recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Chenla
Kart over Asia i 600 e.Kr som viser Chenla og nabolandene.
**Chenla** (khmer: ចេនឡា), bedre kjent som *Zhenla* (真腊) på kinesisk og *Chân Lạp* på vietnamesisk, var et tidlig kambodsjansk kongedømme som eksisterte fra 550 – 802 e.Kr. 

Chenla var til å begynne med en vasallstat til Funan (ca. 550 e.Kr), men oppnådde over de neste 60 årene sin uavhengighet og til slutt erobret det hele Funan og absorberte dets folk og kultur. Svekkelsen av Funan på dette tidspunktet kan i stor grad forklares ved fjerntliggende hendelser: sammenbruddet av Romerriket og senere handelsruter mellom Middelhavet og Kina. 

I 613 ble Isanapura den første hovedstaden i det nye imperiet. Chenla ble senere delt i en nordlig og en sørlig stat, kjent som «Innlands-Chenla» og «Chenla ved havet». Champassakprovinsen i det som i dag er Laos var sentrum i den nordlige delen, mens territoriene ved Mekongdeltaet og langs kysten tilhørte den sørlige delen. Flere mindre stater brøt av fra Nord- og Sør-Chenla i 715, noe som førte til en ytterligere svekkelse av regionen.

Kilder
------

* «"Chenla (Pre-Angkor Era)". History of Cambodia». Besøkt 21. juni 2004.
* «"The State of Zhenla" History of the Khmer People.». Arkivert fra originalen 26. april 2006. Besøkt 20. april 2006.
* Marilia Albanese (2006): *The Treasures of Angkor*. ISBN 88-544-0117-X


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Habibullah Khan** (født 3. juni 1872, død 20. februar 1919) var emir i Afghanistan fra 1901 til 1919. Han var født i Tasjkent, Usbekistan og var den eldste sønn av emiren Abdur Rahman Khan, som han etterfulgte i kraft av å være førstefødt i 1901.

Habibullah var en relativt sekulær, reformvennlig hersker som prøvde å modernisere sitt land.[] Han arbeidet med å få vestlig medisin og annen teknologi til Afghanistan. I 1904 stiftet Habibullah Habiba-skolen samt et militærakademi. Han utga også den ukentlige avisen *Siraj-ul-Akhbar* på persisk, som talte for reformer. Han innførte forskjellige lovreformer og fjernet mange av de hardeste straffene. Andre reformer var bl.a. å avvikle den undertrykkende etterretningsorganisasjonen som hans far innførte.[]

Han holdt landet nøytralt under første verdenskrig, på tross av stadige forsøk fra sultanen av Det osmanske riket, åndelig leder av islam, på å innrullere Afghanistan på sin side. Han gjorde også mye for å minske spenning mot India og skrev under en vennskapstraktat i 1905 og gjennomførte et statsbesøk i 1907.

Habibullah ble drept ved Kalagosh 20. februar 1919.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Habibullah-Khan, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 23992[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 25041[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Abdur Rahman Khan** | **Afghanistans konge**(1901–1919) | Etterfølger:**Amanullah Khan** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
*Maotianshania cylindrica*, eksempel på et fossilfunn i Changjiang
Chengjiang (rosa) i Yunnan
**Chengjiang** (kinesisk: 澂江县, ofte også skrevet 澄江县; pinyin:  *Chéngjiāng Xiàn*) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Yuxi.

Befolkningen var på 146 293 innbyggere i 1999.

Fossilområde på verdensarvlisten
--------------------------------

Området har svært rike fossilfunn fra den kambriske eksplosjon i et skiferområde i et fjellparti, i fjellet Maotian Shan. Disse fossilene regnes som et av de mest betydningsfulle fossilfunn fra 1900-tallet. Ikke bare er de svært klare og detaljerte, men de dekker et bredt spekter av fauna og er av stor betydning for forståelsen av evolusjonen av liv på jorden. 

Fossilene ble først oppdaget av Hou Xian-guang, professor ved Yunnanuniversitetet i Kunming.

Funnområdet ble i 2012 erklært del av verdensarven.

Økonomi
-------

Den viktigste inntektskilden for fylket er utvinning av de usedvanlig rike fosfatforekomstene der.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommunene** Fenglu 凤麓镇, Longjie 龙街镇, Yousuo 右所镇, Yangzong 阳宗镇, Haikou 海口镇, Jiucun 九村镇

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Litteratur
----------

Guang, Hou Xian; Aldridge, Richard J.; Bergstrom, Jan; Siveter, David J.; Siveter, Derek J. (2004). «The Cambrian Fossils of Chengjiang, China: The Flowering of Early Animal Life». Oxford, U.K.: Blackwell Publishing.  `|fornavn6=` mangler `|etternavn6=` i Authors list (hjelp); `|fornavn7=` mangler `|etternavn7=` i Authors list (hjelp)

Donovan, S.K. (2006). «Book Review - The Cambrian Fossils of Chengjiang, China» (PDF). *In PalArch's Journal of Vertebrate Paleontology*. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 15. oktober 2009.  Arkivert 22. oktober 2012 hos Wayback Machine.

### Hou Xian-guangs publikasjoner

De følgende fire referansene kan finnes på: «The TalkOrigins Archive - Chinese Bibliography page». (talkorigins.org). 

* Hou Xian-guang (1987). «Two new arthropods from Lower Cambrian, Chengjiang, Eastern Yunnan [in Chinese]». *Acta Palaeontologica Sinica*. 26: 236–256.

* Hou Xian-guang (1987). «Three new large arthropods from Lower Cambrian, Chengjiang, Eastern Yunnan [in Chinese]». *Acta Palaeontologica Sinica*. 26: 272–285.

* Hou Xian-guang (1987). «Early Cambrian large bivalved arthropods from Chengjiang, Eastern Yunnan [in Chinese]». *Acta Palaeontologica Sinica*. 26: 286–298.

* Hou Xian-guang, & Sun Wei-guo (1988). «Discovery of Chengjiang fauna at Meishucun, Jinning, Yunnan [in Chinese]». *Acta Palaeontologica Sinica*. 27: 1–12.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside
* Chengjiang
* The Cambrian fossils of Chengjiang, China: The flowering of early animal life
* Yunnan Chengjiang dongwuqun
* CAS "Chengjiang Fauna Research Station" at Maotianshan, Chengjiang County[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Det eldste kartet over Trondheim, tegnet av Olof Nauclér i 1658, hvor Nedre allmenning (nr. 3) er inntegnet.
**Nedre allmenning** er en tidligere allmenning og hovedgate fra middelalderen i Midtbyen i Trondheim som gikk fra Nidelva i øst og vestover til Moritsveita. 

I middelalderens Trondheim var det to brede allmenninger som også var byens bredeste gater, dette var Øvre allmenning og Nedre allmenning, som begge gikk øst-vest parallelt med fjorden. Hovedgaten fulgte delvis gateløpet til den nåværende Olav Tryggvasons gate frem til Krambugata, før den bøyde av nordvestover mot den nåværende Gaubekveita i vest. Nedre allmenning ble regulert bort etter bybrannen i 1681 og den påfølgende reguleringen etter Cicignons byplan.

Referanser
----------

1. ↑  Adressa.no – Trondheims hemmelige byrom (Av Marit Bardal og Ingrid Meisingset. Publisert 9. januar 2019, besøkt 19. juni 2022)
2. ↑  Wilhelm K. Støren. Sted og navn i Trondheim. «Nedre allmenning» s. 223
3. ↑  Terje Bratberg, Trondheim byleksikon 2008. «Nedre allmenning» s. 377.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 107. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 223. ISBN 82-7028-471-8.
**Chenjerai Hove** (født 9. februar 1956 i Zvishavane i sørlige Zimbabwe, død 12. juli 2015 i Stavanger i Norge), var en zimbabwisk poet, romanforfatter, skribent og essayist. Fra 2001 bodde han i eksil i Europa og USA.

Chenjerai Hove tok lærerutdannelse, og studerte deretter pedagogikk, litteratur, sosiologi og historie ved universitetene i Sør-Afrika (1980–83) og Zimbabwe (1984–85). Han arbeidet som lærer, forlagsmedarbeider, skribent, forfatter og redaktør, og var gjesteforeleser og gjesteforfatter ved en rekke universiteter i Afrika, Europa, Australia, Japan og USA.

Chenjerai Hove var grunnlegger og leder av Forfatterforeningen i Zimbabwe, leder for Zimbabwe PEN, var med på å starte «Zimbabwe Human Rights Organisation» (ZimRights), og var med i ledelsen der gjennom mange år. Han ga ut et stort antall diktsamlinger og romaner. Han var dessuten skribent i mange aviser, og rettet gjennom en årrekke et kritisk søkelys på myndighetene i Zimbabwe.

Hove flyktet fra Zimbabwe i 2001, etter drapstrusler mot ham og familien på grunn av hans regimekritikk. Han var fribyforfatter i Rambouillet i Frankrike 2002-2005, og kom til Stavanger som fribyforfatter i to år fra februar 2005. Fra 2007 fortsatte han eksiltilværelsen som gjesteforfatter ved *Watson Institute for International Studies* ved Brown University i USA.

Etter å ha vært fribyforfatter i Miami i 2 år fra 2010, flyttet han i 2012 tilbake til Stavanger.

Publikasjoner
-------------

Chenjerai Hove publiserte en lang rekke essay, sakprosa, diktsamlinger, noveller og romaner, på engelsk, og på hans morsmål shona.

Publikasjonene inkluderer:

* *And Now the Poets Speak* (medforfatter), poesi, 1981
* *Up In Arms*, poesi, 1982
* *Red Hills of Home*, poesi, 1984
* *Bones*, roman, 1988 (norsk utgave: "Knokler", Cappelen 1990)
* *Shadows*, roman, 1991 (norsk utgave: "Skygger", Cappelen 1992)
* *Shebeen Tales*, journalistiske essay, 1994
* *Rainbows in the Dust*, poesi, 1997
* *Guardians of the Soil*, kulturelle refleksjoner i intervju med zimbabwiske eldre, 1996
* *Ancestors*, roman, 1996
* *Desperately Seeking Europe* (medforfatter), essay om europeisk identitet, 2003
* *Palaver Finish*, essay om politikk, samfunn og livet i Zimbabwe, 2002
* *Blind Moon* poesi, 2003
* *The Keys of Ramb*, barnebok 2004

For *Bones* fikk han i 1988 Noma-prisen for beste afrikanske roman. Boken er oversatt til 12 språk.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12033054q[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «aftenbladet.no: Chenjerai Hove er død». Arkivert fra originalen 15. august 2015. Besøkt 5. august 2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Luli Callinicos | **Vinnere av Noma-prisen**(1989) | Neste mottaker:Francis Wilson og Mamphela Ramphele |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Erling Herolf Bentzen** - ofte stavet **Bentsen** - (født 8. januar 1897, død 12. desember 1962) var en norsk journalist, NKP-politiker og redaktør. 

Han ble i 1911 medlem i Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund. I 1915 begynte han å jobbe ved Oslo Gassverk. Der ble han sekretær i klubbstyret.

Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i 1923 sluttet han seg til det nye Norges Kommunistiske Parti. Tre år etter var han sentral i partiet, og blant NKPs representanter på Kominterns eksekutivkomiteplenum i 1926. 

I årene 1927-1928 var Bentzen formann i NKP i Oslo og Akershus, og fra 1929 til 1931 studerte han ved Kominterns Lenin-skole i Moskva.

Han var etter dette redaktør for NKPs sentralorgan *Arbeideren* fra 1932 til 1934. 

Under krigen ble han tatt av Gestapo i 1941. Han ble sendt til Sachsenhausen, og var blant dem som overlevde de tyske konsentrasjonsleirene.

I årene 1949 til 1952 var Bentzen redaktør for *Nordland Arbeiderblad*, før han begynte å arbeide i partiets hovedorgan *Friheten*.

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
2. ↑  Side 369. Ole Martin Rønning: Stalins elever. Kominterns kaderskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.*
3. ↑  Side 288. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Fangeregisteret

 |
Alexander Nevskij' Lavra
***Lavra*** (kyrillisk: лавра), fra gresk, som benyttes om enkelte ortodokse klostre, betyr egentlig passasje og ble fra tidlig av brukt om samlinger av eremittbosteder. Dette var den type ansamlinger som man kjenner fra 300-tallet i den sketiske ørken i Egypt.

Senere ble betegnelsen overtatt av andre østlige kloster, som for eksempel klosteret «Store Lavra» på Athos: Klosteret Megistis Lavras (Μονή Μεγίστης Λαύρας). Med dette som utgangspunkt ble *lavra* en ærestittel for viktigere klostre innen den russisk-ortodokse kirke.

Lavra-klostre i Russland og Ukraina
-----------------------------------

Et fremstående eksempel på et slikt kloster er Petjerskaklosteret i Kyiv i Ukraina (Киево-Печерская Лавра, *Kijevo-Petjerskaja Lavra*) der munken Theodosius utviklet den tidlige østslaviske litteratur på 1100-tallet.

Ellers benyttes ærestittelen om en håndfull klostre i Russland og Ukraina:

* Trefoldighetsklosteret i Sergijev Possad nordødst for Moskva
* Aleksander-Nevski-klosteret i St. Petersburg
* Den hellige himmeldarts kloster i Potsjajiv i Ternopil oblast i Ukraina
* Den hellige himmeldarts kloster i Svjatogorsk (Свято-Успенська Святогорська Лавра) i Donetsk oblast, i Ukraina, siden 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Lavrans Løvlie** (født 16. september 1969) er en norsk industridesigner, forfatter, interaksjonsdesigner og bedriftsrådgiver.

> Han er foregangsmann for en fagretning som kalles tjenestedesign, og han så tidlig potensialet for å bruke designernes kunnskap, metoder og evner til å takle større og mer sammensatte utfordringer på tvers av fagdisipliner.   
> Porteføljen spenner over alt fra utvikling av helhetlige kundeopplevelser […] Det er en tydelig og voksende interesse for denne typen systematisk og brukerledet design, som et viktig ledd i å tilpasse seg en ny tid og nå frem til nye brukergrupper.
> 
> 
> Juryen for Jacobprisen
> 
> 

Han er sammen med britene Ben Reason og Chris Downs grunnleggerne av servicedesignfirmaet **live|work**, som ble etablert i London i 2001, og som siden 2007 også har kontor i Oslo; og sier selv at «Vi innførte begrepet servicedesign i Norge. Da vi startet live|work i London i 2001 var vi det første firmaet i verden som designet tjenester»; «Da vi startet, var logikken at hvis 75 prosent av økonomien i vår del av verden er innen tjenestesektoren, må det også være et marked for å designe tjenester».

Han er utdannet industridesigner og interaksjonsdesigner fra USA og Storbritannia. Firmaet har hatt kunder som Hafslund, Ruter, Deichmanske bibliotek, BBC, Samsung, Finn.no og Fiat. Løvlie mottok designprisen Jacobprisen fra Norsk Form for 2011.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  norskform.no Jacobprisen 2011 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
3. 1 2  Økonomisk Rapport, nr 6, 2011 (6.10.2011) «Tjenester for en ny tid»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Ryvarden fyrstasjon ved Sletta
**Sletta** er et åpent havstykke som strekker seg fra øygruppen Røvær i sør og nordover til sørsiden av innløpet til Bømlafjorden på fylkesgrensen mellom Rogaland og Hordaland. Havstykket er omtrent 12 km langt fra nord til sør og ligger helt åpent ut mot Nordsjøen

Stedet markerte i middelalderen grensen mellom Hordafylke og Rygjafylke.

Ryvarden fyr i Sveio kommune ligger langs kysten av Sletta og området rett utenfor ble kjent da hurtigbåten MS «Sleipner» forliste på skjæret «Store Bloksen» like nordvest for Ryvarden 26. november 1999. 16 personer mistet livet i forliset og et minnesmerke står i dag ved fyret. 

Like sør for Ryvarden stikker Mølstrevågen seg østover til bygden Mølstre og rett sør for her igjen ligger innløpet til Viksefjorden.

Referanser
----------

1. ↑  *Historisk-geographisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (Noregsveldi) i Middelalderen*. Trykt hos Carl C. Werner & Co. i ... 1849. s. 123.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Gabriele Marion Appel** (født 17. januar 1958 i Viersen), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Appel vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen for damer bak Nederland. Seks lag deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Vest-Tyskland fikk seks poeng, de vant to kamper, tapte en og spilte to uavgjort. Appel spilte fem kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, damer Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Gabriele Appel – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Appel – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Appel – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Appel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Appel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Det indopasifiske området
*For den hypotetiske språkfamilien, se Indopasifiske språk*
Det **indopasifiske** området i marin biogeografi omfatter de tropiske delene av Indiahavet, vestlige og sentrale deler av Stillehavet og innhavene i den sørøstasiatiske øyverden. De tempererte og kalde delene av Indiahavet og Stillehavet hører ikke til området, og det gjør heller ikke den tropiske delen av det østre Stillehavet.

Begrepet er svært nyttig for å angi utbredelsen til marine arter og grupper av arter. Mange har nemlig en utbredelse som omfatter hele, eller nesten hele dette området, samtidig som de mangler i resten av verden.

Biodiversiteten er svært høy med omtrent 3 000 fiskearter som lever på grunt vann, noe som er en tredjedel av alle slike fiskearter i verden. Fiskefamilier som kaninfisker og sandabborer er endemiske for området. Sjøpattedyr i dette området er dugong og mange hvalarter. Det er 500 arter av revbyggende koraller. I området finnes også de mest artsrike mangroveskogene i verden.

En analyse av utbredelsen til i alt 2 983 marine arter viser at biodiversiteten er aller høyest midt i den filippinske øygruppen, og at det er en sekundær topp mellom Malakkahalvøya og Sumatra.

Litteratur
----------

* G.S. Helfman, B.B. Collette, D.E. Facey og B.W. Bowen (2009). *The Diversity of Fishes: Biology, Evolution, and Ecology* (2 utg.). Wiley-Blackwell. s. 331–332. ISBN 978-1-4051-2494-2. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* K.E. Carpenter og V.G. Springer (2005). «The center of the center of marine shore fish biodiversity: the Philippine Islands» (PDF). *Environmental Biology of Fishes*. 72: 467–480. ISSN 1573-5133.
* B.W. Hoeksema (2007). «Delineation of the Indo-Malayan centre of maximum marine biodiversity: the Coral Triangle». I W. Renema. *Biogeography, Time, and Place: Distributions, Barriers, and Islands: Topics In Geobiology*. 29. Springer. s. 117–178. ISBN 978-1-4020-6374-9. doi:10.1007/978-1-4020-6374-9\_5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Friidrett |
| Parapanamerikanske leker |
| Gull | Lima 2019 | Lengdehopp - T11/12 |
| Sølv | Lima 2019 | 100 m - T12 |

**Gabriela Mendonça Ferreira** (født 21. mai 1998 i Campo Grande) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T12, som er for synshemmede utøvere innen parafriidrett. Hun konkurrerer hovedsakelig i sprintløp.

Bakgrunn
--------

Mendonça er synshemmet, fordi hennes mor ble bitt av en katt som hadde toksoplasmose da hun var gravid, noe som gjorde at Mendonça ble født med betennelse på netthinnen, og skade på mellomåret. Hun har pr 2019 cirka 20% syn på venstre øye og 30% syn på høyre øye. Hun begynte med paraidrett da hun var 10 år gammel.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Parapanamerikanske ungdomsleker 2013 i Argentina, og vant der 100 meter, 200 meter og lengdehopp. Under Parapanamerikanske ungdomsleker 2017 vant hun 100 meter og 400 meter, og deltok i Para-VM i friidrett for junior 2017 i Nottwill, der hun vant 100 og 200 meter og kom på andreplass i lengdehopp, bak Meritxell Playa Faus.

Under Parapanamerikanske leker 2019 vant hun lengdehopp i klassen T11/12, og hun kom på tredjeplass på 100 meter i klassen T12, bak Omara Durand Elias fra Cuba og Viviane Ferreira Soares fra Brasil. På 200 meter nådde hun ikke finalen.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Gabriela Ferreira*, besøkt 24. november 2019.
2. ↑  Brasils paralympiske komité - *Seleção Brasileira do Mundial de Atletismo em Dubai 2019*, besøkt 23. november 2019.
3. ↑  IPC - *World Para Athletics Junior Championships U20*, besøkt 24. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Parapanamerikanse leker 2019 Arkivert 23. november 2019 hos Wayback Machine.
**Den sorte elv** eller **Da-elva** (vietnamesisk: *Sông Đà*, kinesisk: *Lixian Jiang* eller *Lixiangjiang*) er en elv i det nordlige Vietnam og provinsen Yunnan i Kina. Den er den viktigste sideelven til Den røde elv, og løper omtrent parallelt på sørsiden av denne elven til de forenes i provinsen Phú Thọ, ca. 50 km nordøst for Hanoi. Elva er 804 km lang (fra der *Babiyan Jiang* og *Amo Jiang* løper sammen) og har et nedbørfelt på 52 900 km².

Elva har sitt utspring i den sentrale delen av Yunnan som de to kildeelvene *Babiyan Jiang* og *Amo Jiang*, hvorav den førstnevnte er den største og lengste. De to elvene løper sammen og danner elva Lixian Jian, som i Vietnam endrer navn til *Song Da* – «Den sorte elv». Song Da danner grensen mellom de vietnamesiske provinsene Lai Châu og Điện Biên. 

Det er bygget to enorme vannkraftverk i Song Da, Hoa Binh-demningen og Son La-demningen. To mindre demninger på kinesisk side er Jududu-demningen og Tukahe-demningen.

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopædia Britannica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
| Mål Wisła |
| --- |
| Konflikt: Den russiske borgerkrig, den polsk-sovjetiske krig |
| Sovjetiske operasjoner i Sørøst-Estland, Latvia, Litauen og Hviterussland i 1918-19. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 18. november 1918-mars 1919 |
| Sted | Hviterussland, Estland, Latvia, Litauen, Polen, Russland og Ukraina. |
| Resultat | Sovjetisk nederlag |

 |
| Stridende parter |
| Polens flagg Polen  Estlands flagg Estland  Russlands flagg Den hvite armé Latvias flagg Latvia  Litauens flagg LitauenUkrainas flagg Ukraina Storbritannias flagg Storbritannia  Hviterusslands flagg Hviterussland  Keiserriket Tysklands flagg Deler av den tyske hær Finlands flagg Finske frivillige Sveriges flagg Svenske frivillige  Danmarks flagg Danske frivillige | Russisk SFSRs flagg Sovjet-Russland  Rødt flagg Den estiske kommuneLatvisk SSRs flagg Sovjet-Latvia Ukrainsk SSRs flagg Sovjet-Ukraina |
| Kommandanter og ledere |
| Polens flagg Józef Piłsudski  Estlands flagg Johan Laidoner  Russlands flagg Nikolaj Judenitsj | Russisk SFSRs flagg Lev Trotskij Latvisk SSRs flagg Jukums Vācietis Russisk SFSRs flagg Dimitrij N. Nadežnij |
| Styrker |
| Polens flagg 100 000+ Estlands flagg 80 000 | 160 000 |
| Tap |
| Estlands flagg 3600-400 døde, 14 000 sårede og 667 fanger. | Ukjent |

**Den sovjetiske vestoffensiven** i 1918–1919 var en del av Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk generelle forflyttning inn i områdene forlatt av de tyske styrkene etter deres lands nederlag i første verdenskrig. Den sovjetiske vestoffensiven mot Republikken Estland under den estiske uavhengighetskrigen endte med at Estlands grenser stagnerte. Bolsjevikenes nye vestarmés offensiv i Wisłas retning, hadde som mål å opprette sovjetregjeringer i Hviterussland, Ukraina og Polen og å komme seg så langt vest som mulig og muligens frem til den tyske novemberrevolusjonen. Offensiven førte til flere motoffensiver som: den estiske Pskov-offensiven, Den hvite armés offensiver mot Petrograd og den polsk-sovjetiske krig. Offensiven kan totalt sett sees som en del av eller åsak til: Den russiske borgerkrigen, den polsk-sovjetiske krig, den estiske uavhengighetskrigen, den latviske uavhengighetskrigen, den litauisk-sovjetiske krig, og den ukrainske uavhengighetskrigen.
**København–Køge–Ringsted-banen** er en høyhastighetsjernbane på strekningen København–Köge–Ringsted på Sjælland i Danmark. Den ble åpnet for trafikk mai 2019.

Banen har dobbeltspor, og er bygd for en maksimalhastighet på 250 km/h. DEt har imidlertid vært komplikasjoner med signalsystemet ERTMS som banen skulle ha, fremfor alt var det ikke mulig å installere systemet i eldre motorvogner. Følgen var at det forholdsvis sent ble besluttet å beholde det gamle ATC-systemet med max 180 km/t flere år fremover.

Bakgrunn
--------

Vestbanen mellom København og Ringsted er en flaskehals på det danske jernbanenettet, og den nye banen skulle heve kapasiteten, redusere reisetiden og redusere risikoen for forsinkelser. Den politiske beslutningen om å bygge banen ble tatt i oktober 2009 og byggestartsseremonien var 6 september 2012. Banen ble åpnet for passasjertrafikk 31 mai 2019.

Stasjoner
---------

Stasjonen Køge Nord ligger langs banen i 200 meter avstand fra S-togstasjonen med samme navn på Køge Bugt-banen, denne ble bygd samtidig. Ringsted og Københavns stasjoner tjener har funksjon som banens endepunkter. Høyhastighetsstrekningen går mellom Ringsted og Ny Ellebjerg.

Linjekart
---------


|  |
| --- |
| Tegnforklaring |
|  |
|  |  | fra Østerport |
|  |  | København H  |
|  |  | mot Malmö C |
|  |  |  |
|  |  | overgang til Køge Bugt-banen |
|  | 4,6 | Ny Ellebjerg overgang til metro (under anlegg) |
|  |  | overgang til Ringbanen |
|  |  | Godsforbindelsesbanen |
|  |  | Kulbanetunnel (700 m) |
|  |  | Hvidovre Tunnel (570 m) |
|  | 9,1 | Avedøre Havnevej |
|  |  |  Holbækmotorvejen |
|  |  |  Motorring 3 |
|  |  |  Søndre Ringvej |
|  |  |  Motorring 4 |
|  | 21,7 | Kildebrønde |
|  |  |  Roskildevej |
|  | 32,8 | Jersie Fjern |
|  | 35,5 | Køge Nord  |
|  |  | Køge Bugt-banen til Køge |
|  |  | Lille Syd fra Roskilde mot Køge |
|  | 39,6 | Lellinge |
|  | 46,1 | Bjæverskov |
|  |  | Vestbanen fra Roskilde |
|  |  |  Vestmotorvejen |
|  |  |  Østre Ringvej |
|  | 63,9 | Ringsted  |
|  |  | Sydbanen mot Rødby Færge |
|  |  | Vestbanen mot Odense |

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. mars 2020. Besøkt 8. mai 2020.
2. 1 2 3  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. mai 2020. Besøkt 8. mai 2020.
*Kølabonn kan også henvise til Kolbotn.*
En **kølabonn** er restene etter en gammel kullmile. 

Det er en flat slette i skogen med en diameter på 8 – 20 meter, omkranset av en jordvoll. Vollen er rester etter materialet som dekket mila. Det flate området er gjerne nærmest vegetasjonsfritt og marken er svart av kullrestene. I nærheten kan det finnes rester etter bygningen som vaktmannskaper til mila benyttet (kullbrennerkoia). De fleste kølabonnene er fra perioden 1600 – 1900.

Stedsnavn
---------

Flere stedsnavn har tilknytning til slike steder, f.eks. «Persbonn», «Ståvibonn», «Hansinebonn» og «Grønnebonn» i Bærum kommune. Serveringsstedet «Mikkelsbonn» har fått navn etter Mikkels kølabonn, som ligger like i nærheten. «Den grønne bånn» i Bærumsmarka ligger i sti- og løypekrysset nord for Østernvann. Kulturminnet er skiltet av Bærumsmarkas venner.

Fornminner
----------

Alle kølabonner er kulturminner som gir dagens mennesker kunnskap om virksomheter i eldre tid. Kølabonner fra før 1537 er automatisk fredede fornminner.

Se også
-------

* Kullmile
* Jernvinne
* Kullgrop

Kilder
------

* Kølabonn - fra Bærum kommune[*død lenke*]
Qaqortoq kommune
**Igalikup Kangerlua** (**Igalikofjorden** eller **Einarsfjorden**) er en fjord i Qaqortoq kommune på sydvestkysten av Grønland. Den ligger på grensen til Narsaq kommune.

Fjorden er 65 km lang. 

Navnet Einarsfjord skal fjorden ifølge Eirik Raudes saga ha fått av Eirik Raudes menn; sagaen forteller at de tok hvert sitt område og hver sin fjord, og oppkalte disse områdene etter seg:

*«De menn som drog ut sammen med Eirik og tok land på Grønland var; Herjolv som tok Herjolvsfjord, han bodde på Herjolvsnes; Kjetil tok Kjetilsfjord, Ravn Ravnsfjord, Sølve Sølvedal, Helge Torbrandsson Alptafjord, Torbjørn Glori Siglufjord, Einar Einarsfjord, Havgrim Havgrimsfjord og Vatnevervet, Arnlaug Arnlaugsfjord; noen seilte til Vestre-bygden.»*

Referanser
----------

1. ↑  «Eirik Raudes saga». Anne Holtsmark. Arkivert fra originalen 9. mai 2008. Besøkt 25.07.2008.

Kilder
------

* *Gazetteer of Greenland* – Per Ivar Haug, UBiT (Universitetsbiblioteket i Trondheim), august 2005, ISBN 82-7113-114-1
Yinxu: Utgravnings- og museumsområde
Del av Fu Hao-graven
**Yinxu** (kinesisk: 殷墟; pinyin: *Yīnxū* = «Yin-ruinene») antas å være restene etter den siste hovedstaden under Shang-dynastiet i Kina, den periode som også kalles Yin-dynastiet. Beliggenheten er nord i provinsen Henan, i landsbyen Xiaotun i distriktet Yindu nær den moderne byen Anyang.

Her er en modell av en hovedhall, en imitasjon av et keiserpalass, og en replika av gravkammeret til general Fu Hao. 

Funnene av mange store graver bekrefter at Yin var Shang-dynastiets åndelige og kulturelle senter. Noen av gravene var mer enn 20 meter dype. En av de mest bemerkelsesfulle graver var for Fu Hao (død ca. 1250 f.Kr.), hustru til den 21. Shang-herskeren, Wu Ding. Hun var den første kvinnelige general i kinesisk historie. Denne graven var, i motsetning til alle de andre, ikke vært utsatt for gravplyndring. Den hadde seks hundeskjeletter og minst 16 menneskeskjeletter ved siden av Fu Faos eget, mer enn 440 bronsegjenstander, nesten 600 utskjæringer av jade, stein eller bein, og rundt 7 000 pengeskjell. 

Det ble også funnet mange orakelbein i Yinxu, særlig i utgravningsfelt nr. 127, der 17 096 orakelinskripsjoner ble funnet.

Yinxu kom med på UNESCOs leste over verdensarven i 2006.

Eksterne lenker
---------------

* UNESCOs beskrivelse av Yinxuutgravingene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC **·** GeoNames
 |
Jublende revolusjonære etter gatekampene 19. mars 1848 i Berlin. Den stortyske bevegelsens farver var sort-rød-gull, og symboliserte en liberal og demokratisk nasjonalisme.
**Den stortyske løsning** (*Großdeutsche Lösung*) eller **stortysk** er betegnelsen på én av to politiske strømninger på 1800-tallet, som hadde som mål å danne en tysk nasjonalstat bestående av alle medlemmene i Det tyske forbund. Denne bevegelsen stod i motsetning til den lilletyske løsning, som hadde som mål å danne en nasjonalstat uten Østerrike, og dermed under prøyssisk ledelse.

Det tyske forbund (1815–1866) som modell for den stortyske løsning

Marsrevolusjonen i 1848
-----------------------

Den stortyske bevegelsen hadde størst støtte i de sydtyske statene (Baden, Württemberg, Bayern, Østerrike), og dens tilhengere var stort sett politisk liberale eller nasjonalliberale. 

Den liberale politikeren Eduard von Simson skapte begrepet «stortysk».
Under marsrevolusjonen i 1848 gikk tilhengerne inn for en tysk nasjonalstat som omfattet alle tyskspråklige områder i Det tyske forbund og av historiske og kulturelle grunner dessuten det delvis tyskspråklige Bøhmen og de østerrikske provinsene Krain og Küstenland ved Adriaterhavet. Dette ville imidlertid bare være mulig gjennom en deling av Østerrike-Ungarn.

Begrepet «stortysk» ble første gang brukt av presidenten for nasjonalforsamlingen i Frankfurt i 1848, Eduard von Simson. Den stortyske bevegelsens farver har tradisjonelt vært sort-rød-gull.

Keiserriket 1871-1918
---------------------

Da Tyskland ble samlet som nasjonalstat i 1871 ble den lilletyske løsning valgt. I Østerrike og sydtyske stater fortsatte likevel den stortyske løsningen å ha oppslutning i brede lag av folket.

Etter den første verdenskrig, Anschluss
---------------------------------------

Kart over Hitler-Tysklands *Grossdeutsches Reich* i juli 1944.
Etter første verdenskrig krevde det østerrikske parlamentet at de tyskkulturelle områdene i Østerrike-Ungarn skulle forenes med Det tyske rike, og da seierherrene nektet dem dette, tok den østerrikske republikken navnet *Republikken Tysk Østerrike*, noe som de senere også ble tvunget til å endre. 

Da Østerrike likevel under *Anschluss* ble innlemmet i det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1938, ble det fra nazistenes side argumentert med at de hadde skapt en stortysk løsning.

Referanser
----------

1. ↑  Arnulf Scriba (2015). «Revolution 1848». Deutsches Historisches Museum, Berlin.

Se også
-------

* Det tyske forbund
* Folketyskere
* Panzergrenadier-Division Grossdeutschland

Portal: Tyskland
**Sidsel Helene Paaske** (født 8. juli 1937 i Oslo, død 15. september 1980 i Oslo) var en norsk kunstner.

Sidsel Paaske var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.Hun startet på Statens håndverks- og industriskole i 1956, men måtte slutte etter et halvt år på grunn av at hun var blitt gravid. Paaske fullførte siden en utdannelse som formingslærer, selv om hun mente at tekstil ikke passet henne.

Paaske startet med å lage tekstilkunst, men utviklet seg raskt og jobbet i løpet av sin karriere med tegning, maling, grafikk, emaljekunst, musikk, smykkekunst, og til og med poesi. Gjennom sin deltakelse i både Gruppe Gullfisken og Skippergata-Miljøet ble hun en sentral person i Oslos kunstmiljø i perioden 1965-1980, og hadde sin debututstilling ved Unger Kunstneres Samfund i januar 1966, til god kritikk. Hun ble senere viseformann i organisasjonen. Fra 1978 til 1980 var hun redaktør for Billedkunstneren, og i 1979 kom hun ut med poesiboken *indigo.* Hun illustrerte i tillegg diktsamlingen *Hekt* av Jan Erik Vold som kom ut i 1966.

|  |
| --- |
| Jeg er fantastisk glad i å eksprimentere. Det er det viktigste for meg. Jeg ønsker ikke perfeksjon i arbeidene mine
– Sidsel Paaske i Arbeiderbladet (05.01.1966) |

I løpet av sin korte karriere rakk hun å ha over ti soloutstillinger og deltok i mange gruppeutstillinger. Hun sang med Don Cherry, var fagpolitiskt aktiv og gjorde audiovisuelle samarbeidsprosjekter med blant andre Arne Nordheim og Jan Garbarek. I 1966 laget hun skulpturen *Brent fyrstikk* som er blitt beskrevet som Norges første popkunstverk. Det er spekulert i at den amerikanske popkunstens far, Claes Oldenburg, sin *Extinguished Match*, en av de viktige objektene i moderne kunsthistorie, er inspirert av hennes kunstverk.

Sidsel Paaske døde av hjernesvulst i en alder av 43 år.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00322647[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sidsel\_Paaske, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 32353d58-ada6-44d5-aebe-d54611dcd4ee, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Stavanger Aftenblad: «To utstillinger i Stavanger», 18. februar 1966 s.3.
5. 1 2 3 4  «Alt for god til å bli glemt». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 28. oktober 2020.
6. ↑  Horn, Siri (27.05.1974). «Kvinnesaken har hjulpet meg moralsk: Man må finne seg selv – ALENE». *VG*. s. 15.
7. ↑  «For god til å bli glemt». *Nasjonalmuseet*. Besøkt 28. oktober 2020.
8. 1 2 3 4 5  «Like før. Sidsel Paaske (1937–1980)». *Nasjonalmuseet*. Besøkt 28. oktober 2020.
9. ↑  «Sidsel Paaske». *Aftenposten*. 20.09.1980. s. 19.
10. ↑  «Sidsel Paaske». *Dagbladet*. 05.01.1966. s. 12.
11. ↑  «Yngvil Teigen ny formann i UKS». *Aftenposten*. 23.02.1968. s. 5.
12. ↑  Paaske, Sidsel (1979). *Indigo*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203101038.
13. ↑  *Hekt*. Oslo: Gyldendal. 2016. ISBN 9788205500068.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Den svarte pyramide**, også kalt *Amenemhet er mektig* (*Amenemhet is Mighty*) er en pyramide i Dahshur i Egypt, cirka 40 kilometer sør for det sentrale Kairo. Den var opprinnelig 75 meter høy, bygd i leirstein og dekket av kalkstein. Nå gjenstår bare ruiner av leirsteinene, noe som gjør at pyramiden fremstår som svart silhuett mot himmelen.

Det var farao Amenemhat III som under Egypts tolvte dynasti, omkring 1991–1783 f.Kr, lot bygge pyramiden i nærheten av Den røde pyramide og Den hvite pyramide.

Referanser
----------

1. ↑  «The Pyramid of Amenemhat III». *www.ancient-egypt.org*. Besøkt 1. desember 2012.
2. ↑  Dunn, Jimmy. «The Pyramid of Amenemhet III at Dahshur». *www.touregypt.net* **(engelska)**. Besøkt 1. desember 2012.

Bilder
------

* Den svarte pyramide, foto fra 1895.Den svarte pyramide, foto fra 1895.
* PyramidenPyramiden
* Pyramiden fra avstandPyramiden fra avstand

Eksterne lenker
---------------

* (en) Black Pyramid of Amenemhat III – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
|  Revolusjonskrigene og Napoleonskrigene  1792–1815 |
| --- |
|  1. koalisjon  2. koalisjon  3. koalisjon  Pommerske krig  4. koalisjon Russisk-tyrkiske KanonbåtkrigenFinskekrigen  Sverige-Norge (1) Halvøyskrigen  5. koalisjon Invasjonen av Russland6. koalisjonSverige-Norge (2)7. koalisjon |

**Den svensk-franske krigen** (også kalt «den tyske krigen», siden den ble ført på tysk område, eller «den pommerske krigen» siden den utspilte seg i svensk Pommern) var en krig mellom Sverige og Frankrike i årene 1805–1810. Sverige under kong Gustav IV Adolf allierte seg med Storbritannia og ble med i den tredje og den fjerde koalisjonen, men mislyktes. Selve krigshandlingene sluttet imidlertid allerede i 1807. 

Etter tapet av Finland i finskekrigen mot Russland (1808–1809) ble Sverige i Parisavtalen fra 1810 tvunget til å slutte seg til kontinentalblokaden rettet mot dets tidligere allierte Storbritannia.

Eksterne lenker
---------------

Beleiringen av Stralsund (fransk)

Gustav IV Adolfs krig mot Napoleon 1805-1810 (svensk)
**Sidsel Huvestad** (født 8. juli 1952 i Skoger i Drammen kommune) er en norsk billedkunstner, bosatt på Tromøy i Arendal kommune.

Huvestad er utdannet ved Einar Granum Kunstfagskole (1971-1972), Statens håndverks- og kunstindustriskole (1972-196) og Statens kunstakademi (1976-1981). I 1983 deltok hun på Sørlandsutstillingen, senere Østlandsutstillingen og UKS’ vårutstilling. Hun mottok Agderrådet likestillingspris for prosjektet «Silkeveien» i Arendal (1993), og er innkjøpt av Norsk Kulturråd (1981), Kristiansand kommune (1981) og Statens kunstakademi (1977).

Hun har vært engasjert i ulike kunstprosjekt og undervist ved barnekunstskolen og som lektor ved Sam Eyde videregående skole i Arendal. Hun var med på å starte Norsk kulturskoleforum i Arendal. I 1984 var Sidsel Huvestad medredaktør og illustratør av boka *54 viser og stev fra Øst-Telemark*.

Referanser
----------

1. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, Aschehoug forlag (1991), s. 228

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Sidsel Pihl Haugen** (født 11. juli 1935 i Larvik, død 25. februar 2020 i Bergen) var en norsk arkitekt og etnolog.

Hun ble utdannet sivilarkitekt på Norges tekniske høgskole i 1959. Hun hadde egen praksis og var ansatt hos arkitekt Peter Helland-Hansen, ved arkitekt Øivind Maurseths kontor, i VIAK og i Vestnorsk Plangruppe – Norconsult Bergen.

I 1995 tok hun hovedfag i etnologi på Universitetet i Bergen. Hun skrev om barn og demokrati i oppgaven *Barn som medborgere. Visjon og virkelighet*.

Sidsel Pihl Haugen var Venstre-politiker i Bergen kommune. Hun satt i Bergen bystyre fra 1975 til 1991, som gruppeleder i to perioder. Hun var kommunalråd for Venstre i Bergen kommune fra 1986–1988 med ansvarsområde «Personal og administrasjon». Tidlig på 1990-tallet fikk hun vedtatt at bystyret skulle bevilge to millioner kroner til en kollektivutredning, som også skulle omfatte bybane. Dette var starten på Bybanen i Bergen.

Pihl Haugen vokste opp på Langestrand i Larvik og foreldrene het Ingrid Kjeldsberg Pihl og Sigurd Pihl. Hun fikk fire barn med sivilingeniør Gunnar Johannes Haugen (født 1930 i Bergen).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Bergens Tidende, Jacob Irgens, «Sidsel var en varm og sterk person», verkets språk bokmål, tilgangsstatus betalingsmur, utgitt 28. februar 2020, besøkt 28. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ola Henning Målsnes (20. august 2005). «Milliardskål for Bergen». *Bergensavisen*. Besøkt 28. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* «Mormora til bybanen er 70», *Bergens Tidende* 12. juli 2005
* digitalarkivet.arkivverket.no[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Peter Oluf Brøndsted Treschow** (født 1843 i Larvik, død 1881) var godseier og kammerherre.

Familie
-------

Han ble født i Larvik som den andre sønnen til Michael Treschow og Frederikke Koës Brøndsted. Michael Treschow var eier av Fritzøe Verk, som inkluderte Norges daværende største jernverk samt veldige skogseiendommer. Foruten Fritzøe kom Michael Treschow til å eie Karsholm i Skåne, Sannarp i Halland, Lyngebaeksgaard på Sjælland samt det Treschowska palatset i København.

### Ekteskap

Peter O. B. Treschow giftet seg i 1871 med Sophie Johanna Gripenstedt fra Nynäs slott i Sörmland. I 1873 flyttet de till Sverige der han for sin farsarv kjøpte Tidö slott med Askö i Västmanland. Treschow ble svensk kammerherre og døde allerede i 1881. Enken solgte da Tidö til familjen von Schinke og i stedet kjøpte hun Målhammar utenfor Enköping. Målhammar var i slekten Treschows besittelse til det ble solgt i 2011.

### Barn

Den eldste sønnen, August Treschow, overtok Målhammar, mens den yngre sønnen Fritz Michael Treschow (1879-1971) etterfulgte sin barnløse onkel Frederik «Fritz» Wilhelm Treschow (1841-1903) som besitter av Fritzøehus med eiendommer i Norge. Foruten sønnene hadde Peter O. B. Treschow to døtre: Ewa (gift med oberst Fredrik Löwenborg) og Palaemona (gift med friherre Johan Mannerheim till Grensholm). 

### Bror og brorsønn

Peter O. B. Treschows yngre bror Michael Aagard Treschow flyttet også han til Sverige i1874. Han bosatte seg på Sannarp i Halland som faren Michael hadde kjøpt et par år tidligere. Sønnen Niels Treschow økte jordinnehavet gjennom å 1907 kjøpe det nærliggende godset Hjuleberg i 1907. Disse gårdene var i 2014 fremdeles i familien Treschows eie.

Referanser
----------

1. ↑   Sveriges befolkning 1880: Treschow, Peter Olof

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
***Suomenmaa*** er et organ for partiet Centern i Finland. Partiavisen utgis fire dager i uken fra tirsdag til fredag. Den ble etablert i 1908 som *Maakansa* i Viborg for å støtte Agrarförbundet. Seinere flyttet redaktørene avisen fra Viborg til Helsingfors og Uleåborg. Da Agrarförbundet forandret navn til Centern i 1965 under ledelse av Johannes Virolainen skiftet også Maakansa sitt navn.

Det offisielle opplaget for Suomenmaa var 10 077. I januar 2010 ble et nytt månedlig blad, Sentteri, som leveres til abonnentene utgitt for første gang. Det distribueres i et opplag på 60 000. Suomenmaa ble også utgitt fem ganger i uken ved den nordlige Bottenviken til slutten av 2009.

Sjefredaktør er Mikko Rämö.[]

I tillegg til Suomenmaan, publiserer utgiveren Joutsen Media: Oulu, Koillissanomat (1986-), Iijokiseutu, Rantalakeus (1976-) og gjennom Kolmiokirja (1981-) magasinet Regina og mange kryssordmagasiner.

Redaktører
----------

* Juha Määttä 2011
* Pekka Perttula 2010
* Pirkko Wilen 2010, fungerende
* Timo Laaninen
* Juho Mauno 1999-2008
* Samuli Pohjamo
* 
* Otto Karhi 1908-?

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Historia - Joutsenmedia Arkivert 23. mars 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Levikintarkastus 74/-23/3

Eksterne lenker
---------------

* Suomenmaa

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN **·** ISSN **·** ISSN
 |
Utsikt fra Norrbro vestover mot Mälaren
**Norrström** er ei kort elv i Stockholm og det primære utløpet fra Mälaren til Østersjøen og den vannveien som ga opphav til grunnleggelsen av Stockholm.

Norrström begynner i Riddarfjärden ved Strömsborg, hvor Vasabron nå strekker seg. Ved Helgeandsholmen deler Norrström seg i to grener som har hver sin barriere for å regulere vannføringen. I den sørlige grenen, Stallkanalen, holdes vannet tilbake, og mesteparten av vannføringen går via den nordre grenen, som ved Norrbro danner små stryk. Etter Helgeandsholmen og strykene ved Norrbro går Norrström over i et bredere og roligere løp. Her begynner Strömmen som strekker seg en bit videre ut i Saltsjön. Norrström slutter ved Strömbron. 

Norrström har gitt navn til nedbørfeltet som dannes av Mälaren og Hjälmaren med tilhørende vassdrag. Nedbørfeltet er på 22 650 km². Regnet etter middelvannføringen på 160 m³/s er Norrström Sveriges tiende største elv. Blant de største tilløpselvene til Mälaren er Eskilstunaån, Arbogaån, Kolbäcksån og Fyrisån.

I Norrström fanges hundrevis av laks og sjøørret hvert år og sportfiskere er et vanlig syn. I år 2000 ble det tatt en laks her som veide nesten 22 kg. Det finns over 30 ulike fiskeslag i Norrström, noe som gjør den til det artrikeste fiskeområdet i Stockholmsregionen. Siden 1970-tallet har det vært drevet en aktiv fiskeforvaltning, og laks og sjøørret er blitt satt ut.

Se også
-------

* Söderström
* Strömmen
* Stadsholmen
* Helgeandsholmen
* Stockholms historie
* Norrbro
* Stockholms ström

Referanser
----------

1. ↑  «Län og hovudavrinningsområden i Sverige» (PDF). SMHI. november 2002. Arkivert fra originalen (PDF) 28. september 2018. Besøkt 14. september 2018.
2. ↑  *Samarbete för bättre vatten*, Vattenmyndigheten Norra Östersjön, (2008)[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Tre norske F-35 fotografert 29. mai 2023 fra et amerikansk tankfly under Arctic Challenge Exercise 2023.
*Gerald R. Ford* utenfor Naval Station Newport i delstaten Rhode Island den 8. april 2017.
**Arctic Challenge Exercise (ACE)** er en militær luftøvelse i Norge, Sverige og Finland som arrangeres annethvert år.

### Historie

Øvelsen har bakgrunn i et nordisk samarbeid som startet i 2008 og da kaltes *Cross-Border Training*. Siden 2013 har øvelsen vært en større, flernasjonell øvelse og har siden dengang blitt arrangert annethvert år.

Øvelsen er ikke en NATO-øvelse men er en del av det nordiske samarbeidet.

### ACE 2023

Fra 29. mai til 9. juni 2023 involverte 3000 soldater, og 150 fly fra 14 nasjoner: Foruten de tre vestslandene var det med styrker fra Nederland, Belgia, Storbritannia, Italia, Canada, Frankrike, Tyskland, Sveits, Danmark, Tsjekkia og USA. Den ble ledet av oberst Henrik Elo fra Finland. Øvelsen brukte basene Ørland flystasjon, Luleå Kallax flybase(hjem til Norrbottens flygflottilj), Rovaniemi lufthavn og Tampere-Pirkkala lufthavn. Scenariet inkluderte rask utplassering, aktualisert av den russiske invasjonen av Ukraina i 2022.

F-35 jagerfly fra Norge var engasjert, og blant annet fem Mirage 2000D, fem Mirage 2000-5, et E-3F radarfly fra fransk luftforsvar og seks Rafales fra den franske Marine nationale og tyske Eurofightere ut fra Rovaniemi. Britiske Eurofighter Typhoons opererte fra Luleå, og NATO AWACS fra Ørland. USA sendte *493rd Fighter Squadron*, *492nd Fighter Squadron*, og Boeing KC-135 Stratotankers for å forsyne 48th Fighter Wing.

Også det amerikanske hangarskipet USS «Gerald R. Ford» med mange fly var deltagende.

I sammenheng med spenningene i Europa ble øvelsen etterfulgt av Air Defender 2023, tre dager senere i Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Arctic Challenge Exercise». Forsvaret.no. 24. mai 2022. Besøkt 29. mai 2023.
2. ↑  «Arctic Challenge Exercise 2023» **(svensk)**. Svenska Försvarsmakten. 17. mai 2023. Besøkt 29. mai 2023.
3. ↑  sur ilmavoimat.fi
4. ↑   sur forsvarsmakten.se
5. ↑  sur les avionslegendaires.net
6. ↑  sur forsvaret.no
7. ↑  sur fi.ambafrance.org
8. ↑  sur ac.nato.int
9. ↑  sur usafe.af.mil
10. ↑  «Verdens største hangarskip USS Gerald R Ford forlater Oslo». TU.no. 29. mai 2023. Besøkt 29. mai 2023.
11. ↑  sur Ouest-france.fr

Se også
-------

* NORDEFCO

Eksterne lenker
---------------

* Arctic Challenge Exercise - Forsvaret.no