985–91, og var gjesteprofessor ved universitetet i Wien i 1991–92. De siste årene drev Rottem en omfattende pedagogisk og litterær virksomhet, som hovedanmelder for ny norsk skjønnlitteratur i *Dagbladet*.

Som Rottems hovedverk må regnes de tre bindene med etterkrigslitteratur i «Norges litteraturhistorie» (1995–1998), men han har også skrevet biografier om Knut Hamsun og Sigurd Hoel.

Øystein Rottem døde av kreft 4. desember 2004 i København, hvor han hadde bodd med sin familie siden 1985. 

Han ble utnevnt til statsstipendiat i 2004, men døde før stipendiatet begynte å løpe.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 10. november 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «En begeistret kritiker», nekrolog i *Dagbladet*
* Nekrolog i *Morgenbladet*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Albert Peter Sagen** (født 2. mai 1816 i Bergen, død 1896) var en norsk lærer, redaktør og prest.

Liv
---

Han var sønn av den kjente læreren i Bergen, Lyder Sagen. Etter å ha gått ut av Bergen katedralskole i 1833 ble han *cand. theol.* i 1838 og var deretter lærer i Bergen. Her opprettet han en pikeskole som han drev i tolv år. Dessuten bidro han til å opprette *Bergens Stiftstidende*, hvor han var en av redaktørene, og senere *Bergenske Blade*, hvor han var redaktør sammen med C. R. Hansson, Ole Bøgh og Carl Platou.

I 1850 ble han utnevnt til residerende kapellan ved Kristiansand domkirke. I 1870 ble han sogneprest i Hetland utenfor Stavanger, hvor han fra 1871 også var prost i Stavanger prosti. Han gikk av med pensjon i 1894 og flyttet tilbake til Bergen.

Sagen var som prest i flere år formann i styret i Det norske misjonsselskap.

Litteratur
----------

* «Sagen, Albert Peter», i Halvorsen, J.B. (1901). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.
**Hjalmar Siilasvuo** (født 18. mars 1892, død 11. januar 1947) var en finsk general, innehaver av Mannerheimkorset. Hans døpenavn var *Hjalmar Fridolf Strömberg*, men han byttet senere navn til Siilasvuo for å understreke sin tilhørighet til Finland. Siilasvuo deltok under vinterkrigen, fortsettelseskrigen og Lapplandskrigen.

Hjalmar Siilasvuo var sønn av en avisutgiver og under første verdenskrig ble han med i Jägarrörelsen, fikk militær trening i Tyskland og deltok i krigen mot Russland. Etter første verdenskrig arbeidet Siilasvuo som advokat.

Ved vinterkrigens utbrudd ble Hjalmar Siilasvuo mobilisert som oberst og ledet de finske styrkene i forsvaret av Kuhmo og det berømte slaget ved Suomussalmi. Under fortsettelseskrigen fra 1941 ledet Siilasvuo III armékorps i det nordlige Finland og hadde underlagt seg 6. SS-Gebirgs-Division «Nord», den eneste ikke-tyske general som ledet en tysk divisjon under andre verdenskrig. Sommeren 1944 ledet han styrker på det karelske nes. Da Finland sluttet fred med Sovjetunionen ledet han felttoget for å drive de tyske styrkene ut av finsk Lappland, det såkalte Lapplandskrigen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig