recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sam Olsen Berge** (født 1892, død 1988) var en norsk båtkonstruktør og modellbåtseiler fra Grimstad.

Sam O. Berge, egentlig *Samuel Olsen Berge*, var sønn av møller Knud Bjørn Berge(f.1869 – d.1910) og Maren Anine Nottosen (f.1871 – d.1958). Familien eide og drev Berge Mølle. Da faren døde i 1910 overtok Sam O. Berge driften sammen med sin yngre bror. Moren solgte Berge Mølle i 1913. Frem til 1920 livnærte Sam O. Berge seg som snekker og sjømann. I 1920 kjøpte han Sæveli Mølle som han drev frem til 1943. Dette året ble han båtkonstruktør på heltid.

Båtkonstruktøren
----------------

Sam O. Berge hadde tidlig interessen for båter og båtkonstruksjon. I starten konstruerte og bygget han modellbåter, men i 1939 konstruerte han sin første båt i full størrelse på oppdrag fra tannlegen Trygve Omdal. I 1943 konstruerte han en jolle navngitt Grimstadjolle, og i de neste årene skal han ha konstruert rundt 300 båter for ulike båtprodusenter.

Modellbåtseileren
-----------------

Sam O. Berge var også en aktiv seiler og ikke minst modellbåtseiler. I 1935 deltok han som Norges representant til det uoffisielle verdensmesterskapet i modellbåtseiling i Fleetwood i England. Sam. O Berge stilte med den selvbygde modellbåten "Prince Charming 2". Han vant konkurransen og ble dermed Norges første verdensmester i modellbåtseiling. I 1937 gjentok han bedriften, mens han i 1936 og 1939 tok andreplassen.

Arkivet
-------

Arkivet etter Sam O. Berge befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet omfatter fotografier, korrespondanse, regnskap, båttegninger og avisutklipp. Arkivet strekker seg fra 1901 og frem til 1984.

Referanser
----------

1. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 40
2. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 41
3. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 42-45
4. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 47
5. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 157
6. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 159
7. ↑  Modellseilerkongen fra Grimstad, *Avtrykk.no*, 24.06.2017
8. ↑  Igland, Alf Kjetil: *Sam O. Berge, En livsskildring*, 2014 s. 95

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Sam O. Berge på Arkivportalen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Francisco Pacheco** (født 1568 i Ponte de Lima nær Braga i Portugal, drept ved brenning 20. juni 1626 i Nagasaki i Japan) var en misjonær i Det fjerne østen tilhørende jesuittordenen. Han ble sendt til Det fjerne østen, og ankom Japan i 1604. Etter fire år der var han en stund kinamisjonær, som rektor for jesuittkommuniteten i Macao 1608 til 1611. I 1612 virket han igjen i Japan men måtte tilbake i landflyktighet til Macao i 1614. Han kom tilbake til Japan i 1615 og var jesuittenes provinsial der fra 2. oktober 1625 til 2. desember 1626. Natt til 18. desember 1625 ble han arrestert, fengslet og torturert for troens skyld i Arima. Han ble henrettet ved å bli brent levende 29. juni 1626 i Nagasaki.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Mikheil Giorgadze** (georgisk: მიხეილ გიორგაძე, russisk: Михаил Ревазович Георгадзе – *Mikhail Revazovitsj Georgadze*; født 14. mars 1961 i Imereti i nåværende Georgia) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.

Giorgadze vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL-1988 i Seoul. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia og USA. Sovjetunionen tapte semifinalen mot USA med 7-8 og vant bronsefinalen mot Vest-Tyskland med 14-13. Giorgadse spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Bronse Bronse i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mikheil Giorgadze – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Mikheil Giorgadze – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Mikheil Giorgadze – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mikheil Giorgadze – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Uglands hus ved Torvet. Også kjent under navnet Bondeheimen.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen  
**Uglands hus** er en kjøpmannsgård beliggende ved Torvet i Arendal sentrum. Den har navn etter sin eier i siste halvdel av 1800-tallet, Jens Lassen Ugland. Bygningen ble oppført 1751 av Peder Nielsen Brinck. Sitt nåværende utseende fikk bygningen etter en ombygging sent på 1870-tallet. 

Bygningen var den eneste i området rundt Torvet som overlevde bybrannene midt på 1800-tallet. Det skyldes at det var vann på to kanter, Strandgaten var kanal og Torvet var den tids Pollen. I bakkant hadde bygningen en stor hage med trær som beskyttet mot flammene. 

Hans Herlofsen ble i 1767 eier av huset. Han var skipper, skipsreder og pengeutlåner. Sønnen Peter var også eier av Strømsbu gård. Sønnen Hans overtok huset ved Torvet og Langsæ gård, mens broren fikk Strømsbu. Andreas Dedekam Fürst var også eier før Lassen Ugland. Ugland eide dessuten Nedre Barbugård, han var skipsreder og drev møllebruk ved Barbuelva, kornforretning og bakeri.

Mange kjenner bygningen under navnet ‘’Bondeheimen’’ som holdt til her med kafe og losji. Leo Trotskij overnattet her da han besøkte Arendal midt på 1930-tallet.
*For den norske familiefilmen fra 1959, se Ugler i mosen (film)*
**Ugler i mosen** er et uttrykk som er hentet fra dansk.

Uttrykket er en forvanskning av det jyske «*der er uller i mosen*», der *uller* er dialekt for «ulver», mens *mose* betyr «myr». Uttrykket ble ført til København med jyske kveghandlere, som benyttet det om tvilsomme handler. På Sjælland fantes ingen ulver mer, men i Nørrejylland var de tallrike til langt innpå 1800-tallet.

Da ulvene ble utryddet i Danmark, ble uttrykket gradvis forvansket til «ugler i mosen». Når det er ugler i mosen, er det derfor egentlig ulver som lurer i myra. Uttrykket betyr dermed at det er fare på ferde, eller at det er noe mistenkelig med et eller annet. Verbet «uglese» stammer sannsynligvis på samme vis fra *ulvese*. Dette uttrykket er også kjent fra latin, der det ble brukt av Plinius og Vergil.

Referanser
----------

1. ↑  *Den nordiske verden 1* (s. 69), Gyldendal 1992, ISBN 87-01-79030-7
2. ↑  *Ugler i mosen*, berlingske.dk
3. ↑  *Ugler i mosen*, Store norske leksikon. Besøkt 26. juni 2014
4. ↑  "Udtrykket er så gammelt, at de ærværdige romere som Plinius og Virgil brugte udtrykket," hentet fra:
**Indian School of Business**  er et privat business-universitet i India med campus i Hyderabad i delstaten Andhra Pradesh, India. Universitetet er meget høyt rangert og tiltrekker seg studenter fra hele verden. Det ble opprettet i 2001 av 500 forretningsdrivende i eller fra India, i samarbeid med delstaten.

Undervisningen skjer i Hyderabad, og leder fram til MBA-graden. Studiene rangeres meget høyt av både *Financial Times* og andre universitetsrangeringer. Søsteruniversitetene er *Kellogg School of Management* i Illinois, *Wharton School of the University of Pennsylvania*, Melbourne Business School, *Fuqua School of Business at Duke University* i Nord-Carolina og London Business School.

Et eget *Center for Executive Education*  gir påbyggingsstudier for toppledere i indisk næringsliv.

Studiene gis i en rekke fag, opp til doktorgradsnivå. Studenttallet inklusive er om lag 1 500, hvorav 425 høyeregradsstudenter, og det er 30 faste og 100 gjestende vitenskapelig ansatte.

Tidligere statsminister P.V. Narasimha Rao har studert ved *Osmania*.

Eksterne lenker
---------------

* Indian School of Business – hjemmeside
* ISB Arkivert 7. november 2010 hos Wayback Machine. – Virtuell tur på campus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Giovanni Canova** (født 27. juli 1880 i Canicattì i Agrigento, død 28. oktober 1960 i Torino) var en italiensk fekter som deltok i De olympiske leker i 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Canova ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL i 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde. De andre på laget var Antonio Allocchio, Tullio Bozza, Tommaso Costantino, Aldo Nadi, Nedo Nadi, Abelardo Olivier, Andrea Marrazi, Paolo Ignazio Maria Thaon di Revel og Dino Urbani.

Fire år senere, under Sommer-OL i 1924 i Paris, var han med på det italienske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i kårde bak Frankrike og Belgia. De andre på laget var Giulio Basletta, Marcello Bertinetti, Vincenzo Cuccia, Virgilio Montegazza og Oreste Moricca.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen - **Gull** i fekting, kårde lagkonkurranse Italias flagg Italia
* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giovanni Canova – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Canova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Canova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Canova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Giovanni Canova – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Giovanni Canova – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
*Anzac, the landing 1915* av George Lambert
**George Washington Thomas Frankston George Luxemburg Jones Lambert** (født 1873, død 28. mai 1930) var en australsk maler, mest kjent for portrettmalerier og bilder av krigsscener fra første verdenskrig.

Lambert ble født i St. Petersburg, Russland og emigrerte til Australia i 1887, sin første utstilling hadde han i «Royal Art Society» i 1894. Han begynte å male på fulltid i 1896. I 1899 vant han «Wynne Prize» med bildet «Across the Blacksoil Plains». 

Han studerte ved «Academie Julian» i Sydney inntil 1900. Etter det vant han et reisestipend på 150 pund fra delstatsregjeringen i New South Wales. Han tilbrakte et år i Paris før han flyttet til London hvor han hadde utstilling ved The Royal Academy. 

I 1911 vant han en sølvmedalje i en internasjonal utstilling i Barcelona for maleriet «The Sonnet». På denne tiden var han mest kjent som portrettmaler.

I 1917 ble han offisiell australsk «krigsmaler». Hans maleri fra slaget ved Gallipoli, «Anzac, the landing 1915» er det største bildet i samlingen til «Australian War Memorial». Lambert reiste til Gallipoli i 1919 for å gjøre skisser til bildet.

Han returnerte til Australia i 1921 hvor han hadde en suksess med utstilling ved «Fine Art Society» i Melbourne. I 1927 vant han «the Archibald Prize», Australias mest prestisjefylte pris for portretter med sitt bilde «Mrs Murdoch». 

Han døde den 28. mai 1930. George Lambert var far til Constant Lambert, den britiske komponisten og dirigenten.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Lambert, George W(ashington), oppført som George W(ashington) Lambert[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, oppført som George W.T. Lambert, Find a Grave 8942585, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6df73fr, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.artgallery.nsw.gov.au[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Washington Lambert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) George Washington Lambert – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biografi (engelsk) Arkivert 6. november 2020 hos Wayback Machine.
* Australian War Memorial (engelsk)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Australian Dictionary of Biography **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
**Giovanni Battista Venturi** (født 1746, død 1822 i Reggio Emilia) var en italiensk fysiker. Han var oppdageren av Venturieffekten, som har navn etter ham. Han har også gitt navn til sugeapparatet Venturi pumpen og Venturi-røret.

Venturi var født i Bibbiano og levde samtidig med kjente fysikere som Leonhard Euler og Daniel Bernoulli. Selv var han elev av Lazzaro Spallanzani. Han ble ordinert til prest i 1769 og samme år tilsatt som lærer i logikk i Reggio Emilia. I 1774 er han blitt professor i geometri og filosofi ved Universitetet i Modena hvor han i 1776 også ble professor i fysikk. Han var den første til å fremheve Leonardo da Vinci som en stor vitenskapsmann. Han sammenfattet og publiserte mange av Galileos manuskripter og brev.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.accademiadellescienze.it, Accademia delle Scienze di Torino ID giambattista-venturi, besøkt 1. desember 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
*For andre betydninger, se Cruzeiro*
**Cruzeiro** (Cr$) var Brasils valuta mellom 1942 og 1986 og på nytt mellom 1990 og 1993. 1 cruzeiro var 100 *centavos*.

Cruzeiro, 1942-1967
-------------------

I perioden mellom 1942 og 1967 ble cruzeiro benyttet som myntenhet for første gang. Den ble innført som realens oppfølger, med en kurs på 1000 réis = 1 cruzeiro. Myntene ble opprinnelig slått med verdier mellom 10 centavos og 5 cruzeiros, og senere med verdier opp til 50 cruzeiros. De første sedlene var milréis som ved hjelp av overtrykk ble gitt verdier mellom 5 og 500 cruzeiros. Sedler på 1 cruzeiro ble innført i 1944, og senere gav man ut verdier inntil 10,000 cruzeiros.

Cruzeiro Novo, 1967-1986
------------------------

I 1967 ble *cruzeiro novo* («den nye cruzeiro») innført i Brasil. En ny cruzeiro tilsvarte ett tusen «gamle» cruzeiros. De første myntene ble slått i verdier mellom 1 og 50 centavos. Senere ble mynter slått i verdier opp til 500 cruzeiros. De første sedlene var gamle sedler som fikk nye verdier ved hjelp av et enkelt håndstempel. Deres verdier var fra «1 centavo» stemplet på 10-cruzeiro sedler opp til «10 cruzeiros novos» stemplet på 10,000-cruzeirossedler. Da sedler i den nye valutaen ble utgitt i 1970, ble forstavelsen *novo* tatt ut av bruk. Etter hvert ble det trykket sedler i verdier opp til 100,000 cruzeiros.

I 1986 gikk Brasil over til en ny valutaenhet, *Cruzado*. En cruzado tilsvarte 1000 (novo) cruzeiros.

1990-1993
---------

I 1990 gikk Brasil tilbake til å kalle sin valuta *cruzeiro*. En cruzeiro tilsvarte da en *cruzado novo*. Opprinnelig ble myntene slått i verdier mellom 1 og 50 cruzeiros, og senere med verdier opp til 1000 cruzeiros. Som tidligere var de første sedlene overtrykte cruzado novo-sedler med verdier mellom 50 og 500 cruzeiros. Senere ble sedler utgitt i verdier opp til 500,000 cruzeiros.

Denne gangen ble cruzeiro brukt frem til 1993, da den ble byttet ut med *Cruzeiro real*. En cruzeiro real tilsvarte 1000 cruzeiros.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brazilian cruzeiro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Brasils sentralbank om Cruzeiro
* Artikkel om brasiliansk valuta fra *the New Yorker*
* Den brasilianske valutaens historie
Bispedømmet Pinerolo
**Gaudenzio Bernardo Binaschi** (født 31. mars 1883 i Tornaco i Piemonte i Italia, død 23. mai 1968 i Pinerolo) var en italiensk katolsk biskop.

Liv og virke
------------

### Prest

I tidlig alder kom han inn på stiftseminaret og 1. mai 1906 ble han ordinert til prest. Fra 1912 til 1915 var han lærer ved bispedømmeseminaret på øya San Giulio. Fra 1915 til 1918 var han feltprest og deretter fra 1919 til 1923 sogneprest i Varallo Pombia.

I 1923 ble han utnevnt til *provosto* for kollegialkirken San Vittore i Intra, en stilling han hadde frem til han ble utnevnt til biskop.

### Biskop

Den 20. januar 1930 utnevnte pave Pius XI ham til biskop av Pinerolo; han etterfulgte Angelo Bartolomasi, do,mvar blitt utnevnt til militærbiskop for Italia. Den 30. mars mottok han bispeordinasjonen i San Vittore i Intra, av biskopen av Novara, Giuseppe Castelli; medkonsekratorer var biskopene Nicola Milone av Alessandria og Quirico Travaini av Fossano. Den 11. mai tok han bispedømmet Pinerolo i besittelse.

Han var biskop av Pinerolo i over tretti år. Han deltok som konsilsfader i de tre første sesjonene av Det andre Vatikankonsil. Den 22. mai 1960 var han hovedkonsekrator for Albino Mensa, valgt til biskop av Ivrea.

Den 29. september 1966 trakk han seg tilbake av helsemessige årsaker: hjelpebiskopen Bartolomeo Santo Quadri ledet så bispedømmet som apostolisk administrator *sede plena*. 

Han døde 23. mai 1968 i Pinerolo, og ble gravlagt i krypten til Pinerolos katedral.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santorio (1532-1602) \*bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) \*1743
* Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) \*1749
* Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) \*1761
* Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) \*1785
* Pave Pius VIII (1761-1830) \*1816
* Pave Pius IX (1797-1878) \*1827
* Kardinal Gustav Adolf von Hohenlohe-Schillingsfürst (1823-1896) \*1857
* Erkebiskop Salvatore Magnasco (1806-1892) \*1868
* Kardinal Gaetano Alimonda (1818-1891) \*1877
* Kardinal Agostino Richelmy (1850-1923) \*1886
* Biskop Giuseppe Castelli (1871-1943) \*1911
* Biskop *Gaudenzio Binaschi* (1883-1968) \*1930

Referanser
----------

1. ↑  bina, lest 29. november 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Stepin Fetchit** (født 30. mai 1902, død 19. november 1985) var en amerikansk skuespiller og komiker. 

I en alder av tolv år rømte Fetchit hjemmefra og ble med et karneval, hvor han tjente til livets opphold i noen år som sanger og danser. Fetchit ble en artist innenfor vaudeville før han begynte son profesjonell skuespiller. Han var en av de første skuespillerne med en afrikansk bakgrunn som hadde en vellykket skuespiller-karriere i USA. Han ble tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Fetchit skal ha konvertert til islam i 1960 og han skal ha vært en nær venn av tungvektsmesteren Muhammad Ali. I 1976 ble Fetchit tildelt prisen Special NAACP Image Award. Et hjerneslag i 1976 gjorde slutt på Fetchit s karriere som skuespiller, og han flyttet inn i Motion Picture & Television Country House and Hospital. Han døde den 19. november 1985 av lungebetennelse i en alder av 83 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6808788, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Fetchit, Stepin (30 May 1892 or 1902–19 November 1985), actor, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stepin Fetchit på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Stepin Fetchit i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Stepin Fetchit på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Stepin Fetchit på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Stepin Fetchit hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Stepin Fetchit hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

* (en) Stepin Fetchit hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** Discogs
 |
**Gateshead Association Football Club** var en engelsk fotballklubb fra Gateshead i Tyne and Wear. Klubben ble etablert i South Shields i 1889 som **South Shields Adelaide Athletic**, fra 1910 bare **South Shields**. Etter at klubben vant North Eastern League i årene før første verdenskrig, ble de innvalgt til The Football League i 1919. Klubbens første hjemmebane var Hartington Terrace. De spilte også på Stanhope Road fram til 1908 da de flyttet til Horsley Hill.

South Shields fikk økonomiske problemer på 1920-tallet og klubben flyttet til Gateshead i 1930 og tok navn etter sin nye hjemby. Her spilte de på Redheugh Park fram til 1973. I 1973 spilte de også kamper på Gateshead Youth Stadium. Klubben var medlem av Football League til 1960, da de overraskende ikke ble gjenvalgt og måtte forlate ligaen. Gateshead spilte i lokale ligaer fram til de ble oppløst i 1973.

I 1974 flyttet en annen klubb fra South Shields til Gateshead og tok navnet Gateshead United, men denne klubben ble oppløst i 1977. I 1974 ble også nok en klubb med navnet South Shields etablert og denne klubben spiller per 2017 i Northern Premier League Division One North.

Kilder
------

* Historien om South Shields FC Arkivert 14. august 2020 hos Wayback Machine. på southshieldsfc.co.uk
* South Shields AFC 1889–1919 på donmouth.co.uk
* South Shields (1) på FCHD.info
* Gateshead AFC på FCHD.info
* South Shields og Gateshead AFC på historicalkits.co.uk
**Stepney** er et område i det østlige sentrale London, i bydelen Tower Hamlets. Det ligger mellom hovedgatene Mile End Road og Commercial Road, og betjenes av Stepney Green undergrunnsstasjon. Bosetningen vokste fram fra en landsby i middelalderen rundt sognekirken St. Dunstan's church og et bosetningsmønster på 1400-tallet som et bånd langs Mile End Road. Bosetningen utviklet seg raskt fra 1800-tallet, hovedsakelig ved immigrantsarbeidere og fortrengte fattige fra London, og fikk et omdømme som et fattig, overbefolket, voldelig og preget av politiske dissenter.

Historie
--------

Det første samfunnet utviklet seg rundt kirken dedikert til Dunstan av Canterbury, som ble grunnlagt i 923. Dets stedsnavn er nedtegnet en gang rundt år 1000 som angelsaksiske Stybbanhyð, «Stybbas landssted». Domesday Book fra 1086 oppgir navnet som Stibanhede og sier at landet var eid av biskopen av London og var 30 hider stor, hovedsakelig benyttet for plogland, enger, og skogland for 500 griser og 4 møller. Det var over 100 leilendinger, fordelt mellom bønder som pløyde landet, og husmenn som hjalp til i bytte for en hytte eller lite hus.

Fram til slutten av 1700-tallet var Stepney dominert av hagebruk som forsynte London med matvarer. Da ble det bebygd av jødiske immigranter. Det jødiske innslaget ble etter hvert så stort at biskopen av Stepney klagde til myndighetene over at kirkene ville bli «stående som øyer i et fremmed hav». Han fikk støtte fra det lokale parlamentsmedlemmet William Evans-Gordon og British Brothers League, som forsøkte å reise en opinion mot jødisk innvandring. Arbeidet resulterte i loven Aliens Act av 1905, som innførte begrensninger på innvandring til Storbritannia.

På 1930-tallet kom en del nye innflyttere – tyske jøder og andre – på flukt fra nazismen. Stepney ble utsatt for omfattende bombing under krigen, og 1/3 av bebyggelsen ble totalt ødelagt. Den 27. mars 1945 ble 131 mennesker drept da en V2-rakett traff Stepney. 

Etter krigen ble Stepney gjenoppbygd med triste, knapt beboelige offentlige boliger. Stepney ligger med for stor avstand både til City og til Themsen til at bydelen har fått nyte godt av de omfattende byfornyelsesprosjektene som i de seinere åra er blitt andre deler av East End til del.

I 1911 fant Sidney Street-beleiringen sted i Stepney. To ettersøkte forbrytere omkom i en brann etter skuddveksling med politi og soldater. 

Fotballspilleren Ashley Cole og skuespilleren Steven Berkoff kommer herfra.

Referanser
----------

1. ↑   Hibbert, Christopher; Weinreb, Ben (2008): *The London Encyclopaedia*, Pan Macmillan, ISBN 1-4050-4924-3, s. 877
2. ↑  *Domesday Book – A Complete Translation*, Folio 127V: MIDDLESEX. Penguin Books. Nov 2002. ISBN 0-14-100523-8

Eksterne lenker
---------------

* «Stepney Historical Trust», Open Plaques.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Brasiliansk dogge** (*dogue brasileiro*) er en hunderase som oppsto sør i Brasil, i Rio Grande Do Sul, og regnes som et produkt av *Peter Dantas*. Han skapte rasen i 1978 ved et «uhell», gjennom at hans bull terrier parret seg med naboens boxer. Typen har ikke oppnådd internasjonal anerkjennelse som egen hunderase.

Beskrivelse
-----------

Brasiliansk dogge er kompakt, muskuløs og gir et solid uttrykk, og den er sterk, kvikk og smidig i sine bevegelser. Stor og kraftig brystkasse, kraftige skuldrer og lemmer. Bredt og kraftig hode. Pelsen er kort, tett, røff og blank, alle farger og kombinasjoner aksepteres.

* Hanner 56-59cm – 29-42kg
* Tisper 50-56cm – 23-37kg

Brasiliansk dogge regnes som egenrådig og trenger en fast hånd. Den er observant, ofte reservert og noe skeptisk til fremmede, men som regel ikke aggressiv. Den skal være flink med egne barn og er kjent for å være tålmodig med andre hunder. Flere i Brasil holder slike hunder for å beskytte bilene sine da de forlater dem.

Foruten å være godt egnet som vakthund kan rasen brukes til flere former for hundesport, blant annet agility. Hunderasen må imidlertid regnes som en hund for spesielt interesserte som har god erfaring som hundeeier fra før.
En modell av Kitamaebune i museum
**Kitamaebune** er en regional variant av den japanske skipstypen bezaisen fra midten av 1700-tallet. Betegnelsen betyr «det nordlige skipet» ettersom *kitamae* mente de nordlige regioner av landet Japan.

Denne varianten hadde blitt utviklet som et fraktskip på Japanhavet langs den nordvestlige kysten og fungerte også som en ferje for mennesker som spredte kulturelle impulser fra region til region i Edo-perioden 1603-1868. I sammenligning med de andre varianter av skipstypen bezaisen hadde den større spring både for og akter på skroget.

Kitamaebune-farten fra Osaka gjennom innlandshavet til Kanmon-stredene, deretter Hokuriku mot Japanhavet helt fram til Hokkaido hadde eksistert helt fram til slutten av 1800-tallet. Normalt var ferden bare gjennomført én gang for skipet som fraktet ris fra Kaga-provinsen og Dewa-provinsen på den japanske vestkysten til Osaka eller til Hokkaido. 

Med innføringen av de vestlige skonnerter som erstattet de eldre fraktskipene, ble det mulig å gjennomføre fire reiser hvert år. I Meiji-perioden 1868-1912 ble sjøfarten nedlagt til fordel for jernbanen som overtok transporten mellom nord og sør på vestkysten.

Se også
-------

* Bezaisen
* Higakikaisen

Eksterne lenker
---------------

* 31 modell guideinformasjon
* Kitamaebune museum i Kaga
* Portrett av akterenden på en kitamaebune på en tallerken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
Henrique Meirelles i 2006.
**Henrique de Campos Meirelles** (født 31. august 1945 i Anápolis) er en brasiliansk økonom, som var sentralbanksjef i Brasils sentralbank (Banco Central do Brasil – BCB) fra 2003 til 2010.

Utdanning og arbeidserfaring
----------------------------

Meirelles har en Bachelor of Sciencegrad innen ingeniørfaget fra University of São Paulo i 1972 og en MBA fra Universidade Federal do Rio de Janeiro to år senere. Han har også en æresdoktorgrad fra Bryant University. 

Han har hovedvekten av sin arbeidserfaring fra BankBoston i USA, som i dag inngår i Bank of America. I 1984 ble han utnevnt til bankens *President* i Brasil, og i 1996 ble han utnevnt til *President* og teknisk direktør (COO) for hele BankBoston Corporation. Han flyttet da også til Boston. Da BankBoston og Fleet Financial Group gikk sammen i oktober 1999 ble han *President* for Fleet Bostons *Corporate and Global Bank*. 

Han har sittet i styret i flere selskaper; BankBoston Corp, FleetBoston Financial, Raytheon Corporation, Bestfoods og Champion International.

I tillegg har han jobbet på mer sosiale arenaer. Han grunnla FELALEASE (Den latinamerikanske leasingsammenslutningen), som har til hensikt å bistå bedrifter i leie av teknisk utstyr, han har vært styreleder for Travessia Foundation, som jobber for hjemløse barn i Brasil, og næringslivsnettverket *American Chamber of Commerce* i Brasil. 

I 2002 ble han stemt inn i den brasilianske parlamentet, i Deputertkammeret, (*«Câmara dos Deputados»*), men trakk seg før han ble tatt i ed, for å heller ta stillingen som sentralbanksjef. Han ble stemt inn for partiet Partido da Social Democracia Brasileira. 

Han var sentralbanksjef fra januar 2003 til 31. desember 2010, da Alexandre Antonio Tombini overtok stillingen.

Utmerkelser
-----------

* «Årets brasilianer 2008», av ISTOÉ magazine
* «Årets sentralbanksjef 2007», av Euromoney
* «Årets finansman 2008», av Latin Trade Bravo

Referanser
----------

1. ↑  Isto É Independente - *Henrique Meirelles* Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Bloomberg Businessweek - *Henrique de Campos Meirelles*, besøkt 10. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* BCB – *Henrique de Campos Meirelles*
* FELALEASE Arkivert 13. november 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**MK «Bratholm I»** M-172-HØ, var et norsk fiskefartøy.

«Bratholm I» gikk fra Herøy den 13. november 1940 til Island. Der ble den en av fiskebåtene som ble brukt som forsyningsfartøy til de britiske basene på Island før den ble overført til Shetlandsgjengen og brukt til å transportere agenter og medlemmer av Kompani Linge mellom Shetland og Norge under andre verdenskrig.

Båten var eid av partrederiet Alfred Remøy, Petter Sævik og Arthur Sævik på Remøy i Herøy kommune.

Fartøyet ble utlånt fra Shetlandsgjengen til SOE for å frakte deltagerne i Operasjon Martin (Red) til Troms. Den 23. mars 1943 gikk «Bratholm I» fra Shetland med Sverre Kverhellen som skipper. Om bord var tre soldater fra Kompani Linge. Mens fartøyet lå i Toftefjorden ved Rebbenesøya i Troms ble fartøyet angrepet av den tyske Räumboote R56. Under skuddvekslingen ble Per Blindheim drept. Mannskapet antente lunte til 6-7 tonn TNT mens de rodde vekk med robåt. Eksplosjonen spredte vrakrester fra Bratholm over hele fjorden. Mannskapet ble tatt til fange og senere henrettet. En offiser, fenrik Jan Baalsrud, unnslapp og rømte.

Mannskap fra Shetlandsgjengen
-----------------------------

* Sverre Kverhellen
* Bjørn Normann Bolstad
* Magnus Johan Kvalvik
* Sjur Ludvigsen Trovaag
* Harald Peter Ratvik
* Alfred Vik
* Erik Reichelt - kjentmann
* Frithjof M. Haugland

Kompani Linge-personell
-----------------------

* Sigurd Eskeland
* Jan Baalsrud
* Per Blindheim
* Gabriel Salvesen

Minnesmerker
------------

I 1991 ble det avduket et minnemonument om de falne fra Bratholm ved Universitetet i Tromsø.

Referanser
----------

1. 1 2  Fortegnelse over merkepliktige norske fiskefarkoster 1940[*død lenke*], nærmere bestemt Møre og Romsdal Arkivert 10. januar 2014 hos Wayback Machine. side 304
2. ↑  Bjarne Rabben (1998). *Herøybåtar i hundre år: dekksfarty i fiske, fangst og føring*. [Fosnavåg]: Herøy sogelag. s. 94. ISBN 8299009154.
3. ↑  *Erling Jensen, Per Ratvik, Ragnar Ulstein*: Kompani Linge Annet bind Oslo: 1948

Litteratur
----------

Sælen, Frithjof (1917-2004) (1995). *Sjetlands-Larsen*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205229880.

Eksterne lenker
---------------

* Boats escaping from Norway - WW II
* Biografi Sverre Kverhellen
* Raumboot 56
* Sannheten om Jan Baalsrud og Operasjon "Martin" Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.. *iTromsø* (1. september 2012)
* Nordsjøfarten - Minnesmerke i Troms. Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |
**Vegtilsynet** er et norsk statlig tilsyn opprettet 20. juni 2012. Vegtilsynets oppgave er å føre tilsyn med at Statens vegvesen og Nye Veier ivaretar sikkerheten på riksvegnettet. Vegtilsynet overtok oppgaven med å følge opp sikkerhetstilrådninger på VEI den 01.09.2021, sikkerhetstilrådningene blir gitt av Statens Havarikommisjonen. Vegtilsynet har hovedkontor på Voss.

Vegtilsynet fører tilsyn med at eierne av riksvegene, Statens vegvesen og Nye Veier, har og benytter tilstrekkelige og effektive styringssystemer for å ivareta sikkerheten i veginfrastrukturen for transport på riksveg. Styringssystemene omfatter systemer for planlegging, bygging, drift, vedlikehold, beredskap og annen forvalting av riksveginfrastrukturen.

Da Vegtilsynet ble opprettet var det underlagt vegdirektøren, med et organisatorisk og styringsmessig skille fra resten av Statens vegvesens virksomhet. I 2017 ble Vegtilsynet et selvstendig forvaltningsorgan direkte underlagt Samferdselsdepartementet.

Ifølge instruksen fra Samferdselsdepartementet skal Vegtilsynet føre et risikobasert systemtilsyn. At tilsynet er risikobasert vil si at tilsynssakene er valgt ut etter en vurdering av risiko i forhold til konsekvenser for trafikksikkerheten.

Trude Tronerud Andersen er den første direktør for Vegtilsynet. Magnus Steigedal tok over etter Andersen i 2021,  fram til han ble tilsatt som ny rådmann i Eidfjord kommune. Fra 1. januar 2023 er Vegard Hansen direktør i tilsynet.

Referanser
----------

1. ↑  []
2. ↑  []
3. 1 2  Instruks for Vegtilsynet – Lovdata
4. ↑
5. ↑  Samferdselsdepartementet (18. desember 2020). «Magnus Steigedal blir ny direktør for Vegtilsynet». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 6. juli 2023.
6. ↑  «Magnus Steigedal er innstilt som ny rådmann i Eidfjord». *Avisa Hordaland* **(norsk)**. 23. september 2022. Besøkt 6. juli 2023.
7. ↑  Samferdselsdepartementet (2. desember 2022). «Vegard Hansen blir ny direktør for Vegtilsynet». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 6. juli 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Julian Edmund Tenison Woods** (født 15. november 1832 i London, død 7. oktober 1889 på St Vincent's Hospital i Sydney) var en engelsk katolsk prest, geolog og skolemann som hadde sitt virke i Australia.

Woods ble født i London, men dro etterhvert til Australia. Der ble han ordinert til prestetjeneste i 1857, og ble plassert i Penola. Der publiserte han sin første bok, *Geological Observations in South Australia* som kom i 1862, og i 1866 grunnla han ordenen Sisters of St Joseph of the Sacred Heart sammen med Mary MacKillop.

I 1867 ble han ansvarlig for de katolske skolene i bispedømmet, og jobbet direkte under biskop Laurence Bonaventure Sheil. Han var redaktør for flere tidsskrifter, hvorav minst ett var kime til krangel innad i bispedømmet. Han ble forflyttet i 1871, og jobbet fram til 1883 flere steder i Australia. I denne perioden grunnla han også ordenen Sisters of Perpetual Adoration og kom i en uløselig konflikt med Mary MacKillop.

Som prest var Woods kontroversiell, mye på grunn av sine åpne holdninger til guddommelige visjoner.

Woods var aktiv som naturvitenskapsmann, og bidro med forskning innen geologi, paleontologi og zoologi. Han hadde over 150 utgivelser om disse fagene, og fikk flere utmerkelser og medlemskap i forskerforeninger.

Woods døde 7. oktober 1889.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i Australian Dictionary of Biography

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** Australian Dictionary of Biography **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** Botanist
 |
**Norske Drosjeeieres Felleskjøp** var en organisasjon som søkte å standardisere innkjøpet av biler for Norges Drosjeeierforbund. Den ble stiftet i 1932.

I årenes løp var fellskjøpet i perioder en betydelig aktør innenfor bilimport og videresalg i landet. De var ofte i konflikt med resten av bilbransjen, som ønsket å kontrollere det viktige drosjemarkedet.

I 1935 var det registrert 4 155 drosjebiler i landet, av cirka 32 000 personbiler. Andelen drosjer var mye høyere enn i 1995, hvor tallene var henholdsvis 32 000 og 1,6 millioner.

Førkrigstiden
-------------

Drosjeeierforbundet var opptatt av å standardisere innkjøpet av biler, og på landsmøtet i 1934 var spørsmålet oppe første gang. Der ble det enstemmig vedtatt å anbefale Chevrolet som drosjebil. Felleskjøpet ønsket derimot å selge Dodge, montert på Strømmen, og Den Norske Automobilfabrikk ønsket å selge Plymouth som de monterte selv.

Chevroletsatsingen ble aldri noen suksess, og i 1939 ble et arbeidsutvalg enig om å foreslå følgende merker: Chevrolet, Dodge, Ford og Plymouth. Dette vedtaket fikk heller ikke noen større praktisk betydning.

Felleskjøpet prøvde seg med avtaler som forhandler, først med Volvo og senere med Hupmobile, uten at det ble noen stor suksess. I 1939 var det Ford sin tur, men dette møtte motbør fra de andre Ford-importørene. De ville ikke miste salget, og bare ble sittende igjen med service-avtaler. Krigsutbruddet i 1940 punkterte videre jobbing med avtalen allikevel, og i 1945 så var stillingen fremdeles like låst mot Ford-forhandlerne.

Kilder
------

* *Norsk Motorveteran* 4-2005, «Norske drosjebiler - del 1» ISSN 0803-5172
Norsk visearkiv flyttet i 2005 inn i det rehabiliterte Nasjonalbiblioteket på Solli plass i Oslo. Foto: Hans-Petter Fjeld 
**Norsk visearkiv** er et senter for forskning og dokumentasjon av norsk sang- og visetradisjon. Samlingen består av blant annet eldre folkeviser og litterære sanger, gamle slagere og revyviser, sangtekster og vår samtids viser på plater, i bøker, skillingstrykk og manuskripter. Dessuten har institusjonen et godt utvalg forskningslitteratur.

Arkivet er en selvstendig institusjon med eget styre. Det er finansiert gjennom tilskudd fra staten. Arbeidet med å få opprettet Norsk visearkiv, etter modell av Svenskt visarkiv (siden 1999 del av Statens musiksamlingar) i Stockholm, startet på slutten av 1970-tallet, og i 1983 ble visearkivet etablert i Ensjøveien i Oslo. Senere flyttet det til Toftesgate og Tollbugata før det i 2005 flyttet det inn i Nasjonalbibliotekets nyrestaurerte bygning i Henrik Ibsens gate 110 (Solli plass) sammen med blant annet Norsk Musikkinformasjon (MIC), Norsk jazzarkiv og Norsk musikksamling.

1. januar 2014 ble Norsk visearkiv innlemmet i Nasjonalbiblioteket som en del av bibliotekets musikkavdeling. Det samme skjedde med Norsk Jazzarkiv og Norsk folkemusikksamling.

Balladeprosjektet
-----------------

Norsk visearkiv har hatt faglig ansvar for balladedatabasen *Ballader i Norge* sammen med Norsk folkeminnesamling og dokumentasjons-prosjektet på Universitetet i Oslo siden 1992. Basen inneholder visematerial som har ligget bortgjemt i arkiver snart i 150 år. For å gjøre tekstene tilgjengelige ble de lagt ut på Internet i 1998 selv om korrekturlesingen var mangelfull. Tekstdatabasen består av ca. 4000 tekstoppskrifter av norske ballader i grupper og typer.

Astrid Nora Ressem har i mange år arbeidet med å digitalisere melodioppskriftene til balladetekstene og Elin Prøysen har arbeidd på timebasis med korrekturlesing av både melodier og tekst.

Andre land
----------

Norsk visearkiv tilsvarer lignende institusjoner i andre land, for eksempel Svenskt visarkiv i Sverige og Deutsches Volksliedarchiv i Tyskland.

Litteratur
----------

* Lindeman, Ludv. M. (1812-1887) (1983). *Ældre og nyere norske Fjeldmelodier*. Oslo: Norsk musikforlag. ISBN 8270930318.
* *Norske balladar: i oppskrifter frå 1800-talet*. Oslo: Samlaget. 1973. ISBN 8252101925.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk visearkivs offisielle side
* Presentasjon i Ballade

Portal: Litteratur
Portal: Alternativ behandling

**Norske Homeopaters Landsforbund** (fra 1930 **Norges Homöopatforening**, og fra 1. januar 1990 Norske Homeopaters Landsforbund) ble stiftet 8. august 1930 i Trondheim. 

NHL er det eneste særforbund for homeopater i Norge og teller ca. 220 medlemmer. For å bli medlem av NHL må man ha gjennomført utdannelse ved skoler som NHL anser for å holde god nok kvalitet. En homeopat som er medlem av NHL, kan kalle seg homeopat MNHL.

NHL har hovedkontor i Holmenveien 5 på Vinderen i Oslo, og utgir tidsskriftet «Dynamis».

Norske Homeopaters Landsforbund er medlem av det europeiske homeopatiforbundet European Central Council of Homeopaths.

Solveig Aursnes ble på årsmøtet i 2013 valgt som ny leder.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norske Homeopaters Landsforbund på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Norske Homeopaters Landsforbund på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Mussa** eller «musse» er småsild som ennå ikke er årsgammel, som oftest under 12 cm lang. Nedlegges som sardiner. Etter sildestammens voldsomme nedgang (1968–70) er fiske etter mussa delvis opphørt.

Mussa på stampen
----------------

Det har vært diskusjon i medier om opphavet til uttrykket «mussa på stampen».. Det kommer trolig fra den norske komikerduoen Wesensteen, bestående av Harald Heide-Steen jr. og Rolv Wesenlund. Uttrykket ble til da de harselerte med uforståelige fiskerimeldinger på radio. De blandet sammen et par begreper slik at det ble morsomt. I lofotmeldingene kunne man melde om linefiske etter skrei: 200 kg på stampen. I en linestamp lå det ferdig agna line med 300 angler (kroker), og 200 kg på stampen betød at gjennomsnittsfangsten på line var 200 kg pr 300 angler. Lenger sør i landet – i fjordene og sundene på Vestlandet ble det fisket etter knapt årsgammel sild – mussa. Fangsten ble målt i skjepper, slik at i ei melding om dette kunne det hete: Femti skjepper mussa i gjennomsnitt. En skjeppe er 1/8 tønne, eller 17,5 liter. Linefiske etter mussa var nok ikke vanlig, men uttrykket «mussa på stampen» ble stående.

Ved nøyere gjennomgang av sketsjen sies det faktisk ingenting om mussa på stampen. Følgende leses opp av Harald Heide Steen jr. etter 1 minutt og 49 sekunder ut i sketsjen «vær og varsel»:
«*Ingen kuling eller stormvarsel på strekningen Glomfjord-Gleiden. Fire hektoliter mussa, frisk bris i nedbør. Grønnsaksbanken, fjåsbermen, ekkofisk: 2. Tre hektoliters på stampen. Seks hektoliter mussa i hodet. Kuling, brosme og tre ganger fem.*»

Wesenlund brukte imidlertid uttrykket «mussa på stampen» i rollen som Fleksnes, i en sketsj der Fleksnes viser hvordan han flekser muskler for å sjekke damer, helst tre venninner av gangen: «Det tar meg 2-3 minutter, Fire hektoliter mussa på stampen!»

Referanser
----------

1. ↑  Bokklubbens 3 binds leksikon, 1982
2. ↑
3. ↑  Nordlys
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Norske Intelligenz-Seddeler*** var Norges første ordinære avis. Den ble startet i Christiania (Oslo) av boktrykker Samuel Conrad Schwach (1731–1781) og kom ut for første gang 25. mai 1763.

Historikk
---------

*Norske Intelligenz-Seddeler* kom ut mer enn 150 år etter verdens første avis, *Relation aller Fürnemmen und gedenckwürdigen Historien*, som ble utgitt i Strassburg i 1605 ved Johann Carolus.

Schwach, som var polskfødt og hadde utdannet seg til boktrykker i København 1747–1750, fikk først fullmakt til å etablere boktrykkeriet i Christiania i 1758. Avisutgivelsen var i utgangspunktet avhengig av kongelig privilegium, men Schwach fant en nisje i privilegieordningen gjennom å unngå stoff som krevde privilegium, dvs. nyheter og beretninger om regjeringshandlinger, politikk, samt annonser. Av avisens fire små sider var to reservert for annonser, resten inneholdt økonomiske eller religiøse betraktninger samt religiøse vers. Til folk sa han «*dette er et stort fremskritt, selv i disse moderne tider, Sverige og Danmark har lenge ligget før oss. Det var på tide å få en norsk avis.*»[] Avisen inneholdt for det meste underholdning og annonser i begynnelsen. Det var først etter 1814 at den politiske interessen ble tatt opp.

I 1815 ble den solgt til Christiania Opfostringshus (Waisenhuset.)

Ved opprettelsen av den offisielle *Norsk Kundgjørelsestidende* i 1882 mistet avisen sitt vesentlige økonomiske grunnlag.

I 1883 gikk bladet over til et privat interessentskap, som la det om til å bli en nyhetsavis.

I 1890 ble bladet overtatt av Hjalmar Løken, som gjorde det til talerør for Venstre.

*Norske Intelligenz-Seddeler* ble lagt opp i 1920 og gikk over i avisa *Verdens Gang*.

* Norske Intelligenz-Seddeler nummer 1 25. mai 1763, side 1 og 4  Foto: Fra utstillig i Nasjonalbiblioteket i Oslo 2021*Norske Intelligenz-Seddeler* nummer 1 25. mai 1763, side 1 og 4  Foto: Fra utstillig i Nasjonalbiblioteket i Oslo 2021
* Norske Intelligenz-Seddeler nummer 1 25. mai 1763, side 2 og 3  Foto: Fra utstillig i Nasjonalbiblioteket*Norske Intelligenz-Seddeler* nummer 1 25. mai 1763, side 2 og 3  Foto: Fra utstillig i Nasjonalbiblioteket

Eksterne lenker
---------------

(en) Norske Intelligenz-Seddeler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Norske Intelligenz-Seddeler No. 1». *Norske Intelligenz-Seddeler* (1 utg.). Christiania. 25. mai 1763.
* (no) Norske Intelligenz-Seddeler i Store norske leksikon
* (no) Norske Intelligenz-Seddeler på NLIs Lokalhistoriewiki.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF
 |
**Alf Henry Andresen** (1891–1963) var en norsk operasanger som brukte artistnavnet **Henry Alf**.

Han debuterte i Universitetets Aula på 1920-tallet og var leder i Norsk Operasangerforbund et par ganger på 1930-tallet. Han opptrådte ved hovedstadens teaterscener, som Opera Comique (Oslo) som var aktiv 1918–21. Senere var han ved Nationaltheatret. i for eksempel Aïda, der han i 1931 var "Ægyptens konge". Engasjement i Tyskland hadde han også. Han døde i januar 1963.

Han var sønn av Anton Olaf Andresen (1863–1926) og Nilsine Trondsen (1870–1959). Faren drev manufaktur i Kristiania. Han var bror av operasangeren Ivar F. Andresen (1896–1940), mens søstera Ingeborg Andresen (1904–92) var mor til Thorvald Stoltenberg.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *50 år* i Aftenposten den 9. april 1941.
3. ↑  Henry Alf fra skuespillerdatabasen ved Nationaltheatret.
4. ↑  Egil Nordsjø (1975). *Norsk operasangerforbund 1926-1976*. Oslo: Forbundet.
5. ↑  Dødsannonse i Arbeiderbladet
6. ↑  Alf Henry Andresen i geni.com.
7. ↑  Ivar F. Andresen i Norsk biografisk leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |