recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ireneus Wien Dud** (født 21. august 1912 i Mbili, død 24. april 1988) var en katolsk prelat som var erkebiskop av Juba i Sudan.

Liv og virke
------------

### Prest

Ireneus Wien Dud ble presteviet den 21. desember 1944 for Bahr el-Ghazal av Rodolfo Orler F.S.C.J.

### Apostolisk vikar av Rumbek, titulærbiskop

Han ble utnevnt av pave Pius XII til apostolisk vikar av Rumbek og titulærbiskop av *Barcusus* den 3. juni 1955, og ble bispeviet den 20. november 1955 av titulærerkebiskop James Robert Knox: medkonsekrerende var titulærbiskop Edoardo Mason F.S.C.J. og titulærbiskop Sisto Mazzoldi F.S.C.J. 

### Apostolisk vikar av Wau

Ireneus Wien Dud ble utnevnt av pave Johannes XXIII til apostolisk vikar av Wau den 10. mai 1960. 

Hab deltok på Andre Vatikankonsils første, andre og fjerde sesjon. 
Han ble senere i tillegg apostolisk administrator av Rumbek fre 1972 til 1974. 

### Erkebiskop av Juba

Pave Paul VI utnevnte ham til erkebiskop av Juba. 

Den 28. juni 1982 fratrådte han uba. 

Erkebiskop Ireneus Wien Dud døde den 24. april 1988.
Kvinne med Christina-piercing.
En **Christina-piercing**, også kjent som en Venus-piercing, er en kjønnspiercing hos kvinner. Den ligger der de ytre kjønnsleppene møtes, under kjønnshøye. Christina-piercing er avhengig av anatomi; den har høy avvisningsgrad, og er ikke mulig for alle kvinner på grunn av anatomisk variasjon. Gjennomboringen letter ikke seksuell stimulering og kan synes det er ubehagelig når det blir brukt trykk. Det er vanligvis gjennomboret med enten en skreddersydd buet vektstang eller overflatestang for å redusere risikoen for avvisning.

Christina-piercing er av moderne opprinnelse. Den første kjente Christina-piercing ble utført på 1990-tallet. Som det er vanlig praksis i piercingindustrien, ble den oppkalt etter den første mottakeren av piercing, en kvinne som het Christina. Det blir også noen ganger referert til av det mindre brukte uttrykket "Venus", med henvisning til dets plassering på monnene Venus.

Gjennomføringen leges vanligvis på seks til ni måneder. Imidlertid kan komplikasjoner oppstå avhengig av smykker og den gjennomborede personens anatomi. I noen tilfeller utføres det som en overflate piercing. Ytterligere vanskeligheter kan utvikle seg på grunn av den relativt lange piercingskanalen og konstant bevegelse og friksjon. Christina-piercinger kan også være utsatt for infeksjon.

Referanser
----------

1. ↑  Angel, Elayne (2009). *The Piercing Bible*. Crossing Press. s. 151. ISBN 978-1-58091-193-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christina piercings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Piercing |
| --- |
| Piercere | Elayne Angel **·** Jon Cobb **·** Tom Brazda **·** Michaela Grey **·** Steve Haworth **·** Shannon Larratt **·** Fakir Musafar **·** Alan Oversby **·** Jim Ward **·** Ståle Rekkavik |
| Rekordholdere | Elaine Davidson |
| Øreringer | Daith **·** Helix **·** Indre konkylie **·** Ytre konkylie **·** Øreflipp **·** Industriell **·** Rook **·** Snug **·** Tragus **·** Antitragus |
| Ansiktspiercinger | Kinn **·** Øyenbryn **·** Antiøyenbryn |
| Leppepiercinger | Ashley **·** Frowny **·** Jestrum **·** Labret **·** Leppeplate **·** Leppe frenulum **·** Medusa **·** Monroe **·** Lowbret **·** Vertikal labret **·** Vertikal lowbret |
| Nesepiercinger | Bridge **·** Nostril **·** Septum **·** Nesetipp |
| Orale piercinger | Tunge **·** Frenulum **·** Uvula |
| Overflatepiercinger | Korsett **·** Handweb **·** Hofte **·** Madison **·** Navle **·** Brystvorte **·** Nape |
| Intimpiercinger | **Kvinnlige:** Christina **·** Fourchette **·** Isabella **·** Klitoris **·** Klitorishode  **·** Labia **·** Nefertiti **·** Princess Albertina **·** Triangle **·** Vulvular frenulum
**Mannlige:** Ampallang **·** Apadravya **·** Dydoe **·** Forhud **·** Guiche **·** Penile frenulum **·** Lorum **·** Pubic **·** Prince Albert **·** Motsatt Prince Albert **·** Scrotum |
**Katatoni** (gammelgresk *κατά* = «fra øverst til nederst», og *τόνος* = «[an]spenning», altså «anspenthet fra topp til tå») er en tilstand av nevrogenisk motorisk immobilitet og adferdsavvik manifestert ved stupor. Den ble først vitenskapelig beskrevet av den tyske legen Karl Ludwig Kahlbaum i 1874: *Die Katatonie oder das Spannungsirresein* («Katanoni eller spenningsgalskap»).

Dette psykomotoriske syndromet kan opptre blant annet som uttrykk for psykiske lidelser som tunge depresjoner eller kataton schizofreni, virkninger av alkohol, medikamenter eller på grunn av stoffskifteforstyrrelser.

Katatoni fremstår som unaturlige og sterkt krampaktige holdninger gjennom hele kroppen. Dette inkluderer symptomer som:

* Stupor (fullstendig kroppsstivhet)
* Mutisme (vedvarende taushet)
* Bisarre holdningsstereotypier
* Flexibilitas cerea (voksaktig motstand i muskulaturen ved passiv bevegelse)
* Negativisme (Motstand mot alle oppfordringer eller forsøk på bevege seg – eller å utføre det motsatte av det som man oppfordres til)
* Katalepsi (fastholdelse av kroppsstilling etter passiv bevegelse)

Sykdomsvarianter av dette kan være livstruende fordi væske- og næringsopptak ikke finner sted.

Referanser
----------

1. ↑  , Archived copy (Internet Archive)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Hanne Eggen Røislien** (født 21. juli 1975) en norsk forsker, forfatter og foredragsholder. Hun er spesialrådgiver i kultur i Forsvarsstaben. Frem til 2022 var hun spesialrådgiver og forsker i Cyberforsvaret. Hun er også tilknyttet Center for Strategic and International Studies i Washington D.C. Hun har tidligere vært forsker ved Institutt for fredsforskning og Institutt for forsvarsstudier i Oslo.

Røislien er dr. philos. fra NTNU og cand.philol. i religionshistorie fra Universitetet i Oslo. Hun skrev doktorgraden om religionens rolle i det israelske forsvaret (IDF), og hovedoppgaven om de jødiske nybyggerne. I 2006 utga hun boken «Bosettere på Hellig Grunn: En reise blant jødiske nybyggere» på Pax Forlag i 2006. I 2012 gav hun ut boken «Israelerne: Kampen om å høre til» gjennom Aschehoug forlag. 

Røislien har hatt feltarbeid i Midtøsten og jobbet for FN i Irak og Kuwait i 2003. I 2001-2002 jobbet hun i observatørstyrken TIPH i Hebron. 

Hun er søster til statistikeren Jo Røislien.

Referanser
----------

1. ↑  «PRIO». Arkivert fra originalen 2. mars 2009. Besøkt 6. mai 2009.
2. ↑  IFS Arkivert 10. desember 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Hanne Eggen Røislien i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Hanne Eggen Røislien i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
***Heidi*** er en tysk-sveitsisk dramaserier for barn og unge som gikk på TV i 1978. Serien handlet om Heidi som blir sent avgårde for å bo sammen med sin bestefar i en sveitsisk alpelandsby. Den er basert på Johanna Spyris to *Heidi*-romaner. Serien består av 26 episoder hver på 25 minutter. 

Den ble produsert av Schweizer Fernsehen DRS (Zürich), WIR Werbung im Rundfunk (Frankfurt am Main) og API (Sydney). Opptakene ble gjort i Sveits og Frankfurt. Enkelte av scenene som foregår i Sveits ble også tatt opp i Zürich.

Handling
--------

Heidi blir av sin tante bragt til bestefaren, som lever i en sveitsisk alpelandsby. Bestefaren er en enstøing som har kommet på kant med de andre landsbyboerne, og ikke er særlig begeistret for å måtte ta imot et barn. Men ettersom tanten har fått en stilling i Frankfurt am Main har de ikke noe valg. Gjennom sitt elskelige vesen vinner likevel Heidi den gamle mannens hjerte, og hjelper ham til slutt å komme på talefot med de andre i landsbyen.

Senere i serien blir Heidi sendt til storbyen Frankfurt, for å være selskapspike for rikmannsdatteren Klara. Klara sitter i rullestol. Heidi er ikke begeistret for å måtte reise fra fjellene. Også i Frankfurt fortryller hun alle med sitt elskelige vesen, men lider av hjemlengsel, og får etterhvert reise tilbake til bestefaren.

Da Klara også kommer til alpelandsbyen er lykken nesten fullstendig. Men Heidis venn Geissenpeter blir sjalu fordi Heidi er så opptatt av byjenta. Men etterhvert forsoner også han seg med henne. Til slutt skjer underet at Klara gjennom Heidis oppfordringer lærer å gå igjen.

Medvirkende
-----------

* Katia Polletin: Heidi
* Stefan Arpagaus: Geissenpeter
* Katharina Böhm: Klara
* René Deltgen: Alpöhi (bestefar)
* Joachim Hansen: Herr Sesemann
* Sonja Sutter: Frl. Rottenmeier
* Brigitte Horney: Klaras bestemor
* Rosalind Speirs: Tante Dete
* Lisa Helwig: Peters bestemor

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Heidi* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Heidi* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
***Gåsmamman*** er en svensk dramaserie som hadde premiere på strømmeplattformen C More Series i slutten av 2015. Hovedrollen spilles av Alexandra Rapaport.

Sesonger
--------

Innspillingen av den andre sesongen begynte våren 2016. Serien er basert på den nederlandske dramaserien *Penoza* fra 2010, skapt av Pieter Bart Korthuis og Diederik van Rooijen. Det finnes også en amerikansk dramaserie fra 2013, *Red Widow*, som har samme opphav.

Den andre sesongen av *Gåsmamman* hadde premiere på C More den 24. november 2016. Innspillingen av den tredje sesongen begynte i midten av februar 2017. Den tredje sesongen av serien hadde premiere på C More høsten samme år, den 28. september 2017. Den fjerde sesongen hadde premiere den 7. november 2019 på C More. 

På forhånd ble sagt det at den tredje sesongen skulle bli den siste. Den 12. september 2018 kom imidlertid meldingen om at det var klart for en fjerde sesong.

Priser
------

Alexandra Rapaport vant Kristallen 2017 som årets skuespillerinne i en fjernsynsproduksjon for sin rolle i *Gåsmamman*.

Referanser
----------

1. ↑  Wijk, Fanny (25. november 2015). «Sött och salt i Gåsmamman». *hallandsposten.se* **(svensk)**. Besøkt 20. oktober 2021.
2. ↑  TT (16. april 2015). «Rapaport som kriminell "Gåsmamma"». *Svenska Dagbladet* **(svensk)**. ISSN 1101-2412. Besøkt 20. oktober 2021.
3. ↑  «Gåsmamman säsong 3 blir av». *Filmtopp.se* **(svensk)**. 2. februar 2017. Besøkt 20. oktober 2021.
4. ↑  «Premiär för säsong 3 av Gåsmamman på C More - tv4.se». *www.tv4.se* **(svensk)**. 15. september 2017. Besøkt 20. oktober 2021.
5. ↑  «De vann Kristallen 2017». *www.resume.se* **(svensk)**. 2. september 2017. Besøkt 20. oktober 2021.
Manglerud kirke
**Manglerud menighet** var et prestegjeld tilhørende Søndre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Manglerud i Oslo kommune, med Manglerud kirke som sognekirke.

Manglerud menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Manglerud sokn underlagt Søndre Aker prosti.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 3. oktober 1958 ble Manglerud menighet opprettet:

> Fra den tid Kirke- og undervisningsdepartementet fastsetter blir det gjort følgende endringer i menighetsinndelingen i Oslo: Det opprettes en ny Manglerud menighet med følgende grenser: Menigheten har felles grenser med Oppsal menighet fra det pukt hvor Østensjøveien tar av fra Østensjøbanen og til Europaveien, jfr. ovenfor under post 2, grensen følger så Europaveien nordover til Enebakkveien, denne vei nordover til den tidligere bygrense som følges til Loelven, videre etter Loelven til Hovedbanens trasè som følges til Østensjøbanen hvor grensen støter til Oppsal menighet.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Manglerud prestegjeld, Oslo bispedømme, lovdata.no
**Kjell Rasmussen** (født 5. oktober 1927 i Trondheim, død 14. juni 2023 i Asker) var en norsk diplomat og ambassadør.

Rasmussen tok examen artium i 1947 og magistergraden (mag.art.) i statsvitenskap i 1954. 
Han ble deretter ansatt i Utenriksdepartementet og var stasjonert ved norske utenriksstasjoner i Brussel, London og Moskva. Fra 1977 til 1981 var han protokollsjef i Utenriksdepartementet. 

I 1981 ble han ambassadør til Hellas, fra 1984 med sideakkreditering til Tripoli. Han ble sterkt engasjert som følge av Germa Lionel-saken fra året før der libyerne hadde holdt båt og mannskap fengslet i 67 døgn og ble beskyldt for å være britiske spioner. En av mannskapet ble slått ihjel under avhør, flere andre ble torturert og grovt mishandlet. Rasmussen ledet forhandlingene med libyerne om erstatning til rederi og mannskap med den libyske minister dr. Ali A. Treiki. Etter noen uker utbetalte libyerne 500 000 dollar eller vel 4.1 millioner kroner i oppreisning, men uten å innrømme noe statlig ansvar.

I 1988 ledet han UDs beredskapsgruppe. Da Pave Johannes Paul II kom på besøk til Norge i 1989 var Rasmussen fungerende protokollsjef og ønsket Paven velkommen.

Han var Norges ambassadør til Finland 1990-1994. Han pensjonerte seg i 1994. 

Rasmussen var kommandør av St. Olavs Orden (1991).

Referanser
----------

1. ↑  *Kjell Rasmussen 70 år* i NTB tekst den 12. september 1997.
2. ↑  Rasmussen, Kjell i Store norske leksikon.
3. ↑  Dødannonse i Aftenposten 17. juni 2023
4. ↑  *Norges nye ambassadør: Libyajobben en utfordring* i Aftenpostens morgenutgave den 24. august 1984.
5. ↑  Anne Synnevåg, *Sterkt norsk press på Libya: Møte i Tripoli tirsdag om Germa Lionel* i Aftenpostens morgenutgave den 18. juli 1985.
6. ↑  Einar Solvoll, *Diplomatisk seier i "Germa Lionel"saken: Stor erstatning fra Libya til Norge* i Aftenpostens morgenutgave den 30. juli 1985.
7. ↑  Jon Bech: *Kjell Rasmussen (1927-2023)* - Minneord i Aftenposten 30. juni 2023
8. ↑  Lene Skogstrøm, *Paven i Norge: Solfylt og varm velkomst* i Aftenpostens aftenutgave den 1. juni 1989.
9. ↑  Tildelinger av ordner og medaljer - kongehuset.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF
 |
**Knut Magne «KM» Myrland** (født 23. mars 1948 i Harstad, død 24. april 2021) var en norsk country-/rootsinspirert vokalist, gitarist, komponist og tekstforfatter.

Biografi
--------

Myrland var opprinnelig sjømann, men ble invalidisert etter en eksplosjonsulykke i Houston i USA på begynnelsen av 1970-tallet. I 1976 slo han igjennom som visesanger med sine samfunnsengasjerende tekster og karakteristiske dype stemme på debutalbumet *Isbål*. Blant låtene var «Sånn som skyan fær», «Elisabeth» og «78° nord». I årene fram til og med 1983 ga Myrland ut åtte album til. I 1997 utgav han samlealbumet *Vante folk – K.M. Myrlands beste*, med 21 låter. I 2016 feiret KM Myrland 40 år som platartist og slapp albumet *Komaland* første uke i mai.

Myrland bodde på Mørkved i Bodø. Han turnerte mye, spesielt i Nord-Norge. Myrland ble gjerne akkompagnert av gruppa Vante Folk, som består av musikerne Øyvind Nilsen (bass), Steinar Krokstad (trommer), Sverri Dahl (tangenter, trekkspill), Tore Morten Andreassen (gitarer) og Roy Stenersen (gitarer). Gruppa, som var med på innspillingene av albumene *Nattmårra*, *Fartstid*, *Sjelespor og Komaland*, var Myrlands faste backingband siden 2006.

Diskografi
----------

Album
* 1976: *Isbål*
* 1977: *Gjengrodd sti*
* 1978: *78 grader Nord - Svalbardviser*
* 1979: *In From the Cold*
* 1979: *Morild*
* 1980: *Myrland*
* 1981: *Ækte*
* 1982: *Vinternatt i Longyear*
* 1983: *Fann æ*
* 1997: *Vante folk - K.M. Myrlands beste* (samlealbum)
* 2007: *Nattmårra*
* 2007: *Fartstid - Live fra Tromsø*
* 2010: *Sjelespor*
* 2010: *Legenden Live*
* 2012: *KM Myrland med Vante folk - Live fra Rorbua Pub*
* 2016: *Komaland*

Singler
* *Fann æ/Noe tragisk, noe magisk* (1983)

Referanser
----------

1. ↑   www.nettavisen.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Knut Magne Myrland er død». *Bodø Nu*. 24. april 2021. Besøkt 24. april 2021.
3. ↑  NRK. «Feirer 40 år som artist med ny plate». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 22. september 2017.
4. ↑  "40 år som plateartist" *Nordlys* 8. januar 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) K.M. Myrland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Biografi på www.mic.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Erling Ask** (født 1931 i Hovlandsdalen i Fjaler kommune i Sunnfjord, død 19. juli 2009 i Vestfossen) var ordfører i Øvre Eiker kommune fra 1990 – 1995. Han representerte Arbeiderpartiet og kom inn i kommunestyret i 1975. Fra 1980 satt han i formannskapet i kommunen, og fra 1984 til 1989 var han varaordfører. Til sammen ble det 24 år i kommunestyret, og han hadde en lang rekke offentlige verv i denne tiden, blant annet var han leder av forliksrådet og eldrerådet. For sin innsats fikk han KS-medaljen og han var æresmedlem av Det norske Arbeiderparti.

Biografi
--------

Erling Ask gikk i bakerlære som ung og ble faglært baker. Han fikk deretter jobb som baker hos Delmar Villars på Vestfossen. Her møtte han Inger, som han giftet seg med og fikk to barn med, og han ble boende her resten av livet. Helt fra unge år var han opptatt av rett og rettferdighet, og han meldte seg inn i fagforeningen Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund. Da han siden byttet jobb og kom til Mjøndalen gummivarefabrikk (Viking-Mjøndalen AS), ble han valgt til klubbleder, et verv han hadde i mange år. Han var også medlem av forbundsstyret i Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund.

En periode var han også tiltakskonsulent for næringsutvikling i Øvre Eiker.

Kilder
------

* Anders B. Werp: Nekrolog: Erling Ask i Aftenposten Kultur torsdag 30. juli 2009 side 15.

Eksterne lenker
---------------

* Roy Hansen: Et verdig farvel med en foregangsmann[*død lenke*]
* Minneord om Erling Ask hos eikernytt.no Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Steinar Karlsen** | **Øvre Eikers ordfører**(1990–1995) | Etterfølger:**Magne Ødegård** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**The Sugarcubes** (islandsk: *Sykurmolarnir*) var et alternativt rockeband fra Island, kjent for å hatt artisten Björk som vokalist.

Besetningen besto i det meste av gruppens levetid av Einar Örn Benediktsson, Thor Eldon Jónsson (som etterfulgte Friðrik Erlingsson i gruppens tidligste fase), Bragi Olafsson, Sigtryggur Baldursson, Margrét Örnólfsdóttir (som erstattet Einar Melax i tiden rundt debutalbumet) og Björk Guðmundsdóttir. Flere av medlemmene hadde tidligere samarbeidet i andre islandske band. 

Gruppen ble dannet sommeren 1986, ifølge deres egen versjon på samme dag som Björk fødte sitt første barn. De debuterte under navnet Sykurmolarnir høsten 1986 med singelen «Einn Mol'á Mann», som inneholdt sangen «Ammæli». Året etter fikk de sitt internasjonale gjennombrudd med en engelskspråklig versjon av sangen, «Birthday». De gjennomførte flere turneer i Europa og USA og ga ut tre musikkalbum: *Life's Too Good* 1988, *Here Today, Tomorrow Next Week!* 1989 og *Stick Around For Joy* 1992. 

The Sugarcubes fikk en stor fanskare utenfor hjemlandet, spesielt i England, hvor de hadde platekontrakt med selskapet One Little Indian. De opplevde en liten nedtur med sitt andre album (førstesingel: «Regina»), mens det tredje albumet (førstesingel: «Hit») satte et verdig punktum for deres karriere. Gruppen ble oppløst i 1992.

17. november 2006 holdt The Sugarcubes en enkelt gjenforeningskonsert i Reykjavík i anledning 20-årsjubileet for utgivelsen av debutsingelen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Sugarcubes på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) The Sugarcubes på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Sugarcubes på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Sugarcubes på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) The Sugarcubes på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Sugarcubes på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) The Sugarcubes på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Jonas Malheiro Savimbi** (født 3. august 1934 i Munhango i Bié, Angola, død 22. februar 2002 i Moxico) var en angolansk opprørsleder og politiker som ledet den antikommunistiske opprørsgruppen Nasjonalunionen for Angolas fullstendige uavhengighet (*União Nacional para a Independência Total de Angola* – UNITA), som først kjempet sammen med FNLA for Angolas uavhengighet fra Portugal i den portugisiske kolonikrigen fra 1966 til 1975 og deretter mot regjeringspartiet MPLA i borgerkrigen i Angola fra 1975 til det endelige nederlaget i 2002, året Jonas Savimbi ble skutt og drept av regjeringsstyrker. 

UNITAs flagg.
Som en antikommunistisk opprører under den kalde krigen som kjempet mot det pro-sovjetiske MPLA-regimet, støttet av Sovjetunionen, Cuba og Nicaragua under sandinistene, ble Savimbi store deler av livet støttet av USAs regjering, Kina, Sør-Afrika (som støttet UNITA da landet invaderte Angola i den sørafrikanske grensekrigen), Israel og flere afrikanske ledere – Félix Houphouët-Boigny, Elfenbenskystens første president, Mobutu Sese Seko, Zaïres president, Hassan II av Marokko og Zambias president Kenneth Kaunda – samt utenlandske leiesoldater fra Portugal, Israel, Sør-Afrika og Frankrike. Konflikten i Angola ble en av de viktigste konfliktene i den tredje verden under den kalde krigen.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jonas-Savimbi, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000014188, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 122410465[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Jonas Malheiro Savimbi, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id savimbi-jonas-malheiro[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
«Kor» omdirigeres hit. For annen bruk, se Kor (andre betydninger).
**Forbedringspotensial:** Denne artikkelen har forbedringspotensial. Hvis ingen begrunnelse er oppgitt i malen eller på artikkelens diskusjonsside, kan malen fjernes uten videre.
**Original forskning**: Denne artikkelen har en fremstilling av emnet som ikke tidligere har vært publisert i en troverdig kilde. Kan du hjelpe med å finne bedre kilder?
Guttekor
Et **sangkor** (kalles også gjerne bare for et **kor**) er en gruppe sangere som fremfører sang. Selve utøvelsen kalles gjerne i et fellesbegrep for korsang eller kormusikk.

Ved flerstemt korsang deles sangerne inn etter sitt stemmeleie: sopran, alt, tenor og bass. I mange år var det forbudt for kvinner å synge i kirken, og man benyttet i stedet guttesopraner (sopran) og kontratenorer (alt) for å ivareta de «lysere» stemmene.

Et kor kan synge med eller uten akkompagnement av musikkinstrumenter. Korsang uten akkompagnement kalles a cappella.

Det er skrevet en rekke klassiske og rytmiske verk for korsang. 

Sangkor ledes ofte av en dirigent, men i mindre ensembler med færre stemmer, er dette ikke alltid nødvendig.

Sangkortyper
------------

Det finnes mange ulike kategorier sangkor, men nedenfor står de viktigste typene oppført.

* Pikekor
* Guttekor
* Barnekor
* Ungdomskor
* Damekor
* Mannskor
* Blandet kor (Både dame- og mannsstemmer)
* Kirkekor
* Vokalensemble

Eksterne lenker
---------------

* (en) Choirs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things **·** Discogs
 |
**Natalija Ihorivna Blok** (ukrainsk: Наталія Ігорівна Блок; født i 1980 i Kherson) er en ukrainsk dramatiker, regissør, forfatter av foto- og videoverk. 

Utdannet ved Kherson kulturskole. Vinner av samtidskunstfestivalen "Terra Futura" (2007) og kjønnsmediekonkurransen "Krona" (2014). Aktiv deltaker i prosjektene "Totem", leder av den feministiske organisasjonen "Insha". 

Dramatiker, regissør, forfatter av foto- og videoverk. Bor og arbeider i Kherson. Hun er en kjent dramatiker og manusforfatter, og stykkene hennes har blitt satt opp med suksess både i Ukraina og i utlandet. Tekstene hennes har flere ganger blitt nominert til internasjonale og nasjonale prestisjetunge konkurranser: Week of Current Play, Batumi Monoplay Festival, UA Drama. Coronation of the word, pitching of State Cinema, Pitchin of patriotic series of the Ministry of Culture of Ukraine. Hun er oversatt til polsk, georgisk, tysk. 

Hun er en av grunnleggerne av "Dramaturg Teateret" i Kyiv. Hun hadde vunnet flere konkurranser som manusforfatter.

Referanser
----------

1. ↑  «Natalia Blok». *Ukrainian Drama Translations* **(engelsk)**. Besøkt 21. juli 2023.
2. ↑  «Take Five: "The violence against LGBTI activists and women have the same root causes"». *UN Women – Europe and Central Asia* **(engelsk)**. 24. juni 2020. Besøkt 21. juli 2023.
3. ↑  «THEATER OF PLAYWRIGHTS». *My Site* **(tysk)**. Besøkt 21. juli 2023.
**Markabygda** er et sogn og ei bygd i Levanger kommune i Trøndelag. Bygda ligger nordøst for Movatnet, ca. 10 km sørøst for tettstedet Skogn og 15 km sør for tettstedet Levanger. Fylkesvei 754 forbinder Markabygda med tettstedet Skogn.

Markabygda kirke er sognekirke for Markabygda sogn i Sør-Innherred prosti i Nidaros bispedømme. Frem til 2004 var Markabygda sogn et annekssogn i Skogn prestegjeld. Markabygda sogn måler 47,5 km².

Med formannskapslovene av 1837 var Markabygda en del av Skogn formannskapsdistrikt. I 1962 ble Skogn, Frol, Åsen og Levanger by slått sammen til Levanger kommune. I 1964 ble Ytterøy lagt til samme kommune. Poststedsnavnet *Skogns Markabygd* ble endret til *Markabygda* i 1986. Postkontoret i bygda ble lagt ned i 1992.

Markabygda Montessoriskole med rundt 50 barneskoleelever åpnet høsten 2004. I det offentlige skoleverket sogner Markabygda til Skogn barne- og ungdomsskole.

Markabygda har fleridrettslaget Markabygda Idrettslag, stiftet i 1945.

Referanser
----------

1. ↑  *Aschehougs konversasjonsleksikon*. 13. Oslo: Aschehoug. 1970. s. 166.
2. ↑  «Skolen». Markabygda Montessoriskole. Besøkt 21. mars 2015.
3. ↑  «Skogn barne- og ungdomsskole». Levanger kommune. Arkivert fra originalen 15. mars 2015. Besøkt 21. mars 2015.

Litteratur
----------

* Hallan, Nelius m.fl. (1979). *Skogns historie. Band VIII, Markabygda og Ekne*. Levanger: I kommisjon hos B. Thurn-Paulsen.
**Eva Løveid Mølster** (født 5. februar 1972) er filosof og rektor ved Einar Granum Kunstfagskole (siden 2017). Hun har hovedfag i filosofi fra Universitetet i Bergen med hovedoppgaven *Et bilde holdt oss fanget* fra 2001. Hun har også studert «estetik» og «idé- och lärdomshistoria» ved Uppsala universitet i tillegg til årsenhet i kunsthistorie fra Universitetet i Bergen. Løveid Mølster har skrevet etterordet i Arthur C. Danto: *Kunstens avslutning*, Pax artes 2006.

Hun er nestleder i styret i Forbundet Frie Fotografer, styreleder i Norske fag- og friskolers landsforbund (NFFL) og representerer NFFL i Nasjonalt fagskoleråd. Hun har tidligere vært avdelingsleder ved avdeling for visuell kunst og performativ kunst ved NISS (Nordisk Institutt for Scene og Studio) og senere Westerdals Oslo ACT (2011–2015) og programansvarlig for bachelorprogrammet ved Kunstakademiet, Kunsthøgskolen i Oslo (2015-17). Hun har undervist i kunstteori og skrivekunst siden 1994 ved blant annet Akademi for scenekunst, Høgskolen i Østfold og Høgskolen Kristiania, vært veileder og teoriansvarlig ved kunstskolen til Robert Meyer (2001–2007) og kurator for fotokunstbilaget i *Samtiden* der spesialtilpassede arbeider av Torbjørn Rødland, Mette Tronvoll, Mikkel McAlinden, Signe Marie Andersen og Vibeke Tandberg ble vist (2005–2006). Løveid Mølster var med i redaksjonsrpdet til tidsskriftet *Syn og Segn* under redaktør Knut Aastad Bråten.

Eva Løveid Mølster var med å stifte Norsk Tidsskriftforening i 2003 der hun også har vært styreleder (2004–2007). Hun har vært redaksjonssekretær for *Nytt Norsk Tidsskrift*, Universitetsforlaget (2002–2003), *Samtiden*, Aschehoug (2003–2006) og *Billedkunst*, NBK (2009–2011). Hun har også vært fotobokansvarlig i tidsskriftet *Objektiv*, Objektiv Forlag AS (2010–2011).

Referanser
----------

1. ↑  Einar Granum Kunstfagskole. «Ansatte».
2. ↑  Eva Løveid Mølster. «"Et bilde holdt oss fanget". Hovedoppgave i filosofi. Universitetet i Bergen, 2001.».
3. ↑  Arthur Danto. «Kunstens avslutning. Pax artes, 2006.».
4. ↑  Universitetet i Bergen. «"Leder for kunstfaglig utdanning ved NISS"».
5. ↑  Det Norske Samlaget. «Om Syn og Segn». Arkivert fra originalen 24. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Anne-Lene Frølandshagen. «"Fredrikstads viktigste landemerke", Fredriksstad Blad 15. desember 2013».
* Anette Torjusen. «"Vil ha facebookbilder på timeplanen", NRK.no, 4. september 2012».
* NRK Østlandssendingen. «"Vil ha facebookbilder på timeplanen" 4. september 2012».
* Randi Kristoffersen. «"Filosoferende patriotisme" Fredriksstad Blad 18. april 2008».
* Geir Løvli. «"Er "kanskje" et svar?", Fredriksstad Blad 23. august 2005».
* Svein Kristiansen. «"Litteraturfestivalen feirer jubileum", Fredriksstad Blad 22. oktober 2004».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Steinar Karlsen** (født 28. oktober 1945) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet som var Øvre Eikers ordfører mellom 1984 og 1990.

Karlsen ble valgt inn i kommunestyret for Arbeiderpartiet i 1980. Han ble valgt som ordfører ved valget i 1984 og gjenvalgt i 1988.
Etter 6 år som ordfører gikk han av for å overta stillingen som kommunekasserer i Øvre Eiker kommune.

Steinar Karlsen fortsatte som deltidspolitiker med blant annet 20 år i Buskerud fylkesting og nye 12 år i Øvre Eiker kommunestyre hvorav 8 år som medlem av formannskapet.

Fikk i 2007 KS-medaljen for 30 års tjeneste i politikken.

Biografi
--------

Steinar Karlsen vokste opp i Hokksund. Som ung jobbet han ved hovedkontoret til Harald Lyche & Co i Drammen før han ble ansatt i Øvre Eiker kommune. Han jobbet både som skatteoppkrever og kontorsjef ved kommunekassa før han ble valgt som ordfører i 1984.

Karlsen har vært styremedlem i flere selskaper, slik som Eiker sparebank, Sparebankstiftelsen DnB-NOR, Øvre Eiker energi, Brageteateret, Fossesholm og Lågdalsmuseet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. desember 2016. Besøkt 27. desember 2016.
2. ↑  «Eikernytt.no». *www.eikernytt.no*. Arkivert fra originalen 27. desember 2016. Besøkt 27. desember 2016.
3. ↑  Skeie, Jon (2016). «9». *Fra splittet storbygd til kommunalt fellesskap : Øvre Eikers historie. Del 2: 1935-1972. Del 3: 1972-2015*. Øvre Eiker kommune. s. 265. ISBN 978-82-993165-5-2.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Knut Berglia** | **Øvre Eikers ordfører**(1984–1990) | Etterfølger:**Erling Ask** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
***Lamitema*** er en slekt av biller i familien snutebiller (Curculionidae)..

Utseende
--------

Små (2 – 7 mm) snutebiller, kroppsformen varierer fra kort og bred til langstrakt. Undersiden er vanligvis mer hvelvet enn oversiden. Kroppen er mørk på grunnfarge, men har ofte et mønster av lyse skjell. **Hodet** er forholdsvis lite, med meget store fasettøyne som dekker det meste av oversiden. Snuten er temmelig lang og slank, i noen tilfeller lengre enn resten av kroppen. Den kan foldes inntil kroppen i en fure mellom framhoftene og holdes vanligvis nedover- eller bakoverbøyd. Antennene er knebøyde og sitter festet på snutens ytre halvdel. **Brystskjoldet** (pronotum) er smalere enn dekkvingene, med rundede sider, omtrent så bredt som langt. Hannene hos noen arter har et par fremoverrettede pigger på brystet som de bruker i kamp om hunnene. **Dekkvingene** har fine punktstriper, mangler vanligvis markerte "skuldre". **Beina** er vanligvis korte og kraftige, men hos noen hanner er de sterkt forlenget. Frambeina er ofte modifisert, enten kraftigere eller lengre enn de andre. Lårene er tykke, spindelformede, og har ofte en kraftig tann på undersiden.

Levevis
-------

For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten *Cecropia*), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.

Utbredelse
----------

Arten lever i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **sandsnutebiller**, Conoderinae (= Zygopinae)
						* Stammen **Conoderini** Schönherr, 1833 eller Menemachini
							+ Slekten ***Lamitema*** Lea, 1910 - én art:
								- *Lamitema decipiens* Lea, 1910 - Australia

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Valentina Mikhajlovna Zazdravnykh** (russisk: Валентина Михайловна Заздравных; født 24. november 1954, død 30. juni 2023) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Zazdravnykh vant en olympisk bronsmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Zazdravnykh spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valentina Zazdravnykh – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Valentina Zazdravnykh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata




1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
***Nemesis*** er en roman av Clive Cussler, som handler om hans romanhelt Dirk Pitt. Boken er opprinnelig skrevet på engelsk med originaltittel *Dragon*.

Handling
--------

Historien begynner i 1945 under andre verdenskrig, en Boeing B-29 Superfortress ledet av major Charles Dennings flyr en atombombe som skal slippes over Osaka i sentrale Japan, for deretter å lande i Okinawa. Men dette oppdraget mislyktes når han blir skutt ned, og flyet synker snart i Stillehavet.

Etter cirka femti år, i 1993, har Japan kommet seg og blitt økonomisk sterkere. En stor eksplosjon finner sted i nordlige Stillehavet. Det viser seg at et kartell av japanske finansmenn og industrimenn har planer om å finne igjen denne atombomben, og bruke den for deres egne formål. National Underwater & Marine Agency (NUMA) bestemmer seg for å sende Dirk Pitt for å undersøke situasjonen, og det blir snart opp til Dirk å redde hele verden.

Referanser
----------

1. ↑  «Clive Cussler, Nemesis: Omtale». *www.cappelendamm.no*. Besøkt 17. mars 2016.
**20th Century Fox Television** er en av TV-produksjonsdivisjonene til 21st Century Fox. Selskapet produserer i hovedsak serier for Fox Television Stations Group, men også for salg til andre tv-stasjoner i USA og verden for øvrig.

Selskapet ble stiftet i 1949, som en avlegger fra 20th Century Fox under navnet TCF Television Productions, Inc. Logoen som ble brukt fra 1960 til 1992 kunne gi inntrykk av at navnet var 20th Television Fox, noe som ikke var riktig. Selskapet kjøpte opp Metromedia Producers Corporation i 1986 og MTM Enterprises i 1998, og overtok rettighetene for distribusjon av programmer laget av de to nevnte selskapene. 14. desember 2017 kunngjorde Disney-konsernet at en avtale om oppkjøp og sammenslåing av Disney og 21st Century Fox (som er 20th Century Fox' moderselskap) var ferdig forhandlet. I juli 2018 ble avtalen godkjent av aksjonærene i de to selskapene. Fusjonen som inkluderer både film- og TV-delen av 20th Century Fox, forventes gjennomført i løpet av 2019[*trenger oppdatering*].

Referanser
----------

1. ↑  The Walt Disney Company: The Walt Disney Company To Acquire Twenty-First Century Fox, Inc. After Spinoff Of Certain Businesses, For $52.4 Billion In Stock Besøkt 22. oktober 2018
2. ↑  21st Century Fox: 21st Century Fox and Disney Stockholders Approve Acquisition by Disney *(publisert 27. juli 2018)* Arkivert 23. oktober 2018 hos Wayback Machine. Besøkt 22. oktober 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Floyd Martin** (1926–2023) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.

Martin vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

Fire år senere, under vinter-OL 1960 i Squaw Valley var han med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. I finalerunden spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillserien og vant den med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng. OL-turneringen var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   «Butch Martin»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 249032, besøkt 27. mai 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Floyd Martin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Floyd Martin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Floyd Martin – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Floyd Martin – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Baldurs draumar** er en ballett med musikk komponert av den norske komponisten Geirr Tveitt.

Ballettens fortelling er basert på eddadiktet *Balders drømmer* (norrønt *Baldrs draumar*), omskrevet og tilpasset et moderne publikum. Balletten hadde premiere som sinfonia concertante i Oslo i 1938 med over 100 musikere og 12 spesialbygde trommer. Det var en av de største musikkhendelsene i Norge før den andre verdenskrig.

Stavanger Symfoniorkester gjorde den første moderne innspilling av stykket i 2003 basert på en rekonstruksjon av den russiske komponisten Alexei Rybnikov og den norske komponisten Kaare Dyvik Husby. Innspillingen ble utgitt av BIS records og fikk gode anmeldelser.

Dokumentarfilm
--------------

I 2008 sendte NRK1 en dokumentarfilm om komponisten i anledning at det var 100 år siden han ble født. Dokumentaren hadde navnet *Baldurs draumar* og var samarbeid mellom produksjonsselskapet Ekkofilm og NRK.

Referanser
----------

1. ↑  Bratt, Anne Christine (13. juni 2008). «Baldurs draumar på NRK 1». *NRK*. Besøkt 10. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* *Geirr Tveit: Baldur’s Dreams*, presseomtale
* Stavanger Symfoniorkester
* BIS records Arkivert 28. august 2010 hos Wayback Machine.
**Levanger–Hokstad** er et ferjesamband i Levanger kommune over den indre Trondheimsfjorden. Det er del av fylkesvei 774 og forbinder Hokstad ferjekai på Ytterøya med fastlandet. Sambandet drives av FosenNamsos Sjø.

Ferjestrekningen er på 35 kilometer, og har en overfartstid på 1 time, og blir betjent av MF Ytterøy, med MF Levanger som reserveferje, 6 avganger daglig om hverdagen. 2014 var årsdøgntrafikken 182 kjøretøy.

Sambandet oppsto 1964 da ferjesambandet Venneshavn–Kjerringvik–Vangshylla–Hokstad–Levanger fra 1958 ble delt i to enkeltsamband, det andre sambandet ble Vangshylla–Kjerringvik. 
Operatør var Innherredsferja AS og strekningen ble betjent av MF «Innherredsferja». 1981 ble MF «Ytterøy» tatt i bruk, og 2002 MF «Ytterøy II». 2005 ble sambandet overtatt av Fosen Trafikklag. Fra 2007 ble strekningen betjent av MF «Ytterøyningen» som først ble driftet av Nor-Ferjer AS, fra 2008 Tide Sjø AS og fra 2012 Norled. 1. januar 2015 overtok FosenNamsos Sjø med nye ferjer.

Referanser
----------

1. 1 2  FosenNamsos Sjø Levanger - Hokstad
2. ↑  «Vegvesenets fergedatabank». Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 27. mars 2015.
3. ↑  «Ferjene i Midt-Norge (adressa.no 1. desember 2004)». Arkivert fra originalen 25. november 2005. Besøkt 23. mars 2015.
4. ↑  Fjordferjer i Norge - Nord-Trøndelag
5. «Ferjestatistikk 2012» (PDF) (PDF). Statens vegvesen. juni 2014. s. 197-198. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 7. januar 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**7th Parachute Regiment Royal Horse Artillery** er et regiment i British Army, opprettet i 1961 og bestykket med L118 Light Gun i rolle som luftbårent feltartilleri.

Regimentet er en del av Royal Horse Artillery og består av tre batterier og 357 mannskaper. Det har standkvarter i Colchester Garrison.

Regimentets første kamphandlinger fant sted i Kuwait i 1961 og deretter Aden i 1963–65, der det var involvert i harde kamper i Radfan-fjellene. I 1970- og 1980-årene var regimentet involvert i Nord-Irland og var en kortere periode stasjonert i Vest-Tyskland frem til 1984 da det ble underlagt den nye 5th Airborne Brigade og returnerte til England.

De tre batteriene er:

* F (Sphinx) Parachute Battery
* G Parachute Battery (Mercer’s Troop)
* I Parachute Battery (Bull’s Troop)

Referanser
----------

1. ↑  «Written questions and answers - Written questions, answers and statements - UK Parliament». *questions-statements.parliament.uk* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 26. februar 2021. Besøkt 12. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 7th Parachute Regiment Royal Horse Artillery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Stein Erik Nodeland** (født 13. mai 1957) er en norsk offiser som var Generalinspektør for Luftforsvaret 2004–10, direktør for Luftfartstilsynet 2010–17 og fra 2017 *vice president* i Nammo.

Etter førstegangstjenesten i Hæren, ble Stein Nodeland uteksaminert fra Luftforsvarets flygeskole i 1980. Han har jagerflytjeneste på alle nivå fra flyger, via sjef 332 skvadron til sjef Operasjonsgruppen på Rygge. Han har også tjenestegjort ved Luftforsvarets flytaktiske skole og Lufttjenesteinspektoratet. Han ble uteksaminert fra Luftkrigsskolen i 1984 og han har også gjennomført Forsvarets stabsskole I og II i hhv 1992 og 1993-94, og Forsvarets høgskole/totalforsvarskurset i 2000. 

Fra 1. august 1997 til 15. november 1998 var Nodeland studieleder ved Forsvarets stabsskole, og han hadde deretter fellesstabstjeneste som stabsoffiser ved Planavdelingen i Forsvarets overkommando og i Operasjons- og driftsavdelingen i FO/Fellesstaben, frem til 1. april 2001. 

Nodeland ble utnevnt til oberst 2. april 2001 og tiltrådte da som prosesseier rådgivning og planlegging i FO/Luftforsvarsstaben. Denne stillingen hadde han frem til han ble utnevnt til brigader og tiltrådte som luftvingsjef i Bodø 26. juni 2002. Nodeland var fra 26. juni 2002 til 2004 sjef for luftoperativ virksomhet på Bodø hovedflystasjon. 

I oktober 2004 ble han utnevnt til generalmajor og var Generalinspektør for Luftforsvaret frem til 1. oktober 2010. Deretter var han programdirektør for F-35 prosjektet i Forsvarsdepartementet, inntil han 30. april 2012 ble utnevnt til direktør for Luftfartstilsynet, hvor han var til 2017. Fra januar 2017 har han vært *Vice President Industrial Cooperation* i Nammogruppen.

Nodeland er utdannet bedriftsøkonom fra Norges Handelshøyskoles kursvirksomhet og har mastergrad i offentlig økonomi og ledelse fra Norges Handelshøyskole.

Nodeland vant Norsk Aero Klubbs kårde (NAKs kårde) som beste elev ved Luftkrigsskolen i 1984. Han er tildelt Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen og Vernedyktighetsmedaljen. I 2009 ble han utnevnt til kommandør av Den nasjonale fortjenstorden av franske myndigheter.

Referanser
----------

1. ↑  Luftfartsdirektøren starter i ny jobb Arkivert 2017-06-12, hos Wayback Machine.; luftfartstilsynet.no, 7.10.2017
2. ↑  «Vinnere av NLFs kårde (tidl. NAKs kårde) til beste elev ved Luftkrigsskolen». Norsk luftsportsforbunds hjemmeside. Besøkt 29. juli 2020.
3. ↑  «L’Ordre National du Mérite au Général Stein-Erik Nodeland» Arkivert 27. april 2012 hos Wayback Machine. Frankrikes ambassade i Norge, 29. september 2009.

Kilder
------

* 
* 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Heine Richardsen** | **Luftfartsdirektører**(2012–2017) | Etterfølger:**Lars Kobberstad** |

Litteratur
----------

* Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |