recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Smuget** var et serveringssted og kulturhus i Oslo som ble etablert i mai 1985 og gikk konkurs i 2011. Smuget ble etablert av Gunnar Simonsen og interiørarkitekten Eva Mellqvist, og holdt opprinnelig til i Kirkegata 34. De drev også en tid Club Remember på Karl Johans gate. Fra 1992 hadde Smuget adresse Rosenkrantz' gate 22 i Oslo.

Historikk
---------

Simonsen hadde sammen med Anders Hoff siden 1970 drevet jazzklubben *Pingvin* i Drøbak. Klubbkonseptet ble flyttet til hjørnet Teatergata/Akersgata i Oslo i 1976, og noen av de første artistene som opptrådte der var det engelske punkbandet Sex Pistols. Omtrent på denne tiden ble Mellqvist medeier. I 1990 ble Smuget nevnt blant verdens fremste musikkscener av det amerikanske TV-programmet *Rich'n Famous.* På det tidspunktet omfattet konseptet seks barer, restaurant- og cafeavdeling, discotek og to scener.

Smuget flyttet i 1992 til Rosenkrantz' gate; klubben hadde på den tiden 5 000 medlemmer, og man videreførte Darwin P. (vin og delikatesse), LilleMaud (glad musikk) og Diderik (discotek). Etter at Simonsen døde i 1998 drev Mellqvist stedet frem til 2002, da det ble solgt til Terje Vallestad, som tidligere hadde drevet Café Sting i Stavanger, og Knut Skodvin som tidligere hadde drevet fra Stageway Teater i Oslo. I 2004 ble etablissementet kjøpt av Trond Myhre og Trond Lies eventselskap. De siste årene var Smuget Invest selve morselskapet, mens Smuget Konsert og Smuget Drift var datterselskaper inntil sistnevnte ble fusjonert inn i 2009. De siste årene før konkursen var Smuget eid av Smugleseren (51 prosent av eierandelene), Trond & Trond Invest (39 prosent) og Elektroteknikk (10 prosent).

Smuget stengte dørene før påske 2011 og ble begjært konkurs den 28. april 2011.

I tillegg til norske band og artister holdt også en rekke kjente, utenlandske musikere konserter på Smuget. Blant de mest kjente var Prince, Bruce Springsteen, Def Leppard, Randy Crawford, AC/DC, Alice Cooper, Guns N' Roses, Peter Gabriel, Mick Jagger, Michael Bolton, Paul Young, Lisa Stansfield, Stevie Wonder, Eric Clapton, Toto, Mariah Carey og L.A. Guns. De siste årene før konkursen og nedleggelsen ble også TV-programmet *Torsdagsklubben* sendt fra Smuget.

Smuget-prisen
-------------

Steder arrangerte fra 1987 den høstlige ukelange festivalen *Smugiaden*. I den forbindelse delte man ut Smugetprisen (15 000 kroner, senere hevet til 30 000 kroner). Blant vinnerne var:

* Sveinung Hovensjø 1990
* Sidsel Endresen 1991
* Eivind Aarset 1992
* Oslo Jazzhus 1993
* Vidar Busk 1994
* Geir Wentzel 1995
* Bugge Wesseltoft 1996
* Kim Ofstad 1997
* Rocketeater-gruppen i Sandvika 1998
* Dan Børge Akerø 2005
* ODDband 2006
* Dirtydogs fra Sandefjord 2007

Referanser
----------

1. ↑  Kaare Skjevik, Jr. (10.11.1990). «Oslos mest kjente smug». Aftenposten.
2. ↑  dittOslo: Smuget er konkurs Arkivert 17. august 2011 hos Wayback Machine. (28. april 2011)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Discogs
 |
**Riksadvokat** er et norsk embete som er omtalt i artikkelen Norges riksadvokat.

Lignende embeter i andre land kan være: 

* Rigsadvokaten - riksadvokatembeted i Danmark
* Riksåklagaren - som er sjef for den svenske Åklagarmyndigheten

Tittelen Norges riksadvokat oversettes på engelsk til: «*The Director of Public Prosecutions*» og tittelen til den norske regjeringsadvokaten oversettes på engelsk til: «*Office of the Attorney General of Norway*». Disse må ikke forveksles med den norske generaladvokaten som i påtalespørsmål er underlagt Riksadvokaten og på engelsk oversettes med «*Judge Advocate General*». De må heller ikke forveksles med «*generaladvokatene*» i Den europeiske unions domstol som på engelsk kalles «*Advocates General*».

Andre land fordeler oppgavene som Norges riksadvokat og den norske regjeringsadvokaten utfører i Norge på en så annerledes måte at de ikke er direkte sammenlignbare med de norske embedene. Nedenstående artikler omtaler embeter som har oppgaver som er delvis sammenfallende med oppgaver som i Norge er lagt til Norges riksadvokat og/eller den norske regjeringsadvokaten. Noen av disse har også oppgaver som tilsvarer de norske statsadvokatembetene. Avisene bruker i noen sammenhenger riksadvokat om en utenlandsk instans når instansen har øverste myndighet i landet til å fatte avgjørelse om tiltale skal tas ut, selv om instansen er organisert annerledes og har andre arbeidsoppgaver enn en riksadvokat.

* Attorney general
* Attorney General for England and Wales
* United States Solicitor General
* Kronjurist
* Kammeradvokaten
* Lord Advocate
* Crown Prosecution Service

USAs justisminister heter på engelsk «*United States Attorney General*» og må ikke forveksles med *Attorney General* i andre land eller andre sammenhenger.
*For andre skip med samme navn se HMAS Melbourne*
**HMAS «Melbourne» (R 21)** (bygget under navnet **HMS «Majestic» (R 77)**) var det første skipet i Majestic-klassen av hangarskip i Royal Navy. Byggestart ved Vickers-Armstrongs Ltd ved Barrow-in-Furness var 15. april 1943 og sjøsatt 28. februar 1945. Byggingen ble satt på hold i mai 1946. I 1947 ble det besluttet å utstyre den australske marinen med to hangarskip og byggingen begynte igjen i 1949. Det tok imidlertid seks år til før hun kunne settes inn i tjeneste, siden det ble vedtatt å oppdatere skipet innenfor de nyeste utviklingene innen hangarskip. 28. oktober 1955 ble hun omdøpt HMAS «Melbourne» av Lady White, konen til daværende australsk Høykommissær i Storbritannia Sir Thomas White.

I løpet av sin omfattende tjeneste var hun involvert i to kollisjoner: en med en jager av Daring-klassen HMAS «Voyager» utenfor sørkysten av New South Wales 10. februar 1964, og senere med en amerikansk jager USS Frank E. Evans i Sør-Kinahavet 3. juni 1969.

Tidlig på 1980-tallet bestemte den australske regjeringen å gå til innkjøp av ett nytt hangarskip (HMS «Invincible») fra Storbritannia og Melbourne ble tatt ut av tjeneste 30. juni 1982. Da viktigheten av hangarskip i den britiske marinen ble aktualisert i Falklandskrigen, som HMS «Invincible» tok del i, ble salget avblåst. Det mislykkete kjøpet og det australske valget i 1983 var hovedgrunnen til at HMAS «Melbourne» ble tatt ut av tjeneste uten noe erstattningshangarskip.

Skipet ble solgt til et kinesisk selskap i februar 1985 og antageligvis blitt undersøkt av kinesiske myndigheter, i forbindelse med deres hangarskipprogram, før det ble hugget opp.
«***Den frie kjærlighet***» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse.

Teksten
-------

**1.**Du spørger hvem min fader var, derom jeg intet vet,  

om min tilværelse min far selv neppe vet beskjed.  

Kanskje den fine damen vet hvem kalles kan min far  

dog nei den frie kjærlighet på slikt ei greie har.  

  

**2.**Som konfirmant knapt forten år, med sorg og tårfullt blikk  

jeg tok farvel fra fjell og fjord og ut i verden gikk.  

Til byen hit jeg fór avsted å tjene for mitt brød,  

der gikk den frie kjærlighet på rov bland trang og nød.  

  

**3.**I nødens stund et hyklersk skarn, en ulv i fåreham,  

meg lett fikk fange i sitt garn og bringe meg til skam,  

han stjal min uskyld, dyd og fred, med rovet han forsvant  

det er den frie kjærlighet som handler så galant.  

  

**4.**Forbi var nu all livets lyst og nedad gikk min vei,  

snart diedes mitt unge bryst av en forglemmeg ei.  

Skal for foreldres syndighet du også lide barn,  

skal og den frie kjærlighet deg lokke i sitt garn.  

  

**5.**Den falne pike fant ei sted å tjene for sitt brød,  

jeg kjempede i ansiktssved mens bitre tårer fløt,  

alene med mitt barn jeg led og større ble min nød,  

da tok den frie kjærlighet meg atter i sitt skjød.  

  

**6.**Og tiden går i sus og dus til sykdommen du får  

en vekkelse fra søvn og rus dog atter løs det går,  

jeg får ei fred, jeg får ei ro, men tumles atter ut  

til sist den frie kjærlighet blir Manglegårdens brud.  

  

**7.**O skjebne hvor du dog er hård nu har jeg nået frem,  

elendighetens fangegård er blitt mitt dunkle hjem.  

Her føles mer enn annet sted samvittighetens tukt  

o gyldne frie kjærlighet hvor bitter er din frukt.  

  

**8.**Når en gang jeg fra dette sted igjen min frihet får,  

hvor finner jeg barmhjertighet, hvem leger sjelens sår.  

Jeg har ei hjem, ei brød ei sted, og venneløs jeg står  

velan den frie kjærlighet meg ennu ei forsmår.  

  

**9.**O underskjønne barndomsdrøm som svandt så hurtig ned  

i verdenslivets dunkle strøm og tok min uskyld med,  

med det mitt unge hjertes fred bort flyktet fra mitt sinn  

da dit den frie kjærlighet istedet flyttet inn.

Kilder
------

* Oldemors visebok, Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
**Theta-gruppen** var en motstandsgruppe lokalisert på og ved Bryggen i Bergen under andre verdenskrig. Gruppen var operativ fra desember 1941 til juni 1942. Gruppens kjernevirksomhet var illegal radiokommunikasjon med de allierte, men de gjennomførte også sabotasjeoppdrag. En av gruppens store bragder var i forbindelse med senkningen av krigsskipet «Tirpitz» i november 1944.

Opprettelse og virksomhet
-------------------------

Etter invasjonen av Norge våren 1940, vokste det høsten 1940 frem en vennegruppe i Bergen med Jan Dahm og Bjarne Winter Thorsen i spissen. De hadde et felles siktemål; å få kontakt med norske myndigheter i England, med den hensikt i å fortsette kampen mot de tyske okkupantene, bak deres egne linjer. For å gjøre dette, var nødvendig teknisk utstyr samt et oppholdssted viktige forutsetninger. Karene hadde tilgang på et skjult lokale på Bryggen i Bergen, som de fritt kunne disponere. Dette rommet utgjør nå Thetamuseet. Bryggen var under krigen et uoversiktlig område, hvor et lite rom vanskelig kunne oppdages. Winter Thorsen reiste til England for å gå til anskaffelse av radioutstyr samt enkel opplæring. Etter hans hjemkomst startet informasjonsutvekslingen med de allierte i England. Tyske styrkers bevegelser opptok gruppens hovedfokus.

Det største slagskipet i den tyske krigsmarinen under andre verdenskrig, «Tirpitz», var fryktet av de allierte styrkene. Theta-gruppen samlet og videresendte informasjon om hvor skipet befant seg, noe som var avgjørende for at britiske bombefly til slutt klarte å senke skipet i november 1944.

Minnesmerke
-----------

Der hvor konsentrasjonsleiren Dautmergen tidligere lå, er det i dag reist et stort kors, omkranset av minnesteiner. Ved foten av minnesmerket står en innskrift som i norsk oversettelse lyder: «Her hviler ofrene for en hensynsløs vold. I leiren Schöberg (Dautmergen) led og døde for sin overbevisnings skyld i tiden Januar 1944-mai 1945, 1.777 politiske fanger, heriblant 5 belgiere, 18 tyskere, 110 franskmenn, 6 hollendere, 18 italienere, 97 jugoslaver, 99 lettere og litauere, 9 nordmenn, 12 sveitsere, 4 tsjekkoslovaker, 248 ungarere og 330 statsløse». Med «statsløse» menes jøder og sigøynere. Når det gjelder døde nordmenn er det et tall som står på minnesmerket, 9, feil. Rett tall er 12.

Gruppens medlemmer
------------------

* Jan Dahm
* Bjarne Winter Thorsen
* Leif Utne
* Rolf Utne
* Hagbarth Schjøtt
* Bjarne Thorsen
* Kristian Ottosen
* Sigurd Gran Blytt
* Jacob Landsvik
* Wenche Stenersen
* Markus Wiig
* Otto Kaurin Nilsen
* Frank Olsen
* Einar Birkeland
* Olav Osland

Litteratur
----------

* Kristian Ottosen: *Theta Theta: et blad fra motstandskampens historie 1940-1945* (korrigert nytrykk). Aschehoug, 1991. ISBN 8203166865
* Kristian Ottosen: *Theta Theta: et blad fra motstandskampens historie, 1940-1945*. Universitetsforlaget, 1983. ISBN 8200068234

Portal: Andre verdenskrig
**Den første Guangzhouoppstanden** (kinesisk: 廣州起義), i Guangzhou i Kina i 1895, var en oppstand som gikk galt allerede før den kom ordentlig i gang.

Våren 1895 planla  Xingzhonghui (Revive China Society), som hadde sin base i Hongkong, planla en oppstand for det nærliggende Guangdong. Lu Haodong fikk i oppgave å designe de revolusjonæres fane. Den 26. oktober dro Yeung Ku-wan og Sun Yat-sen med Zhen Shiliang og Lu Haodong til Guangzhou. Planen var å innta byen med ett overraskende slag. Men planen var blitt lekket til Qing-regjeringen. Myndighetene begynte å arrestere de revolusjonære, blan dem Lu Haodong, som deretter ble henrettet.

Etterspill
----------

Den første Guangzhouoppstanden var en fiasko. Etter press fra Qing-regjeringen førbød Hongkong Yeung og Sun innreise der for en femårsperiode. Sun Yat-sen dro i utenlandseksil og fremmet revolusjonens sak og samlet inn penger i Japan, USA, Canada og Storbritannia. I 1901, etter Huizhouopprøret, ble Yeung Ku-wan drept av Qing-agenter i Hongkong.

Referanser
----------

1. 1 2  計秋楓, 朱慶葆. [2001] (2001). 中國近代史, Volume 1. Chinese University Press. ISBN 962-201-987-0, ISBN 978-962-201-987-4. s. 464.
2. ↑  South China morning post. April 6, 2011. Waiting may be over at grave of an unsung hero.
**Millennium Hotel's First Musher to the Yukon Award** er en pris i hundesledeløpet Iditarod
som tildeles «*den første hundekjøreren som kommer til Yukon*» I den nordlige traseen er dette sjekkpunktet Ruby, mens det i den sørlige traseen er sjekkpunktet Anvik.

Bakgrunn
--------

Utmerkelsen ble første gang utdelt i 1983, men etter 1984 hadde den et opphold fram til 1987. I 1987 ble Regal Alaskan Hotel, som nå heter Millennium Hotel Anchorage, sponsor for prisen. Hotellet har sponset prisen siden den gang, og vinneren får, i tillegg til en sju retters middag, 3 500 USD i kontanter. Det er først en seremoni ved sjekkpunktet for å markere vinneren, deretter en ny markering ved banketten i Nome.

Vinnere
-------

Larry Smith var den første vinneren i 1983, mens Susan Butcher ble i 1990 den første kvinnen som vant prisen. Martin Buser ble i 1996 den første fra Europa som vant prisen, og han er med sine tre priser den mestvinnende sammen med Doug Swingley og Jeff King. To av seirene til Buser kom da han var sveitsisk statsborger, mens den siste ble vunnet det året han ble amerikansk statsborger.

I 2003 ble Robert Sørlie den første nordmannen som vant prisen.

| Vinner |  | Årstall | Sjekkpunkt |
| --- | --- | --- | --- |
| Larry Smith |  | 1983 | Anvik |
| Dean Osmar | USAs flagg | 1984 | Ruby |
| Jerry Austin | USAs flagg | 1987 | Anvik |
| Joe Redington Sr. | USAs flagg | 1988 | Ruby |
| Rick Swenson | USAs flagg | 1989 | Anvik |
| Susan Butcher | USAs flagg | 1990 | Ruby |
| Jeff King | USAs flagg | 1991 | Anvik |
| Joe Runyan | USAs flagg | 1992 | Ruby |
| Jeff King | USAs flagg | 1993 | Anvik |
| Rick Mackey | USAs flagg | 1994 | Ruby |
| Doug Swingley | USAs flagg | 1995 | Anvik |
| Martin Buser | Sveits’ flagg | 1996 | Ruby |
| Martin Buser | Sveits’ flagg | 1997 | Anvik |
| John Baker | USAs flagg | 1998 | Ruby |
| Doug Swingley | USAs flagg | 1999 | Anvik |
| Doug Swingley | USAs flagg | 2000 | Ruby |
| Linwood Fiedler | USAs flagg | 2001 | Anvik |
| Martin Buser | USAs flagg | 2002 | Ruby |
| Robert Sørlie | Norges flagg | 2003 | Anvik |
| Jeff King | USAs flagg | 2004 | Ruby |
| Paul Gebhardt | USAs flagg | 2005 | Anvik |
| Paul Gebhardt | USAs flagg | 2006 | Ruby |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
**Trampolino Gigante Corno d'Aola**, opprinnelig kalt **Trampolino del Littorio**, er en hoppbakke i Ponte di Legno i Italia. Nettstedet Skisprungschanzen-Archiv oppgir størrelsen til K90. Bakken var i sin tid landets største, og er fremdeles (pr. 2015) blant de største i Italia, etter de moderne storbakkene i Pragelato og Predazzo. Den er eid av Sci Club Ponte di Legno.

Fritz Kainersdorfer (Sveits) satte verdensrekord der med 99,5 meter 17. mars 1935. Dette var den siste verdensrekorden for menn som ikke er satt i en av de klassiske skiflygingsbakkene (Planica, Oberstdorf, Bad Mitterndorf (Kulm), Vikersund og Harrachov). Samme dag ble Olav Ulland (Norge) den første til å hoppe over 100 meter da han landet på 103,5 meter, men han falt, og hoppet ble ikke godkjent som verdensrekord. Italienske Bruno Da Col nådde 100 meter året etter, kort tid etter at Sepp Bradl (Østerrike) hadde satt verdensrekord med 101 meter i Planica.

Hoppbakken, som da bar navnet Trampolino del Littorio, ble bygd i 1928 og åpnet med internasjonalt hopprenn 24. februar 1929. Etter 2. verdenskrig ble navnet på bakken endret til Trampolino Gigante Corno d'Aola, og det ble også bygd to mindre bakker med størrelse K60 og K30. Hoppanlegget var i drift til 1966, da bakken var arena for det internasjonale rennet Kongsberg Cup, som vesttyske Henrik Ohlmeyer vant. Siden ble bakken liggende ubrukt i mange år, men den ble ikke revet. I forbindelse med feiringen av Sci Club Ponte di Legnos 100-årsjubileum i 2011 ble hoppbakken ryddet og satt i stand igjen.

Ulike kilder oppgir forskjellige opplysninger om den siste bakkerekorden. Skisprungschanzen-Archiv oppgir rekorden til 109 meter, satt av Giacomo Aimoni (Italia) i 1965. En artikkel om bakken på nettstedet Terrazzani Zoanno oppgir at Bruno Da Col har rekorden med 110,5 meter. Ifølge en artikkel i avisen Il Giorno er den anerkjente rekorden 110,5 meter, satt av Henrik Ohlmeyer, mens Giacomo Aimoni skal ha hoppet 114 meter på trening.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Ponte di Legno (besøkt 16. februar 2015)
* Terrazzani Zoanno: Trampolino del Littorio (poi Gigante) (besøkt 16. februar 2015)
* Il Giorno: Ponte di Legno, luci e festa per il Trampolino Gigante (9. august 2011, besøkt 16. februar 2015)
«Menneske og bomiljø» var et tverrfaglig forskernettverk med deltagelse av forskere ved en rekke kulturhistoriske museer og universitetsinstitutt. Prosjektet hadde i 1995-98 støtte fra Norges forskningsråd (KULT-programmet). Nettverket ble startet opp på initiativ av sjefkonservator Liv Hilde Boe og konservator Morten Bing ved Norsk Folkemuseum. Deltakere var bl.a. forskere fra Akerhus fylkesmuseum, Drammens museum, Kunstindustrimuseet i Oslo, Maihaugen, Norsk Folkemuseum, samt universitetene i Bergen og Oslo.

«Menneske og bomiljø» omfattet til sammen 15 forskningsprosjekter knyttet til hjem, bolig og innbo i ulike historiske perioder. Prosjekter ble ledet var sjefkonservator Liv Hilde Boe (prosjektleder), cand. philol. Espen Johnsen (prosjektkoordinator) og konservator Morten Bing.

Prosjektet resulterte i flere doktorgrader og en rekke publikasjoner.

Publikasjoner
-------------

Bing, Morten 2001: Østkanthjemmene og Østkantutstillingen : boskikk og boligidealer i mellomkrigstidens Oslo.

Bing, Morten/Boe, Liv Hilde/Johnsen, Espen (red.): 1996: Menneske og bomiljø : rapport fra et forskernettverk

Bing, Morten/ Johnsen, Espen (red.) 1998: Nye hjem : bomiljøer i mellomkrigstiden

Bing, Morten/ Johnsen, Espen/ Roede, Lars (red.) 1998:: Slik vil vi bo : hjem og bolig gjennom 500 år

Gaustad, Randi 1998: Skål for Norge! : Nøstetangens spennende billedverden

Halvorsen, Kari-Bjørg Vold 1998 Mitt bu, min heim : buskikk og heimeinnreiding i Sogn 1940-1995 : endring og kontinuitet

Swensen, Grete 1998: Hjemstedet under flystripa.

Doktorgrader
------------

Johnsen, Espen: Det moderne hjemmet 1910-1940. Fra nasjonal tradisjonalisme til emosjonell funksjonalisme. Utvalgte villa- og møbelprosjekter av åtte norske arkitekter. UiO 2002

Roede, Lars: Byen bytter byggeskikk – Christiania 1624-1814, doktorgradsavhandling, AHO,2001

Sørensen, Einar: Adelens norske hus. Byggevirksomheten på herregårdene i sørøstre Einar Norge 1500-1660. UiO, 2002

Swensen, Grete: Moderne, men avleggs? Foreningers byggevirksomhet i formativt perspektiv 1870-1940. UiO 1996
**St. Anna kirke** (polsk *Kościół św. Anny*) er en kirke i Warszawas historiske sentrum, like ved Slottsplassen ved Krakowskie Przedmieście 68. Den er en av Polens fremste kirker med klassisistisk fasade, og en av Warszawas eldste bygninger. Kirken er blitt ombygd flere ganger gjennom sin historie, noe som har gitt den dagens form, uforandret siden 1788. Den har en svært rik barokkinnredning med flere kapeller og mange fresker. 

På grunn av sin beliggenhet i nærheten av fire av de største universitetene i Warszawa – Universitetet i Warszawa, Kunsthøyskolen, Musikkhøyskolen og Teaterhøyskolen – har St. Anna kirke tradisjonelt utgjort hovedsenteret for det akademiske presteembete i Warszawa.

Historie
--------

Kirkeindret
Kirken ble opprettet av hertuginnen av Masovia, den rutenske prinsesse Anna av Holszany, i 1454 sammen med et kloster for Fransiskanerordenen i gotisk stil.

På plassen foran kirken avla de prøyssiske herskerne ed til de polske monarkene, den første i 1578 og den siste i 1621. I 1582 ble et renessansetårn inkorporert i kirken, og senere i bymurene. Kirken ble plyndret av svenske og tyske tropper på 1650-tallet. Under Warszawaoppstanden av 1794, som utgjorde en del av den nasjonale Kościuszko-oppstanden, ble biskop Józef Kossakowski anklaget for forræderi og henrettet foran kirken. 

St. Anna kirke ble ombygd flere ganger (1518–1533, 1620, 1660–1667). Fasaden ble mellom 1740 og 1760 ombygd i rokokkostil etter tegninger av Jakub Fontana og dekorert med to filigranklokketårn. Kirkeveggene og taket ble på den tiden dekorert med perspektivmalerier som avbildet St. Annas liv av munken Walenty Żebrowski. Kirkeinnredningen ble ombygd i barokkstil. 

Kirken ble ombygd for siste gang mellom 1786 og 1788 etter initiativ av Stanisław August Poniatowski. Fasaden fikk da en barokk-klassisistisk form etter tegninger av Chrystian Piotr Aigner, og ble dekorert med skulpturer som fremstilte de fire evangelistene av Jakub Monaldi og Franciszek Pinck. 

Kirken ble noe ødelagt under den tyske bombingen av Warszawa i 1939. Tårnene og taket brant ned, men ble rekonstruert av arkitekten Beata Trylińska. Kirken ble senere alvorlig skadet av tyskerne etter Warszawaoppstanden i 1944, og renovert etter krigen i 1946–1962.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Korinternes brev til Paulus** er et apokryfisk skrift fra oldkirken, skrevet på gresk av en ukjent forfatter ca år 150 eller noe senere. Det inngår i en dialog med *Paulus' tredje brev til korinterne*, en brev som med urette er tilskrevet Paulus. Begge brevene har senere vært redigert inn som en del av den større Paulus' gjerninger.

Det korte brevet utgir seg for å være en oppfølger til de to kanoniske korinterbrevene, og forteller at Korintermenigheten har blitt oppsøkt av de to erkekjetterne Simon Magus og Kleobios, og om flere kjetterske påstander som disse har kommet med. *Paulus' tredje brev til korinterne* er et svar på dette brevet, og «Paulus» tilbakeviser kjetteriet i sitt svar.

Brevene har tidligere vært regnet som del av Bibelens kanon av den armenske kirke. Teksten er oversatt til norsk i antologien *Tidligkristne apokryfer*, 2011, sammen med *Paulus' tredje brev til korinterne*.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Reidar Aasgaards innledning til *Tidligkristne apokryfer*, 2011

Eksterne lenker
---------------

* comparative-religion.com engelsk fulltekst
**Presidentvalget i USA 1944** var det 40. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 7. november 1944, og gjenvalgte Franklin D. Roosevelt som president, og valgte Harry S. Truman som visepresident, for perioden 1945–1949. Roosevelt døde imidlertid i april 1945, og Truman ble ny president. Guvernør Thomas E. Dewey fra New York var deres republikanske motstander, men tapte i et valgskred hvor Roosevelt på ny fikk majoriteten av alle avlagte stemmer. Demokratenes eneste kandidat var Roosevelt, og det var ingen reell opposisjon mot ham innad i partiet. Primærvalgene hos Republikanerne ble vunnet av Douglas McArthur, med Earl Warren på andreplass. Wendell Willkie var lenge favoritt til å vinne Republikanernes nominasjon ved landsmøtet i Chicago, men da han tapte primærvalget i Wisconsin tapte han terreng til fordel for andre kandidater som McArthur, Warren og Dewey, hvor sistnevnte til slutt vant nominasjonen.

Eksterne lenker
---------------

* Stemmer fordelt på stater
* Stemmer fordelt på stater (med grafer)
* Stemmer fordelt på fylker (counties)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |


| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |
***Menn som oss*** (orig. *Männer wie wir*) en tysk filmkomedie fra 2004 av Sherry Hormann. Den handler om en fotballspiller som blir kastet ut av laget sitt da han forteller at han er homofil. Han setter sammen et homofilt fotballag og spiller mot sitt gamle lag.
Susanne, manageren for det homofile laget, blir spilt av Lisa Maria Potthoff.

Handling
--------

Ecki bor sammen med sine foreldre som eier et bakeri i Boldrup, en (fiktiv) liten tysk by i nærheten av Dortmund. Fotball er veldig populært i den sterkt industrialiserte regionen. Ecki har lenge vært en ivrig og suksessfull spiller ved en lokal klubb FC Boldrup helt siden barndommen. Men han mislykkes med ett straffespark under en veldig viktig kamp, og klubben mislykkes med opprykket til en distriktsliga. Ecki blir deretter kastet ut av laget. 

Men denne feilen hans blir brukt til å dekke over den virkelige årsaken til at han ble sparket ut fra laget: At han var homofil, og ble observert i det han kysser en annen spiller Tobias på munnen. Ecki setter umiddelbart i gang med å grunnlegge hans egen klubb, fordi han ønsker å slå sine tidligere lagkamerater i fotball. Hans søster Susanne hjelper ham med å rekruttere flere homoseksuelle spillere til denne nye klubben. Blant de største forhåpningene er to brasilianere Ronaldo og Ronaldinho og en heterofil bokhandler Klaus. Trening av laget blir gjort av Karl, en tidligere fotballspiller som sluttet med sporten mange år tidligere etter et sviende nederlag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Menn som oss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Menn som oss* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Menn som oss* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Menn som oss* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Menn som oss* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Menn som oss* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Menn som oss* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Menn som oss* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Honda CB-1** (modellkode NC27) er en motorsykkel fra Honda, introdusert i 1989.

Sykkelen er av standard type (rett sittestilling, uten kåpe) og ble opprinnelig utviklet for det japanske markedet, men ble offisielt solgt både i USA og Canada. Det finnes også flere importerte Honda CB-1 i Norge. I motsetning til øvrige modeller i Honda CB-serien, er navnet skrevet med bindestrek. I enkelte land ble den solgt som Honda CB400F som et forsøk på å koble modellen med den opprinnelige CB400F fra 1975, som den ikke har noe annet til felles med. 

CB-1 motoren er en rekkefirer på 399 cm³, og lik den tidlige NC23 modellen CBR400RR. Endringer i den primære og sekundære girutvekslingen reduserte førstegiret ned fra 97 km/t til rundt 48 km/t. Dette gjør at CB-1 føles mye raskere fra stillestående enn sine sportsligere søsken. Alle motorene kommer fra NC23-blokken og bærer NC23 ID-koden i motornummeret. Dette inkluderer NC27, 23, 29, 31 osv, inkludert VTEC-modeller med kjededrevne kammer. Som mange av forgjengerne sine, har CB-1 rette, tannhjulsdrevne, doble kamaksler med selvdempede tannhjul for å redusere støy.

Tekniske data
-------------

* Produsent: Honda
* Andre navn: CB400F, NC27 CB400F, NC27
* Klasse: Standard naken
* Motor: 399 cm³ rekkefirer
* Motorstyrke: 50 hk (36,5 kW)
* Gir: 6-trinns, kjededrift
* Start: Elektrisk
* Akselavstand: 1 370 mm (54 tommer)
* Vekt: 170 kg (tom tank) 183 kg (full tank)
* Drivstoffkapasitet: 11,5 liter
* Bremser: Enkel skivebrems foran og bak
* **Dimensjoner**:
	+ Lengde: 2 035 mm
	+ Bredde: 705 mm
	+ Setehøyde: 775 mm
	+ Dekk foran: 110/70-17
	+ Dekk bak: 140/70-17

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Honda CB1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Global Honda CB-1 Recource
* Bikez.com – Honda CB-1
**Presidentvalget i USA i 1856** var det 18. presidentvalget i USAs historie, og det var et valg hvor det gikk uvanlig hett for seg i valgkampen. Republikanernes kandidat John Frémont fordømte Kansas-Nebraska-loven og førte hard kamp mot slaveriet. Demokraten James Buchanan advarte mot Republikanernes ekstremisme og mente at en republikansk seier ville føre til borgerkrig. Tidligere president Millard Fillmore representerte et tredje parti, det relativt nye Know-Nothingpartiet, som i stedet for å snakke om slaveriet fokuserte på anti-immigrasjon i valgkampen, noe som ga dem nesten en fjerdedel av stemmene i valget.

Kart over valgresultatet. **Blå** viser stater vunnet av Buchanan/Breckinridge, **rød** av Frémont/Dayton, og **grå** av Fillmore/Donelson. Tallene viser hvor mange valgmenn hver stat hadde. Klikk på kartet for å se en større utgave.
Den sittende presidenten, Franklin Pierce, måtte se seg slått i kampen for å bli renominert av Demokratene, som i stedet valgte James Buchanan fra Pennsylvania. Dette skyldtes delvis den splittelsen Kansas-Nebraska-loven hadde ført til i Det demokratiske partiet. Whigpartiet hadde gått i oppløsning over slaverispørsmålet, og nye grupper, som Det republikanske parti og Know-Nothingpartiet konkurrerte om å erstatte dem. 

Buchanan vant valget sammen med sin visepresidentkandidat John C. Breckinridge. Med rundt 45 % av stemmene kunne han trå inn i embedet som USAs 15. president.

Se også
-------

* Liste over Amerikas forente staters presidenter

Eksterne lenker
---------------

* (en) United States presidential election, 1856 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Valgresultat i fylkene (counties)
* Valgresultat stat for stat Arkivert 9. desember 2004 hos Wayback Machine.
* How close was the 1856 election? – Michael Sheppard, Michigan State University
* Nativism in the 1856 Presidential Election

| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Cort Piilsmuget 1** er en enebolig i gaten Cort Piilsmauet i Bergen sentrum, nær *Klosteret*. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Amalie Skram, født Alver, (1846–1905) vokste opp her i årene 1846–1864.

Plakett på veggen i Cort Piilsmuget Foto: Sven Bakke 
Huset ble antagelig bygget i 1835. Familien Alver bodde i *Apotekersmuget 2* da Amalie ble født og senere en kort tid i *Strandgaten 45* før de bosatte seg i øverste etasje i Cort Piilsmuget 1. Faren Mons Monsen Alver var kjøpmann, og arbeidet seg opp fra å være «kjellermann», det vil si ha forretning i en kjelleretasje, til å ha en ordinær forretning på gateplan i området ved *Muren*. Hjemmet var, ifølge de fleste biografier, velstelt og preget av foreldrenes sosiale ambisjoner. Faren gikk imidlertid konkurs da Amalie var 17, og reiste til Amerika. Amalie forlovet seg kort tid etter med skipperen Bernt Ulrik August Müller. 

Huset er ikke spesifikt nevnt i Skrams få selvbiografiske tekster, men Diesen peker på at flere av hennes romaner henter personer og miljø fra Bergen i Skrams barndom og oppvekst. Hennes barndomsvenn, og ungdoms avstandsforelskelse, Herman Johan Foss Reimers (1843-1928), skrev ned sine minner fra sin oppvekst i Cort Piilsmauet i boken *Barndomserindringer fra Bergen*. 

Huset er i dag i privat eie, og det er ingen bevarte minner eller kulturell tilrettelegging av boligen.

Litteratur
----------

* Hilde Diesen. *Dikterhus*. Tell forlag, 1994 (*bokhylla.no – fulltekst)*
* Elisabeth Aasen «'Kjellermannens' datter. Amalie Skrams klassebakgrunn som smertefull drivkraft» I: *Amalie, 'silkestrilen sin datter'*. Pax, 1996 ISBN 82-530-1830-4
* Liv Køltzow. *Den unge Amalie Skram*. Gyldendal, 1992. ISBN 82-05-20255-9
* Herman Johan Foss Reimers. *Barndomserindringer fra Bergen*. Eget Forlag, Bergen 2006. ISBN 82-92729-05-4
* Cort Piilsmauet i Bergen byleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Kontraktpolitikk**er en politisk strategi der politikere i valgkampen inngår en kontrakt med velgerne. 
Nøkkelen ligger i kontraktens innhold og utforming; den skal være **forståelig for alle** og ikke innholde stort mer enn fem vesentlige punkter med **tydelige budskap**. De forteller gjerne om problemer som krever store endringer, men som politikerne vet hvordan og ønsker å gjøre opp med. Velgerne skal på den måten vite hva de har i vente, ved å gi politikeren et *kontraktmandat.*

Årsaker
-------

Strategien kan være et resultat av velgernes krav om **forutsigbarhet** og **trygghet** i den moderne velferdsstaten. Vår tids synkende valgdeltakelse er et uttrykk for avmakt og mistillit, og kontraktpolitikken prøver å rette opp dette misforholdet ved å gjøre store valgløfter bindende. Politikerne kan på nytt oppnå tillit ved å sende et signal om at de ikke ønsker å love mer enn de faktisk kan holde. Samtidig ser vi hvordan ideologier ikke lenger spiller noen stor rolle i partipolitikken. Kontraktpolitikken kan derfor være ideologiens motsetning og avløser. 

Kontraktpolitikkens forsvarere mener den skaper **stabilitet** i statsadministrasjonen, og at den representerer en positiv utvikling i forholdet mellom folket og de folkevalgte. Kritikere mener derimot at kontraktpolitikk setter store samfunnsutfordringer til side og gjør de folkevalgte **maktesløse** fordi politikken i utgangspunktet er **fastlåst**. De ser den ikke som en nyvinning, men som en strategi med klare føydalistiske trekk.

Historikk
---------

Den britiske sosiologen Anthony Giddens har snakket om *"den tredje vei"*, og hvordan de sosialdemokratiske partiene i Europa tilpasset seg modernitetsutviklingen på 1990-tallet – kontrakpolitikken er et ledd i denne utviklingen. Den ble et fenomen særlig i Storbritannia under nydannelsen av det i utgangspunktet sosialdemokratiske New Labour og Tony Blair som markerte en klar høyredreining i politikken. 

I Norden peker Danmark seg ut som et land der kontraktpolitikk har spilt en vesentlig rolle. Ved Folketingsvalget i 2005 kunne den sittende, borgerlige regjeringen under Anders Fogh Rasmussen vise til at den hadde holdt sine løfter fra forrige valg til på punkt og prikke, og at den derfor burde få fornyet mandat. Opposisjonen, særlig Socialdemokratiet, fikk på denne måten et troverdighetsproblem og tapte valget. Det er en indikasjon på at hvis det lykkes politikerne å skape gehør for forslagene og de viser seg villige til å gjennomføre dem, kan kontrakpolitikken være effektiv retorikk for gjenvelgelse og fornyelse. Men mange mener allikevel at dette bryter den skandinaviske tradisjonen med et slags konsensusdemokrati, bygget på politiske kompromisser.

Kilder
------

1. **Lykke Friis** - Kontraktpolitik og folketingsvalget i Danmark.
Grammofonarmens motvekt. Ved justering av motvektsplasseringen oppnås et nåltrykk på ca. 10-30 mN (1-3 gram).
En kontravekt av betong på en kran.
En **kontravekt** eller en **motvekt** er en eller flere tunge deler som monteres på maskiner for å unngå at de velter når de løfter tunge gjenstander. På grunn av den harde belastningen er slike vekter ofte laget av stål eller betong. 

Kontravekter ses oftest på gaffeltrucker, mobilkraner og gravemaskiner, men også andre maskiner og redskaper benytter motvektsprinsippet.

Vektens funksjon er å erstatte eller supplere støtteben eller støttehjul på den siden hvor byrden løftes ved at tyngdepunktet rykkes tettere på maskinens loddrette akse.

Kontravekter kan lages på mange måter; alt fra den traktormonterte oljetrommelen fylt med stein eller betong og betongfliser stablet inntil den korrekte motvekten oppnås, og til store spesielt utformede stålklosser som skal transporteres på en blokkvogn.

Også på klaffebroer og enkelte attraksjoner i fornøyelsesparker brukes kontravekter.

Galleri
-------

* Kontravekt på Skansen bru i TrondheimKontravekt på Skansen bru i Trondheim
* Motvekt på en tivoliattraksjonMotvekt på en tivoliattraksjon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Counterweights – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Kontribusjon** er et begrep som brukes i folkeretten om ytelser de okkuperte må bidra med til den fiendtlige okkupasjonsmakten i krigstid.

Kontribusjon i krigstid
-----------------------

Fra et militært perspektiv skulle praksisen med kontribusjon ha flere betydninger utover det å holde en hær med forsyninger og penger. 

Fra et krigsøkonomisk synspunkt var det mulig for en mindre stat som Sverige å holde en stor hærorganisasjon under kontroll så lenge krigen kunne betale for seg selv. Dette viste seg under trettiårskrigen, og i de senere svenske krigene fram til 1660. Ulempen var imidlertid at så snart fiendtlighetene opphørte, ville hæren bli en så stor utgiftspost at den måtte oppløses (eller en ny krig måtte startes). For den svenske utenrikspolitikken i midten av 1600-tallet ble dette et problem. Fravær av en hær ville medføre at den svenske makten ble svekket, og det var noe Karl X Gustav ville unngå. Dette var en av årsakene til Karl XIIs aggressive planer mot Russland. Hans hær var så stor, at en retrett tilbake til basene på Baltikum ville medføre en finansiell krise. Det var derfor bedre å la hæren livnære seg på fiendtlige territorier.

Under Frankrikes kriger mot store deler av Europa fra 1688 til 1714, befant Ludvig XIV seg i en økonomisk knipe. Hans finansielle ressurser strakk ikke til for å opprettholde en hær som snart besto av flere hundretusen soldater. England og Nederland var rike land som kunne avstå fra å kreve inn kontribusjon, mens franskmennene ikke var like ressurssterke. Dette ble delvis løst ved at offiserer i den franske hæren ble pålagt å kreve inn kontribusjon på ikke-franske territorier, og disse ble derfor et viktig krigsmål.

Kontribusjon eksisterte helt inn i det tjuende århundret. Spesielt i kriger på 1800-tallet var kontribusjonssystemet blitt viktig for den franske krigsinnsatsen under Napoleon.

Fordelen ved å leve av landet gjennom kontribusjon, er at en hær som er uavhengig av forsyningslinjer, kan bevege seg raskere og ha større mobilitet. Dette forsto man under Napoleonskrigene. På den andre siden øker imidlertid faren for matmangel og sykdommer fordi det kan bli for lite å livnære seg på. Dette kan i sin tur føre til sult, sykdom og desertering. En hær som rykker frem gjennom et område på denne måten, kan heller ikke vende tilbake den samme veien. Under mange kriger forsøkte man å manøvrere fiendene inn på disse utarmede områdene, for å hindre de tilgang til vitale ressurser. Det var heller ingen fordel med en for stor hær, det kunne føre til alvorlige tilbakeslag.

Det var ikke uvanlig med represalier og avstraffelser mot sivile som ikke ville eller kunne gi kontribusjoner, og det ledet ofte til overgrep. Særlig førte dette til mange lidelser under trettiårskrigen.

I 1859 førte flere episoder av massemord og overgrep utført av østerrikske styrker i Nord-Italia til de første regler mot kontribusjonssystemet. Siden da falt det bort, til fordel for nasjonal mobilisering og statlig støtte til militærapparatene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Ilja Muromets*** (originaltittel: *Илья Муромец*) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Aleksandr Ptusjko.

Handling
--------

I middelalderen i Russland gir den aldrende bogatyren Svjatogor sverdet sitt til en gruppe reisende pilegrimer, for deretter å bli gitt videre til en ny bogatyr. Svjatogor og hesten hans blir et fjell, etter at han dør. I mellomtiden herjer og plyndrer asiatiske hedninger kjent som «Tugars» landet. De raider også landsbyen hvor den skjeggete og robuste Ilja Muromets bor, og de kidnapper hans fremtidige kone Vasilisa. Ilja er ikke i stand til å forsvare henne, fordi beina hans ikke har fungert siden barndommen. En mann kalt Misjatytsjka blir også fanget av Tugars, men ber om å få tjene dem hvis de skåner ham.

Pilegrimene med Svyatogors sverd kommer over huset til Ilja Muromets, hvor de kurerer sykdommen hans med en magisk trylledrikk og en magisk sang. De gir ham også det gamle bogatyr-sverdet. Senere bestemmer Ilja seg for å forlate familien, og reise på en episk reise for å forsvare Kiev fra Tugars. For dette formålet får han et føll av en nabo (spilt av Mikula Seljaninovitsj) som på magisk vis vokser til en fullvoksen hest i løpet av bare tre dager. Ilja blir snart konfrontert av et monster som lever i skogen, kjent som Nattergal, som blåser kan blåse vinden så hardt at den deler skogen bakover. Men Ilja beseirer ham.

I mellomtiden, i hovedstaden Kiev, står en bonde ved navn Razumej for retten mistenkt for å ha ødelagt trær uten tillatelse. Men etter å ha hørt at Razumejs hensikt var å designe, og deretter bygge, våpen til bruk mot fienden, løslater Vladimir ham - og gir ham trær for å fortsette arbeidet. Ilja ankommer Kiev og presenterer skog-monsteret til Knjaz Vladimir, som blir imponert over hans gjerninger. Ilja blir en del av et bogatyr-brorskap sammen med to andre bogatyrer Dobrynja Nikititsj og Aljosja Popovitsj. Ilja oppdager Vasilisa som har blitt tatt til fange av tre Tugars, og han løslater henne. Vasilisa føder senere en sønn, Sokolnitsjek, samtidig som Ilja sitter i fangenskap av tsar Kalin.

Skuespillere
------------

* Boris Andrejev – Ilja Muromets
* Ninel Mysjkova – Vasilisa
* Sjukur Burkhanov – Kalin
* Andrej Abrikosov – Vladimir
* Natalja Medvedeva – Apraksia

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 8. juli 2016.
2. ↑  «Мосфильм» предложил повторно показать фильмы Тарковского и Шахназарова
3. ↑  ИЛЬЯ МУРОМЕЦ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ilja Muromets* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ilja Muromets* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Ilja Muromets* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Ilja Muromets* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Ilja Muromets* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Riksarkivet** (**RA**) er Sveriges nasjonale arkiv. Sjefen kalles *riksarkivarie*.

Riksarkivet er en av Sveriges eldste myndigheter, med røtter i middelalderen og 1500-tallet. Axel Oxenstierna grep inn i arkivforholdene gjennom å fastsette en kanselliordning 18. oktober 1618. Han foreskrev hvordan «det gamla kansliet», dvs. Riksarkivet, skulle være organisert. Dermed ble Riksarkivet formelt etablert som et selvstendig embetsorgan innen det kongelige kanselliet.

Arbeidsområdet ble begrenset fra begynnelsen til det kongelige kanselliet, men fra 1800-tallets slutt fikk Riksarkivet også oppgaver med arkivoppbyggingen hos andre sentrale og lokale myndigheter. Et selvstendig embetsverk ble det først i 1878. Hos Riksarkivet finnes siden 1953 også statsheraldikeren.

Kilder
------

* Riksarkivets offisielle nettsted Besøkt 2. juni 2014

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Archives of Sweden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CiNii
 |
***Dyscinetus dubius*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (10-15 millimeter), glatte, blankt svart hornbille. De mangler horn eller knøler på hodet, kroppsformen er jevnt oval og de kan overflatisk minne om vannlevende biller som vannkalver eller vannkjær. Oversiden er glatt og fint punktert. Antennene er korte og 10-leddete med en liten, tre-leddet kølle. På undersiden har de en del stive hår, oversiden er helt naken. Hannene har en forstørret indre klo på framføttene som er kløvet i spissen.

Levevis
-------

Larvene lever trolig som nedbrytere i jorden, gjerne på fuktige steder som rismarker. De er regnet som mindre betydelige skadedyr, men rapporter om skade i hager forekommer. De voksne billene kan komme i store mengder til lys om natten.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt i Amerika, fra Mexico til Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Dyscinetus* Harold, 1869
							+ *Dyscinetus dubius* (Olivier, 1789)

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - genus *Dyscinetus*
* University of Florida - faktaark om *Dyscinetus morator*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dyscinetus dubius* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus dubius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus dubius* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Dyscinetus dubius* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Dynastidae du monde- nettside om arten
***Dyscinetus morator*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (12-19 millimeter), glatt, blankt rødbrun til svart hornbille. De mangler horn eller knøler på hodet, kroppsformen er jevnt oval og de kan overflatisk minne om vannlevende biller som vannkalver eller vannkjær. Oversiden er glatt og nokså kraftig punktert, dekkvingene med kraftige punktrader, men også grove punkter mellom radene. Dekkvingene har fem lave, opphøyde ribber. Antennene er korte og 10-leddete med en liten, tre-leddet kølle. På undersiden har de en del stive hår, oversiden er helt naken. Hannene har en forstørret indre klo på framføttene som er kløvet i spissen. Denne arten er temmelig variabel i farge, kroppsform og størrelse.

Levevis
-------

Larvene lever trolig som nedbrytere i jorden, gjerne på fuktige steder som rismarker. De er regnet som mindre betydelige skadedyr, men rapporter om skade i hager forekommer. De voksne billene kan komme i store mengder til lys om natten.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt fra New England i nord til Guatemala i sør, mot vest til Texas og Oklahoma.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Dyscinetus* Harold, 1869
							+ *Dyscinetus morator* (Fabricius, 1798)

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - genus *Dyscinetus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dyscinetus morator* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus morator* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus morator* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus morator* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dyscinetus morator* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dyscinetus morator* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Nettside om arten fra University of Florida
* Dynastidae du monde- nettside om arten