recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den Katolsk-Apostoliske kirke i København ligger mellom Dannerhuset til høyre og Peblinge Sø til venstre, i et meget trafikkert veikryss
**Den Katolsk-Apostoliske Kirke** på hjørnet av Gyldenløvesgade (da kirken ble bygget *Ladegårdsvejen*) og Nørre Søgade i København, tilhører den Katolsk-Apostoliske menighet. 

Den 14. desember 1869 ble grunnen til den nåværende bygningen kjøpt for 7 285 rigsbanksdaler, og grunnstenen ble nedlagt den 12. oktober 1870. Kirken sto ferdig i juli 1871 og ble innviet 1. august samme år. Den er tegnet av John Belcher & Son, London, og byggingen kostet ca. 17 000 rigsbankdaler. Ansvarlig for arbeidet var arkitekten Emanuel Christel Fleischer som selv var en del av det innadrettede trossamfunnet som stammet fra England.

Bygningen
---------

Kirken er bygget av mursten på en granittsokkel, i engelsk, nygotisk stil. Den består av et langskip og et smalere kor (i alt 116 fot langt) samt et høyt skifertekket tak med et lite tårn med spir ved gavlfasaden ut mot Gyldenløvesgade. I tårnet finnes en portnerbolig. 

Foran fasaden er en liten forhall plassert, mens den innvendig har en spissbuet tønnehvelving. En gammel granittdøpefont stammer fra Torup kirke. Over inngangen er et orgelpulpitur, med et orgel fra 1921 fra Marcussen & Søn, Aabenraa. Det er pneumatisk og har 22 stemmer etter utvidelse i 1931. 

Opprinnelig var kirkebygningen gul med røde bånd, men under en oppussing i 1894, ble den helt rød. Etter 20 år, ble den tilbakeført til originalfarvene. Ved senere nymalinger er den blitt helt gul. 

I 1924 ble det innlagt sentralvarme med koksfyring som i 1943 ble endret til fjernvarme.

Reparasjoner
------------

Pga. beliggenheten tett på Søerne, var grunnen bløt og etter tidens skikk bygget man på et fundament av risknipper og ekebjelker, et såkalt *slyngverk*. Så lenge dette fundamentet holdes fuktig av grunnvannet fungerer det upåklagelig, men dessverre sank både grunnvannstanden og kirken. På 1960-tallet ble det derfor nødvendig å foreta en fullstendig understøpning av hele bygningen. 

Det store rosettvinduet ut mot Gyldenløvesgade ble pga. forvitring tatt ut i årene 1984-85. Den opprinnelige innfatningen viste seg å være en del av det tidligst kjente sement-/betongarbeidet i Danmark, og den ble derfor undersøkt av Teknologisk Institut. Rosetten er siden satt inn igjen. 

Kirkens fremtid er uviss. Den skal stå der taus og må kun brukes til forberedelse av Kristi gjenkomst – ellers skal den, ifølge trossamfunnet rives ned og innventaret brennes.

Kilder
------

* V.A. Falbe-Hansen, Harald Westergaard og Harald Weitemeyer, *J.P. Trap: Kongeriget Danmark, bd. I. Indledende beskrivelse af Danmark, Kjøbenhavn og Frederiksberg*, København: G.E.C. Gad 1906, s. 98. Online
* Poul Pilgaard Johnsen, «Mens vi venter på Jesus», *Weekendavisen*, 23. desember 2010.
* *Om kirken* på nansengaden.dk Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
**Jonas Faraasen Olsen** (født 23. april 1988) er en norsk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den norske klubben Ullern IF Faraasen Olsen spiller i angrep og er sønn av tidligere Kvik Halden-målvakt Jan Erik Olsen.

Spillerkarriere
---------------

Faraasen Olsen begynte sin karriere som fotballspiller hos Berg Idrettslag, men dro siden videre til Kvik Halden. Her fikk han sitt gjennombrudd som seniorspiller i 2005, og i 2006 markerte han seg som spiss med å score 20 mål på nitten kamper i 3. divisjon. I 2007-sesongen spilte han 26 kamper og scoret 24 mål, før han året etter scoret hele 38 mål på kun 23 kamper. Etter høstsesongen 2008 var han på prøvespill hos Hamarkameratene sammen med lagkamerat Sabri Khattab. Han var også på prøvespill hos Hartlepool United FC vinteren 2009, men uten å ende opp med kontrakt hos noen av klubbene.

På vårsesongen 2009 scoret han 15 mål på tolv kamper for Kvik Halden, før han i juli 2009 meldte overgang til den nederlandske klubben MVV. Faraasen Olsen scoret sitt første seriemål for klubben i august 2009 i en uavgjortkamp mot SC Cambuur i Eerste divisie. Juni 2011 vendte Faraasen Olsen hjem til Halden og signerte en ny kontrakt for Kvik Halden FK. Etter Kvik Halden karrieren gikk han til Ullern IF.

Referanser
----------

1. ↑  VI.nl – Profil Jonas Olsen Faras (Besøkt 5. mai 2010)
2. ↑  Aftenposten.no – Tre sterke kandidater til én plass i A-stallen[*død lenke*] (Av Roger Synstad. Publisert 12. november 2008, besøkt 5. mai 2010)
3. ↑  NRK.no – På vei mot proffeventyret (Av Øystein Wolf. Publisert 24. juli 2009, besøkt 5. mai 2010)
4. ↑  Aftenposten.no – 3.divisjonsspiller blir proff i Nederland Arkivert 10. august 2009 hos Wayback Machine. (Av Reidar Løfaldli. Publisert 8. august 2009, besøkt 5. mai 2010)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonas Faraasen Olsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jonas Faraasen Olsen – FBref Rediger på Wikidata
* MVV.nl – Spillerens profil hos MVV

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hyttebok** er en bok man har på hytter for å skrive inn opplevelser, hilsener og kommentarer til andre brukere av hytten. Bøkene kan være enkle skrivebøker eller innbundet i skinn og påkostet, og noen limer gjerne inn bilder i hyttebøkene sine. De kan fungere som dagbok eller gjestebok, men de kan også være til internt bruk for en familie og være et bidrag til familiens identitet ved å ta vare på generasjoners opplevelse av livet på hytta.

Turistforeningen
----------------

Den norske Turistforening har hyttebøker på sine mange turisthytter rundt om i landet, og disse er mye brukt av gjestene for å lese om vær og forhold som andre gjester har opplevd i forbindelse med sine besøk.

Hyttebøker som kildemateriale
-----------------------------

I 2008 satte Statsarkivet i gang en aksjon for å få folk til å arkivere hyttebøker i offentlige arkiv. Da kan de i framtida bli kildemateriale for forskere innen etnologi som vil se hvordan dagligliv og fritidsliv var tidligere.

Eksterne lenker
---------------

* *Hyttebøker kan bli historiske kilder om dagliglivet* Artikkel hos bygg.no 22. mars 2008[*død lenke*]
* Gunn Merete Smenes: *- Send oss hytteboken din!* Artikkel i Aftenposten 15. mai 2008
* Olav Kr. Reinertsen: *En hyttebok for mitt hjerte* Innlegg i Hamar Arbeiderblad[*død lenke*]
**Batsere** (georgisk: ბაცი, også kalt **Batsbi** (georgisk: ბაცბი) er et lite nakh-talende folkeslag i Georgia. De er også kjent som **Ts’ova-Tush** (georgisk: წოვა-თუშები) etter Ts’ovadalen i den historiske georgiske provinsen Tusheti (som de kaller «tsovata»), hvor de bosatte seg etter å ha innvandret fra Nord-Kaukasus på 1500-tallet. 

De fleste batsere bor nå i landsbyen Zemo Alvani i Kakheti-provinsen, nær byen Akhmeta (ved munningen av Pankisidalen), men de er også spredt over resten av Georgia. En betydelig andel av landsbyens befolkning reiser til Russland og Europa for arbeid som sesongarbeidere. Deler av folkegruppen snakker ennå sitt eget batsiske språk, som har tatt opp i seg mange georgiske lånord og grammatiske regler, og er innbyrdes uforståelig med de to andre nakh-språkene, tsjetsjensk og ingusjisk. Batsisk er ikke et skriftspråk, og batserne har brukt georgisk som sitt skriftspråk i flere århundre. Deres skikker og tradisjoner er nå svært like de andre fjellfolkene i det østlige Georgia, og batserne har beholdt lite av sine opprinnelige kulturelle særtrekk.

Batsere må ikke forveksles med kistere, også er et nakh-talende folk, som er innvandrere fra Tsjetsjenia og bor i Pankisidalen i Georgia.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Trent blir stoppet av San Jacinto
**Trent-saken**, som også ble kalt *Mason-og-Slidell-saken*, var en hendelse som fant sted i november 1861, og som nesten hadde ført til at Storbritannia hadde gått inn i den Amerikanske borgerkrigen på Sørstatenes side.

Situasjonen mellom Storbritannia og USA var spent i 1861. I England ble det utrustet skip for Sørstatene, da Storbritannia ønsket en opdeling av makten i Nord-Amerika i kjølvannet av Sørstatenes utmelding av Unionen.

Charles Wilkes
I denne situasjon stoppet det amerikanske krigsskip USS «San Jacinto» under kommando av admiral Charles Wilkes den 8. november 1861 det ubevepnede britiske postskip DS «Trent». Skipet var underveis fra Havanna på Cuba til Sankt Thomas i 
De dansk-vestindiske øyer. Om bord var Sørstatenes ambassadører i London og Paris James Murray Mason og John Slidell. Admiral Wilkes hadde fra sine spioner fått at vite at to utsendinger fra Sørstatene var om bord på dette skipet som han arresterte ambassadørene og førte de til Fort Monroe med USS «San Jacinto». Det britiske postskip fikk lov til å fortsette på sin reise.

Oppbringelsen av den britiske postdamper i nøytralt farvann førte i november/desember 1861 til en ytterligere forværrelse av forholdet mellom USA og Storbritannia. Den 30. november 1861 meddelte det britiske utenriksministerium den amerikanske regjering at man anså denne hendelse for å være en grov overtredelse av Folkeretten og krevde at de fengslede diplomater ble frigitt omgående. Storbritannia fikk støtte fra regjeringene i Wien, Paris, Berlin og St. Petersburg. Situasjonen ble ytterligere skjerpet i de følgende dager. Storbritannia truet med avbryte av den diplomatiske forbindelsen og gå inn i krigen. Britene forsterket sine tropper i Canada. Den senere feltmarskalk Garnet Joseph Wolseley ble sendt til Canada for å gjøre forberedelser til en mulig krig på Sørstatenes side. Den 1. desember innførte London en handelsboikott mot USA.

Den 25. desember ga den amerikanske regjering etter for det britiske presset og beordret under henvisning til Folkeretten å frigi «sørstatsagentene». Nyttårsdag 1862 ble Mason og Slidell frigitt, og affæren avsluttet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** LCCN
 |
***Act of Accord*** var en lov som ble vedtatt av det engelske parlamentet den 25. oktober 1460, under rosekrigene, tre uker etter at Richard, hertug av York, hadde gått inn i Rådskammeret (*Council Chamber*) og lagt hånden på den tomme tronen. Under denne loven ble det foreskrevet en ny arverekkefølge til den engelske tronen. Kong Henrik VI av England skulle beholde kronen livet ut, men York og hans etterkommere skulle etterfølge, noe som ekskluderte Edward av Westminster, som tidligere hadde fått tittelen prins av Wales ved fødselen, og var regnet som tronarving. Henrik ble tvunget til godta loven. Samtidig ble York den 31. oktober gjort til prins av Wales og jarl av Chester, hertug av Cornwall, og Lord Protector av England.

Istedenfor å avslutte rosekrigene ble kongeriket ytterligere splittet da dronning Margaret av Anjou ikke aksepterte at hennes sønn ble satt til side på denne måten. I den påfølgende tiden etter greide huset Lancaster å samle seg, og i slaget ved Wakefield den 30. desember 1460 vant Lancaster en avgjørende seier, og hvor hertugen av York var en av de mange som ble drept (selv om den nevnte loven hadde gjort det til høyforræderi å drepe ham). Imidlertid ble Lancaster beseiret våren 1461 av Richard av Yorks eldste sønn Edvard IV som dermed ble konge.

Referanser
----------

1. ↑   «The Act of Accord», *Britain Express*
2. ↑   Cokayne, George Edward et al. (1887-1898): *The Complete Peerage*, XII/2, s. 908.
3. ↑   Wagner, John A. (2001): *Encyclopedia of the Wars of the Roses*, ABC-CLIO, s. 1.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Brenda Benet** (født som **Brenda Ann Nelson** den 14. august 1945 i Hollywood, California, død 7. april 1982) var en amerikansk skuespillerinne. 

Benet var best kjent for sine roller i såpeoperaer som *The Young Marrieds* og *Days of Our Lives*. Hennes rolle på TV-serien *Days of Our Lives* var svært upopulær blant publikum. Benet sin karakter skulle bryte opp et av seriens populære par, Doug og Julie, og fansen ble rasende på grunn av dette. Hennes sønn Christopher døde i 1981. Under en skiferie opplevde han en plutselig alvorlig sykdom, og han fikk hjertestans etter at legene forsøkte intubasjon på ham. Benet sank inn i en alvorlig depresjon kort tid etter sønnens død. Den 7. april 1982 tok Benet sitt eget liv av et selvpåført skuddsår. Hun var 36 år gammel da hun døde.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6773014, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brenda Benet på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Brenda Benet hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Zunyi i Guizhou
**Zunyi** (forenklet kinesisk: 遵义; tradisjonell kinesisk: 遵義; pinyin: *Zūnyì*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Guizhou i det sørlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 401 000.

Zunyis befolkning er overveiende hankinesere, men også 36 minoritetsgrupper er representert, deriblant tujia-, miao- og gelaofolkene.

Zunyi er sentralt beliggende i det turistisk severdige området i det nordlige Guizhou, og en av de viktigste historiske og kulturelle sentrene i provinsen. 

Byen har fått mye industri: Metallurgi, kraftverk, bygningsmaterialer, matvareindustri. Byen er også blitt et kommunikasjonsknutepunkt.

Administrative enheter
----------------------

Zunyi består av to bydistrikter, åtte fylker, to autonome fylker og to byfylker:

* Bydistriktet Honghuagang (红花岗区), 595 km², 500 000 innbyggere, sete for lokalregjeringen;
* Bydistriktet Huichuan (汇川区), 709 km², 320 000 innbyggere;
* Fylket Zunyi (遵义县), 4 104 km², 1,15 millioner innbyggere;
* Fylket Tongzi (桐梓县), 3 190 km², 660 000 innbyggere;
* Fylket Suiyang (绥阳县), 2 566 km², 510 000 innbyggere;
* Fylket Zheng'an (正安县), 2 595 km², 590 000 innbyggere;
* Fylket Fenggang (凤冈县), 1 883 km², 420 000 innbyggere;
* Fylket Meitan (湄潭县), 1 845 km², 470 000 innbyggere;
* Fylket Yuqing (余庆县), 1 630 km², 280 000 innbyggere,;
* Fylket Xishui (习水县), 3 128 km², 670 000 innbyggere;
* Det autonome fylke Daozhen for gelao- og miaofolkene (道真仡佬族苗族自治县), 2 156 km², 320 000 innbyggere;
* Det autonome fylke Wuchuan for gelao- og miaofolkene (务川仡佬族苗族自治县), 2 773 km², 430 000 innbyggere;
* Byfylket Chishui (赤水市), 1 801 km², 300 000 innbyggere;
* Byfylket Renhuai (仁怀市), 1 788 km², 600 000 innbyggere.

Historie og turisme
-------------------

Møtestedet for Zunyikonferansen
Det kinesiske kommunistparti har byen på listen over sine «røde pilegrimsmål» ettersom byen var åsted for et viktig møte for Den røde armés polibyrå i revolusjonsårene, under *«den lange marsjen»* i januar 1935. Som møtested benyttet de byens katolske kirke, bygd i vakker lokal stil.

I 1953 omgjorde regjeringen kirken til et minnesmerke til Mao Zedongs ære, og man renoverte også det hus som han bodde i. Den stedlige katolse sogneprest, fader Xia, fikk som erstatning et stykke land med et hus på. Han ble senere kastet i fengsel. Etter 20 år ble han løslatt og i 1985 fullt rehabilitert, og i 1987 begynte han på byggingen av den nåværende (2004) kirke.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.

Kinas riksvei 326 løper gjennom området. Den begynner i Xiushan i Chongqing og går mot provinsen Guizhou, og ender i Hekou i Yunnan, ved grensen til Vietnam og den vietnamesiske byen Lao Cai.

Eksterne lenker
---------------

* Zunyi: A Famous Historical City

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Bremnes fort** var et tysk og senere norsk kystfort i Bodø kommune i Nordland, og var en av brikkene i den tyske Atlanterhavsvollen under andre verdenskrig. Fortet ble bygget av krigsfanger og ble anlagt fra høsten 1940 til det ble rapportert stridsklart i oktober 1940. Bremnes fort lå under «Artilleriegruppe 510 Bodø» som i løpet av krigen besto av ni kystfort. Dette var både hær- og marinebatterier. Bremnes var et marinebatteri og hadde tysk benevnelse «MAB 5./510 Brömsneset».

Historie
--------

Tyskerne startet byggingen av Bremnes høsten 1940. I oktober 1940 ble det rapportert at Bremnes fort var stridsklart. Det vil si at hovedskytset var klart til bruk, bygging av stillinger og festningsverk fortsatte. Av kanoner ble Bremnes oppsatt med 4 stk. 15cm Uto C16 L/45-kanoner med en skuddvidde på 16 000 meter. Dette var opprinnelig tyske ubåtkanoner fra første verdenskrig. Kanonene er i dag fjernet, men alle stillingene står igjen.

Det norske landssvikoppgjøret
-----------------------------

Johnny Alf Larsen fra Svolvær var den eneste fra Nord-Norge som ble dømt til døden i det norske landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig. Han var 24 år gammel da han ble skutt på Bremnes fort utenfor Bodø 29. mai 1947, etter å ha blitt kjent skyldig blant annet for mishandling av særlig ondsinnet karakter.

Klokken ett om natta – i midnattssol, etter to års soning i fengsel, ble han bundet til en påle foran eksekusjonspelotongen på Bremnes fort. Han ble velsignet av fengselspresten, så falt skuddene.

Utrustning
----------

Foruten 15cm kanonene som var hovedskyts hadde Bremnes også denne bestykningen:

* 5 stk. 2cm luftvernkanoner
* 2 stk. 7,6cm feltkanoner
* 1 stk. 4,7cm panservernkanon
* 1 stk. 5cm kampvognkanon
* 2 stk. 5cm bombekastere
* Maskingevær og flammekastere
* I tillegg var der 2 stk. 60cm lyskastere og 2 stk. 150cm lyskastere.

Etterkrigstid
-------------

Etter krigen ble Bremnes fort brukt av det norske kystforsvaret. Det ble lagt mange planer for utbygging, men lite ble gjort i praksis. Bremnes var et mobiliseringsfort frem til i 1994 da det ble nedlagt.

Nåtid
-----

Fjellanlegget blir i dag leid ut som selskapslokale. Bodø krigshistoriske museum driver idag vedlikehold av anlegget, og holder omvisninger for interesserte.

Se også
-------

* Liste over norske festninger

Referanser
----------

1. ↑  «*NRK.no - Jonny Larsen-saken* Publisert: 2007». Arkivert fra originalen 26. august 2012. Besøkt 4. oktober 2012.
2. ↑  «*NRK.no - De henrettet kameraten min* Publisert: 2007». Arkivert fra originalen 26. august 2012. Besøkt 4. oktober 2012.

Kilder
------

* - Bremnes fort
**Zumbo** er den vestligste byen i Mosambik. Den ligger ved elva Zambezi, på nordøstsiden av samløpet mellom Zambezi og Luangwa. Zumbo er en grenseby mot Zambia og byen Luangwa (tidligere kalt *Feira*) på motsatt side av elva Luangwa, og Zimbabwe, med grenseposten Kanyemba 2 kilometer oppstrøms på sørsiden av Zambezi. I 2005 hadde Zumbo en befolkning på 33 000. Byen hører administrativt til distriktet Zumbo og provinsen Tete.

Zumbo ble etablert av portugiserne rundt 1700 som en handelspost for handel langs Zambezis midtre løp, inn i Zimbabwe, og opp nedre del av Luangwa, og handlet med elfenben helt til Bangweulusjøen. Den dominerte området og handelsmenn fra Zumbo bosatte seg også i Feira. Zumbo gikk inn i nedgang etter at Nord- og Sør-Rhodesia (senere Zambia og Zimbabwe) ble en del av Det britiske imperiet og handelen med disse territoriene ble kuttet.

På 1970-tallet ble Cahora Bassa-demningen bygget lenger nedstrøms i Zambezi, og Zumbo ligger i den vestligste enden av reservoaret bak demningen.

Byens strategiske beliggenhet førte til at det i både den mosambikiske uavhengighetskrigen og borgerkrigen i Mosambik var aktiv geriljakrig i og rundt byen og mange landminer ble lagt. Mineopprenskingen ble fullført innen 2015. Zumbo ble forlatt en periode i borgerkrigen og delvis ødelagt, og gjenoppbyggingen pågår fortsatt.

I tillegg til fiske i elva og innsjøen baserer byens økonomiske aktivitet seg på handel med nabolandene, noe som også involverer smugling. Det er små kullgruver nær byen, og de viktigste avlingen som dyrkes på elvenes frodige bredder og flomsletter er ris, kassava og bønner.

Veiforbindelsene med resten av Mosambik er i svært dårlig stand, og den viktigste forbindelsen for reise og forsyninger er med båt fra Songo ved Cahora Bassa-demningen.

Referanser
----------

1. ↑  *Northern Rhodesia Journal*, Volume V No. 1 (1962) s.43. Besøkt 12. april 2022.
2. ↑  Antonio Belchior Vaz Martíns (National Demining Institute of Mozambique) og Hans Risser (United Nations Development Programme, Mozambique) (2016). «An Overview of Mozambique’s Mine-free District Process». *The Journal of Conventional Weapons Destruction*. James Madison University. Besøkt 12. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Ruralistbroderskapet** (fra «rural», *landlig, landsens*) er en britisk kunstgruppe som ble grunnlagt i 1975 for å male naturen.

Gruppen var basert i vestlige England og så tilbake til presedensen fra pre-rafaelittene fra siste halvdel av 1800-tallet og kunstnere som William Blake og Samuel Palmer. Ruralistene inkluderte musikalske og litterære påvirkninger som William Shakespeare og Edward Elgar. Deres arbeid er figurativt med en sterk fastholdelse til tradisjonelt håndverk. Oljemaleri og akvarell er framtredende med blandete media som trykk, blekk og tusjtegning.

I motsetningen til Det pre-rafaelittiske broderskap kom aldri ruralistene til å promotere et manifest. Den enkelte kunstner sto fritt til å velge teknikk og deres verker var vesensforskjellige, men med en felles fremmaning av et mystisk svar til observasjonen av naturen og det landlige livet. Noen av deres verker kunne være svært personlige og til dels surrealistiske i sine arrangement.

Begrepet ruralist ble gitt av forfatteren Laurie Lee som støttet gruppen siden de kom sammen. De grunnleggende medlemmene var David Inshaw og tre par: Ann Arnold og Graham Arnold, Annie Ovenden og Graham Ovenden, Peter Blake og hans daværende hustru Jann Haworth.

Etter seks mistet gruppen noen av medlemmene. I løpet av 1984 hadde David Inshaw, Jann Haworth og Peter Blake gått ut. De gjenværende medlemmene fortsatte gruppen, stundom gjenforent med Blake. De fortsatte stille ut i Vest-England og i London. De var gjestekunstnere ved stukkistenes «Real Turner Prize Show» 2000.

Senere utstillinger har inkludert arbeid fra såvel nåværende som tidligere medlemmer. Graham Ovenden har siden skapt en del debatt i media for sin interesse for viktoriansk fotografi av nakne barn og noen malerier med samme tematikk.

Eksterne lenker
---------------

* Nettside

Portaler: Litteratur | Kunst
| Ihi i hieroglyfer |
| --- |
| Det gamle rike |  |
| Mellomrike |  |
|  |  |
| Det nye rike |   Ihi  *Jḥj* «Musikeren» |
|  Khnum og Heket modellerer Ihy i et relieff fra fødetempelet i Dendera |

**Ihi** (også transkribert *Jḥj, Ahi*) var i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en mindre musikkgud og en abstrakt personifisering av lyden fra rytmeinstrumentet sistrum. Han ble dessuten sett på som herre over Sistrumspillet som fordrev onde ånder. Ihi var sønn av Hathor og Horus. Han representerte barndom, musikk og glede. I form av en barnegud utfylte han oppfatningen av gudene som en del av en guddommelige familie.

Et sistrum.
Han ble vanligvis avbildet som en ung, naken gutt med sistrum og menat. Hans navn kan rett og slett bety «musikeren» eller særskilt «sistrumspiller», eller kanskje «kalv». Det siste da en henvisning til hans mor, kugudinnen Hathor. Dog var det andre gudinner som kunne bli omtalt som hans mor, blant dem Isis, Sekhmet, og Neith. Han var personifiseringen av ekstasen som ble erfart ved å spille Hathors guddommelige musikkinstrument.

Han hadde ikke noe tempel dedikert særskilt for seg, men ble dyrket i tempelet til Hathor i Dendera tempelkompleks i Øvre Egypt. Her bygget den romerske herskeren Augustus et *mammisi*, fødehus. På veggene var det avbildninger av scener som feiret Ihis unnfangelse og fødsel. I gravtekster og Den egyptiske dødeboken ble han omtalt som «brødets herre» og omtalt som «ansvarlig for ølet». Det er tolket som å bety at han var knyttet til de religiøse ofringene og rituelle feiringene av Hathor, hvor rus var en del av virkemidlene for oppnå kontakt med guddommen.

Referanser
----------

1. ↑  Wilkinson, Richard H. (2003): *The Complete Gods and Goddesses of Ancient Egypt*, Thames & Hudson, s. 132–133
2. 1 2   «Ihy | The Ancient Egyptian God Of Music», *Ancient Egypt*
3. ↑  Hill, J. (2010): «Ahy (Ihy)», *Ancient Egypt Online*

| * v
* d
* r
Egyptisk mytologi |
| --- |
| Amaunet **·** Amenhotep **·** Amon **·** Ammit **·** Anhur **·** Anubis **·** Anuket **·** Apis **·** Apep **·** Aton **·** Atum **·** Bast **·** Benu **·** Bes **·** Duamutef **·** Geb **·** Hapi **·** Hapy **·** Hathor **·** Harpokrates **·** Heh **·** Heka **·** Horus **·** Hu **·** Iah **·** Ihi **·** Imhotep **·** Imset **·** Isis **·** Kebehut **·** Kebehsenuf **·** Kek **·** Khepri **·** Khnum **·** Khonsu **·** Maàt **·** Maahes **·** Mafdet **·** Meretseger **·** Menhit **·** Meskhenet **·** Min **·** Mnevis **·** Montu **·** Mut **·** Naunet **·** Nefertum **·** Nefthys **·** Nekhebet **·** Neith **·** Nun **·** Nut **·** Osiris **·** Pakhet **·** Ptah **·** Ra **·** Satis **·** Sekhmet **·** Serket **·** Set **·** Shu **·** Sia **·** Sobek **·** Sokar **·** Tefnut **·** Tot **·** Thueris **·** Wadjet **·** Wosret |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Rurouni Kenshin*** er en japansk tegneserie og tegnefilm, manga og anime, skrevet av Nobuhiro Watsuki. Mangaen er på 28 bøker. TV-serien er på 95 episoder. Det er to OVAs (Rurouni Kenshin: Tsuioku Hen, på 4 episoder) og (Rurouni Kenshin: Seishou Hen, som er på 2 episoder). I tillegg er det blitt laget en spillefilm kalt *Rurouni Kenshin: Ishin Shishi no Requiem* som varte 90 minutter. Rurouni Kenshin-mangaen blir gitt ut av Schibsted Forlagene i Norge og kommer månedlig ut i *Shonen Jump*. Mangaen er på 28 bøker.

Filmene og OVAene er utgitt av en annen filmutgiver enn Media Blaster som ga ut TV-serien. ADVFILMS bestemte seg å forandre navnet for at fans ikke skulle blande deres utgivelse med Media Blasters utgivelse. Derfor bærer filmene og ovaene på navnet *Samurai X*. Navn endringen har skapt mye forvirring. Xen i tittelen Samurai X kan referere til arret som Kenshin har på venstre kinn.

Handling
--------

Handlingen foregår i Meijiperioden. Kenshin Himura var en drapsmann under Meiji-revolusjonen. Han var så god i jobben sin at folk ga han kallenavnet Battousai (= mester på å trekke sverd). Selv etter Meiji-revolusjonen bruker tyver navnet hans for å prøve å skremme den lokale befolkningen. Etter at Kenshin har mistet noen kjære har han lovet å aldri drepe igjen. Kenshin kommer omsider til en dojo hvor eierne blir plaget av en tyv som utgir seg for å være Battousaien. Kenshin beseirer ham og blir boende ved dojoen til Kaoru. Men det er mange mennesker som bærer nag både mot Kenshin og den nåværende regjeringen.

Påvirkninger
------------

Hovedpersonen Kenshin er delvis inspirert av en ekte drapsmann ved navn Kawakami Gensai. Gensai var blant annet kjent for å ha et feminint utseende, nok til at han ofte ble forvekslet med å være av motsatt kjønn. Det samme kunne bli sagt om hvordan Kenshin er tegnet. Watsuki er en fan av tegneseriene til Marvel.

Sakabato
--------

Kenshins sverd er veldig spesielt i og med egget på sverdet er omvendt slik at når Kenshin slår med sverdet slår han med den sløve siden, noe som reflekter hans pasifistisk holdning til vold.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rurouni Kenshin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Verdenslekene for kvinner** (engelsk: Women's World Games) var en internasjonal friidrettskonkurranse for kvinner, som ble arrangert fra 1922 til 1934 av Fédération Sportive Féminine Internationale (FSFI). 

Verdenslekene for kvinner ble opprettet av Alice Milliat og FSFI, fordi kvinner ikke fikk delta i alle grener i De olympiske leker. Året før ble også Kvinneolympiaden 1921 arrangert, som en forløper.

Bakgrunn
--------

Kvinner fikk delta i Olympiske leker fra Sommer-OL 1900, men kun i enkelte idrettsgrener. Alice Milliat startet diskusjonen med Den internasjonale olympiske komité (IOC) og Det internasjonale friidrettsforbundet (IAAF) i 1919, for å få gjennomslag for kvinnelig deltakelse i friidrett under Sommer-OL 1924, men fikk avslag på dette. Hun arrangerte Kvinneolympiaden 1921 i Monte Carlo, og grunnla da Fédération Sportive Féminine Internationale (FSFI) i 1921, en organisasjon som arrangerte Verdenslekene.

Arrangementer
-------------

Fire verdensleker for kvinner ble arrangert, det femte ble avlyst fordi kvinner fikk delta i EM i friidrett 1938.

| Utgave | År | Vertsby | Land | Stadion | Dato | Deltakere |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | 1922 | Paris | Frankrike Frankrike | Stade Pershing | 20. august | 77 utøvere fra 5 land |
| II | 1926 | Göteborg | SverigeSverige Sverige | Slottsskogsvallen | 27.–29. august | 100 utøvere fra 9 land |
| III | 1930 | Praha | Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia | Stadion Letná | 6.–8. september | 200 utøvere fra 17 land |
| IV | 1934 | London | Storbritannia Storbritannia | White City Stadium | 9.–11. august | 200 utøvere fra 19 land |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Bruce Kidd - *The Women's Olympic Games: Important Breakthrough Obscured By Time*, CAAWS Action Bulletin, besøkt 29. april 2022
2. 1 2 3 4 5  Ghislaine Quintillan - *Alice Milliat and the women's games. (Women and sport)*, LA84 foundation, besøkt 28. april 2022.
3. 1 2  Peter Matthews - *World Games*, Google Books, besøkt 29. april 2022.
4. ↑  Mary Leigh og Thérèse M. Bonin - *The Pioneering Role of Madame Alice Milliat and the FSI in Establishing International Track and Field Competition for Women*, besøkt 28. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Resultater, GBR Athletics (arkivert)
Rupert's Land
**Rupert's Land** var et territorium i Britisk Nord-Amerika bestående av nedslagsområdet omkring Hudsonbukta, for det meste i dagens Canada. Det var fra 1670 til 1870 eid av Hudson's Bay Company, som hadde monopol på all handel og næringsvirksomhet. Området var oppkalt etter kompaniets første guvernør, Rupert av Pfalz, som ble kalt Prins Rupert av Rhinen. York Factory ved Hudsonbukta var hovedkvarter. 

Rupert's Land tilsvarer hele dagens provins Manitoba, det meste av Saskatchewan, sørlige deler av Alberta og Nunavut, nordlige deler av Ontario og Quebec, samt deler av Nordvestterritoriene. Kompaniet etablerte handelsstasjoner for pels i Rupert's Land, først ved kysten omkring Hudsonbukta og fra midten av 1700-tallet også i innlandet. I alt etablerte Hudson's Bay Company 97 handelsstasjoner i territoriet.

Fra midten av 1800-tallet vokste det fram krav om å innlemme Rupert's Land i Canada. Loven av 1867 om Britisk Nord-Amerika (*British North America Act*) av 1867 la grunnlaget for samling av de britiske koloniene i Nord-Amerika i en canadisk konføderasjon. I 1869 gikk Hudson's Bay Company med på å selge Rupert's Land for 300 000 pund. Kompaniet beholdt eiendomsrett til land ved handelsstasjonene og beholdt 2,8 millioner hektar jordbruksland på prærien. Rupert's Land ble overført 15. juli 1870, etter å ha blitt forsinket av Red River-opprøret.

  

* Tegning av prins Rupert fra 1643. Territoriet er oppkalt etter hamTegning av prins Rupert fra 1643. Territoriet er oppkalt etter ham
* Rupert's Land var kontrollert av Hudson's Bay Company, som også utga penge-sedler. Denne seddelen er fra 1820 lover innehaveren innveksling i fem skilling sterling i York Factory, kompaniets hovedkvarter i Rupert's LandRupert's Land var kontrollert av Hudson's Bay Company, som også utga penge-sedler. Denne seddelen er fra 1820 lover innehaveren innveksling i fem skilling sterling i York Factory, kompaniets hovedkvarter i Rupert's Land
* Samuel Hearne utforsket Rupert's Land tidlig på 1770-talletSamuel Hearne utforsket Rupert's Land tidlig på 1770-tallet

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Rupert's Land», *The Canadian Encyclopedia*, besøkt 4. juli 2012.
2. ↑  «Cumberland House», *The Canadian Encyclopedia*.
3. ↑  «Red River Rebellion», *The Canadian Encyclopedia*.

Eksterne lenker
---------------

* The Centre for Rupert's Land Studies, University of Winnipeg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Hotelldekorasjon.
**Hotell Savoy** er et hotell i Malmö, eid av Elite Hotels. Hotellet ligger i krysset mellom  Norra Vallgatan og  Hamngatan, overfor Malmö sentralstasjon nord for kanalen, og har 109 rom. På den andre siden av Hamngatan ligger Skånepalatset.

Historie
--------

På stedet der hotellet ligger i dag har det vært gjestgiveri siden middelalderen.[]

I 1862 ble det bygget et hotell på stedet, som fikk navnet Hotell Svea. Cirka 20 år senere ble det omdøpt til Hotell Horn, etter daværende eier. Navnet Savoy ble gitt til hotellet i 1902, da oppkalt etter Hotel Savoy i London. Før Baltisk utstilling i 1914 ble delen bygget mot Hamngatan med bankettsal, spisestue og nye hotellrom. Arkitekten var Frans Ekelund.

I tillegg til Hotell Mollberg i Helsingborg, har Hotell Savoy gitt opphav til to blandinger av henholdsvis «Zoégas-kaffe: Skånerost» (tidligere «Horns Blandning») og «Mollbergs blandad».

Musikkviteren og programlederen Sten Broman og forfatteren Fritiof Nilsson Piraten hadde stambord i restauranten på Hotell Savoy. For mange svensker er Fritiof Nilsson Piratens beskrivelse av et smørgåsbord på Hotell Horn i romanen *Bock i örtagård*, svært kjent. Vladimir Lenin fikk også med seg Savoys smørgåsbord da han besøkte Malmö 12. april 1917, hvoretter han fortsatte med nattog til Stockholm.

Restauranten ble drevet av Petri Pumpa frem til 2003.

Referanser
----------

1. ↑  Åkerberg, Ronny (2. september 2017). «Skånska Resor: Piraten i Skåne». *Skånska Resor*. Besøkt 31. oktober 2020.
2. ↑  «Hundra år sedan Lenin åt smörgåsbord på Savoy». *Sydsvenskan* **(svensk)**. 12. april 2017. Besøkt 31. oktober 2020.

Kilder
------

* Norra Vallgatan 64, Malmö fra idstories.se

Eksterne lenker
---------------

* Elite Hotel Savoy, Malmö - nettsted
* Hotel Savoy - historie
«***Elskovssmerte***» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i *Magasinet for Alle* i 1957, og innsenderen forteller at «...visen ble solgt på torget i Bergen for 10 øre i 1899».

Teksten
-------

**1.**Husker du den gang du sagde:  

Hør Lina, hør jeg elsker deg.  

Din hånd opp til mitt bryst du lagde  

og svor en hellig ed for meg.  

  

**2.**Din arm omkring min hals du lagde  

og kinn du brente imot kinn.  

Og evig evig du da sagde  

ifra nu jeg bliver din.  

  

**3.**Hver gang du kalte meg din hulde  

da drømte jeg om kjærlighet,  

men nu har du mitt sinn omtumlet  

og forstyrret all min fred.  

  

**4.**Hver gang jeg dine øyne skuet  

et hav av kjærlighet jeg så,  

jeg så en elskovsild som luet  

så klar og ren som himmelen blå.  

  

**5.**Men du meg falsk har overgivet  

din kjærlighet var kun bedrag,  

for usselt gull har du meg sviket  

i rikdom fant du mer behag.  

  

**6.**Men meg du ga et brustent hjerte  

og sorgen satte i mitt bryst,  

der inne raser elskovssmerte  

jeg nu ei finner mere trøst.  

  

**7.**Er dette lønn for elvskovssmerte,  

er dette lønn for kjærlighet.  

Da søk ei mer til det mitt hjerte  

som forstyrrer all din fred.  

  

**8.**Og når jeg trett i graven skal hvile  

skilt fra all møye og fra deg,  

måske du da fortvilet vil ile  

hen til den grav som skjuler meg.  

  

**9.**Da skal mitt ansikt for deg sveve  

i rene ånders boliger.  

Da skal du få lide for all min smerte  

og for dne troskapsed du meg svor.

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1974
En moderne fremstilling av mandeismens underjordiske figur Krun.
**Krun**, **Karun** eller **Akrun** er innen mandeismen en leder i det underjordiske. Han lever i skapelsens laveste dyp.

Krun er ogstå den største av de fem mandeiske herrer av det underjordiske. De andre er Shdum, Hagh, Gaf og Zartai-Zartani, ifølge den femte bok av den høyre ginza av mandeernes helligste skrift *Den store skatt* (*Ginza Rba*).

Han gjengis i en løves skikkelse må *skandola*talismanen, som benyttes til å forsegle which de nylig avdødes graver, men i henhold til en muntlig tradisjon nedtegnet av E.S. Drower er hans egentlige fremtoning lik den av en kjempemessig lus. Den epitet som oftest knyttes til ham er **ṭura rba ḏ-bisra**, «kjøttberget». Han er kjent av de andre karakterene for å være et beist.

Astronomer har i 2015 oppkalt en mørk formasjon på planeten Pluto etter ham (den såkalte «Krun Macula»).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Drower (1937), s. 270.
2. ↑  Drower (1937), p. 251.
3. ↑  Lidzbarski, Mark (1925). Ginzā der Schatz oder das große Buch der Mandäer. Göttingen: Vandanhoeck & Ruprecht.
4. ↑  Drower (1937) p. 37

Litteratur
----------

* Drower, E.S. (1937). *The Mandaeans of Iraq and Iran*. Oxford, UK: Oxford University Press. Besøkt 23. juli 2015.
**George Ryan Ross** (født 30. august 1986 i Las Vegas, Nevada) var gitarist og back-up vokalist i Panic! at the Disco. Det er også han som har skrevet alle låtene til bandet på deres første CD, *A Fever You Can't Sweat Out*, og mesteparten på det andre albumet deres, *Pretty Odd*.

Hans tidlige liv
----------------

Ryan er født og oppvokst i Las Vegas, Nevada, der han gikk på katolsk skole. To sanger på Panic at the Discos *A Fever You Can't Sweat Out*, «Camisado» og «Nails For Breakfast, Tacks for Snacks», skrev han om sin egen far, som var alkoholiker, og døde 28. juni 2006. «Jeg kjente ikke faren min godt» skal Ross ha uttalt, «han mislikte mine valg i livet.»

Starten på musikken
-------------------

Da Ryan var tolv år, spurte han foreldrene sine om å få en gitar i julegave, da han startet å samarbeide med barndomsvennen Spencer Smith, som hadde fått trommer. De første årene spilte Ross og Smith mest blink-182 med Ryan som vokalist. Bandet deres het på den tiden *Pet Salamander*.

Senere fikk Smith Brent Wilson med i bandet, som bassist. Da Brendon Urie ble medlem i bandet, var det meningen at han skulle være back-up vokalist for Ross, men da de hørte ham synge, bestemte de at han skulle bli hovedvokalist. Nå spiller Ross flere instrumenter, blant annet keyboard og gitar. Ettersom de har kommet i gang med konserter, har Ross blitt mindre sjenert, da han dekorer fjeset sitt med forskjellige rariteter. «Jeg føler ikke at jeg spiller, jeg føler at jeg er en forteller, enda det er Brendons jobb», sier Ross.

Panic! At The Disco skiller veier
---------------------------------

I 2009 forlot Ross og bassisten Jon Walker bandet. Panic! At The Disco følte at musikkstilen deres gikk i forskjellige retninger, og ble enige om å splittes. Urie holder bandet gående, helt alene da Smith forlot bandet den 2. april 2015.

Etter å ha forlatt Panic! At The Disco, dannet Ross og Walker et band ved navn The Young Veins. Og i 2010 bestemte de seg for å ta en pause, som de da enda ikke har kommet tilbake fra.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 711921, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ryan Ross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ryan Ross på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Ross hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* (en) Ryan Ross på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Ross på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Ross på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Ross på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Ross på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Ryan Ross på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Ryan Ross på Twitter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Indigo** eller **indigoblått** er en mørk blåfiolett farge som utvinnes fra planten *Indigofera anil*. Indigo er det eldste fargestoff man kjenner, og er funnet brukt i bånd hos mumier i Egypt. Naturlig indigo stammer fra Bengal i Øst-India, og navnet betyr «fargen fra India». Fargestoffet finnes også i andre planter samt i en snegleart i Middelhavet. Syntetisk indigo kom på markedet rundt 1900 og brukes i dag til farging av bl.a. dongeri.

Fargestoffet finnes også i andre planter. Før indigo-fargestoffet kom til Europa fra India ble planten vaid brukt til blåfarging.

Indigo var en av de vanskeligste fargene å fremstille syntetisk. Adolf Baeyer var den første som fikk den laget (1880), men det var først nesten 20 år senere at BASF fant en effektiv produksjonsmetode.

Farger på internett
-------------------

Indigofarge ligger på internett nærmere Midnight Blue  (Hex: #191970) enn den fargen som kalles Indigo  (Hex: #4B0082), denne er mer fiolett enn indigo.[]

Indigo spekteret
----------------

Som farge inngår den i fargespekteret og har bølgelengder rundt 450-420 nm. Den regnes som en av regnbuens syv farger, men trolig tatt med for å oppnå tallmagi med syv farger. I representasjoner av fargespekteret deles indigo som regel mellom blå og lilla.

Se også
-------

* Farge
* Lilla

Kilder
------

* Bertsch McGrayne,Sharon: *Prometheans in the lab*, McGraw-Hill, 2002, ISBN 0-07-140795-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Indigo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Indigo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Gaziantep** (tidligere og fremdeles uformelt kalt **Antep**) er en by i det sørøstlige Tyrkia. Byen ligger 185 kilometer nordøst for Adana og 127 kilometer nord for Aleppo i Syria. Det er den sjette største byen i Tyrkia.

Ifølge offisiell tyrkisk statistikk hadde byen i 2019/2020 et innbyggertall på 2 069 364.

Gaziantep het før **Aïntap** (arabisk: عين تاب), men over århundrene ble navnet til **Antep**. I 1921 ble Antep omdøpt til Gaziantep, som betyr «Seierrike Antep».

Historie
--------

I antikken var området lenge omstridt mellom hettittene og assyrerne, men falt under kong Sargon II (721–705 f.Kr.) tuil sist under sistnevne rike.

Gaziantep ligger sannsynligvis der antikkens hellenistiske by Antiochia ad Taurum (Αντιόχεια του Ταύρου) lå, eller i det miste nær ved. Araberne under umajjadene erobret byen i 661, og i 750 gikk den til abbasidene. Under arabisk styre ble den flere ganger herjet av østromerne og i 962 ble den gjenerobret av østromerne, før seldsjukkene tok byen i 1067. 

Den ble på nytt erobret av korsfarerne og langt under grevskapet Edessa i 1098. Den kom til sultanatet Rûm under seldsjukkene i 1150, men ble erobret av zengidene i 1172 og av ayyubidene i 1181. 

Den ble tatt tilbake av seldsjukkene i 1218 og ble styrt av Ilkhanatet mellom 1260–1261, 1271–1272, 1280–1281 og 1299–1317 og av mamelukkene mellom 1261–1271, 1272–1280, 1281–1299, 1317–1341, 1353–1378, 1381–1389 og 1395-1516. 

Det osmanske riket erobret Gaziantep etter slaget ved Marj Dabiq i 1516, i regjeringstiden til sultan Selim I.

Referanser
----------

1. ↑  Gaziantep Valiliği Arkivert 25. mars 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (tr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gaziantep – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gaziantep – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Eliska Misáková** (født 12. oktober 1926 i Kojetice, død 14. august 1948 i London) var en tsjekkoslovakisk turner. 

Hun deltok på det tsjekkoslovakiske laget som reiste til OL i 1948 i London. Hun ble syk underveis på turen til London, og ble sendt til sykehus i Uxbridge. Her fikk hun påvist polio, og døde samme dag som lagkonkurransen ble gjennomført. 

Věra Růžičková var reserve, og måtte derfor delta i stedet for Misáková. Sammen med Miloslava Misáková, Eliskas søster, og resten av laget vant de lagkonkurransen 4,95 poeng foran Ungarn. Under premieutdelingen var Tsjekkoslovakias flagg merket med svart sørgebånd. 

> On arriving in England, one of the team was taken ill and, although everything possible was done, the patient died in hospital just before the team was due in the arena. Under these depressing circumstances it is all the more credit to the team, which included the sister of the dead girl, that they should have come out on top in one of the most severe tests of steady nerves in the world.
> 
> 
> IOCs offisielle OL-rapport, del 2
> 
> 

I et intervju i 2008 fortalte lagvenninnene at Eliska ble syk i flyet på vei over til London, men at de trodde det bare var influensa. Feberen økte, og da hun kom seg til sykehuset ble det fastslått at det var polio. Det ble hun lagt i jernlunge. Hun mistet evnen til å snakke, ble lam i armene, og dagen etter lam i beina. Like etter konkurransen fikk de vite at Eliska døde. 

Den internasjonale olympiske komité tildelte Misáková en gullmedalje i memoriam.

Referanser
----------

1. ↑   «Eliška Misáková (1926-1948): Vyškov», besøkt 14. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0087991, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Olympedia, www.olympedia.org, besøkt 10. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  IOCs offisielle OL-rapport, del 2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eliska Misáková – Olympedia Rediger på Wikidata
* Intervju med de gjenlevende gulljentene (2008)
* Past and present gymnastics – *Unhappy olympic endings*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC
 |
**Rybinsk-reservoaret** eller **Rybinskoje-reservoaret** (russisk: Ры́бинское водохрани́лище), uformelt også kalt **Rybinsksjøen**, er et enormt vannreservoar i elva Volga og dens sideelver Sjeksna og Mologa. Det er dannet av demningen i Rybinsk vannkraftverk, og ligger på territoriet til Tver, Vologda og Jaroslavl oblast i Russland. Pr. 2006 er det det åttende største i verden og det nest største i Europa regnet etter overflateareal. Da det ble bygget var det den største menneskeskapte innsjøen i verden. Reservoaret er det nordligste punktet i Volga, og Volga-Østersjøkanalen starter fra det. De viktigste havnene er Tsjerepovets i Vologda oblast og Vesjegonsk i Tver oblast.

Byggingen av demningen ved Rybinsk startet i 1935. Fyllingen av reservoaret startet 14. april 1941, og fortsatte helt til 1947. Rundt 150 000 mennesker måtte flyttes til andre steder, og den historiske byen Mologa i Jaroslavl oblast, sammen med 663 landsbyer, er helt forsvunnet under vann. Anlegget er i dag mindre viktig for strømforsyningen (ytelsen er 346 MW) enn tidligere, og de økologiske skadene som er forårsaket av reservoaret er under revurdering.

Referanser
----------

1. 1 2  «Водохранилище вдхр Рыбинское». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 31. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rybinsk Reservoir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (ru) Russisk Atlantis: Hva ligger under Rybinsksjøen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |