recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Escuela de Mecánica de la Armada, hovedentré. Bygningskomplekstet er blitt museum til minne om ofrenr.
**Escuela de Mecánica de la Armada**, ofte forkortet ESMA fra *Escuela Superior de Mecánica de la Armada* (Marinens tekniske høyskole), var opprinnelig et skolesenter for marineoffiserer i Buenos Aires som etter militærkuppet i 1976 fungerte som en hemmelig konsentrasjonsleir. ESMA ble den største hemmelige konsentrasjonsleiren under den skitne krigen i Argentina årene 1976-1983.

Før 1976
--------

I 1924 gav Buenos Aires kommunal grunn til Ministeriet for flåten i for etablering av et utdannelsesakademi. I 1928 hadde Marinens tekniske skole blitt lagt ved gjennomfartsåren *Avenida del Libertador* i hovedstaden.

Funksjon under militærjuntaen
-----------------------------

Det beregnes at drøyt 5000 fanger tilbragte tid ved ESMA, og at 97% av dem ble drept, flere i de såkalte dødsflyvningene der fanger som var blitt sløvet ned av medikamenter ble fløyet og kastet ned over Río de la Plata.

Ved ESMA arbeidet blant annet marineoffiseren Alfredo Astiz som anses å ha vært ansvarlig for det påtvungne forsvinning og mordet på den 17-årige svenske Dagmar Hagelin.

Overgrepene ved ESMA og i Argentina i diktaturårene ble en bidragende grunn til at FN vedtok International Convention for the Protection of All Persons from Enforced Disappearance.

Etter militærjuntaens fall
--------------------------

I 2004 vedtok Argentinas nasjonalkongress å omdanne gamle ESMA til museum for å hedre militærjuntaens ofre. Den argentinske flåtes utdannelse av underoffiserer, forkortet ESSA (*Escuela de Suboficiales de la Armada*), ble året etter flyttet til marinebasen Puerto Belgrano tre mil utenfor byen Bahía Blanca. I 2010 lot Mercosur også innrette et institutt for menneskerettighetene i ESMAs gamle lokaler.

Referanser
----------

1. 1 2  Memoria Abierta: Escuela Superior de Mecánica de la Armada (ESMA) (spansk)
2. ↑  «Arkiverade kopian». Arkivert fra originalen 1. november 2013. Besøkt 20. juli 2013.
3. ↑  «Argentina: Officerare dömda för brott under det "smutsiga kriget"». Amnesty. 28. oktober 2011. Arkivert fra originalen 14. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) ESMA – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Minnestedet ESMA
* (no) Nunca Más*, Rapporten fran CONADEP*
* (es) Nettsted til minne om diktaturets overgrep
**Gordon Love Bastian** (født 30. mars 1902 i Glamorgan i Wales, død november 1987) var en teknisk offiser i den britiske handelsflåten under den andre verdenskrigen.

Den 12. mars 1942 var Bastian førstemaskinist på SS «Empire Bowman» da skipet seilte ut fra Freetown i Sierra Leone som en del av Convoy SL 126, og var planlagt å ankomme til Liverpool i begynnelsen av april 1942. Den 30. mars 1942 ble skipet torpedert av U-404 i Atlanterhavet nesten 787 km nordvest for Kapp Finisterre. Med stor personlig risiko og fare for sitt eget liv, reddet Bastian to besetningsmedlemmer fra det synkende skipet. På grunn av dette ble han ble tildelt Albertmedaljen for livredning, den 17. august 1943.[]

Bastian ble tildelt Albertmedaljen for livredning for å ha risikert sitt eget liv for å redde to andre medlemmer av mannskapet på skipet SS «Empire Bowman» etter at denne båten ble torpedert av en tysk ubåt, den 31. mars 1943.[] I 1971 ble han tildelt medaljen George Cross,[] som er den høyeste medaljen som kan deles ut av Storbritannia for sivil tapperhet og kan også deles ut til medlemmer av de britiske væpnede styrker som har utført modige handlinger i møte med fienden. Bastian ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire, den 1. januar 1942.

Kort tid etter å ha mottatt sine medaljer, ble Bastian invalidisert fra den britiske handelsflåten som følge av skadene på lungene hans som følge av røyken han ble tvunget til å inhalerte under redningsaksjonen på SS «Empire».[]

I 1947 bosatte han seg i Montréal i Canada. Han døde i Canada i november 1987, i en alder av 82 år. Han etterlot seg sin kone, Mary, og deres sønn og datter.

Referanser
----------

1. ↑   www.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Portal: Andre verdenskrig
**Gordon Eugene Christian** (født 21. november 1927 i Warroad i Minnesota, død 2. juni 2017) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Christian vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

Christian spilte i tre ishockey-VM, 1955 og 1958 i tillegg til OL-turneringen 1956 i Cortina d'Ampezzo som også var det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   «UND hockey legend and Olympic medalist Gordon Christian dies at 89»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Brad Elliott Schlossman (3. juni 2017). «UND hockey legend and Olympic medalist Gordon Christian dies at 89» **(engelsk)**. InForum. Besøkt 9. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gordon Christian – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gordon Christian – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gordon Christian – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gordon Christian – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gordon Christian – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Gordon Christian – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Frantz Johansen** (født 1945, død 4. november 2014) var en norsk filantrop, kjent som «kloakkbarnas far». Gjennom stiftelsen Europa i Fokus sto Frantz Johansen sentralt i arbeid med å redde barn og fattige familier i Romania. En viktig del av arbeidet er å redde barn fra det fryktelige livet nede i kloakksystemet i Romanias storbyer, særlig București.

Kloakkbarna
-----------

Det var høsten 1994 at Frantz Johansen fikk sitt livs kall, da han underviste på et bibelseminar i București. Han møtte en liten sigøynerjente som spurte om penger til seg og sin ett år yngre, lamme bror. Gjennom samtalen med henne fikk han høre at hjemmet deres var blant rotter, mus og kakelakker nede kloakksystemet under gatene i București. Etter å ha fulgt henne ned i undergrunnen fikk han sitt livs sjokk. Der nede, i en fryktelig stank, kloakkvann, ekskrementer og i stummende mørke bodde tusener av barn og ungdom som hadde tatt tilflukt bort fra politi og mennesker som ville dem vondt.

Dette gav Frantz Johansen et livskall. Uten midler begynte han sitt vanskelige arbeid med å redde disse barna opp fra den umenneskelige måten de levde under.

Gjennom aviser, TV og radio ble hans arbeide kjent. I flere sterke TV-reportasjer om *barna i kloakksystemet* har han vært med å sette igang mange hjelpeaksjoner som har hjulpet tusener av barn inn i et normalt liv.

Priser og utmerkelser
---------------------

I 1996 ble Frantz Johansen tildelt *Barn av Jordens Pris* under en offisiell høytidelighet på Nordkapp. Han fikk prisen for *det beste barnearbeid*.

Han mottok Kongens fortjenstmedalje 15. april 2014.

Referanser
----------

1. ↑  Stein Gudvangen (5. november 2014). «Gatebarnas far er død». Dagen. Besøkt 9. november 2014.
2. ↑  Rolf-Martin Hansen (6. november 2014). «Frantz Johansen er død». Drammens Tidende. Besøkt 9. november 2014.
3. ↑  Stein Gudvangen (8. april 2014). «Frantz og Berit fikk sjelden kongelig heder». Dagen. Arkivert fra originalen 29. august 2016. Besøkt 9. januar 2017.

Kilder
------

Boken *Frantz Johansen, kloakkbarnas far* ble utgitt på Rex forlag i 1997.

* www.nrk.no *En tater forteller* om Frantz Johansen
* www.museumsnett.no om Frantz Johansen[*død lenke*]
**Esing** er en litt tykk list på langs på hver side ved eller nesten oppe ved overkanten inni en robåt. Den er tykkest på midten, og blir noe tynnere mot endene like ved eller helt ute ved stevnene. På det tykkeste kan den i tverrsnitt variere mellom 3x3 cm til 10x10 cm etter båtstørrelsen. Men tverrsnittet er sjelden kvadratisk; som oftest er esingen tykkest øverst, og har en smalere underside. Ofte er en eller flere av vinklene i tverrsnittet heller ikke rette.

På nesten alle robåter nord for Bergen ligger esingen på nest øverste bordkant. Åfjordsbåtene har derimot ikke slik indre esing, men derimot en litt tykk list på utsiden av øverste bordkant; denne listen heter "esseng". På Nordlandsbåter bygd etter ca. 1930 er også esingen utelatt, og på en del helt nye Sognebåter er det lagt inn en tynn teaklist, nærmest som pynt, der en vanlg esing skulle ha ligget.

På båter sør for Bergen ligger esingen langs øverste bordkant, og øst for Lindesnes kalles den gjerne for "rip" (ei rip – ripa). Øst for Lindesnes kan esingen også bli så lav og bred at den begynner å ligne på et vaterbord. 

Som oftest stopper esingen ved rengene (se rang), men på enkelte båter på Sørvestlandet og på Sør-Østlandet går esingene helt til stevnene. Ved hver stevn står det i så fall gjerne en liten nauvrang som binder esingene sammen.
**Brandtzæg** eller **Brandtzeg** er en norsk slekt med navn etter gården Nordre Brandsegg i Ogndal i Nord-Trøndelag. Slektens eldste kjente stamfar, Jon Monsen (født ca. 1661), kom til gården gjennom ekteskap. Fra hans sønnesønner Jon Christensen Brandtzæg (1733–1804) og Peder Christensen Brandtzæg (1739–1805) nedstammer den nålevende slekten.

Jon Christensen Brantzæg var farfar til brødrene John Petter Brandtzæg (1812–1880), gårdbruker og ordfører i Sparbu, og Caspar Henrich Barth Brandtzæg (1816–1882), høyesterettsadvokat i Kristiania.

Peder Christensen Brandtzæg var far til blant andre Otto Brandtzæg (1771–1846), Nils Christian Brandtzæg (1775–1855) og Christen Brandtzæg (1776–1832).

Fra Otto Brandtzæg nedstammer Per Brandtzæg (1936–2016) og Bjørg Brandtzæg Gundem (1927–), professorer ved Universitetet i Oslo, og Svein Richard Brandtzæg (1957–), konsernsjef i Norsk Hydro.

Nils Christian Brandtzæg kom til Abelvær som væreier i 1802. I 1869 kjøpte sønnen Anthon Martinus Brandtzæg (1830–1871) også fiskeværet Sør-Gjæslingan. Anthon Martius Brandtzæg var far til Nils Christian Brandtzæg II (1860–1945), væreier og ordfører i Nærøy; Georg Albert Brandtzæg (1863–1907), kjøpmann og ordfører i Nærøy; Anton Martinus Brandtzæg (1872–1936), sorenskriver og ordfører i Namsos; samt Johannes Brandtzæg (1861–1931), teolog og generalsekretær i Kinamisjonsforbundet. Johannes Brandtzæg var far til Anton Brandtzæg (1898–1983), professor ved NTH. Nils Christian Brandtzæg II var far til væreier Birger Brandtzæg (1893–1971).

Christen Brandtzæg var far til Paul Christian Brantzeg (1821–1900), piano- og orgelfabrikant i Kristiania. Dennes sønn, arkitekt Paul Eugen Brantzeg (1884–1967) var far til forfatter og journalist Nils Brantzeg (1913–1984), som igjen var far til regissør og teatersjef Mette Brantzeg (1952–).

Referanser
----------

1. ↑  Arntzen, Jon Gunnar. «Brandtzæg». *Store norske leksikon*. Besøkt 9. februar 2017.

Litteratur
----------

* Bolaas, Asbjørg og Lein, Knut A. (1992). *Brandtzæg-slekta*. Steinkjer. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Brandtzæg, Alfred J. (1948). *Brandtzægslekten fra Appelvær og Bergslekten fra Valsøen*. Oslo.
**Gordon Hamilton Johnsen** (født 29. desember 1905 i New Haven, Connecticut, USA, død 15. september 1983) var en norsk psykiater og grunnlegger av Modum Bad. Han var ridder av St. Olavs Orden fra 1966 og var også tildelt Kong Christian Xs frihetsmedalje. Han giftet seg med Inga f. Nilsen i 1934. De fikk sju barn, en av dem var psykiater Einar Johnsen.

Liv og virke
------------

Gordon Johnsen tilbrakte sin barndom i New Haven, hvor hans foreldre Martha og Ludvig Johnsen var prestefolk i en dansk-norsk frikirke. Men familien flyttet tilbake til Norge og han tok eksamen artium på Kristelig Gymnasium i Oslo i 1924 og ble cand.med. i 1932. Han hadde turnustjeneste i Balsfjord og Tromsø og opprettet så privat praksis i Ringsaker, hvor han traff dr. Einar Lundby. Han valgte å spesialisere seg i psykiatri og etter et par år som reservelege på Fengselssykehuset i Oslo og på Psykiatrisk Klinikk ble han i 1948 overlege ved Avdeling for Nervøse på Lovisenberg Diakonale Sykehus i 1948. Denne stillingen hadde han til han 1. januar 1958 ble overlege ved Modum Bads Nervesanatorium. Ved Modum Bad var Johnsen en av få i Norge som, etter spesialtillatelse fra helsedirektøren, brukte LSD i sin pasientbehandling.

Han var en etterspurt foredragsholder og gjennomførte mange foredragsreiser. Han var sekretær i Norsk Psykiatrisk forening fra 1945 til 1951, tilsynslege i AA fra 1947 til 1967. Fra 1945 til 1949 var han formann i Det Norske Misjonsforbund. 

Til 70-årsdagen i 1975 ble det gitt ut festskrift med bidrag fra flere kjente navn innen norsk og internasjonal psykisk behandling og sjelesorg. *Visjon og vilje* ble redigert av Harald Frøshaug, David Kvebæk og Ingerid S. Ravnsborg. (ISBN 82-07-00040-6)

Bibliografi
-----------

* "Sammen om ansvaret. Kristent syn på seksuallivet." 1980
* "Samlivets vitaminer"
* *Kristen hjelp i seksuelle spørsmål*
* *Nervøsitet og kristenliv* 1964
* *Fra angst til trygghet* 1967
* *Det gjelder ditt ekteskap* 1971
* *Vi bygger Nervesanatorium* 1958
* *Nervesanatoriet bygger videre* 1963
* *Familien i sentrum* 1968
* *Psykoterapi I-III* (sammen med R. Alnæs) 1966, 1968 og 1971

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Gordon Hamilton Johnsen, Norsk biografisk leksikon ID Gordon\_Johnsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Gordon Johnsen er død», *Aftenposten*, 16. september 1983, s. 11.
4. ↑  «Dansk anerkjennelse til en rekke nordmenn», *VG*, 16. august 1947, s. 6.
5. ↑  «Einar Johnsen: *Hull i hodet*». Arkivert fra originalen 3. mars 2007. Besøkt 25. desember 2008.

Kilder
------

* Alfred Hauge: *Plogmann og såmann – Gordon Johnsen* Oslo 1976 ISBN 82-531-4103-3

Eksterne lenker
---------------

* Nær Gordon-opplevelse på Modum Bad
* Olavskirken 30 år[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Ageo-opptøyene**(på japansk 上尾事件, *Ageo jiken*) var opptøyer som fant sted den 13. mars 1973 i den japanske byen Ageo, Saitama prefektur.

Kort beskrivelse
----------------

Ageo, en forstadsby omtrent 40 km nord for Tokyo, doblet sin befolkning mellom 1968 og 1973 til 135 000. Ageo-stasjonen, på Takasaki-banen, så kun en økning på 5,3% i antall togavganger, fra 89 i 1968 til 95 i 1973. I morgenrushen, mellom 6:15 og 8:30 ble antall avganger økt med kun 3 tog, fra 14 i 1964 til 17 i 1973. I tillegg var mange tog rommelig innrettet med tanke på langdistansereisende, noe som var ufordelaktig for pendlere.

Den 13. mars 1973, litt etter kl. 7:00 kom et tog inn på Ageo-stasjonen med omtrent en halvtimes forsinkelse fordi togarbeidernes fagforening hadde innledet en gå-sakte-aksjon. 

Fagforeningen hadde bedt togselskapet om å innføre bommer ved alle jernbaneovergangene og ha to togførere på alle strekningene som hadde tunneler som var lengre enn 2 km og om natten. Togselskapet svarte med at det ville være umulig å sette bommer på alle jernbaneovergangene, men at de skulle gjøre så godt de kunne. Det andre kravet ble avvist. Derfor bestemte fagforeningen seg for å ha en gå-sakte-aksjon.

Togtype 165, som den som ble brukt på Takasakibanen.
Da toget ankom Ageo-stasjonen ventet cirka 5000-6000 pendlere på toget. Toget var allerede fullpakket, og kun et fåtall passasjerer klarte å gå på. Neste tog var også fullpakket. Stasjonsmesteren kunngjorde da at dette toget ikke ville gå hele veien til endestasjonen Ueno (i Tokyo), men- på grunn av at det foregående toget var forsinket- ville stoppe i Omiya, en stasjon mellom Ageo og Ueno. Dette førte til at pendlerne gikk amok og angrep stasjonsansatte, ødela utstyr på stasjonskontorene, knuste vinduer på toget osv.

* kl. 7:31- Politiet sender ut cirka 70 politimenn.
* kl. 9:10- Opprørspoliti ankommer. Først 70, senere opp til 700.
* kl. 10:45-  Kontorene på Omiya-stasjonen blir okkupert av pendlere. Transportdepartementes Kanto-avdeling sender rundt 20 busser for å frakte pendlerne til Tokyo.
* kl. 12:05- Togselskapet setter opp et tiltakskontor på Omiya-stasjonen.

7 personer ble arrestert, noen fordi de hadde stjålet penger fra kontorene, og noen fordi de hadde angrepet reportere som hadde kommet for å dekke opptøyene.

Alt i alt deltok sirka 12 000 personer i opptøyene, og seks stasjoner ble ødelagt.

Referanser
----------

1. ↑  池口英司・梅原淳『国鉄型車両事故の謎とゆくえ』 東京堂出版、 2005年、117頁
2. 1 2  「明治・大正・昭和・平成　事件・犯罪大事典」、東京法経学院出版、2002年、444頁
3. ↑  『国鉄型車両事故の謎とゆくえ』池口英司・梅原淳著、東京堂出版、 2005年、119頁
4. 1 2  『朝日新聞』1973年3月13日夕刊1面
5. ↑  «Between the lines (March 18, 1973)». Besøkt 10. juni 2016.

Litteratur
----------

* 『交通新聞』1973年3月14日2面
* 「第7章「公安の維持」」『警察白書』（昭和48年度）
* 『これでいいのか国鉄 "正確・安全世界一は、なぜ崩壊したか"』 サンケイ新聞社出版局 1975年2月
* 『鉄道通信』1973年5月
* 『鉄道経営』1973年9月
* 『鉄道界』鉄道界評論社 1976年4月
* 池口英司・梅原淳『国鉄型車両事故の謎とゆくえ』東京堂出版 2005年
* 梅原淳『鉄道歴史読本』朝日文庫 2009年3月

Se også
-------

* Forstadsbane
**Norges Bank** i Stavanger ligger på Domkirkeplassen 3. Bygget, som er tegnet av arkitekt Louis Kloster, ble tatt i bruk i 1964. Det ble tildelt A.C. Houens arkitektpris i 1975. Bygget ble også kåret som ett av Morgenbladets 12 viktigste byggverk fra etterkrigstiden. Begrunnelsen for dette var:

> 
> «Norges Bank i Stavanger er et av 1960-tallsarkitekturens høydepunkter. Sober og distingvert fremtrer fasaden nærmest som et modernistisk, tredelt renessansepalass i glass og stål. Tidløs internasjonal modernisme inspirert av Ludwig Mies van der Rohes arkitektur er kombinert med rustikk, håndmeislet betong slik at bygningen fremstår som både kontinental og nasjonal»
> 
> 
>

Historie
--------

Bygningen ble oppført som avdelingskontor for Norges Bank og ble brukt som dette til kontoret ble nedlagt i 2002.Etter at avdelingskontoret ble nedlagt, holdt Norsk Kontantservice (NOKAS) til i bygget frem til de flyttet til eget bygg på Gausel i 2007. Den 2. april 2004 kjøpte Stavanger kommune bygget for 29 millioner kroner; i tillegg brukte kommunen ca. 24 millioner kroner til å pusse opp bygget som var hovedkvarter for kulturhovedstadsåret 2008. Allerede samme år flyttet informasjonskontoret for Stavanger 2008 inn her og senere er bygget brukt til Turistinformasjonen. I 2017 ble bygget solgt til Camar Eiendom AS og er nå innredet til serverings- og kontorlokaler.

NOKAS-ranet
-----------

Bankbygget var åsted for NOKAS-ranet 5. april 2004. NOKAS-lokalet var i byggets kjeller med inngang fra bakgården og det tidligere banklokalet ble ikke skadet under ranet.

NOKAS-ranet forgikk i tellesentralen til Norsk Kontantservice (NOKAS) i kjelleren på dette bygget den 5. april 2004, ca. klokken 08.00. Gjerningsmennene kom unna med 57,4 millioner kroner i ransutbytte, hvilket gjør dette til norgeshistoriens største ran. Det ble avfyrt en rekke skudd mot politiet og politiets biler. Politiførstebetjent Arne Sigve Klungland ble skutt og drept i denne skuddvekslingen.

Referanser
----------

1. ↑  NRK.no – Inn i Norges Bank

Eksterne lenker
---------------

* «Norges Bank (Stavanger)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Christian Kittilsen** (født 1907 i Oslo, død 1977 i Austbygde i Tinn) var en norsk tegneserieskaper, tegner, maler og illustratør. 

Kittilsen studerte medisin fra 1926 til 1931, men avbrøt studiene og valgte kunsten i stedet. Han gjennomførte et kort malerkurs hos Carl von Hanno, men var for øvrig selvlært. Som kunstner oppnådde han mye respekt og deltok på mange utstillinger med tegninger og malerier.

Christian Kittilsen var forut for sin tid når det gjaldt naturvern og var meget aktiv for å ivareta dyrenes ve og vel. Han skrev mange avisartikler der han med klar og tydelig penn tok alle ville dyr og fugler i forsvar. Han lot ikke noen mulighet gå fra seg for å ivareta dyrenes rettigheter.

Tegneserieskaper
----------------

Kittilsen skapte og tegnet flere tegneserier. Hans mest kjente tegneserie var om hesten *Grane*. Denne tegneserien gikk som dagstripe i avisa *Aftenposten* fra 1963 til 1972. Dette var Norges første tegneserie som hadde naturvern som hovedtema. I 1952 avsluttet Ivar Mauritz-Hansen sitt arbeide med sin klassiske tegneserie Nils og Blåmann. Christian Kittilsen tok da over dette arbeidet. Senere overtok Erik von Krogh.

Som en av flere kunstnere ble han engasjert av Åsmund S. Lærdal til å arbeide for Lærdals barnebokforlag. I en tiårsperiode var han forlagets mest benyttede kunstner, og illustrerte både puslespill, malebøker – som barna skulle fargelegge selv –, julekort, nyttårskort og andre postkort, samt ulike bildebøker og eventyrsamlinger.

Utstillinger
------------

* 1934–1939: Statens kunstutstilling (årlig)
* 1936: Svart-hvitt utstillingen i Kunstnernes Hus
* 1939: Tegnerforbundets utstilling
* 1941: Nasjonalgalleriets svart-hvitt utstilling
* Utstilling i Kunstnernes Hus

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Christian Kittilsen, (28.februar 1907 - 25.mai 1977).»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Christian Kittilsen». *nett.vestadmin.no*. Besøkt 12. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Chr. Kittelsen – tegneren og maleren Arkivert 15. oktober 2017 hos Wayback Machine. Nettsted viet til kunstneren Christian Kittelsens minne

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Feiringer av våpenhviledagen i Philadelphia, Pennsylvania, i USA den 11. november 1918
**Våpenhviledagen** (engelsk: *Armistice Day*) markeres den 11. november hvert år til minne om våpenhvileavtalen i 1918 mellom de stridende parter i den første verdenskrig og krigens slutt. Krigshandlingene på vestfronten opphørte klokken 11 den 11. november 1918 - «den ellevte timen på den ellevte dagen i den ellevte måneden». Dagen markeres i Storbritannia og Samveldet, i USA og i en del europeiske land.

Våpenhviledagen fikk etter andre verdenskrig navnet «ihukommelsens dag» (*Remembrance Day*, etter en tid flyttet til nærmeste søndag, *Remembrance Sunday*) i land knyttet til Samveldet, og i USA navnet «veteranenes dag» (*Veterans Day*). Den første våpenhviledagen ble holdt ved Buckingham Palace, og begynte med at kong Georg V var vert i løpet av kvelden den 10. november 1919 for en «bankett til ære for presidenten av den franske republikk».

I Danmark, Nederland og Norge ble avslutningen av den første verdenskrig ikke særskilt feiret da disse landene var nøytrale.[]

Referanser
----------

1. ↑   «Banquet in honour of The President of the French Republic, Monday 10 November 1919», *Royal Collection*. 1000799.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armistice Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |

Portal: Første verdenskrig
**Ageplay** («alders-lek») er et rollespill der den ene eller begge partene i en ageplay-relasjon tar rollen som gammel, ungdom, barn eller baby. 

(Baby er mer inn under parafilien AB (adult baby), eller ABDL (adult baby diaper lover).) 

Titler på rollefiguren man er, kan være f.eks. «mamma», «pappa», «tante», «lærerinne», «bestefar», 

«bestemor» eller lignende på den ene siden, kontra f.eks. «niese», «nevø», «datter», «sønn», «barnebarn», «nabogutten» eller lignende på den andre siden. 

Ageplay har absolutt ingenting med virkelige barn å gjøre. 

For mange av de «små» er det omsorgen de kan få som er motivet for å være liten, ved at de kan få slippe ansvar og blir tatt vare på i en kanskje stresset hverdag. 

Ageplay, i en seksuell setting, kombineres av noen med sadomasochisme. 

Da kan være fullt mulig for den som er «liten» å være den som kontrollerer og bestemmer, altså å være den dominante. 

Allikevel er det mest «vanlig», at den som har rollen som stor er den som har kontrollen. 

Ageplay er ikke nødvendigvis å finne under SM-paraplyen, da det fint kan praktiseres uten et eneste element av SM i seg.

Hvordan man praktiserer sin ageplay, varierer like mye som det finnes ageplayere.

Ingen besitter nemlig fasit, utover den som fungerer tilfredsstillende for en selv.
**Army Ballistic Missile Agency** (*Norsk: Hærens ballistiske missilbyrå*) er en del av De forente staters armé som på 1950-tallet utviklet ballistiske missiler, herunder mellomdistanseraketten PGM-11 Redstone, Jupiter-C og Jupiter IRBM. Saturn I ble også utviklet her. På denne tiden ble byrået ledet av Wernher von Braun.

ABMA og Jupiter-C
-----------------

Etter at ABMAs prosjekt ble vraket til bruk til en oppskytning av satellitter av forsvarskomitéen ble arbeidet med romraketter stoppet, og byrået fikk ordre om å sette fokuset på andre typer raketter.

Von Braun valgte å fortsette arbeidet på det som til slutt be Jupiter-C IRBM. Dette var en tretrinns rakett, som *tilfeldigvis* kunne brukes til å skyte opp en satellitt. I september 1956 ble Jupiter-C skutt opp med en 14 kg tung kopi av en satellitt. Mange mener at ABMA kunne ha sendt en satellitt i bane på dette stadiet om myndighetene hadde tillatt dette. Ett år senere ble Sputnik I fra Sovjetunionen skutt opp.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Kurfyrst Fredrik III av Brandenburg, hertug av Preussen krones til konge av Preussen som Fredrik I i Königsberg, 1701
Beltespennene i den tyske hæren var i lang tid dekorert med det prøyssiske slagordet *Gott mit uns* («Gud med oss») fra 1700-tallet. Denne varianten fra andre verdenskrig viser også Wehrmachts versjon av den tyske ørnen. 
Haldens kommunevåpen med den norske varianten av valgspråket.
**Gott mit uns** («Gud med oss») var det prøyssiske kongehusets valgspråk fra 1701, og fra 1871 også de tyske keiseres valgspråk. Det var en del av det prøyssiske og tyske militære øvrighetstegn. Også etter monarkiets fall i 1918 ble valgspråket benyttet av den tyske hæren. Det tyske politiet brukte valgspråket frem til 1970-tallet.

Valgspråket ble også benyttet av den svenske kong Gustav II Adolf, og var slagord for hans hær og for Brandenburgs hær under tredveårskrigen.  

Også kommunevåpenet til Halden kommune har inskripsjonen «Gud med oss» rundt rammen.

Se også
-------

* In God We Trust

Eksterne lenker
---------------

(en) Gott Mit Uns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* altearmee.de
* das-koppelschloss.de Arkivert 19. april 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Army Achievement Medal** er en militær medalje som tildeles av USAs hær. Medaljen ble innstiftet 1. august 1981. Den tildeles for fortjenstfull innsats utenfor direkte strid og kan tildeles personell i USAs forsvar så vel som allierte.

Andre grener av USAs forsvar har tilsvarende medaljer: Navy Achievement Medal innstiftet i 1967 for innsats i eller for USAs sjøforsvar og i Marineinfanteriet, samt Air Force Achievement Medal innstiftet i 1980 for innsats i eller for USAs luftforsvar. Coast Guard Achievement Medal, for innsats i eller for USAs kystvakt, ble innstiftet i 1968. Det finnes også en tilsvarende medalje uavhengig av forsvarsgren, Joint Service Achievement Medal, innstiftet i 1983. Medaljeserien omtales noen ganger samlet for *Achievement Medal*, men er innstiftet til ulike tider og har ulikt utseende.

Utforming
---------

Army Achievement Medal er oktogonal av form og er gjort i bronse. Den har en diameter på 38 mm. På advers bærer den et motiv hentet fra seglet til United States Army. I midten ses brystplate flankert av kanoner med kuler og kruttbeholder og med andre våpen og flagg. En påle med en frihetslue strekker seg mot medaljens øvre del, der en kveilet slange er plassert. Under motivet står årstallet «1775». På revers har medaljen innskriften «FOR MILITARY ACHIEVEMENT» over tre linjer. Nederst er det plassert to laurbærgrener. Medaljen kan tildeles med eikeløv i sølv eller bronse på båndet. 

Medaljebåndet er blått med en smal hvit midtstripe og kantstriper i grønt med to smale hvite striper. 

Medaljen er utformet ved Institute of Heraldry og er tegnet av Jay Morris og modellert av Donald Borja.

Tildeling
---------

Army Achievement Medal tildeles for fremragende innsats utenfor direkte strid, der innsatsen er av en slik karakter at det ikke er grunnlag for tildeling av den høyererangerende Army Commendation Medal. Medaljen tildeles personell med rang av oberst eller lavere. Den kan tildeles personell i andre grener av USAs forsvar og kan også tildeles alliert personell. 

Tildeling av Army Achievement Medal skjer etter bestemmelse av militær sjef med rang av oberstløytnant eller høyere.

Norske mottagere
----------------

Army Achievement Medal er også tildelt nordmenn. I oktober 2010 ble fire norske soldater tildelt medaljen for innsats i Afghanistan.

Referanser
----------

1. ↑  «Norske mentorer hedret med US-medaljer»[*død lenke*], Forsvaret, 5. oktober 2010. Medaljen er her feilaktig kalt «The Army Achievment Medal».

Kilder
------

* Foster, Frank og Lawrence Borts: *Military Medals of the United States*, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 42 og 107
* Kerrigan, Evans E.: *Guidebook of U.S. Medals: A Complete Guide to the Decorations and Awards of the United States from 1782 to Present*, Noroton Heights, CN: Medallic Publishing Co. 1994, s. 59

Eksterne lenker
---------------

* Army Achievement Medal, Institute of Heraldry
**Eva Noreng** (født 8. april 1925 i Oslo, død 4. desember 2000 i Askim)

### Biografi

Eva Noreng var født og oppvokst i gamlebyen i Oslo. Slekten hennes stammer opprinnelig fra Askim , der hun også tilbragte mye tid de første barndomsårene. Det var også Askim hun flyttet og tilbrakte pensjonisttilværelsen (1). Askim har vært et sentralt motiv i mange av Norengs malerier .

### Utdanning og yrkesaktivitet

Hun var utdannet ved statens kunst- og håndverksskole , men gikk bort fra malerkarrieren under andre verdenskrig. Noreng var knyttet til motstandsbevegelsen under andre verdenskrig. Etter krigen utdannet seg som ingeniør ved ingeniørhøgskolen i Oslo. Hun fikk seg jobb i forsvaret ved hærens våpentekniske korps, senere omdøpt til hærens forsyningskommando (HFK). Hun jobbet der resten av sitt yrkesaktive liv, hele 38 år.. Eva Noreng var også en dyktig elgjeger. Det ble sagt i jaktlaget at hun hadde hatt gode sjanser på medaljeplass om elgjakt hadde blitt olympisk gren.

### Kunstnervirksomhet

Som billedkunstner foretrakk Noreng å male figurativ kunst. Da hun ble pensjonist, gjenopptok hun sin lidenskap for maling. Det begynte med å male bilder av dyr, men gikk etter hvert også over til å male motiver fra Askim fra ca. 1900. For å oppnå mest mulig realistiske og historisk korrekte malerier, benyttet Eva Noreng seg av gamle flyfoto, samt fikk bistand fra Askim historielag. Noreng var en ivrig maler. Hennes bilder var del av mange utstillinger i Askim og fjøset galleri.    Blant titlene på bildene hun har malt med inspirasjon fra Gamle Askim er «Aarstendammen», «Melkemottaket på Korsgård» og «jernbaneovergangen» .

Referanser
----------

1. 1 2  «Øvre Smaalenene 2000.12.05». Indre Østfold. 5. desember 2000. s. 29.
2. 1 2 3 4 5  «Indre Smaalenenes Avis 2000.12.08». Indre Østfold. 8. desember 2000. s. 65.
3. 1 2 3 4 5 6  «Øvre Smaalenene 1996.09.13». Indre Østfold. s. 19.
4. 1 2 3 4  «Øvre Smaalenene 1994.01.14». Indre Østfold. 14. januar 1994. s. 12.
5. ↑  «Østlendingen 1960.10.03». Elverum. 3. oktober 1960. s. 8.
6. ↑  «Norges Kvinder 1959.10.16». Oslo. 16. oktober 1959. s. 4.
7. ↑  «Øvre Smaalenene 1999.04.23». Indre Østfold. 23. april 1999. s. 57.
8. ↑  «Øvre Smaalenene 1996.06.21». Indre Østfold. 21. juni 1996. s. 37.
9. ↑  «Øvre Smaalenene 1994.11.18». Indre Østfold. 18. november 1994. s.  29.
10. ↑  «Indre Smaalenenes Avis 1998.02.05». Indre Østfold. 5. februar 1998. s. 40.
11. ↑  «Øvre Smaalenene 1996.12.05». Indre Østfold. 5. desember 1996. s. 24.
12. ↑  «Øvre Smaalenene 1996.12.06». Indre Østfold. 6. desember 1996. s. 42.
***Arms and the Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Joseph Kaufman.

Handling
--------

Historien er sentrert rundt Ruth Sherwood, en amerikaner som reiser gjennom Belgia sammen med foreldrene sine, blir etterlatt i Beaupre for å sende en melding til sin forlovede i Paris - i løpet av august 1914. Hun blir tvunget til å søke ly ved Hotel Tete d'Or, ettersom det ikke går flere tog denne dagen. Her møter hun en annen amerikaner, Wilfred Ferrers.

Ruths pass blir stjålet av Olga Karnovitch, en russisk spion, som overlater hennes eget russiske pass i Ruths hender. Området blir deretter invadert av tyskere som er på vei mot Paris under første verdenskrig, og de gjør vertshuset til deres hovedkvarter. Det oppstår deretter en rekke komplikasjoner når Ruth forsøker å komme seg gjennom de tyske linjene i Belgia, og komme seg til Frankrike.

Skuespillere
------------

* Billie Burke som Ruth Sherwood
* Thomas Meighan som Wilfred Ferrers
* Louise Bates som Olga Karnovitch
* J. Malcolm Dunn som Eugene
* Arthur Bauer som Burgomaster

Referanser
----------

1. ↑  Arms and the Girl
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Arms and the Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Arms and the Girl* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Fire klaverstykker op. 1*** (utgitt som *Vier Stücke für das Pianoforte, Opus 1*) er en samling pianostykker av Edvard Grieg.

Grieg skrev nr. 1, 2 og 4 i Leipzig 1861 og framførte dem som *Drei Phantasiestücke* til avslutningseksamen ved konservatoriet i Leipzig i *Gewandhaus* 12. april 1862. Verket ble dedisert læreren Ernst Ferdinand Wenzel. Tilbake i Bergen skrev Grieg i mars 1863 en masurka som ble nummer 3 i samlingen.

*C. F. Peters Musikverlag* i Leipzig tok raskt hånd om stykkene og markedsførte dem i oktober 1863 under tittelen *Vier Stücke für das Pianoforte, Opus 1*. 

Grieg uttalte seinere ut at han helst hadde sett publikasjonen ugjort.

Enkeltstykkene
* I. Allegro con leggerazza
* II. Non Allegro molto espressivo - un poco piu vivo - allegro capriccioso -
* III. Mazurka. Con grazia
* IV. Allegretto con moto

Diskografi i utvalg
-------------------

* Edition Naxos: Einar Steen-Nøkleberg, piano (recording 1993)

Kilder
------

* Håvard Legreid: *Stykker, klaver, op. 1* , griegarkivet ved Bergen Offentlige Bibliotek
* «Grieg har 'kommet hjem' til Leipzig», Senter for Griegforskning 31. mars 2016

Eksterne lenker
---------------

* 4 Piano Pieces, Op.1 (Grieg, Edvard): Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* Manuskriptet med Mazurka, Bergen Bibliotek
**Gottfried Ignatius Montz** (i Norge også kalt **Gudfred Johan Montz**, født 22. mai 1813 i Randerath nær Heinsberg i den napoleoniske franske satelittstat *Grand-Duché de Berg et de Clèves*, død 19. januar 1868 i Lay nær Koblenz i kongedømmet Preussen) var den første katolske sognepresten i Norge etter reformasjonen.

Biografi
--------

Han ble født i 1813, i en tid da europakartet var preget av omveltninger. Etter Napoleons endelige fall var fødebyen Randerath en tysk landsby som lå like ved grensen til Nederland. 

Etter studier i Louvain ble Montz presteviet i 1839, og like etter reiste han til Stockholm for å virke der. 

Den 7. juli 1842 kom han til Christiania for å døpe datteren til den franske generalkonsulen. Det var på dette tidspunkt ikke tillatt med noen religionsutøvelse utenfor statskirken, men kong Karl Johan av Sverige og Norge hadde gitt tillatelse av diplomatiske hensyn. De 60 katolikkene som var til stede ved dåpen søkte kongen om tillatelse til å opprette en menighet i Christiania, og den 12. september 1842 flyttet Montz dit. Tillatelsen var enda ikke gitt, men signalene var gode, og han ønsket å begynne å få praktiske ting på plass. 

I april 1843 hadde kongen gitt tillatelse til etablering av en katolsk menighet i Norge, og Montz ble første sogneprest for St. Olav menighet (da St. Olaf, nå St. Olav domkirkes menighet). Han feiret menighetens første messe i et provisorisk kapell viet til St. Olav, som lå i en bygård på hjørnet av Youngs gate og Storgaten. Tomten som menighetens nye, permanente kirke skulle oppføres på, ble ikke innkjøpt før etter at Montz hadde forlatt Norge. 

I 1846 ga Montz ut den første norskspråklige, katolske katekismen, med tittelen *Religionsunderviisning for den katholske Ungdom : efter Canisii Katechismus*. 

Han vendte tilbake til det som nå var Rhinprovinsen i kongedømmet Preussen i april 1848, og gjorde tjeneste som sogneprest først i Aachen, og senere i Prümm (nær Trier) og Lay (nær Koblenz). Embetet i Lay hadde han til sin død 19. januar 1868.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
***Firda Tidend*** er en avis som kommer ut på Sandane i Sogn og Fjordane. Avisa dekker området Gloppen og indre Jølster og kommer ut tre ganger per uke, mandag, onsdag og fredag.

Historie
--------

Avisa ble stiftet som et kamporgan for kampanjene til bondebevegelsen i 1924, som først og fremst kjempet for å bedre levevilkårene for bøndene og bygdene, og var et direkte resultat av stiftelsen av Bondepartiet i 1920. Johan Lid ble den første redaktøren for avisa, og den første utgaven kom ut den 1. juli til en svært begrenset leserkrets. Avisa ble etter hvert en seriøs konkurrent til den moderat konservative lokalavisa Nordfjord, som hadde kommet ut på Sandane siden 1896. Et aksjeselskap drev Firda Tidend den første tiden, men etter økonomiske problemer tok Anders Øvreseth over hele virksomheten i 1930. Han satt som disponent og redaktør til sin død i 1966. Reidar Mardal var konstituert bladstyrer for de to neste utgivelsene. 

I 1967 ble Firda Tidend reorganisert og ble til lokalavis for Gloppen og Jølster. Senterpartiet gikk inn som hovedaksjonær i L/L Senterpartiavisa som tok over virksomheten. Det øvrige eies av enkeltpersoner og det lokale handelslaget. Tidligere redaktør Øvresets etterkommere eier i dag vel 5 prosent av aksjene. 

Avisa hadde i mange år redaksjonen i samlokaler med trykkeriet Solglimt Trykkeri, i Bukta, sør for Sandane sentrum. I 1981 overtok L/L Senterpartiavisa også Solglimt Trykkeri. Senere har avisredaksjonen flyttet til nye lokaler, sentralt plassert i Sandane sentrum.

Ansvarlig redaktør
------------------

Ansvarlige redaktører i *Firda Tidend*:

* Aadne Gloppestad 2017-
* Bjørn Grov 1997 - 2017
* Jan Nik. Hansen 1996 – 1997
* Bjørn Grov 1988 – 1996
* Anders Ryssdal 1987 – 1988
* Bjørn Grov 1979 – 1987
* Vidar Eikrem 1977 – 1979
* Ola Rolf Gloppestad 1974 – 1977
* Gunnar Nygjerd 1968 – 1974
* Kjetil Sandåsen 1967 – 1968
* Karl Kolstad 1967 – 1967
* Anders Øvreseth 1930 – 1966
* Martin Loftesnes1929 – 1930
* Johan Lid 1924 – 1929

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2006: 3 100
* 2007: 3 070
* 2008: 3 056
* 2009: 3 064
* 2010: 3 046
* 2011: 3 062
* 2012: 3 048
* 2013: 3 027
* 2014: 2 977
* 2015: 2 921
* 2016: 2 906
* 2017: 2 853

Referanser
----------

1. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Firda Tidend
*Flere betydninger: Dekan (kjemi)*
**Dekan** (fra latin *decanus*, eg. «leder for ti soldater») er en betegnelse med en rekke betydninger. Blant annet brukes betegnelsen om en person som leder et fakultet ved et universitet, og som er valgt av og blant de vitenskapelig ansatte (normalt professorene). Det brukes i en del land om en kirkelig embetsmann som leder prestene i et distrikt eller et domkapittel. Det er også brukt på lederen for kardinalkollegiet i Den katolske kirke.

*Dekanus* er maskulin form; den feminine er *dekana*. Ordet blir på norsk i nyere tid av og til også skrevet *dekan*, som er en kjønnsnøytral form. Språkrådet anbefaler bruk av den kjønnsnøytrale formen som akademisk tittel.

Ved universiteter er det vanlig at dekanen har en valgt stedfortreder. Denne blir da betegnet som prodekan (også skrevet prodekanus/prodekana), på samme måte som prorektor ofte er tittelen på rektors stedfortreder. Det latinske ordet *pro* kan bl.a. bety «på vegne av» eller «i stedet for». Dekaner kan i Norge bli nominert av både studenter og ansatte.

Se også
-------

* Doyen
* Liste over dekaner for kardinalskollegiet

Referanser
----------

1. ↑  Språkrådets skriveråd for kjønnsnøytralt språk. sprakradet.no besøkt 1. mai 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
**Iberia** (georgisk: იბერია, Latin: Iberia og Iberi, gammelgresk: Ἰβηρία), også kjent som **Iveria** (georgisk: ივერია), var et navn som de gamle grekerne og romerne ga det gamle georgiske kongedømmet Kartli mellom det 4. århundre f.Kr. og 400-tallet. Kongedømmet befant seg i det som i dag utgjør den østlige og sørlige delen av Georgia.

Benevnelsene **Kaukasisk Iberia** eller **Østlige Iberia** brukes også, for å skille mellom dette kongedømmet og Den iberiske halvøy. Dette kongedømmet la grunnlaget for den senere georgiske statsdannelse, og utgjorde sammen med Kolchis kjernen i det som senere ble den georgiske befolkningen.

Pharnavaz I av Iberia (datert til 200-tallet f.Kr.) nevnes som en betydningsfull hersker i oldtiden. Han grunnla Pharnavasidenes dynasti. Pompeius Magnus invaderte landet i 65 f.Kr. men etablerte ikke permanent kontroll. Siden fikk romerne riket på sin side. Mens Kolchis ble gjort til en romersk provins, ble Iberia et protektorat.

Referanser
----------

1. ↑  Course of Ancient Geography, Henry Immanuel Smith, s. 279
2. ↑  The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars, Geoffrey Greatrex, Samuel N. C. Lieu, s. 82
3. ↑   
The Emperor Domitian, Brian W. Jones, s. 156
4. ↑  The Making of the Georgian Nation, Ronald Grigor Suny, s. 13
5. ↑  Readings in the History of the Ancient World, William Coffman McDermott, Wallace Everett Caldwell, s. 404

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
En **firdobbel-dobbel** er et basketballuttrykk som defineres ved at en spiller oppnår et tosifret tall i fire av kategoriene poeng, returer, målgivende pasninger, stjelinger eller blokkerte skudd. Den mest vanlige kombinasjonen av en firdobbel-dobbel er kombinasjonen som ikke innebærer stjelinger.

Firdobbel-dobbeler er vanligere enn femdobbel-dobbeler, men ikke fullt så lette å oppnå som dobbel-dobbeler eller trippel-dobbeler. Generelt er firdobbel-dobbeler svært uvanlige, og det er kun fire spillere i NBAs historie som har klart å oppnå dette til tross for at det er mange spillere som har vært nærme ved at de kun har fått 9 i den siste kategorien de trengte for å oppnå en firdobbel-dobbel.

Spillere som har oppnådd en firdobbel-dobbel i NBA
--------------------------------------------------

| Navn | Dato | Lag | Stilling | Motstander | Minutter spilt | Poeng | Returer | Målgivende pasninger | Stjelinger | Blokkeringer | Overtid |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nate Thurmond | 18. oktober 1974 | Chicago Bulls | 120-115 | Atlanta Hawks | 45 | 22 | 14 | 13 | 0 eller 1 | 12 | Ja (en omgang) |
| Alvin Robertson | 18. februar 1986 | San Antonio Spurs | 120-114 | Phoenix Suns | 36 | 20 | 11 | 10 | 10 | 0 | Nei |
| Hakeem Olajuwon | 29. mars 1990 | Houston Rockets | 120-94 | Milwaukee Bucks | 40 | 18 | 16 | 10 | 1 | 11 | Nei |
| David Robinson | 17. februar 1994 | San Antonio Spurs | 115-96 | Detroit Pistons | 43 | 34 | 10 | 10 | 2 | 10 | Nei |

Diskutable firedobbel-dobbeler
------------------------------

Jerry West fra Los Angeles Lakers hadde 44 poeng, tolv returer, tolv målgivende pasninger og ti blokkeringer en kamp, men siden blokkeringer ikke ble offisielt talt, og uttrykket firdobbel-dobbel ikke hadde blitt introdusert, regnes ikke dette som en firdobbel-dobbel. Dette ville sannsynligvis vært en av de første firdobbel-dobbelene i NBAs historie.

Det kan diskuteres om Hakeem Olajuwon egentlig oppnådde denne bragden to ganger, men den ene gangen ble det avgjort etter kampen at hans ene målgivende pasning ikke var det likevel, men han har til tross for dette blitt kreditert denne målgivende pasningen i statistikken sin for denne kampen. Kampen der den målgivende pasningen ble trukket fra kampoppføringen ble spilt den 3. mars 1990 mot Golden State Warriors da Olajuwon spilte for Houston Rockets. I tillegg til de ni målgivende pasningene fik han 28 poeng, 18 returer og elleve blokkeringer uten at det ble spilt noen overtid.
**Etiopias kvinnelandslag i fotball** representerer Etiopia i internasjonal fotball.

På tross av at Etiopia var en av de tre grunnleggende medlemmene av CAF, har kvinnelandslaget bare vært aktive i Afrikamesterskapet siden kvalifiseringen til mesterskapet i 2002. Etiopia kom til mesterskapet, men endte sist i sin kvalifiseringsgruppe. I neste mesterskap gikk det mye bedre. Etiopia kvalifiserte seg uten problemer, og kom på andreplass i sin innledende pulje på bekostning av Zimbabwe og et usedvanlig blekt Sør-Afrika. I semifinalen ble det tap for Nigeria, og i bronsefinalen ble det tap etter straffesparkkonkurranse. Denne fjerdeplassen er Etiopias beste plassering i mesterskapssammenheng for kvinner. Etiopia stilte ikke med lag til Afrikamesterskapet i 2006 eller 2008, og i kvalifiseringen til OL 2008 kom Etiopia til siste hinder, gruppespillet, der de trakk seg da de kom i gruppe med Nigeria, Ghana og Sør-Afrika. 

Etter å ha blitt suspendert av FIFA mellom 29. juli 2008 og 18. juli 2009, var Etiopia tilbake i Afrikamesterskapet 2010, men røk ut med 2–4 sammenlagt mot mindre meritterte Tanzania.

Noter
-----

1. ↑  FIFA omtaler nasjonaliteten som "ukjent". Det er vanskelig å finne ut stort om Shale Melese.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
**Grunnloven i Etiopia**, som er den høyeste lov i den føderale republikken Etiopia, ble vedtatt av overgangsregjeringen i desember 1994 og trådte i kraft i august 1995. Den ble utarbeidet av den grunnlovsgivende forsamling som ble valgt i juni samme år. Etiopia har tidligere hatt tre andre konstitusjoner, fra 1931, 1955 og 1987.

Grunnloven består av 106 artikler i 11 kapitler. Det gir en føderal regjering av ni etnisk-baserte regioner styrt av et to-kammers parlament. Grunnloven gir et sett av grunnleggende menneskerettigheter, artikkel 13 fastsetter at disse rettigheter og friheter skal tolkes i samsvar med Verdenserklæringen om menneskerettigheter, den internasjonale konvensjonen om sivile og politiske rettigheter og andre internasjonale vedtekter som Etiopia støtter. Dokumentet garanterer videre at alle etiopiske språk vil nyte lik statlig anerkjennelse, men amharisk er angitt som arbeidsspråk av den føderale regjeringen.

Eksterne lenker
---------------

* Constitution of Ethiopia