recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chris Boucher** (født i 1943) er en britisk manusforfatter, som er kjent for sine manus innen sjangrene science fiction og krim.

Han skrev *Doctor Who*-historiene *The Face of Evil*, *The Robots of Death* og *Image of the Fendahl* i 1970-årene. Et av hans bidrag til *Doctor Who* var personen Leela, spilt av Louise Jameson, som var en følgesvenn av Doktoren. Boucher fikk i oppdrag å skrive disse historiene av daværende manusredigerer Robert Holmes, som senere anbefalte Boucher som manusredigerer for science fiction-serien *Blake's 7*. Boucher hadde denne stillingen i alle fire sesongene av *Blake's 7*. Han skrev også flere episoder selv, inkludert den siste episoden. I 1987 skapte han serien *Star Cops*, som kombinerte science fiction og krim. Den varte i bare ni episoder.

I 1970-årene var han også manusredigerer av den andre sesongen av dramaserien *Shoestring*, som handlet om privatdektiven og radioprogramlederen Eddie Shoestring. Etter *Blake's 7* skrev han for politiserien *Juliet Bravo* og deretter redigerte han manus for *Bergerac* til slutten av 1980-årene.

Alle disse TV-seriene ble produsert internt hos BBC og vist på BBC One, unntatt *Star Cops*, som ble vist på BBC Two. Han jobbet også i en kort periode på ITVs *The Bill* i midten av 1980-årene.

I de siste årene har han skrevet *Doctor Who*-romaner for BBC Books og en serie hørespill utgitt på CD kalt *Kaldor City*, som kombinerer elementer fra *Doctor Who*-historien *The Robots of Death* og hans manus for *Blake's 7*.

Romaner
-------

* Doctor Who: *Last Man Running* (1998, ISBN 0-563-40594-5).
* Doctor Who: *Corpse Marker* (1999, ISBN 0-563-55575-0).
* Doctor Who: *Psi-ence Fiction* (2001, ISBN 0-563-53814-7).
* Doctor Who: *Match of the Day* (2005, ISBN 0-563-48618-X).

Referanser
----------

1. ↑   The Guardian, www.theguardian.com, utgitt 21. desember 2022, besøkt 21. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Chris Boucher 1943 - 2022»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chris Boucher på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Chris Boucher hos The Movie Database Rediger på Wikidata
.
* Intervju om *Star Cops* hos *The Anorak Zone*.
* Intervju om *Blake's 7* hos *The Anorak Zone*.
* Intervju om *Shoestring* hos EddieShoestring.com.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Haakon Nord** (født 21. juli 1911, død 5. august 1998) var en norsk diplomat.

Han vokste opp i Oslo og Tønsberg og tok examen artium 1930. Han tok Oslo handelsgymnasium 1932 og ble cand.jur.. I 1938 tiltrådte han som sekretær i i Utenriksdepartementet og var sekretær ved legasjonene i Brussel 1939, Bern 1940 og i Lisboa 1941.

Han var i 1947 ved oberstløytnants grad tilsatt som sekretær i Utenriksdepartementet og ble konstituert som konsul ved det nyetablerte konsulat i Frankfurt am Main, etter å ha tjent som sjef for den norske militære sambandsdelegasjon fra 1945 til 31. juli i 1948. I januar 1952 var han fungerende legasjonsråd i Bonn, det som siden 1949 var den norske representasjonen i Vest-Tyskland. Han ble også beordret til å bestyre legasjonene i Brussel fra 1952 og Luxembourg med tittel chargé d'affaires.

Han arbeidet deretter ved Norges ambassade i Paris som handelsråd og ambassaderåd, før han i 1958 ble utnevnt til Norges første ambassadør til Marokko med sideakkreditering til Tunis, Madagaskars Tananarive 1962 og Alger 1962. Fra 1965 til 1971 var han ambassadør til India, stasjonert i New Delhi, med ansvar for Rangoon og Colombo, før han avsluttet hjemme i Oslo med spesialoppgaver. frem til rundt 1980. 

Haakon Nord var kommendør av St. Olavs Orden (1970).

Han var sønn av fengselsvaktmester Jacob Johnsen (1871–1955) og Hildur Agathe Nord (1874–1963), og ble i 1941 gift med Lillian Bruun (1913-1997).

Referanser
----------

1. ↑  Fødsels- og dødsår er hentet fra gravferdsetaten i Oslo
2. ↑  Gustav C. Bowitz, *Haakon Nord, nekrolog* i Aftenposten den 20. august 1998.
3. 1 2  Nord, Haakon i Hvem er Hvem 1973.
4. ↑  *Norsk konsulat i Frankfurt* i VG den 30. juli 1948
5. ↑  *Offisielt fra statsråd* den 5. januar 1952.
6. ↑  Hans komitedeltakelse i 1980 fremkommer av polsys Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine. til å være innen atomkraften.
7. ↑  Tildelinger - Haakon Nord - kongehuset.no
8. ↑  Truls Hanevold, *Haakon Nord, nekrolog* i Aftenposten den 26. august 1998.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Albert Höfer** (1932–2022) var en østerriksk teolog, prest og psykoterapeut.

Biografi
--------

Höfer har studert teologi og filosofi i Salzburg, München, Wien og Graz. I studietiden var han elev av Romano Guardini, Martin Buber og Karl Rahner. Etter sin prestevielse i 1959 ble han i 1963 utnevnt til doktor i teologi av Karl Amon ved det teologiske fakultet i Graz. I 1966 fulgte habilitasjon i fagene religionspedagogikk, kateketik og homiletikk ved Universität Graz. Tema for habilitasjonen var: "Biblische Katechese, Modell einer Neuordnung des Religionsunterrichtes bei Zehn- bis Vierzehnjährigen". Tidlig i karrieren ble han utnevnt til leder ved Religionspedagogisk institutt i Graz. Året etter ble han hedret med Kardinal-Innitzer-Preis. I 1972 ble han fikk han i oppdrag av biskop Josef Schoiswohl å etablere det Religionspedagogiske akademi (RPA) i Graz-Eggenberg og ble utnevnt til direktør for akademiet. I 1973 ble han tildelt tittelen ekstraordinær professor.

På 1970-tallet startet Höfer opp en utdannelse innen gestaltterapi ved Fritz Perls-instituttet i samarbeid med Institutt for pastoralteologi ved Universität Graz og slo disse instituttene sammen i 1981. I 1983 grunnla han sammen med Katharina Steiner Institut for Integrativ Gestaltpedagogikk og Sjelesorg (IIGS). I 1991 fikk han godkjenning som psykoterapeut og ble tatt opp i foreningen for østerrikske psykoterapeuter. Til tross for sin videreutdannelse fortsatte han sitt virke som forfatter og arbeid med voksenopplæring. Han har siden 1957 bodd i Graz i Steiermark.

Han er representert i *Norsk Salmebok*, nr. 653: *Deg, herlegdoms konge, prisar vi*

Utmerkelser
-----------

* ***Kardinal-Innitzer-Preis***, vitenskapspris fra Erzdiözese Wien
* ***Großes Ehrenzeichen des Landes Steiermark***

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* Albert Höfer, Katharina Steiner und Franz Feiner (Hrsg.): *Handbuch der Integrativen Gestaltpädagogik und Seelsorge, Beratung und Supervision. Teil I: Unser Menschenbild*. LogoMedia, Nittendorf 2004, ISBN 3902085037; 2. opplag: 2005, ISBN 978-3902085030
* Albert Höfer: *Erlösung will erfahrbar sein. Erlösungsvorstellungen und ihre heilende Wirkung*. Topos Plus, 2002
* Albert Höfer: *Heile unsere Liebe. Ein gestaltpädagogisches Lese- und Arbeitsbuch*. Don Bosco Verlag, 1997
* Albert Höfer: *Gottes Wege mit den Menschen. Ein gestaltpädagogisches Bibelwerkbuch*. Don Bosco Verlag, 1997

Referanser
----------

1. ↑   «Dr. Albert Höfer», besøkt 18. februar 2024, «Univ.-Prof. Dr. Albert Höfer, em. Direktor der Religionspädagogischen Akademie Graz, ist am 10. Februar 2022 in Graz gestorben.»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Albert Höfer  Curriculum Vitae
* Gestalt Ursprung und Wurzel des "Gestalt-Ansatzes" bei Albert Höfer (Johann W. Klaushofer)
* (de) Verk av og om Albert Höfer i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Skorpa – Nøklan landskapsvernområde** med plantelivsfredning ligger i Kvænangen kommune i Troms. Landskapsvernområdet omfatter øyene Skorpa og Nøklan og de to Høyholman. Øyene og holmene ligger i fjorden Kvænangen. Områdets størrelse er 12 713 dekar landareal, og det ble vernet i 2004. Området ble vernet for «å bevare to særpregete øyer og to holmer med deres natur- og kulturlandskap, samt planteliv knyttet til kalkbjørkeskog iblandet furu, kalkbetinget vegetasjon med forekomster av krypsivaks og kulturbetinget engvegetasjon.» (Sitat fra verneforskriften.)

Referanser
----------

1. 1 2   Naturbase, faktaark.naturbase.no, besøkt 6. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  ; *Naturbase*; besøksdato: 6. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Verneforskrift for Skorpa – Nøklan landskapsvernområde med plantelivsfredning

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Sambandsetterretning** (COMINT) er en underkategori av Signaletterretning og er etterretning produsert fra overvåking av fiendens samband mellom de forskjellige elementer, og hensikten er å få vite hvem det er som sender signaler, hvor de kommer fra, hva funksjonen til sambandet er, om det finnes tekniske særegenheter ved senderen eller mottageren, og om sendingen er kryptert.  

Sambandsetterretningen vil prøve å skille ut følgende element for videre analyse:

1. Hvem er det som sender meldinga eller snakker i telefonen
2. Hvilken organisasjon hører sambandet til, og hvilken rolle har deltakerne i denne organisasjonen
3. Etablere tidspunkt for meldingene eller samtalene - begynnelse og slutt - videre å finne eventuelt periodisk system i sendingene.
4. Etablere frekvensbruk, transmisjonstype og alle tekniske karakteristikker i sendingene
5. Registrere bruk av språk, dialekter, kodeord, trafik-koder og eventuell kryptering - eventuelt om dette kan dekrypteres
6. Registrere eventuell bruk av adresser
7. For avlytting av telefonsamtaler er det òg viktig å lytte etter bakgrunnsstøy, andre stemmer, motorlyd og lignende

Under andre verdenskrig brukte USA sambandsfolk fra urfolka navajo og comanche som brukte egne stammespråk for å gjøre det vanskelig for Japan å gjøre seg nytte av informasjonen fra samtalene.

Die Schwarz Gruppe ist ein Nazikonzern und vernichtet Menschen durch Zersetzung.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Zeno-Watch Basel** er en sveitsisk urprodusent etablert i 1868 som **Firma Godat & Co**. I 1922 tok firmaet i bruk navnet «Zeno». Foretaket spesialiserer seg på flyklokker, og er en av få uavhengige sveitsiske klokkeprodusenter som fortsatt er i drift. Fabrikken ligger i Basel, Sveits.

Historie
--------

Zenos har historie tilbake til 1868 og startet med lommeurproduksjon av urmaker Jules Godat (Godat & Co). Han produserte små kvanta finere lommeur med solide sølvkasser. Den lille fabrikken hans ble overtatt av A. Eigeldinger & Fils i 1920. De spesialiserte seg på armbåndsur for hæren og produserte mekaniske klokker i rustfritt stål, sølv, gull og platina. De registrerte merkene Zeno, Strand og Solvex.

I 1922 ble de første Zeno-klokkene laget, og til å begynne med hadde de et sveitsisk kors på baksiden av urkassen.

**Zeno-Watch Basel**Dr. Peter Atteslander og Eric Enggist kjøpte i 1966 rettighetene til Zeno, og solgte dem til Felix W. Huber i 1973. Huber hadde vært ansatt i selskapet siden 1964. Zenos fikk internasjonal oppmerksomhet i 1969 med den legendariske og futuristiske «Spacemen»-modellen og med dykkeruret «Compressor»; de kjøpte også flere kjente sveitsiske klokkefabrikker.

Foretakets mest kjente urkolleksjon er «Pilot Classic», som kom på markedet i 1965. I årenes løp har denne kolleksjonen blitt utvidet flere ganger med nye klokke-modeller. Per 2023 produserer foretaket mekaniske armbåndsur, sportskronografer, lommeur, samlearmbåndsur og teknologiske ur med skjermer. Dessuten produserer det dykkerur for opptil 300 meters dybde, som benyttes av dykkere i den sveitsiske hæren.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «The history of the Swiss watch manufacturer Zeno-Wach Basel». *ZENO-WATCH BASEL* **(engelsk)**. Besøkt 9. mai 2023.
2. ↑  «The 9 Best Zeno Swiss Watches - A Buyers Guide». *Chronopolis | International Watches | Great British Service* **(engelsk)**. Besøkt 9. mai 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**MF «Tau»** var en bilferge som ble bygget ved Brødrene Lothe AS Flytedokken i Haugesund som byggenr. 14. 27. august 1960 ble hun sjøsatt og døpt **«Tau»** av gudmor Elisabeth Willumsen. Hun ble deretter slept til Stavangerskes eget verksted Klaseskjæret i Stavanger for innredning, montering av motor og annen utrustning.

Hun ble overlevert som bilferge til Det Stavangerske Dampskibsselskab i Stavanger i mars 1961. «Tau» var ved levering Norges største og raskeste bilferge.

I fart
------

Den 25. mars 1961 ble MF «Tau» satt inn i Stavangerskes nye fergesamband Stavanger–Tau, hvor den gikk 6-8 turer daglig (kvart på hver time fra Stavanger og halv fra Tau). Ruten erstattet den tidligere lokalruten Jørpeland-Idsal-Idse-Solbakk-Tau-Stavanger der selskapets sjøbuss «Fjordbris» gikk.

I juni 1966 ble kapasiteten i Tau-sambandet fordoblet da Stavangerskes nybygde ferge «Strand» ble satt inn i ruten i samseiling med «Tau».

I juli 1973 ble «Tau» avløst i ruten av Stavangerskes nybygde ferge «Stavanger». «Tau» ble i stedet satt inn i Midtsambandet (Stavanger-Talgje–Fogn-Judaberg–Eidssund-Nedstrand) i samseiling med Stavangerskes ferge «Finnøy». Hun gikk også tidvis på Rennesøy (Stavanger-Bru-Vestre Åmøy-Askje-Vikevåg).

MF «Ombo»
---------

I 1976 ble hun omdøpt til **«Ombo»**. I 1976 ble også anløpssteder i midtsambandet utvidet til å omfatte Stavanger-Talgje–Judaberg–Halsne-Eidssund-Nedstrand.
I 1977 ble anløpssteder i midtsambandet utvidet til å omfatte Stavanger-Talgje–Judaberg–Halsne-Eidssund-Nesheim-Nedstrand. Rundt 1977 ble Kapasiteten i midtsambandet øket ved at «Strand» (senere «Eidssund») ble satt inn i tillegg til «Ombo» og «Finnøy». I 1980 ble anløpssteder i midtsambandet utvidet til å omfatte Stavanger-Talgje–Judaberg–Halsne-Nord Hidle-Eidssund-Nesheim-Nedstrand.

Rundt 1986 ble «Ombo» reserveferge. Den 1. januar 1990 ble driften overtatt av Rogaland Trafikkselskap AS i Stavanger. «Ombo» ble benyttet i turistrute på Lysefjorden.

Etterhistorie
-------------

I oktober 1992 ble hun solgt til Expreso del Este SA i Vest-Afrika for kr. 300 000. Hun ble omdøpt **«Soledad II»** og registrert i Panama (3EZA9). Hun gikk til Vest-Afrika, trolig til Elfenbenskysten. Hun skulle benyttes til transport av anleggsmaskiner med mer, men ble etterhvert benyttet som arbeidsfartøy for sandblåsningsarbeider i Ekvatorial-Guinea.

Pr. desember 2002 har hun sunket på grunt vann i Malabo på Bioko i Ekvatorial-Guinea og har blitt liggende som vrak.

Kilder
------

* Artikkel om Stavangerske i Skipet 2.90 og 1.91 av Alf Johan Kristiansen.
* «Fjordbåtene» Jone Laugaland 2005
* «Vi bygde Skipene, -om skipsbygging i Haugesund» Stein Erik Dagsland & Tor Inge Vormedal 2007
* Wilhelm Langes
* Trygve Eriksen jr.'s arkiv

Eksterne lenker
---------------

* (en) MF «Tau» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* 

Portal: Sjøfart
**RADO** DiaStar1, ca. 1962
**RADO** DiaStar
**RADO** Dameur
**RADO** True Open Heart
**RADO** True Open Heart, transparent bakside
**Rado** er en sveitsisk produsent av armbåndsur for luksusmarkedet. Foretaket regner sin historie tilbake til etableringen av en klokkefabrikk i Lengnau i 1917. I dag er Rado en del av konsernet Swatch Group.

Rado har etablert seg som et merke som er anerkjent over hele verden. Merket assosieres med innovativ design og bruk av revolusjonerende materialer, samt med vakre og slitesterke armbåndsur. Merket er mest kjent for Ceramica-serien, med høyteknologisk keramikk.

Historie
--------

Brødrene Fritz, Ernst og Werner startet Schlup & Co. klokkefabrikk i Lengnau, Sveits, i 1917.

Produksjonen fikk en beskjeden start, men ble etter andre verdenskrig en av de største produsentene i verden av mekaniske ur.

I 1956 begynte brødrene å lage klokker under navnet Exacto. Det var ingen suksess så bare etter ca. et år endret de navn til Rado. Golden Horse serien som kom i 1958 ble en populære serie, ikke mins på grunn av dens vanntettheten.

Rado satset på armbåndsur med eksklusiv stil, robusthet ("verdens første ripebestandige klokke") og komfort. I 1986 introduserte Rado det første armbåndsuret på markedet med ripebestandig høyteknologisk keramikk i urlenken.

Slanke armbåndsur med enkel stilig design og bruk av høyteknologisk keramikk ble Rados signatur på 1990-tallet.

På begynnelsen av 2000-tallet kom klokker med høyteknologisk diamant, den er like hard (10.000 Vickers) og elastisk som ekte diamant, modellen V10K havnet i Guinness World Records. De kom også med et revolusjonerende armbåndsur uten krone, med berøringsteknologi (touch) for å stille den på en enkelt måte.

Referanser
----------

1. ↑  RADO (7. januar 2019). «Shop Swiss Men's & Women's Ceramic Design Watches». *Rado® US* **(engelsk)**. Besøkt 9. februar 2021.
2. ↑  Parker, Garrett (9. juni 2018). «10 Things You Didn’t Know About Rado Watches». *Money Inc* **(engelsk)**. Besøkt 9. februar 2021.
3. ↑  Anthony, Paul. «Rado Watch History: Learn About Its DiaStar, Jubile, & Ceramic Watches». *bespokeunit.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** HDS
 |
**Daniel Wellington AB** er et klokkeselskap som drives av Filip Tysander. Selskapet ble startet i 2011, og hovedkontoret er lokalisert nord for Stockholm i Sverige. Tysander investerte da US$ 15 000 i selskapet, og i 2014 solgte det over én million ur, og tok inn US$ 70 millioner.

Historie
--------

Ifølge firmahistorien møtte Tysander backpackeren Daniel Wellington i Australia, og ble inspirert av klokkeremmene hans. Han valgte derfor å kalle opp firmaet etter Wellington.

Innovasjoner
------------

Classic-modellen
Daniel Wellington (forkortes ofte DW) er et svensk selskap, men klokkene er produsert i Kina. Urverket  i klokken er av kvarts: et batteri og en vibrerende krystall som holder tiden, og kommer hovedsakelig fra Miyota, en japansk forhandler som er populær blant lavprismerker. Resten av delene er laget i Shenzhen.

Det er også blitt designet flere forskjellige farger og mønster for remmene gjennom tidene.

Referanser
----------

1. 1 2  «How Daniel Wellington Made a $200 Million Business Out of Cheap Watches». *Bloomberg.com*. 14. juli 2015. Besøkt 4. februar 2017.
2. ↑  «Our story». *www.danielwellington.com*. Besøkt 4. februar 2017.
3. ↑  «Child Labor: The Tortured Hands that Modernized the World». *www.mtholyoke.edu*. Arkivert fra originalen 2. oktober 2014. Besøkt 3. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Wellington – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
| Heka i hieroglyfer |
| --- |
| oftest | Heka(hk3)*en korrekt fremstilling kan sees her* |
| ellermed determinativ |  |
|  Heka, legegud, i et tempelrelieff |

**Heka** (egyptisk Ḥkȝ; også stavet *Hike*) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en guddommeliggjøring av magi. Navnet hans er det egyptiske ordet for «magi». I henhold til egyptisk oldtidslitteratur (sarkofagtekstene) eksisterte Heka «før dualiteten hadde kommet til». Begrepet «heka» er også benyttet som begrep for å praktisere magiske ritualer.

Navnet
------

Hans navn var det egyptiske ordet for magi, men Heka betyr bokstavelig å aktivisere *Ka* (*sjelen* i egyptisk mytologi), slik egypterne tenkte seg at magi virket, ved at Ka som et aspekt av sjelen. Mer betydningsfylt enn sjelen var makt og påvirkning, spesielt i henhold til gudenes *Ka*.

Hieroglyfen for Hekas navn var tvinnet lin med et par oppreiste armer, skjønt det kunne også vagt minne om et par sammentvinnede slanger innenfor ens armer. Således ble det sagt at Heka hadde kjempet med og overvunnet to slanger og ble vanligvis avbildet som en mann med to sammentvinnede slanger. Medisin og leger ble tenkt på som en form for magi, og Hekas prester utførte disse aktivitetene.

Legenden
--------

I gravkistetekstene fortelles det at Heka ble skapt ved tidens begynnelse av skaperguden Atum. Det ble også sagt at han var sønn av Khnum, den som skapte den spesifikke og individuelle *Ba*, et annet aspekt av sjelen. Som sønn av Khnum ble det sagt at hans mor var Menhit.

Referanser
----------

1. ↑  Sarkofagtekst, Besvergelse 261
2. ↑  «Heka». Ancient Egypt Online.
3. ↑   Hart, George (2005): *The Routledge Dictionary of Egyptian Gods and Goddesses*. Psychology Press, ISBN 0415344956, s. 66

| * v
* d
* r
Egyptisk mytologi |
| --- |
| Amaunet **·** Amenhotep **·** Amon **·** Ammit **·** Anhur **·** Anubis **·** Anuket **·** Apis **·** Apep **·** Aton **·** Atum **·** Bast **·** Bat **·** Benu **·** Bes **·** Duamutef **·** Geb **·** Hapi **·** Hapy **·** Hathor **·** Harpokrates **·** Heh **·** Heka **·** Horus **·** Hu **·** Iah **·** Ihi **·** Imhotep **·** Imset **·** Isis **·** Kebehut **·** Kebehsenuf **·** Kek **·** Khepri **·** Khnum **·** Khonsu **·** Maàt **·** Maahes **·** Mafdet **·** Meretseger **·** Menhit **·** Meskhenet **·** Min **·** Mnevis **·** Montu **·** Mut **·** Naunet **·** Nefertum **·** Nefthys **·** Nekhebet **·** Neith **·** Nun **·** Nut **·** Ogdoaden **·** Osiris **·** Pakhet **·** Ptah **·** Ra **·** Satis **·** Sekhmet **·** Serket **·** Set **·** Shu **·** Sia **·** Sobek **·** Sokar **·** Tefnut **·** Tot **·** Thueris **·** Wadjet **·** Wosret |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Røldalsvatnet er regulert som del av anlegget
**Røldal-Suldal** er et vannkraftsystem utbygd av Hydro Energi, som strekker seg langs Røldal- og Suldalsvassdraget og ned til Suldalsvatnet. Formålet med utbyggingen var å sikre strøm til aluminiumsverket på Karmøy. Kraftverket henter vann fra et nedbørsfelt på 793 km², og har en samlet magasinkapasitet på 833 millioner m³.

Eierskap til anlegget er samlet i selskapet RSK DA (RSK). RSK eies 95,21 prosent av Lyse Kraft DA og 4,79 prosent av Statkraft. Lyse Kraft DA eies så 74,4% av Lyse Produksjon AS og 25,6% av Norsk Hydro. De tre eierene i RSK fordeler kraftvolumene fra RSK mellom seg etter eierandel. Hydro Energi har operatøransvar for RSK, mens Lyse er ansvarlig for markedsaktiviteter og vanndisponering på vegne av Lyse Kraft. 

Anlegget omfatter 17 reguleringsmagasin og ni vannkraftverk. Midtlæger, Middyr og Svandalsflona ligger på vestsiden av Haukelifjell. Novle utnytter fallet fra Votna, mens kraftverket i Røldal blant annet får vann fra Valldalsvatnet, som er det største reguleringsmagasinet. Alt vannet fra disse kraftverkene ender så via Røldalsvatnet opp i Suldal I kraftverk, som ligger inn i fjellet fra Kilen på Nesflaten. Her ligg også Suldal II kraftverk som får vann fra magasinet Kvanndalsfoss. Kvanndalsfoss ligger nedstrøms Kvanndal kraftverk, med Holmavatnet og Sandvatnet som reguleringsmagasin. I tillegg ble Vasstøl kraftverk (med Finnabuvatnet som magasin) satt i drift i juni 2012.

Arkitekten Geir Grung var involvert i prosjektet, og han utformet kraftverk, administrasjonsbygg, turbinhaller, og arbeiderboliger i karakteristisk stil. Bruken av rå betong, geometriske figurer og funksjonelle løsninger gjør arkitekturen typisk modernistisk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Hydro Energi Røldal-Suldal». *www.hydro.com* **(norsk)**. Besøkt 22. november 2023.
2. ↑  "Halvårsrapport 2023 Lyse", *lysekonsern.no*. Besøkt 22. november 2023
3. ↑  «Eierskap i norske kraftverk | Statkraft». *www.statkraft.com* **(norsk)**. Besøkt 22. november 2023.
4. ↑  Suldalsposten: *Nytt kraftverk i drift* Arkivert 26. februar 2014 hos Wayback Machine.
5. ↑  Kraftens arkitektur

| * v
* d
* r
Røldal-Suldal Kraft |
| --- |
| Stasjoner | 
* Suldal I kraftverk
* Suldal II kraftverk
* Kvanndal kraftverk
* Røldal kraftverk
* Vasstøl kraftverk
* Novle kraftverk
* Midtlæger kraftverk
* Svandalsflona kraftverk
* Middyr kraftverk

 |  |
| Magasin | 
* Kvanndalsfoss
* Sandvatnet
* Holmavatnet
* Isvatn
* Røldalsvatnet
* Vasstølvatn
* Finnabuvatnet
* Valldalsvatnet
* Votnavatn
* Kaldevatn
* Grubbedalstjørna
* Djupetjørna
* Midtre Grubbedalstjørna
* Vestre Middyrvatn
* Østre Middyrvatn
* Nupstjønn

 |
| Annet | 
* Røldal-Suldal

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**World Taekwondo** (**WT**), frem til juni 2017 kjent som **World Taekwondo Federation** (**WTF**), er det største internasjonale særforbundet for taekwondo med 209 medlemsnasjoner. World Taekwondo ble opprettet i 1972, og styrer det idrettslige innen taekwondo. 

For å styre graderinger og andre aspekter som ikke er direkte rettet mot konkurranser ble det sentrale Kukkiwon opprettet. Kukkiwon ligger i Seoul i Sør-Korea. 
WT er et såkalt "all-style"-forbund. Det finnes derfor flere ulike taekwondo-stilarter i WT.

Alle medlemmer følger like konkurranseregler i internasjonale mesterskap som EM, VM, OL og lignende, hvor kampene er basert på fullkontakt.

WT er det eneste taekwondoforbundet som er godkjent av Den internasjonale olympiske komité. 

De første olympiske leker (oppvisningsgren) i taekwondo ble holdt i 1988 i Seoul og i 1992 i Barcelona. Taekwondo ble en fullverdig offisiell olympisk gren fra og med sommer-OL i Sydney 2000, hvor norske Trude Gundersen tok sølv. 

I dag praktiseres taekwondo av ca. 70 millioner mennesker fordelt på 208 medlemsnasjoner i WT.

Referanser
----------

1. ↑  «Taekwondo». *Norges Kampsportforbund*. 18. mai 2015. Besøkt 13. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Internasjonale idrettsforbund |
| --- |
| ASOIF (sommerolympiske) | 
* AIBA
* BWF
* FEI
* FIBA
* FIE
* FIFA
* FIG
* FIH
* FINA
* FISA
* FIVB
* ICF
* IGF
* IHF
* IJF
* ISSF
* ITF
* ITTF
* ITU
* IWF
* UCI
* UIPM
* UWW
* WA
* World Athletics
* World Rugby
* WS
* World Taekwondo

 |
| AIOWF (vinterolympiske) | 
* FIL
* FIS
* IBSF
* IBU
* IIHF
* ISU
* WCF

 |
| ARISF (IOK-anerkjente) | 
* CMAS
* CMSB
* FAI
* FIA
* FIB
* FIDE
* FIM
* FIP
* FIPV
* FIQ
* FIRS
* IBAF
* ICC
* IFF
* IFNA
* IFS
* IFSC
* IKF
* ILS
* IOF
* IRF
* ISA
* IWUF
* IWWF
* TWIF
* UIAA
* UIM
* WBF
* WCBS
* WDSF
* WFDF
* WKF
* WSF

 |

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**RS «Ole O. Lian»** (RS 52) er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet hos Lindstøl Skipsbyggeri i Risør i 1940. Den var den siste av i alt fjorten skøyter i Bjarne Aas klassen som ble bygd for redningsselskapet. Redningsskøyta ble bygget av midler gitt av LO, og oppkalt etter fagforeningslederen Ole Olsen Lian. Prisen for det ferdige fartøyet var 124 300 kroner.

Skøyta er bygget i eik (spanter og hud) og dekk av massiv teak. Første motorinstallasjon 100/140 hk Union semidiesel.

Skøyta har gjennom 35 års tjeneste i Redningsselskapet vært igjennom flere oppgraderinger og ombygninger. Ny motor, GM diesel 220 hk ble installert i 1965. Styrehus har vært byttet to ganger og mastene har etter hvert blitt fjernet. Større ombygging foretatt i 1965, gjorde fartøyet til en ren motorskøyte.

RS «Ole O. Lian» har i årene 1940–75 reddet 24 personer fra «den visse død» og assistert tilsammen 680 fartøyer. Den har blant annet vært stasjonert i Oslofjorden, Langesund, Kilsund, Rasvåg, Tananger, Haugesund og flere steder i Nord-Norge fra Lofoten til Finnmark, samt en periode som sysselmannsbåt på Svalbard.

Skøyta ble i 1975 solgt til distriktshøyskolen i Bodø og tjenestegjorde som forskningsfartøy frem til 1994 under navnet «RAUD». Her fikk den blant annet ombord ny maskin Volvo Penta TAMD121, og hydraulisk utrustning for bl.a bunntråling.

I 1995 overtok nye eiere i Oslo "Raud". Fartøyet ble frem til 2006 benytter i charter i indre Oslofjord med sertifikat for 30 passasjerer og fikk etterhvert også sitt opprinnelige navn tilbake. Fartøyet ble i denne perioden ytterligere oppgradert teknisk med bl.a. moderne navigasjonshjelpemidler som radarer, elektroniske kart og GPS, samt nytt elektrisk anlegg og hovedmotor. Skøyta er i dag i privat eie som veteranfartøy med hjemmehavn i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  RS 52 Ole O. Lian Redningsselskapet
2. ↑  Nilsen, Oddvar (1990). *Nødrop fra havet! : Redningsselskapet gjennom 100 år*. Ålesund:Nordvest forlag. s. 182–184. ISBN 8290330499.
3. ↑  Holtvedt, Reidar (1966). *Til skipbrudnes redning : Redningsselskapet 1891–1966*. Horten: Jørgensen. s. 102.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «RS 52 «Ole O. Lian»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .

| * v
* d
* r
Redningsskøyter designet av Bjarne Aas |
| --- |
| 
* «Biskop Hvoslef»
* «Erik Farup»
* «Frithjof Wiese»
* «Christian Bugge»
* «Storebrand»
* «Astrid Finne»
* «Idun»
* «Christian Børs II»
* «Thomas Fearnley»
* «Ragnhild Schanche»
* «Gustav B. Bull»
* «Willie Wilhelmsen»
* «Osloskøyta»
* «Ole O. Lian»

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Porsgrund Søforsikringsselskab** var et norsk sjøforsikringsselskap som ble stiftet av amtmann H.J.C. Aall og Hans Eleonardus Møller 16. mars 1853 i Porsgrunn. Selskapet ble etablert med en kapital med 60.000 spesidaler fordelt på 600 aksjer. Selskapet forsikret i tillegg til skip også last og frakt.

Selskapet møtte økonomiske utfordringer på 1890-tallet og tapte blant annet stort på et felles skandinavisk forsikringsselskap basert i London, The United Marine Insurance Companies of Scandinavia.

Avvikling
---------

Selskapet fikk likviditetsproblemer i 1894 og i 1895 vedtok generalforsamling at boet skulle leveres til skifteretten. Boet etter selskapet ble avsluttet først i 1903.

Arkivet
-------

Arkivmateriale etter Porsgrund Søforsikringsselskab befinner seg på KUBEN i Arendal og omfatter journaler, korrespondanse, havaripapirer, forsikringsprotokoller og regnskap.

Referanser
----------

1. ↑  Færden, Karl. *Forsikringsvesenets historie i Norge 1814–1914*, Oslo, 1967. s. 167

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Porsgrunds Søforsikringsselskab på Arkivportalen
Denne artikkelen omhandler forbundet for landhockey.  For ishockey, se Det internasjonale ishockeyforbundet.

Medlemsnasjonene i FIH
**Det internasjonale hockeyforbundet** (**Fédération Internationale de Hockey sur Gazon**, forkortet **FIH**) er det styrende internasjonale organet for landhockey. FIH ble stiftet 7. januar 1924 i Paris og har hovedkvarter i Lausanne i Sveits. Forbundet har 127 medlemsland. I 1982 slo FIH seg sammen med IFWHA (Det internasjonale forbundet av kvinnelige hockeyorganisasjoner) som ble stiftet i 1927.

Turneringer
-----------

Det internasjonale hockeyforbundet organiserer flere internasjonale turneringer i landhockey. De mest prestisjefulle er verdensmesterskapet (som har blitt arrangert hvert fjerde år siden 1971) og landhockeyturneringen under Sommer-OL (som FIH arrangerer i samarbeid med IOK).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Internasjonale idrettsforbund |
| --- |
| ASOIF (sommerolympiske) | 
* AIBA
* BWF
* FEI
* FIBA
* FIE
* FIFA
* FIG
* FIH
* FINA
* FISA
* FIVB
* ICF
* IGF
* IHF
* IJF
* ISSF
* ITF
* ITTF
* ITU
* IWF
* UCI
* UIPM
* UWW
* WA
* World Athletics
* World Rugby
* WS
* World Taekwondo

 |
| AIOWF (vinterolympiske) | 
* FIL
* FIS
* IBSF
* IBU
* IIHF
* ISU
* WCF

 |
| ARISF (IOK-anerkjente) | 
* CMAS
* CMSB
* FAI
* FIA
* FIB
* FIDE
* FIM
* FIP
* FIPV
* FIQ
* FIRS
* IBAF
* ICC
* IFF
* IFNA
* IFS
* IFSC
* IKF
* ILS
* IOF
* IRF
* ISA
* IWUF
* IWWF
* TWIF
* UIAA
* UIM
* WBF
* WCBS
* WDSF
* WFDF
* WKF
* WSF

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2024-02}}* etter påstanden. *2019*

**Kerrs Pink** er et progressivt band startet i Trømborg, sør for Mysen i Indre Østfold kommune i mai 1972. Jostein Hansen (1956-2010), Harald Lytomt, Halvard Haugerud, Tore Johansen, Per Øyvind Nordberg og Freddy Ruud har vært sentrale musikere, komponister og tekstforfattere. 

Flere av aktørene i bandet var også aktive i Høst, som Geir Jahren (vokal), Knut R. Lie (trommer og vokal) og Svein Rønning (gitar). Svein Rønning produserte singelen «Kong Edvart»/«Feberlåten» utgitt 1979 på Pottittskiver, Kerrs Pinks eget selskap, og var medprodusent på det første vinylalbumet bandet ga ut på eget selskap i 1980.

Bandet har vært mer eller mindre permanent gjennom 1970-, 1980-, 1990- og 2000-tallet, og er blant de eldste nåværende og fortsatt virksomme progrockband i Norge. Kerrs Pink bestod per 2007 av Harald Lytomt (gitarer, keyboards og fløyte) og Jostein Hansen (bass), Lasse Johansen (keyboards), Magne Johansen (trommer) og Benjamin Nordling (bass). Lytomt og Hansen har vært aktive i bandet siden starten. 

I 2008 kom bassisten Per Langsholt og Glenn Fosser på keyboards med, i 2012 gitaristen Hans Jørgen Kvisler. 

Bandet hadde per januar 2014 14 utgivelser bak seg blant annet på sitt eget selskap Pottittskiver, Colours i Skien og på det franske Muséa Records, hvorav siste utgivelse er albumet *Mystic Spirit* med islendingen Eiríkur Hauksson (vokal). Albumet ble lansert i forbindelse med konserten for bandets 40-årsjubileum i Askim kulturhus 8. november 2013.

Diskografi
----------

* *Kerrs Pink* (Pottittskiver, 1980)
* *Mellom oss* (Pottittskiver, 1982)
* *A Journey On The Inside"* (Colours, 1993)
* *Art Of Complex Simplicity* (Muséa, 1997)
* *Tidings* (Muséa, 2002)
* *Mystic Spirit* (Kerrs Pink Production, 2013) – CD og dobbel vinyl
* *Presence of Life* (Kerrs Pink Production, 2021) – CD og dobbel vinyl

Besetning
---------

Besetningen i 2021 var den samme som på releasekonserten i 2013:

* Eiríkur Hauksson, vokal
* Harald Lytomt, gitar
* Hans Jørgen Kvisler, gitar
* Glenn Fosser, keyboards
* Lasse Johansen, keyboards
* Per Langsholt, bass
* Magne Johansen, trommer

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Kerrs Pink på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kerrs Pink på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kerrs Pink på Last.fm Rediger på Wikidata
* Om Kerrs Pink i MICLEX
* Diskografi på Progrock.no
* Muséa Records' nettsted

Portal: Progressiv rock
For skipet med samme navn bygd i 1997, se MF «Bastø I»

**MS «Lomaiviti Princess III»** er en ferge som eies av Goundar Shipping Ltd, Suva, Fiji og går på sine ruter i Fijiøyene i Stillehavet.

Hun ble bygget i Norge i 1978, da kjent som «Bastø I» for fergeruten Moss-Horten i Oslofjorden og Alpha som rederi.

I 1991 ble hun kjøpt av BC Ferries. Hun måtte gå i 35 dager på turen til  Britisk Columbia (Canada) fra Norge, via Panamakanalen. Da fartøyet først kom fram gikk hun til Point Hope-verftet i Victoria for en større overhaling. Hun ble satt inn på ruten Swartz Bay - Gulf Islands. Hun ble døpt MS «Queen of Chilliwack» etter å ha seilt denne ruten en stund. Senere ble hun satt inn på ruten Earls Cove - Saltery Bay og har etter dette hatt mange forskjellige ruter for BC Ferries i Canada. Den 15 november 2015 kjøpte Gouldar Shipping Ltd (Fiji) henne og døpte henne MS «Lomaiviti Princess III»

Referanser
----------

1. ↑  MS «Queen of Chilliwack» solgt til Goundar Shipping Ltd, Fiji SeapixOnline(en)
2. ↑  MS «Queen of Chilliwack» solgt The Sun online

Kilder
------

* (se) «Bastø I» (1978) fakta om fartyg
* (en) BC Ferries «Queen of Chilliwack»

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 7700415 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MF «Bastø I» (1978) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Australias flagg Australia |
| Oseaniamesterskapet i friidrett |
| Gull | Mackay 2022 | 5000 m |
| Gull | Townsville 2019 | 3000 mH |

**Paige Campbell** (født 27. juni 1996) er en australsk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer i mellomdistanseløp og langdistanseløp, men hun har også konkurrert i sprintløp og hinderløp. Hennes fremste internasjonale meritter er gull på 5000 meter under Oseaniamesterskapet i friidrett 2022 og 3000 meter hinder under Oseaniamesterskapet i friidrett 2019.

Idrettskarriere
---------------

Campbell deltok i det australske juniormesterskapet i friidrett 2014, og ble der nummer sju på 3000 meter hinder. Året ette ble hun nummer fire på 3000 meter hinder under det australske juniormesterskapet, og hun fikk sølv i samme øvelse under det australske mesterskapet i friidrett i 2015. Under det australske mesterskapet i 2016 ble hun nummer fem, i 2017 ble hun nummer fire, og i 2018 ble hun nummer to på 3000 meter hinder. I 2018 deltok hun også i det australske mesterskapet på 10.000 meter, og ble der nummer seks.

Hun deltok i VM i terrengløp 2019 i Århus, og ble der nummer 29 i seniorklassen individuelt, og Australia kom på femteplass i lagkonkurransen. Den 7. april 2019 vant hun 3000 meter hinder under det australske mesterskapet i friidrett, og vant med det sin første nasjonale tittel. Senere samme år vant hun 3000 meter hinder under Oseaniamesterskapet i friidrett, og hun kom på sjuendeplass under Sommeruniversiaden 2019. Hun ble slått ut i forsøksheatet på 3000 meter hinder under VM i friidrett 2019, og hun ble nummer fire under det australske mesterskapet på 10.000 meter. I 2021 kom hun på tredjeplass på 3000 meter hinder under det australske mesterskapet i friidrett.

I 2022 kom hun på sjuendeplass på 5000 meter under det australske mesterskapet i friidrett, og hun vant 5000 meter under Oseaniamesterskapet i friidrett 2022. Samme år deltok hun i Gold Coast Marathon, der hun kom på andreplass på 10 km, og hun ble nummer to i det australske mesterskapet i halvmaraton.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 306588[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  World Athletics - *Paige Campbell - Results*, besøkt 15. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paige Campbell – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paige Campbell – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Paige Campbell – Athletics Australia Rediger på Wikidata
**Hornblad** er en vannplante som kan danne store stender.
Bladene er stilt i krans. Blomstene sitter i bladhjørnene.
Dette er eneste art i gruppen hornblader som vokser vilt i Norge.
Den finnes i stillestående eller veldig saktestrømmende vann i dammer og elver med sommertemperaturer på 10-28 °C og høyt innhold av næringsstoffer.

Den slår «rot» i mudder på bunnen, skjønt disse røttene egentlig er modifiserte blader og ikke røtter i ordets rette forstand. 
Stenglene blir 5-100 cm lange, med flere sideskudd som gjør at et enkelt eksemplar av planten fremstår som en stor, buskete masse.
Bladene står i vindinger på seks til tolv; hvert blad er 8-40 mm langt, enkelt eller forgrenet til 2-8 trådaktige segmenter.

Hornblad er sambu, med adskilte hann- og hunnblomster på samme plante. Blomstene er små, 2 mm lange med ett eller flere grønnbrune kronblader.
Frukten er en liten, 4-5 mm lang nøtt.

Bruk
----

Planten regnes som enkel å holde i akvarium, den er hurtigvoksende og danner gode gjemmesteder for yngel.
Den brukes ofte som flytende ferskvannsplante i både kaldtvanns- og tropiske akvarier, men den kan også finne feste i bunnlaget, røtter eller andre objekter i akvariet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hornblad* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hornblad* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *hornblad* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* hos MycoBank Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *hornblad* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ceratophyllum demersum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Cabomba*** er en slekt i familien Cabombaceae. Artene har såkalt heterofylle blader, dvs. de nedsenka bladene er oppdelte i trådsmale enheter, mens bladene som flyter på overflate er hele og ligner bladene til nøkkeroser. De er populære blant akvarister på grunn av sitt utseende (undervannsbladene) og fordi de er gode produsenter av oksygen.

På grunn av bruken som akvarieplanter har flere arter blitt introdusert en del plasser hvor den ikke naturlig hører hjemme. Selv om noen arter i familien er opprinnelige i Australia er noen arter blitt skadelige ugress her. Plantene vokser raskt, opp til 2,5 cm i døgnet. Grønn *Cabomba* (*C. caroliniana*) er den mest vanlige i akvaristikken, og den enkleste å dyrke. Rød *Cabomba* (*C. furcata*) regnes derimot som en av de vanskeligste plantene å holde i akvarium.

Plantene krever godt lys og varmt vann (mellom 18 og 32 °C). De vokser bedre med CO2-tilsetning og et godt substrat rik på makro- og mikronæringsstoffer. Plantene kan spres ved å kuttes i to. De krever godt lys for å slå rot.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cabomba* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Cabomba* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cabomba* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cabomba* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cabomba* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cabomba* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cabomba* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Cabomba* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Cabomba* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cabomba* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cabomba* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Kolås naturreservat** ligger i et dalsøkk fra nordenden av Kolåstjern og nordover mellom Kolåsen og bebyggelsen langs Kolåsveien, nord for Son i Vestby kommune. Formålet med fredningen er å bevare et variert område med edellauvskog. Dagens edellauvskogslokaliteter er restbiotoper fra et tidligere varmere klima og skogene utgjør også nordlige utposter av mellomeuropeiske skogtyper. Norge har derfor verdens nordligste edellauvskoger, men disse er sterkt redusert ved at områdene er tatt i bruk til andre formål.

I reservatet er mange typer edellauvskog representert. Foruten den svært sjeldne snelle-askeskogen, inngår gråor-heggeskog og gråor-askeskog, svartorsumpskog og alm-lindeskog. Tresjiktet er artsrikt og har blant annet ask, gråor, svartor, eik, lønn, lind, bjørk og osp. Fuktighetsbetinget variasjon innenfor området fremstår på en instruktiv måte.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Kolås naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Trøndersk mesterskap** er en konkurranse for trønderske skolekorps, voksenkorps/amatørkorps og aspirant/juniorkorps. Arrangementet arrangeres av Norges Musikkorps Forbund. Konkurransen avholdes årlig i månedsskiftet januar/februar, på søndag og avholdes i Olavshallens Store sal, Lille sal og Kammersalen.

Konkurransen er delt i 8 divisjoner, tre for skolekorps og tre for amatørkorps samt en klasse for aspirant/juniorkorps og en åpen klasse. Det er fri påmelding til konkurransen, noe som betyr at divisjonen korpset velger å delta i, ikke nødvendigvis er i samsvar med tidligere resultater. Både janitsjarkorps og brassband kan delta i samme divisjon. I 2007 deltok 41 korps, med tilsammen 1500 korpsmusikere. I 2019 deltok 73 korps (inkludert aspirant/juniorkorps).

Korpsene blir vurdert av dommere som setter en poengsum mellom 0 og 100, der 100 er makssum. Vinner i 1. divisjon voksenkorps/amatørkorps og 1. divisjon skolekorps blir utropt til «Trøndersk mester». tillegg deles det ut en pris til beste instrumentgruppe i hver divisjon. Tidligere ble det korpset som fikk flest poeng, uavhengig av divisjon, utnevnt "dagens korps".

Tidligere vinnere
-----------------

Trøndersk mester skolekorps (1. divisjon)
* 2003 – Grenaderkorpset
* 2004 – Grenaderkorpset
* 2005 – Åsvang og Eberg skolekorps
* 2006 – Byåsen skolemusikkorps
* 2007 – Tillerbyen skolekorps
* 2008 – Byåsen skolemusikkorps
* 2009 – Byåsen skolemusikkorps
* 2010 – Byåsen skolemusikkorps
* 2015 - Byåsen skolemusikkorps, 95 poeng
* 2016 - Byåsen skolemusikkorps, 96 poeng
* 2017 - Byåsen skolemusikkorps, 97 poeng
* 2018 – Byåsen skolemusikkorps, 97 poeng

Trøndersk mester voksenkorps (1.divisjon)
* 2004 – Ila Brass Band
* 2005 – Musikkforeningen Nidarholm & Ila Brass Band (delt seier)
* 2006 – Ila Brass Band
* 2007 – Ila Brass Band
* 2008 – Ila Brass Band
* 2009 – Ila Brass Band
* 2010 – Ila Brass Band
* 2011 – Ila Brass Band
* 2012 – Musikkforeningen Nidarholm
* 2013 – Ila Brass Band
* 2014 – Musikkforeningen Nidarholm
* 2015 - Ila Brass Band, 98 poeng
* 2016 - Ila Brass Band, 94 poeng
* 2017 - Ila Brass Band, 95 poeng
* 2018 – Ila Brass Band, 96.5 poeng (Musikkforeningen Nidarholm 97 - 3 poeng)

Dagens korps
Skolekorps

* 2006 – Byåsen skolemusikkorps (vinner 1.div)
* 2007 – Nypvang og Spongdal skolemusikkorps(vinner 2. divisjon, 94p)

Amatørkorps

* 2007 – Ila Brass Band (vinner 1. div)

Eksterne lenker
---------------

* Norges Musikkorps Forbunds informasjonsside om Trøndersk Mesterskap
* Norges Musikkorps Forbunds infoside om TM
«Fylkesvei 756» har flere betydninger.

**Fylkesvei 756** (**Fv756**) var en av Norges korteste fylkesveier, bare 521 meter lang, og gikk mellom fylkesvei 72 i Sandvika i Verdal og riksgrensen ved tjernet Okseauget.

Veien er ikke skiltet som fylkesvei 756, men som fylkesvei 322, som egentlig er veiens länsvägnummer på svensk side.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei. Etter at Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 ble veien arm av fylkesvei 72.

Kommuner og knutepunkter
------------------------

###  **Trøndelag fylke**

Verdal

Åbovegen   

* 72Fylkesvei 72 Jamtlandsvegen fra Sandvika til Okseauget/Styggdalen →  (Sverige) og til Europavei 6 Verdalsøra
* Ingen tollstasjon. Forbudt å ta med varer over grensen som må deklareres.
* riksgrense Sandvika grense (63°38′56″N 12°15′32″Ø)
* (Sverige) til  Duved

Referanser
----------

1. ↑  63°39′4″N 12°15′0″Ø, Google Maps har streetview på dette sted

Eksterne lenker
---------------

* Vegvesenets vegkart
* Gamle postkort fra Sandvika
Spuntvegg. Midt på veggen kan en se endene til stagene som forankrer veggen.
Lås mellom to spuntnåler
En stabel med spuntnåler (U-spunt) som er parvis låst sammen
En **spunt** er en støttekonstruksjon som brukes for å holde løsmasser unna utgravinger på land og i sjøen. Den kan være midlertidig og fjernes når arbeidet er ferdig, eller stå permanent.

Tidligere ble spunt av tre brukt, men nå brukes bare stålspunt. Spunten er bygget opp av valsede stålprofiler som kalles spuntnåler. Formen på profilet gir stor stivhet selv om godstykkelsen er liten, typisk 6–14 mm. Spuntnålene skjøtes sammen i lengderetningen med en lås. Hvis låsen er midt på profilet kalles den U-spunt, og hvis den er i ytterkantene Z-spunt. Til spesielle formål brukes rørspunt og flatspunt, også kalt cellespunt.

Spunt blir som regel slått ned med fallodd eller vibrolodd. Hvis man vil unngå støy eller skade på nærliggende konstruksjoner, kan spunten presses ned med hydraulisk utstyr. Av og til vil spunten i seg selv ikke gi tilstrekkelig avstivning. Da kan man enten avstive innvendig i byggegropa med stålbjelker eller montere skråstag som føres gjennom spunten ut i jordmassene.

Dimensjonering av spunt gjøres av geoteknikere.

Kilder
------

* «Stålspunt og stålrør». Kynningsrud. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 9. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sheet piling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Pelemaskin med vibrolodd som utfører spunting

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |