recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**James Simon Galerie** er et planlagt nytt besøkssenter på Museumsinsel i Berlin. Det er en futuristisk bygning tegnet av David Chipperfield, og oppkalt etter kunstmesenen James Simon (1851–1932), som gav museene på Museumsinsel store gaver.

Bygningen vil ta imot de besøkende og tilby dem orientering i museumsanlegget. Den vil også inneholde auditorium, mediesenter, rom for midlertidige utstillinger, bokhandel, kaféer og restauranter.

Chipperfields første utkast til bygningen møtte massiv kritikk, noe som førte til at Chipperfield omarbeidet planene fullstendig for at bygningen skal passe inn blant de andre bygningene på Museumsinsel.

Eksterne lenker
---------------

* James Simon-Galerie
* Bilder av James Simon Galerie

| * v
* d
* r
Museumsinsel |
| --- |
| Altes Museum **·** Neues Museum **·** Alte Nationalgalerie **·** Bodemuseum **·** Pergamonmuseum **·** *James Simon Galerie* |  |
| Annet: Berliner Dom **·** Lustgarten **·** *Stadtschloss* |

Portaler: Kunst | Tyskland
**James Fleming Drever Spence** (født 2. oktober 1875, død 20. februar 1946) var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Spence vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1908 i London. Han var med på den britiske båten «Mouchette» som kom på andreplass i 12-metersklassen bak «Hera». Det var kun to båter i den største klassen, «Hera» og «Mouchette», begge britiske. «Hera» vant de to første seilasene som ble gjennomført på elven Clyde ved Glasgow og ble olympisk mester i 12-metersklassen.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i seiling, klasse 12 meter Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 25. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Spence – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) James Spence – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) James Spence – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Spence – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Spence – World Sailing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Karin Westher** (født 16. september 1924, død 14. desember 1944) var en norsk pianist som ble regnet som en av sin tids fremste norske begavelser ved klaveret. Hun var datter og elev av pianisten og pedagogen Erling Westher, og ga selv undervisning til nybegynnere.

Karin Westher debuterte i Drammen Teater i 1943, med Griegs a-mollkonsert, som ble fremført sammen med Drammens byorkester. Hun fremførte dessuten flere klaverstykker av Grieg på Chat Noir i mai 1943, og ved denne anledningen ble det blant annet skrevet om hennes fremførelse at hun «… spilte med personlig frihet og velgjørende friskhet i foredraget, og gav hvert nummer sitt karakteristiske preg. Og hennes teknikk er så godt utviklet og hennes anslag så nyanserik at hun evner å gi overbevisende uttrykk for de forskjelligste stemninger.».

Referanser
----------

1. ↑  «Grieg-konserrt i Chat Noir». *Aftenposten (Oslo)*: 6. 15. mai 1943.

Kilder
------

* Olsen, Sam (1945). *Drammens byorkester gjennom 25 år*. Drammen: [Orkesteret] : I kommisjon hos L. Eriksen.
* «Annonse». *Aftenposten (Oslo)*: 9. 5. september 1940.
* «Grieg-konsert i Chat Noir». *Aftenposten (Oslo)*: 6. 15. mai 1943.
* *Aftenposten (Oslo)*: 1. 14. desember 1944.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
* «Pianistinnen Karin Westher». *Aftenposten (Oslo)*: 2. 15. desember 1944.
**James Howard Snook** (født 17. september 1879, henrettet 28. februar 1930 i Columbus Ohio) var en amerikansk veterinær, sportsmann og drapsmann. Som pistolskytter som konkurrerte i Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Hans forbrytelser førte til hans henrettelse i den elektriske stol.

Snook ble olympisk mester i skyting to ganger i OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen på 30 meter militærpistol foran Hellas og Sveits. De andre på laget var Karl Frederick, Louis Harant, Alfred Lane og Michael Kelly. Han var også med på laget som vant 50 meter militærpistol foran Sverige og Brasil. De andre på laget var Raymond Bracken, Karl Frederick, Alfred Lane og Michael Kelly.

Som veterinær oppfant han *the snook hook*, et kirurgisk ibnstrumet til bruk ved kastrering av dyr.

Snook ble dømt til døden for mord på Theora Hix, en 29-år gammel medisinstudent som han i tre år hadde hatt et seksuelt forhold til. Han ble henrettet 28. februar 1930 i Columbus i elektrisk stol.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen – **Gull** i skyting, 30 meter militærpistol lagskyting USAs flagg USA
* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen – **Gull** i skyting, 30 meter militærpistol lagskyting USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Snook – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Snook – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
98. luftlandedivisjon
**98. luftlandedivisjon** er en luftlandeavdeling i det russiske forsvaret som er underlagt de russiske luftlandestyrkene. Divisjonen er forlagt til stedet Ivanovo. Full betegnelse er «98. Garde Svirsk Røde Fane med Kutuzovorden navngitt etter 70-årsjubileum for Store Oktober - luftlandedivisjon» (russisk 98-я гвардейская воздушно-десантная Свирская Краснознамённая ордена Кутузова дивизия имени 70-летия Великого Октября.

Historie
--------

Divisjonen ble satt opp i desember 1943 som 98. infanteridivisjon basert på mange forskjellige regiment og brigader, blant annet 18. luftlandebrigade.[1]

Sammensetning i 2014
--------------------

* + 217. fallskjermlanderegiment forlagt til Ivanovo
	+ 331. fallskjermlanderegiment forlagt til Kostroma
	+ 1065. artilleriregiment forlagt til Kostroma
	+ 5. luftvernrakettregiment forlagt til Ivanovo
	+ 243. transportflyeskadrille forlagt til Ivanovo
	+ 36. luftmobile sanitetsavdeling forlagt til Ivanovo
	+ 215. etterretningsbataljon forlagt til Ivanovo
	+ 674. forbindelsesbataljon forlagt til Ivanovo
	+ 661. ingeniørbataljon forlagt til Ivanovo
	+ 15. verkstedbataljon forlagt til Ivanovo
	+ 1683. forsyningsbataljon forlagt til Ivanovo
	+ 969. luftlandeforsynings kompani forlagt til Ivanovo
	+ 728. feltpoststasjon forlagt til Ivanovo

Referanser
----------

1. ↑  Axis History Forum • View topic - 9th Guards Army
**Gunnar Tjostulvsson Holk**, født omkring 1410 på Østlandet, død ant. nær 1483, var biskop av Oslo fra 1453 til 1483.

Gunnars far Tjostulv Gunnarsson var væpner, storbonde og lagrettemann. Han førte slekten Bolts våpen, og skal ha vært sentral i kretsen omkring Amund Sigurdsson Bolt som ledet et opprør i Oslo i 1436. Gunnar kom dermed fra en slekt som er i ei gråsone mellom adel og odelsbøndene. Tre av hans brødre er kjent, og av dem ble Amund Tjostulvsson rådmann i Oslo mens Gest Tjostulvsson var væpner som faren. Dette var en sosial gruppe hvor man rekrutterte mange av de framstående geistlige i andre halvdel av 1400-tallet.

Han studerte en kort periode fra 1437 i Rostock, men allerede 1439 nevnes han som kannik ved domkirken i Oslo. I 1441 var han prost i Follo, som lå under Mariakirken i Oslo. Som prost ved Mariakirken ble han, senest i 1442, utnevnt til Norges rikes kansler og dermed også medlem av riksrådet. Under de to danske biskopene som satt i Oslo før ham, Jakob Knutson og Jens Jakobssøn Blik, hadde kanslerembetet ligget under biskopen, men i 1439 ble det overført tilbake til prosten i Mariakirken som det hadde vært forbundet med siden 1314.

Han var ikke spesielt framtredende under striden om den norske tronen etter Kristoffer av Bayerns død i 1448. Han deltok på riksrådsmøtet i Marstrand i 1449, der Christian I ble valgt. Han forble lojal mot Christian I, og var en av de 24 riksrådene som i 1450 dømte kroningen av Karl Knutsson Bonde som ulovlig. I 1458 klarte biskopene i riksrådet å få fornyet sættargjerden i Tunsberg fra 1277. I 1478 fikk kirken så godkjent og til dels utvidet sin jurisdiksjon.

I 1483 trakk biskop Gunnar seg tilbake på grunn av alderdom. Han må da ha vært i 70-åra.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gunnar Tjostulvsson Holk i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Olav Paus** (født 17. februar 1912 i Drammen, død 29. juli 1974) var en norsk forretningsmann, administrerende direktør og hovedaksjonær i Paus & Paus AS, og generalkonsul for Senegal.

Karriere
--------

Han var sønn av Alf Paus og Fredrikke Møller. Faren grunnla firmaet Paus & Paus sammen med sin bror Nicolay Nissen Paus. Hans farfar var skipsreder og skipshandler i Svelvik Ismar Mathias Pauss og hans morfar var bryggerieier i Halden Frederik Møller.

Han var utdannet ved Wrekin College i England, handelshøyskole i Sveits og Sorbonneuniversitetet i Frankrike. Han inntrådte i Paus & Paus i 1933, og var stasjonert i England, Tyskland, Frankrike og USA. Han ble direktør i 1938 og administrerende direktør i 1945. Han var også styremedlem i Kjemikalieagentenes Forening og medlem av representantskapet i Follum Fabrikker (1961–71).

Da andre verdenskrig brøt ut var han på forretningsreise i Frankrike, og meldte seg for de franske styrker, hvor han tjenestegjorde som fenrik og liaisonoffiser i den franske hær. Senere under krigen arbeidet han i Forsynings- og gjenreisningsdepartementet i London.

Han var Senegals generalkonsul i Norge.

Han ble gift 12. juli 1946 med Ada (Xenia) Mathiesen (f. 6. mars 1919) fra Drøbak, datter av major Sigurd (Wilhelm) Mathiesen og Hjørdis Bjerch. Hans bolig i Villaveien 31 i Oslo ble senere residens for den danske ambassadøren. Huset er tegnet av Holger Sinding-Larsen i nordisk nybarokk og ble fullført i 1918.

Utmerkelser
-----------

* Kommandør av Løveordenen (Senegal)
* Ridder av Kroneordenen (Belgia)
* Deltagermedaljen
* Médaille de la Reconnaissance française

Referanser
----------

1. ↑  «Olav Paus», *Næringslivets menn i Norden*, 1950, s. 966
2. ↑  Nekrolog i *Norsk skogindustri*, vol. 27–28, s. 262
3. ↑  «60 år», *Aftenposten*, 17. februar 1972 s. 12
4. ↑  Nekrolog av Jens Lange Lyche i *Aftenposten* 2. august 1974 s. 14
5. ↑  «Adm. direktør Olav Paus bisatt», *Aftenposten*, aften, 6. august 1974 s. 2
6. ↑  Artemisia
**Olav Refsnes Lea** (født 3. februar 1898, død 27. november 1985) var norsk jurist og politimester i Sandefjord og Stavanger.

Lea var født i Heggebostad og familien flyttet kort etter til Kopervik.
I 1914 begynte Lea å arbeide i Stavanger Sjøforsikringsselskap og arbeidet der i et par år.
Lea dro så til Oslo hvor han tok dispasjøreksamen.
Han arbeidet i forsikringsbransjen i Haugesund i perioden 1918-1922. 
I 1922 flyttet familien til Tjølling og Lea gikk på gymnaset i Larvik.

Lea ble cand.jur. i 1927 og arbeidet etter det som lensmannsdreng i Kopervik i ett år. 
Lea startet så som sakfører i Farsund og var der til 1943.

I 1943 flyktet han til Sverige hvor han først arbeidet ved et forvaltningskontor, så på Rettskontoret der han på slutten av krigen var leder for III avdeling (personalkontoret).

Etter krigen arbeidet han hos rikspolitisjefen.. I august 1946 ble han politimester i Sandefjord.
I 1956 ble han politimester i Stavanger og var det frem til 6. mars 1968.

Lea deltok aktivt i kommunepolitikken i både Farsund og Sandefjord hvor han begge steder var medlem av bystyret og formannskapet for Høyre. 
Han var en tid varaordfører i Sandefjord. 
Han var formann i Politiembetsmennenes landsforening i 1952-1956.

Lea ble tildelt ridderkorset av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1968.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsannonse». *Stavanger Aftenblad 1985.11.29*. Stavanger. 1985-11-29. s. 15.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  benna (1968-02-02). «Politimester Olav R. Lea er 70 år». *Stavanger Aftenblad 1968.02.02*. Stavanger.
3. ↑  Grimnes, Ole Kristian (1937-) (1969). *Et flyktningesamfunn vokser fram: nordmenn i Sverige 1940-45*. Oslo: Aschehoug. s. 195.
4. ↑  «POLITIMESTER OLAV R. LEA. Stavanger, ..». *Aftenposten 1968.02.27*. Oslo. 1968-02-27. s. 10.
5. ↑  *Norske kommunalpolitikere – Norges styresmenn*, bind 1, Oslo 1956, side 384.
6. ↑  «St Olav i går til Olav Lea». *Stavanger Aftenblad 1968.03.07*. Norge;Rogaland;;Stavanger;;;;. 1968-03-07. s. 18.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Må ikke forveksles med Carin Yberg.

**Karin Ygberg** (født 30. juni 1906 i Oscars församling i Stockholm, død 25. januar 2004) var en svensk operettesangerinne.

Ygberg debuterte som operettesangerinne på scenen på Oscarsteatern i 1925. Hun ble tildelt den finske *Skyddskårernas förtjänstkors i silver* (De hvite) for sine konserter til støtte for Finlands fosterlandsforsvarere i 1940. Ygberg var mormor til forfatteren og musikeren Johan Johansson.
Alternative navn som var benyttet: *Karin Lagerspetz* eller *Karin Wennberg* eller *Karin Ygberg-Lagerspetz*.

Filmografi
----------

### Skuespiller

* 1931 – *Flickan från Värmland*, luksusmannekeng (regi Erik A. Petschler)

### Sang (dubbing)

* 1932 – *Sten Stensson Stéen från Eslöv på nya äventyr* dubber Brita Appelgren i sangene: *Har du en motor skall den skötas som en kvinna* og *Varje steg är ett steg mot himlen*
* 1931 – *Ungkarlsparadiset* dubber Maj Gillberg i sangen: *Dröm om mig!*

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Karin Ygberg i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

Portaler: Film | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Karin von Welck** (født 30. april 1947 i Buir ved Köln) har siden 2004 vært kultursenator i bystaten Hamburg. Welck er partiløs.

Utdannelse og yrke
------------------

Welck tok artium i 1966 og studerte statsvitenskap, etnologi, germanistikk, gammelamerikanske språk og kultur, etnologi og lingvistikk ved universitetene i Hamburg og Köln. I 1973 tok hun doktorgraden med avhandlingen *Untersuchungen zum sogenannten Konservatismus der Pueblo-Indianer in Arizona und Neu Mexiko*. Hun arbeidet deretter som vitenskapelig assistent ved institut for etnologi ved universitetet i Köln, og deltok i arbeidet med å bygge opp flere mindre museer. I 1979 kom hun tilbake til instituttet, før hun overtok ledelsen av Indonesia-avdelingen ved Rautenstrauch-Joest-Museum i Köln. Fra 1982 var hun visedirektør ved samme museum. I 1990 ble hun direktør for Reiss-Museum i Mannheim, og fra 1998 til 2004 var hun generalsekretær for de tyske delstatenes kulturstiftelse. Hun ble utnevnt til honorarprofessor ved universitetet i Mannheim i 1994.

Offentlige verv
---------------

17. mars 2004 ble hun utnevnt til kultursenator i Ole von Beusts senat i Hamburg.

Referanser
----------

1. ↑   www.munzinger.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
Forsøksfelt i Polen. I forgrunnen dyrkes potet, havre, erter og rug vekselvis. I bakgrunnen har det blitt dyrket rug sammenhengende i 45 år.
**Vekselbruk** er en jordbruksmetode hvor plantetypene som dyrkes på jordstykker byttes ut med mellomrom. Både dyrkingsmåte, voksetid og næringskrav er avgjørende for plantevalget. Man kan også velge å la jordstykkene ligge brakk eller hvile et eller flere år. Vekselbruk kan reduserer smittpress og spredning av ugress og gir mulighet for variert bearbeidelse av jorda. Etter noen år med samme avling blir avkastningen mindre, og jorda må hvile eller det kan dyrkes andre planter som ved hjelp av nitrogenfikserende bakterier i rotnoduler tar nitrogen fra luft og lagrer i jorda. Planter i erteblomstfamilien, som for eksempel rødkløver er best kjent. Vekselbruk stanser også oppbygging av skadedyr, patogener og kjemiske stoffer som reduserer veksten (allelopati). Mer vanlig var å dyrke poteter vekselvis med gress. I dag er vekselbruk en av metodene til det økologiske landbruket. En ulempe med manglende vekselbruk kjennes blant annet fra jordbærdyrking, hvor synkende kvalitet og mindre smak gir utslag på prisene som oppnås.

Vekselbruk på fire jordstykker
------------------------------

I en metode som på engelsk er kjent som «Norfolk four-course system» veksler man mellom å plante hvete det første året, neper det andre året for deretter å dyrke bygg i det tredje året, med gress eller rødkløver sådd under. Det fjerde året kan jordstykket benyttes til å høste fôr eller til beite. Denne metoden kom i alminnelig bruk i England på 1800-tallet, men var allerede blitt brukt tidligere i Europa. Deretter spredte den seg til andre land og hadde stor betydning for produksjonen i landbruket.

Referanser
----------

1. ↑  «Norfolk four-course system». Encyclopaedia Britannica. Besøkt 26. april 2021.

Se også
-------

* Åker
* Beite
* Eng

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Vicente Silva Manansala** (født 22. januar 1910 i Macabebe i Pampanga på Filippinene, død 22. august 1981 i Manila) var en kubistisk maler og illustratør.

Biografi
--------

Fra 1926 til 1930 studerte han ved U.P. School of Fine Arts. I 1949 mottok Manansala et seksmåneders stipend fra UNESCO for å studere ved *École de Beaux-Arts* i Banff og Montréal i Canada. I 1950 mottok han et nimåneders studiiestipend for *École de Beaux-Arts* i Paris av den franske regjering. 

Manansalas bilder ble beskrevet som mesterverker som bragte barrio- og bykultur sammen. Hans «Madonna of the Slums» er et portrett av mor og barn fra landsbygda som ble shantytownbeboere straks de kom til byen. I «Jeepneys» kombinerte Manansala elementer fra provinsens folkelige kultur med byens trengsel. 

Manansala utviklet en *transparent kubisme* der elementer ofte er lagt over hverandre. Et eksempel på Manansalas *transparent and translucent*-teknikk er hans komposisjon «Kalabaw» (carabao). 

Vicente Manansala ble nasjonalkunstner innen bildende kunst på Filippinene. Han utøvde sterk innflytelse over andre filippinske nyrealister som Malang, Angelito Antonio, Norma Belleza og Baldemor. 

Blant steder med samlinger med Vicente Manansalas kunst kan nevnes Honolulu Academy of Arts, Lopez Memorial Museum (Manila), The Philippine Center (New York City) og Singapore Art Museum.

Noen kjente verker
------------------

* *Madonna of the Slums*
* *Jeepneys*
* *Kalabaw*
* Muralene *Stations of the cross* i Church of the Parish of the Holy Sacrifice

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 40230282[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Imelda Cajipe Endaya (artist and independent curator) og Cecilia B. Rebong (Philippine Consul-General).  *«Pamana: Modernong Sining»* (A Heritage of Modern Art), An Art Exhibit from the Collection of the Philippine Center in New York, Printed Catalogue, The Consulate General of the Philippines, Philippine Center Management Board, and PCGNY.net, 11. juni 2007, 12 sider.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Olav Dørum** (født 7. desember 1922, død 19. september 1987 i Genève) var en norsk bistandsarbeider og diplomat.

Han vokste opp på Bekkelaget utenfor Oslo og var under den andre verdenskrig med i Milorg. Dørum startet for Utenriksdepartementet i 1947, og tjenestegjorde først som kansellist i Hong Kong. Fra 1951 til 1972 jobbet han i Oslo for UD, så 1972 til 1974 i Lusaka som NORADs stedlige representant. Fra 1973 til 1975 var han hovedansvarlig for norske myndigheters direkte kontakt med frigjøringsbevegelser som ANC, SWAPO, MPLA, ZAPU og ZANU. Etter ytterligere to år i Oslo og UD ble han i 1978 ambassaderåd ved Norges ambassade i Kairo og i 1979 chargé d'affaires i Beirut. Han var sendemann (ambassadør) til Tanzania, stasjonert i Norges ambassade i Dar-es-Salaam fra 1982 til 1985, sideakkreditert til Harare, Maputo, Maseru og Mbabane, Gaborone og Luanda. Fra tidlig i 1987 var han ambassadør stasjonert ved Norges ambassade i Harare i Zimbabwe, sideakkreditert til Lusaka i Zambia. 

Dørum ble påkjørt og døde i Genève samme høst. Påstanden om at det var en likvidasjon, ble avkreftet av norsk politi året etter. I 1996 ba familien om gjenopptakelse av etterforskningen. Innstillingen fra Politiets overvåkningstjeneste til Lasse Qvigstad året etter avfeide teorien om attentat. I 2000 utkom en NRK-dokumentar om Dørum.

Referanser
----------

1. ↑  Fødselsdato hentet fra gravferdsetaten i Oslo.
2. ↑  *Norsk ambassadør ble likvidert?* i NTB tekst den 16. juli 1988.
3. ↑  W. G. Solberg, *Olav Dørum, nekrolog* i Aftenposten den 23. september 1987.
4. ↑  Olav Heltne, *Norsk ambassadør i ulykke* den 22. september1987, nevner at Dørum ble kjørt ned av en full student fra Namibia.
5. ↑  Tor Strand, *Drept av Botha?* i VG 16. juli 1988, nevner at politiet etterforsket ulykken med sjåføren Hans Guibeb som drapssak.
6. ↑  Geir Selvik, *Ba presidenten om beskyttelse. Gjerningsmannen drept i 1989* i Dagbladet den 2. oktober 1996.
7. ↑  Ifølge *—min bror ikke agent Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine.* i VG den 10. april 1996, var broren Andreas Guibeb, student som bodde i Genève da ulykken skjedde. Andreas Guibeb ble senere Namibias ambassadør til Zambia.
8. ↑  *Tror ikke på attentat mot Dørum* i NTB tekst den 26. august 1997.
9. ↑  Hvorfor døde Olav Dørum? fra NRK den 29. november 2000.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Victor José Arriagada** «**Vicar**» **Ríos** (født 16. april 1934 i Santiago i Chile, død 3. januar 2012 i Santiago i Chile) var en chilensk tegneserietegner. Han fikk jobb som karikaturtegner i et politisk blad, samtidig som han studerte kunst og teater.

I 1960 flyttet han til Barcelona i Spania hvor han fikk to forskjellige jobber for forskjellige forlag. Han illustrerte blant annet fortellinger for barn. I 1966 begynte han i tegneseriebransjen, og i 1971 fikk han tilbud om å bli tegner for Gutenberghus (nå Egmont), hvor han tegnet Disney-tegneserier. Hans første historie, «The Office Chair», kom samme år. Vicar flyttet etter hvert tilbake til Chile, men beholdt jobben.

Vicar var inspirert av Carl Barks, og hadde en svært god tegnestil. Han pleide vanligvis å tegne etter andres manus, men har skrevet ett manus selv, nemlig «Lykken kommer, lykken går» (D 97044) som ble utgitt i Donald Duck & Co 33/1997. Vicar er tegneren som har fått publisert størst sideantall gjennom tidene[], og har utviklet tegnestilen til en svært god, fra en middelmådig stil som han hadde i begynnelsen. Vicars historier er svært vanlige innslag i Donald Duck & Co.

Vicar besøkte Norge i 2004, i forbindelse med Donalds 70-årsjubileum.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 19990, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID v/vicar, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   «Fallece Vicar (1934–2012)», verkets språk spansk, arkiv-URL web.archive.org, besøkt 16. oktober 2012[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 23. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vicar på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Vicar i Inducks
* (en) Vicar biografi i Lambiek Comiclopedia

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NKC
 |
«Mime» har flere betydninger.
Lærlingen Sigfrid og smeden Mime smir et sverd. (Wilhelm von Kaulbach, 1848)
**Mime** (*Mimir*) er en smed som er kjent fra flere mytiske heltesagaer fra den norrøne og germanske middelalderlitteraturen, blant annet i Sagaen om Didrik av Bern, 3. fortelling. Denne Mime har sannsynligvis ikke samme opphav som den Mime som nevnes i de norrøne gudesagaene, men det hersker en viss usikkerhet om dette.

Våpensmeder opptrer ofte som magiske, kunnskapsrike mytiske figurer i middelalderlitteraturen. Dette kan skyldes metallvåpnenes overlegenhet i forhold til de tidligere steinøkser og steinredskaper. De som fremstiller metallsverd og økser betraktes derfor gjerne som guddommer, og med magiske evner.

I Didrikssagaen har Mime lærlingene Siegfried (Sigurd Fåvnesbane) og Velent (Wieland). Det fortelles i sagaen at Velent smidde sverdet Mimung.

Mime nevnes også i Saxo Grammaticus’ Gesta Danorum fra det 12. århundre, og i det tyske heltediktet Biterolf og Dietlib fra det 13. århundre.

Richard Wagners operaer Das Rheingold og Siegfried har også med dvergen Mime. Han er her fremstilt som bror til dvergekongen Alberich.

Referanser
----------

1. ↑  Francois Xavier Dillmann: Mime. Fra Heinrich Beck, Dieter Geuenich, Heiko Steuer (red.): Reallexikon der germanischen Altertumskunde, Bd. 20. Verlag Walther de Gruyter, Berlin – New York 2001, ISBN 978-3-11-017163-1, s. 40
2. ↑  Die Metallschwerter, anfänglich wegen des hohen Wertes nur im Besitz weniger, galten wegen ihrer Überlegenheit über die vorausgehenden Steinäxte als mit geheimen Kräften begabt; daher erscheinen als ihre Erzeuger Götter und Götterwesen, und die Schmiedekunst ist Zauber. Hanns Bächtold-Stäubli (Hrsg): Handwörterbuch des deutschen Aberglaubens. Bd. 9, Sp. 257–258

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Welsh Bicknor** (walisisk: *Llangystennin Garth Brenni*) er en landsby i Herefordshire, England. Tiltross for navnet er området ikke en del av Wales, men den var historisk en frittliggende og avsondret sogn (eksklave) som fortsatt regnes som tilhørende det tradisjonelle grevskapet Monmouthshire. Sognet Goodrich og Welsh Bicknor har en befolkning på rundt 600 innbyggere.

Courtfield, herregården til Welsh Bicknor var opprinnelige kjent som Greyfield eller Greenfield. Navnet ble endret etter at Henrik V av England bodde der som et ungt barn på åtte år som følge av at hans mor, Mary de Bohun, døde i 1394. Han var da under omsorgen til Margaret Montacute, hustruen til John Montagu, 3. jarl av Salisbury, lenge før hans far, kong Henrik IV, rev til seg tronen fra kong Rikard II. En avbildning av Margaret Montacute er fortsatt i sognekirken i landsbyen og hennes enkle grav er ved siden alteret i sognekirken i landsbyen Goodrich

Som navnet antyder har Welsh Bicknor sterke bånd til Wales etter å ha vært et avsondret sogn av Monmouthshire, men er tilstøtende til English Bicknor og Lydbrook som er en del av Gloucestershire. Herregården på stedet og landet omkring tilhørte familien Vaughan, men i 1651 fikk Richard Vaughan, som var katolikk, sine eiendommer inndratt og overdratt til Phillip Nicholas av Llansoy, fra Monmouthshire, og det ble dermed et walisisk område. I 1844 ble det bestemt at Welsh Bicknor skulle administreres som del av Herefordshire, og dermed ble området en eksklave.

Referanser
----------

1. ↑   Walisiske stedsnavn i Herefordshire
2. ↑  «Goodrich and Welsh Bicknor Parish Council». Arkivert fra originalen 23. oktober 2016. Besøkt 23. oktober 2016.
3. ↑   Gjort gyldig ved lov av 20. oktober 1844, *Counties (Detached Parts) Act 1844 (7 & 8 Vict. c. 61)*

Eksterne lenker
---------------

(en) Welsh Bicknor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Goodrich & Walsh Bicknor Neighbourhood Development Plan
* Foto av Welsh Bicknor og omgivelsene hos *Geograph*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Welsumer** er en tung hønserase som stammer fra Nederland. Utgangspunktet var blant annet rhode island red og barnevelder.

Rasen ble framavlet i Nederland på begynnelsen av 1900-tallet. Den er oppkalt etter den lille byen Welsum i Nederland. 
Høns av denne rasen legger store mørkebrune egg (med flekker) som veier 65 gram. Disse eggene skulle først og fremst bli solgt til England, der det var stor etterspørsel. Welsumer er en av de tre rasene som legger de mørkeste eggene (de to andre er barnevelder og maran). Den er en god verper, og kan legge opptil 160 egg i året. Hønene har ingen utpreget rugelyst, selv om det hender at de legger seg ned for å ruge. Welsumerkyllinger er livlige. Hønen veier som oftest mellom 2,0 og 3,0 kg. Hanen veier som oftest 3,5 kg. Når det gjelder dvergrasen veier hønen 900 gram og hanen 1 kg.

Farger
------

* Rustrød
* Oransje

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Welsumer* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tunge hønseraser |
| --- |
| 
* Amrocks
* Asil
* Araucanaer
* Australorps
* Barnevelder
* Brahma
* Dorking
* Faverolle
* Indiske kamphøns
* Jerseykjempe
* Kochin
* Maran
* Malayer
* New hampshire
* Orpington
* Plymouth rock
* Rhode island red (R.I.R)
* Sussex
* Welsumer
* Wyandott

 |  |
Triton fraktet Persevs, meliske relieff
**Meliske relieffer** er særegen form for relieffer i terrakotta, tynne fliser i leire, som ble framskapt på den greske øya Milos i antikken, fra tiden rundt 470 f.Kr. og fram til 416 f.Kr. De fleste av dem er funnet på selve Milos.

Relieffene deler de samme tekniske egenskaper: et lavbunnet relieff, ikke høyere enn 1,5 cm, en flat bakgrunn og gjennomsnittlig i størrelsen 11 × 14 cm. Detaljene var opprinnelig malt i kraftige farger, men fargelegging har siden erodert bort. De viste oftest fortellende scener fra gresk mytologi, velkjente for samtidens tilskuere. Relieffene var muligens framstilt for kister av tre som inneholdt mindre etterligninger i mer kostbare materialer som eksempelvis elfenbein. De kan også ha vært benyttet som dekor av møbler. Mange av de meliske relieffene har festehull.

Rundt 110 eksemplarer er kjent, hvorav de fleste er funnet på Milos, og har således navn etter øya. Andre steder er det funnet varianter, blant annet på Sicilia og Anatolia. Relieffenes stil og kvalitet er meget varierende. Deres motiv var mangfoldige. Det er scener fra hverdagslivet og fra gresk mytologi hvor de olympiske gudene spilte en mindre rolle. Bellerofon, Persevs, og Medusa er godt dokumentert.

I 416 f.Kr. ble Milos angrepet og herjet av Athen i Peloponneskrigen, og befolkningen solgt til slaveri, noe som antagelig også var slutten på den stedegne kunstframstillingen.

Billedgalleri
-------------

Alle gjenstander er funnet på Milos, unntatt hvor anmerket

* Mann og kvinne i samtale, muligens Alkaios og Sapfo; ca. 460 f.Kr.
* Eos og Kefalos (?); kan også være en ktoniske gudinne som fakter et dødt barn; ca. 460–450 f.Kr.
* Odyssevs, forkledd som tigger, forsøker å bli gjenkjent av Penelope; ca. 450 f.Kr.
* Persevs til hest og Medusa; 490-470 f.Kr.
* Det greske sjøuhyret Skylla; 460–450 f.Kr. Funnet på Egina.
* Persevs og den krommyoniske purke; 460 f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑   Stilp, Florian (2003): «'Melian Reliefs' in the Collection of the British School at Athens», s. 437-446
2. ↑   «Relief plaque [Greek, Melian (25.78.26)»] i: *Heilbrunn Timeline of Art History*. New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–

Litteratur
----------

* Jacobsthal, Paul (1931): *Die melischen Reliefs*. Keller, Berlin-Wilmersdorf
* Ekschmitt, Werner (1986): *Kunst und Kultur der Kykladen, Teil II: Geometrische und Archaische Zeit*, Mainz am Rhein (Kulturgeschichte der Antike, Band 28,2), s. 248-54, Taf. 61-64 ISBN 3805309007
* Stilp, Florian (2003): «'Melian Reliefs' in the Collection of the British School at Athens» (JStor) i: *The Annual of the British School at Athens*, Vol. 98, s. 437-446
* Stilp. Florian (2006): *Die Jacobsthal-Reliefs: konturierte Tonreliefs aus dem Griechenland der Frühklassik*. Bretschneider, Roma, ISBN 88-7689-211-7

Se også
-------

* Gresk kunst i antikken

Eksterne lenker
---------------

* A New Melian Relief (PDF), The Metropolitan Museum of Art Bulletin
* Meliske relieffer i museet Louvre i Paris

Portaler: Kunst | Historie
**Krigen mellom Nederland og Scillyøyene** var en krig som pågikk mellom Nederland og Scillyøyene fra 30. mars 1651 til 17. april 1986.

Krigen varte i 335 år, noe som gjør det til den lengste krigen i historien, i tillegg til at det er krigen med færrest drepte, siden ingen skudd ble avfyrt, og dermed heller ingen drepte. Selv om det er tvil om gyldigheten av krigserklæringen, ble det offisielt inngått fred i 1986.

### Bakgrunn

Opprinnelsen til denne konflikten kan bli funnet i Den engelske borgerkrigen. Vest i Storbritannia var Cornwall den siste royalistiske høyborg. I 1648 presset Oliver Cromwell på til fastlandet Cornwall var i hendene på parlamentarikerne. Den royalistiske marinen ble tvunget til å trekke seg tilbake, til Isles of Scilly - som lå utenfor kysten av Cornwall, og var under eierskap av royalisten John Granville. Marinen til De forente Nederlandene var på den tiden alliert med parlamentarikerne. Nederland hadde tidligere fått hjelp av engelskmennene under Åttiårskrigen (mellom 1568 og 1648) som begynte med Elizabeth I av England. Fredsavtalen i Münster (fra 30. januar 1648) hadde bekreftet nederlandsk uavhengighet fra Spania. Nederland forsøkte å opprettholde deres allianse med England, og hadde valgt å alliere seg med de britiske parlamentarikerne som den tiden var sannsynlig å vinne den engelske borgerkrigen.

Den nederlandske handelsflåten led store tap på grunn av den royalistiske flåten, med base i Scilly. I juni 1651, like etter krigserklæringen, tvang de parlamentariske styrkene under admiral Robert Blake hele den royalistiske flåten til å overgi seg. Men på grunn av uklarhetene om en nasjons krigserklæring mot en liten del av en annen, erklærte ikke nederlenderne offisielt fred.

I mange år på Isles of Scilly var den lokale legenden at krigstilstanden fremdeles var gjeldende. I 1986 bestemte Roy Duncan, historiker og styreleder for Isles of Scilly Council, seg for å undersøke saken grundigere og skrev et brev til den nederlandske ambassaden i London. Ambassadens ansatte oppdaget at ingen fredsavtale noen gang hadde blitt signert, og Duncan inviterte den nederlandske ambassadøren Rein Huydecoper til å besøke øyene - og offisielt avslutte hele "konflikten" en gang for alle. Fred ble dermed offisielt erklært 17. april 1986, nøyaktig 335 år etter den antatte krigserklæringen.
**Stockholmgata** (13b–33, 6–26b) er ei gate på Dælenenga i Oslo. Den starter inne på fabrikkområdet til Freia og går til gangveien langs Christian Michelsens gate (ring 2).

Bebyggelsen er blanda. I nedre del er det en del næringslokaler av ulik alder. En del av dette blir nå (2008) ombygd til eller erstatta med boliger, og det foreligger planer om ytterligere omdanning. Det er også en del eldre boliggårder, noen leiegårder fra slutten av 1800-tallet, andre fra mellomkrigstida.

Stockholmgata 12 og Marstrandgata 8 var tidligere produksjonslokaler for Nidar-Bergene sjokoladefabrikk. Nå er dette tilhold for Black Box Teater og annen kulturvirksomhet.

Det er flere gater i området med navn etter svenske og danske byer. Stockholmgata het tidligere *Henrik Wergelands Gade*.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Langengen». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 536. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Wembley** er et område i distriktet Brent i nordvestlige London. Det er et forstadsområde, omkring 13 km nordvest for Charing Cross. Stedet er mest kjent for Wembley Stadium og Wembley Arena. Wembley ble dannet som et verdslig sogn fra 1894 og ble opprettet som egen kommune (*municipal borough*) i 1937. I 1965 ble området slått sammen med kommunen Willesden for å dannet distriktet Brent, og har siden vært en del av Stor-London.

Toponomi
--------

Stedsnavnet Wembley er avledet fra det angelsaksiske personnavnet *Wemba* og angelsaksiske *Lea* i betydningen «eng» eller «rydning». Navnet er første gang dokumentert som *Wembalea* i et charter i 825 av Selvin. En senere framstilling er *Wambeleye* i dokumenter i *Plea Rolls of the Common Pleas* i 1349.

Historie
--------

Grenden var tidligere en av de rikeste i Harrow på midten av 1500-tallet, antagelig grunnet dets fremste landeiere, særskilt Page-familien, som også hadde eiendommer andre steder. I 1805 hadde landsbyen et vertshus, to herregods, tre gårder, og rundt tjue andre hus. Wembley Stadium ble åpnet i 1845, men seks år senere utgjorde befolkningen i Wembley og Tokyngton kun 203 mennesker.

Det var ikke før på slutten av 1800-tallet at stedet ble preget av en brå aktivitet som fjernet den gamle landsbyen og omformet stedet til et område preget av boliger og industri. Siden 1970-tallet opplevde Wembley en sterk tilstrømning av immigranter, framfor alt fra India, Øst-Europa, Karibia og Afrika. Det store antallet fabrikker som ble opprettet fra begynnelsen av 1900-tallet har etter hvert blitt nedlagt, de fleste på 1990-tallet.

Transport
---------

De nærmeste undergrunns- og jernbanestasjonene er:

* North Wembley stasjon
* Stonebridge Park stasjon
* Wembley Central stasjon
* Wembley Park undergrunnsstasjon
* Wembley Stadium stasjon

Bilder
------

* High Road, utsyn vest mot krysset til Park LaneHigh Road, utsyn vest mot krysset til Park Lane
* Vestlige seksjonen av High Road, utsyn østVestlige seksjonen av High Road, utsyn øst
* Krysset mellom High Road og Park LaneKrysset mellom High Road og Park Lane
* Mannions Free House, irsk pub, i High RoadMannions Free House, irsk pub, i High Road

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2 3  «Wembley, Brent», *Hidden London*
3. ↑  *Aalt.law.uh.edu* dokument; tredje oppslag, linje 3, «apud Wambeleye»;
4. ↑  Court of Common Pleas: Plea Rolls, *The National Archives*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Å kom, å kom Emmanuel*** er en gammel salme med formodet opprinnelse i en latinsk tekst fra 1100-tallet: **Veni, veni, Emmanuel**.[] Salmen ble oversatt til engelsk av John Mason Neale i 1851 og ble så oversatt til andre språk. 

Musikken *Veni Emmanuel* er en middelaldersk prosesjonshymne brukt blant franske franaiskanernonner.[] Den er senere blitt benyttet i arrangement av Thomas Helmore i 1856.

Teksten bygger på mange profetord. Tittelen kommer fra Jesaja 7,14: «Derfor skal Herren selv gi dere et tegn: Se, den unge jenta skal bli med barn og føde en sønn, og hun skal gi ham navnet Immanuel». Imman­u­el er *Gud med oss* på hebraisk.

*«Å, kom, du Davids nøkkel»* sikter til Jes 22,22: «Jeg legger nøkkelen til Davids hus på hans skulder. Når han åpner, skal ingen lukke, og når han lukker, skal ingen åpne» og ord fra Jesaja 9,6: «Herreveldet er lagt på hans skulder».

*«Å friske skudd av Jesse rot»* finnes i Jesaja 11,1 - Norsk bibeloversettele har: «En kvist skal skyte opp fra Isais stubbe,og et skudd skal spire fram fra hans røtter..» Isai var kong Davids far.

*«Å morgen skjær, du rettferds sol»* peker på ord i Lukas 1,78c-79 «en soloppgang og skinne for dem som bor i mørke og dødens skygge».
**Olivier Bernard** (født 14. oktober 1979 i Paris) er en fransk fotballspiller, som blant annet spilte for Premier League-klubben Newcastle United. Bernard var venstreback.

Den første perioden i Newcastle startet i 2000, da han kom fra den franske klubben Lyon i 2000. I 2000/01-sesongen var han på lån hos Darlington. Han hadde en fin utvikling mens han var i Newcastle.

I 2005 ble klubb og spiller uenige om kontraktsbetingelsene, og Bernard stod fri til å gå gratis etter å ha forlatt klubben i januar 2005. Han signerte da for Southampton på en fem-måneders-kontrakt.

Southampton rykket ned til The Championship samme sesong, og Bernards utløpte kontrakt ble ikke fornyet. 1. september 2005 skrev han under på en toårs-kontrakt med Rangers.

Her ble han ikke ut kontraktsperioden. Etter bare ni kamper for den skotske klubben den første sesongen fikk Rangers Paul Le Guen som ny manager, og Bernard fikk sparken.

Den 1. september 2006 signerte han på ny for Newcastle United, til mange supporteres glede. Han avslo et tilbud fra Leeds United for å kunne gå til sin tidligere klubb.

Hans andre periode i Nordøst-England ble ikke slik han håpet på. Hans svake form hindret ham i å spille tidlig i sesongen, mens skader holdt ham ute resten av sesongen. Det ble klart at Glenn Roeder ikke ville gi ham en ny kontrakt, og dermed må Bernard finne seg en ny arbeidsgiver sommeren 2007.

Roeder fikk sparken før sesongen var over, men dessverre for Bernard ville heller ikke den nye sjefen, Sam Allardyce, ha ham med seg videre.

Etter å ha blitt sluppet fra Newcastle, trente Bernard med Toronto FC for å holde formen ved like. Senere måtte Bernard legge opp på grunn av en hofteskade, og i et intervju i 2011 ga han Graeme Souness skylden for at han måtte legge opp.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 3301, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Olivier Bernard's career-ending injury tale». www.journallive.co.uk. 11. mars 2011. Arkivert fra originalen 14. mars 2011. Besøkt 16. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Olivier Bernard – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Olivier Bernard – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Olivier Bernard – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Olivier Bernard – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Olivier Bernard – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
«***Å jenta å jag***» er et svensk skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for Alle» årgang 1956. Visa er diktet av svensken Fredrik August Dahlgren (1816–1895). Allerede i 1860-årene var hans viser på värmlandsk bondemål, på alles lepper i denne landsdelen. Først i 1875, da han var en gammel mann, ble den første samlingen utgitt under forfatternavnet «Fredrek på Rannsätt», det navn hans sambygdinger brukte i hans ungdom. Visa «Jenta å jag» er også godt kjent i Norge. På midten av sekstitallet gjorde Sven Ingvars en nordisk hit av låta, med noe redigert tekst.[]

Teksten
-------

**1.**Å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt upp på landevägen å ja.  

Å jänta å jag, å jenta å jag, å allt upp på landevägen.  

Där mötte ja henn e mårå så rar då sola ho sken på himmelen så klar,  

å däjli som ljusan dagen ho var mett hjärta, hvar tog dä vägen.  

  

**2.**Å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt uti Rannsätts körke å ja.  

Å jenta å jag, å jänta å jag å allt ut i Rannsätts körke.  

Där bliga ho på mej så himmelens blått å öya di sköt så blextrande brådt,  

så allri ha mett hjärta tåcka salve fått ja messta gav mi hela störke.  

  

**3.**Å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt på messommersvaka å ja.  

Å jenta å jag, å jenta å jag å allt på messommarsvaka,  

där råka vi hvarann mä fräsande fröjd å allri nonsinn ha ja kännt mej så nöjd,  

ja kasta mine ben i himmelens höjd å hoppa över alla taka.  

  

**4.**Å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt uti pålskedansen å ja.  

Å jenta å jag, å jenta å jag å allt uti pålskedansen.  

Då tog ja tag så vackert uti hennas hand  

för yja skömdes bort bå himmalen å land.  

Hur dansen hadd gått te dä vesst ja int ett gran när som jag kom igjen te sansen.  

  

**5.**å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt uti gröna lunden å ja,  

å jenta å jag, å jenta å jag å allt uti gröna lunden.  

Där sto ja mej en köss så rosande ro å tala om för henne hela mi nö  

å fråga om ho ville dela mett brö å ho svara ja på stunden.  

  

**6.**Å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt ut i Rannsätts körke å ja.  

Å jenta å jag å jenta å jag å allt ut i Rannsätts körke.  

Där stog nu vi två ve allteret just å lova vår tro i nö å i lusst  

å att te den allre sistaste pusst så troget hverandre dörke.  

  

**7.**Å jenta å jag, å jenta å jag  

å allt upp på landevägen å ja.  

Å jenta å jag, å jenta å jag å allt upp på landevägen.  

På livsens lannväg vannrer ja nu så gladeligen mä mi lelle hustru,  

å allri nonsinn ska vi skeljas vi tu förrn döen går oss i vägen.

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle 1974
Krig i spill. Etter at begge spillerene la 7, ble det krig, hvorpå begge spillerene la ned tre kort til, og det siste kortet avgjør deretter hvem som vinner krigen.
**Krig** er et kortspill med to spillere og én kortstokk.

Målet i kortspillet er å ta over alle motstanderens kort. Vinneren er den som sitter igjen med hele kortstokken til slutt. En vanlig kortstokk med 52 kort deles likt mellom spillerne. Hver spiller legger sine kort i en egen bunke med forsiden ned.

Begge spillerne snur det øverste kortet i sin bunke samtidig. Den som hadde høyest kort vinner begge kortene, og legger dem nederst i sin bunke. Så snur begge neste kort, og slik fortsetter det helt til en har vunnet. Ess er høyest og 2 er lavest. Alle fargene er like mye verd. Hvis kortene har samme verdi, blir det krig. Begge trekker da tre nye kort fra sin bunke, og legger dem med forsiden ned. Så tar dem det siste kortet og legger det med forsiden opp. Den som har det høyeste av disse to kortene vil da vinne alle ti kortene. Om det fortsatt er likt, blir det en ny krig.

Spillet fortsetter helt til en spiller har alle kortene. En spiller som ikke har nok kort igjen til å fullføre en krig har også tapt.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Spilleregler for Krig - KortRegler.no». *kortregler.no*. Besøkt 26. april 2023.
**Wadih Sa'adeh** (arabisk: وديع سعادة) (født 6. juli 1948 i Libanon) er en libanesisk-australsk poet og journalist. 
Han har arbeidet som journalist i Beirut, London, Paris og Oslo før han flyttet til Australia i 1988. Han begynte å jobbe som Managing Editor i *Annahar*, en libanesisk avis som blir publisert i Sydney.

Han har utgitt 12 poesibøker på arabisk, og flere har blitt oversatt til engelsk, tysk, fransk, spansk og andre språk. 
Han har deltatt i mange poesifestivaler i Norge og internasjonalt, som for eksempel i Kholn, Berlin og Lodeve. 
Wadih Sa'adeh anses av kritikere til å ha en særegen stemme innen moderne arabisk poesi.

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på arabisk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Wadih Saadeh's Poetry
* 
* Dikt oversatt til fransk
* Dikt oversatt til tysk
* Dikt oversatt til spansk
* Books of Poetry
* Instrumental inspirert av et Wadih Sa'adeh dikt
* Utdrag fra "A Secret Sky", av Michael Mahadeen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |