recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Henseid grenser mot østsiden av nedre Toke. Her Kjendalsøya.
**Henseid**, eller **Henneseid**, er ei grend og en grunnkrets sørøst i Drangedal kommune i Telemark. I vest grenser den mot kretsen Straume og i øst mot *Sannes*. Stedet har fått navn etter sin hovedgård, som igjen har navn etter det gamle mannsnavnet «Heðinn». Opprinnelig var altså navnet «Heðinnseid», men har blitt skrevet på forskjellige måter opp gjennom årene; Henszø (1528), Hensze (1585), Hennesø (1593), Henneszo (1604), deretter Hennesøe fra 1723 og minst 100 år framover .

Grenda omfatter ca. 65 husstander. I tillegg finnes det en god del fritidsboliger i området, hovedsakelig i tilknytning til innsjøen Toke.

Henseid skole, som da også betjente kretsene Straume og Sannes, ble – tross beboernes lange og iherdige kamp – nedlagt høsten 2004. Elever herfra må til Drangedal 10-årige skole i kommunesenteret Prestestranda .

Avstanden til Grenland er kort, og dette preger også yrkeslivet i grenda. Om lag halvparten av de yrkesaktive pendler til Grenland mens den andre halvparten arbeider innen kommunen, hovedsakelig i primærnæringer og offentlig virksomhet. FV356 (Sannesveien), som går gjennom grenda, fører til Grenland.

Henseid har flere foreninger og lag som avspeiler beboernes fritidsinteresser. Deres hovedarbeidsområder er drift av grendehus og forskjellige håndverks- og kulturaktiviteter. Henseid idrettslag driver bl.a. med trim, luftgeværskyting og skiaktiviteter med lysløype. Her finnes også båtforening, med eget bryggeanlegg innerst i Solvik-kilen.

Tømmerdrift
-----------

Ved Henseid fantes ett av flere sjekkpunkt når det gjaldt tømmerfløtningen i Drangedal. Tømmeret som ble fløtet medstrøms nedover Toke ble reorganisert utenfor Henseidkilen og sendt videre ned til Kragerø hvor det ble overtatt av oppkjøperne.

Det var også en del tømmerdrift på Henseid. På gårdene innover i Henseidgrenda ble det hogget tømmer, og dette ble fløtet ned den lille elva som går fra Damkjenn ned til Henseidkilen i Toke. I dag går det en sti langs deler av denne elva hvor man kan se spor etter tømmerdriften som en gang var der. (Selve Henseidvannet dreneres andre veien, mot Lunde.). Tømmerdriften på Toke foregikk fra omkring 1530 til 1970-80.

Noen avstander fra Henseid
--------------------------

* Kragerø: 40 km.
* Skien: 40 km.
* Porsgrunn: 37 km.
* Oslo: 176 km.
* Bø (Telemark): 66 km.
* Prestestranda: 15 km.
* Gautefall: 32 km.

Referanser
----------

1. ↑  «O. Rygh, Norske Gaardnavne: Henseid».
2. ↑  «Skoler i Drangedal». Arkivert fra originalen 15. september 2019. Besøkt 3. august 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Må ikke forveksles med vannpolospilleren Julija Petrova (f. 1979)*

| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
|  i langrenn: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2016 Lillehammer | Sprint |

**Julija Petrova** (russisk: Юлия Петрова, født 29. mai 1998) er en russisk langrennsløper, som har sølv på sprinten ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2013/14
Hun deltok i sitt første FIS-renn i desember 2013, i Syktyvkar, der hun kom på 18.-plass i sprinten i et nasjonalt juniorrenn. Ved det russiske juniormesterskapet på langrenn i mars 2014 endte hun på 39.-plass i sprinten og 35.-plass på 5+5 km skiathlon.

2014/15
Ved Eastern Europe Cup 2014/15 deltok hun i rennene i Krasnogorsk i desember, og fikk her 23.-plass på sprint som beste enkeltplassering. Hun kom på 6.-plass på sprinten ved det russiske juniormesterskapet på langrenn i mars 2015, og hun kom på 18.-plass på 5 km klassisk. Hun deltok også ved det russiske mesterskapet i langrenn, der hun kom på 12.-plass i sprint.

2015/16
Hun deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der hun fikk én medalje - på sprinten fikk hun sølv, bak svenske Johanna Hagström. I tillegg deltok hun i langrennscross, der hun kom på 10.-plass, og på 5 km fri teknikk, der hun kom på 24.-plass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julija Petrova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Julija Petrova – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 (arkivert)
**Trine Lind** (født 18. april 1946 i Tromsø) er en norsk journalist og informasjonsleder.

Trine Lind vokste opp i Hammerfest og Hokksund. Hun er datter av kjøpmann Erling Angel Olsen (1913–1985) og Mary Lind Herø (1923–2019). Hennes farfar er Rudolf Joachim Martin Olsen (1876–1966), som var bødker og arbeidsformann på Feddersen & Nissens ishavsbruk på Fuglenes i Hammerfest. Hennes fetter er tidligere ordfører i Hammerfest og fylkesordfører i Finnmark Arnulf Olsen.

Utdanning og virke
------------------

Trine Lind er cand.mag. (1970) fra Universitetet i Oslo med fagene fransk, statsvitenskap og sosiologi. Hun har også studert ved Handelshøyskolen BI og Norges Handelshøyskole.

Fra 1970 til 1982 var hun ansatt i NRK hvor hun arbeidet som journalist og reporter i Dagsnytt. Hun var også en periode utenrikskorrespondent i København. Hun arbeidet deretter som informasjonsleder i Sosialdepartementet. I 1988 var hun redaksjonssjef i Barne- og ungdomsavdelingen NRK radio. Fra 1989 til 1993 var hun informasjonssjef i Norges almenvitenskapelige forskningsråd. Deretter ble hun direktør for informasjon og samfunnskunnskap ved Oslo lufthavn, Gardermoen i bygge- og åpningsperioden 1993–1998. Fra 2000 til 2009 var hun kommunikasjonsdirektør ved Rikshospitalet. Fra 2009–2011 Stab samhandling og internasjonalt samarbeid ved Oslo universitetssykehus HF.

I tillegg har Lind undervist i radiojournalistikk og nyhetsjournalistikk ved Norsk Journalisthøgskole og i forskningsformidling ved Institutt for Journalistikk. Trine Lind er initiativtaker til Nysgjerrigperprisen som deles ut av Forskningsrådet til «forskningsprosjekter» blant elever i grunnskolen siden 1989.

Hun er gift (1975) med Torstein Bugge Høverstad og har to barn.

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1998 side 121

Eksterne lenker
---------------

* Trine Lind hos Linkedin
***Double Adventure*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av W. S. Van Dyke.

Handling
--------

Bob Cross er en avis-reporter som får nys om et komplott om å kidnappe Martha Steadman. Hun er barnebarnet til en millionær, ved navn Biddle. Bob oppdager liket av Mr. Biddle, rett etter at han har blitt myrdet av en forretningsforbindelse: Jules Fernol, som i all hemmelighet er leder for en gjeng kjeltringer. Fernol har allerede underslått Marthas formue, og forsøker å dekke over denne forbrytelsen ved å myrde Mr. Biddle.

Bob er til forveksling så lik den avdøde mannens sønn, Dick Biddle, at kjeltringene anklager ham for å ha begått denne forbrytelsen - i forsøk på å få ham av veien. Bob, som innser at han har blitt forvekslet med en annen mann, går med på å bli sendt til fengsel. Men han flykter kort tid senere, ved å samarbeide med politiet. Deretter begynner Bob et forsøk på å redde Martha, og finne den virkelige morderen til Mr. Biddle.

Skuespillere
------------

* Charles Hutchison som Bob Cross / Dick Biddle
* Josie Sedgwick som Martha Steadman
* Carl Stockdale som Jules Fernol
* S.E. Jennings
* Ruth Langdon som Vincente Garcia
* Louis D'Or

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 13. januar 2023.
2. ↑  «Double Adventure (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 13. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Double Adventure* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Vangsteinen i Valdres er en runestein med dyreornamentikk fra første halvdel av 1000-tallet Foto: 2010 
Billedsteinen ble flyttet til kirkegårdsporten ved Vang kirke, en korskirke reist 1839 som en erstatning for Vang stavkirke som ble flyttet til Polen i 1841.  Foto: Oktober 2017 
**Vangsteinen**, også omtalt som **Vangssteinen** og **Vangstenen**, er en runestein i Vang kommune i Valdres i Innlandet. Steinen er antatt å være fra første halvdel av 1000-tallet. Steinen er av en skifrig bergart. Den har en irregulær form og er 2,15 meter høy, 1,25 meter bred og 8–13 cm tykk. Steinen sto inntil 1840-tallet utenfor Vang stavkirke. Da denne ble revet og flyttet til Karpacz i Polen, ble steinen flyttet til kirkegårdsporten ved Vang kirke, der den fortsatt står. Den er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 31725.

Denne runesteinen er også kjent som en billedstein på grunn av den omfattende dyreornamentikken på steinens ene side. Langs høyre side har steinen en innskrift i yngre runer (kortkvistruner) som lyder:

**kosa:sunir:ristu:s(t)in:þinsi:af(t)ir:kunar:bruþur:sun**
Utskrevet til norrønt blir det:

*Gása synir reistu stein þenna eptir Gunnar, bróðurson*
Oversatt til moderne norsk blir dette:

«Gåses sønner reiste denne stein etter Gunnar, (sin) brorsønn»
Billedmotivet består av bånd og bladfliker som danner et rosettkors eller stilisert tre. Øverst består motivet av en stilisert løvefigur. Alle motivene er utført i klassisk ringerikestil.

Et bruddstykke av en stein fra Ål i Hallingdal har likhetstrekk med motivet på denne steinen.

Ofte sammenlignes denne steinen med en tilsvarende stein i Danmark, den største av de såkalte Jellingsteinene. Denne har et motiv hvor visse formelementer er sammenlignbare.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vangsteinen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Olavsrosa: Vangsteinen Arkivert 6. desember 2004 hos Wayback Machine.
* Kart[*død lenke*]
* «Vangsteinen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Zagir Zufarovitsj Zajnetdinov** (russisk: Загир Зуфарович Зайнетдинов), bedre kjent som **Zainetdin**, er en basjkirsk multi-instrumentalist og vokalist fra Sulejmanovo i Metsjetlinsky-rajonen i den russiske republikken Basjkortostan. I 2016 etablerte han solo-etno-prosjektet Zainetdin. Zajnetdinov spiller rundt 15 ulike instrumenter - blant andre kuraj, munnharpe, dambura, zjalejka, blikkfløyte og duduk - og fremfører strupesang.

Fra 2005 til 2012 studerte Zajnetdinov trombone og kuraj ved Gaziz Almykhametova-gymnaset før han begynte studier på teaterfakultetet ved statsakademiet i Ufa samtidig som han arbeidet som ballettdanser ved Sterlitamak-teateret. I 2015 begynte han å arbeide ved teaterstudioet Ajdar i Ufa, hvor han også startet utviklingen av etno-prosjektet Zainetdin. I 2017 hadde Zainetdin-prosjektet sitt musikalske gjennombrudd, og i 2018 hadde han sin første store solokonsert i konserthallen Basjkortostan i Ufa.

I 2016 deltok Zajnetdinov i Verdens nomadeleker i Kirgisistan, i 2017 vant han en internasjonal konkurranse for spillere av munnharpe og strupesangere og i 2018 deltok han i Ural mono-festivalen. I 2020 ga Zajnetdinov ut albumene *Neo Vision* og *Zainetdin - The Best*. Zajnetdinov skrev musikken og medvirket på sangen «Halqyma» som ble fremført av Zilia Bakhtijeva som Basjkortostans bidrag i Tyrkvisjonens sangkonkurranse i 2020.

I 2021 ble Zajnetdinov tildelt tittelen som hedret artist i republikken Basjkortostan.

Album
-----

* 2020: *Zainetdin - The Best*
* 2020: *Neo Vision*

Se også
-------

* Zaman (etno-prosjekt)

Referanser
----------

1. ↑   www.aidar.ru[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   mechetly.bashkortostan.ru[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Metsjetlinsky-rajonens hjemmeside 19. mars 2021. ЗАГИРУ ЗАЙНЕТДИНОВУ ПРИСВОЕНО ЗВАНИЕ "ЗАСЛУЖЕННЫЙ АРТИСТ РЕСПУБЛИКИ БАШКОРТОСТАН"[*død lenke*]. Besøkt 16. februar 2022. (ru)
4. ↑  Teaterstudioet Ajdars hjemmeside. Zagir Zajnetdinov. Besøkt 18. februar 2022. (ru)
5. ↑  Konserthallen Basjkortostans hjemmeside. В ГКЗ «Башкортостан» прошел концерт «ZAINETDIN ethno-show project». Besøkt 18. februar 2022. (ru)
6. ↑  Bashinform 21. juni 2019. Международный конкурс кубызистов и исполнителей горлового пения «Голос Ая» подвел итоги. Besøkt 18. februar 2022. (ru)
7. ↑  Deezer. Zainetdin. Besøkt 18. februar 2022. (en)
En **zahlkasserer** var i Danmark-Norge en embedsmann som var sjef for Zahlkassen.

Den 15. januar 1714 ble den norske zahlkassen opprettet ved at Povel Weybye ble utnevnt til embetet og samtidig fikk sin instruks. Ved kgl. res. av 5. januar 1784 ble det bestemt at kassereren skulle assisteres av en kontrollør. Kassereren og kontrolløren skulle holde separate registre over inntekts- og utgiftsordre og kvitteringer. Innsyn i den andres registre var forbudt. Etter 1814 ble Zahlkassen i Kristiania sidestilt med stiftamtstuene i Bergen og Trondheim, i 1862 ble alle kassene samlet i et kassekontor i Finansdepartementet, under ledelse av en zahlkasserer. Zahlkassererembetet ble opphevet ved ikrafttredelsen av ny lov om Norges Bank av 23. april 1892 og funksjonen som landets hovedkasse ble overført til Norges Bank.

| Zahlkasserer | Periode |
| --- | --- |
| Povel Weybye | 1714–1722 |
| Jens Kølle | 1722–1741 |
| Christian Petersen | 1741–1760 |
| Peder Holter | 1760–1774 |
| Jacob Juel | 1774–1783 |
| Niels Berg | 1783–1798 |
| Andreas Schaft | 1799–1814 |
|  |  |
| David Dietrichson | 1842–1861 |

| Kontrollør ved Zahlkassen | Periode |
| --- | --- |
| Abraham Sørensen Bøckmann | 1784–1786 |
| Erik Nicolai Arbin | 1786–1811 |
| Niels Christian Møgelstue | 1811–11814 |

Referanser
----------

1. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Oslo: Riksarkivaren i samarbeid med Messel forlag as. s. 64–65. ISBN 82-548-0065-0.

Kilder
------

* Oppslagsordene «zahlkasse» og «zahlkasserer» i Norsk riksmålsordbok, BIND IV, 1983 ISBN 82-573-0210-4
**Nicolas Burtin** (født 15. januar 1972 i Bonneville) er en tidligere, fransk alpinist.

Burtin kjørte på det franske landslaget fra 1992, og deltok i løpet av karrieren i 98 verdenscupen, derav 84 i utfor, 13 i Super-G pluss ett storslalåmrenn. Karrierens eneste seier kom i mars 1988, da han gikk til topps i utforløypa i Kvitfjell Alpinanlegg. Han hadde i tillegg tre andreplasser.

Under OL-utforen i Kvitfjell i 1994 kom han på sjetteplass. Han kjørte sitt siste renn i januar 2006.

Nicolas' yngre bror, Raphaël, er også fransk landslagsalpinist.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Disiplin |
| --- | --- | --- |
| 7. mars 1998 | Norges flagg Kvitfjell | Utfor |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicolas Burtin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Burtin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Burtin – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Burtin – ski-db.com Rediger på Wikidata
P.A Larsens gård i Skippergata.  Foto: Narve Skarpmoen 
**P.A.Larsen** er en samlebetegnelse for to firmaer. Det første firmaet, P.A.Larsen, eksisterte fra 1848 til 1922 i Christiania/Oslo, det andre firmaet, P.A.Larsen AS ble opprettet i 1922 og eksisterer fortsatt.[*når?*] Denne artikkelen handler om disse selskapenes forretnings virksomhet frem til 1973, gjennom 125 år.

Petter Andreas Larsen overtok den av herr. Stub lenge drevne kolonialforretning i Rådhusgaten 3 i Christiania i 1848. Larsen var lensmanns sønn fra Løiten på Hedmarken. De første årene ble virksomheten drevet i samarbeid med H.Poulsen som etter avtalen dem i mellom trådte ut av firmaet i 1861 da Larsen følte seg regnskapskyndig nok til å drive videre alene. Virksomheten kom gradvis til å dreie seg mer og mer om vinimport, spesielt Bordeaux viner. H.Poulsen etablerte sin egen vinhandel i bygget ved siden av i Rådhusgaten i Christiania. Da AS Vinmonopolet ble etablert i 1922, ble denne virksomheten startet med utgangspunkt i de to firmaet P.A.Larsen og H.Poulsen.
**Purno Agitok Sangma** (født 1. september 1947 i distriktet West Garo Hills, død 5. mars 2016 i New Delhi) var en indisk politiker. Fra 1988 til 1990 var han førsteminister i delstaten Meghalaya i det nørdøstre India. Sangma var parlamentsmedlem i en årrekke og var fra 1996 til 1998 president i underhuset Lok Sabha. Han tilhørte Kongresspartiet og Nationalist Congress Party, men var fra 2012 uavhengig.

Liv og virke
------------

Sangma var kristen. Han hadde mastergrad i internasjonal politikk fra Dibrugarh University i Assam. I 1977 ble han første gang innvalgt i Lok Sabha, der han, bare avbrutt av perioden 1989 til 1991, satt til 2008. Fra 1996 til 1998 var Sangma *speaker* i Lok Sabha. Han representerte først Kongresspartiet, men ble i 1999 ekskludert for opposisjon mot Sonia Gandhi. Deretter gikk han med i Nationalist Congress Party, som har sin hovedbase i Meghalaya, og som en periode var en del av All India Trinamool Congress.

På 1980-tallet var Sangma *Minister of State* med ansvar for handel, innenrikssaker og sysselsetting. På begynnelsen av 1990-tallet hadde han ansvar kullsaker og sysselsetting, før han i 1995 ble fullverdig statsråd (*Union Cabinet Minister*) med ansvar først for sysselsetting og deretter til 1996 for informasjon og kringkasting.

Fra 2009 var Sangma aktiv i delstatspolitikken i Meghalaya. I 2012 forlot han Nationalist Congress Party, som ikke ville støtte hans kandidatur til embetet som Indias president. Han stilte som opposisjonens kandidat til presidentvalget, støttet av partiene Bharatiya Janata Party, Biju Janata Dal, All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam, Shiromani Akali Dal og Asom Gana Parishad, og møtte Kongresspartiets kandidat, Pranab Mukherjee. Mukherjee vant valget.

Referanser
----------

1. ↑   www.thequint.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   eci.gov.in[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   pib.gov.in, besøkt 11. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «P.A. Sangma: Tallest north-eastern leader in terms of national stature» **(engelsk)**. 5. mars 2016. Besøkt 5. mars 2016.
5. ↑  «CWC expels threesome for six years», rediff.
6. ↑  Fourteenth Lok Sabha. Members Bioprofile Arkivert 19. oktober 2014 hos Wayback Machine. Lok Sabha.
7. ↑  «Sangma is candidate of communal forces: NCP», *Times of India*, 21. juni 2012.
8. ↑  «India to elect new president Thursday», *Deccan Herald*, 18. juli 2012.
9. ↑  «Pranab Mukherjee voted India's 13th President», *Times of India*, 22. juli 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Speaker's Office, Lok Sabha

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Hilde Indreberg** (født 22. oktober 1957 i Oslo) er en norsk jurist og dommer i Høyesterett.

Indreberg tok juridisk embedseksamen i 1987 og var i tillegg til studiene vitenskapelig assistent ved Juridisk fakultet, Universitetet i Oslo.

Før hun ble utnevnt til høyesterettsdommer hadde hun ulike stillinger i statsforvaltningen og rettsvesenet. Hun var førstekonsulent i Departementet for utviklingshjelp/NORAD fra 1988 til 1989, og deretter lovrådgiver (førstekonsulent) ved Justisdepartementets Lovavdeling fra 1989 til 1994. Så var hun dommerfullmektig ved Nedre Romerike herredsrett fra 1994 til 1995, hvoretter hun gikk tilbake til stillingen som lovrådgiver i Justisdepartementet. I 2000 rykket hun opp til stillingen som avdelingsdirektør i Lovavdelingen, og satt i denne stillingen frem til hun i statsråd den 18. januar 2007 ble utnevnt til høyesterettsdommer. Hun tiltrådte den 1. april samme år.

Referanser
----------

1. 1 2  «Hilde Indreberg». *Norges Høyesterett* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2021.

| * v
* d
* r
Norges Høyesterett |
| --- |
| 
* Høyesterettsjustitiarius
* Høyesteretts ankeutvalg
* Høyesteretts hus

 |
|  | 
* Øie (justitiarius)
* Indreberg
* Webster
* Matheson
* Falkanger
* Normann
* Noer
* Bull
* Kallerud
* Bergsjø
* Ringnes
* Arntzen
* Falch
* Bergh
* Berglund
* Høgetveit Berg
* Thyness
* Steinsvik
* Sæther

 | Norges flagg |
| 
* Liste over Norges høyesterettsdommere

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Orazio Tiberio Vecchi** (1550–1605) var en italiensk kapellmester og komponist fra senrenessansen mest kjent for sin såkalte «madrigalkomedie» *L'Amfiparnasso*.

Vecchi ble oppdratt i benediktinerklosteret St. Pietro i Modena hvor han fikk musikkundervisning av munken Salvatore Essenga. Vecchi, som selv ble prest, var musikklærer i Modena før han ble domkapellmester i Salò. Noen år senere fikk han samme post ved katedralen i Modena. To år senere mistet han denne stillingen fordi han uten sine overordnedes viten hadde søkt på en post i Reggio Emilia – som han uansett ikke fikk. Sannsynligvis gjorde økonomiske problemer at han forsøkte å få en bedre betalt jobb. Vecchio arbeidet nå noen år i Correggio før han i 1593 vendte tilbake til Modena og sin gamle stilling som domkapellmester. En intrige førte til at han ble avsatt i 1604, en hendelse som kanskje bidro til hans tidlige død året etter.

Musikk
------

Vecchi hadde suksess som komponist av både verdslig musikk og kirkemusikk. Kirkemusikken viser påvirkning fra den venetianske skolen med flerkorsteknikker og kontrasterende seksjoner i to- og tredelt takt. Vecchi skrev madrigaler, motetter, canzoner, messer, canzonetter og enkelte andre verk. Mye av det han skrev ble trykt – ikke sjelden i flere opplag.

Vecchi var spesielt berømt for madrigalene som han satte sammen til en ny form ved navn madrigalkomedie, en musikkdramatisk underholdningsform med en løselig sammensatt handling som inneholdt en miks av seriøse og komiske elementer. Eksemplar på slike verk er *Selva di varia ricreatione* (1590), *L'Amfiparnasso* (1597), *Il convito musicale* (1597) og *Le veglie di Siena* (1604).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 9163, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Archivio Storico Ricordi person-ID 9163[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0069783[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Vecchi,\_Orazio, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Find a Grave, Find a Grave 21519860, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Orazio Vecchi i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Orazio Vecchi hos AllMusic
* 

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Orazio Vecchi i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Orazio Vecchi i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Oravivaara** er en grend med fire små gårdsbruk cira to mil fra det finske tettstedet Taivalkoski. Grenda hører til Taivalkoski kommune i Uleåborgs län (Oulun lääni).

Oravivaara betyr ekornåsen på finsk, og grenda ligger oppå en kolle omlgitt av skog og utmark. 

Grenda er fraflyttet, men brukes som jakt-, fiske- og feriested av de fire familiene med familienavnene Räisänen og Lohilahti som var tidligere fastboende. Siste fastboende familie flyttet fra grenda på 1990-tallet.

Historie
--------

Området ble antakeligvis bebodd fra slutten av 1800-tallet. Levebrødet var skogsbruk. Gårdsdrift, blærplukking, jakt og fiske ble drevet for eget hushold, og forsynte gårdene fullt ut med det driften og naturen ga. På en av gårdene er det samlet en rekke gjenstander og maskiner fra den tidligere gårdsdriften. På gårdene ble det produsert poter og andre grønnsaker, korn, høy til hester som ble brukt i gårds-, og skogsdrift samt transport. Husdyrholdet bestod av kyr, sau, hester, reinsdyr og høns. Utenom maten fra gården livnærte grendeboerne seg på det som naturen ga: hare, elg, storfugl, ørret, abbor, gjedde, ål og bær. I dag finnes nærmeste butikk i Tailvalkoski, men så lenge det fantes fastboende kom det to konkurrende kolonialbusser i uka som man kunne handle fra. Barna gikk mot slutten av perioden det bodde folk i området på skole i Taivalkoski. På 1950 og 60-tallet bodde barna på internat på barneskolen i Jokijärvi. Ungdomsskolen var i samme periode i Taivalkoski. Barna ble fraktet dit daglig i taxi.

Grenda fikk først strøm på slutten av 1970-tallet, men hadde hatt telefonsentral på en av gårdene siden begynnelsen av 1960-tallet. Vanntilførsel kommer fra en liten kilde med god kavalitet på vannet.

I om med at området ligger kun 80 km fra den russiske grensa, hvor det under 2. verdenskrig var store slag nord og syd for området, ble deler av grenda i flere år evakuert sydvestover. På veien mellom Oravivaara og Taivalkoski finnes i dag rester etter tyskernes jernbanedrift under krigen. I samme område er det også graver fra de polske krigsfangene som ble brukt til jernbanebyggingen. Jernbanelinjen ble fjernet etter krigen, og deler av linjen ble brukt som vei til Oravivaara og andre nærliggende områder.

Nå i 2011 er det de som flyttet til Syd-Finland, Sverige og Norge på 1970-tallet som kommer tilbake med sine familier. Området ser nesten identisk ut som for 40 år siden.
**Robert Guiscard** (født ca. 1015 i Normandie, død antagelig 17. juni 1085 i Kefallinia) var en normannisk ridder, eventyrer og hertug av Puglia. Han deltok i gjenerobringen av det sørlige Italia og Sicilia fra bysantinerne, og ble greve (1057–1059) og deretter hertug (1059–1085) av Puglia og Calabria etter sin bror Humfred av Hautevilles død.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Robert var en av de mange sønnene til adelsmannen Tancred av Hauteville, som var fra Normandie. 

Fra 999 var normanniske leiesoldater stadig ofte i bysantinsk eller ulik italiensk tjeneste, og fra 1029 fikk de en fast base i Aversa, like ved dagens Napoli. Også broren William Jernarm hadde betydelige len i Sør-Italia.

### Italia og Sicilia

Fra 1047 dukker Robert opp i midtre Italia, hvor han går i tjeneste for ulike italienske småfyrster. Han deltok i motstanden mot Pave Leo IXs anti-normanniske politikk, og fikk snart en sterk posisjon i Calabria. I 1057 fikk han Puglia i len som greve av sin bror Humphrey, trolig for sin innsats på normannisk side mot paven. 

På denne tiden skjedde det en dramatisk endring i italiensk politikk, fordi paven, i møte med den bitre og dyptgående investiturstriden med de tyske keisere, måtte alliere seg med normannerne for å stå imot presset fra den mektige fyrsten i Tyskland. Som ledd i den nye orienteringen foretrakk paven ved Konsilet i Melfi i 1059 å utnevne Robert Guiscard til hertug av Puglia, Calabria og Sicilia. Robert gikk i Pavens tjeneste som fyrste med Pavestatens støtte. Det tok nesten 20 år reelt å erobre Sør-Italia og Sicilia fra Bysants.

Robert involverte seg også mot bysantinerne på Balkan, i allianse med kongene av Duklja (dagens Montenegro. I oktober 1081 vant normannerne og montenegrinerne en seier over Bysants i slaget ved Durazzo. Men så ble han hjemkalt for å redde Pave Gregor VII fra den tyske keiser Henrik IV utenfor borgen Castel Sant'Angelo i Roma. To år senere døde han derimot av feber på øya Kefallonia under et felttog mot Bysants.

Robert Guiscard ble en avgjørende eksponent for å utbre og befeste katolisismen i Sør-Italia og Sicilia, hvor den østlige, bysantinske ortodoksien hadde fått utvikle seg før gjenerobringen. Hans sønn Roger Borsa etterfulgte Robert som hertug, mens den mindre vellykkede sønnen Guy av Hauteville deltok ved den katastrofale Beleiringen av Antiokia 1097–1098, under Det første korstoget.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage person ID p383.htm#i3824, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Humfred av Hauteville** | **Hertug av Puglia**(1057–1085) | Etterfølger:**Roger Borsa** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Lester «Prez» Young** (født 27. august 1909 i Woodville i Mississippi, død 15. mars 1959 i New York) var en amerikansk jazzmusiker (saksofon, klarinett), kjent som en av verdens ledende på 1930-, 1940- og 1950-tallet.

Etter å ha turnert vaudeville med familieorkesteret, spilte han med Art Bronson og hans Bostonians (-1930) og Walter Page's «Blue Devils; (1931). Han var en tid i Minneapolis, før han flyttet med bandet «The Thirteen Original Blue Devils» til Kansas City, og ble opptatt i Bennie Motens orkester (1933).

Young spilte med en rekke band, også i New York, der han tok over saksofon-pioneeren Coleman Hawkins' rolle i Fletcher Hendersons orkester (1934), gikk til Andy Kirk's orkester, og endelig Count Basies band (1934–40), der Young oppnådde nasjonal berømmelse. Med deler av Basiebandet ga han ut sin mest kjente solo, «Lady be Good» (1936), og komponerte selv *Lester leaps in* (1939). En til tider klarinettspillende Young fikk tilnavnet «Prezident» av Billie Holiday, som igjen av Young fikk tilnavnet «Lady Day» de to ga ut bestselgerne *The man I love* (1939) og *All of me* (1941).

Firevolum-serien *Prez' hat utkom 1936-41.*

På 1940-tallet ledet han egen trio ved Kelly's Stables, fulgt opp med en periode på vest-kysten med sin yngre bror, jazztrommeslageren Lee Young. Young medvirket ga ut *Lester Young – Nat King Cole Trio* (1946), samt fortsatte sitt virke i New York City med Basie (1943–44) og Dizzy Gillespie og tilbrakte et år i militæret. Etter dette spilte han inn sin kjente *These foolish things* (1946) og *Coleman Hawkins & Lester Young* (1946).
Han figurerte i filmen *Jammin' the blues* (1944), spilte i Jazz at the Philharmonic (1946), ga ut *Prez in Europe* (1953) og *Pres and Teddy* (1956) før han døde. Komposisjonen *Pork pie hat* (1959) av Charles Mingus, er dedikert Young, likesom Wayne Shorter's *Lester left town*. Flere biografier er skrevet, deriblant Douglas H. Daniels, *Lester leaps in: The life and times of Lester 'Pres' Young* (2005).

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Lester-Willis-Young, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0072969[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  .
6. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* pbs.org har biografi og lydklipp

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Henri Weewauters** (født 8. november 1875, død ukjent) var en belgisk seiler som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1920 i Antwerpen.

Weewauters vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1908 i London. Han var med på den belgiske båten «Zut» som kom på andreplass i 6-metersklassen, bak «Dormy» fra Storbritannia.

Tolv år senere, under OL 1920 i Antwerpen kom han på tredjeplass i klassen *8 meter type 1919* med den belgiske båten «Antwerpia V». Det var kun tre båter i denne klassen, to norske og en belgisk. «Sildra» vant foran «Lyn» og «Antwerpia V» kom på tredje og sisteplass. Mannskapet på «Antwerpia V» var: Albert Grisar, Willy de l'Arbre, Léopold Standaert, Henri Weewauters og Georges Hellebuyck.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i seiling, 8-metersklassen type 1919
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i seiling, 8-metersklassen type 1919

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henri Weewauters – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Henri Weewauters – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Henri Weewauters – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henri Weewauters – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henri Weewauters – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Bradford** er en bydel i Manchester, England. Området ligger omtrent 3 km øst for bykjernen og grenser mot Ancoats i vest, Clayton i nord, Openshaw i øst og Ardwick i sør.

Ved folketellingen i 2011 hadde Bradford en befolkning på 15 784. Av disse beskrev 68,3 % seg som hvite, 5,0 % som blandet, 9,7 % som asiatiske, 15,5 % som svarte, 0,8 % som arabiske og 0,7 % av annen etnisitet.

Bradford som opprinnelig var en del av Lancashire og var inntil den industrielle revolusjon et landlig område med skog, beiteområder og bekker. Mot slutten av på 1400-tallet ble kullgruver åpnet i området. Gruvene ble utvidet etterhvert som behovet økte på grunn av industrialiseringen. Gruvedriften fortsatte til 1968 da gruvene ble stengt, ikke fordi det ikke var mer kull igjen, men fordi de mange gruvegangene førte til ustablile grunnforhold.

I oktober 2002 ble mer enn 100 jordskelv registrert i de østlige delene av Manchester. En hendelse som ble beskrevet som en *jordskjelvsværm*. De tre sterkeste målte henhodsvis 3.2 ML, 3.9 ML og 3.5 ML og ble følt av mange over hele Stor-Manchester. Mange av de andre skjelvene var veldig svake og var stort sett ikke følt av folk i området. Det var tidlig spekulert i at skjelvene kunne skyldes de mange gruvegangene i området og det pågående arbeidet i Sportcity, men etter nærmere undersøkelser ble det klart at skjelvene skjedde på en dybde av 6-7 km noe som er langt dypere enn noen av gruvene og at det derfor var andre årsaker.

Etter at tungindustrien i Bradford ble nedlagt gikk området inn en lang nedgangsperiode, men som mange andre av de nærliggende områdene har også Bradford dratt fordel av byfornyelseprosjekter, spesielt i forbindelse med de XVII samveldelekene i 2002. Sportcity ligger i grenseområdet mellom Bradford, Clayton og Ancoats og området er nå hjem til Manchester City. Klubbens stadion Etihad stadium og treningsanlegg ligger i Bradford. Sportcity er også hjem til et nasjonalt sykkelsenter med en velodrom, et innendørsområde for BMX og baner for terrengsykling. I Sportcity ligger også et nasjonelt squashsenter, og et regionalt senter for friidrett.

Referanser
----------

1. 1 2  «Bradford Ward (as of 2011) Local Area Report». *Custom report - Nomis - Official Labour Market Statistics (www.nomisweb.co.uk)*. Office for National Statistics, U.K. 2011. Besøkt 12. februar 2021.
2. ↑  Manchester Earthquakes Sequence, October - November 2002(engelsk)
**Jonni Helge Solsvik** (født 27. februar 1952) er en norsk politiker (H) som fra 1999 til 2019 var ordfører i Andøy kommune. Han har tidligere også vært varaordfører.

Han har vært leder i Vesterålen regionråd, Andøy kommunes omstillingsstyre og Vesterålen kulturutvalg, samt medlem av Nordland olje- og gassutvalg, Høyres kommunalutvalg, Høyres sjømatutvalg, Forsvarspolitisk utvalg (FPU), og landsstyremedlem for Høyre i KS. Han har også vært medlem av Høyres sentralstyre og Høyres programkomité for stortingsvalget 2005. Solsvik var Høyres 2. kandidat til Stortinget ved stortingsvalget 2009.

Solsvik ble i 2011 oppnevnt som medlem i Forsvarsdepartementets dekorasjonsråd.

Solsvik er utdannet fra Befalsskolen for infanteriet og Politihøgskolen, og har vært lensmann i Andøy.

Referanser
----------

1. ↑  «Dette er det «nye» formannskapet». *Vesterålen Online*. 13. oktober 2015. Besøkt 15. oktober 2015.
2. ↑  Nytt dekorasjonsråd på plass, pressemelding nr. 9/2011, Forsvarsdepartementet, 8. april 2011, besøkt 9. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonni Solsvik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jonni Solsvik[*død lenke*] hos Nordland Høyre

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Brad Schiff** er en amerikansk effektdesigner kjent for arbeidet med effektselskapet Laika Entertainment. Schiff har arbeidet med spesialeffektene i filmer som *Coraline og den hemmelige dør* (2009), *ParaNorman* (2012), *Bokstrollene* (2014) og *Kubo og det magiske instrumentet* (2016).

Han fikk god kritikk for arbeidet i *Kubo og det magiske instrumentet* og ble nominert til Oscar for beste visuelle effekter under den 89. Oscar-utdelingen. Schiff har også vunnet Emmy-prisen for animasjonsarbeidet på TV-serien *Gary & Mike*.

Referanser
----------

1. ↑  «Oscar Nominations 2017: The Complete List - 89th Academy Awards». Oscars.com. 24. januar 2017. Arkivert fra originalen 19. februar 2017. Besøkt 20. februar 2017.
2. ↑  «Oscar Nominations 2017: See the Full List». Vanity Fair. 24. januar 2017. Besøkt 20. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brad Schiff på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Brad Schiff hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Lestebygging** er en byggemetode for båter oppfunnet av Erling L. Kristofersen.

Dette er en rask metode for oppbording av mindre entypebåter i tre. Båten bygges med bunnen opp over en form. Det hele minner om måten en skomaker lager en sko over en skomakerlest – derav navnet *lestebygging*. Metoden ble benyttet av Kristofersen på hans konstruksjoner: Knarr og Kutter. Den er også brukt til bygging av Borge Bringsvær sin BB11 og trolig på BB17.

Ved lestebygging har en en form – en lest – som er bygget opp i tre. Formen er kraftig bygget og utformet som det ferdige skroget og båten bygges med kjølen opp. I lesten er det smale spor fra kjøl til reling for bøyede spant. Båten bygges i kravellteknikk, dvs bordgangene legges med kantene mot hverandre og danner en slett flate. Kanten på bordene er høvlet med hulkil på den ene siden og en motsvarende rund vulst på den motsatte. Derved kan bordene legges tett mot hverandre og skjøten blir tett selv om det er noe vinkelforskjell mellom de enkelte bord. Bordene er relativt smale og enten parallelle, eller alle er høvlet med samme innsnevring mot endene. 
Ved oppbording legges spantene, stevn og kjøl i lesten og bordene skrus mot spantene og limes i natene. Når skroget er ferdig, løftes det av lesten. Metoden er rask, en slipper tilrigging, kontroll og alle båtene blir svært like.

En lignende metode er i dag brukt av mange til å bygge kajakk i tre av smale lister. Da lager en en enkel jigg ved at en stiller opp spantemaler og limer sammen skroget av smale lister, helst med hulkil/vulst. Denne byggemetoden kalles gjerne strip planking.

Referanser
----------

1. ↑  
Om Knarr og Erling L. Kristofersen Arkivert 19. februar 2008 hos Wayback Machine.
**Lestoniidae** tilhører gruppen Pentatomoidea, en undergruppe av tegene, en gruppe av nebbmunner. De har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. De lever av plantesaft fra planter og trær. De finnes bare i Australia.

Utseende
--------

Middelsstore (4 – 5 mm), kort ovale, flate, brunlige teger. Hodet er firkantet og omgitt på begge sider av pronotums framskytende framhjørner. Antennene er fem-leddete og slanke. Sugesnabelen er middels lang og når til midt på brystet. Pronotum er mye bredere enn langt, med framskytende hjørner. Scutellum er ganske stor og dekker nær halve bakkroppen eller mer. Vingene er velutviklede. Bakkroppsleddene er korte og sammentrengte. Føttene er to-leddete.

Levevis
-------

Lestoniidae har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier. Artene ser ut til å være knyttet til australske bartrær av slekten *Callitris* (sypressfamilien).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* overklasse insekter, Hexapoda
	+ klasse høyere insekter, Insecta
		- gruppen **Neoptera** («nyvinger»)
			* ordenen Nebbmunner (Hemiptera)
				+ delgruppe Teger, (Heteroptera)
					- gruppe Trichophora
						* overfamilien Pentatomoidea
							+ familien **Lestoniidae**
								- *Lestonia grossi* McDonald, 1969
								- *Lestonia haustorifera* China, 1955

Kilder
------

* McDonald, F.J.D. (1969) A new species of Lestoniidae (Hemiptera). Pacific Insects 11: 187-190.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lestoniidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Lestoniidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Lestoniidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Jonisk søyleorden
Den **joniske søyleorden** ble utviklet i det østlige Hellas; de eldste kjente eksemplarene er fra Smyrna, om lag 600 f.Kr. Templet Erekteion i Athen er et av de best kjente eksemplene på den fullt utviklede joniske arkitektur.

Den joniske søylen er noe slankere enn den doriske, har vanligvis basis, og kapitelet har form av en halvt utrullet pergamentrull med uthugde blomsterbånd, *volutter*. Søylen har også dype *kannelyrer*. Det joniske entablementet (bjelkeverket) har nederst en arkitrav som vanligvis er delt i tre like høye bånd. Den bærer *frisen*, som kan være glatthugget eller utstyrt med relieffskulptur. Øverst følger en *gesims* (kornisj) som hos grekerne var sammensatt av to ledd, *karniss* og *kyma*. I romersk arkitektur ble gesimsen beriket med kraftigere *tannsnitt* og *eggstav*.

Basis i joniske søyler består vanligvis av en nedre og øvre *vulst* eller *torus*, med en *hulkil* imellom. Søyleskaftet har mindre utpreget entasis enn i doriske søyler, og det har helst 24 kannelurer, adskilt av smale fremskytende rygger hvor utsiden er en del av søyleskaftets sylinder.

Den joniske søyleorden ble mye brukt i klassisistisk arkitektur. To kjente eksempler i Oslo er Slottet (med glatte, ikke kannelerte søyleskaft i fronten) og Universitetsbygningen.

Se også
-------

* Kapitél
* Søyle
* Stylobat
* Entasis
* Dorisk søyleorden
* Korintisk søyleorden
* Toskansk søyleorden
* Kompositt søyleorden

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

Eksterne lenker
---------------

* Om søyleorden
* Søyleordene fra Hellenism.net
* Classical Orders of Architecture

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Lill-Heidi Bakkerud** (født 2. desember 1963) er en norsk fagforeningsleder og gjennom mange år styremedlem i Statoil. Hun ble valgt inn i styret første gang i 1998. Hun var medlem av styret frem til 2002. I 2004 ble hun igjen medlem av styret. Hun var i en årrekke leder av Industri Energis avdeling i Statoil. Hun har siden Industri Energi ble opprettet i 2006 sittet i forbundsstyret. I 2017 ble hun valgt til en av to nestledere i Industri Energi, og Per Martin Labråthen tok over etter henne som leder av Statoil-avdelinga.

Før NOPEF gikk inn Industri Energi var hun i en årrekke medlem av NOPEFs forbundsstyre. Lill-Heidi Bakkerud har bakgrunn som prosesstekniker ved det petrokjemiske anlegget i Bamble og på Gullfaksfeltet i Nordsjøen.

Referanser
----------

1. ↑  industrienergi.no:Lill Heidi Bakkerud gjenvalgt Arkivert 16. mars 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  nopef.no: NOPEFs valg til forbundsstyret/landsstyret i nytt forbund Arkivert 16. mars 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  «industrienergi.no: Ny ledelse i Industri Energi Statoil!». Arkivert fra originalen 5. september 2017. Besøkt 5. september 2017.

Kilder
------

* Statoil.com: Lill-Heidi Bakkerud
**Henrich Neumann** (født 1914 i Skjåk, død 24. oktober 1983) var en norsk vitenskapsmann og motstandsmann. 

Han tok latinartium i 1933 (Stabekk) og magistergraden i geologi i 1939. Neumann arbeidet med sin doktorgrad da Norge ble okkupert. Med tre ukers verneplikt under en skyrake i Bergen som ballast gikk han inn i motstandsarbeidet i Telemark. Neumann måtte flykte til Sverige, men kom i 1944 tilbake til landet som nestkommanderende i Milorg distrikt XII (Kongsvinger) under dekknavnet Einar «Sivert» Amundsen.

Neumann avla sin doktorgrad om Kongsbergs sølvforekomster i 1945. I 1947 flyttet han til Storbritannia, der han i tre år var universitetslektor i Leeds. Han vendte hjem til stillingen som bestyrer ved Mineralogisk-Geologisk Museum på Tøyen, var i 1955 gjesteprofessor i Bloomington, Indiana, og ble i 1966 professor i mineralogi, krystallografi og petrokjemi. Neumann prioriterte deretter universitetspolitisk arbeid, blant annet som dekanus ved matematisk-naturvitenskapelig fakultet og som preses i Det norske vitenskapsakademi, samt arbeid med boken *Norges mineraler* (1983).

Henrich Neumann er far til Jørgen Henrich Neumann, Iver B. Neumann og Tove Helene Neumann.

Bibliografi
-----------

* *Silver deposits at Kongsberg (the mineral assemblage of a native silver-cobat-nickel ore type)*, Aschehoug (1944)
* *Norges mineraler*, Universitetsforlaget (1985)

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Henrich\_Neumann[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BIBSYS, NORAF-ID 90068057, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Neumann, Henrich Holst og Neumann, Hans Jørgen (2008): *Familien Neumann* Annen utg.
* Vokes, Frank M. (1985): «Henrich Neumann In Memoriam» *Norsk Geologisk Tidsskrift* 3, (1985)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Lilja Dögg Alfreðsdóttir** (født 4. oktober 1973 i Reykjavík) er en islandsk politiker for Framsóknarflokkurinn (Framskrittspartiet). Fra april 2016 til januar 2017 var hun utenriksminister på Island. I november 2017 ble hun undervisnings-, vitenskaps- og kulturminister. Etter valget 2021 fortsatte hun som kulturminister men med ansvar også for handel og turisme.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Lilja har mastergrad i politisk økonomi fra Columbia University i New York. Hun har også bachelorgrad i statsvitenskap fra Háskóli Íslands og har studert ved University of Minnesota og ved Ewha Womans University i Seoul.

Hun har arbeidet for Seðlabanki Íslands, sentralbanken på Island, og for Det internasjonale pengefondet. Fra 2014 til 2015 arbeidet hun ved kontoret til statsminister Sigmundur Davíð Gunnlaugsson.

### Politisk karriere

Lilja ble valgt til Alltinget i 2016 fra valgkretsen Reykjavík sør.

Den 7. april 2016 ble hun utenriksminister i regjeringen til statsminister Sigurður Ingi Jóhannsson. Hun ble 11. januar 2017 etterfulgt i denne statsrådsposten av Guðlaugur Þór Þórðarson.

Den 30. november 2017 ble hun undervisnings-, vitenskaps- og kulturminister i statsminister Katrín Jakobsdóttirs regjering.

Referanser
----------

1. ↑  «Lilja Alfreðsdóttir», Alltinget. Lest 1. januar 2019.
2. ↑  «Lilja Alfreðsdóttir», Alltinget. Lest 1. januar 2019.
3. ↑  «Lilja D. Alfreðsdóttir. Minister of Education, Science and Culture» Arkivert 2. januar 2019 hos Wayback Machine. Ministry of Education, Science and Culture. Lest 1. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Kart over øyene.
**Kermadecøyene** er en øygruppe i det sørlige Stillehavet, beliggende mellom Nordøya på New Zealand og Tonga. Øygruppen er oppkalt etter franskmannen Jean-Michel Huon de Kermadec og tilhører New Zealand.

Øyene er av vulkansk opprinnelse og har subtropisk klima. Det var sist vulkanutbrudd på Raouløya i 2006. Det er undersjøisk vulkansk aktivitet i området.

Polynesiere besøkte øyene på 1300-tallet, men da en fransk ekspedisjon kartla øyene i 1793, var de ubebodd. Seinere benyttet hvalfangere øyene for forsyninger, og det ble satt ut geiter. I 1830-årene ble det etablert permanent bosetting, men denne ble oppgitt etter vulkanutbrudd i 1870. New Zealand annekterte øyene i 1887. De er nå ubebodde, bortsett fra en feltstasjon på Raouløya, den største av Kermadecøyene.

Øyene og havområdet er vernet, og kan bare besøkes med tillatelse fra New Zealands Department of Conservation.

Referanser
----------

1. ↑  «Story: Volcanoes. Page 6 – The Kermadec Ridge: submarine volcanoes», *Te Ara – The Encyclopedia of New Zealand*.
2. ↑  «Story: Kermadec Islands», *Te Ara – The Encyclopedia of New Zealand*.
3. ↑  «Kermadec Islands», Department of Conservation.

Eksterne lenker
---------------

* Kermadec Islands World Wildlife Fund

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |