recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reform** (etablert 1998 i Stockholm) er en svensk band initiert av Jesper Bergman, Johan Klaeson og Anders Bergman. Gruppen begynte å spille musikk av Miles Davis fra hans tidlige fusion periode (1969-75), men spilte etterhvert stadig mer av egetkomponert musikk.

Biografi
--------

Reform er en svert erfaren svensk kvintett som har gitt ut seks album, det siste albumet *Reviers Of Reform* (2011) med en solid blanding av jazz, psykedelisk rock og til tider krydret med litt avantgarde. Kvintetten er her forsterket med en rekke gjesteartister som Ralph Lundsten. Bandet er også nøye på og aldri å gå på akkord med kvaliteten og følgelig er all musikken de lager skikkelig gjennomarbeidet og gjennomtenkt. 

Reform er definitivt ikke det mest høylytte bandet som finnes, men støtter seg mer på presis, groovende og elegant musikk med harmoniske riff og funky bass. Noe retrofusion finners og selv med en hang mot gamle dager er musikken aldri gammelmodig og det skyldes entusiasme og kreativitet og at Reform kjører sitt eget noe spesielle musikalske løp. Et løp som fremstår som forbausende friskt og smakfullt og med gitaren som frontkjemper. Selv med den nevnte vinklingen bidrar i høy grad de øvrige instrumentene slik at samhandlingen er meget bra og da spesielt er tvillingkeyboardene vel verdt å låne ørene til.

Medlemmer
---------

* Jesper Bergman (bassgitar)
* Peter Åkerberg (gitar)
* Anders Bergman (trommer)
* Mattias Lennestig (keyboards)
* Magnus Ramel (keyboards)

Tidigare medlemmer
------------------

* Álvaro Fernández Gavíria (munnspill)
* Micke Hujanen (gitar)
* Johan Klaeson (gitar)
* Ulf Henningsson (gitar)
* Reine Fiske (gitar)
* Jonathan Hansson (gitar)
* Alexander Wiig (trommer)
* Isak Andersson (trommer)
* Åke Eriksson (trommer)
* Pedro Martínez (trommer)
* Bill Öhrström (munnspill)
* Pitú (gitar)
* Fran Gasol (trommer)
* Paúl San Martín (piano)

Diskografi
----------

* *Easy* (2001)
* *Concierto en Altxerri* (2003)
* *Reduced & Maximized* (2004)
* *Reformed* (2009)
* *Uncut & Lo-Fi* (2009)
* *Reveries of Reform* (2011)

Referanser
----------

Portal: Jazz

1. ↑  «Reform Biografi - JamBase.com».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reform på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Reform på MySpace
* Reform på Facebook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Luigi Fogar** (født 27. januar 1882 i Piuma ved Görz i Østerrike-Ungarn, død 26. august 1971 i Roma) var biskop av Trieste-Capodistria ved Adriahavet.

Liv og virke
------------

### Prest

Luigi Fogar ble ordinert til prest 23. juli 1907 og arbeidet opprinnelig i bispedømmet Gorizia-Gradisca. 

### Biskop

Den 9. juli 1923 ble han utnevnt til biskop av Trieste-Capodistria. Han ble bispeviet 13. oktober 1923 av erkebiskop Franz Borgia Sedej av Gorizia e Gradisca; medkonsekrerende var biskopene Angelo Bartolomasi av Pinerolo og Trifone Pederzolli av Poreč i Pula.

I løpet av sin embetsperiode forsøkte Fogar å fremme den fredelige sameksistens til den italienske og slovenske befolkningen i bispedømmet, for eksempel ved å ha gudstjenestene i de enkelte menigheter holdt på språket til de respektive grupper.

I mai 1934 nektet Fogar å innvie et monument over Guglielmo Oberdan. Irredentisten Oberdan, som ble henrettet av den østerriksk-ungarske regjering i 1882 for et feilslått attentat på keiser Franz Josef I og som senere ble gjort til nasjonalhelt av den italienske befolkning, ble brukt av fascistene som et instrument for å skape en nasjonal konsensus innenfor den italienske befolkning. Fogars holdning trosset ikke bare den italienske regjering, men gjorde ham også til et mål for den irredentistiske bevegelse. På grunn av politisk press trakk han seg fra embedet som biskop av Trieste-Capodstria den 30. oktober 1936, i likhet med sin forgjenger Angelo Bartolomasi, og ble samme år utnevnt til titulærerkebiskop av den greske havnebyen Patras.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) \*1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) \*1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) \*1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) \*1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) \*1828
* Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) \*1871
* Erkebiskop Emidio Taliani (1828-1907) \*1896
* Biskop Laurenz Mayer (1828-1912) \*1899
* Erkebiskop Franz Borgia Sedej (1853-1931) \*1906
* Erkebiskop *Luigi Fogar* (1882-1971) \*1923

Referanser
----------

1. ↑  , lest 4. april 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** ICCU
 |
| Slaget ved Hatfield Chase |
| --- |
| Konflikt: Ikke navngitt |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 12. oktober 633 |
| Sted | Nord for Doncaster53°35'6"N 0°55'34"V |
| Resultat | Avgjørende seier for waliserne og mercierne |

 |
| Stridende parter |
| Northumbria | Gwynedd og Mercia |
| Kommandanter og ledere |
| Edwin av Northumbria | Cadwallon av Gwynedd og Penda av Mercia |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent, Edwin falt | Ukjent |

**Slaget ved Hatfield Chase** ble utkjempet 12. oktober 633 i England mellom northumbrierne under Edwin av Northumbria på den ene siden og waliserne under Cadwallon ap Cadfan av Gwynedd og mercierne under Penda av Mercia på den andre. Slaget var en avgjørende seier for waliserne og mercierne.

Bakgrunn
--------

Noen få år før slaget hadde Edwin erobret Gwynedd i Wales og drevet Cadwallon i eksil. Da Cadwallon kom tilbake til De britiske øyer inngikk han en allianse med Penda, som på det tidspunkt beleiret Exeter. De gjenerobret Gwynedd sammen og invaderte deretter Northumbria.

Slaget
------

De to hærene møttes ved Hatfield Chase nord for Doncaster. Både Edwin og hans sønn Osfrith falt i slaget, og hans andre sønn ble tatt til fange av Penda og senere henrettet.

Slaget beskrives slik i Den angelsaksiske krønike*:*

*A.D. 633 .- This year King Edwin was slain by Cadwalla and Penda, on Hatfield moor, on the fourteenth of October. He reigned seventeen years. His son Osfrid was also slain with him. After this Cadwalla and Penda went and ravaged all the land of the Northumbrians; which when Paulinus saw, he took Ethelburga, the relict of Edwin, and went by ship to Kent. Eadbald and Honorius received him very honourably, and gave him the bishopric of Rochester, where he continued to his death.*

Konsekvenser
------------

Som en følge av dette smuldret kongedømmet Northumbria opp. Eanfrith, sønn av den tidligere kongen Æthelfrith av Northumbria, kom hjem fra eksil og tok makten i et av Northumbrias underkongedømmer, Bernicia, mens Edwins fetter Osric tok over det andre underkongedømmet, Deira. 

Historikeren D. P. Kirby antar at Edwins nederlag skyldes den brede allianse av intrerssenter som stod ham i mot, blant annet Æthelfriths avsatte berniciske slektslinje; men når man ser på den påfølgende motsetning mellom Cadwallon og Æthelfriths sønner kan ikke noen slik allianse ha overlevd så lenge etter slaget.

Cadwallon fortsatte krigen mot northumbrierne, som sluttet da han led nederlag i slaget ved Heavenfield i 634.

Referanser
----------

1. ↑  Den angelsaksiske krønike oppgir imidlertid 14. oktober dette år.
2. ↑  Kirby, page 73.

Litteratur
----------

* D. P. Kirby: *The Earliest English Kings* (1991, 2000)
Sverdrup ledet foreningen
Ueland representerte bøndene
**Reformforeningen** var en forening dannet under stortinget 1859-60. 37 av stortingsrepresentantene sluttet seg til foreningen som ble stiftet i november 1859, mellom 60 og 70 var til stede på stiftelsesmøtet. Foreningen satte opp et program i syv punkter:

* Likestilling i unionen
* Årlige storting
* Ordning av forholdet mellom bygdene og byenes representasjon
* Jury i straffesaker
* Motarbeide sentraliseringen i utvikling og administrasjon
* Gjennomføring av kommunalt selvstyre
* Selvstendig utvikling av folkeskolen (almueskolen)

Tredve av de 37 stortingsmennene kom fra bondefløyen på Stortinget. Gruppen ble ledet av Johan Sverdrup fra den liberale byopposisjonen, og Ole Gabriel Ueland fra bondeopposisjonen. Få av sakene var nye, og ingen regnet for radikale. Det nye lå mer i det formelle samarbeidet mellom de ulike opposisjonsgruppene.

Sverdrup talte for å binde alle medlemmene i foreningen til i Stortinget å stemme for standpunktet til majoriteten i gruppen. Dette forsøket på å danne et politisk parti var fremmed for de fleste representantene, blant andre talte Ludvig Daae kraftig mot. Foreningen gikk etter noen måneder i oppløsning, også grunnet sterk motstand i avisene.

Litteratur
----------

* Bernt A. Nissen: *Nasjonal vekst*. Bind VII av *Vårt folks historie*. 1964
*Se også Katharina Blums tapte ære (film)*

***Katharina Blums tapte ære*** (tysk ***Die verlorene Ehre der Katharina Blum* oder *Wie Gewalt entstehen und wohin sie führen kann***) er en roman av den tyske forfatteren og nobelprisvinneren Heinrich Böll fra 1974.

Boka er en reaksjon på den mektige konservative tyske boulevardpressens krig mot den politiske venstresiden, spesielt Springerpressens kampanje mot Böll etter at han på begynnelsen av 70-tallet hadde forlangt det han kalte en mer saklig dekning av den venstreekstreme RAF-terroren.

I et forord skrev Böll:

*«Personer og handlinger i denne fortellingen er fri fantasi. Skulle skildringen av visse journalistiske framgangsmåter minne om Bild-Zeitungs metoder, så er likheten verken tilsiktet eller tilfeldig, snarere uunngåelig.»*

Handlingsreferat
----------------

Tittelfiguren «Katharina Blum» er en tekkelig og oppofrende 27 år gammel husholderske, som på karnevalet i Köln møter en sjarmerende mann kalt «Ludwig Götten». Hun forelsker seg hodestups og tilbringer natten med ham. Neste morgen stormer politiet leiligheten hennes, og hun får vite at Götten er en ettersøkt venstreekstrem terrorist. Men Götten er allerede forsvunnet.

Resten av boken omhandler forhørsprosessen mot «Katharina Blum» og samfunnets reaksjoner. Böll beskriver hvordan boulevardpressen graver i Blums privatliv og henger henne ut som «morderbrud», kriminell og samfunnsfiende. Korrupte journalister dikter opp rene løgner om henne, og detaljer fra politiavhørene lekkes til pressen. Den systematiske hetsen knuser Katharina Blum, og historien ender med at hun låner en pistol av en venn og skyter journalisten Werner Tötges. Deretter blir hun dømt til en lang fengselsstraff, uten å erkjenne noen skyld.

Venstresiden hyllet romanen, men høyresiden angrep Böll for å være for terror og mot pressefrihet. Springerpressen boikottet boken.

Boken ble filmatisert i 1975 under samme navn av Margarethe von Trotta og Volker Schlöndorff.

Utgaver
-------

* Pocketbok utgitt av dtv, ISBN 3-423-01150-5. Opptrykk av en utgave fra 1976 med enkelte korrigeringer av Böll etter førsteutgaven i *Der Spiegel* og den første bokutgaven av Kiepenheuer & Witsch (Köln 1974, ISBN 3-462-01033-6).
* *Katharina Blums tapte ære. Eller: Hvorledes vold avles og hva den kan føre til.*, Oslo : Gyldendal, 1974, oversatt av Unn Bendeke, ISBN 8205067619, ISBN 8205067627

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Personen und Handlung dieser Erzählung sind frei erfunden. Sollten sich bei der Schilderung gewisser journalistischer Praktiken Ähnlichkeiten mit den Praktiken der Bild-Zeitung ergeben haben, so sind diese Ähnlichkeiten weder beabsichtigt noch zufällig, sondern unvermeidlich.»

Kilder
------

* Rolf Michaelis: *Der gute Mensch von Gemmelsbroich: Heinrich Bölls Erzählung «Die verlorene Ehre der Katharina Blum»*, Die Zeit 2. august 1974
* Aase Cathrine Myrtveit: *Katharina Blums tapte ære* nrk.no 28. januar 2003

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Katharina Blums tapte ære i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Litteratur
Holmens Kanal sett fra Kongens Nytorv.
Albert Schou, Holmens Kanal No. 12 (Industriforeningen)
**Holmens Kanal** er en gate i Indre By i København, mellom Kongens Nytorv og Holmens kirke.

Kanalen ble gravet ut som vollgrav i 1606 i forbindelse med Christian IVs nybyggede festningsvoll, Østervold. Den ble tildekket igjen i 1864.

Gaten er dominert av bank- og kontorbygninger, blant annet har Danske Banks hovedsete i Holmens Kanal, og Forsvarsministeriet og Velfærdsministeriet kontorer ved Holmens Kanal.

I Holmens Kanal står en statue av Niels Juel.

Billedgalleri
-------------

* Grøns Pakhus i Holmens Kanal nr.7. Arkitekt Johan Daniel Herholdt, oppført 1862-63 Foto:Mahlum**Grøns Pakhus** i Holmens Kanal nr. 7. Arkitekt Johan Daniel Herholdt. Oppført 1862–1863. Foto: Mahlum
* Statue av Niels Juel av Theobald Stein reist i 1881 Foto: Ib RasmussenStatue av Niels Juel av Theobald Stein reist i 1881 Foto: Ib Rasmussen
* Holmens kanal sett fra ChristiansborgHolmens kanal sett fra Christiansborg

Referanser
----------

1. ↑  Weilbachs kunstnerleksikon Johan Daniel Herholdt
2. ↑  Weilbachs kunstnerleksikon Theobald Stein

Eksterne lenker
---------------

* (en) Holmens Kanal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***The Babes in the Woods*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Chester M. Franklin og Sidney A. Franklin.

Handling
--------

For å teste konas troskap forsvinner millionæren John Hamilton etter å ha fastsatt et testament at alle pengene hans skal gå til hans to barn, Roland og Rose. Gjennom hovmesteren ders får Hamilton vite at hans kone og bror Mason vurderer å drepe barna sine for å arve alle Hamilton-millionene selv. For å beskytte sin lille sønn og datter, kommer Hamilton tilbake og forteller dem eventyret om de to barna Hansel og Gretel som en advarsel.

Hansel og Gretel var to søsken som ble ført til en skog for å bli drept, men de blir reddet av en snill fe. Men dypt inne i skogen oppdager de et hus bygd av pepperkaker, som tilhører en ondskapsfull heks som ønsker å spise de to barna. Hansel og Gretel blir tatt til fange, men Gretel dytter den gamle heksa inn i ovnen og de to barna stikker av fra hjemmet hennes.

Skuespillere
------------

* Francis Carpenter som Roland / Hansel.
* Virginia Lee Corbin som Rose / Gretel.
* Violet Radcliffe som en prins.
* Carmen De Rue som en snill fe.
* Herschel Mayall som John Hamilton.
* Rosita Marstini som Mrs. Hamilton.
* Robert Lawler som Mason Hamilton.
* Scott McKee som en hovmester.
* Ted Billings som en heks.

Referanser
----------

1. ↑  THE BABES IN THE WOODS
2. ↑  Heather Greene. *Bell, Book and Camera*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Babes in the Woods* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Ragnwi Birgitta Marcelind** (født 7. juni 1953 i Norrbyås, Örebro län, død 3. desember 2021) var en svensk politiker (Kristdemokraterna) som var riksdagsmedlem 1998–2006 og statssekretær i Sosialdepartementet i perioden 2006–2014.

Marcelind jobbet med barnepass og avhengighetsbehandling før hun ble heltidspolitiker. Hun var medlem av kommunestyret i Gävle kommune 1991–1994, medlem av Gävleborg fylkesting 1994–1998 og riksdagsmedlem 1998–2006, innvalgt for Gävleborg valgkrets.

Hun var medlem av Nordisk råds svenske delegasjon i 1998–2002 (og deretter vara til 2003), medlem av justiskomiteen 1998–2004, vara i næringsutvalget 2003–2004 og leder av boligutvalget 2004–2006. I løpet av 2006–2007 var Marcelind formann for Alkoholkomiteen, en svensk statlig komite som ble oppnevnt i mars 2001 for å koordinere innsatsen mot alkoholens skadevirkninger. I løpet av 2006–2010 var hun også styreleder i Allmänna Arvsfonden og var frem til 2014 leder av Arvfondsdelegasjonen.

I løpet av 2006–2014 var Marcelind statssekretær for daværende eldre- og folkehelseminister, og senere barne- og eldreminister Maria Larsson. Hun var også medlem av Kristdemokraternas partiledelse, og fra 2007 jobbet hun også som leder av Nationella ANDT-rådet, (alkohol, narkotika, doping og tobakk).

Hun var gift med predikanten og forretningsmannen Ove Marcelind.

Referanser
----------

1. ↑  «Ragnwi Marcelind (KD)». Sveriges riksdag. Besøkt 10. desember 2021.
2. ↑  «Ragnwi Marcelind – Dödsannons». minnesrummet.se. Besøkt 10. desember 2021.
3. ↑  «Ove Marcelind, 70: Jag fick min kallelse i fängelset». *Världen idag*. 21. oktober 2022.
**Ekvipotensiell temperatur**, også kalt **Theta-e** {\displaystyle \left(\theta \_{e}\right)}, er et mål på stabiliteten til luften ved en bestemt verdi for trykk, fukt og temperatur. Dersom en tenker seg en luftpakke med en viss temperatur et godt stykke over bakkenivå, der all fukt kondenserer og faller ut som regn, så kan den latente varmen som blir frigitt brukes til å varme opp den tørre luften. Temperaturen i en slik luftpakke blir kalt *ekvivalent temperatur*. Ekvipotensiell temperatur får en da ved å regne frem langs tørr-adiabaten ned til havnivå. For eksempel kan luftpakken i utgangspunktet ligge i 1000 m høyde med en ekvivalent temperatur på 5 ºC. Hvis en senker luftpakken tørr-adiabatisk (ca. 1 ºC/100 m) vil den ekvipotensielle temperaturen i dette tilfellet være 5 ºC + 10 ºC = 15 ºC. 

Denne metoden kan en bruke som et mål på stabiliteten til luften i forskjellige trykknivåer. 

Ligningen for theta-e er som følger: 

{\displaystyle \theta \_{e}=T\_{e}\left({\frac {p\_{0}}{p}}\right)^{\frac {R}{c\_{p}}}\approx \left(T+{\frac {l\_{v}}{c\_{p}}}r\right)\left({\frac {p\_{0}}{p}}\right)^{\frac {R}{c\_{p}}}}

der:

* {\displaystyle T\_{e}} = ekvivalent temperatur
* T = temperaturen i trykknivået p
* {\displaystyle p} = trykket (hPa)
* {\displaystyle p\_{0}} = standard referansetrykk (1000 hPa)
* {\displaystyle R} = spesifikk gasskonstant for luft (287 J/(kg·K))
* {\displaystyle c\_{p}} = spesfikk varme til tørrluft med konstant trykk (1004 J/(kg·K))
* {\displaystyle l\_{v}} = latent varme fra fordampning (2400 kJ/kg {ved 25 ºC} til 2600 kJ/kg {ved -40º C})
* r = blandingsforholdet til vanndamp i luften.

Se også
-------

* Potensiell temperatur

Litteratur
----------

* M K Yau and R.R. Rogers, *Short Course in Cloud Physics, Third Edition*, publisert av Butterworth-Heinemann, 1. januar 1989, 304 sider. EAN 9780750632157 ISBN 0-7506-3215-1
Kart over Mexico som viser hvilke delstater som støtta de liberale (i rødt) og de konservative (i blått) i 1858
**Reformkrigen** (spansk: *Guerra de Reforma*) var en av konfliktene mellom liberale og konservative i Mexico på 1800-tallet. Den fant sted fra 1857 til 1861. De liberale ville ha en føderalstat og begrense den tradisjonelle innflytelsen til den katolske kirka og militæret. De konservative ønska på sin side et sentralstyre i form av et monarki hvor den katolske kirka og militæret skulle beholde sine tradisjonelle roller.

Det brøyt ut full borgerkrig da de liberale, som på den tida regjerte landet etter å ha avsatt Antonio López de Santa Anna, begynte å innføre ei rekke lover for å begrense innflytelsen til den katolske kirka og militæret, særlig kirka. Konservativ motstand mot dette leda til Tacubaya-planen, som ødela for president Ignacio Comonfort. De liberale flytta da statsforvaltninga til Veracruz. De konservative kontrollerte Mexico by og store deler av det sentrale Mexico, og de øvrige delstatene valgte side mellom de konservative og de liberale. De liberale hadde mindre militær erfaring, og tapte de fleste av de første slaga, men krigslykka vendte da de konservative to ganger mislyktes med å innta Veracruz. De liberale fortsatte deretter å vinne fram til den konservative kapitulasjonen i desember 1860. Da de konservative styrkene tapte krigen, fortsatte geriljaaktiviteten ute på landsbygda de kommende åra, og de konservative inngikk så en samarbeidsavtale med franske styrker om å sette inn Maximilian som keiser av Mexico under den franske intervensjonen i Mexico.

Litteratur
----------

* Kirkwood, Burton (2000). *History of Mexico.* Westport, CT: Greenwood Publishing Group, Incorporated. s. 107. ISBN 978-1-4039-6258-4.
* Hamnett, Brian R (1999). *Concise History of Mexico*. Port Chester, NY: Cambridge University Press. s. 160. ISBN 0-521-58120-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reform War – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Ragnvald Ribsskog** (født 22. oktober 1907 i Steinkjer i tidligere Nord-Trøndelag fylke, død 20. mai 1990) var Stavangers ordfører i 1955 og byens varaordfører i 1952 og 1954. Han var sønn av tidligere ordfører i Steinkjer, Adolf Ribsskog. 
Ribsskog kom til Stavanger i 1933 etter å ha avlagt teologisk embetseksamen, og ble ansatt som lektor ved St. Svithun skole. Ribsskog hadde tillitsverv i Stavanger krets av Norsk Lektorlag, der han også var medlem i lektorlagets representantskap.

Han var medlem av Venstre siden før den tyske okkupasjonen. Han ble innvalgt i det første kommunevalget etter okkupasjonen, og var fra 1946 en markant borgerlig politiker i en periode på 10 år. Allerede i 1947 var han Venstres varaordførerkandidat.
I 1951 var Ribsskog de borgerlige partienes felles ordførerkandidat, og oppnådde stemmelikhet (34-34) i bystyret med Arbeiderpartiets kandidat, Magnus Karlson. Ved loddtrekning ble Karlson valgt som Stavangers ordfører fra 1952 og Ribsskog ble valgt som varaordfører for 1952. For 1953 stilte Høyre egen ordførerkandidat, og Arbeiderpartiet fikk både ordfører og varaordfører. I 1953 samlet de borgerlige partiene seg igjen om en felles kandidat, og ved samme stemmelikhet (34-34) som i 1951, fikk den borgerlige alliansen både ordfører og varaordfører for 1954 ved loddtrekning. Dermed ble Ribsskog varaordfører for andre gang. Etter avtale med Høyre skulle Venstre overta ordførervervet i 1954 dersom de borgerlige vant stemmegivningen i bystyret. Kommunistene ønsket ikke å støtte Arbeiderpartiets offisielle kandidat, Andreas Cappelen i 1954, noe som ville gitt stemmelikhet mellom blokkene (34-34), men ga stemmene til Arbeiderpartiets Jan Johnsen. Dermed fikk Ribsskog 34 stemmer, Cappelen 31 stemmer, og Johnsen 3 stemmer. 
I 1955 forlot ordfører Ribsskog bystyret, men han fortsatte sitt samfunnsengasjement og hadde en rekke tillitsverv, og var blant annet formann i Stavanger Røde kors. Han gikk tilbake til sin sivile stilling, og avslutt sin yrkeskarrière som inspektør ved St. Svithun gymnas i 1974.

  

For sin samfunnsinnsats i Stavanger er han hedret med *Ragnvald Ribsskogs gate* ved Bjergsted.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "Stavanger venstre og bystyret", 26. november 1947 s.2.
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Magnus Karlson fortsatt ordfører etter loddtrekning med Ribsskog", 4. desember 1951 s.1.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Finn Brodahl ble ordfører og Ragnvald Ribsskog varaordfører", 19. desember 1953 s.8.

Kilder
------

* Gunnar A. Skadberg: »Stavangers ordførere»
* STAVANGER BYLEKSIKON s. 383

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Finn Brodahl** | **Stavangers ordfører**(1955–1955) | Etterfølger:**Tjalve Gjøstein** |
Slidedrain Model 1 universalsluk i plastAvbildet er et eksempel på et univsalsluk i plast, til våtrom i boligbygg, fra den norske produsenten Slidedrain AS. Dette sluket har en påstøpt slukmasjett, hvilket gir en sømløs overgang til gulv og membran.
Et **sluk** er den synlige delen av et avløp i et større vannavtakssystem. Sluket er ofte i metall, med en sil som skal hindre innhold som kan tette opp rørene videre.

Sluk brukes til å fjerne overflatevann fra gater og plasser og noen steder fra plenanlegg og beplantninger. Disse skal etter forskriftene lede overflatevann til egne renseanlegg eller felles kloakkanlegg før vannet slippes ut igjen.

Sluk finnes for å ta mot og fjerne vann fra gulvnivå i våtrom, for eksempel i dusj. Det er viktig at det er tilstrekkelig fall mot sluket (gulvet i våtrom heller riktig vei) slik at vannet ledes bort.

Sluket er koblet til bygningens avløpssystem via en vannlås som forhindrer at lukt kommer opp fra avløpssystemet. Dersom sluket tørker ut vil gasser fra avløpssystemet kunne trenge opp. Slik uttørking kan forebygges ved at vannlåsen tilsettes vegetabilsk olje eller frostvæske.

I norge installeres sluk i henhold til den nasjonale byggtekniske forskriften (TEK) og våtromsnormen. Overgangen mellom sluk, gulv og membran anses som et kritisk punkt på badet. Dermed er det ekstra viktig å sørge for av denne overgangen er tatt og sikker, slik at det ikke oppstår vannlekkasjer. Overgangen til gulvet sikres tradisjonelt ved at man legger en slukmansjett – utformet som en rektangulær duk – rundt sluket, som presses inntil sluket ved hjelp av en klemring. Deretter smøres det membran over duken og rundt sluket, for å gjøre det vanntett. I nyere tid har andre løsninger for å sikre overgangen mellom sluk og gulv kommet til syne. Et eksempel på dette er fra den norske produsenten Slidedrain AS – som har valgt å støpe slukmansjetten på under produksjon – slik at overgangen blir sømløs og muligheten for feilinstallering reduseres. Denne løsningen er patentert i Norge og i en rekke land i Europa. 

Sluk i Norge sertifiseres i henhold til den europeiske standarden EN1253-1, hvilket utføres av blant annet Sintef

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***The Barricade*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Christy Cabanne.

Handling
--------

Jacob Solomon og Michael Brennan eier en sigar-butikk sammen i det østlige New York City. Når Michael dør adopterer Jacob sønnen hans Robert, som etter hvert vokser opp til å bli en fremtredende lege i nabolaget sitt. Han gifter seg med den velstående Jane Stoddard, som overbeviser ham om å flytte vekk fra dette området og heller åpne en ny praksis på den mer elegante Fifth Avenue, hvor han kan tjene mye mer penger.

Robert følger sin kones råd. Men han ender snart opp med å drive lenger og lenger bort fra familien sin og vennene han vokste opp med, og som hjalp ham til å bli den mannen han nå har blitt.

Skuespillere
------------

* William H. Strauss som Jacob Solomon
* Katherine Spencer som Jane Stoddard
* Kenneth Harlan som Robert Brennon
* Eugene Borden som Sam Steiner
* Dorothy Richards som Doris Solomon
* James Harrison som Phillip Stoddard
* John O'Connor som Tim

Referanser
----------

1. ↑  THE BARRICADE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Barricade* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Barricade* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Barricade* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Ragnvald Knaphövde** (*Knapphode*) var konge av Sverige i 1125–1126 og blir bare nevnt i vestgøtalovens kongeliste. Hans foreldre er ukjent, men det har vært antydet at han kan ha vært en sønn av en *Olof Näskonung* eller Inge Stenkilsson den eldre, men han var uansett i slekt med den stenkilske ætten eller med de gamle kongene fra Uppsala for å kunne bli valgt til konge.[]

I og med kong Inge den yngres død på begynnelsen av 1120-tallet kom Sverige inn i en urolig tid. Det historiske kildegrunnlaget for perioden er magert, men en av de personer som navnes er kong Ragnvald Knaphövde. Han ble på midten av 1120-tallet valgt til konge av uppsveaerne og østgøtene. Vestgøtene hadde derimot valgt den danske prinsen Magnus den sterke til sin konge. 

Da Ragnvald hadde blitt valgt til konge ved Morasteinen bega han seg ut på den obligatoriske reisen rundt i Sverige, den såkalte «eriksgata», for å bli akseptert som konge ved de lokale tingene. Da han kom til Vestergøtaland, men uten å ha sikret seg gisler i henhold til gammel sed og skikk ble han overfalt av lagmannen og bøndene og slått i hjel ved Karleby i nærheten av dagens Falköping i 1126.[]

Tilnavnet *knaphövde* kommer av at Ragnvald skal ha hatt et særdeles lite og rundt hode.[]

Hans datter Ingrid Ragnvaldsdatter (død en gang etter 1161) ble gift med kong Harald Gille, konge av Norge i tiden 1130–1136, og hun fødte ham Inge Haraldsson, også kalt for Inge Krokrygg (1135–1161).

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Reginald Knobhead, Find a Grave 15927547, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 30. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Inge den yngre** | **Konge av Sverige**(1125–1126) | Etterfølger:**Magnus den sterke** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Landingsavgift** er et beløp som eieren av et luftfartøy må betale til eieren av en flyplass for landing på vedkommede flyplass. Det kan være store variasjoner i landingsavgiftene mellem flyplassene. De mest traffikerte hvor "landing slot" er avhengig av tilbud og etterspørsel kan ha høye andingsavgifter, mens de mindre traffkerte lufthavner har lavere på grunn av mindre etterspørsel. Landingsavgiftene brukes til velikehold eller utvidelse av flyplassen, såvel som terminaler, rullebaner, oppstillingsplasser og taksebaner.

Lave landingsavgifter kan også brukes for å tiltrekke mer trafikk. Enkelte mindre flyplasser, spesielt for flyklubber og forretnigsfly har lave (eller ingen) ladingsavgifter.

En enkelt landingsavgift kan omfatte alle tjenester forbundet med et anløp. Andre kan lufthavner kan ha en lavere landingsavgift, men belaster da særskilt for bruk av innsjekkingskranker, ombordstigningsbroer, trapper ol.

Landingsavgifter flyplassene imellem kan ikke sammenlignes da det er mange faktorer som spiller inn, enkelte kan, f.eks. få statlige eller kommunale subsidier, andre kan bli ilagt skatt som en annen virksomhet..

Landingsavgiftene kan være basert på mange faktorer. Flyets maks.vekt (AOW) danner vanligvis grunnlaget, dernest antall seter, tid på døgnet, flyets nasjonalitet. (nasjonalt eller utenlansk), rute eller charter. Skoleflyvning, teknisk test, prøveflyvning, ambulanse eller overføring fra annen flyplass (med tomt fly) betinger ofte reduserte avgifter.

Parkeringsavgift
----------------

Parkeringsavgifter innkreves på samme måte. De er kun basert på flyets totalvekt. Som oftest gir landingsavgiften rett til gratis parkering i seks timer.
***Svarte palmekroner*** (svensk: *Svarta palmkronor*) er en svensk dramakomedie fra 1968 i regi av
Lars-Magnus Lindgren, som også skrev manuset. Det er basert på Peder Sjögrens roman *Svarta palmkronor* fra 1944. I filmen er handlingen flyttet fra Valencia i Spania til Niteroi i Brasil.

På et tidspunkt var det aktuelt med amerikansk kapital og medvirkning av utenlandske skuespillere i ledende roller, blant annet Anthony Quinn.

Norske Toralv Maurstad spiller rollen som sjømannspresten Lassen.

Handling
--------

Den unge finske kvinnen Elin Pappila søker i alle verdens havner etter sjømannen Colett som reddet henne under et fartøysforlis. Hennes etterforskninger leder henne til den fattige og forfalne brasilianske havnebyen Niteroi. En kveld da hun er nær ved å bli voldtatt av de eiendomsløse og utslåtte blir hun tatt hånd om av en kraftig svenske. De to tilbringer natten sammen i en pram. Mannen er borte før hun får se ham i gryningslyset og hun blir med barn.

Svenskens etternavn er Olofson. Han er én av de mange akterutseilte og fordrukne sjømennene som driver rundt i Niteroi uten kraft til å ta seg ut av slummen. Olofson kan ikke glemme Elin. 

To år har gått. Elin vender tilbake til Niteroi og oppsøker sjømannspresten Lassen for å få opplysninger om Colett. Den forløyne, selvgode og moralisende Lassen ber henne om å overgi Colett, som han kaller *«én av de verste svina i havnen»*. Lassen forteller henne imidlertid at Colett har en bergingslønn på $ 3.000 liggende på konsultatet i Rio de Janeiro. Olofson og de andre forsøker gjentatte ganger å få Colett i en så pass edru og presentabel form at han kan hente sin belønning. Lassen, som til enhver pris vil forhindre at pengene havner i dagdrivernes hender, henter dem selv ut på konsulatet *«på vegne av Collet»*.

Olofson og Elin treffes. Av hans ord forstår hun at han må være faren til hennes barn. Elin, som ikke vet at bergingslønnen allerede er hentet, lykkes i få med seg Colett til Rio, men han dør før de når konsulatet.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Max von Sydow - Gustav Olofson, sjømann
* Bibi Andersson - Elin Pappila
* Toralv Maurstad - Lassen, sjømannsprest
* Thommy Berggren - Colett, sjømann
* Roland Hedlund - Luleå, sjømann
* Cornelis Vreeswijk - Kocken, sjømann

Eksterne lenker
---------------

(en) *Svarte palmekroner* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Svarte palmekroner* hos Filmfront Rediger på Wikidata
* (sv) *Svarte palmekroner* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
* (en) *Svarte palmekroner* på AllMovie Rediger på Wikidata
* (nl) *Svarte palmekroner* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***The Barbarian*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Donald Crisp.

Handling
--------

Elliot Straive er en høyskole-professor som har forlatt sivilisasjonen, for å oppdra sønnen Eric i villmarken i Canada. James Heatherton sender Mark Grant for å skaffe gruve-rettighetene til Straives land, ettersom enorme forekomster av jernmalm skal ha blitt oppdaget der. Grant ankommer samtidig som den eldste Straive ligger døende, og han har skrevet en siste melding til sin fraværende sønn. Grant river delen av brevet med Straives signatur, og forfalsker en konsesjon til gruve-rettighetene over denne signaturen.

Men Heatherton, misfornøyd med den ubevitnede signaturen til en nå død mann, bestemmer seg for å få Eric Straive til å signere over gruve-konsesjonen i stedet. Eric og Heathertons datter Floria forelsker seg, men han oppdager snart den egentlige grunnen til hvorfor familien hennes befinner seg der. Grant forsøker deretter å tvinge Eric til å signere vekk alle rettighetene til gruven, og dette utvikler seg til en konfrontasjo.

Skuespillere
------------

* Monroe Salisbury som Eric Straive
* George Berrell som Elliott Straive
* J. Barney Sherry som James Heatherton
* Elinor Hancock som Mrs. Heatherton
* Jane Novak som Floria Heatherton
* Anne Cudahy som Sylvia Heatherton
* Michael Cudahy som Roswell Heatherton
* Alan Hale, Sr. som Mark Grant
* Milton Markwell som Mainhall
* Lillian Leighton som Redwing

Referanser
----------

1. ↑  The Barbarian
2. ↑  Die Banditen von Asnières

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Barbarian (1920 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *The Barbarian* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Barbarian* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Barbarian* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Barbarian* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ragnvald Sverre Morterud** (født 1. september 1865 i Oslo, død 5. juni 1955) var en norsk lege, sanitetsoffiser og politiker for Høyre.

Morterud tok eksamen ved Aars og Voss' skole i 1883 og medisinsk embetseksamen i 1890. Han hadde deretter en karriere innen Hærens sanitet, blant annet som kaptein og sjef for 2. sønnenfjeldske sanitetskompani og seinere major og sjef for sanitetskorpsets 2. oppbud fram til 1930. Han dreiv samtidig privat praksis i Drøbak.

Han var medlem av Drøbak bystyre fra 1898 til 1904 og fra 1914 til 1925. Han var ordfører i 1902 og hadde ellers mange verv i kommunen og i den lokale Follo Sparebank.

Morterud var vararepresentant til Stortinget i tre perioder, først 1916–18 fra bykretsen Moss og Drøbak, deretter 1925–27 og 1928–30 fra kjøpstedene i Østfold og Akerhus. Han møtte rundt tre uker i 1916.

Han var fetter av Christian Theodor Holtfodt, som var forsvarsminister i Gunnar Knudsens andre regjering.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 506[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 506–507.
3. ↑  Oppslag i databasen *Gravminner i Norge*, utført 19. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ragnvald Sverre Morterud hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Ragnvald Thilesen** (født 1946 i Oslo) er en norsk tidligere skolemann og sakprosaforfatter. Fra 1993 til 1999 var han skolesjef for Utdanningsetaten i Oslo. 

Skolesjef Jan B. Ommundsen sa opp sin stilling i 1992 da han ble direktør for Høyskolen Kristiania. Ragnvald Thilesen tok over rollen som skolesjef fra 1993. I 1999 trakk Thilesen seg fra stillingen etter opplevelse av manglende tillit fra byråd Grete Horntvedt etter store budsjettoverskridelser i etaten.Assisterende skolesjef, Turid Kjølseth, ble etter dette utnevnt til fungerende skolesjef, men trakk seg fra stillingen i sympati med skolesjef Ragnvald Thilesen.

Thilesen ble deretter stabssjef ved Høgskolen i Oslo.

I 2002 gav han ut boken, *Skolen i samfunnet - styring og ledelse i skolen* Kommuneforlaget AS, sammen med sosiolog Tor Høst og rektor Berit Broch.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Thilesen, Ragnvald 1946-, besøkt 20. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Oslo-rektorene til streik». vg.no. 1. juni 1999. Besøkt 13. desember 2020.
3. ↑  «Oslos skolesjef gikk i protest». dagbladet. 28. mai 1999. Besøkt 13. desember 2020.
4. ↑  «Ragnvald Thilesen». Oslomet. Besøkt 13. desember 2020. [*død lenke*]

| * v
* d
* r
Skolesjefer og direktører for Utdanningsetaten i Oslo |
| --- |
| Helge Sivertsen (1971-81) **·** Steinar Riksaasen (1981-89) **·** Jan B. Ommundsen (1990-92) **·** Ragnvald Thilesen (1993-99) **·** Astrid Søgnen (2000-2018) **·** Kari Andreassen (2018-2019) **·** Marte Gerhardsen (2019–) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sverre Colbjørnsen Stokstad** (født 8. februar 1899 i Kristiansund, død 27. juli 1986 på Kongsvinger) var en norsk apoteker og NS-oppnevnt ordfører i Trondheim under den tyske okkupasjonen.

Han var sønn av Johan Albert Stokstad og Anna Iversen i Kristiansund, hvor faren var kontorsjef i en fiskeeksportforretning. Etter middelskolen assisterte han apoteker Jørgen W. Flood i Trondheim før han tok farmasøytisk embedseksamen i 1924. Samme år giftet han seg med Gunvor Reistad fra Trondheim. Stokstad ble provisor ved Apoteket Ørnen på Bakklandet i Trondheim, og disponent fra 1930. 

Stokstad var medlem av Nasjonal Samling og ble oppnevnt som ordfører i Trondheim den 1. november 1943 og hadde vervet som ordfører til 1945.   

Stokstad ble oppnevnt som ordfører henhold til kommunelovene av 21.desember 1941. Denne forordningen ble gitt av Innenriksdepartementet og innførte Nasjonal Samling sitt førerprinsipp i kommuneforvaltningen. 

I landssvikoppgjøret ble han dømt til 12 års tvangsarbeid og rettighetstap av Frostating lagmannsrett.

Referanser
----------

1. ↑   folketelling, www.digitalarkivet.no, besøkt 25. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Glåmdalen*: 27. 2. august 1986.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. 1 2  Lagen, Christian van der (1933). *Norges apotekere og farmaceutiske kandidater*. Oslo: Hanche. s. 291.
4. ↑  «Folketelling 1910 for 1503 Kristiansund kjøpstad». Digitalarkivet. Besøkt 24. november 2015.
5. ↑  «Klokkerbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1921-1934 (1601M2)». Digitalarkivet. Besøkt 24. november 2015.
6. ↑  Bratberg, Terje (1996). «Okkupasjonstidens Trondheim». *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-0642-7.
7. ↑  
*Hva du bør vite om den nye tid*. Lærebokforl. 1942. s. 23.
8. ↑  *Adresseavisen*: 1. 14. desember 1946.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Sveitsisk fondue
**Fondue** (fra fr. *fondre*; «å smelte») er et samlebegrep for flere vanlige franske og sveitsiske matretter tilberedt rett på bordet i en kjele over en flamme. Tilsvarende på italiensk heter *fonduta*.

Ostefondue
----------

Ostefonduen ble oppfunnet i de sveitsiske alpene av ren nødvendighet, grunnet behovet for spiselig mat i vintersesongen.

Det finnes mange typer ostefondue. Felles er at en kjele gnis inn med hvitløk. Det tilsettes ost, vin, krydder og maismel eller hvetemel. Brødterninger dyppes ned i blandingen.

* Sveitsiske fonduer:
	+ Fondue neuchâteloise: gruyère og emmental
	+ Fondue moitié-moitié: (halvt-om-halvt): gruyère og Fribourg vacherin
	+ Fondue vaudoise : gruyère
	+ Fondue fribourgeoise: pure Fribourg vacherin (serveres ofte med poteter i stedet for brød)
	+ Fondue de Suisse centrale : gruyère, emmental og sbrinz
	+ Tomatfondue: Gruyère, Emmental og knuste tomater i stedet for vin
	+ Krydderfondue: gruyère, rød og grønn pepper og chili
	+ Mushroom Fondue : gruyère, Fribourg vacherin og sopp
* Franske fonduer:
	+ Fondue savoyarde: comté savoyard, beaufort og emmental
	+ Fondue jurassienne: comté
* Italienske fonduer:
	+ Fonduta: blir tilbredt i Aosta i Italia, og består av fontina, melk, egg og trøffel

I en perfekt ostefondue, blir blandingen holdt på en temperatur som er lav nok til å forhindre at innholdet brenner seg fast i bunnen av kjelen, men samtidig høy nok til å holde osten jevn og flytende. Ideelt vil det nederst i kjelen være et tynt lag med stekt, men ikke brent, ost. På fransk blir dette laget kalt *la religieuse*.

Fondue Chinoise (kraftfondue)
-----------------------------

I denne fonduetypen blir tynne skiver med kjøtt dyppet i varm kraft. Dipper og sauser blir servert ved siden. Fondue Chinoise er oppkalt etter sin asiatiske variant, hot pot.

Fondue Bourguignonne (kjøttfondue)
----------------------------------

I Fondue Bourguignonne blir små terninger med kjøtt og noen ganger grønnsaker eller sjømat spiddet på fonduegafler og stekt i olje av hver enkelt rundt bordet. Som tilbehør blir sauser brukt for dipping.

Dessertfondue
-------------

I 1960-årene dukket dessertfonduen opp. Vanligvis blir fruktbiter dyppet i en kjele med smeltet sjokolade.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Sverre Julius Gjellum** (født 29. september 1919 i Kristiania, død 23. april 1999) var en norsk diplomat.

Gjellum ble født i Kristiania og startet ved juridisk fakultet i 1939 og ble uteksaminert fra Universitetet i Oslo med graden candidatus juris i 1943. Dette var under Nazi-Tysklands okkupasjon av Norge, og han rømte til Sverige og ble med i Reservepolitiet i eksil i Sverige før han reiste via Storbritannia til Canada. Der undergikk han pilottrening i Little Norway. I 1945 returnerte han til Norge og arbeidet med landssvikoppgjøret innen Oslo politikammer. Han startet å arbeide i Utenriksdepartementet i 1946.

Gjellum første post i utenrikstjenester var som ambassadesekretær i Mexico og visekonsul i San Francisco i California. Han returnerte til Norge i 1953. Han var ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet fra 1965 til 1969, Norges ambassadør til Kenya fra 1969 til 1972, utenriksråd fra 1972 til 1977, Norges ambassadør til EEC i Brussel fra 1977 til 1982 og til Vest-Tyskland fra 1982 til 1987. Han ble utnevnt til Kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden i 1974.

Gjellum arbeidet i sine siste år for Frelsesarmeen. Han døde i april 1999 og er gravlagt på Vestre gravlund.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sverre Julius Gjellum, (29.september 1919 - 23.april 1999)»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Udgaard, Nils Morten (3. mai 1999). «Sverre Gjellum (nekrolog)». *Aftenposten*. s. 11.
3. 1 2 3  Hanevold, Truls (6. mai 1999). «Sverre Julius Gjellum (nekrolog)». *Aftenposten*. s. 18.
4. ↑  Torgersen, Rolf Normann (1987). *Ordener*. Oslo: Nye Atheneum. s. 189. ISBN 82-7334-148-8.
5. ↑  «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sverre Julius Gjellum, (29.september 1919 - 23.april 1999)». Slekt og Data Gravminnebasen. Besøkt 23. juli 2021.

Portal: Andre verdenskrig
**Senegal Airlines**, eg. **Groupe Air Sénégal** var et flyselskap med hovedkontor på  Léopold Sédar Senghor internasjonale lufthavn i Dakar i Senegal. Det opererte ruter i Senegal og til nabolandene fra sin hovedbase.

Historie
--------

Flyselskapet ble etablert etter Air Sénégal International opphørte i 2009, og gjennomførte sin første flyvning 25. januar 2011. Senegal Airlines administrerende direktør var Edgardo Badiali, tidligere direktør i GoAir og MyAir. Det var 64% privateid.

Den 12. april 2016 kunngjorde Senegals minister for økonomi, finans og planlegging, Amadou Ba, at Senegal Airlines formelt hadde innstilt alle operasjoner. Senegal Airlines ble nedlagt fordi det hadde akkumulert over 100 milliarder CFA franc (172 millioner dollar) i gjeld siden starten. Senegal har planer om å etablere et  nytt nasjonalt flyselskap i nær fremtid.

Senegal Airlines opererte følgende fly da det opphørte i april 2016:

**Sénégal Airlines**| Fly | I flåten | Antall | Passasjerer | Notater |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 2 | 1 | 164 | leide |
| Bombardier Q400 | 2 | 0 | 74 | leide |
| Total | 4 | 1 |

Referanser
----------

1. ↑  «Senegal Airlines launch operation on 18JAN11». *Routesonline*. 5. januar 2011.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. januar 2011. Besøkt 28. januar 2011.
3. ↑  «Senegal creates new national airline, seeks strategic partner». *Mail Online*. 15. april 2016.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. mai 2016. Besøkt 15. april 2016.
5. ↑  «Sénégal Airlines Fleet Details and History». *www.planespotters.net* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 29. oktober 2020. Besøkt 10. februar 2017.
6. ↑  «Senegal Airlines acquires A320 leased from South Africa's GAO»Betalt abonnement kreves.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Senatstorget** (finsk *Senaatintori*) er et torg midt i Helsingfors sentrum, omgitt av mange offentlige bygninger. Arkitekten bak torget og de fleste byggene er Carl Ludvig Engel (1778–1840).

Senatstorget kan sees som en allegori for den religiøse, politiske, vitenskapelige og økonomiske makten. Det religiøse representeres av Helsingfors domkirke, som ligger på en platå ovenfor de andre bygningene. Kirken ble bygget mellom 1818 og 1852, og var Engels mest langvarige prosjekt, fullført først tolv år etter hans død.

Senatstorget og Helsingfors domkirke, sett fra sør. Kirken ble tatt i bruk fra 1840. Den er 65 meter høy. Foran står et monument reist i 1863 til ære for tsar Alexander II av Russland.
Den politiske makten ligger i Statsrådsborgen, opprinnelige bygget som *Senatshuset* på østsiden av torget i 1822. Senatet hadde sine møter i huset inntil 1918, da regjeringen tok huset i bruk.

Helsingfors universitets major domus sto ferdig i 1832 på vestsiden av torget og representerer den akademiske makten. På sørsiden av torget bygget flere kjøpmenn, og de kom dermed til å representere den siste samfunnsgruppen.

På midten av Senatstorget står en bronsestatue av Alexander II av Russland. Skulpturen ble laget av Walter Runeberg (1838-1920) og reist 1894 som en anerkjennelse av tsarens sammenkallelse av Lantdagen etter en pause på over 40 år. Tsaren iverksatte samtidig flere reformer som styrket Finlands indre selvstyre. Rundt statuen finnes figurer som representerer loven, kulturen og bøndene..

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helsinki Senate Square – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Senaatintori – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata