recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tróndur Djurhuus** (født 19. desember 1958 i Tórshavn) er en færøysk forretningsmann.

Han har sin utdannelse i journalistikk og samfunnsvitenskap fra Danmarks Journalisthøjskole og Roskilde Universitetscenter. Djurhuus var administrerende direktør i den færøyske allmennkringkasteren Sjónvarp Føroya 1995–2000 og viseadministrerende direktør i det færøyske teleselskapet Føroya Tele 2000–2007. Siden 2007 har han drevet et rådgivningsselskap for olje- og gassindustrien ved Nordsjøen og i Midtøsten. Djurhuus har vært styremedlem i Nordvision og flere private foretak.

Djurhuus med på å danne det liberale partiet Framsókn i 2011. Han var vara til Lagtinget for dette partiet 2011–2015, og møtte i en uke for Poul Michelsen. Han stilte ikke som kandidat i 2015, ettersom han bodde utenlands, men var på tale som utenriksminister ved regjeringsdannelsen det året.

Referanser
----------

1. ↑  «Trondur Djurhuus' profil» **(engelsk)**. LinkedIn. Besøkt 8. juni 2015.
2. ↑  «Valevni til løgtingsvalið. Tróndur Djurhuus» **(færøysk)**. Framsókn. 2011. Arkivert fra originalen 13. november 2014.
3. ↑  «Varamenn fyri tingmenn valdir 2011» **(færøysk)**. Løgtingið. Arkivert fra originalen 14. mai 2015.
4. ↑  Lindenskov, Eirikur (11. september 2015). «Tveir landsstýrissessir til Framsókn» **(færøysk)**. in.fo. Arkivert fra originalen 23. oktober 2015.

Portal: Færøyene
**Hanne Maren Blåfjelldal** (født 27. mai 1981 i Sør-Aurdal i Valdres i Oppland) er en norsk politiker (FrP). Den 16. oktober 2013 ble hun utnevnt til statssekretær i Landbruks- og matdepartementet i Erna Solbergs regjering.

Hun kommer fra Sør-Aurdal kommune i Valdres, hvor hun satt i kommunestyre og formannskap 2007–2010. Hun ble i 2004 valgt inn i sentralstyret i Fremskrittspartiets Ungdom, der hun var 1. nestformann 2008–2010. Blåfjelldal var medlem av Oppland fylkesting i årene 2003–2007 og 2011–2012, vararepresentant til Stortinget fra Oppland 2005–2013, kirke-, utdannings- og forskningspolitisk rådgiver for Fremskrittspartiets stortingsgruppe 2007–2009 samt medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre 2011–2013.

Hun har bachelorgrad i samfunnsvitenskap fra NTNU fra 2004, enkeltemner i offentlig administrasjon og planlegging fra Høgskolen i Lillehammer fra 2005, mastergrad i samfunnsgeografi fra Universitetet i Oslo fra 2007 samt praktisk-pedagogisk utdanning fra Høgskolen i Vestfold fra 2010. Blåfjelldal var prosjektleder for utvikling av skoleeierskap i Vågå kommune 2010–2012 og ungdomsskolelærer i Høyanger kommune 2012–2013. Nå[*når?*] er hun Lærer på Valdres videregående skole.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Kvinner i vinden». *Kapital* (12): 115. 22. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanne Maren Blåfjelldal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Hanne Maren Blåfjelldal hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Hanne Maren Blåfjelldal hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* «Hanne Blåfjelldal». Landbruks- og matdepartementet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Løkken Bussrute** ble etablert i 1939 av rutebileier Petter Hegle, Løkken Verk i Meldal kommune.

Ved oppstarten i 1939 hadde Hegle to rutevogner og konsesjon på ruter Løkken-Bjørnli, Løkken-Midtskog og Løkken-Skjøtskift. På slutten av 1960-tallet hadde Løkken Bussrute følgende ruter:

* Løkken-Bjørnli-Storås-Meldal-Grut-Å
* Løkken-Meldal-Å
* Å-Resvatnet (sommerrute)
* Løkken-Svorkmo-Dragsetmoen
* Mistskog-Frilsjøen (sommerrute)
* Storås-Laksøybygda

Rutenettet omfattet totalt 100 kilometer. Dette var arbeidsruter, skoleruter og ruter for andre slags lokalreiser, og dessuten turkjøring.

Hegle bygde i 1963 verksted på Løkken i to etasjer. Anlegget gav plass til verksted og servicehall, butikk og kontorlokaler. I tillegg hadde garasje i fjell med plass til 6-7 busser. Hegle hadde også ekspedisjon for Trondheim-Orkladal Billag (TOB) sine person- og godsruter på Løkken. TOB hadde gjennomgangsrutene i Orkdalen, Berkåk-Meldal-Løkken-Fannrem-Orkanger-Trondheim.

På slutten hadde selskapet 11 ansatte og 11 personbusser. Løkken Bussrute ble 3. mars 1975 overtatt av Hemne Orkladal Billag (HOB). I 1973 ble HOB etablert etter at tidligere Hemne og Vinje Billag hadde overtatt Trondheim-Orkladal Billag (TOB).

Kilder
------

* Nielsen, F. (1987). Distriktsutbyggeren: med HOB i 50 år. Kyrksæterøra: Hemne Orkladal billag.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norge Norges flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én fjerdeplass) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0
(én fjerdeplass) |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 1999 Skottlands flagg Inverness | Stafett |
| Sølv | 1991 Tsjekkoslovakias flagg Marienbad | Stafett |
| Sølv | 1997 Norges flagg Grimstad | Kort |
| Sølv | 1997 Norges flagg Grimstad | Stafett |
| Bronse | 1997 Norges flagg Grimstad | Lang |

**Hanne Sandstad** (født 1970) er en tidligere norsk orienteringsløper. Hun er verdensmester i stafett.

Sandstad debuterte i VM i orientering allerede som 21-åring i 1991. Hun løp inn til 24.-plass og 28.-plass på de individuelle løpene i Tsjekkoslovakia, men kvalifiserte seg for det norske stafettlaget. Sammen med Heidi Arnesen, Ragnhild Bratberg og Ragnhild Bente Andersen vant hun sølvmedalje for Norge på stafetten. VM i USA i 1993 og Tyskland i 1995 var ikke like suksessrike for Sandstad, men hun fikk 6.-plass fra både langdistanse og stafett med seg hjem fra tyske Detmold. I 1994 ble hun nummer 4 i Verdenscupen sammenlagt. I 1997 ble verdensmesterskapet arrangert i Grimstad og Sandstad endte opp med å ta hele tre medaljer på hjemmebane. Individuelt ble det sølv på kortdistansen bak østerrikske Lucie Böhm og bronse på langdistansen bak Hanne Staff og svenske Katarina Borg. Sandstad var også med på det norske laget som tok sølv på stafetten i Grimstad. Torunn Fossli Sæthre, Elisabeth Ingvaldsen, Sandstad og Hanne Staff utgjorde det norske laget som ble nummer to bak Sverige. To år senere gikk det norske laget helt til topps på VM-stafetten i skotske Inverness. Kun førsteetappeløper Fossli Sæthre var byttet ut til fordel for Birgitte Husebye i forhold til sølvlaget fra 1997. Dette var Sandstads femte og siste internasjonale mesterskapsmedalje.

Sandstad har vunnet en rekke norgesmesterskap og vant kongepokalen for seirene i 1995 og 1997. I sin daværende klubb Bækkelagets Sportsklub, var hun med å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Venla to år på rad. Venla-triumfene kom i 1996 og 1997.

VM-meritter
-----------

**Verdensmesterskap**  

* 1999 Inverness, Skottland
	+ Stafett: Gull
	+ Klassisk distanse: 5
	+ Kortdistanse: 6

* 1997 Grimstad, Norge
	+ Kortdistanse: Sølv
	+ Stafett: Sølv
	+ Klassisk distanse: Bronse

* 1995 Detmold, Tyskland
	+ Klassisk distanse: 6
	+ Stafett: 6
	+ Kortdistanse: 18

* 1993 West Point, USA
	+ Kortdistanse: 11
	+ Klassisk distanse: 23
	+ Stafett: Diskvalifisert

* 1991 Marienbad, Tsjekkoslovakia
	+ Stafett: Sølv
	+ Klassisk distanse: 24
	+ Kortdistanse: 28

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanne Sandstad – World of O Rediger på Wikidata
Den hellige (Sveti) Jovan Vladimir var prins av Duklja, 990-1016.
**Duklja** eller **Diokletija** (latin; *Doclaea*) er en landsby 3 km fra dagens Podgorica, og var en oldtids- og middelalderby i dagens Montenegro. Den utgjorde et betydelig fyrstedømme i høymiddelalderen (ca. 700-1100). 

**Doclaea** ble grunnlagt av Romerriket etter deres okkupasjon av kystlandet *Dalmatia* omkring 140 f.Kr, og forble en viktig garnisonsby for romerske styrker. I romertiden hadde Doclaea trolig mellom 3 000 og 10 000 innbyggere.

Historie
--------

Fra 600-tallet startet en sørslavisk, etterhvert distinkt serbisk invasjon av slettelandet hvor **Duklja** oppstod som hovedstad i et serbisk fyrstedømme. 

En splittelse i flere lydriker fra 900 hindret ikke fortsatt ekspansjon. På denne tiden var Duklja et lydrike under den serbiske staten Raška, som igjen tidvis var vasall for Bysants. En midlertidig bysantinsk gjenerobring 960-1042 hindret ikke stormannen Jovan Vladimir fra å gripe makten i 990, og etablere en serbisk stat med basis ved kysten ut fra Duklja. 

Den bysantinske perioden endte med total militær seier for Stefan I Vojislav, prins av Duklja. Han grunnla det «montenegrinske» Huset Vojislavljević, og innen 1050 inkluderte det hele kyststrekningen fra Skadar til Split. 

Under kirkesplittelsen i 1054 tilfalt riket vestkirken og pave Gregor VII anerkjente i 1077 denne staten under kong Mihailo I av Duklja. Tiden fra 1050 til 1100 var Duklja-statens høydepunkt, siste delen under Mihailos sønn Konstantin I Bodin. Hans sønner Vukan og Stefan og halvbroren Dobroslav fikk derimot uklar arverett og familiens len ble i praksis delt opp. 

På 1100-tallet falt Dukjla derimot igjen under den voksende serbiske statsdannelsen (Raška), som hadde utgangspunkt i fjellområder mellom Serbia og Montenegro. Serberne allierte seg med den nye stormakten Ungarn, og utnyttet den skavheten som oppstod da Huset Vojislavljević ble dynastisk splittet og lå i strid med Bysants. Fra 1146 tapte Duklja status og var nå kun et fyrstedømme. Stefan Nemanja utslettet den siste resten av Duklja-staten og la den under seg i 1186.

I den serbiske perioden går Duklja reelt under navnet Zeta, som allerede hadde en viss historie som serbiskkontrollert lydrike under Raska på det som i dag er montenegrinsk og serbisk- territorium. 

Ulike serbiske dynastier beholdt lenge kontrollen over innlandet av Montenegro fram til den ottomanske invasjonen av innlandet i 1496.
**Jerseykjempe** er en tung hønserase som stammer fra New Jersey. Jerseykjempe ble avlet fram av brødrene Black på slutten av 1800-tallet i New Jersey. Målet var å få frem verdens største hønserase. Jerseykjempe vokser veldig sent, og hanene begynner ikke få den rette størrelsen og tyngden før andre året. Dette innebærer at man må være forsiktig før man velger avlsdyr, da man bare skal avle på de største dyrene for at rasen ikke skal «krympe».

Rasen er veldig rolig, men også aktiv og nysgjerrig. Den blir lett veldig tam, og sinte haner er heller sjeldne. Hønene kan finne på å ruge, men er ikke så veldig egnet til det på grunn av sin tyngde.

Rasen kan minne om australorp, og forvekslinger kan skje. Noen viktige forskjeller finnes: Jerseykjempe skal ha gule fotsåler, mens australorps har rosa/hvite fotsåler. Videre er rygglinja på en jerseykjempe helt rett, mens australorp har bøyd rygglinje. Rasen finnes ikke som dverg.

Vekt: Hane 5–5,9 kg. Høne 3,6–4,9 kg. Eggene er brune, og minstevekt for rugeegg er 60 g, idealvekt 66 g.

Farger
------

* Svart
* Hvit
* Blå randtegnet

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Jersey Giant* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tunge hønseraser |
| --- |
| 
* Amrocks
* Asil
* Araucanaer
* Australorps
* Barnevelder
* Brahma
* Dorking
* Faverolle
* Indiske kamphøns
* Jerseykjempe
* Kochin
* Maran
* Malayer
* New hampshire
* Orpington
* Plymouth rock
* Rhode island red (R.I.R)
* Sussex
* Welsumer
* Wyandott

 |  |
**Entertainment Express** (også kalt **Entertainment Express Extreme Nordic**) var et svensk pyramidespill ledet av Per Dagergård og Henry Brandt.

Selskapet solgte DVD-spillere og leide ut DVD-filmer. Markedsføring skjedde ved hjelp av multi-level marketing, og mange ble fristet til å investere fra 4.000 til 20.000 kroner i konseptet.

Utover i 2005 ble det klart at gjelden i selskapet bare økte og økte. I 2005 ble selskapet slått konkurs, men det var lite å hente av verdier. Blant dem som tapte penger på Entertainment Express var det også nordmenn.

Svenske Rolf Hjelm hadde en sentral rolle i utbredelsen av Entertainment Express. Da selskapet kollapset satset han på det nettbaserte reiseselskapet CHX Travel International. Fra før var han regional visepresident i MLM-selskapet ACN Inc. hvor han også deltok på vervekampenjer i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  "Dvd-succén" blev ful pyramidkonkurs Realtid.se
2. ↑  Hold deg unna!![*død lenke*] Networkmarketing.no
3. ↑  Entertainment Express[*død lenke*] adseek.se
4. ↑  6 miljoner i skulder hos DVD-företag IT-nytt.nu
5. ↑  *Spesielt å betale for å jobbe*, Sandefjords Blad, 8. november 2005
6. ↑  Nätbaserad resebyrå tror på en framtid i Sollefteå Allehanda
7. ↑  Halleluja i Høvel'n Trønder-Avisa
8. ↑  Nettverk skal kapre telekunder Velferd
*Kvikne-psalteret* fra andre halvdel av 1100-tallet, en håndskrevet utgave av Salmenes bok i Bibelen, regnes som den eldste norskproduserte boka Foto: Fra utstilling i Nasjonalbiblioteket i Oslo 

***Kvikne-psalteret*** er en håndskreven salmebok fra middelalderen. Boken er skrevet på latin en gang mellom 1150 og 1200. Dette gjør den sannsynligvis til Norges eldste bok, sammen med Gammelnorsk homiliebok. *Kvikne-psalteret* er skrevet på pergament, og innbundet i tre. Boken har original innbinding fra 1200-tallet. Boken ble helt frem til 1800-tallet oppbevart i Kvikne kirke reist rundt 1654 i dagens Tynset kommune, derav navnet *Kvikne-psalteret*. I dag oppbevares boken hos Nasjonalbiblioteket i Oslo.

*Kvikne-psalteret* ble tidligere oppbevart i Kvikne kirke i Tynset kommune.*Psalterium* er en latinsk betegnelse for Salmenes bok i Det gamle testamentet. Dette var den vanligste bønneboken for lesekyndige lekfolk i middelalderen. Det er bevart flere eksemplarer av slike bøker opp til vår tid, men *Kvikne-psalteret* er den eldste. På bokens omslag i tre står det på gammelnorsk med en blanding av runer og latinske bokstaver «Kvikna Kyrkja á mik», som på moderne norsk betyr «Kvikne kirke eier meg».

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonalbiblioteket: Samlingen.
2. ↑  Psalterium. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 29. september 2016 fra .
3. ↑  Norlin & Rugaas (red.) 1986: 65

Litteratur
----------

* Norlin, Bo & Rugaas, Bendik (red.) *UB : Universitetsbiblioteket i ord og bilder*. Universitetsforlaget, Oslo 1986

Eksterne lenker
---------------

(en) Kvikne-psalteret – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Kvikne-psalteriet, digitalisert og tilgjengelig for alle hos Nasjonalbiblioteket
Løkkekiosken - Raketten - Storgata 94B Foto: Harald Groven 
Løkkekiosken på natterstid  Foto: Carsten Frenzl 
**Løkkekiosken** (også kalt **Rakettkiosken**) er en kiosk i Tromsø, tegnet av byggmester J.R. Erlandsen og oppført i 1911.

Det var dengang 18 år gamle Margit Løkke som fikk tillatelse til å sette opp kiosken. Først søkte hun om å få plassere den på Fridtjof Nansens plass, men justerte senere søknaden og ba om å få plassere kiosken på Torvet. Søknaden ble innvilget, og med plasseringen fulgte betingelsen om at kommunen skulle disponere to av kioskens vegger til oppslag og bekjentgjøringer. I tillegg måtte hun som alle andre som lånte kommunens grunn betale 25 kroner pr år i kioskavgift til kommunen. 

I Kulturminneåret 2009 utpekte Riksantikvaren Løkkekiosken i Tromsø som en nasjonalt viktig kulturminne. Den 27. november 2009 ble Løkkekiosken fredet i forbindelse med Kulturminneårets avslutningsarrangement i Tromsø.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturminneåret 2009: Riksantikvaren inviterer til fredningen av Rakettkiosken i Tromsø fredag 27. november[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Løkkekiosken på Digitalt fortalt
* «Løkkekiosken». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Eduardo Kuno Becker Paz** (født 14. januar 1978) er en meksikansk skuespiller. Han er mest kjent for fotballfilmen *GOAL!* fra 2005. Becker ble født i Mexico by, og i oppveksten interesserte han seg for å bli profesjonell fiolinist. Han reiste til Østerrike og studerte ved Mozarteumuniversitetet i Salzburg. Da han fylte 17 år, avsluttet han sin karriere som fiolinist og han begynte sin skuespillerkarriere. To år senere debuterte han i sin første telenovela, *Para Toda la Vida*, hvor han medvirket i 120 episoder. Senere medvirket han i en rekke andre telenovelas.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kuno Becker på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Kuno Becker i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Kuno Becker på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Kuno Becker på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Kuno Becker på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kuno Becker på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kuno Becker hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Kunst på Arbeidsplassen** (**KpA**) (etablert 22. juni 1950 i Oslo) er en norsk medlemsorganisasjon som leier ut kunst til bedrifter og organisasjoner over hele landet. Initiativtager var kunsthistoriker Harry Fett, som beskrev sin idé i to bøker, *Kunst på arbeidsplassen* (1946) og *Mere kunst på arbeidsplassen* (1948). Initielt var organisasjonen støttet av LO og Norsk Arbeidsgiverforening og hadde medlemmer fra det private næringslivet, som Akers mekaniske verksted, Christiania Spigerverk, Freia og Tiedemanns Tobaksfabrik.

KpA forvalter en samling på mer enn 6000 bilder og 300 utstillinger, og har 160 medlemmer fordelt over landet.
Av nasjonale kunstnere nevnes Jakob Weidemann, Frans Widerberg, Odd Nerdrum, Inger Sitter,
Gunnar S. Gundersen og Kåre Tveter. Av internasjonale kunstnere kan følgende nevnes,
Jeff Koons, Cindy Sherman, Thomas Struth, Candida Höfer, Jenny Holzer,
Matthew Barney, Olafur Eliasson, Takashi Murakami og
Raymond Pettibon.

Referanser
----------

1. ↑  kpa.no hjemmeside.
**Löfbergs Arena** er en innendørsarena i Karlstad, som ligger i Färjestad mellom Klarälven i vest og Färjestads travbane på den andre siden av veien i øst. Arenaen er bygget og eid av ishockeyklubben Färjestad BK, med Löfbergs Lila som hovedsponsor. Arenaen innvendes 15 september 2001 under navnet *Löfbergs Lila Arena* (LLA) og erstatter *Färjestads Ishall* fra 1967.

Löfbergs Arena
I 2004, 2006 og 2018 ble det arrangerte en semifinale av Melodifestivalen. Andre bemerkelsesverdige musikkartister og grupper som har opptrådt på arenaen inkluderer Elton John, Bob Dylan, John Fogerty, Bryan Adams, Dolly Parton,  Rod Stewart, Motörhead og Judas Priest.

30. september 2009 møtte Färjestad BK mot  NHL Detroit Red Wings i en privatkamp og tapte 6–2.

Referanser
----------

1. ↑  Wennerholm, Mats (20. mars 2007). «FAMILJENS GU(L)DFADER» **(svenska)**. Aftonbladet. Besøkt 12. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Löfbergs Arena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lévis** er en by i provinsen Québec i Canada. Lévis ligger ved elva St. Lawrence, rett over elva fra Québec. En ferje og to broer forbinder de to byene. Ved folketellingen i 2016 hadde byen 143 414 innbyggere. Den nåværende byen Lévis oppstod 1. januar 2002, da 10 byer ble slått sammen, blant annet gamlebyen i Lévis som ble grunnlagt i 1861.

I dag er Lévis et industrisentrum med blant annet støperi, tømmer-, tobakk- og møbelprodusenter og annen industri.

Kirka Notre-Dame-de-la-Victoire de Lévis, bygd i 1851.
Lévis om vinteren.
Lévis dekker et område på 497 km², og består av 10 % tettbebyggelse, 48 % dyrket mark, 36 % skoger og 6 % våtmark. De to elvene Etchemin og Chaudière renner gjennom byen, før de renner ut i St. Lawrence-elva. 

I 1989 ble de to kommunene Lauzon og Saint-David-de-l'Auberivière slått sammen med Lévis. Den 1. januar 2002 ble de 10 byen Charny, Pintendre, Sainte-Hélène-de-Breakeyville, Saint-Étienne-de-Lauzon, Saint-Jean-Chrysostome, Saint-Joseph-de-la-Pointe-de-Lévy, Saint-Nicolas, Saint-Romuald og Saint-Rédempteur slått sammen med Lévis.

Lévis består av tre bydeler, Desjardins, Les Chutes-de-la-Chaudière-Ouest og Les Chutes-de-la-Chaudiére-Est. De tidligere byene som ble slått sammen til det nåværende Lévis, fungerer nå som distrikter.

Referanser
----------

1. 1 2  «Census Profile, 2016 Census - Lévis, Ville». Statistics Canada. Besøkt 21. juli 2018.
2. ↑  «Lévis, Québec, Canada». Encyclopædia Britannica. Besøkt 21. juli 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Missionskollegiet** (*Collegium de cursu evangelii promovendo*) ble opprettet i 1714 for å utbre evangeliet blant hedninger. 

Misjonsvesenet hadde hittil hørt under Danske Kancelli som fortsatt beholdt en del av sakene. Misjonssakenes antall hadde vært få i kanselliet, og opprettelsen av kollegiet betød at man tilla denne siden av den kirkelige politikk økt vekt.

I 1715 fikk kollegiet overdratt misjonen i Fin- og Lapmarken (se Finnemisjonen), og kort etter ble misjonsområdet utvidet sydpå, men denne «nordenfjeldske» virksomhet bortfalt ved tapet av Norge i 1814. Større betydning fikk det at kollegiet i 1737 overtok tilsynet med misjonen på Vestgrønland. 

Misjonen i Ostindien (Trankebar) hørte under kollegiet, men en del av sakene gikk på 1700-tallet gjennom kanselliet. I 1847 ble Trankebarmisjonen overført til misjonsselskapet i Leipzig.

Den vestindiske misjon hørte under Generalkirkeinspektionskollegiet, men etter dets opphevelse i 1791 overgikk tilsynet til Missionskollegiet, som imidlertid allerede i 1797 måtte avgi det til det Vestindisk-guineiske rente- og generaltoldkammer og Danske 
Kancelli. Missionskollegiet ble nedlagt i 1859.

Litteratur
----------

Adolf Steen: *Samenes kristning og finnemisjonen til 1888*, Egedeinstituttet, Oslo (1954)

Eksterne lenker
---------------

* Rigsarkivets Samlinger

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** BIBSYS **·** VIAF
 |

Portal: Danmark
**Jan Ove Lennart Frid** (født 22. mai 1970) er en svensk tidligere fotballspiller. Fridh, som var midtbanespiller, har spilt for Malmö FF i Allsvenskan, samt Brann i Tippeligaen.

Fridh hadde tre sesonger bak seg med reservelagsfotball for Malmö da han i januar 1991 ble hentet til Brann på en ettårig låneavtale av bergensklubbens nye svenske trener Karl Gunnar Björklund. Kampen om plass på Malmös midtbane var tøff, og trener Bob Houghton hadde gitt ham beskjed om at han ikke inngikk i planene hans. Fridh spilte en U21-landskamp for Sverige mot Finland i mars 1990, og ankom Brann med en målsetning om å spille seg inn på det svenske OL-landslaget til de olympiske leker i 1992. Ved ankomst til Brann beskrev Fridh seg selv som en teknisk og temposterk midtbanemann som ikke er spesielt taklingssterk og med begrensede ferdigheter i luften. Kalle Björklund beskrev ham som teknisk nesten helt fullkommen, glimrende på offensiven og effektiv foran mål. Men defensivt hadde han fortsatt en del å lære, mente Björklund. Fridh fikk også gode skussmål fra Malmös daværende klubbdirektør Tord Grip.

For Brann viste Fridh seg som en innsatsfylt midtbanespiller. I sin naturlige posisjon sentralt på midtbanen slet han innledningsvis med å leve opp til klubbens forventninger. Han viste god form mot slutten av sesongen da han ble plassert på høyre midtbane. Da låneavtalen utløp valgte Brann å avstå fra å satse videre på ham.

Karriereoversikt
----------------

| Sesong | Klubb | Land | Nivå | Liga | Kamper | Mål
  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989
  | Malmö | Sveriges flagg | 1
  | Allsvenskan | 2
  | 0
  |
| 1990 | Malmö | Sveriges flagg | 1
  | Allsvenskan | 0
  | 0
  |
| 1991 | Brann | Norges flagg | 1
  | Eliteserien | 20
  | 1 |

Referanser
----------

1. ↑  Fagerli; Nilsen (1999), s. 279
2. ↑  Alsiö (2011), ss. 307–309
3. ↑  Davy Wathne (15. januar 1991). «Fridh og gammen i Brann». *Bergens Tidende*. s. 25.
4. ↑  Roar Christiansen (20. desember 1990). «Malmö-proff til Brann». *Bergens Tidende*. s. 21.
5. ↑  Knut Langeland (16. oktober 1991). «Fridh for full fres». *Bergens Tidende*. s. 29.

Litteratur
----------

* Alsiö, Martin (2011). *100 år med Allsvensk fotboll* **(svensk)**. Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.
* Fagerli, Arnfinn; Nilsen, Christian Lunde (1999). *Norsk fotball-leksikon*. Oslo: Orion. ISBN 8245803987. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (sv) Svenska Fotbollförbundet
USA i 1819
Linjen fastlagt i Missouri-kompromisset
**Missourikompromisset** (engelsk: *Missouri Compromise*), også kalt **1820-kompromisset** (engelsk: *Compromise of 1820*), var en lov mellom slaveri-tilhengere og abolisjonister i Kongressen. Avtalen ble fattet for å regulere slaveriet i USAs vestligste territorier.

Kompromisset ble organisert av Henry Clay, og ble inngått mens James Monroe var president. Kompromisset innebar at slaveri skulle være forbudt i alle delstater nord for 36°30' breddegraden, bortsett fra Missouri og delstater øst for Missouri. I delstater sør for breddegraden kunne slaveri være tillatt dersom myndighetene og den frie befolkningen ønsket dette, i tråd med tenkningen i folkesuverenitetsprinsippet. I forbindelse med denne avtalen brøt Maine ut av Massachusetts den 15. mars 1820.

Kompromisset ble først avløst av kompromisset av 1850, og deretter av Kansas-Nebraska-loven av 1854, som skapte Kansas-territoriet og Nebraska-territoriet, men tillot også disse, i tråd med tenkningen i folkesuverenitetsprinsippet at disse territoriene kunne innføre slavehold om den frie befolkningen ønsket det.

Referanser
----------

1. ↑  «Maine». World Statesmen. Besøkt 3. april 2015.
2. ↑  *Transcript of Kansas–Nebraska Act (1854)* Den opprinnelige folkeavstemmingen var begrensen til mannlige settlere: «alle frie hvite mannlige innbyggere over 21 år, som skal være innbygger i det aktuele territoriet, som møter de nedenfornevnte kvalifikasjonskrav, skal kunne ha anledning til å stemme i det første valget» («every free white male inhabitant above the age of twenty-one years, who shall be an actual resident of said Territory, and shall possess the qualifications hereinafter prescribed, shall be entitled to vote at the first election»)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Lennart Hannelius (i lys jakke i midten) som oberst og øverstkommanderende for *Jalkaväkirykmentti 14* under Den finske fortsettelseskrigen under andre verdenskrig. Ved Hannelius venstre side den tyske generalen Eduard Dietl (med papirer).
**Lennart Vilhelm Hannelius** (født 8. november 1893 i Hangö, død 4. mai 1950 i Stockholm) var en finsk skytter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Hannelius vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1924 i Paris. han kom på tredjeplass på 25 m silhuettpistol bak Henry Bailey fra USA og Vilhelm Carlberg fra Sverige.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris – Bronse i skyting, 25 m silhuettpistol Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lennart Hannelius – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Hannelius – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Hannelius – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Sujata Massey** (født 1964 i Sussex, England) er en amerikansk forfatter. 

Massey er født i England, med indisk far og tysk mor. Familien emigrerte til USA da hun var fem år gammel. Hun studerte journalistikk ved Johns Hopkins University, og arbeidet i flere år som journalist i avisen Baltimore Evening Sun. Som ektefelle til en amerikansk marineoffiser bodde hun i perioden 1991–1993 i Japan, hvor hun blant annet drev research for sine senere bøker. Den første boken ble fullført med støtte fra et stipend for upubliserte krimforfattere fra den ikke-kommersielle organisasjonen Malice Domestic Limited.

I 1997 debuterte Massey med *The Salaryman's Wife*, den første i en serie kriminalromaner om japanskamerikanerinnen Rei Shimura. Boken vant The Agatha Award for beste debutroman. I 2000 vant hun The Macavity Award for *The Flower master*. Massey er flere ganger nominert til Edgar og andre priser. 

Bakgrunnstema i Masseys romaner er ofte japansk kultur, kulturkollisjon, flerkulturelles situasjon.

Bibliografi
-----------

* *The Salaryman's Wife* (1997)
* *Zen Attitude* (1998)
* *The Flower Master* (1999)
* *The Floating Girl* (2000)
* *The Bride's Kimono* (2001)
* *The Samurai's Daughter* (2003)
* *The Pearl Diver* (2004)
* *The Typhoon Lover* (2005)
* *Girl in a Box* (2006)
* *Shimura Trouble* (2008)

### Oversettelser til norsk

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Norsk tittel** | **Utgitt** | **Oversetter** | **Originaltittel** | **Utgitt** |
| *Der døden bor* | 2004 | Jørn Roheim | *Zen Attitude* | 1998 |
|

Priser
------

* The Agatha Award for Best First Mystery Novel 1997, for *The Salaryman's Wife*
* The Macavity Award for Best Mystery Novel 2000, for *The Flower Master*

Referanser
----------

1. 1 2   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sujata Massey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Writers Write: Intervju med Sajuta Massey
* FantasticFiction: Sajuta Massey

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** NKC
 |
*Må ikke forveksles med elvesletteregionen Mississippi Delta vest i delstaten Mississippi.*
Foto fra verdensrommet av Mississippideltaet fra 2001 fra før orkanene Katrinas og Ritas herjinger av store deler av området.
**Mississippideltaet** er området i den sørlige del av staten Louisiana i USA der Mississippi munner ut Mexicogolfen, over et enormt delta som strekker seg over ca. 12 000 km² fra Vermillion Bay i vest til Chandeleurøyene i sørøst. Området er en del av Louisianas kystslette, som er et av de største kystnære våtområder i USA.

Mississippideltaet er det syvende største floddelta i verden, og er en viktig kystregion i USA med 37 % marsk. Dette kystområde er USAs største avvanningsområde, og avvanner 41 % av den sammenhengende del av USA til Mexicogolfen med gjennomsnittlig over 13 000 m³ vann i sekundet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mississippi Delta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Drepung** (tibetansk: འབྲས་སྤུངས་; Wylie: 'bras spungs dgon) er et kloster i Lhasa, og regnes til et av de tre store klostre (*densa sum*) i gelug-skolen innen tibetansk buddhisme.

Klostrets navn betyder «rishaug», noe som viser til Shridhanyakatakas hellige bolig i det sørlige India. Drepung ble grunnlagt i 1416 av Jamyang Chöge Tashi Palden (1397-1449), som var en av Tsongkhapas viktigere disipler. Klostret var det fremste lærrsetet blant gelug-skolens firea hovedkloster og hadde cirka 10.000 munker ved tiden for Kinas innmarsj i Tibet.

Drepungs administradjon har alltid vært desentralisert og klostret består av flere kollegium (*tratsang*) som i sin tur bestod av residenser (*khamtsen*). Før 1950 hadde det offisielt syv kollegier, men bare fire av dem var i funksjon, nemlig Gomang (Wylie: *sGo-mang*), Loseling (*Blo-gsal gling*), Deyang (*bDe-dbyangs*) og Ngagpa (*sNgags-pa*).

Munkene ved et kollegium ble anvist til residenser hvis medlemmer kom fra samme region i Tibet. Hvert kollegium ble ledet abbeder som hadde gjennomgått visse religiøse studier og blitt utvalgt av Dalai Lama. De større kollegiene hadde store inntekter som finansierte virksomheten. For eksempel hadde Loseling-kollegiet over 180 gods med 20.000 bønder før 1950. Klosteret spilte også en viktig politisk rolle i Tibets gamle politiske system. Under den trettende Dalai Lamas regjeringstid var klostret en av de fremste motstandere til Dalai Lamas reformprogram.

Etter det tibetanske opprøret i 1959 og kulturrevolusjonen ble antallet munker sterkt redusert, og i dag (2010) finnes det bare omkring 500 munker i klostret.

  
* Drepungklosteret
* 
* 
* 
* 
* 
*

Litteratur
----------

* Buckley, Michael; Strauss Robert, Taylor Chris (1995): *Tibet: travel survival kit.* Lonely Planet. ISBN 0-86442-289-X
* Goldstein, Melvyn C.; Rimpoche Gelek (1989)\* *A history of modern Tibet, 1913-1951: the demise of the Lamaist state*. Berkeley: Univ. of California Press. ISBN 0-520-06140-3
* Van Schaik, Sam. (2011): *Tibet: a history*. New Haven: Yale University Press. ISBN 978-0-300-15404-7

Referanser
----------

1. ↑  Goldstein, s. 30.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Drepung Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** CiNii **·** GeoNames
 |
**Flatvoll** er en drabantby i Bodø, i Nordland. Flatvoll ligger i bydel Rønvik og er en av to drabantbyer i bydelen, i tillegg til Rønvikleira. Siden Rønvik ligger knappe tre kilometer fra sentrum, er drabantbyen en av Bodøs minste. På Flatvoll er det en dagligvarebutikk, en kiosk, et legesenter, en pizzarestaurant, en hundekennel- og hundematforretning og en VVS-butikk.

Grenser
-------

Siden strøk og drabantbyer ikke er geografisk bestemt av autoriteter har ikke Flatvoll noen eksakt grense. Rønvikveien og jernbanelinjen er et vanlig syn på hva som er grensen, men flere av forretningene ligger på sørsiden av Rønvikveien, så mer nøyaktig kan man si at alt som ligger mellom jernbanelinjen, Rønvikveien og Leiteveien er Flatvoll. Mange av blokkene og villaene som ligger i de nærmeste parallellgatene kan også tolkes som en del av Flatvoll.

Bebyggelse
----------

Mye av Flatvoll består av leiligheter på to etasjer av tre, men det finnes også nyere blokker på opp til fem etasjer og villaer. Helt nord på Flatvoll ligger det en stor park med grill og lekeplass for blokkene. Skoleelevene på Flatvoll har tradisjonelt tilhørt Øvre Rønvik skolekrets med barne- og ungdomsskole på Saltvern skole, men ha i senere år blitt med i Nedre Rønvik grunnet manglende kapasitet på Saltvern skole.

  


| * v
* d
* r
Strøk og drabantbyer i Rønvika |
| --- |
|  | Burøya **·** Flatvoll **·** Kleiva **·** Kvalvika **·** Langåsen **·** Myrvoll **·** Opplia **·** Reinsletta **·** Rønvikleira **·** Solvoll **·** Stordalen **·** Vollen  **·** Årnes
*Understrekende strøk er drabantbyer* | Norges flagg |
**Necronomicon** (*De dødes bok*, på latin) var i utgangspunktet et konsept som ble utviklet av forfatteren H.P. Lovecraft, som skrev gotiske romaner. Ideen er senere brukt som utgangspunkt for flere tilsvarende fortellinger og filmer. År om annet kommer stadig nye grøssere som bok eller film der tilsvarende ideer blir brukt.

Lovecraft la utgangspunktet til en gal hersker som fikk manuset skrevet på arabisk. Dette ble siden oversatt til gresk og latin, og endelig til engelsk, og dukket opp som en del av arven hos en amerikansk familie som ikke visste hva de begynte å lese om.

En annen av dem handler om at den inneholder all forbudt kunnskap om livet etter døden og de vesener og skapninger som lever der. Denne boken skal ha sine røtter i Egypt hvor informasjon om denne boken var inngravert i flere forskjellige gravkamre. Boken skal være eldgammel og bundet i menneskehud og deretter skal den være dyppet i menneskeblod. 

Necronomicon er omspunnet av flere myter og sagn og har i årenes løp vært utgangspunkt for flere bøker og filmer. Handlingen i bøker og filmer om dette emnet kretser som oftest rundt at noen uforvarende kommer over De dødes bok ut at de vet hva slags bok det er og hvilke krefter den besitter. De som har funnet boken leser og høyt fra den slipper dermed løs døde mennesker, demoner og andre onde vesener som dreper de som har funnet boka.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Edward «Ned» Daly** (født 28. februar 1891, død 4. mai 1916) var en av lederne av påskeopprøret i Dublin i 1916, og ble henrettet for sin rolle der. 

Han var født i Limerick, og var en yngre bror av Kathleen Clarke, Tom Clarkes kone. Onkelen var John Daly, som hadde deltatt i opprøret i 1867.

Daly var kommandant for 1. bataljon i Irish Volunteers' Dublin-brigade under opprøret. Han var den yngste som hadde så høy rang.[] Bataljonen var plassert i Four Courts og områder vest og nord for sentrum, hvor noen av de hardeste kampene stod. Han overgav seg med sin styrke den 29. april. Etter å ha blitt stilt for krigsrett og dømt til døden, ble han henrettet 4. mai 1916, 25 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Edward Daly, Find a Grave 4269, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   opwdublincommemorative.ie[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Suifenhe** (kinesisk: 绥芬河; pinyin: *Suífēnhé*) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Mudanjiang.

Befolkningen var i 2020 på ca 100 000 hjemmehørende innbyggere, men i tillegg turde regnes minst 50.000 med bostedsdokumenter til annet sted.

Beskrivelse
-----------

Navnet er det kinesiske navn på grenseelven som på russisk heter Razdolnaja. Kinesiske *Suifenhe* går i sin tur tilbake til det mandsjuiske navnet på elven, *Suifun*. Det finnes også et russisk navn på selve grensebyen (storkommunen Suifenhe): *Podgranitsjnaja*.

Det var harde kamper i Suifenhe og nærliggende grenseområder da Sovjetunionen invaderte det japansk-okkuperte Mandsjuria (Manchukuo) i august 1945.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Suifenhe (绥芬河镇); Funing (阜宁镇).

Samferdsel
----------

Det er jernbaneforbindelse fra Suifenhe til den russiske byen Ussurijsk (Уссурийск).

Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli i Indre Mongolia.

Referanser
----------

1. ↑  Erich Hauer og Oliver Corff:: *Handwörterbuch der Mandschusprache*, Wiesbaden: Harrassowitz, 2007, s. 428-9.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens offisielle hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Pingqiao** (forenklet kinesisk: 平桥区, pinyin: *Píngqiáo Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Xinyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1.889 km² og teller ca. 760.000 innbyggere (2002).

Arkeologi
---------

I bydistriktet ligger kommunen Changtaiguan (长台关乡), som er av stor betydning for arkeologien, på grunn av utgravningene på funnstedet Changtaiguan Chumu (长台关楚简, «Chugravene ved Changtaiguan»). I 2006 ble kommunenavnet Changtaiguan endret til Changtai (长台乡).

Utgradningene fant sted i 1957 og 1958, og i Chu-gravene ble det blant annet funnet bambustekster, lakkvarer og musikkinstrumenter. Det var funnet to graver fra De stridende staters tid. Særlig interesse vakte de konfucianske tekstene fra grav 1. Det ble funnet over hundre beskrevne bambustavler. En av tekstene var et «gravinventar» 
(*qiǎncè*, 遣策) hva alt som var blitt lagt ned i graven var oppregnet.

Eksterne lenker
---------------

* Infoside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Pinglu** (kinesisk: 平陆县; pinyin: *Pínglù Xiàn*) er et fylke i byprefekturet Yuncheng i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det et folketall på 239 855 innbyggere.

Kulturminner
------------

Plankeveien i klippene ved Gulelven (*Huang He zhandao yizhi*, 黄河栈道遗址), med en historie som strekker seg tilbake til Han-dynastiets tid, er oppført på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Huang He zhandao yizhi[*død lenke*]
* Ancient Plank Road along the Yellow River Damaged [*død lenke*]
* The Qinling Plank Roads to Shu (PDF; 723 kB)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Eriocrania sparrmannella*** er en sommerfugl som tilhører den familien purpurmøll (Eriocraniidae). Den finnes langs kysten vest til Hordaland, og i Trøndelag i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 9–12 mm), gull- og purpurfarget møll. Den kjennes lett på de smale og kontrastrikt fargede vingene. Antennene er nokså korte, godt under halvparten så lange som forvingen. Hodet og forkroppen er kledt med oppstående, grålige hår. Forvingen er nokså smal, gyllen med ca. 15 uregelmessige tverrstriper av blåfiolette skjell. Ved bakkanten litt utenfor midten er det er trekantet område fritt for tverrstriper. Bakvingen er mørkbrun med purpurglans i den ytre halvdelen. Larven er flat og naken, jevtn avsmalnende bakover, hvit med en lysbrun hodekapsel som er delvis trukket inn i forkroppen.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg på bjørk (*Betula* spp.). De voksne sommerfuglene flyr i solskinn i mai–juni. Larven, som utvikler seg i juni–juli, lager en flekk-mine på bjørkeblader. Denne starter ved midtnerven som en smal, rett gang. Larvens ekskrementer ligger igjen som en mørk stripe etter den.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over hele den palearktiske sone. I Norge er den funnet langs kysten vest til Hordaland, og i Trøndelag. Sannsynligvis finnes den også i de mellomliggende områdene.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 57–72. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Eriocrania sparrmannella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eriocrania sparrmannella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania sparrmannella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Eriocrania sparrmannella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Eriocrania sparrmannella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania sparrmannella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania sparrmannella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eriocrania sparrmannella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eriocrania sparrmannella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Ludvig, Robert og Alfred Nobel avbildet sammen med Peter Bilderling på et aserbajdsjansk frimerke fra 1994. Familien Nobel drev oljeselskapet Branobel i Aserbajdsjan
**Ludvig Nobel** (født 27. juli 1831, død 12. april 1888) var en svensk forretningsmann og et medlem av Nobelfamilien. Sammen med sin bror Robert Nobel stiftet han oljeselskapet Branobel i 1876, som produserte olje i Baku i Aserbajdsjan. Selskapet ble den største bedriften i det russiske imperiet og Europas største oljeselskap, som en tid produserte halvparten av all oljen i verden.

Ludvig Nobel designet også verdens første oljetanker, Zoroaster. Skipene ble brukt for å frakte lampeparafin, det viktigste oljeproduktet da, fra Svartehavet til markedene i Asia.

Da Nobel døde, trodde en avis at det var hans yngre bror, ammunisjonsprodusenten Alfred, som gikk bort. Denne avisen skrev en nekrolog over Alfred, som var svært kritisk til hans liv og virke som en «dødens handelsmann». Alfred leste nekrologen, og testamenterte sin formue til nobelprisene.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Den svenske kirkes fødsels- og dåpsprotokoller, «Maria Magdalena kyrkoarkiv, Födelse- och dopböcker, huvudserie, SE/SSA/0012/C I a/12 (1819-1833), bildid: C0055205\_00256», side(r) string: Ingen verdi, besøkt 20. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Ludvig I Nobel», Svensk biografisk leksikon-ID 8148[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Daniel Yergin: *The Prize*, New York 1991

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Ole Ludvig Olsen-Breilid** (1869–1950) var gardbruker og kommunepolitiker i Østre Toten. Breilid satt i herredsstyret i Østre Toten i periodene 1902-04, 1904-07, 1907-10 og 1916-19, innvalgt på Næringspartiets liste (1907–10) og sist (1916–19) på Jordbruksinteressertes liste. Han var også medlem av byggekomiteen for Nordlia kirke, som ble bygd på tomt fra garden hans, Breili.

Breilid var født og oppvokst på Gjøvik, som sønn av sparebankkasserer *Petter Olsen* og fru *Laura*. I 1879 kjøpte Petter Olsen garden Breili i Nordlia, nord i Østre Toten. Det ble Ludvik som skulle ta over og drive garden, men i forbindelse med landbruksutdanning på Haug i Vardal måtte han amputere beinet, noe som sjølsagt vanskeliggjorde gardsarbeidet. Men med en del innleid arbeidshjelp klarte han lenge å drive Breili sjøl. Breilid var gift med *Anna Haug*, datter av en annen kommunepolitiker, Ole Christian Haug. Disse hadde ingen barn.

Ludvik Olsen Breilid var svært opptatt av lokalhistorie. Han skreiv oppvekstskildringer fra Gjøvik i lokalavisene, han bidro til Totens bygdebok og var i tillegg forfatter av flere gardshistorier.

Bibliografi
-----------

* Breilid, Ludvik Olsen: *Gårdshistorie over Breilid gård, Østre Toten* (utrykt manuskript), Oslo 1939.
* Breilid, Ludvik Olsen: *Askjums historie* (utrykt manuskript), Breilid 1941.
* Breilid, Ludvik Olsen: *Nordlien Kapell, innv. 18. januar 1901* (utrykt manuskript), Breilid 1946.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 25. august 1950[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ministerialbok for Østre Toten prestegjeld, Hoff sokn 1910-1920

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Marie Melchior Joseph Théodore de Lagrené** (født 14. mars 1800 i Amiens i Frankrike, død 26. januar 1862 i Paris) var en fransk lovgiver og diplomat.

Liv og virke
------------

Han nedstammet fra en gammel picardisk adelsslekt. Han gikk inn i fransk diplomatis tjeneste i ung alder, og virket i det franske utenriksdepartement under utenriksminister Mathieu de Montmorency, som han ledsaget til Veronakongressen i 1822. Året etter ble han utsending til Russland, deretter i det Det ottomanske rike, og i 1828 ble han fransk ambassadør til Spania. Lagrené forble i tjeneste etter opprettelsen av julimonarkiet i 1830 og innehadde en rekke fremskutte stillinger i det franske diplomati.

Qiying (2. fra høyre) med Théodore de Lagrené (2. fra venstre) i 1844
I 1843 sendte kong Louis Philippe ham til Kina der han skulle fremforhandle en handelstraktat som skulle sikre Frankrike de samme privilegier som Storbritannia hadde sikret seg ved Nanjingtraktaten. Den 24. oktober 1844 inngikk Lagrené og mandarinen Qiying Whampoaavtalen i 1844. Den legaliserte dessuten kristendommen i Kina og åpnet for kristen misjonsvirksomhet. 

Etter at julimonarkiet falt i 1848 forlot Lagrené regjeringen for en kort stund. Men i 1849 ble han valgt til representant for Somme til den franske lovgivende forsamling. Der gikk han konsekvent inn for konservative anliggender som blant annet avgrensing av stemmeretten. Etter Louis-Napoléons statskupp i 1851 trakk Lagrené seg fra den franske offentlige scene.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sycomore, oppført som Marie, Melchior, Joseph, Théodore De Lagrené, Sycomore-ID 10325, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Léonore database, www2.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Grosse-Aschhoff, Angelus Francis J. *The Negotiations between Ch'i-Ying and Lagrené, 1844-1846.* St. Bonaventure, N.Y.: Franciscan Institute, 1950.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |