recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Langrenn/skiskyting |
| Paralympics |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji | 12,5 km skiskyting |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji | 7,5 km skiskyting |
| Para-VM |
| Sølv | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Skiskyting, 3 km jaktstart |
| Bronse | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Langrenn, 10 km  |

**Azat Karatsurin** (russisk: Азат Динарович Карачурин; født 8. november 1995) er en russisk funksjonshemmet skiskyter og langrennsløper. Han konkurrerer i klassen LW5/7 for stående utøvere, og har en gullmedalje i skiskyting ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji som fremste internasjonale meritt. 

Han begynte med langrenn i 2008.

Karriere
--------

Karatsurin deltok ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, der han fikk han sølv på 3 km jaktstart i skiskyting. På 7,5 km skiskyting kom han på 4.-plass, og sprinten (1 km) kom han på 16.-plass. Han fikk sølv på 3 km jaktstart i langrenn, og han kom på 4.-plass på 7,5 km. Han stilte ikke til start på 20 km langrenn. 

Ved VM i 2013 fikk han 9.-plass på 12,5 km skiskyting som beste resultat. Han kom for øvrig på 11.-plass på 15 km og 13.-plass på 7,5 km skiskyting. Han stilte ikke til start på de to distansene han var påmeldt i langrenn. 

Han representerte Russland ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji, der han fikk to medaljer i skiskyting; han vant 12,5 km og fikk bronse på 7,5 km. I tillegg kom han på 4.-plass på 15 km. Han kom på 12.-plass på 10 km langrenn, og ble slått ut i semifinalen på langrennssprinten, der han endte på 10.-plass sammenlagt.

Utmerkelser
-----------

* Master of Sport of International Class (Russland)

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 28. mai 2014 hos Wayback Machine.
* Profil hos IPC Arkivert 27. mai 2014 hos Wayback Machine. (biografi og resultater)
En dizi stemt i d
**Dizi** (kinesisk: 笛子, pinyin: *dízi*) er en kinesisk tverrfløyte, eller membranfløyte, som også kalles bare for *di* (笛, *dí*), eller *hengdi* (横笛), «tverr-di», og kommer i flere varianter og størrelser. De aller fleste dizi er av bambus og utenfor Kina er instrumentet også kjent som «kinesisk bambusfløyte», selv om det også finnes flere andre slags kinesiske bambusfløyter. Dagens di er alltid laget av to deler, noe som letter rengjøring, oppbevaring og transport.

Dizi er med sin enkelhet og vakre tone antagelig det vanligste av de tradisjonelle kinesiske musikinstrumentene. Den er ikke bare et svært vanlig folkeinstrument, men anvendes flittig innen flere kinesiske operaformer og orkestre. De fleste dizi er stemt i d eller g og har et toneomfang på om lag to og en kvarts oktav. En profesjonell dizispiller har et helt sett med fløyter i forskjellige størrelser og kan slik dekke et meget stort tonefelt. Tradisjonelt delte man opp dizi i *qudi* (som benyttes innen quopera i Sørkina) og *bangdi* (som benyttes innen bangziopera i Nordkina), men i dag forekommer også modifiserte dizi med for eksempel ti eller tolv fingerhull, fremfor alt i orkestersammenheng.

Den vanligste formen av dizi har ni hull. Karakteristisk for denne fløytetypen er membranhull (膜孔, *mokong*). 

Dizi er ett instrument som i Kina går tilbake til forhistorisk tid (funn fra ca. 8.000 år før Kristus er gjort). Det unike membranhullet er et senere kinesisk tillegg.

Membranhullet, her dekket med en membran av løkhinne
Membranhullet dekkes av en meget tynn membran, *dimo* (笛膜), vanligvis en hinne av bambusens innerbark, som limes dit helst med ejiaovæske eller ellers med en væske basert på hvitløk. Å applisere membranen riktig er i seg selv en kunst. Korrekt ditsatt bidrar membranen med surrende nasale overtoner og gir også fløyten en høyere og sterkere tone. Membranens spenning kan justeres, og dens tørrhet kompenseres ved at man ånder på det gjennom eller på fløyten. Spillere som ikke har tilgang til bambushinner kan til nøds benytte hinner fra løk.

Dizi kan spilles på et meget enkelt vis, men avanserte musikaneter bruker en lang rekke puste- og fingerteknikker.

Xindi er en avlegger av dizi.

Litteratur
----------

Detalj fra et 1100-tallsmaleri med to *dizi*-spillere, tre *guan*(obo)-spillere og *paiban* (treklappe).
* Frederick Lau: «Instruments: Dizi and Xiao», i: Robert Provine (utg.): *Garland Encyclopedia of World Music.* Volume 7: *East Asia: China, Japan, and Korea Europe*. Routledge, New York/London 2000, s. 183–186
* Frederick Lau: «Forever Red: The Invention of Solo dizi Music in Post-1949 China», i: *British Journal of Ethnomusicology,* Vol. 5, 1996, s. 113–131

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Inger Beate Larsen** (født 15. september 1954 i Oslo) er professor og forsker ved Universitetet i Agder, Institutt for psykososial helse. 

Doktorgrad fra samfunnsmedisinsk fakultet, Universitetet i Bergen på avhandlingen "Det sitter i veggene. Materialitet og mennesker i distriktspsykiatriske sentra". Dette arbeidet omhandler sammenhengen mellom arkitektur og helse, med særlig vekt på hvordan tidligere tiders stedsbruk påvirker dagens behandlingspraksis, blant annet gjennom å undersøke tidligere tuberkuloseinstitusjoner som nå er i bruk som psykiatriske behandlingsinstitusjoner. Larsen har vært styreleder i Stiftelsen til fremme av ytringsfriheten i psykisk helsevern, som deler ut Prisen til fremme av ytringsfriheten innen psykisk helsevern, og forfatter av en rekke artikler og arbeider innenfor psykisk helsearbeid og psykiatrihistorie.

Eksterne lenker
---------------

* For fullstendig publikasjonsliste, se Larsens hjemmeside Genius Loci

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
*Se også: Lade (NTNU)*

Lade gård
Ladestien
City Lade
**Lade** (gammelnorsk: *Hlaðir*, ladested) er en liten bydel på Ladehalvøya nordøst i Trondheim. Bydelen ligger ved Trondheimsfjorden og har flere av Trondheims få strender. Bydelen har 6 000 innbyggere.

På Lade ligger Ringve botaniske hage, Ringve Museum, Ringve videregående skole og Lade idrettsanlegg. Tidligere var også Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet representert på Lade, men det tidligere universitetsbygget er nå omgjort til leilighetskompleksene «Ladeporten», «Livet på Lade» og Håkon Magnusson borettslag (tidligere «Lade ungdomsboliger» og «Startbo Lade»).

Under andre verdenskrig hadde tyske *Luftwaffe* flyplass for jagerfly på Lade med hovedkvarter på Lade skole. Flyplassdriften fortsatte i sivile hender fram til 1965. Kun en enkelt hangar står igjen som minne fra denne epoken. Landingsstripen utgjør i dag veien Haakon VIIs gate.

Ladestien er en tursti som går langs stranda fra det gamle ladestedet under Ladehammeren til Rotvoll, Grilstad og Ranheimsfjæra. På Lade finner man kjøpesentrene City Lade, Lade Arena, samt en rekke interiørforretninger.

Lade gård og ladejarlene
------------------------

På hver sin haug i landskapet ved Lade allé ligger Lade gård, Ringve gård, Devle gård og Leangen (Nordre) gård. Fra hver av gårdene er det vid utsikt utover sjøen. Lade gård kan føre sin historie tilbake til den gang den var hovedsete for ladejarlen. Jarlene var egentlig overherre over Hålogaland, men i løpet av tidlig vikingtid ekspanderte de sørover og la under seg også Trøndelag. Videre utover spilte de en vesentlig rolle i rikssamlingsprosessen.

* Håkon Grjotgardsson
* Sigurd Håkonsson
* Håkon Sigurdsson
* Eirik Håkonsson
* Svein Håkonsson
* Håkon Eiriksson

Fjellrenseanlegg
----------------

Ladehammeren renseanlegg er et fjellrenseanlegg på Lade som renser avløpsvann fra 115 000 personer i østre deler av Trondheim by. Renset avløpsvann slippes ut på 42 meters dyp i Trondheimsfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Hans Olav Løkken: *1940: Luftwaffe inntar Trøndelag*
2. ↑  Ladestien

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lade (Trondheim) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «DigitaltMuseum: Søk: 'lade'».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Girolamo Dandini** (født 1509 i Cesena i Italia, død 4. desember 1559 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og ble Pavens første statssekretær.

Han ble tidlig sekretær for pave Paul III, og ble deretter biskop av Caserta (1545). Deretter ble han forflyttet til Imola, der han var biskop fra 1546 til 1552. Han ble sendt av paven til Frankrike som nuntius *ad interim*, for å motvirke spredningen av protestantisme der.[] Han ble senere generalkommissær for den pavelige hær.

Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III. Han ble kort tid etter utnevnt til statssekretær, en stilling oppfunnet som remedium for kardinalnepoten Innocenzo del Ciocchi del Monte som i pakt med mangeårig tradisjon ved det pavelige hoff egentlig skulle ha ansvaret for pavedømmets diplomatiske ærender.[]

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Girolamo Grimaldi (?-1541) \*bispeviet 1529
* Erkebiskop Martin de Portugal (?-1542) \*1533
* Erkebiskop Alfonso Oliva (?-1544) \*1535
* Biskop Girolamo Maccabei de Toscanella (?-1574) \*1543
* Kardinal *Girolamo Dandini* (1509-1559) \*1545

Referanser
----------

1. ↑   datos.bne.es, oppført som Girolamo, Cardenal Dandini, BNE-identifikator XX5234520, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  dandigi, lest 25. november 2021

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Finn Harald Andreassen** (født 1944) er en norsk journalist med lang fartstid i NRK og TV 2.

Andreassen startet yrkeskarrieren i forskjellige aviser og ukeblader. Han ble ansatt i NRK i 1978. Her var han programleder for aktualitetsprogrammer som blant annet *Studio A* og *Antenne Ti.* I 1991 begynte han i TV 2 og var sentral i oppbyggingen av kanalen. Her var han først nyhetsredaktør, deretter avanserte han til viseadministrerende direktør. I 2000 sa han opp sin stilling i TV 2 etter uenighet med kanalens nye sjef, Kåre Valebrokk, om kanalens profil. Han startet deretter opp web-kanalen Cee.tv sammen med Trygve Rønningen. I 2008 ble han ansatt som sjef for TV-kanalen Frikanalen. Han var president i Norges Golfforbund fra 2011 til 2015.

I 1989 utga han en bok om den tidligere narkotikadømte *Jonas Wold Flukten : på eventyr med Jonas Wold.* Han skrev boka sammen med de impliserte i boken, Jonas og politimannen Geir Bing. I 2004 utga han boka *Subjektivt kamera* der han blant annet hevdet at to tidligere kollegaer hadde drevet en kampanje for å hindre at han ble TV 2s nye toppsjef i 1999. I 2012 ga han ut romanen *Desertørene i nord*.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, side(r) 41, urn.nb.no, utgitt 25. april 2014, besøkt 27. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  TV2 Finn fikk sparken - Dagbladet 16. mai 2000
3. ↑  «Finn H. Andreassen slutter i TV 2». *www.vg.no*. 23. februar 2003. Besøkt 2. juli 2019.
4. ↑  «Ingen vil sende på ny kanal». *Aftenposten*. 13. juli 2008. Besøkt 26. januar 2016.
5. ↑  Finn H. Andreassen ny golfpresident[*død lenke*] - Norges Golfforbund 20. november 2011
6. ↑  Andreassen, Finn H. (1989). «Flukten: på eventyr med Jonas Wold». Tiden. Besøkt 2. juli 2019.
7. ↑  Molberg, Bård Ove (1. juni 2004). «Bittert oppgjør med TV 2-topper». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 27. juli 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Djamasp** (*Jāmāsp* eller *Zāmāsp*), var konge i Perserriket fra 496 til 498. Han tilhørte sasanidedynastiet og var sønn av Peroz I. Han var en yngre bror av kong Kavadh I og ble innsatt på tronen etter at broren ble avsatt i 496 (eller 497).

Lite vites om Djamasp og hans navn dukker bare opp i forbindelse med hans korte mellomstyre. Bysantinske beretninger om episoden nevner at Kavadh ble avsatt fordi han var fast bestemt på å spre en ny «religion» som preket refordeling av eiendom. Etter Kavadhs avsettelse og korte fengsling, ble Djamasp valgt som etterfølger etter broren.

Senere islamske kilder som Tabari og Dinawarinevner at Djamasp var en god og snill konge og at han reduserte skattene for å lette presset på bøndene og de fattige. Han var også en ekte tilhenger av zoroastrismen og det var forskjeller i det religiøse synet som kostet Kavadh tronen og friheten.

Kildene sier at Kavadh returnerte i spissen for en stor hær av heftalitter (de såkalte «hvite hunerne») i 498. Djamasp skal da ha gitt tronen tilbake til sin bror uten kamp.

Referanser
----------

1. 1 2  Encyclopædia Iranica

Kilder
------

* «Encyclopædia Iranica, *Jāmāsp i*». Besøkt 14.02.2019.

| * v
* d
* r
Sasanide-dynastiet |
| --- |
| Ardasjir I **·** Sjahpur I **·** Hormizd I **·** Bahram I **·** Bahram II **·** Bahram III **·** Nerseh **·** Hormizd II **·** Adur Narseh **·** Sjahpur II **·** Ardasjir II **·** Sjahpur III **·** Bahram IV **·** Yazdegird I **·** Bahram V **·** Yazdegird II **·** Hormizd III **·** Peroz I **·** Balash **·** Kavadh I **·** Djamasp **·** Khosrau I **·** Hormizd IV **·** Khosrau II **·** Bahram VI Chobin **·** Vistahm **·** Hormizd V **·** Kavadh II **·** Ardasjir III **·** Peroz II **·** Shahrbaraz **·** Boran **·** Hormizd VI **·** Yazdegird III |
Motoren til en Mini fra BMW. Ladeluftkjøleren er ringet inn med rødt.
En **ladeluftkjøler** (**intercooler**) er en luft-til-luft-radiator som benyttes på turboladede og kompressormatede forbrenningsmotorer for å øke effekten til motoren ved å kjøle ladeluften. Turboladere og kompressorer øker motorens ytelser ved å komprimere luften, og en bieffekt av dette er at luften varmes opp. Siden varm luft tar mer plass enn kald luft med samme trykk blir dermed den totale luftmengden som kan få plass i sylinderne mindre. Ved å kjøle ladeluften etter kompresjon kan mer luft få plass i sylinderne, og ytelsen økes.

En ladeluftkjøler må monteres slik at den får maksimal luftgjennomstrømning. De fleste biler, som Saab (unntatt 9-2X Aero, som er basert på Subaru Impreza), Mitsubishi Lancer Evolution, Volkswagen og Audi benytter seg av frontmonterte ladeluftkjølere, montert vertikalt bak støtfangeren foran. Biler som Subaru Impreza WRX benytter seg av en toppmontert ladeluftkjøler, som er montert horisontalt over motoren og benytter seg av et luftinntak på panseret for å tvinge luft ned til ladeluftkjøleren.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Johannes Olsen Jordell** (født 24. juni 1879 i Arendal, død 23. august 1958) var en norsk idrettsutøver og idrettsleder. Han representerte Kristiania Idrettsforening og tok i 1908 initiativet til å stifte Oslo Friidrettskrets. I 1910–1911 og 1917 var han formann i Oslo Fotballkrets, og i 1914–15 var han president i Norges Fotballforbund. I Sommer-OL i 1912 deltok han i to øvelser i skyting, med 35.-plass i 50 meter rifle som beste resultat. J.O. Jordell var dommer i bandy, fotball og kunstløp og var instruktør i rifle- og leirdueskyting.

J. O. Jordell drev fabrikk med produksjon av sportsutstyr i Oslo. Han konstruerte en egen skibinding og laget skismøring.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo Frl-Idrettskrets kan idag feire sitt 25-års Jubileum». *Aftenposten*. 24. april 1933.
2. 1 2  «Dødsfall». *Aftenposten*. 26. august 1958.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johannes Jordell – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Johannes Jordell – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
***Anchytarsus*** er en slekt av biller der de fleste, men ikke alle, artene har karakteristiske kamformede antenner. De fleste artene lever i eller ved ferskvann, men noen er landlevende og beiter på mikroskopiske sopper.

Utseende
--------

Små til middelsstore (gjerne ca. 6 millimeter), avlange biller, oversiden hårete. De fleste av artene har kamformede antenner hos hannene, trådformede hos hunnene. **Hodet** er nokså lite, fasettøynene er utstående med fine fasetter, uten hår. Antennene er lange, 11-leddete, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Hos hannene har vanligvis hvert ledd en leddet sideutvekst (hos andre biller er det vanligvis ikke noe ledd mellom antenneleddet og utveksten). **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske kort, bredere enn langt, omtrent trekantet i omriss sett ovenfra. Scutellum er hjerteformet med et hakk i fremkanten, noen tenner på bakkanten av pronotum griper inn i dette hakket. **Dekkvingene** har ofte et påfallende fargemønster. **Larvene** er sylindriske og hårete. De artene som lever i vann har ofte ulike slags åndetilpasninger (analgjeller, nakkroppen trukket ut til ånderør).

Levevis
-------

Arter i denne slekten kan finnes i kalde, klare bekker.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord, Mellom- og Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

I tillegg til de formelt beskrevne artene er det funnet ved DNA-strekkoding tallrike, hittil ubeskrevne arter. Slekten ble først beskrevet uten at det ble plassert noen arter i den - dette er ikke lov i dag, men var akseptert i 1843.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **kamfølerbiller**, **Ptilodactylidae** Laporte de Castelnau, 1836
				+ Underfamilien Anchytarsinae
					- Slekten ***Anchytarsus*** Guérin-Méneville, 1843
						* *Anchytarsus bicolor* (Melsheimer, 1845)
						* *Anchytarsus folliculipalpus* Stribling, 1986
						* *Anchytarsus palpalis* (Champion, 1897)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  James Stribling (1986) Revision of *Anchytarsus* (Coleoptera: Dryopoidea) and a Key to the New World Genera of Ptilodactylidae. *Annals of the Entomological Society of America* 79(1):219-234.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anchytarsus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Anchytarsus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Anchytarsus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Anchytarsus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**60. sørlige breddesirkel** er en breddegrad som ligger 60 grader sør for ekvator. Det ligger ingen landormåder langs sirkelen og den krysser intet annet enn hav. De nærmeste landområder er Coronationøya (Melson Rocks eller Governorøyene) i Sør-Orknøyene, som ligger rundt 54 kilometer sør for sirkelen, og Cookøya i Sør-Sandwichøyene, som ligger rundt 57 km nord for sirkelen.

Sirkelen markerer den nordlige grensen til Sørishavet (noen organisasjoner og land, blant andre Australia, har andre definisjoner), likeledes Antarktistraktaten. Den markerer også den sørlige grensen til den kjernevåpenfrie sonen i Sør-Stillehavet og den kjernevåpenfrie sonen i Latin-Amerika.

Ved disse breddegradene er sola synlig i 18 timer og 52 minutter ved sommersolhverv og 5 timer, 52 minutter ved vintersolhverv. Den 21. desember er sola 53,83 grader opp på himmelen og den 21. juni 6,17 grader.

Breddegraden blir stundom kalt «Screaming 60's», de skrikende 60-gradene, på grunn av den kraftige vestavinden som ofte finnes her og som skaper bølger opp mot 15 meter. Vindstyrken kan gjerne nå over 40 m/s.

Verden rundt
------------

Fra nullmeridianen og østover, krysser den 60. sørlige breddegrad gjennom:

| Koordiantar | Land, territorier eller hav | Merknad |
| --- | --- | --- |
| 60°0′S 0°0′Ø 60°0′S 0°0′Ø﻿ | Grensen mellom Atlanterhavet / Sørishavet |
| 60°0′S 20°0′Ø 60°0′S 20°0′Ø﻿ | Grensen mellom Indiahavet / Sørishavet |
| 60°0′S 147°0′Ø
60°0′S 147°0′Ø﻿ | Grensen mellom Stillehavet / Sørishavet |
| 60°0′S 67°16′V 60°0′S 67°16′V﻿ | Grensen mellom Atlanterhavet / Sørishavet | Passerer gjennom Drakesundet mellom Sør-Amerika og Den antarktiske

halvøya og går nær den sørlige grensen til Scotiahavet |
**Ancoats** er en bydel i Manchester, England. Området grenser mot Northern Quarter i bykjernen i vest og sør, Beswick, Bradford og Clayton i øst og Miles Platting og Strangeways i nord.

Ancoats som opprinnelig var en del av Lancashire, ble den industrielle revolusjons vugge or har blitt kalt *verdens første industrielle forstad*. Fra slutten av 1700-tallet var Ancoats lenge et blomstrende industrielt distrikt. Området opplevde en akselrerende nedgang fra 1930-årene og avfolking i årene etter andre verdenskrig, spesielt under slumsaneringene i 1960-årene i Manchester.

Siden 1990-årene har Ancoats industrielle arv blitt anerkjent og nærheten til bykjernen har ført til betydelige investeringer og fornylese. Den søndre delen har blitt markedsført som *New Islington* av utbyggeren *Urban Splash*, mens nordenden har beholdt Ancoats-navnet.

Ancoats er ikke et eget folketellingsområde, og Office for National Statistics publiserer felles tall for Ancoats og Clayton, et område som grenser mot Ancoats i øst. Ved folketellingen i 2011 hadde Ancoats og Clayton en befolkning på 16 141. Av disse beskrev 76,9 % seg som hvite, 3,9 % som blandet, 7,9 % som asiatiske, 8,5 % som svarte, 1,0 % som arabiske og 0,8 % av annen etnisitet.

Referanser
----------

1. ↑  «Explore Manchester». Pevsner Architectural Guides. Arkivert fra originalen 18. april 2007. Besøkt 22. mai 2007.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 18. april 2007. Besøkt 12. februar 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)(engelsk)
2. 1 2  «Ancoats and Clayton Ward (as of 2011) Local Area Report». *Custom report - Nomis - Official Labour Market Statistics (www.nomisweb.co.uk)*. Office for National Statistics, U.K. 2011. Besøkt 12. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Chapel Hall
College Hall
**Gallaudet University** i Washington D.C. er verdens første universitet for studenter som er døve eller tunghørte, og er fortsatt det eneste hvor all utdanning og alle programmer er tilrettelagt for døve. Universitetet er offisielt tospråklig og bruker amerikansk tegnspråk (engelsk: *American Sign Language*) og engelsk i undervisningen. 

Universitetet ble grunnlagt 16. februar 1857 som *Columbia Institution for the Deaf and Dumb and the Blind* av USAs postminister Amos Kendall, og så oppkalt etter Thomas H. Gallaudet, som var pioner for det amerikanske utdannelsessystemet for døve. Kendall utnevnte den 20-årige sønnen av Thomas H. Gallaudet til skolens første direktør. Syv år etter fikk skolen status som høgskole (college) etter et forbundsvedtak undertegnet av president Abraham Lincoln, og fikk da navnet *Columbia Institution for the Instruction of the Deaf and Dumb*. Dette navnet ble endret til *Gallaudet College* i 1954. I 1986 opphøyde den amerikanske kongressen colleget til universitet, og det gir akademiske grader helt opp til doktorgradsnivå.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gallaudet University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Hold fast hva du har** er en salme av Jonas Dahl. Den ble først publisert i Luthersk Kirketidende i 1898 nr. 16. Siden kom den med i Landstads reviderte salmebok, hvor den stod på nr. 680.

Teksten
-------

1. Hold fast hva du har!  

Du fikk da som barn de til dåpen dig bar,  

En rett til Guds rike, en høiættet arv,  

med adgang til alt som kan tjene din tarv:  

Guds nåde og styrke og frihet og fred  

til solen går ned.  

  

2. Hold fast hvad du har!  

Du så mens som liten i hjemmet du var,  

de åpne Guds himler, hvor engler med fred  

og glede og renhet steg op og steg ned.  

Og Jesus oplukket sin favn imot dig  

og signet din vei.  

  

3. Hold fast hvad du har!  

Guds bud som en lykte din barnehånd bar,  

Og Guds evangeliums sol kastet skinn  

Så vakkert og varmt i ditt barnlige sinn,  

Og mørket som lokket med lystenes lek,  

For strålene vek.  

  

4. Hold fast hva du har!  

Bevar din samvittighet ærlig og klar,  

Fold hendene daglig enfoldig til bønn  

Din barnetro vedstå i lys og i lønn!  

Så mange gav gull og berømmelse hen  

Fikk den de igjen.  

  

5. Hold fast hva du har!  

Vær trofast mot hjemmet mot mor og mot far!  

Og se til din Frelser i stort og i smått,  

Så går det deg vel, og så får du det godt  

I ungdom og alder, og evig hos Gud!  

Hold fast og hold ut!

Innspillinger
-------------

Salmen er ikke spilt inn, men i NRKs arkiv finnes et opptak gjort i 1976 med en gruppe fra Oppsal skoles pikekor dirigert av Marit Tennfjord og med Johan Varen Ugland ved klaveret.

Referanser
----------

1. ↑  *Salmer til alle tider* 9. mai 2003
Psykologspesialist Katharine Cecilia Williams tok sin embetseksamen i psykologi (cand. Psychol.) ved psykologisk fakultet, Universitetet i Bergen i 2001. Hun skrev hovedoppgaven på data samlet inn under Militært lederskapsseminar for Sjøkrigsskolen («helvetesuke») på Mjølfjell. Kadettene gjennomførte en søk- og redningsaksjon under tidspress og under søvndeprivasjon. Studien viste at mangel på søvn over flere døgn ikke påvirket kadettenes beslutningstakingsevne i vesentlig grad. Hypotesen som ble utledet, var at kadettene var godt trente og kunne dra veksler på dette i en presset situasjon. Hovedoppgavens tittel: Time Pressure and Decision Making – testing an inventory on hypervigilant decision making in a simulated search and rescue operation

I studietiden lærte hun seg tegnspråk og de første årene som psykolog arbeidet hun som behandlende psykolog ved poliklinikken for døve på Gaustad sykehus. 

I 2007 ble hun godkjent psykologspesialist og har blant annet arbeidet i mange år ved Nasjonalt behandlingstjeneste for hørsel og psykisk helse. Her fordypet hun seg på flere tema relatert til hørsel og i 2013 gav hun ut «Tinnitus – bryt lydbarrieren med kognitiv terapi Arkivert 23. juli 2021 hos Wayback Machine.» på Gyldendal forlag. I årene etter hun ble spesialist gjennomførte hun doktorgradsstudier som resulterte i oppnådd Ph.d. grad i 2015 ved medisinsk fakultet, Universitetet i Oslo med avhandlingen Avoidance, Cognitive Behaviour Therapy and Mental Distress in Hearing Impaired Employees. Basert på erfaringene fra arbeidet med avhandlingen, ønsket hun å formidle fagstoffet på en allment tilgjengelig måte og slik at hørselshemmede kunne dra nytte av det. Resultatet ble «Hørselstap - stress og mestring» som kom ut på Gyldendal i 2018. Samarbeidet med Gyldendal førte etter hvert til at hun tok steget ut fra klinisk psykologvirke og til fagredaktørarbeid på fulltid. Katharine arbeidet i psykologiredaksjonen her fra 2015 og ble i 2020 sjefredaktør i Tidsskrift for Norsk psykologforening.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Williams, Katharine Cecilia 1972-, besøkt 24. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Time Pressure and Decision Making – testing an inventory on hypervigilant decision making in a simulated search and rescue operation UiB, 2001
* Tinnitus – bryt lydbarrieren med kognitiv terapi Arkivert 23. juli 2021 hos Wayback Machine. Gyldendal, 2013
* Avoidance, Cognitive Behaviour Therapy and Mental Distress in Hearing Impaired Employees
* Hørselstap - stress og mestring Gyldendal akademisk, 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Aulis Arnold Kallakorpi** (født **Nuutinen**, 1. januar 1929 i Kuusankoski, død 15. mai 2005 i Sankt Michel) var en finsk skihopper.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1953 til 1957, og ble nummer 3 sammenlagt i 1954/55. Han ble også nummer 4 i 1953/54 og nummer 7 i 1956/57. Han vant to enkeltrenn, i Oberstdorf 30. desember 1954 og i Garmisch-Partenkirchen to dager senere.

Aulis Kallakorpi tok sølvmedalje i OL i Cortina d'Ampezzo i 1956. I VM i Falun i 1954 ble han nummer 30.

Han vant Holmenkollrennet i 1955.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Skiforeningen: Vinnere av Holmenkollrennene

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aulis Kallakorpi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aulis Kallakorpi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aulis Kallakorpi – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Aulostyrax*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (10 - 12 millimeter), avlange og slanke, ganske flate, rødbrune eller svarte bladbiller. Antennene er noe lengre enn som hode + pronotum med 11 ledd, ganske tynne. Hodet har en tynn, forlenget "snute" mellom antennefestene. Pronotum er firkantet, dekkvingene jevnbrede, med 8 rader av grove punkter, uten opphøyde lengderibber. Beina er temmelig korte.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artene lever på palmer.

Utbredelse
----------

Slekten er endemisk for Salomonøyene.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Cryptonychini** Chapuis, 1875
						* slekten ***Aulostyrax*** Maulik, 1929
							+ *Aulostyrax heterospathi* Gressitt, 1957
							+ *Aulostyrax nuciferae* Maulik, 1929

Litteratur
----------

* Hispines of the world - *Aulostyrax*
* *Aulostyrax* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aulostyrax* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Aulostyrax* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aulostyrax* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Gausa** er ei elv som renner gjennom kommunene Gausdal og Lillehammer i Innlandet fylke. Den renner ut i Gudbrandsdalslågen og er en del av Glommavassdraget.

Geografi
--------

Flommen i juni 2013 ved Gausa bru
Elva Gausa er bare 11 km lang men Gausavassdraget er ca 72 km langt og drenerer fjellpartiene sørøst for Vinstre, øst for Espedalen og har et nedbørsfelt på 932 km². Høyeste punkt i nedbørfeltet er 1466 moh. Vassdraget er delt i to hovedgreiner, Gausa og Jøra. Elva begynner ved bygda Svingvoll, der Kidlielva og Skeiselva møtes. På Forset møtes Jøra og Augga og ved Segalstad bru renner Jøra ut i Gausa. Gausa renner ut i Gudbrandsdalslågen mellom Jørstadmoen og Fåberg, 6 km nord for Lillehammer. NVE oppgir at Gausa renner ut i Lågen, noen kilder oppgir at Mjøsa når helt opp til Gausas utløp.

Næring
------

### Kraftverk

Det finnes fem kraftverk i vassdraget; Svatsum Kraftverk, Roppa Kraftverk, Holsfoss Kraftverk, Raua Kraftverk og Follebu Kraftverk. Seks regulerte sjøer finnes også i vassdraget; Øvre og nedre Ongsjø, Bennsjøen, Hornsjøen, Ropptjern og Raudsjøen som til sammen rommer 6,2 % (28,5 mill. m³) av nedbørfeltets årlige avrenning på ca. 463 mill. m³.

### Fiske

Gausa er en flomelv som har vekslende vannføring i samsvar med regnværsperioder gjennom sommeren. Vannføringen kulminerer imidlertid raskt.

Fra Gausas utløp i Lågen og opp til vandringshindringene for storørret har elva en noenlunde jevn stigning. Den består av lange strekninger med stryk avbrutt av grunne høler. Holsfoss ved Follebu er vandringshinder for harr, men ikke ørret. Nedenfor fossen ligger Gausas dypeste høl, Moavika. To av reguleringene berører storørreten direkte. Ved Follebu Kraftverk er det bygd fisketrapp som bare fungerer ved lavere vannføringer. Den er da eneste mulighet til passering for storørret. Ved middels til stor vannføring passerer storørreten i elveleiet, og bruker svært sjelden trappa under slike forhold. Fra inntaksdammen til Follebu Kraftverk er det en strekning for minstevannførings på ca. 300 m. Inntaksdammen er en ca. 0,5 m høy betongvegg som krysser hele elveleiet. Det finnes ingen bestemmelser om minstevannføring på denne strekningen. Den andre reguleringen som berører storørreten er Raua kraftverk. Raua er den viktigste sidebekken til Gausa, og titalls storørret kan gyte i denne bekken hvert år (Eriksen & Kraabøl 1993). Manglende bestemmelser om minstevannføringer gjør at bekken tørker ut i nedbørsfattige perioder og ved driftsstans i kraftverket.

Vern
----

Gausa ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.

Referanser
----------

1. ↑  Store norske leksikon. «Gausa».
2. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11.09.2014
3. ↑  Selstad, Tor (red.) og Arve Stensrud: *Den Store Mjøsboka.* Oslo: Pegasus, 1991.
4. ↑  Universitetet i Trondheim, Notat fra Zoologisk avdeling - 1993-5: «Telemetristudier over gausaørretens vandringer i Lågen og Gausa» (pdf; lest 14. aug. 2014)
5. ↑  «002/4 Gausa». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 16. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Utgave fra 1874
***Dialogo sopra i due massimi sistemi del mondo*** eller ***Dialog om verdens to hovedsystem*** er et klassisk vitenskapelig verk forfattet av Galileo Galilei og publisert i 1632. I boken sammenligner han det kopernikanske system med det tradisjonelle ptolemeiske systemet. I det kopernikanske systemet er det en heliosentrisme, hvor jorden og de andre planetene går i baner med solen som sentrum. I det ptolemeiske system er det en geosentrisme hvor jorden er sentrum for universet. 

Galileis *Dialogo* ble utgitt i Firenze med formell tillatelse fra inkvisisjonen, etter at han hadde lovet at han skulle argumentere for begge syn; diskusjonen endte imidlertid med en klar støtte til systemet med solen i sentrum. Galilei ble derfor dømt i 1633 for «alvorlige mistanker om heresi» basert på denne boken, som så ble satt på den katolske kirkes indeks over forbudte bøker. Boken ble ikke fjernet fra denne listen før 1835.

Referanser
----------

1. ↑  Arthur Berry (1898) (på en-gb), *A Short History of Astronomy*, London: John Murray, Wikidata Q19025604

Litteratur
----------

* Galileo Galilei *Dialog over de to store verdenssystemer - det ptolemeiske og det kopernikanske* oversatt fra italiensk av Kristian Østberg med innledende essay Atle Næss Bokklubbens kulturbibliotek, 2009 ISBN 978-82-525-7104-2,

  

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Catch** er et snusmerke (kun white portion) som produseres og markedsføres av Swedish Match. Catch ble for første gang lansert på det svenske markedet i 1984. Dette var det første snusmerket tilsatt smak. Siden har det blitt utviklet en rekke varianter.

Sommeren 2008 ble all snus i white-portion format hos Swedish Match lagt i et såkalt stjerneformet mønster i snusboksen.

Høsten 2008 fikk samtlige Catch varianter nytt design. Dette for å skape fornyelse.

Vinteren 2009 lanserte Swedish Match Catch Collection, som består av variantene Chill (mint/vanilla), Fresh (peppermint), Still (violet/licorice) og Cozy (cardamom/cinnamon). Fire ganger i løpet av året bytter snusmerket mellom de fire smakene, noe som vil si at det skiftes smak omtrent hvert kvartal.

Merker
------

* Catch White, Eucalyptus (21,6g, Vekt/pose 0,9g, Nikotin 0,8%)
* Catch White, Licorice
* Catch Original Mini, Licorice
* CatchDRY White Mini, Licorice
* CatchDRY White Mini, Eucalyptus
* CatchDRY White Mini, Cassis
* Catch White Mini, Mint
* Catch White Mini, Blackurrant
* Catch Collection (Chill/Fresh/Still/Cozy) (Lansert 2009)

Se også
-------

* Swedish Match
* Snus

Referanser
----------

1. ↑  Priller i mønster[*død lenke*]
2. ↑  Catch med nytt design Arkivert 20. september 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Nya Catch Collection byter ständigt smak[*død lenke*]
Lady **Catelyn Stark** (født Tully) er en fiktiv figur fra bokserien *En sang om is og ild* av George R.R. Martin. Stark er fra hus Tully, og kone til Lord Eddard Stark og mor til; Robb Stark, Sansa Stark, Arya Stark, Bran Stark og Rickon Stark; datter av Lord Hoster Tully av Elverheim og søster til Lady Lysa Arryn og Edmure Tully. Hun er en «POV»-karakter (engelsk forkortelse for «point-of-view», for å betegne at fortellingen er fra figurens synspunkt) i 25 kapitler gjennom bøkene fra *I vargens tid* (Bok en, del en) til *Blod og gull* (Bok tre, del to).

Liv
---

Catelyn beskriver sin barndom som lykkelig, hun var bestevenn med sin søster Lysa, og veldig nær med sin far Hoster, en snill og rettferdig leder av hans dominans i de syv kongerikene. På 12-årsdagen ble hun trolovet til Brandon Stark broren til Eddard. I barndommen var Catelyn veldig god venn med Petyr Baelish. Petyr var veldig forelsket i Catelyn, men Cat var ikke forelsket tilbake, Petyr ville vinne hjertet til Catelyn og utfordret Brandon til duell. Brandon var mye større og sterkere så det ble en enkel duell for han, og Petyr tapte. Da Brandons søster Lyanna ble kidnappet av Prins Rhaegar Targaryen, ble Brandon henrettet med sin far av kong Aerys Targaryen den andre. Catelyn giftet seg så med Brandons bror, Eddard. Bryllupet var et dobbelt bryllup: Cat og Ned giftet seg samtidig som Cats søster Lysa og Jon Arryn. Catelyn ble gravid på bryllupsnatten og fikk Robb, mens Eddard kjempet i Roberts oppgjør. Ned kom tilbake ett år senere, og tok med seg sin nyfødte bastardsønn Jon Snø, som Catelyn alltid har oppdratt han som sin egen sønn.

i begynnelsen av boken *I vargens tid* forteller Ned om Jon Arryns død og at Robert Baratheon kommer til Vinterfall for at han skal få med Ned til å bli kongens hånd. I mens besøket av kongefamilien får Catelyn et brev fra søsteren Lysa om at Lannisterne hadde drept hennes mann Jon Arryn. Cat forteller dette til Ned privat og oppfordrer han til å godta kongens ønsker, og finne ut om dette er sant. Men så, når sønnen Bran faller fra en av Vinterfalls tårn, ber hun Ned om at han skal bli for støtte, men Ned har sagt han skal bli med og han er en mann ved sitt ord så Catelyn blir i Vinterfall, mens Ned tar med seg Sansa og Arya til Kongshavn. Etter at Ned og døtrene drar, blir Bran angrepet av en leiemorder, men han blir reddet av hans vintervarg, Sommer. Catelyn bestemmer seg for å dra til Kongshavn, hemmelig med en trofast ridder Ser Roderick Cassel for å finne bevis mot Lannisterne.

I *Game of Thrones*
-------------------

I TV-serien *Game of Thrones* er Catelyn Stark spilt av Michelle Fairley.

Referanser
----------

1. ↑  Boal, Amy (18. april 2019). «ASoIaF Characters With The Most POV Chapters». *Ranker* **(engelsk)**. Besøkt 6. august 2022. «Catelyn Stark - 25; *A Game of Thrones* - 11; *A Clash of Kings* - 7; *A Storm of Swords* - 7»
2. ↑  Hedash, Kara (7. februar 2020). «Game Of Thrones: Here's Why The Original Catelyn Stark Actor Was Recast». *ScreenRant* **(engelsk)**. Besøkt 6. august 2022. «Michelle Fairley played Catelyn Stark in *Game of Thrones* [...]»
Første og andre (siste) fase av Goterkrigen
**Goterkrigen** ble utkjempet på den italienske halvøy og de omkringliggende områdene Dalmatia, Sardinia, Sicilia og Korsika fra 535 til 554 mellom det bysantinske rike og det østgotiske rike. 

Krigen kan deles i to faser, hvor den første (535-540) endte med Ravennas fall og en tilsynelatende seier til romerne (østromerne, bysantinerne) med erobringen av Italia. Den andre fasen mellom 540/541 og 553, da den gotiske motstanden fikk ny styrke under Totila, som ble beseiret etter langvarige kamper mot Narses, som også slo tilbake den frankisk-allemanske invasjonen i 554. Forskjellige byer i det nordlige Italia klarte imidlertid å holde ut til tidlig i 560-årene.

Krigen hadde sine røtter i den romerske keiseren, Justinians, ønske om å tilbakeerobre det tidligere vestromerke rikes provinser, de som var gått tapt til de barbariske stammene århundret før (i folkevandringstiden). Da krigen trakk ut, ble Italia ødelagt og i store stykker nærmest avfolket, og ressursene var utpinte. Med den dyrt kjøpte seieren kunne bysantinerne ikke motstå den longobardiske invasjonen i 568, noe som betød at de mistet de fleste av sine territorier på den italienske halvøyen.

Slaget på Mons Lactarius på Vesuv.

Litteratur
----------

* Roy Boss: *Justinian’s Wars: Belisarius, Narses and the Reconquest of the West*. Stockport 1993.
* John B. Bury: *History of the Later Roman Empire*. Bd. 2. New York 1958 (Nachdruck von 1923), ISBN 0-486-20399-9.
* Peter J. Heather: *Goths and Romans*. Clarendon, Oxford 1991, ISBN 0-19-820535-X.
* Philip Rance: *Narses and the Battle of Taginae (Busta Gallorum) 552: Procopius and sixth century warfare*. In: *Historia* 54 (2005), S. 424–472.
* H.N. Roisl: *Totila und die Schlacht bei den Busta Gallorum, Ende Juni/Anfang Juli 552*. In: *Jahrbuch der Österreichischen Byzantinistik* 30 (1981), S. 25–50.
* Torsten C. Jacobsen: *The Gothic War*. Westholme, Yardley 2009. (*Populärwissenschaftliche Darstellung, die weitgehend unkritisch die antiken Quellen, vor allem Prokopios, nacherzählt.*)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Dialektologi** er det vitenskapelige studiet av språklige dialekter, det vil si variasjoner innen ett og samme språk som følge av geografisk utbredelse.

Tradisjonelt har bestemming og opptegning av isoglosser – linjer på kart som viser utbredelsen til ulike dialektale fenomener – vært viktig i dialektologien. De mest studerte temaene i dag er blant annet problemet med innbyrdes forståelighet ved definisjonen av språk og dialekter, tilfeller av diglossi (hvor to dialekter benyttes ved ulike situasjoner), dialektkontinuum og plurisentrisme.

Hans Kurath og William Labov er to av de mest innflytelsesrike forskerne innen dette fagfeltet.

Litteratur
----------

* Christiansen, Hallfrid (1946). *Innføring i almen norsk fonologi og dialektologi*. Oslo: Tanum.
* Petyt, K.M. (1980). *The Study of Dialect: An Introduction to Dialectology*. The language library. London: A. Deutsch.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NKC
 |
**Los 40** er en spansk radiokanal med mer enn 3 000 000 lyttere. Stasjonen startet i 1966 som et musikkprogram på kanalen Cadena SER. I dette programmet ble også den spanske singellisten *Los 40 Principales* født, og programmet utviklet seg til en egen radiostasjon i 1979.

Radiostasjonen eies av Grupo PRISA.

Stasjonen finnes også i:

* Costa Rica
* Colombia
* Argentina
* Chile
* Paraguay
* Mexico
* Ecuador
* Panama
* Guatemala

Los 40 har en egen hitliste med 40 plasseringer. Hver uke stemmer lytterne fram sine favorittartister. Dette er hovedsakelig spanske, amerikanske, søramerikanske og britiske artister.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) LOS40 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Los 40 Principales Colombia Arkivert 31. desember 2021 hos Wayback Machine.
* Los 40 Principales Ecuador
* Los 40 Principales Mexico
* Los 40 Principales Costa Rica[*død lenke*]
* Los 40 Principales Panama
* Los 40 Principales Chile[*død lenke*]
* Los 40 Principales Argentina Arkivert 17. desember 2014 hos Wayback Machine.
**Johannes J. Vaag** (født 8. november 1909, død 19. mai 1990 i Aure), også kjent som **Johs J. Vaag**, var en norsk lokalpolitiker for Senterpartiet som var ordfører i Aure kommune fra 1967 til 1971, og igjen fra 1973 til 1975.

Liv og virke
------------

Johannes J. Vaag vokste opp på gården Øvre-våg på Våg i Aure kommune, der han tok over gården etter faren i en alder av 13 år.

Han ble første gang valgt inn i Aure Kommunestyre i 1959, og ble første gang valgt som varaordfører 1963-1964 under Ola Eines sin siste periode og fortsatte som varaordfører i 1965-1967 etter sammenslåingen av Aure- og Stemshaug kommuner under den første Arbeiderparti-ordføreren Sivert Haltbakk som vant ordførervervet ved loddtrekking mot Eines. Han ble deretter valgt til ordfører etter valget 1967 en rolle han hadde fram til valget 1971 da høyres Bodolf Hareide vant ordførerklubba som en følge av en splittelse i Senterpartiets gruppe. Han ble da istedet varaordfører igjen i 1971-1973 fram til han igjen fikk ordførerklubba 1973-1975.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister, oppført som Johannes Johannessen Vaag, Historisk befolkningsregister ID pf01036801000083, besøkt 23. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Frithjof Eugen Bye** (født 18. februar 1900, død 21. november 1973) var en norsk forfatter fra Tistedalen i Halden.

Veien til dikterbordet ble både slitsom og lang for den stillfarende og beskjedne kjøpmannssønnen, som selv drev en manufakturforretning inntil forfatterambisjonene tok overhånd i krigsårene 1940-45. Han lukket butikkdøra for godt.

Bye debuterte i 1942 med romanen *Sør i landet nord i sjøen* på Aschehoug. Forfatteren fant inspirasjon i et stort historisk stoff med utspring i sagbruksmiljøet på hjemstedet tilbake til 1600-1700 da landet var preget av danskeveldet.
Bye fulgte opp med ytterligere to romaner i etterkrigsårene. *Fredløs ferd* i 1946 og *Ættens makt* i 1948. Samlet opplag gikk opp i 33 000 eksemplarer, og i tillegg kom oversettelser til sju språk. Både før og i samme periode fikk han fortellinger og noveller på trykk i ukeblader og lokalpressen. Hovedperson i romantrilogien er skogskjempen *Alv Udda*, som preger de fleste høydepunktene. Hovedprofilen til Alv Udda hentet Bye fra grensebygda Aremark. 

Selv om Bye var en utpreget "solsidegutt" med velstående foreldre isolerte han seg ikke fra arbeiderklassen på det lille industristedet Tistedal. Han tok del i den rike fortellertradisjonen i Tistedal, han studerte historiske dokumenter som rettsprotokoller, skjøter, firmaregnskap og samtalte mye med den lokalhistorisk interesserte Johan Kristiansen, også kalt "Den siste saugkall" og andre av samme kaliber. Sannsynligvis var det etter denne grundige årelange research at han etter hvert satt inne med stoffet som kunne utnyttes i romanform.

Frithjof E. Byes profesjonelle forfatterkarriere strakk seg hovedsakelig over et tiår mellom 1940 og 1950. Både før og i samme periode fikk han fortellinger og noveller på trykk i enkelte ukeblad og i lokalpressen.

Et minnerelieff i bronse over Frithjof E. Bye, utformet av billedhuggeren Karl Johan Giskeødegård, ble avduket i Tistedal sentrum i 1986. Oddvar Rakengs bok "Forfatteren nord i sjøen", Norrøna Forlag, 1986, utkom ved avdukingen av minnerelieffet. – Byes romantrilogi kom i nyutgivelse på *Valdisholm Forlag* i årene etter.

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, histreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, oppført som Frithjof E Bye, SELIBR 277176, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dødsannonse». *Halden Arbeiderblad*. 26. november 1973. s. 11.
4. ↑  Rakeng, Oddvar (1986). *Forfatteren nord i sjøen*. [Oslo]: Norrøna.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |