recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laget for folkemusikk** ble etablert i 1903 og er hovedstadens egen interesseorganisasjon for norsk folkemusikk. Laget har vært drevet på ulik måte gjennom 100 år, i dag er hovedvirksomheten å arrangere fester og konserter og Oslokappleiken. Laget driver også noe arbeid rettet mot barn og unge.

Den første kappleiken Laget arrangerte fant sted i 1904, og ble vunnet av Torkjell Haugerud og Olav Moe på en delt førsteplass. Laget fikk opprettet et eget spelemannslag, Tiurleiken, alt i 1920-årene, med spelemenn som kom flyttende til byen, og har drevet lagsarbeidet sitt tett knyttet til Bygdelagssamskipnadens virksomhet i Nordahl Bruns gate i Oslo, også i samarbeid med Noregs Ungdomslag og Bondeungdomslaget. 

Laget for folkemusikk regner gullalderen sin til etterkrigstida, da spelemennene Kjetil Løndal, Torleiv Bolstad og Ola Bøe ledet spelgruppa i laget, og var sentrale dansespelemenn på øvingskvelder og fester. Senere kom Odd Bakkerud og Magne Myhren til. I alle år har Laget for folkemusikk arbeidet for å ta vare på folkemusikk og bygdekultur i Oslo. 

Laget har arrangert Landskappleik to ganger, i 1953 og i 1981.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Laget for folkemusikk på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
En skipsradiotelegrafist som sender nødsignalet med morsenøkkel.
**En telegrafist** er en person som er utdannet i telegrafi samt bl.a. bruk og vedlikehold av radiosendere og radiomottakere.

Historie
--------

Telegrafien har sin opprinnelse på landlinjer, men har de siste 100 år stort sett vært brukt i trådløst samband.
Sjømannsskolen i Oslo opprettet en egen linje for utdanning av skipsradiotelegrafister i 1917. Jernbaneskolen har også utdannet egne telegrafister. Norsk Radiotelegrafist Forening gikk i 1936 inn i LO og Norsk Sjømannsforbund med 316 telegrafister som medlemmer. Alle skipsradiotelegrafister ble i 1947 igjen radiooffiserer, slik de hadde vært det i radiotelegrafiens barndom. Yrket som radiooffiser til sjøs hadde sin gullalder fra ca. 1940 til ca. 1980. Den sivile utdanningen av telegrafister i Norge opphørte omkring 1990.

Utdanning
---------

Et norsk skipsradiotelegrafistsertifikat.
Telegrafistutdanningen foregikk på radioskoler og var i Norge på 1980-tallet en studieretning i fiskeri- og sjøfartsfag med ett-årig studium for elever med gymnas og ellers to-årig.

Distinksjoner
-------------

En telegrafist kaltes ofte «gnist» etter bransjeemblemet på uniformsermet og epaulettene som var en gnist med tre lyn mot venstre og tre mot høyre.
Radiotelegrafister i handelsflåten startet med en stripe. For hvert 5. års tjeneste i stillingen fikk de en stripe mer inntil de hadde maksimalt tre striper. Noen rederier hadde andre, avvikende regler.

Kjente norske telegrafister
---------------------------

* Motstandsmann og museumsdirektør Knut Haugland.
* Tidligere statsråd Kåre Kristiansen.
* Generalkonsul, forretningsmann og Venstre-politiker Leon Bodd.
* Tidligere stortingsrepresentant og riksrevisor Petter Furberg.
* Første formann i Norsk Radiotelegrafist Forening, Ragnar Gade Sørensen.
* Skipsradiotelegrafist Johan Arthur Johansen på MT «Alcides» som ble torpedert av en japansk ubåt i Det indiske hav den 23. juli 1943.
* Odd Børretzen var telegrafist da han arbeidet til sjøs.
* Høyre-politiker Johanna Thoren.
* Motstandsmann Torstein Raaby.

Se også
-------

* Kystradiostasjon

Litteratur
----------

* Hauge, Eiliv Odde: «Lykkelige Mosdale». Sagaen om et skip. 297 s. ill. med fotos; J.W. Eides forlag, 1954.
* Solstad, Gudmund: Telegrafisten 1855 – 2005. Eget forlag, Fosnavåg, 2005.
* Korbøl, Gerd: Kvinne til sjøs 1959-1968, ISBN 9788281121089, 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Radio Offiserer til sjøs
* Trym kaller Venus
Hallvard Vikholt, nr. 4 fra venstre, med Gunnar Halle stående til høyre og resten av mannskapet på et av 76 Squadrons Halifax-fly
Vikholt mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
**Hallvard Kjell Vikholt** (født 12. oktober 1916, død 15. juni 2004) var under andre verdenskrig både mekaniker, navigatør og flyger. Han ble tildelt Krigskorset med sverd for «fremrakende [sic] innsats for Norges sak ved å ha deltatt i 50 operasjonsflygninger i Bomber Command over sterkt befestede fiendtlige mål, og derved tilføiet fienden store skader».

Vikholt var før krigen utdannet som mekaniker på Kjeller. Han reiste til England 7. juni 1940 med HMS «Devonshire». Ved Little Norway i Canada tjenestegjorde han først som mekaniker, før han fikk utdannelse som navigatør. Tilbake i England ble han tilsluttet No. 76 Squadron RAF, der han fløy en tjenesteperiode som navigatør på Halifax, hovedsakelig i mannskapet til Gunnar Halle. I hvileperioden reiste han tilbake til Little Norway og fikk flygerutdannelse. I sin andre tjenesteperiode havnet han i bombeflyskvadronen No. 166 Squadron RAF, der han fløy som skipper på Avro Lancaster.

Etter krigen begynte Vikholt i SAS. Han var også medlem i Havarikommisjonen.

Vikholt fikk foruten Krigskorset med sverd også den britiske utmerkelsen Distinguished Flying Cross (DFC).

Vikholt var gift med Anne Brunborg. De fikk to døtre.

Utmerkelser
-----------

På kortet til Vikholt i Krigsdekorasjonskanselliet står det at han mottok DFC 14. august 1943. Videre er det skrevet med blyant "(Foreslått til Bar) Jan 45." Og med skrivemaskin: "D.F.C. (Bar to) 15.11.1943." Denne siste nedtegningen i parentes står sannsynligvis på engelsk, og betydningen blir derfor andre gangs tildeling av DFC, og ikke bar nummer to. For nedtegningen i 1945 finnes det ingen bevis for at Vikholt mottok to spenner - altså tre DFC-tildelinger.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| Krigskorset med sverd | Krigsmedaljen |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Deltakermedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | 1939–1945 Star | Distinguished Flying Cross med spenne |

 |

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Hallvard K. Vikholt, (12.oktober 1916 - 15.juni 2004).», besøkt 2. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Gjems-Onstad: Krigskorset og St.Olavsmedaljen med ekegren
* Luftforsvarets historie bd.2 (Henriksen, 1996)
* Nekrolog Aftenposten 28. juni 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Halmkrone fra Krakow Foto: Silar Julekrune fra Nord-Karmøy Foto: Nord-Karmøy Husflidslag 
En **halmkrone,** i Norge også kjent som **julekrone** eller **julekrune**, er en tradisjonell dekorasjon, en uro, laget av halm eller strå, i hovedsak rughalm eller takrør. Halmkronene er midlertidige utsmykninger, laget og hengt opp innendørs i forbindelse med jul. De har også vært brukt som utsmykning i forbindelse med bryllup, barnefødsler og ved andre merkedager.

Halmkronene er kjent fra flere land, blant annet i Baltikum, i Finland, Sverige og Norge. Det finske navnet på slike kroner, «himmeli», som kommer av det svenske «himmel», brukes som et generelt navn i de landene som ikke selv har en sterk tradisjon for slike dekorasjoner.

I Norge er kunsten å lage halmkroner kommet med på Norges Husflidslags Rødliste for husflidsteknikker, en oversikt over husflidsteknikker som står i fare for å bli glemt. Lokale husflidsforeninger arbeider for å dokumentere og videreføre kunnskap om de ulike teknikkene. Nord-Karmøy Husflidslag har tatt for seg den lokale utgaven av halmkroner: Julekruna.

Ettersom tradisjonen med halmkroner er blitt mindre vanlig, har enkelte kunstnere og kunsthåndverkere tatt opp arven og lager både enkle og kompliserte uroer for utstilling og salg. En av de kjente kunsthåndverkerne som lager halmkroner, er svenske Per Åke Bäckman.

Referanser
----------

1. ↑  «Himmeli». *Brigita Ektermane's signs of power* **(engelsk)**. 22. august 2018. Besøkt 14. desember 2019.
2. ↑  «The History of Himmeli». *HEMLEVA* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 14. desember 2019. Besøkt 14. desember 2019.
3. ↑  «Qu'est-ce qu’un HIMMELI ?». *Site d'Himmeli !* **(fransk)**. Besøkt 14. desember 2019.
4. ↑  «Julekrune - Rødlisteprosjekter - Rødlista - Fagsider - Norges Husflidslag». *www.husflid.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 10. desember 2017. Besøkt 14. desember 2019.
5. ↑  «Produkter – Per Åke Backman» **(svensk)**. Arkivert fra originalen 14. desember 2019. Besøkt 14. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------
**Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole Ringsaker** (**AFR**) er en frilynt folkehøgskole i Ringsaker i Innlandet. Skolen tar imot vel 80 elever hvert år. Skolen eies av Landsorganisasjonen, og ble stiftet i 1939. Skolen står for frihet, likhet og solidaritet, og ønsker å gi sitt bidrag til å skape en bedre verden.

AFR består av 9 internat, med enerom og to dobbeltrom. Skolen har et auditorium, radio, fotostudio, mørkerom, musikkrom, LAN-rom, TV-rom, gymsal og treningsrom med spinningsykler, tredemølle og vekter. Skolen har også en peisestue hvor elevene samler seg på kvelder og i helger for å spille biljard, kortspill, brettspill eller bare for å prate og ha det gøy.

Linjefag
--------

Arbeiderbevegelsens folkehøgskole tilbyr 6 hovedlinjer. Fotografi, Grafisk design, Fred og konfliktløsning, Miljø- og klimaverksted og IT - Webutvikling. Fagene er delt opp i forskjellige moduler og knytter seg opp mot mye praktisk arbeid. I løpet av skoleåret har elevene 2 uker praksis i en bedrift.

Ved å gå IT - Digital formidlingsdesign, så får man en bred innføring i moderne og tradisjonelle og nye massemedier, massekommunikasjon og personlig kommunikasjon.

FN-akademiet hjelper deg å utforske, forstå og analysere hendelser, sammenhenger og aktører. FN-akademiet gir innføring i statsvitenskap, antropologi og historie.

Det tilbys to utenlandsreiser i løpet av skoleåret. En på høsten og en på våren. Hvor de forskjellige klassene drar på studietur varierer fra år til år. Tidligere har turer gått til San Francisco, New York, Balkan-området, India, Genève og Midtøsten.

Valgfag
-------

Valgfag er en stor del av tilbudet til AFR, 6 timer i uken er satt av til valgfag.
Valgfagene som tilbys varierer fra år til år, men kan for eksempel være (avhenger av etterspørsel):

* Foto
* TV/Radio
* Entreprenørskap
* Kunst og håndverk
* Politikk og filosofi
* Ballspill
* Friluftsliv
* Barnehageassistent
* Aerobic
* Programvareopplæring
* Serbisk
* Musikk
* Studiesirkel

Eksterne lenker
---------------

* Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole, Ringsaker Arkivert 4. november 2018 hos Wayback Machine.
* Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole på LinkedIn
* Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole på Facebook
* Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole på Instagram

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Barn av ensomheten*** er en roman skrevet av Margit Sandemo i 1978. Originalens svenske tittel var *Barn av ensamheten*, og er en historisk roman fra Jugoslavia. Den omhandler den rike kjøpmannsdatteren Anna Wardelius, som var et ensomt og ulykkelig barn fra fødselen, mye på grunn av at hennes far haddehåpet å få en sønn og ikke en datter. Anna var også født misdannet, og led også under disse skavankene. Likevel kom hun seg ut i verden som medhjelper med farens forretninger. I Ragusa treffer hun lykkejegeren Giovanni, og med ham drar hun inn i hjertet av Serbia for å finne den sagnomsuste skatten det har gått rykter om i lang tid. Romanen gikk i sin tid som føljetong både i svensk og norsk utgave av ukebladet *Hjemmet*. Forlaget Winter ga den ut som bok i 1979 under tittelen *Forført*. I Norge foreligger den som bok nr 1 i «Sandemo-serien».

Utgivelser i utvalg
-------------------

* 1981: *Margit Sandemos beste føljetonger nr 1*, Bladkompaniet A/S 1981 ISBN 82-509-0997-6
* 2005: *Margit Sandemos beste* (dobbeltbok)

Litteratur
----------

* *Kjære Margit!: Et festskrift til Nordens folkelesningsdronning; Margit Sandemo 70 år*, Bladkompaniet 1994

Portal: Litteratur
**Barmakidene** (persisk: برمکیان - *Barmakīyān*; arabisk: البرامكة - *al-Barāmikah*, froa sanskrit: *pramukha* प्रमुख «leder, sjefsadminidstrator, registrar» var en innflytelserik persisk slekt fra Balkh. *Barmak* var tittelen til ypperstepresten ved det buddhistiske klosetret Nawbehar i Balkh (nå i Afghanistan, og verdigheten var arvelig. Andre mener at de egentlig begynte som zoroastrianere. Kort etter den islamske erobring av Øst-Iran gikk de over til islam.

Barmakidene innehadde viktige statlige embeder og de fremste forvaltningspostene og spilte en betydelig rolle under de første abbasidiske kalifene. I andre halvdel av 700-tallet ledet de rikets styre og befestet da administrativt abbasidenes velde i Bagdad.

Referanser
----------

1. ↑  Harold Bailey, 1943. "Iranica" BSOAS 11: p. 2. India - Department of Archaeology, and V. S. Mirashi (red.)

Litteratur
----------

* André Clot: *Harun al-Raschid, Kalif von Bagdad.* Oversatt fra fransk av Sylvia Höfer. Artemis & Winkler, Düsseldorf 2001, ISBN 3-538-07125-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
**Willem «Wim» van Heel** (født 27. september 1922 i Haag, død 3. oktober 1972 i Middelburg) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Van Heel vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1. 
Van Heel spilte alle sju kampene i OL-turneringen.

Fire år senere, under OL 1952 i Helsingfors, vant han en olympisk sølvmedalje i landhockey. Nederland vant både kvart- og semifinalen med 1-0 over Tyskland og Pakistan men tapte finale til India med 1-6. Van Heel spilte alle tre OL-kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland
* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wim van Heel – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Wim van Heel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wim van Heel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wim van Heel – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**George Medal**, norsk: **Georgsmedaljen**, er en britisk medalje innstiftet 24. september 1940 av kong Georg VI til belønning av heltemodig innsats som ikke når helt opp til belønning med utmerkelsen George Cross. Innføringen av medaljen fant sted tidlig under blitzen, de tyske luftangrepene mot Storbritannia under andre verdenskrig. George Medal var først og fremst ment som en utmerkelse for sivile, men også militært personell tildeles medaljen for ikke-stridende innsats.

Utforming
---------

Medaljen er i sølv og har en diameter på 36 mm. Aversen har som motiv et kronet portrett av regjerende monark. Det finnes to ulike portretter av kong Georg VI og også to portretter av dronning Elizabeth II. Reversen har Sankt Georg som dreper dragen, et motiv modellert av George Kruger Gray etter et ex libris utført av Stephen Gooden for det kongelige bibliotek i Windsor Castle. Motivet har omskriften «THE GEORGE MEDAL».

George Medal er opphengt i et rødt bånd med fem smale blå striper. Gjentatt tildeling markeres med en spenne på medaljebåndet.

* Første modell med kong Georg VIs portrett og omskriften GEORGIVS VI D: G: BR: OMN: REX ET INDIAE IMP, 1940–1949.Første modell med kong Georg VIs portrett og omskriften GEORGIVS VI D: G: BR: OMN: REX ET INDIAE IMP, 1940–1949.
* Andre modell med kong Georg Vis portrett og omskriften GEORGIVS VI DEI: GRA: BRITT: OMN: REX FID: DEF:, 1949–1952.Andre modell med kong Georg Vis portrett og omskriften GEORGIVS VI DEI: GRA: BRITT: OMN: REX FID: DEF:, 1949–1952.
* Første modell med portrett av dronning Elizabeth II og omskriften ELIZABETH II D: G: BR: OMN: REGINA F.D. 1952–.Første modell med portrett av dronning Elizabeth II og omskriften ELIZABETH II D: G: BR: OMN: REGINA F.D. 1952–.
* Andre modell med dronning Elizabeth Iis portrett og omskriften ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA F.D. 1959–.Andre modell med dronning Elizabeth Iis portrett og omskriften ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA F.D. 1959–.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  John W. Mussell (red.): *Medal Yearbook 2014*, Honiton: Token Publishing, 2014, s. 90.
2. 1 2  Alec A. Purves: *The Medals, Decorations & Orders of World War II 1939-1945*, London: Savannah, 2004, s. 56.
3. ↑  George Medal (GM), Veterans Affairs Canada. Lest 2. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hokitika** er en by i West Coastregionen på Sørøya på New Zealand. Den ligger 40 kilometer sør for Greymouth ved munningen av Hokitikaelva. På skyfrie dager kan Mount Cook sees fra hovedgata i Hokitika.

Navnet Hokitika kommer fra maorisk og betyr «stedet man vender tilbake til» og kommer av de gode forekomstene av Pounamu (*Greenstone*) i området.

Historie
--------

Hokitika ble etablert på grunn av West Coastgullrushet i 1860-årene. I 1866 var den en av de største befolkningssentrene på New Zealand. Den ble hovedsete for Westlandprovinsen fra 1873 før provinsene ble avskaffet i 1876.

Befolkningen har gått kraftig ned siden gullrushet. Ved folketellingen i 2006 hadde tettstedet Hokitika 3078 innbyggere.

Næringsveier
------------

Hovedindustriene (pounamu, gull, kull og skogbruk) har alle gått tilbake det siste århundret. Men byen har fått en gryende økoturisme-industri og har blitt ett stoppested for turister påvei nedover vestkysten av Sørøya.

Transport
---------

State Highway 6 passerer igjennom byen. Air New Zealand har fire daglige flyvninger til Christchurch fra den lokale flyplassen. Jernbanen ble bygget frem til Hokitika fra Greymouth i 1893 og frem til 1967 var det passasjertrafikk på linjen.

Bildegalleri
------------

* Hokitika i 1870-årene.Hokitika i 1870-årene.
* Hokitika (2010)Hokitika (2010)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hokitika – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Wilunda** er en by i Vest-Australia i Australia. Den ligger sentralt i delstaten 947 kilometer nordøst for delstatshovedstaden Perth. Byen er administrasjons og servicesenter for den lokale aboriginske befolkningen, landbruksindustrien og gruveindustrien. Store deler av arbeidsstokken er ukependlere (Fly-in fly-out via Wiluna flyplass). 

Det ble funnet gull i området i 1896 og på få måneder hadde 300 gullgravere funnet veien til stedet. I 1930-årene hadde byen over 9000 innbyggere, men på grunn av andre verdenskrig måtte flere gruver stenge og i 1963 hadde folketallet falt til mindre enn 100 innbyggere. Gullgruvedriften ble gjenopptatt i 1981. Wiluna-området har også en omfattende urangruvedrift.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wiluna, Western Australia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Juan Bautista de Morales** (født ca. 1597 i Écija i Andalucía i Spania, død 17. september 1664 i Funing i Kina) var en kinamisjonær tilhørende dominikanerordenen som spilte en viktig rolle under ritestriden i Kina.

Liv og virke
------------

Morales trådte inn i dominikanerordenen i meget ung alder og ble sendt til Filippinene. Derfra ble han i 1633 sendt med en gruppe andre dominikanerprester til ordenens misjonsprosjekt i Kina, i provinsen Fujian. Her tok han aktivt del i kontroversen mellom jesuittene på den ene side og dominikanerne og fransiskanerne på den annen om kinesiske katolikkers adgang til å delta i kinesiske tradisjonelle riter. 

Dominikanerne og fransiskanerne mente at jesuittene hadde gått alt for langt og ved sin tilpasningsvilje satt troens renhet i fare. I 1643 sendte de Morales til Roma, og han bevirket til at pave Innocent X fordømte jesuittenes metoder den 12. september 1645. Jesuittene appellerte senere til Roma om å få saken revurdert, og lyktes i å få pave Alexander VII til å gi et dekret som opphevet det førstnevnte.

I 1661 tok Morales på nytt opp saken med Pavestolen, og det førte til at pave Klemens IX kom med et nytt dekret som avviste jesuittenes standpunkt. Da hadde Morales vært død i fem år.

Verker
------

Blant Juan Bautista de Morales' verker kan fremheves:

* *Quaesta xvii a Fr. J.B. de Moralez, missionum sinarum procuratore, proposita Romae 1643 S. Congreg. de Prop. Fide* (Roma, 1645)
* *Tractatus ad explicandas et elucidandas opiniones et controversias inter Patres Societatis Jesu et religiosos S. Ord. Praed.*
* *Commentarium super Litanias B. Virginis lingua sinica*
* *Tractatus ad Dei amorem in voluntate excitandum, lingua sinica*

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Spansk biografisk leksikon, oppført som Juan Bautista Morales, Spanish Biographical Dictionary ID 34299/juan-bautista-morales, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   CERL Thesaurus, oppført som Juan Baptista de Morales, CERL-ID cnp01975771, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 10661982b, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* L. Carrington Goodrich & Chao-Ying Fang (red.): *Dictionary of Ming Biography*, 2 bd. New York/London: Columbia University Press 1976

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Allmenngjøring** er vedtak om at en landsomfattende tariffavtale helt eller delvis skal gjelde for alle arbeidstakere som utfører arbeid av den art som avtalen omfatter, også for uorganiserte og utenlandske arbeidstakere. Allmenngjøring er hjemlet i lov av 4. juni 1993 nr. 58 om allmenngjøring av tariffavtaler m.v. og vedtas av Tariffnemnda etter krav fra en fagforening eller arbeidsgiverforening.

Formålet med allmenngjøring er å hindre at arbeidstakere utfører arbeid på vilkår som er påviselig dårligere enn hva som er fastsatt i landsomfattende tariffavtaler for vedkommende fag eller bransje, eller det som ellers er normalt for vedkommende sted og yrke.

For at allmenngjøring skal bli gjennomført, må det kunne dokumenteres at utenlandske arbeidstakere har – eller kommer til å få – dårligere lønn eller arbeidsforhold enn sine norske kolleger. Per 2015 er åtte bransjeområder allmenngjort: bygg, skips- og verftsindustri, jordbruk og gartneri, renhold, fiskeindustri, elektrofagene (unntatt offshore), godstransport på vei og turbussjåfører.

Se også
-------

* Sosial dumping

Referanser
----------

1. ↑   Alf Tore Bergsli (24. mai 2012). Allmenngjøring: Tarifflønn til alle. Landsorganisasjonen i Norge / FAFO
Emblem for Det sentralamerikanske integrasjonssystemet
**Det sentralamerikanske integrasjonssystemet** (spansk: *Sistema de la Integración Centroamericana*, SICA) er en økonomisk og politisk samarbeidsorganisasjon for land i Sentral-Amerika. Den ble til i 1993 som en fornyelse av Det sentralamerikanske fellesmarkedet. 

SICA består av landene Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua og Panama. Den dominikanske republikk har status som assosiert medlem, mens Brasil, Chile og Mexico har status som regionale observatører. Utenomregionale observatører er Republikken Kina (Taiwan), Italia, Japan, Spania og Tyskland. SICAs hovedkontor ligger i San Salvador.

SICA har status som permanent observatør i FNs hovedforsamling.

Se også
-------

* Mercosur

Referanser
----------

1. ↑  SICA in Brief, .
2. ↑   «Intergovernmental Organizations» Arkivert 1. desember 2012 hos Wayback Machine. De forente nasjoner.

Litteratur
----------

* O'Keefe, Thomas Andrew: «Central American Integration System», i *Latin American and Caribbean Trade Agreements. Keys to a Prosperous Community of the Americas*, Leiden: Martinus Nijhoff, 2009, s. 303–364

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Mate-URL Rediger på Wikidata

* (en) Sistema de la Integración Centroamericana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
En kunstners fremstilling av månen under det sene tunge bombardementet og i dag
Det **sene tunge bombardementet** (**STB**) var en periode for rundt 3.8 till 4 milliarder år siden, da månen, jorden, Merkur, Venus og Mars var gjenstand for en rekke nedslag fra verdensrommet. Bevis for dette har blitt samlet fra analyser av månekratre og stein fra månen. STB formet kratre opp til størrelser med kontinenter. Bombardementet oppstod etter en relativ rolig periode på flere hundre millioner år.

Man vet enda ikke hva som forårsaket dette bombardementet. En teori er at Jupiters omløpsbane ble mindre og forårsaket at de ytre områdene i asteroidebeltet ble rensket. En del av disse himmellegemene skal så ha blitt sendt til det indre solsystemet på grunn av Jupiters gravitasjon. En annen teori er at et eller annet sted i solsystemet skal det ha skjedd en kraftig kollisjon som dannet en mengde løst steinmaterialer som senere ble asteroider. Nylig utførte datamodeller viser at de ytre planetenes gravitasjon kunne ha forårsaket at store mengder himmellegemer kom inn i det indre solsystemet.

Eksterne lenker
---------------

* "Late Heavy Bombardment was asteroidal, not cometary," The Geological Society, 4. mars 2002.
* Britt, Robert Roy, "Evidence for Ancient Bombardment of Earth," 24. juli 2002.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Sibir sett fra luften
Det sentralsibirske platå = *Mittelsibirisches Bergland*
**Det sentralsibirske platå** (russisk Среднесиби́рское плоского́рье - *Srednesibirskoje ploskogore*) er et skarpt markert platå med varierende høyde som dekker det meste av Sibir mellom elvene Jenisej og Lena. Platået dekker et område på 3,5 millioner kvadratkilometer. Det høyeste området er Putoranplatået som stiger til 1701 meter over havet. Purotanfjellene ligger helt nord på platået og sør for platået ligger de østlige Sajanfjellene og Bajkalfjellene. I øst glir platået over i lavlandet i Sakha.

Klimaet er kontinentalt med korte, varme somre og lange, særdeles kalde vintre. Det meste av området er dekket av barskog (lerketre). Den største elven på platået er Nedre Tunguska. Området er geologisk kjent for De sibirske trappene med spesielt mange mineralressurser, som kull, nikkel, kobber, palladium, jernmalm, gull, diamanter og naturgass. Berggrunnen under er sedimenter fra karbon og senere, og under dette igjen ligger et mer enn 2 milliarder år gammelt grunnfjellskraton som kalles Angaraland.

Referanser
----------

1. ↑  «The Central Siberian Plateau». Encyclopædia Britannica. Besøkt 4. november 2008.

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Frimerke fra Kasakhstan - «Irby» maskot for vinterlekene 2011
**Skihopping under Asiatiske vinterleker 2011**. Skihopping var en av flere sporter under de sjuende Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Almaty og Astana i Kasakhstan. Det var andre gangen skihopping var med på programmet i de asiatiske vinterleker. Det var tre øvelser, normalbakke, storbakke og lagkonkurranse, kun for menn. Det var 19 utøvere fra fire nasjoner som deltok i konkurransene som ble avviklet i perioden 31. januar til 4. februar 2011. Japan ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Kasakhstan med en.

Medaljer
--------

| Skihopping Skihopping - Asiatiske vinterleker 2011, Almaty Kasakhstan |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | Japans flagg Japan | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 2. | Kasakhstans flagg Kasakhstan | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 3. | Sør-Koreas flagg Sør-Korea | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | **3** | **3** | **3** | **9** |

Eksterne lenker
---------------

* Official website

| * v
* d
* r
Asiatiske vinterleker 2011 |
| --- |
| Alpint **·** Bandy **·** Freestyle **·** Hurtigløp på skøyter **·** Ishockey **·** Kortbaneløp på skøyter **·** Kunstløp **·** Langrenn **·** Skiorientering  **·** Skihopping **·** Skiskyting |


| * v
* d
* r
 0 Skihopping under Asiatiske vinterleker 0Asialekene logo |
| --- |
| Aomori 2003 **·** Astana & Almaty 2011 **·** Sapporo & Obihiro 2017 |
**United Church of Canada** er det nest største kristne kirkesamfunnet i Canada. Det er et protestantisk kirkesamfunn etablert i 1925 da Metodistkirken i Canada, to tredjedeler av menighetene i den presbyterianske kirken i Canada, The Congregational Union of Ontario and Quebec og Association of Local Union Churches. Ifølge kirkesamfunnets statistikk har det 300 000 medlemmer og 2,8 millioner tilknyttet i 3362 menigheter, hvor om lag 200 000 deltar aktivt i gudstjenestene hver uke. I tiåret fra 1991 til 2001 opplevde man en nedgang i medlemstallet på om lag 8 %.

Kirkesamfunnet har en demokratisk ordning, det er menighetene som ansetter prestene, ikke biskopene. Samfunnet er inkluderende og liberalt, det er ingen restriksjoner når det gjelder kjønn, seksuell legning eller sivil status for en som ønsker å bli prest. Man godkjenner også ekteskap med folk fra andre trosretninger og deler nattverd med alle kristne, både voksne og barn, uavhengig av kirketilhørighet og alder. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Ciabatta
**Ciabatta** er et av Italias best kjente brød. Brødet, som har en hard skorpe og luftig indre, er bakt på vann, hvetemel, gjær, olivenolje, surdeig og salt, og er langtidsgjæret. En ciabatta deles på lengden og kan fylles med forskjellige slags innhold. Brødet brukes som tilbehør til salat, som hovedrett eller til bruschetta. Ciabatta er helt essentielt som tilbehør og utgangspunkt for mange retter. Det stammer fra Veneto-regionen. 

Brødet, som krever moderne maskiner for å tilvirkes, ble utviklet av Francesco Favaron i 1982 i Polesine. Melet som benyttes ble skapt av Molini Adriesi, som varemerkebeskyttede *ciabatta polesana*. Idag finnes det imidlertid i mange land.

Se også
-------

* Focaccia

Referanser
----------

1. ↑  «ciabatta - Uppslagsverk - NE.se». *www.ne.se* **(svensk)**. Besøkt 19. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ciabatta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**HOPE worldwide** er en internasjonal ideell organisasjon.

Norge
-----

Logo
HOPE worldwide Norge ble etablert i 2012 og er tilknyttet HOPE worldwide, en verdensomspennende, internasjonal, veldedighetorganisasjon som leverer fellesskapsbaserte tjenester til fattige og trengende. HOPE worldwide ble grunnlagt i London i 1986, og ble utvidet til global skala året etter. I dag finnes organisasjonen på alle bebodde kontinenter og hjelper mer enn to millioner mennesker hvert år.

### Organisering

HOPE worldwide Norge er tilknyttet HOPE worldwide. Organisasjonen har to lokallag, Oslo og Bergen. Ledelsen består av et styre med medlemmer fra lokallagene, hvorav en person også har rollen som daglig leder.

I Norge koordinerer HOPE worldwide Norge ulike frivillighetstjenester knyttet opp mot hjemløse, fremmedspråklige og eldre.

Globalt støtter HOPE worldwide Norge ulike prosjekter. Siden oppstarten i 2012 har hoveddelen av den økonomiske støtten gått til prosjekter knyttet opp mot barnehjemsbarn og eldre i Ukraina, drevet av søsterorganisasjonen HOPE worldwide Ukraina.

Finansiering
------------

Finansieres via gaver og medlemskapsavgift. Alle gaver går direkte til prosjekter, mens medlemsavgiften går til drift, utvikling og mindre lokale prosjekter.

Eksterne lenker
---------------

* HOPE worldwide Norge
* HOPE worldwide Ukraina
* HOPE worldwide

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Ågesta kjernekraftverk** (også kalt **R3**, **Adam**, **ASES** eller bare **Ågestaverket**) var det første kommersielle kjernekraftverket i Sverige. Det lå i Ågesta i Huddinge kommune. Byggingen av anlegget begynte i 1957, og det stod klar til drift 1. mai 1964. Kjernekraftverkets ene reaktor produserte elektrisk kraft i ti år frem til 2. juni 1974, da det ble satt ut av drift blant annet på grunn av dets lille kapasitet, lave oljepriser og dårlig økonomi. Anlegget hadde også noen undergrunnsreaktorer, som mange mener skulle brukes til militære formål, deriblant produksjon av plutonium.

Den ene reaktoren var en trykkvannsreaktor og hadde en maksimal elektrisk effekt på bare 12 MW, men anlegget hadde først og fremst i oppgave å produsere fjernvarme for Stockholms-bydelen Farsta. Noe elektrisitet ble imidlertid også produsert. Den termiske effekten var på om lag 65 MW. Det var Vattenfall AB som stod for driften av kraftverket. Den gjennomsnittlige årsproduksjonen ved anlegget var på rundt 398 GWh.

Selskapene Elverk og Statens Vattenfallsverk bygde Ågestaverket. Før det stod ferdig ble en større reaktor, Marviken eller R4, bygd. R4-reaktoren skulle brukes til både elektrisitet og plutoniumproduksjon, men prosjektet ble kansellert i 1970.

Ågestareaktoren, med 10 MW som netto elektrisk effekt, var mye mindre enn senere svenske reaktortyper. Reaktoren var en del av et prosjekt kalt *Svenska Linjen*, et internasjonalt initiativ om å bruke naturlig uran (ikke anriket) som brensel i kommersielle kraftverk.

Referanser
----------

1. ↑  "Neutral Sweden Quietly Keeps Nuclear Option Open", The Washington Post, 25. november 1994

Eksterne lenker
---------------

* Ågestaverket på vattenfall.se (svensk)
* Power Reactor Information System på IAEA (engelsk)
* Nuclear Power Plants (engelsk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portaler: Sverige | Energi
**Åbogen** er ei bygd i Eidskog kommune. Bygda ligger nord i kommunen, ved kommunegrensa til Kongsvinger kommune.

Bygdefolkets samlingspunkt er Åbogen Bygdehus, som ligger ved fotballbana.

Aktiviteter
-----------

### Baksjøløpet

Baksjøløpet er et årlig tur-/trimløp arrangert på Åbogen siden 1980. Løpet blir arrangert søndagen før påske. Det er kjent for å være den første konkurransen på Østlandet i løpesesongen, og tiltrekker seg konkurranseløpere fra store deler av Østlandet og deler av Sverige. Hovedtraseen er på 11 kilometer, og går delvis på grus og delvis på asfaltvei. Deltakere som går uten tidtaking, kan underveis velge om de vil gå en alternativ distanse på 6 kilometer.

### Grendeturnering

Andre helgen i august samles åboginger og folk fra syv nærliggende grender til en årlig grendeturnering for å finne ut hvem som har det beste fotballaget. Det har blitt arrangert Grendeturnering på Åbogen hvert år siden 1994. Etter at vinneren er kåret, blir det arrangert fest ved bygdehuset.

Severdigheter
-------------

### Åbogen jernbanestasjon

Åbogen Jernbanestasjon
Stasjonsbygningen på Åbogen ble opprinnelig tegnet for Mjøndalen stasjon, men ble altså bygget ved Grensebanen. Som de øvrige stasjonsbygninger på strekningen Kongsvinger–svenskegrensen er de tegnet av arkitekt Georg Andreas Bull. Hovedbygningen, godshuset, privetbygningen og uthuset er alle bygget i 1865. Bull ble Hovedbanens faste arkitekt i 1863, og overtok enkelte stilistiske detaljer etter forgjengerne Schirmer og von Hanno, blant annet godshusets knippespir.
Ved Grensebanens stasjonsanlegg er det lille privethuset spesielt bemerkelsesverdig. Det har en sirlig utført dekor, og et uvanlig mønespir med solkors som er bevart på Åbogen. Alle bygningene er holdt i sveitserstil.

### Vrangselva

Utdypende artikkel: Vrangselva

Vrangselva er ei elv som renner fra Lierfløyta i Kongsvinger kommune, gjennom Eidskog kommune og videre over grensen inn i Eda kommune i Sverige hvor den renner ut i sjøen Hugn. Ved høy vannføring vil vann renne over vannskillet fra Glomma via Vingersjøen til Vrangselva.

### Olavskilden

Olavskilden er en kilde ved foten av Korskjølen på østsiden av Søndre Åklangen. Kilden kalles lokalt "Os-kjella". Tradisjonen sier at Olav den hellige hvilte der på sin reise gjennom bygda. Kilden er et fredet kulturminne.

Referanser
----------

1. ↑  «Åbogen.no». Arkivert fra originalen 23. oktober 2013. Besøkt 14. mars 2012.
2. ↑  «Eier kultur & info». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 24. mars 2012.
3. ↑  «Olavskilden». Besøkt 27. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Åbogen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Cyclocephala paraflora*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

Biller i slekten *Cyclocephala* er små til middelsstore, blanke, gjerne rødlige eller gulaktige hornbiller. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Hos denne arten er hode, pronotum og bein rødbrune, dekkvingene gulhvite til brungule, "skuldre", sidekant, søm og en rund flekk litt bak midten er svarte.

Levevis
-------

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Brasil, Ecuador og Peru.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Cyclocephala* Latreille, 1829
							+ ***Cyclocephala paraflora*** Martinez, 1978

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Cyclocephala*

Eksterne lenker
---------------

* Dynastidae du monde- nettside om arten
* Nettside om arten
* (en) *Cyclocephala paraflora* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Cyclocephala paraflora* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Cyclocephala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ågerøya** er en øy midt i Blindleia i Lillesand kommune. Øya ligger utenfor Kjøpmannsvik, mellom Justøy i øst og Furøya i vest. Ågerøya har mange sommerturister, og innbyggertallet mangedobles i sommermånedene. Øya er bilfri. 

Øya er første gang omtalt i to brev fra 1467 i Diplomatarium Norvegicum, da den sammen med Kalvøya og Sandøya blir solgt av Herleik Kolbjørnsson til herr Alv Knutsson av den norsk-svenske adelsslekten Tre Roser. Den har senere (etter 1678) tilhørt Gyldenløveslekten og Jarlsberg grevskap.

Ågerøya var ei viktig øy i seilskutetiden, med egen skole, bibliotek, to butikker, styrmannskole, skomaker og flere rederier. Den ble frikjøpt omkring 1800 og utviklet seg raskt utover 1800-tallet med skip som gikk i danmarks- og annen utenriksfart. Åkerøya hadde postkontor (postnr. 4782) fra 1890 til 1978. Øyas uthavn heter Stranda og var sentrum på øya i seilskutetiden.

Øya hadde sin storhetstid på slutten av 1800-tallet, da det bodde i underkant av 400 personer der. I dag bor det rundt 40 personer på øya.

Fiske har vært hovednæringen for de fastboende på Ågerøya fra 1930-tallet fram til 1980-årene. Øya ble gradvis fraflyttet i denne perioden, da livet i byene (Kristiansand og Lillesand) hadde annet arbeid å by på. Skolen ble lagt ned på 1950-tallet. På 1980-tallet flyttet det flere ut med tilknytning på øya som hadde arbeid på land, hovedsakelig Kristiansand og Lillesand. 

I lang tid var Ågerøya den eneste øya uten fast landforbindelse i Lillesand kommune som hadde boplikt. Diskusjonen om boplikt blusset opp igjen vinteren 2010 da havisen la seg, og fastboende hadde store problemer med å komme seg inn til fastlandet (Kjøpmannsvik). I 2012 ble boplikten opphevet.

Ved opptakten til angrepet på Norge i 1940 ble det tyske fartøyet «Rio de Janeiro» den 8. april 1940 torpedert utenfor Ågerøya av den polske ubåten ORP «Orzeł».

Litteratur
----------

* Lilleholt, Håkon: *Tre brev om eierskap til Ågerøya, Sandøya og Kalvøya på 14- og 1500-tallet* i Fra Høvågs historie: småskrift nr. 13. Høvåg Museums- og Historielag 2010

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Åge Eugen Midtgård** (født 30. september 1942 i Namsos, død 26. juni 2021 i Trondheim)

Sønn av finsnekker Edgar Eugen Midtgård (1913-1991) og modist og butikkinnehaver Aasta Midtgård (1914-2004). Gift med Wenche Sten Midtgård (1945-2015). 

Midtgård bodde fra begynnelsen av 60-tallet på Ørlandet utenfor Trondheim, og ble kjent i det lokale jazzmiljøet der (klubbvirksomhet fra 1975). Han var trompeter i «L Spoon Tradband» 1975–77, men flyttet til Trondheim i 1977 og ble del av jazzmiljøet der (oppgitte forbilder: Miles Davis, Eric Dolphy og Bjørn Alterhaug), medlem av det suksessfulle «Søyr» 1976-81 (med festivalengasjementer og plateinnspilling), egen kvintett 1977, Asmund Bjørkens grupper 1977–82, New Cool Quartet 1980–89, Knutsen/Engstrøm sekstett 1981–82, Trondheim Big Band bl.a. 1982–84, Jazzkvartett ’84 1984–85, Ove Stokstad’s Open Door 1986-87 og Øvre Singsaker Tradband 1987–89, foruten plateinnspillinger med bl.a. Bjørn Alterhaug (1978–92), John Pål Inderberg og Lee Konitz (1992).

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Minneside for Åge Eugen Midtgård». *svanholm.vareminnesider.no*. Besøkt 29. juni 2021.
3. ↑  «Åge Midtgård (1942 - 2021)». *Jazz i Norge*. 29. juni 2021. Besøkt 30. juni 2021.
4. ↑  «Åge Midtgaard». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 30. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Åge Midtgård på Discogs Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Knut Andreas Larsen Kolstad** (født 1. mars 1911 i Kristiania (Oslo), død 25. november 1991 i Fredrikstad) var en norsk offiser og politiker (H).

Han gikk Krigsskolen og Treiders handelsskole før krigen, arbeidet flere år i forsikringsbransjen, og tjenestegjorde som ulønnet offiser. Ved angrepet på Norge i 1940 deltok Kolstad i kampene i Valdres. Han ble så gruppesjef i Milorg. Fra 1943 til 1945 var han kompanisjef i de norske troppene i Sverige.

Etter frigjøringen i 1945 ble han fastlønnet offiser. I 1947 ble han adjutant i Hans Majestet Kongens Garde, i 1950 kontorsjef i Forsvarsstaben, i 1951 major og stabssjef for Distriktskommando Sør- og Vestlandet i Bergen, og i 1952 stabssjef i Tysklandsbrigaden, og så oberstløytnant og avdelingssjef i Forsvarsstaben og Hærens overkommando. Fra 1958 til 1961 var han militærattaché ved Norges ambassader i Bonn og Bern.

Kolstad ble oberst og regimentsjef i Fredrikstad i 1961, og hadde sin siste beordring som sjef for Østre Oslofjord forsvarsdistrikt/IR 1 og kommandant på Fredrikstad festning fra 1968 til 1976. Han satt som medlem av Fredrikstad bystyre i to perioder. Fra 1950 til 1951 var han viseformann i Unge Høyre.

Kolstad ble tildelt Deltagermedaljen med rosett, Forsvarsmedaljen med to stjerner og Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.

Han var eldre bror til skuespillerne Henki Kolstad og Lasse Kolstad.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Dagens navn». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 10. 1. mars 1991.
2. 1 2 3 4 5  Sættem, Odd (red.) (1984). *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292. ISBN 8257301868.
3. 1 2  Møller, Tryggve Juul (red.) (1953). *Studentene fra 1928. Biografiske opplysninger, statistikk og artikler samlet til 25 års jubileet 1953*. Oslo. s. 199.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Knut Kolstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Knut Kolstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Canada Free Press*** (CFP) er en konservativ kanadisk nettside, som publiserer nyhetssaker, sammendrag og lederartikler. Den utgis i Toronto, Canada.

Historie
--------

*Canada Free Press* ble etablert i 1997, og ble fra 2004 utgitt daglig. Judi McLeod har vært redaktør siden oppstarten. Hun var tidligere en spaltist i *Toronto Sun*, og arbeidet for *Kingston Whig Standard* og tidligere *Brampton Daily Times*. Arthur Weinreb er medredaktør.

*Canada Free Press* har over 100 skribenter og spaltister rundt omkring i verden, inkludert: Hamid Mir, Alan Caruba, Henry Lamb, Salah Uddin Shoaib Choudhury og Cliff Kincaid.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. april 2010. Besøkt 15. april 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Canada Free Press*-nettside
* *A Criminal Mind*, fra *The Western Standard* lenke til *Western Standard*-artikkel med informasjon om Rachel Marsden, Judi McLeods unnskyldning og Tony O'Donohue-søksmål.
* *Betty Disero Sees Hidden Enemies*, *Eye Weekly*-artikkel
**Kurt Runge** (født 13. september 1887, død 6. november 1959) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Runge vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1912 i Stockholm. Han var styrmann på den tyske båten, med mannskap fra roklubben *Berliner Ruderverein von 1876*, som kom på tredjeplass i rokonkurransen for åttere. De tapte semifinalen til den britiske båten med mannskap fra *Leander Club* som siden vant finalen over *New College* en annen britisk åtter.

Totalt deltok elleve båter fra åtte nasjoner og konkurransen ble avholdt i perioden 17 til 19. juli 1912. Deltakerne på *Berlins* åtter var Otto Liebing, Max Bröske, Max Vetter, Willi Bartholomae, Fritz Bartholomae, Werner Dehn, Rudolf Reichelt, Hans Matthiae og Kurt Runge som styrmann.

OL-medaljer
-----------

* OL 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i roing, åtter Keiserriket Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. 1 2   sports-reference.com, «Kurt Runge», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ru/kurt-runge-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Rowing athlete database, «Kurt Runge», World Rowing-ID 6e1aa53d-2b9d-4f33-803b-3d6e74388969, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kurt Runge – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Runge – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Runge – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Runge – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Runge – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Runge – FISA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Campyloxenus pyrothorax*** er en bille som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 10-16 millimeter, hunnene er større enn hannene), avlang smeller. Antennene er svakt sagtakkede. Pronotum er knapt så bredt som dekkvingene hos hannene, rikelig så brede som dekkvingene hos hunnene, hvelvet, blankt, rødgult bortsett fra de spisst tilbaketrukne bakhjørnene, som er brunsvarte. Arten har lysorganer på prothorax. Dekkvingene er svarte, parallellsidige med markert, bred siderand og grove punktstriper. Beina er forholdsvis korte.

Levevis
-------

De voksne billene er aktive fra desember til mars. Artene antas ikke å ha noen økonomisk betydning.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae10231
				+ Underfamilien Campyloxeninae Costa, 1975
					- *Campyloxenus pyrothorax* Fairmaire & Germain, 1860

Kilder
------

* coleoptera-netropical.org - *Campyloxenus pyrothorax*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Campyloxenus pyrothorax* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Campyloxenus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata