recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Frankrike (i mørk grønnfarge) og dets lydstater (i lys grønnfarge) i 1812
**Lydrike** er et land som er tvunget til å adlyde og følge et annet lands påbud. Det er ikke nødvendigvis snakk om en okkupasjon, og lydriket er offisielt selvstendig. Betegnelsene marionettstat, og marionettregjering, er også en del brukt. Ordet brukes bare hvis landet er under trussel av militær maktbruk.

Av historiske lydriker, er Manchukuo et av de mest kjente. Det var under japansk kontroll, men var offisielt selvstendig. Sverige prøvde også å gjøre Norge til et lydrike i 1904 (*lydrikepunktene*) slik Norge hadde vært under Danmark fra 1537 til 1814, da det ble klart at unionen ville gå i oppløsning. I nyere tid fantes det små lydriker i Sør-Afrika som man kalte bantustaner.

Mange av landene i østblokken under den kalde krigen ble også oppfattet som sovjetiske lydriker. Land som Polen, DDR, Ungarn og Tsjekkoslovakia var offisielt selvstendige og bare «alliert» med Sovjetunionen, men samtidig hadde Sovjetunionen utplassert store militærstyrker i landene, slik at landene i realiteten var okkupert.

På 1900-tallet var Østerrike-Ungarn i praksis et lydrike under Tyskland fra 1916, mens Frankrikes Vichy-regime er et spesielt kjent lydrike under andre verdenskrig, samt Slovakia, Böhmen-Mähren og Kroatia, alle under Tyskland. Vest-Sahara er et moderne lydrike i dagens samfunn med administrasjon fra Marokko. 

Sverige var under andre verdenskrig i realiteten et lydrike under Nazi-Tyskland. Sverige tillot Tyskland å bruke den svenske jernbanen til å transportere soldater, våpen av materiell både til Nord-Norge under slaget om Narvik og til Østfronten. Svensk presse etterfulgte i stor grad Nazi-Tysklands oppfordring til å skrive fordelaktig om Adolf Hitler og Nazi-Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  Förster, s. 114–116, *The Cambridge History of The First World War*, bind II
2. ↑  Veum (2016). *Det svenske sviket - 1940-1945*. Kagge forlag. ISBN 978-82-489-1850-9.

Eksterne lenker
---------------

* «Selvvalgt lydrike», artikkel fra *Dagens Næringsliv*, 18. januar 2012
* «Norge ble lydrike 1500-37», artikkel fra Universitetet i Oslo
* *Norge blir et lydrike*, artikkel fra Norgeshistorie.no
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: Eksterne lenker i tekst.

**Silje Rønning Kampesæter** (født 1988) er en norsk journalist og redaktør fra Lillehammer. Hun har jobbet i flere medier som TV 2, NRK, og Dagbladet og har en bachelor i journalistikk fra Høgskolen i Oslo og Akershus (nå Oslo Met). I 2015 og 2016 var hun midtøstenkorrespondent for Aftenposten. I stillingen bodde hun først i Istanbul i Tyrkia, men ble nektet pressekort av tyrkiske myndigheter. «Sist Aftenposten opplevde noe lignende, var da korrespondent Per Egil Hegge måtte forlate Sovjetunionen i 1971.» skrev avisen.

— Aftenposten ser svært alvorlig på at vi i praksis blir erklært uønsket, sa sjefredaktør Espen Egil Hansen.

Kampesæter flyttet deretter Midtøsten-kontoret til Amman i Jordan.

I 2018 begynte Kampesæter som journalist i fagbladet Forsvarets forum. I 2019 slapp de podkasten «Krig & Sånn» som Kampesæter var programleder for.

Kampesæter begynte som redaktør for NRK Innlandet i 2021.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 16. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «LinkedIn».
3. ↑  «Aftenposten kastes ut av NATO-landet Tyrkia». *www.aftenposten.no*. Besøkt 12. august 2020.
4. ↑  «Aftenposten kastes ut av NATO-landet Tyrkia». *www.aftenposten.no*. 8. februar 2016. Besøkt 6. september 2023.
5. ↑  Michalsen, Gard L. (25. februar 2016). «Korrespondentlivet ble ikke helt som planlagt. Nå har Silje Kampesæter dratt til Amman for å starte på nytt». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 12. august 2020.
6. ↑  Jor, Eira Lie (13. september 2018). «Silje Rønning Kampesæter er ny journalist i Forsvarets forum: – Gleder meg». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 12. august 2020.
7. ↑  «Krig & Sånn». *forsvaretsforum.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 29. mai 2020. Besøkt 12. august 2020.
8. ↑  Weiberg-Aurdal, Jan Magnus (24. mars 2021). «Silje Kampesæter (32) er ansatt som ny distriktsredaktør i NRK Innlandet». *m24.no*. Besøkt 6. september 2023.
**Lysekloster Idrettslag** (stiftet 6. mai 1946) er et idrettslag fra Lysefjorden i Os, sør for Bergen. Klubben driver blant annet med fotball, friidrett og håndball, og arrangerer hvert år turmarsjen Lysøen Rundt.

Tabellen
--------

2. divisjon fotball for menn 2024 avdeling 1| # | Lag | K | S | U | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arendal | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 2 | Brann 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 3 | Brattvåg | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 4 | Eik Tønsberg | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 5 | Fløy | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 6 | Hødd | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 7 | Jerv | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 8 | Kvik Halden | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 9 | Lysekloster | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 10 | Notodden | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 11 | Sotra | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 12 | Vard Haugesund | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 13 | Viking 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| 14 | Ørn Horten | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| Kilde  **·**  Rediger |

Fotball
-------

Klubben har engasjert Ørjan Sandal som sportslig leder på fotballsiden. Dette har resultert i en voldsom satsing for klubbens seniorlag og de aldersbestemte lagene. A-laget rykket etter 2009-sesongen opp i 6. divisjon. Foran 2010-sesongen meldte klubben på to lag i serien for herrer senior, ett i 7. divisjon og det nyopprykkete A-laget. Begge disse lagene tok steget opp en divisjon, slik at de til seriestart i 2011-sesongen stiller i hhv. 5. divisjon og 6. divisjon. A-laget rykket opp til 4. divisjon før 2012 sesongen og rykket direkte videre opp til 3. divisjon før 2013-sesongen. I 2014/2015 Sesongen rykket laget opp fra 3.Divisjon til 2.Divisjon. Lysekloster er et av få lag som har klatret så mange divisjoner på så kort tid.

Idrettsanlegg
-------------

I 2008 åpnet idrettslaget nye Lysekloster FRAMO Idrettspark som består av kunstgressbane på 60x100m, ballbinge, friidrettsdel med 110m løpebane, 700m lyslagt tur/trimløype og klubbhus med garderobe- og utleiefasiliteter. Det er også bygget ny tribune (ferdig vinter 2009) og ny parkeringsplass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
PostNord-ligaen, avdeling 1, 2024 |
| --- |
|  | 
* Arendal
* Brann 2
* Brattvåg
* Eik Tønsberg
* Flekkerøy
* Hødd
* Jerv
* Kvik Halden
* Lysekloster
* Notodden
* Sotra
* Vard Haugesund
* Viking 2
* Ørn-Horten

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Området som dannet Britisk Malaya markert med grønt
**Britisk Malaya** var betegnelsen på en rekke mindre stater på Malayahalvøya som ble kolonisert av Storbritannia i det 18. og 19. århundre. Områdene som dannet Britisk Malaya inngår i dagens Malaysia.

Malaya kan også referere til Malayarkipelet, bestående av hele øygruppen i området med bl.a. Indonesia, Øst-Timor og Papua Ny-Guinea.

Områder
-------

Britisk Malaya i 1922. De fødererte malaystater er markert i gult, statene i blått er ufødererte stater, mens områdene i rødt er britiske kolonier i Straits Settlements
Betegnelsen *Britisk Malaya* for områdene Storbritannia kontrollerte på Malayahalvøya fikk gjennomslag fra 1919 og utover. Britisk Malaya var aldri en egen koloni eller administrativ enhet. Området var organisert i en rekke stater og kolonier:

* De fødererte malaystater, 1895–1946
	+ Negeri Sembilan
	+ Pahang
	+ Perak
	+ Selangor
* Ikke-fødererte malaystater (uformell betegnelse), 1909–1946
	+ Johor
	+ Kedah
	+ Kelantan
	+ Perlis
	+ Terengganu
* Straits Settlements, 1826–1946
	+ Malakka
	+ Penang
* Singapore, først del av Straits Settlements, så separat koloni 1946–1963
* Den malayiske union, bestående av fødererte og ufødererte malaystater, samt deler av Straits Settlements, 1946–1948
* Malayaføderasjonen, omdannelse av Den malayiske union, 1948–1957 (selvstendighet)

De britiske besittelsene på Borneo, kongedømmet Sarawak, sultanatet Brunei og Britisk Nord-Borneo, gikk under navnet Britisk Borneo. Disse ble ikke regnet til Britisk Malaya.

Befolkning
----------

Malayahalvøya var befolket av malayer. Fra begynnelsen av 1500-tallet gjorde europeere seg gjeldende. Utover 1800-tallet ekspanderte Storbritannia sin interessesfære på Malayahalvøya, både ved å etablere kolonier og ved å undertegne avtaler med herskerne i de forskjellige malaystatene.

Fra midten av 1800-tallet fant det sted en betydelig innvandring av kinesere, indere og malaysiere fra øyene. Grunnen til dette var behovet for arbeidskraft i utvinning av tinn og ekspansjon i plantasjedrift.

Folketellingen i 1911 viste at de forskjellige delene av Britisk Malaya samlet hadde en befolkning på 2 650 000. Malayene, områdets opprinnelige befolkning, utgjorde 46,8 % og tilflyttede malaysiere fra øyene 6,4 %. 34,7 % var kinesere, 10,1 % indere og 1,9 % andre.

Referanser
----------

1. ↑  Andaya, Barbara Watson og Leonard Y. Andaya: *History of Malaysia*, Basingstoke: Palgrave, 2001, s. 210.
2. ↑  Dodge, Nicholas N.: «Population Estimates for the Malay Peninsula in the Nineteenth Century, with Special Reference to the East Coast States», *Population Studies*, bd. 34, nr. 3, 1980, s. 438.
3. ↑  Dodge, s. 437.

Litteratur
----------

* Andaya, Barbara Watson og Leonard Y. Andaya: *History of Malaysia*, Basingstoke: Palgrave, 2001
* Hooker, Virginia Matheson: *A Short History of Malaysia. Linking East and West*, Crows Nest: Allen & Unwin, 2003

Eksterne lenker
---------------

* British Malaya, audiopresentasjon fra The National Archives, Storbritannia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Urkeltisk** er det urspråket som alle keltiske språk stammer fra. Urkeltisk, også kalt for *førkeltisk* eller *felleskeltisk*, er det rekonstruerte stamspråket til alle kjente keltiske språk. Dets ordforråd kan med sikkerhet bli rekonstruert på grunnlag av komparativ metode av historielingvister. Urkeltisk er en gren av den vestlige delen av den indoeuropeiske språkfamilien, sammen med andre grener av italiske språk, germanske språk, og baltoslaviske språk. Det nøyaktige slektskapet mellom disse tidlige språkgrenene er noe uklart, og blir stadig diskutert blant lingvister. Hallstattkulturen, i den vestlige utkanten av urnemarkskulturen tidlig på 1000-tallet f.Kr. kan være et arkeologisk samsvar med de første urkeltiske talerne.

Rekonstruksjonen av urkeltisk er en forskningsprosess som blir gjort nå. Mens fastlandskeltiske språk representerer god bekreftelse for fonologi og en del morfologi (språklig formlære), er det nedskrevne materialet fortsatt for skrint og magert til at det tillater en sikker rekonstruksjon av syntaks. Likevel er den fullstendige setninger blitt nedtegnet på gallisk og keltiberisk, de eldste vesentlige keltiske litteraturen som er funnet i gammelirsk, det tidligste nedtegnelsene fra øykeltiske språk.

Datering
--------

Når urkeltisk ble et eget språk er ikke fastlagt med sikkerhet og er emne som diskuteres blant forskerne. Tidligere når det ble antatt en assosiering med en særskilt arkeologisk kultur, ble glottokronologi benyttet som metode. Metoden er ikke tilfredsstillende av flere grunner. I de siste tiårene har et antall grupper blitt adressert dette spørsmålet med hjelp av moderne komputermetoder som har gitt avvikende resultater. Forskerne Gray og Atkinson har beregnet en dato på 6100 BP, engelsk forkortelse fra før vår tid, eller 4100 f.Kr. mens forskerne Forster og Toth har kommet fram til en langt eldre dato, 8100 BP eller 6100 f.Kr. men disse forsøkene på tidsbestemmelser er ikke generelt akseptert. Begge disse datoene er underlagt betydelig beregnet usikkerhet, kanskje så mye som pluss-minus 1500 år. I den paleolittiske kontinuitetsteorien er keltisk antatt å ha oppstått fra iberiske flyktninger etter siste istids maksimum (LGM), men heller ikke denne teorien er generelt akseptert.

Urkeltsk som levende språk kan ha blitt snakket så sent som 800 f.Kr. se keltiske språk.

Eksterne lenker
---------------

En referanse for urkletisk ordforråd er framskaffet av Universitetet i Wales på de følgende nettsteder:

* Urkeltisk til engelsk ordliste Arkivert 31. desember 2010 hos Wayback Machine. (PDF)
* Engelsk til urkeltisk ordliste Arkivert 22. mars 2014 hos Wayback Machine. (PDF)

Alternativt har Universitetet i Leiden gitt en urkeltisk ordbok:

* Databasespørring til Urkeltisk etymologisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Kvalsund kirke
**Kvalsund prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hammerfest prosti. Det omfattet sogn i Kvalsund kommune i Finnmark fylke, og hovedkirken var Kvalsund kirke.

Kvalsunds kirkesogn er nå en del av Hammerfest kirkelige fellesråd, og underlagt Hammerfest prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Kvalsund sognet fra 1600-tallet til Hammerfest sogn og dro i båter på kirkeferd til Hammerfest. I 1763 ble Kvalsund annekssogn opprettet med eget kapell for å betjene fastlandsdelen av Hammerfest prestegjeld. I Kokelv, helt nord på fastlandsdelen, ble Kokelv kirke innviet 27. november 1960. Ved kgl.res. av 4. februar 1972 ble Kvalsund sogn utskilt som eget *Kvalsund prestegjeld* med Kokelv som annekssogn, gjeldende fra 1. januar 1973.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Kvalsund
* Kokelv

Referanser
----------

1. ↑  *Kvalsund kommune 150 år*. [Kvalsund]: Kvalsund kommune. 2019. s. 26.
2. ↑  Jacobsen, Ragnvald (1989). *Kvalsund i Finnmark*. no#: Kvalsund kommune. s. 343. ISBN 8299198704.
3. ↑  «Aftenposten 1960.12.16». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 16. desember 1960. s. 13.
4. ↑  Kvalsund prestegjeld, lovdata.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Dale kirke
**Luster prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Luster kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Dale kirke.

Lusters kirkesogn er nå en del av Luster kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Dals sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Luster prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Dale med Fortun, Gaupne og Nes annekssogn.

Lyster prestegjeld dannet grunnlaget for Lyster formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Etter at kommunene Luster, Jostedal og Hafslo ble slått sammen til *nye Luster* 1. januar 1963, ble det gjort endringer i prestegjeldsinndelingen i storkommunen. Gjeldende fra 1. juli 1967, fikk således det minste, Jostedal prestegjeld, tilført sognene Joranger og Fet fra Hafslo prestegjeld, samt Gaupne fra Luster prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Dale
* Fortun
* Nes

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 13.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 88.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Øvregard, Kåre (2010). *Jostedal kyrkje*. no#: Skald. s. 34. ISBN 9788279591535.
7. ↑  «Bergens tidende 1967.03.07». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 7. mars 1967. s. 9.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Mariakirken i Bergen
**Mariakirken prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bergen domprosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Mariakirken.

Mariakirkens kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergen domprosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

### Den Tydske Kirke

*Maríukirkja* (norrønt) ble antagelig oppført før år 1160, og i 1408 fikk de tyske kjøpmenn råderett over kirken og dens eiendommer. "St. Mariæ Tydske Kirke" var sognekirke for de tyskættede i Bergen og for alle som stod i fast tjeneste ved Kontoret inntil 1766 da den ble overdratt til kongen i forbindelse med at den siste tyske handelsstue på Bryggen ble solgt. Etter den tid var den kirke for den tyske menighet i Bergen inntil den ble nedlagt 1867.

### Norsk menighet

Mariakirken ble i 1874 tatt i bruk som sognekirke for den omliggende delen av Korskirken prestegjeld. Grensen mellom Mariakirkens og Korskirkens sogn ble regulert i 1885.

### St. Olavs menighet

St. Olavs menighet ble skilt ut fra Sandviken prestegjeld i 1928, og omfattet «indre Sandviken» – strøket fra Helgesens gate i vest til Øvre Sandviksvei/Tartargaten i øst. Menighetshuset i Absalon Beyers gate 1 ble benyttet som interimskirke. Det ble planlagt å reise en egen kirke på Fredens bolig. Menigheten hadde egen sogneprest fra 1928 inntil menigheten gikk inn i Mariakirkens menighet i 1982. Sognet hadde navn etter Norges skytshelgen, Olav den hellige, men navnet knytter også an til sagaens beretning om den tidligere *Olavskirken på Bakkene*.

### Domkirkens prestegjeld

Fra 1. januar 2002 ble Mariakirken og øvrige menigheter i Bergen sentrum slått sammen til Bergen domkirke prestegjeld, etter vedtak i Kirke-, utdannings- og forskningsdep.

Referanser
----------

1. ↑  Lidén, Hans-Emil (2000). *Mariakirken i Bergen*. Mangschou. s. 18. ISBN 8291948062.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Bergen, arkivverket.no
3. ↑  Lidén, Hans-Emil (2000). *Mariakirken i Bergen*. Mangschou. s. 18. ISBN 8291948062.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Bergen, arkivverket.no
5. ↑  St. Olavs menighet, Bergen byleksikon, bergenbyarkiv.no
6. ↑  «Bergens tidende 2001.07.10». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 10. juli 2001. s. 2.
7. ↑  «Dagen (Bergen) 2001.11.17». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 17. november 2001. s. 7.
8. ↑  *Årbok for Den norske kirke*. 2002. s. 192.
**Jacob Fellman** (alternativt *Jakob* eller *Jaakko*; født 25. mars 1795 i Rovaniemi i finsk del av Sverige, død 8. mars 1875 i Lappajärvi i storfyrstedømmet Finland i keiserdømmet Russland) var en finsk luthersk prest og naturforsker. Han var far til Isak Fellman og sønnesønns sønnesønn til Esaias Mansueti Fellman.

Jakob Fellman var sogneprest i Utsjok 1819–1832 og deretter i Lappajärvi. Han preket og skrev på samisk og var den første som i skrift benyttet kemisamisk, den varietet ble talt i den finske lappmarken. Han hadde en sterk vitenskapelig interesse for Lappmarken, hvorom fremfor alt hans *Anteckningar under min vistelse i Lappmarken* (4 deler, Helsingfors 1906) vitner. Han skrev om den samiske mytologi og utgav en ordbok i 1829, etter at han hadde besøkt Kuolajärvi og Sompio.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   autor, oppført som Jacob Fellman, autorforkortelse J.Fellm. besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   International Plant Names Index, IPNI forfatter-ID 2675-1[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   KANTO, KANTO ID 000078173, oppført som Jacob Fellman[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* {{{artikkel}}} *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

Eksterne lenker
---------------

* Jakob Fellman på NE.se

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** Botanist **·** KulturNav
 |
Denne tabellen viser styrker og svakheter ved samhandlinger mellom forskjellige og like typer i videospillserien.
**Type** (タイプ, *type*) eller **Pokémon-type** er en klassifisering av pokémoner og angrepene deres i den japanske mediafranchisen *Pokémon*, og er spesielt sett i videospillserien og andre spill. Typen til en pokémon viser hva den er sterk mot og hva den er svak mot, i likhet met stein, saks, papir, dog med flere enn tre valg og variabler.

Mengden forskjellige typer varierer fra spill til spill. I hovedvideospillene i serien er typene fra tidligere videospill tilgjengelige, og noen ganger er nye lagt til. Hver pokémon i videospillene har fra én til to typer de hører til. Fra generasjon VI (6) er det 18 typer: Normal, Fire, Fighting, Water, Flying, Grass, Poison, Electric, Ground, Psychic, Rock, Ice, Bug, Dragon, Ghost, Dark, Steel og Fairy. Mesteparten av disse var introdusert gjennom generasjon I, men Dark og Steel var introdusert i generasjon II og Fairy-typen var introdusert i generasjon VI. I løpet av generasjon I var typer av og til referert til som elementer.

I kortspillet (*Pokémon TCG*) er utvalget typer mindre, og mangler disse typene fra videospillserien: «flying», «poison», «ground», «rock», «ice», «bug» og «ghost». Pokémoner som tilhører disse typene i videospillene, er generelt lagt til andre typer i kortspillet. Flere «ghost»-pokémoner er for eksempel lagt til i «psychic»-kategorien, og flere «bug»-pokémon er lagt til «grass».

Referanser
----------

1. ↑  «Type - Bulbapedia, the community-driven Pokémon encyclopedia». *bulbapedia.bulbagarden.net* **(engelsk)**. Besøkt 29. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pokémon types – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Walther von der Vogelweide (Codex Manesse, ca. 1300)
**Minnesang** var en lyrikk- og sangtradisjon i Tyskland som blomstret på 1100-tallet og fortsatte inn i 1300-tallet. Dikterne som skrev og framførte minnesang er kjent som minnersangere, tysk *minnesänger*, og navnet er sammensatt av ordet *minne*, middelhøytysk for kjærlighet, noe som også var diktningens hovedemne. Den enkelte sang ble kalt for *minnelied*. 

Minnesang var et tysk motstykke til den franske trubadurdiktningen. Minnesangene var knyttet til hoff- og ridderlivet fra siste del av 1100-tallet frem til begynnelsen av det 14. århundre.

Trubadurdiktene var rimglade viser som ble fremført til musikkinstrumenter ved hoffene, av forfatterne selv eller av spesielle gjøglere. De fleste forfatterne er menn, selv om det også finnes noen kvinner mot slutten av perioden.

Temaet for minnesangene var som regel kjærligheten, men det finnes også andre tema slik som satiriske eller klagende (elegi). Vanligvis er det en jeg-person som forteller. Det er også slik at jeg-personen ikke nødvendigvis skal få og bli forent med sin elskede. Det er nok å omtale sin kjærlighet på en vakker og kunstnerisk måte slik at det skal inngå i sjangeren minnesang. Minnesangen er høvisk i sin grunnholdning; dikteren synger om sin kjærlighet til en kvinne av høy byrd. Vanligvis er denne oppvartningen på avstand.

Den folkelige minnesangen representerer den tyske lyrikkens første blomstringstid og er en av mest betydningsfulle nyskapningene innen den vestlige poesien. Den har hatt stor betydning for kjente diktere som Dante og Petrarca og har gjennom disse satt sitt preg på kjærlighetsdiktningen flere hundre år frem mot vår tid.

Kun et lite antall av *minnelied*-melodier har blitt bevart for ettertiden, hovedsakelig i manuskripter datert fra 1400-tallet eller senere. De kan representere sanger i en annen form enn den opprinnelige. I tillegg er det ofte ganske vanskelig å tolke musikknotasjonene som er benyttet for å skrive dem ned. Selv om melodiens kontur kan vanligvis bli antatt er sangens rytme vanskelig å komme til bunns i.

Det er et antall innspillinger av minnesang som benytter de antatte opprinnelige melodiene, men også rockegrupper som Ougenweide har framført sangene med moderne instrumenter. Neidhart von Reuental (1200-tallet) var en av de mest berømte og betydelige tyske minnesänger.

Se også
-------

* Vagantviser
* Trubadur
* Folkevise
* Vise

Eksterne lenker
---------------

* Des Minnesangs Frühling (University of Virginia, Electronic Text Center)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC
 |
Denys Wilkinson Building ved University of Oxford.
**Denys Wilkinson Building** er en bygning fra 1960-tallet i Oxford i England. Den ble tegnet av Philip Dowson fra firmaet Arup i 1967.

Bygningen huser underinstituttene for astrofysikk og partikkelfysikk ved institutt for fysikk ved University of Oxford. Bygningen ble opprinnelig bygd for det daværende institutt for kjernefysikk, som ble kalt Nuclear Physics Laboratory. I 2001 ble bygningen omdøpt til Denys Wilkinson Building,, til ære for den britiske kjernefysikeren Denys Wilkinson (1922–2016) som var involvert i bygningens tilblivelse.

Referanser
----------

1. ↑  Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974). *The Buildings of England: Oxfordshire*. Penguin Books. s. 270. ISBN 0-14-071045-0.
2. ↑  Tyack, Geoffrey (1998). *Oxford: An architectural guide*. Oxford University Press. s. 319–320. ISBN 0-14-071045-0.
3. ↑  «Denys Wilkinson Building». Department of Physics, University of Oxford, UK. Arkivert fra originalen 27. september 2011. Besøkt 30. august 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 27. september 2011. Besøkt 14. juli 2016. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
**Verdipolitisk parti** var et politisk parti i Norge, som ble dannet ved en avskalling fra Pensjonistpartiet.

Partiet ble stiftet 12. mai 2009 med Ole Kristian Fiksdal, kommunestyrerepresentant i Nittedal, som leder. Tormod Dahl og Audun Tømmerås, fylkestingsrepresentanter i Østfold og Aust-Agder, satt også i partiets sentrale ledelse.

Ragnhild Johansen og Sanjin Salahovic, bystyrerepresentanter i Risør og Arendal, sluttet seg til partiet, men betegnet seg bare som uavhengige. Johansen var valgt for Pensjonistpartiet og Salahovic for Venstre.

I 2010 meldte Ingunn Brattlid, kommunestyrerepresentant i Horten, overgang fra Arbeiderpartiet til Verdipolitisk parti.

I 2011 stilte Verdipolitisk parti lister ved kommunestyrevalgene i Horten, Risør og Arendal, men fikk ikke valgt noen representanter (se kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for øvrige lister).

Partilaget i Risør la ned seg selv våren 2015. Verdipolitisk parti ble slettet fra enhetsregisteret kort tid etter.

Eksterne lenker
---------------

1. ↑  «Fiksdal fikser nytt parti». *Varingen*: 13. 12. juni 2009.
2. ↑  «71-åring laget nytt parti». *Moss Avis*: 26. 12. juni 2009.
3. ↑  «Brøt med Pensjonistpartiet og startet Verdipolitisk parti». *Aust-Agder Blad*: 7. 27. juni 2009.
4. ↑  «Pensjonistpartiet nedlagt». *Agderposten*: 7. 1. september 2009.
5. ↑  «Tro, håp og verdighet». *Aust-Agder Blad*: 10. 15. desember 2012.
6. ↑  «Nytt politisk parti i Arendal». *Arendalstidende*: 8–9. 15. desember 2010.
7. ↑  «Brattlid ut av Ap». *Gjengangeren*: 13. 25. mai 2010.
8. ↑  «Som å forlate et bur». *Gjengangeren*: 5. 26. mai 2010.
9. ↑  «Verdipolitisk parti stopper sin virksomhet». *Aust-Agder Blad*: 6. 16. april 2015.
**Frode Fredriksen** (født 8. mars 1971) er en norsk tidligere fotballspiller.

Fredriksen har vært assistenttrener i Start, og var i en periode fungerende trener etter at Knut Tørum trakk seg 22. juni 2011. Debuten kom samme dag med seier mot Strømsgodset i cupen. Han var også trener for Starts juniorlag som ble norgesmestere i 2006 og 2007. Fredriksen gikk fra stillingen som assistenttrener 19. august 2011 da klubbens nye trener Mons Ivar Mjelde hentet inn sin tidligere assistent fra Brann Robert Hauge. Etter å ha lagt opp som trener i Start trente han Randesund Idrettslag i 4 år før han deretter ga fra seg jobben. 

Han spilte midtbane på Start i perioden 1997-99 før han spilte to sesonger i Lyn. Deretter spilte han fire sesonger i Sandefjord til han la opp etter 2005-sesongen. Han har tidligere i karrieren også spilt for Kristiansandsklubbene Donn og Vigør.

Etter 2008-sesongen var han aktuell for å bli hovedtrener i Start helt til en anonym millionær ville sponse klubben med et millionbeløp dersom en mer rutinert trener ble ansatt.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 243206, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fredriksen ferdig som Start-assistent
3. ↑  Kunne blitt hovedtrener i 2008 Arkivert 28. juni 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frode Fredriksen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Frode Fredriksen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Frode Fredriksen – FBref Rediger på Wikidata
**Folketrygdfondet** er et norsk statlig selskap som forvalter Statens pensjonsfond med mål om å oppnå best mulig avkastning over tid. Pengene investeres i aksjer og obligasjoner i Norge, Danmark, Finland og Sverige, i samsvar med retningslinjene satt av Finansdepartementet.

Folketrygdfondet ble opprettet i 1967 av Borten-regjeringen i medhold av lov om folketrygd 17. juni 1966.

Folketrygdfondet forvaltet Statens obligasjonsfond (SOF), som ble opprettet som følge av regjeringens kredittpakke 2009 6. mars 2009, inntil fondet ble avviklet i 2014. SOF ble gjenopprettet i mars 2020 under koronaviruspandemien. Også denne gang var fondet på 50 milliarder kroner.

Fondet er et «lukket fond». Det vil si at det ikke tilføres nye midler, men at staten heller ikke tar ut utbytte av overskuddet, disse pengene blir istedet brukt til å kjøpe nye aksjer.

Steinar Juel kom via Civita med kritikk mot dette i 2019, hvor han skrev: «I år er det 40 år siden Folketrygdfondet mistet all tilknytning til Folketrygden. Selv om fondet er omdøpt til Statens pensjonsfond Norge (SPN), og er plassert under hatten Statens pensjonsfond, er formålet med det høyst uklart. Ingen penger settes inn eller tas ut.»[]

Styret i Folketrygdfondet består av syv medlemmer og to varamedlemmer, som alle utpekes av Finansdepartementet for fire år av gangen. I tillegg til disse medlemmene inkluderes ett styremedlem og en observatør valgt av de ansatte ved behandling av administrative saker.

Folketrygdfondet ledes siden 2018 av Kjetil Houg.

Administrerende direktører
--------------------------

* Kjell Grimsvang 1970–1990
* Tore Lindholt 1990–2004
* Rune Selmar 2004–2006
* Olaug Svarva 2006–2018
* Kjetil Houg 2018–

Styreledere
-----------

* Henrik J. Lisæth 1990-1998
* Bjørg Ven 1998–2002
* Rolf Sæther 2002-2006
* Erik Keiserud 2006–2017
* Siri Teigum 2017–

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 26. oktober 2019.
2. ↑  Henter frem verktøy fra finanskrisen *E24*. Besøkt 1. juni 2021.
3. ↑  Siri Teigum ny styreleder i Folketrygdfondet regjeringen.no. Besøkt 1. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Etater underlagt Finansdepartementet i Norge |
| --- |
| 
* Direktoratet for forvaltning og økonomistyring
* Finanstilsynet
* Folketrygdfondet
* Skatteetaten
* Statens pensjonsfond
* Statistisk sentralbyrå
* Tolletaten

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Frode Myrhol** (født 29. juni 1972 i Fosnavåg i Møre og Romsdal) er en norsk politiker og aktivist. Han grunnla det politiske partiet Folkets parti FNB. Partiet ble stiftet i Stavanger 12. desember 2014. Han har vært partileder fra oppstart, på landsmøtet 25. oktober 2020 besluttet partiet å gå for en modell med to partiledere, han delte da vervet med Cecilie Lyngby.

Frode Myrhol var partiets første ordførerkandidat da det stilte til valg i kommunevalget i Stavanger i 2015. Partiet ble innvalgt med tre representanter til bystyret. Frode Myrhol ble partiets gruppeleder.

I kommunevalget i 2019 var Myrhol på nytt ordførerkandidat i Stavanger. Partiet ble innvalgt med seks representanter og ble således Stavangers tredje største parti etter Arbeiderpartiet og Høyre. Myrhol ble igjen gruppeleder. Han ble i tillegg kommunalråd og leder for utvalg for by- og samfunnsutvikling. 

Frode Myrhol var også partiets kandidat for fylkesordførervervet i Rogaland i 2019 Partiet stilte til valg for første gang i fylkeskommunen og ble innvalgt med tre representanter. Frode Myrhol ble partiets gruppeleder.[]

I november 2023 meldte han seg inn i Arbeiderpartiet.

Frode Myrhol havnet i kontroverser høsten 2020 da mediene avdekket at han personlig hadde sikret seg honorarer fra politiske verv og inntekt fra partiets frikjøpsmidler som i sum utgjorde 1 841 808 kroner årlig og dermed oversteg statsministerens lønn.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 21. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   NRK, «Frode Myrhol har meldt seg inn i Arbeiderpartiet», verkets språk bokmål, utgitt 16. november 2023, besøkt 27. november 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Frode Myrhol og Cecilie Lyngby valgt som partiledere i FNB». *www.aftenposten.no*. 25. oktober 2020. Besøkt 20. november 2020.
4. ↑  Stavanger Aftenblad: "Frode Myrhol melder seg inn i Arbeiderpartiet", 17. november 2023 s.14.
5. ↑  «Denne lokalpolitikeren tjener mer enn statsministeren». *www.aftenposten.no*. 17. august 2020. Besøkt 17. august 2020.
**Marit Johanne Aarum** (født 22. april 1903, død 19. februar 1956) var en norsk samfunnsøkonom, kvinnesaksforkjemper og Venstrepolitiker, som var leder i Norsk Kvinnesaksforening 1955–1956. Hun hadde en rekke verv i Venstre og var vararepresentant til Stortinget.

Karriere
--------

Aarum tok examen artium i 1921 og ble utdannet cand.oecon. ved Universitetet i Oslo i 1926; etter et utenlandsopphold ble hun ansatt som sekretær (saksbehandler) i Statens arbeidstilsyn, der hun i 1945 ble inspektør og senere konsulent, på det tidspunktet en relativt høy stilling. Hun arbeidet blant annet med internasjonale avtaler og forhandlinger, og særlig med FN-systemet. Hun var regjeringsutsending for Norge til den internasjonale arbeidskonferansen i 1948, representerte ofte Norge på møter med Den internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO) og jobbet som FN-ekspert i Pakistan for ILO 1952–1953, der hun var beskjeftiget med å bedre arbeidsforholdene i industri og landbruk.

Politisk arbeid
---------------

Aarum var engasjert i Venstre og Norsk Kvinnesaksforening.

Hun var 1. viseformann i Norsk Kvinnesaksforening 1952–1955 og overtok som fungerende formann da Ingerid Gjøstein Resi døde i en flystyrt i Sovjetunionen i august 1955. Hun satt i formannsvervet til hun selv døde i februar 1956. Hun var også redaktør for tidsskriftet *Kvinnesaksnytt* og medlem av arbeidsutvalget i Norske Kvinners Nasjonalråd, en paraplyorganisasjon der NKF var medlem.

Hun var formann i Oslo Venstre, medlem av Oslo bystyre, varamedlem av Oslo formannskap og medlem av en rekke kommunale komiteer i Oslo for Venstre. Hun var vararepresentant til Stortinget for Venstre fra 1954 til sin død.

Utgivelser
----------

* Midlertidig lov om Arbeidsvilkår for hushjelp av 3. desember 1949 : med kommentarer samt en del om Ferieloven og Syketrygdloven, 1949

Referanser
----------

1. ↑  Elisabeth Lønnå (1996). *Stolthet og kvinnekamp: Norsk kvinnesaksforenings historie fra 1913*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. s. 335. ISBN 8205244952.
2. ↑  *Dagbladet*. 20. februar 1956. s. 2.
3. ↑  *Norske kvinners nasjonalråd 1904–1954*. NKN. 1957. s. 89.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marit Aarum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Ledere for Norsk Kvinnesaksforening |
| --- |
| Hagbart Berner **·** Anna Stang **·** Ragna Nielsen **·** Anna Bugge **·** Ragna Nielsen **·** Randi Blehr **·** Fredrikke Marie Qvam **·** Randi Blehr **·** Aadel Lampe **·** Fredrikke Mørck **·** Anna Hvoslef **·** Kitty Bugge **·** Margarete Bonnevie **·** Dakky Kiær **·** Ingerid Gjøstein Resi **·** Marit Aarum **·** Signe Swensson **·** Eva Kolstad **·** Clara Ottesen **·** Kari Skjønsberg **·** Karin M. Bruzelius **·** Sigrun Hoel **·** Irene Bauer **·** Siri Hangeland **·** Bjørg Krane Bostad **·** Kjellaug Pettersen **·** Siri Hangeland **·** Berit Kvæven **·** Torild Skard **·** Margunn Bjørnholt **·** Marit Nybakk **·** Karin M. Bruzelius **·** Anne Hege Grung |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Anna Stavdal** (født 1959) er en norsk allmennlege, universitetslektor ved Universitetet i Oslo og skribent. Hun er fra 2024, past president i den internasjonale organisasjonen World Organization of Family Doctors (WONCA). Hun har vært medlem av Pan-European Commission on Health and Sustainable Development, ledet av tidligere statsminister i Italia Mario Monti.

Stavdal studerte medisin ved Universitetet i Oslo. Siden 1989 har hun praktisert som allmennlege i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Fra 1999 til 2003 var hun leder for Norsk selskap for allmennmedisin (NSAM). Hun begynte sitt arbeid i World Organization of Family Doctors (WONCA) i 2010 og ble leder for den europeiske avdelingen i 2016. Hun ble valgt til president i WONCA World i 2018 og var organisasjonens president fra 2021-2023.

Mellom 2002 og 2010 skrev hun en ukentlig spalte om helserelaterte saker i Verdens Gang. Hun er universitetslektor ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 18. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. august 2020. Besøkt 25. desember 2020.
4. ↑
5. ↑
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. oktober 2020. Besøkt 25. desember 2020.
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. oktober 2020. Besøkt 25. desember 2020.
8. ↑  ]
9. ↑
Celadon fra Longquan i Kina.
Yaozhou Nordlig Song
Yue vase Seks dynastier
**Celadon** (forenklet kinesisk: 青瓷, tradisjonell kinesisk: 青瓷, pinyin: *Qīngcí*) er en høybrent keramisk glasur som er farget med jernoksid. Den regnes blant de klassiske orientalske glasurer, det vil si en glasur som forekom i de antikke kinesiske eller japanske kulturer århundret før den kom til europeisk eller amerikansk kjennskap.[] Uttrykket finnes ikke i Kina,[] skjønt teknikken kommer derfra.

Man skiller mellom flere typer grønne glasurer under dette samlebegrepet. De viktigste er yue, yaozhou og longquan.[] Yue er den tidligste utviklet allerede under sen Han. Yaozhou er en transparent olivenfarget glasur i motsetning til den opake longquan-glasuren.[]

Denne typen steintøy ble opprinnelig utviklet i den gamle Kina, særlig i provinsen Zhejiang. Ettersom mye av det mest skattede porselenet av denne type kom fra fylket Longquan, er det også blitt kjent som *Longquan qingci*.

Celadonglasurer er grønne glasurer som tiltar effektfullt i fargestyrke der de ligger tykkere.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Chinese Porcelain Glossary: Celadon». *Gotheborg.com*. Besøkt 17. mars 2017.

Litteratur
----------

* Gompertz, G. St. G. M. *Chinese Celadon Wares*, 1980 (2nd ed.), Faber & Faber, ISBN 0571180035.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Brändö** (finsk: *Kulosaari*) er en tidligere kommune i landskapet Nyland i Finland. Kommunen hadde 1 010 innbyggere i 1938. Brändö var en tospråklig kommune med svensk som majoritetsspråk.

Wihurikonsernets hovedkontor på Brändö (tidligere strandhotell)
Brändö ble utskilt fra Helsinge i 1921 og var egen kommune frem til 1946. Dette år ble kommunene Brändö, Haga, Hoplax og Åggelby slått sammen med Helsingfors. Brändö inngår nå i *Brändö bydel* i Helsingfors som omfatter *Stenudden* og øyene *Brändö*, *Blåbärslandet* og *Högholmen*.

Brändö ligger ved munningen av *Gammelstadsfjärden* øst for sentrum av Helsingfors. Området ble utbygget som et villaområde på begynnelsen av 1900-tallet. Store flotte eiendommer preget området. Bebyggelsen ble komplettert med høyhus på 1960-tallet. 

Kjente bygninger i Brändö bydel er *Brändö kyrka*, restauranten *Brändö Casino* og *strandhotellet* (nå Wihurikonsernets hovedkontor).

*Brandö gymnasium* er en finlandssvensk skole.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Brändö villastad i Nordisk familjebok, bind 34, spalte 877, 1922
* *Uppslagsverket Finland*, Brändö[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Kommuner i landskapet Nyland |
| --- |
| Landskapets våpen | 
* Askola
* Borgnäs
* **Borgå**
* **Esbo**
* **Grankulla**
* **Hangö**
* **Helsingfors**
* **Hyvinge**
* **Högfors**
* Ingå
* **Kervo**
* Kyrkslätt
* Lappträsk
* **Lojo**
* **Lovisa**
* Mäntsälä
* Mörskom
* Nurmijärvi
* Pukkila
* **Raseborg**
* Sibbo
* Sjundeå
* **Träskända**
* Tusby
* **Vanda**
* Vichtis

 | Finlands flagg |
| 
* **Tidligere kommuner:** Borgå landkommune
* Bromarv
* Brändö
* Degerby
* **Ekenäs**
* Ekenäs landkommune
* Haga
* Hoplax
* Hyvinge landkommune
* **Karis**
* Karis landkommune
* Karislojo
* Liljendal
* Lojo kommune
* Nummi
* Nummi-Pusula
* Pernå
* Pojo
* Pusula
* Pyhäjärvi
* Sammatti
* Snappertuna
* Strömfors
* Tenala
* Åggelby

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Malm bydel i Helsingfors
**Malm** (finsk: *Malmi*) er en bydel i Helsingfors, Finland. Den består av boligområdene *Övre Malm*, *Nedre Malm*, *Staffansslätten* og *Mosabacka* samt industriområdet *Tattaråsen* og *Malms flygfält*. Antall innbyggere var 27 839 i 2008. I Malms flygfält ligger Helsingfors-Malm lufthavn omkranset av mindre boligområder. 

Malm kjøpesenter
Malm var administrativt sentrum for Helsinge kommune, men området ble i 1946 overført til Helsingfors. De første høyhusene kom på 1960-tallet, men først på 1980-tallet ble Malm sentrum utbygd. 

Helsingfors-Malm lufthavn var Helsingfors' hovedflyplass frem til 1952 da Helsingfors-Vanda lufthavn åpnet. Det foreligger planer for å stenge flyplassen, men en beslutning er ennå ikke tatt.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Steinkjer kirke fra 1965 er den nyeste kirken i prostiet.  Foto: kirkenorge.no 
Sakshaug gamle kirke fra 1184 er en av de to 1100-tallskirkene i prostiet. Den eies av Fortidsminneforeningen.  Foto: Morten Dreier 
Mære kirke er fra siste halvdel av 1100-tallet.  Foto: Morten Dreier 
**Nord-Innherad prosti** *(Nordre Indherreds Provsti)* var et tjenestedistrikt i Nidaros bispedømme i Den norske kirke og omfattet de nordlige delene av distriktet Innherred i Nord-Trøndelag. Det eksisterte fra 1833 til det den 1. januar 2019 ble slått sammen med Sør-Innherad prosti til det nye Stiklestad prosti.

Administrasjon
--------------

Prostiet var opprinnelig inndelt i prestegjeld, men disse ble fra 2004 faset ut til fordel for sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den norske kirke. De som arbeider i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller er ansatte i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin tilknyttet ett eller flere sogn. Prosten har sitt sete i Steinkjer.

Historikk
---------

Nordre Indherred prosti ble opprettet ved delingen av det vidløftige Indherred prosti i 1833 og omfattet følgende prestegjeld:

* Ytterøen
* Inderøen
* Sparboen
* Stoed
* Bedstaden
* Snaasen *(lagt til Namdalen prosti 1835-53 og 1872-1973)*
	+ Liderne *(opprettet 1871, til Namdalen prosti 1872)*

### Skrivemåte

Den danske skrivemåten *Nordre Indherred Provsti* ble benyttet inntil 1917, da den offisielle skrivemåten ble endret til *Nord-Innherad prosti*. Det var imidlertid mer vanlig å bruke skrivemåten *Nord-Innherred prosti*.

Prestegjeld og sogn i Nord-Innherad prosti
------------------------------------------

*Historisk inndeling i prestegjeld før prestegjeldene ble utfaset:*

* Steinkjer prestegjeld
	+ Steinkjer sogn
	+ Egge sogn
* Sparbu prestegjeld
	+ Mære sogn
	+ Henning sogn
	+ Ogndal sogn
* Stod prestegjeld
	+ Stod sogn
	+ Kvam sogn
	+ Føling sogn
* Beitstad prestegjeld
	+ Beitstad sogn
	+ Namdalseid sogn
* Snåsa prestegjeld
	+ Snåsa sogn
* Inderøy prestegjeld
	+ Inderøy sogn
	+ Røra sogn
	+ Sandvollan sogn
	+ Mosvik sogn
* Verran prestegjeld
	+ Verran sogn
	+ Malm sogn

Referanser
----------

1. ↑  «Nye «Stiklestad prosti» vedtatt i bispedømmerådet». Den norske kirke. Arkivert fra originalen 24. januar 2019. Besøkt 8. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsiden til Den norske kirke

| * v
* d
* r
Prostier i Nidaros bispedømme |
| --- |
| Nåværende prostier | 
* Byåsen
* Fosen
* Gauldal
* Heimdal
* Namdal
* Nidaros domprosti
* Orkdal
* Strinda
* Stjørdal
* Stiklestad

 |
| Tidligere prostier | 
* Dalernes (til 1843)
* Nordre Dalernes (1843–1911)
* Søndre Dalernes (1843–1911)
* Nord-Fosen (fra 1917)
* Sør-Fosen (1917–1999)
* Innherred (til 1833)
* Nord-Innherad (1833–2018)
* Sør-Innherad (1833–2018)
* Vester Indherred (1766–1815)
* Øster Indherred (1766–1815)
* Namdalen (til 1873)
* Indre Namdal (1873–1973)
* Ytre Namdal (1873–1973)
* Nærøy (til 2015)

 |