recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henrik den hellige**, født i England ca. år 1100, død ca. 1156 i Finland er Finlands nasjonalhelgen.[]

Han var biskop i Uppsala, og ble drept under korstog til Finland sammen med kongen Erik den hellige.[]

Han døde trolig 20. januar, men minnedagen i Sverige og Finland er 19. januar. Sankt Henriks dag kalles på finsk Heikinpäivä eller Talviheikki («Vinter-Henrik») og markerer tradisjonelt midtvinter (Keskitalvi). Hans andre festdag, translasjonsdagen 18. juni, ble kalt Kesäheikki, «Sommer-Henrik».

Seglstampen i Hemsedal stavkirke
--------------------------------

Ved utgravingene på tuften etter Hemsedal stavkirke i 1963, ble det funnet en spissoval seglstamp av bly med en bispefigur. Det viser en sittende biskop med bispestav i venstre hånd og to fingrer opp på høyre hånd. Langs margen er det skrevet: "Siglem Henrici Finnensis Ecl". Seglstampen er vurdert å være fra andre halvdel av 1100-tallet. *Finnensis* er en latifisert versjon av Finnland. Det er ukjent hvordan seglstampen havnet i Hemsedal, men det kan ha vært betraktet som en relikvie.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, oppført som Sankt Henrik, SELIBR 266062, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.avoindata.fi, besøkt 17. november 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.avoindata.fi[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Universitetets oldsakssamling nummer C31615 - .
6. ↑  Odd Sandaker: Biskopen til Finnøy, - Historisk tidsskrift, Oslo, 1984, nummer 3, side 325 - .
7. ↑  Oluf Kolsrud: Trondheim og Nidaros, avisa Den 17de Mai, 30.5.1929, side 4.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS **·** NKC
 |
Må ikke forveksles med Legoland.

**Legolas** er en fiktiv figur i J.R.R. Tolkiens verk *Ringenes Herre*. Han er prins av Myrkskog og sønn av alvekongen Thranduil (alvekongen som tok Bilbos venner til fange i Hobitten), etterkommere av den kongelige ættelinjen etter sindarin-alvene. Legolas blir regnet som ung etter alviske standarder, men hans alder er ukjent. Han blir introduset i den første delen av Ringenes Herre, Ringens Brorskap, ved rådsmøtet i Kløvendal der han kommer som en budbringer sendt av hans far for å diskutere Gollums rømsel. Elrond velger Legolas til å være en av de ni medlemmene av Brorskapet som drar ut for å tilintetgjøre den ene ringen.

I brorskapet blir Legolas kjent med Gimli, sønn av Glóin. Et slikt vennskap strider imot den eldgamle krigen mellom alver og dverger (som forøvrig er beskrevet i Hobbiten). Siden de ble venner så har de forsterket vennskapet mellom alver og dverger. De blir gode venner først etter at Gimli hilser Galadriel i Lothlórien med vakre ord. I Slaget om Helmsdjupet konkurrerer han og Gimli om å drepe flest orker. Gimli vinner med én, men det reelle resultatet er gjensidig respekt. Gjennom sine ferder sammen med Gimli blir de to svært gode venner.

Etter destruksjonen av den Ene ringen og Saurons fall, drar de to på fotreise gjennom Fangorn. Legolas reiser også til Ithilien med noen av sitt folk med sin fars tillatelse for å leve resten av sitt liv i Midgard for å hjelpe til med å gjenoppbygge de ødelagte skogene i det krigsherjede landet. Etter kong Elessars bortgang forlater Legolas Midgard for å dra over sjøen – og Gimli blir med, på grunn av hans kjærlighet til alvevennen og hans savn etter Galadriel. I filmen blir Legolas spilt av Orlando Bloom.

Legolas stamtre
---------------

```
      Oropher 
            |
      --------
      |            
  Thranduil     
        |
   -------                          
   |          
Legolas         
```

Portal: Litteratur
Wandsbeks plassering i Hamburg
**Wandsbek** (*Bezirk Wandsbek*, tidligere også Wandsbeck) er et distrikt (*Bezirk*) i det nordøstre hjørnet av Hamburg. 

Bydelen har fått navnet etter bydelen med samme navn (32 544 innbyggere) i bydelens sørvestre hjørne inn mot Hamburgs sentrum, og som var en egen by i den prøyssiske provinsen Schleswig-Holstein fram til *Loven om Stor-Hamburg* fra 1937.

Kjente personer
---------------

I et nærliggende slott, som i slutten av det 16. århundre tilhørte den danske konges stattholder i Holsten Henrik Rantzau, oppholdt astronomen Tycho Brahe seg etter at han hadde forlatt fedrelandet. Her gjenopptiok han sine astronomiske observasjoner i slottets tårn, og han fikk også besøk her av astronomen David Fabricius.

I 1768 ble kong Christian VIIs elskerinne Anna Cathrine Benthagen forvist til Wandsbek, hvor hun oppholdt seg i et par år.

Dikteren Matthias Claudius flyttet til Wandsbek i 1771, og er gravlagt på kirkegården bak Kristuskirken samme sted.

På grunnmurene av Rantzaus slott, lot kjøpmannen Heinrich Carl von Schimmelmann på slutten av 1700-tallet oppføre Schloss Wandsbek. Han ble senere begravet i byen. Foran Wandsbek rådhus ble det i 2006 oppsatt byster til minne om Henrik Rantzau, Tycho Brahe og Schimmelmann. Pga. sistnevntes innvolvering i slavehandelen, ble hans byste dog fjernet i 2008.

Tallotteriet i den danske stat
------------------------------

Wandsbek var et av de tre steder i den danske stat, hvor tallotteriet i sin tid ble trukket. Herfra stammer uttrykket *det gælder til Wandsbek*, som opprinnelig ble brukt om de numre som var uttrukket i byen og som ikke var gyldige i København.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Brahe, Tycho*, encyclopedia.com
3. ↑  «*Das Denkmal kommt weg*, mopo.de». Arkivert fra originalen 4. juni 2012. Besøkt 4. juni 2012.
4. ↑  *Wandsbek*, Salmonsens konversationsleksikon, 2. udgave
5. ↑  *Wandsbeck*, Ordbog over det Danske Sprog

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bezirk Wandsbek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Karmøynytt*** er en lokalavis for Karmøy som kom ut første gang i 2011. Det var en ukentlig gratisavis som ble levert ut til alle husstander i Karmøy kommune hver onsdag. Avisens første redaktør var Øystein Merkesvik. Den 1. mai 2019 gikk avisen bort fra å være en gratis papiravis til å bli en heldigital abonnementsavis. Avisens andre redaktør var Kent Olsen, men i 2021 sa han opp sin stilling, og Ann Margit Grønstad ble konstituert redaktør. Da ansatte de også Ole Johannes Ferkingstad som journalist og Camilla Sørensen Wik som journalist/grafisk designer.  Daglig leder er Anne Bjelland Amdal. I slutten av 2021 ble avisen tildelt pressestøtte fra Medietilsynet. 

Karmøynytt er medlem av LLA (Landslaget for lokalaviser). Avisen hadde i 2013 gode lesertall og økte med 3 000 lesere.

Referanser
----------

1. ↑  «Olsen slutter som redaktør - ny redaktør er konstituert». *Karmøynytt* **(norsk)**. 7. mai 2021. Besøkt 12. januar 2022.
2. ↑  ««Da denne mailen datt inn i innboksen vår, sto jubelen i taket»». *Karmøynytt* **(norsk)**. 12. november 2021. Arkivert fra originalen 24. mai 2022. Besøkt 12. januar 2022.
3. ↑  «Ikkje alle sviktar papiravisene». NRK. 24. september 2013. Besøkt 27. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Juliane Sophie Danneskiold-Laurvig** (født 12. januar 1757, død 11. januar 1790) var en dansk grevinne, gift med hoffmann hos kong Christian VII, Frederik Vilhelm Conrad Holck.

Juliane Sophie var datter av lensgreve Christian Conrad Danneskiold-Laurvig og Dorothea Sophie von Holstein. Etter at moren døde i 1766 kom Juliane Sophie til Laurvigen (Larvik) hvor hun bodde hos faren fra hun var ni til hun var ti år gammel.

Grevinne Holck
--------------

To år senere, den 28. september 1769 giftet hun seg i Københavns slottskirke med hoffmarskalk og grand maître de garderobe Frederik Vilhelm Conrad Holck til Eckhof, både kongen og dronningen var til stede. Holck hadde arvet en god medgift etter sitt ekteskap med Christiane de Stockfleth (1751–1768), men hadde behov for økonomisk tilførsel til sin ekstravagante livsstil, og Juliane Sophie var i den sammenheng et godt parti. På bryllupsdagen ble Holck utnevnt til gehejmekonferensråd, og kongen og dronningen viste paret gunst ved å delta i søndagskonsertene hos det nygifte paret på Blågård utenfor Nørreport.

Til tross for den store aldersforskjellen ektefellene imellom, ble ekteskapet lykkelig, og de fikk flere barn sammen.

Sommeren 1770 ble Holck fjernet fra alle sine hoffembeter, og paret tok heretter opphold på godsene Eckhof og Bordesholm i hertugdømmene. Holckfamilien, som var tilhenger av opplysningen, pleiet kulturlivet med besøk av forfattere som Friedrich Gottlieb Klopstock, Jens Baggesen og Johan Georg Rist.

Etter at Juliane Sophie døde i Kiel i 1790, giftet Holck seg på ny med baronesse Elisabeth Christine Anna von Ende (1761–1823).

En liten skog på godset Eckhof – Julianeruh – er oppkalt etter Juliane Sophie. Reventlow-Museet Pederstrup på Lolland eier et bilde av Julie Sophie malt av Jens Juel.

Referanser
----------

1. ↑   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Conrad Holck | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 24. juli 2019.
4. ↑  «Snill og solid «herregårdsroman»». *www.op.no* **(norsk)**. 7. september 2004. Besøkt 24. juli 2019.
5. ↑  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen (1937). «Gyldenløve» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. II: 60.
6. 1 2  Langen, Ulrik (2008). *Den afmægtige - en biografi om Christian 7*. Jyllands-Postens Forlag. s. 294.
7. ↑  Bricka, Carl Frederik. «548 (Dansk biografisk Lexikon / VII. Bind. I. Hansen - Holmsted)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 24. juli 2019.
8. 1 2  «Fire Jens Juel-malerier er kommet til Reventlow-museet». *www.historie-online.dk*. Besøkt 24. juli 2019.
9. ↑  «Ein kultureller Ort von Format». *KN - Kieler Nachrichten* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 24. juli 2019. Besøkt 24. juli 2019.
10. ↑  «Letzte Ruhe im Wald finden». *KN - Kieler Nachrichten* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 24. juli 2019. Besøkt 24. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
**Klaus Sunnanå** (født 29. januar 1905 i Avaldsnes, Rogaland, død 22. januar 1980 i Bergen) var en norsk økonom og fiskeridirektør. Han var formann i Det Norske Studentersamfund i 1933, og fiskeridirektør fra 1948 til 1973.

Han tok examen artium på Voss Landsgymnas i 1926, hvor han også var russeformann. Fra 1926 studerte han statsøkonomi i Oslo og hadde flere tillitsverv i studentorganisasjoner. Sunnanå sluttet seg til Mot Dag i 1926 og fulgte denne inn i Arbeiderpartiet i 1936. Han ble cand. oecon. i 1930 og var en tid ansatt ved Statistisk sentralbyrå og var dessuten medarbeider i Arbeidernes leksikon. Han spesialiserte seg gjennom studier av fiskerinæringen. Sunnanå ble i 1935 sekretær i Fiskeridirektoratet (Krisehjelpskontoret). Her gjorde han opptakten til direktoratets driftsøkonomiske undersøkelser for fiskeflåten og ble dermed en pioner innen den fiskeriøkonomiske forskning.

I 1938 ble han sekretær i Norges Fiskarlag. Her var han med å danne Norges Råfisklag høsten 1938. Han ble fjernet fra sin stilling under krigen (1941) og reiste via Sverige til London hvor han fra 1942 til høsten 1945 var konsulent i Forsyningsdepartementet. Etter krigen gikk han tilbake til Fiskarlaget. Høsten 1946 ble han formann i Det økonomiske samordningsråd og direktør i sekretariatet. Sunnanå var (som første økonom) fiskeridirektør fra 01.07.1948 til 01.10.1973. Som formann i komiteen som gjennomgikk fiskeriadministrasjonen (1946) hadde han skaffet seg grundig kjennskap til Fiskeridirektoratet. I Sunnanås tid som fiskeridirektør ble det internasjonale fiskerisamarbeid bygd ut. Han hadde allerede satt seg inn i disse sakene under oppholdet i London. Han var delegert til The Overfishing Conference i London i 1946. Som fiskeridirektør var han formann i flere av de internasjonale organisasjoner, som OEEC's underkomite for fiskerier og kommisjoner for fiskerireguleringer. Han var også lenge med i styret for Keralaprosjektet i India, og oppholdt seg et år ved prosjektet som fiskerileder (1959/60).

Under EF-striden ble Sunnanå motstander av norsk medlemskap og sluttet seg til Sosialistisk Venstreparti.

Kilder
------

* Finstad, Bjørn Petter. «Klaus Sunnanå». *Norsk biografisk leksikon*. Red. Knut Helle. 2. utg. Bd. 9 (Oslo: Kunnskapsforlaget, 2005).
* Nordby, Trond. *Karl Evang. En biografi.* (Oslo: Aschehoug, 1989). ISBN 82-03-16250-9.
* Steenstrup, Bjørn, red. «Sunnanå, Klaus». *Hvem er hvem?*. 11. utg. (Oslo: Aschehoug, 1973), 544.
* Valestrand, Terje. «Den omstendelige reporteren». *Bergens Tidende*, 5. november 2005, 8.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Heimaey stavkirke** er en stavkirke som ligger på Heimaey i Vestmannaeyjar på Island.

Kirken stod ferdig 30. juli 2000, og var en gave fra Norge til Island i forbindelse med tusenårsjubileet for den første kirken som ble bygd på Island av Olav Tryggvason i år 1000.

Den eldste, kjente kirken på Island var en stolpekirke og ikke en stavkirke. Den ble bygd nord i havnen av Hjalte og Gissur, to av Olav Tryggvasons menn. Denne kirken finnes ikke lenger, på samme måte som mange andre kirker fra samme periode. Noen av disse skal ha vært større enn de kirkene som finnes i Norge i dag. 

Holtålen stavkirke fra 1170 ble brukt som modell for kirken, denne står nå på Trøndelag Folkemuseum på Sverresborg i Trondheim. 

Heimaey stavkirke ble bygd i Lom i Norge, deretter fraktet med båt til Island og bygd opp igjen der. Den har en rekonstruksjon av et maleri fra middelalderen, og originalen henger i dag i Nidarosdomen, men sies å ha vært i nettopp den kirken stavkirken er bygd etter.

Eksterne lenker
---------------

* Notat med bilde hos NIKU - Norsk Institutt for Kulturminneforskning
* Kirke-, undervisnings- og forskningsdepartementet – Pressemelding ifm. overrekkelsen av kirken

| * v
* d
* r
Stavkirker |
| --- |
| Middelalderkirker | 

|  |  |
| --- | --- |
| Enskipede | 
* Eidsborg
* Flesberg
* Garmo (Maihaugen)
* Grip
* Haltdalen
* Hedalen
* Høyjord
* Kvernes
* Nore
* Reinli
* Rollag
* Rødven
* Røldal
* Undredal
* Uvdal

 |
| Hevet midtrom | 
* Borgund
* Gol
* Heddal
* Hegge
* Hopperstad
* Høre
* Kaupanger
* Lom
* Lomen
* Ringebu
* Torpo
* Urnes
* Øye

 |
| Rester | 
* Fåvang
* Hol gamle
* Vågå

 |

 |  |
| Rekonstruksjoner | 
* Fantoft
* Gol
* Gustav Adolf (Tyskland)
* Heimaey (Island)
* Kolbrandstad
* Vang (Polen)
* Savjord
* Svartdal

 |
| Annet | 
* Urnesstil
* Tapte kirker
* Stavkirkeprekenen
* Greensted Church
* Hedared (Sverige)
* Hemse stavkirke (Sverige)

 |

Portal: Island
**Christiane Ulfeldt av Färløfsholm og Aritzløf**  (født 10. januar 1653, død 20. juli 1717) var barnebarn av kong Christian IV. 

Hun var tredje barn av grevinne Hedvig av Slesvig-Holsten og lensherre Ebbe Ulfeldt. Ulfeldt søkte i 1652 tjeneste hos svenskene og flyttet til Stockholm. Da Christiane var to år gammel, flyktet moren fra ektemannen til søsteren Leonora Christina som på det tidspunkt bodde i Pommern. Forholdet mellom ektefellene var dårlig, men i 1660 fødte grevinne Hedvig nok en datter og bodde rundt på Ulfeldts gårder i Skåne. 

Da Ebbe Ulfeldt døde i 1682 etterlot han seg et skyldsatt bo: Christiane arvet hovedgårdene Färlövsholm og Araslöv, storesøsteren Anna Catharine (1647–1678) fikk Råbelef og Odersberga, mens lillesøsteren Sophie Marie (1660–1706) arvet Ovesholm. Christiane valgte å oppgi Färlövsholm og i stedet å bygge en herregård opp i Araslöv.

I 1695 giftet hun seg med oberstløyntant Carl Gustaf Bonde til Stensholm (1659–1716). Da søsteren Sophie Marie døde i 1706, tok det barnløse ekteparet søsterdatteren Sophie Elisabeth Ridderschantz (1680–1787) til seg på Araslöv og innsatte henne som arving.

Christiane døde på Araslöv den 20. juli 1717. Hun ble begravet i Färlöv kirke nordvest for Christianstad, hvor deres alliansevåpen ses i et av sideskipene.

Referanser
----------

1. ↑  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen (1923). «Ulfeldt» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 535.
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «196 (Dansk biografisk Lexikon / VII. Bind. I. Hansen - Holmsted)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 31. juli 2019.
3. ↑  «Välborna jungfru Christina». *ARASLÖVS HISTORIA* **(svensk)**. Besøkt 31. juli 2019.
4. ↑  «Skånska prinsessan Sophia Elisabeth Ridderschantz». *ARASLÖVS HISTORIA* **(svensk)**. Besøkt 31. juli 2019.
5. ↑  «Ulfeldt nr 19 - Adelsvapen-Wiki». *www.adelsvapen.com*. Besøkt 31. juli 2019.
6. ↑  «Färlöv kirke, Skåne. Alliancevåben». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 31. juli 2019.
**Evald Rygh** (født 21. august 1917 i Kristiania, død 19. september 2004) var en norsk høyesterettsadvokat og politiker (H).

Han hadde examen artium fra 1935, juridisk embedseksamen fra 1940, diplom fra Haags akademi for internasjonal rett fra 1952 og kurs i engelsk rett fra University of Cambridge fra 1948. Rygh var sakførerfullmektig 1941–1942, dommerfullmektig 1942–1944, drev selvstendig sakførerpraksis i Stjørdal 1944–1945, og var sekretær i Akers ligningsvesen 1946–1947. Fra 1948 praktiserte han som høyesterettsadvokat i firmaet Eckbo & Rygh, fra 1967 Eckbo, Rygh & Haneborg.

Rygh hadde en rekke verv som medlem av Oslo ligningsnemnd fra 1965, medlem av Oslo Høyres representantskap 1953–1967, formann i Norsk Skattebetalerforening 1955–1965, viseformann i Oslo Sivilforsvar-Samfunn 1962–1965, medlem av A/S Unions representantskap fra 1962, formann i Høyres stedlige lokalforening og medlem av Oslo Høyres hovedstyre 1965–1967. Han var medredaktør i *Skatte-Nytt*, utgitt av Norsk Skattebetalerforening, fra 1957 og forfatter av utgivelser om personalbeskatning.

Han var sønnesønn av høyesterettsadvokat og Høyre-politiker Evald Rygh.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Steenstrup, Bjørn, red. (1973). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 474.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tyrkias flagg Tyrkia |
| Friidrett |
| Friidrett Balkanmesterskapet i halvmaraton |
| Gull | Pristina 2017 |  Indiv. |
| Gull | Pristina 2017 |  Lag |

**Kaya Serkan** (født 8. januar 1984) er en tyrkisk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer i langdistanseløp og maraton. Han vant Balkanmesterskapet i halvmaraton 2017.

Idrettskarriere
---------------

Serkan kom på fjerdeplass på 3000 meter i det tyrkiske mesterskapet i friidrett i 2009, og kom også på fjerdeplass på denne distansen i 2010. Han fikk bronse på 3000 og 5000 meter i Turkish Clubs Super League Final i 2010. I 2012 fikk han bronse på 5000 meter i det tyrkiske mesterskapet for klubblag. Samme år satte han personlig rekord på halvmaraton, da han kom på ellevteplass i Tarsus Half Marathon i Tyrkia, med tiden 1:05:09.

I Turkish Clubs Super League kom han på tredjeplass på 3000 meter i stevnet i Ankara i august 2013, og fjerdeplass i stevnet i Mersin i september. Året etter kom han på fjerdplass i Turkish Clubs Super League-stevnet i Ankara, og i 2015 kom han på tredjeplass. Han kom på 28.-plass i Frankfurt Marathon 2015, med ny personlig rekord på 2:17:27.

I 2016 kom han på 20.-plass i Rotterdam Marathon. Han deltok også i EM i friidrett 2016 i Amsterdam, der han kom på 46.-plass i halvmaraton. I desember løp han Mersin Marathon, og kom der på 13.-plass. Han kom på 24.-plass i Istanbul Halvmaraton, og vant Balkanmesterskapet i halvmaraton 2017, der Tyrkia også vant lagkonkurransen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  IAAF - *Kaya Serkan - Results*, besøkt 13. september 2018.
2. ↑  Balkan Athletics - Balkan Halfmarathon Championships Results, besøkt 13. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kaya Serkan – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Det europeiske friidrettsforbundet
**Genete Jacobsdatter Craigengelt** (– død 17. august 1567) var en skotsk adelsdame beslektet med grevene av Montrose.

I 1525 ble hun ført med til Danmark av ridder Mogens Lauridsen Løvenbalk til Tjele (d. ca. 1536). Han hadde vært i Skottland som gesandt for kong Frederik I i den hensikt å motarbeide Christian II. Paret fikk en sønn og en datter sammen, men da Craigengelt tilsynelatende ikke spiste ved Løvenbalks bord, kan det synes som om han betraktet henne som slegfred, eller elskerinne. Da han døde i 1536 arvet hun en betydelig formue i løsøre, men hovedgården Tjele ble overdratt til svogeren Erik Skram.

Ekteskap
--------

Sønnen Knud Mogensen (1526–1598) reiste senere krav på Tjele med vitnesbyrd fra Skottland om at foreldrene faktisk var blitt lovformelig viet, men han fikk ikke medhold i arvekravet. Senere fikk han av universitetene i Wittenberg og i København nye erklæringer om ekteskapets gyldighet, og ved kong Frederik IIs mellomkomst, fikk Knud Mogensen i 1571 Erik Skrams tillatelse til å føre Løvenbalkenes våpenskjold. På det tidspunkt var moren død.

*Den skotske Kvinde paa Tjele*
------------------------------

Craigengelt hadde brukt deler av arven til å skaffe seg gården Harlevholm i Harlev Sogn ved Aarhus. Her giftet hun seg med Hans Skriver, som skal ha vært ridefogd ved Haurballegaard. Hun døde 17. august 1567, og ble bisatt i Harlev kirke i nærheten av Aarhus. På et malet epitafium i kirken omtales hun som "Erlig og Welbyrdig Frue Gjenet Kragengelt", men ingen av mennene nevnes. Hennes våpenskjold omtales som "tre gule muslinger på sort, takket skråbjælke, i gult felt." Det samme våpen kjennes fra slekten Montrose i Skottland, hvorfor Craigenfelts morfar kan ha vært den William Graham, jarl av Montrose, som omkom under slaget ved Flodden Field i 1513.

Den danske dikteren Herman Frederik Ewald (1821–1908) utga i 1871 romanen *Den skotske Kvinde paa Tjele*, som handler om Craigengelts liv.

Referanser
----------

1. ↑   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Thiset, Hiort-Lorenzen (1903). «Løvenbalk» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 292.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «589 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 12. august 2019.
5. 1 2  Chr. Heilskov (1912). «Den skotske Kvinde paa Tjele» (PDF). *Illustreret Tidende*. 53 (37): 457.
6. ↑  «Harlev Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 4 (XVI). 1980.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Johan Wilhelm Ludvig Zinck** (født 21. september 1776 i Hamburg, død 11. mai 1851 i København) var en tyskfødt musiker og komponist som virket i Danmark.

Ludvig Zinck var elev av sin far H.O.C. Zinck og hans medhjelper ved Det Kongelige Teaters syngeskole. I 1802 ble han syngesufflør og hofforganist, og i tiden 1819-42 var han første syngemester ved teateret. I tillegg deltok han dessuten deltok han i hovedstadens musikkliv, opptrådte som pianist og komponist (deriblant tonemaleriet *Dagen*), var konsertmester i *Det harmoniske Selskab* og dirigerte i en årrekke kongens regimentsmusikks harmonikonserter på Gjethuset.

Som teaterkomponist gjorde han seg bemerket med syngestykket *Soliman den anden* (1812) og musikk til Knud Lyne Rahbeks *Tordenskiold i Marstrand*, Heibergs *Prinsesse Isabella*, *Alferne*, *Fata Morgane* med flere.

Referanser
----------

1. 1 2   CERL Thesaurus, oppført som Ludwig Zinck, CERL-ID cnp00498445[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Zinck,\_Ludvig, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Oppslag av professor Angul Hammerich i Salmonsen (Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave, bd. 25, s. 617)

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Dorus Theus Poulsen** (født 29. november 1850, død 23. juli 1925) var en dansk hortonom og planteskoleeier.

Poulsen kom 1865 i gartnerlære og tok i 1872 *havebrugseksamen* ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskole. Etter et toårig opphold i England ble han assistent ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskoles Have og botanisk Undervisning. 

I 1878 nedsatte han seg som handelsgartner på Frederiksberg. Virksomheten, som han drev sammen med sønnene Dines og Svend, utviklet seg etterhvert til en fornem planteskole kjent utenfor Danmarks grenser. Det var særlig utviklingen av haveroser og fremstilling av hybrider av bukettroser som gjorde Poulsens navn verdenskjent.

Firmaet er stadig en dominerende aktør på markedet, hvor over halvdelen av solgte potteroser i verden, stammer fra *Poulsens Roser*. Hans oldebarn Pernille og mannen Mogens N. Olesen driver i dag (2019) firmaet videre.

Referanser
----------

1. ↑   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon, oppført som D.T. Poulsen, Dansk Biografisk Leksikon-ID D.T.\_Poulsen[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «493 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XIX: Perlit—Rendehest)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 15. september 2019.
5. ↑  «D.T. Poulsen | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 15. september 2019.
6. ↑  «Arkivert kopi». *www.poulsenroser.dk*. Arkivert fra originalen 17. august 2018. Besøkt 15. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Kartskisse over det såkalte Folklanden i Svitjod hvor det gule området omtrent tilsvarer dagens Roslagen
Söderöra 
**Roslagen** er idag navnet på skjærgården utenfor kysten av landskapet Uppland i Sverige og fastlandet rett innenfor øyene. Det er ingen eksakte grenser for Roslagen, som omtrent omfatter området fra Danderyd i sør til og med Östhammar i nord. 

De største øyene i Roslagen er Gräsö, Singö og Väddö. Norrtälje kalles iblant for «Roslagens hovedstad». Andre større steder i Roslagen er Hallstavik, Rimbo, Vaxholm, Åkersberga, Älmsta, Öregrund og Östhammar.

Historie
--------

Roslagens opprinnelige navn, Roden, er et svært gammelt begrep og betegnelsen på kystlandskapet i Svitjod, såvel som strandlandskapet inn i Mälaren, tidvis også kysten ned til Östergötland  og skjærgården Sankt Anna.

Stedsnavnet Roslagen har blitt til ved en relativt sen (1400-tallet) sammenslåing av «roden» og «lag». Roden har tilknytning til kystbefolkningen, «de som ror», og «lag» kan bety «lov» eller «flokk». På runestenen «Håkansstenen» ved Hovgården ved Adelsö nevnes *bryten Tolir* som *Bryte i Roden*. I middelalderens Östgötalagen nevnes også jarls bryte i Rodens bo. I skriftlige kilder nevnes Roslagen første gang i 1493.

Mange historikere mener at Roslagen kan ha gitt navn til den historiske svenske folkestammen ruserne og Kievriket som på russisk heter *Rus*. Tilsvarende heter Sverige *Ruotsi* på finsk og *Rootsi* på estisk.

Referanser
----------

1. ↑  *Svensk etymologisk ordbok* om «Roslagen»
2. ↑  «Roland Palmqvist 2016: *Vad betyder egentligen namnet Roslagen?*». Arkivert fra originalen 21. september 2019. Besøkt 21. september 2019.
3. ↑  Norseng, Per G.. (2019, 15. september). rus - folkestamme. I Store norske leksikon. Hentet 21. september 2019 fra

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Jens Bircherod** (født 1664 i København, død 25. januar 1720) var en dansk-norsk biskop, sønn av professor Jens Jensen Bircherod. 

Bircherod ble undervist privat til 1679, fikk et baccalaureate i 1680, reiste så til universiteter i utlandet, og tok en magistergrad i 1688. I 1689 ble han sogneprest i Gladsaxe og fra 1705 biskop i Kristiansand. 

Han var en ivrig og virksom biskop, men temmelig streng, så mange saker kom inn for provsteretten, den geislige domstolen, og mange saker kom inn for konsistoriet, eller domkapitellet, som skulle sikre rett lære blant prester og ansatte. 

Bircherod brukte mye tid på å få orden på skolen i Kristiansand, men han lykkes ikke, ifølge Dansk biografisk Lexikon, å kvitte seg med den "bedrøvelige rektor Tobias Jensen, og Pontoppidan fortæller, at Ærgrelse over dette Forhold var Aarsag til hans Død."

Han var gift med Ellen Dorthea Lemvig, datter av sogneprest Mikkel Lemvig i Gladsaxe. Hans datter, Else Boletter, ble sagt å ha et forhold til Ludvig Holberg, men Holberg hadde forlatt Kristiansand før dette skulle ha skjedd.

Jens Bircherod var biskop i Kristiansand samtidig som navnebroren Jens Bircherod (1658-1708) var biskop i Aalborg.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dansk biografisk Lexikon
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Otto Hjalmar Appelgren-Kivalo** (født 5. april 1853 i Hyrynsalmi, død 26. juli 1937 i Helsingfors) var en finsk arkeolog, statsarkeolog 1915-26 (etter J.R. Aspelin) og Professor i 1922.

Appelgren-Kivalo studerte først og fremst Finlands bygdeborger, forhistoriske drakter og ornamentikk. Han grunnla publikasjonene *Finskt Museum* og *Suomen Museo* 1894.

Allerede i 1891 disputerte Appelgren-Kivalo over emnet bygdeborger: *Suomen Muinaislinnat*. Ikke bare de borgene fra middelalderen ble utgravd og undersøkt, men også byarkeologien ble aktuell siden Appelgren-Kivalo 1902 hadde funnet på begrepet «det underjordiske Åbo» etter utgravninger ved biskopssettet i Korois og av dominikanerklostret på Kaskisbacken. Utgravningene i Åbo ble sentrale for middelaldersarkeologiens utvikling. 

Allerede i 1909 publiserte Appelgren-Kivalo en rikt illustrert bok om drakter: *Suomalaisia pukuja myöhemmältä rautakaudelta*, hvor han redegjør for sine utgravninger i Yliskylä i Bjärnå i 1893. Appelgren-Kivalo har inndelt spennetyper i seks undertyper.

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Hjalmar Appelgren-Kivalo», Biografisk leksikon for Finland ID 5192-1416928957798[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hjalmar Appelgren-Kivalo i Nordisk familjebok (2. opplag, 1922)
* «Hjalmar Appelgren-Kivalo». *Biografiskt lexikon för Finland* **(svensk)**. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-5192-1416928957798.

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Turistskilt ved motorveien A19.
Storker i landsbyen Rühstädt ved Elben
Valmuer ved Kuhbier vest for Pritzwalk.
**Prignitz** (med eldre staving også *Priegnitz*) er et historisk landskap i det nordøstlige Tyskland. Historisk omfattet landskapet den nordvestlige del av markgrevskapet Brandenburg, som og ble begrenset av Hannover, Mecklenburg, Mittelmark, Magdeburg og Altmark. Prignitz er fortrinnsvis en sandslette omkring elvene Elben, Havel, Dosse og Stepenitz.

Prignitz (slavisk *pregynica*), betyr noe i retning av et *utilgjengelig skogsområde* (ungangbares Waldgebiet)*.* Mot vest strekker Prignitz seg over Landkreis Prignitz og deler av Landkreis Ostprignitz-Ruppin. Små deler av den historiske regionen hører i dag under Mecklenburg-Vorpommern (Landkreis Ludwigslust-Parchim) og Sachsen-Anhalt (ved Havelberg).

Befolkning og byer
------------------

Området er Tysklands tynnest befolkede region og har kun småbyer, f.eks. Wittenberge, Pritzwalk, Wittstock/Dosse, Perleberg, Havelberg og Kyritz. Landbruk, levnedsmiddelindustri og turisme dominerer som erverv. Området har tradisjonelt vært administrert fra Perleberg, som i dag er hovedby i Landkreis Prignitz.

Kommunikasjon
-------------

En viktig jernbanelinje i området er Prignitzekspressen, som forbinder Wittenberge, Perleberg, Pritzwalk og Wittstock med Berlin via Neuruppin. Gjennom regionen passerer motorveiene A24 og A19 som forbinder Berlin med Hamburg respektive Rostock.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prignitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Prignitz historie – ein kurzer siedlungs-, kunst- und kulturgeschichtlicher Überblick
* Die Prignitz entdecken, Beschreibung von Landschaft und Dörfern
* Die Prignitz – Turistinformation om Prignitz
* Om Priegnitz i Nordisk familjebok, 1904–1926.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den.

**Uoversatt:** Denne artikkelen er ikke fullstendig oversatt til norsk. En oversettelse fordrer god kjennskap til den faglige terminologien.

**Plutselighetsfaktoren** (russisk: Фактор внезапности) er i Russland regnet som en av de viktigste nøkkelfaktorer i militærvitenskapen. Ved å foreta plutselige og uventede manøvrer, kan man oppnå relativ styrkemessig overlegenhet i tid og rom. Faktoren har også et moralsk aspekt. Hvis overraskelsesmomentet lykkes, vil forvirringen vokse i fiendens rekker, og tilliten til fiendtlige styrkers ledelse vil svekkes blant soldatene, slik at motet og viljen til å fortsette kampen dempes.

Prinsippet er mest brukt i angrep, og det mest kjente for Norge er Angrepet på Norge i 1940 - et overraskelsesangrep uten forutgående krigserklæring. Andre eksempler er Napoleons marsj over Alpene og Fredrik II av Preussen under angrepet på Schlesien under De schlesiske kriger.
Det samme prinsippet er ifølge Carl von Clausewitz i "Prinsipper i krig" brukt i forsvar, tilbaketrekning eller oppholdende strid.

Hemmelighold og hurtighet er to faktorer som må til for å sikre overraskelse. I tillegg krever det store anstrengelser fra den militære ledelsen, men det kan være en avgjørende faktor når egne styrker er utslitte og demoraliserte.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. mars 2017. Besøkt 26. mars 2020.
Kart fra 1834
Kart fra 1897
**Grodno** var et guvernement i vestre del av keiserdømmet Russland årene 1795–1915. Det var begrenset i nord av guvernementet Vilna, i øst av Minsk, i sør av Volynia og i vest og nordvest av Polen.

Guvernementet ble regnet til det jødiske bosettingsområdet i keiserdømmet Russland. Det var inndelt i ni distrikter (*ujezd*): Belostok, Bielsk, Brest-Litovsk, Grodno, Kobrin, Pruzjany, Slonim, Sokolka og Volkovysk.

Det hørte frem til 1795 til Polen og ble tilbakeført til Polen i 1918. Idag er guvernementets territorium delt mellom Polen og Belarus.

Referanser
----------

1. ↑  Grosfeld, Irena; Rodnyansky, Alexander; Zhuravskaya, Ekaterina (1. august 2013). «Persistent Antimarket Culture: A Legacy of the Pale of Settlement after the Holocaust». *American Economic Journal: Economic Policy*. 3 **(engelsk)**. 5: 189–226. ISSN 1945-7731. doi:10.1257/pol.5.3.189. Besøkt 16. september 2023.
2. ↑  WHKMLA - Grodno Gubernia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grodno Governorate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Artikkel i *Nordisk familjebok*, 1909
**Øystein Orre** (død 25. september 1066) var en norsk høvding av Giskeætten. Han deltok i kong Harald Hardrådes tog til England og falt i slaget ved Stamford bro.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Øystein var sønn av Torberg Arneson på Giske og Ragnhild, datter av Erling Skjalgsson på Sola. Han hadde minst to søsken: Broren Ogmund og søsteren Tora, som var gift med kong Harald Hårdråde og mor til hans to sønner Magnus og Olav. I kong Olav II Haraldssons herskertid (1015 - 28) hadde folk i Øysteins slekt stått og kjempet på motsatte sider: Torberg og hans brødre hadde kjempet trofast på kong Olavs side, mens Ragnhilds far Erling Skjalgsson hadde kjempet mot dem med Svein Håkonsson i slaget ved Nesjar i 1016; han ble til slutt myrdet i 1028.

Øystein var trolovet til kong Haralds datter med Ellisiv av Kyiv, Maria.

Slaget ved Fulford som gjengitt av Matthew Paris.
### Invasjonen av England, død ved Stamford bridge

I 1066 fulgte han sin svoger, kong Harald Hardråde, på hærtoktet til England. Harald og hans hær møtte først motstand ved Scarborough, der folket nektet å overgi seg. Harald brente ned byen, og med dette overgav de øvrige byer i Northumbria seg. Hæren seilte videre langs Humber og steg så i land ved Riccall. Haralds hær støtte der sammen med jarlene Morcar og Edwin; de kjempet mot Haralds invasjonshær tre kilometer sør for York i slaget ved Fulford den 20. september. Invasjonsstyrken vant en klar seier, og byen York og dens forsvarere overgav den 24. september.

Slaget ved Stamford bro.
Da kongen noe senere ble overrumplet av Harald Godwinsson ved Stamford bro, bevoktet Øystein flåten med en del av hæren, men ved meldingen om overfallet dro han av sted for å unnsette kongen. Han kom frem først etter kong Haralds fall - de hadde på den varme dagen ikke kledt på seg brynjene. Noen av Øysteins menn, kledt i tunge brynjer, skal ha brutt sammen av utmattelse og dødd selv før de kom frem til slagfeltet. Men de øveige kom frem, for sent, og Øystein falt selv der sammen med de fleste av sine menn.

Referanser
----------

1. ↑  DeVries (1999) pp. 250–261

Kilder
------

* «Eystein Orre» i *Salmonsens konversationsleksikon. Anden Udgave*. Bd. VII (1918).
* DeVries, Kelly (1999). *The Norwegian Invasion of England in 1066*. Boydell & Brewer Ltd. ISBN 978-0-85115-763-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni
 |
**Uoversatt:** Denne artikkelen er ikke fullstendig oversatt til norsk. En oversettelse fordrer god kjennskap til den faglige terminologien.

**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Nøyaktighet:** Denne artikkelens nøyaktighet er omstridt. Opplysningene i artikkelen bør sjekkes mot kilder.

**Infiltrasjonstaktikk** er en manøver der infanteri kringgår og isolerer fiendtlige støttepunkt (altså *unnviker* strid) og fortsetter på dypet
av fiendens teig der tyngre bevæpnede styrker kan angripe fienden med tyngre våpen. Denne tanken om at angripende styrke omgår fienden i stedet for å angripe fikk etter hvert generelt stort gjennomslag i militær taktikk.

Taktikken ble utviklet av tyskerne under første verdenskrig og ble anvendt under 'operasjon Michel' på vestfronten i mars 1918 der såkalte *Stosstruppen* (støt-tropper eller stormtropper) ble satt inn for å løse opp den låste situasjonen med skyttergravskrig under våroffensiven i 1918. Militære beslutninger ble delegert ned til tropps størrelse, og enheter ble satt opp med tanke på ild og bevegelse. Taktikken hadde fremgang på taktisk nivå, men på denne tiden ble det for lite resursser til å omsette denne fremgangen til strategisk nivå. Skulle man lykkes her, behøvdes blant annet stridsvogner.

Infiltrasjonstaktikken ble doktrine i den tyske hæren under andre verdenskrig. Infiltrasjonstaktikk krever godt utdannede soldater og befal, og mekaniserte styrker med stridsvogner som tillemper infiltrasjonstaktikk er en av basiskomponentene i lynkrig.

Se også
-------

* Oppdragstaktikk

Referanser
----------

1. ↑  Gudmundsson, 1989.
2. ↑  Stephen Pope, Elizabeth-Anne Wheal *Dictionary of the First World War* St. Martin's Press (1996) ISBN 0312129319 ISBN 9780312129316
**Jacob Rosenkrantz** (født 14. oktober 1567, død 9. juni 1616) var en norskfødt godseier, lensherre og diplomat. 

Han ble født i Sandviken i Bergen som yngste barn av lensherre på Bergenhus, Erik Rosenkrantz og hustru Helvig Hardenberg. Som 15-årig begynte han i 1582 studier ved universitetet i Rostock. Etter studier i Wittenberg og Pauda, ble han i 1592 utnevnt til hoffjunker ved hoffet i København, fra 1596–1598 var han skjenk. I perioden 1601–1610 var han lensmann (lensherre] på Nyborg slott. 

Rosenkrantz deltok i flere diplomatiske utsendelser til Hertug Hans i Slesvig, samt til kurfyrstene i Brandenburg og Sachsen.Han var velansett ved hoffet og ble i 1611 invitert av kongen til å stå fadder for prins Ulrik.

17. juli 1599 giftet han seg med Pernille Henriksdatter Gyldenstierne (1576–1622). I ekteskapet fødtes 10 barn. Rosenkrantz døde i Bergen den 9. juni 1616. Han ble begravet i Bregninge kirke på Tåsinge.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Iacobus Rosenkrantz (1582 Ost.) @ Rostocker Matrikelportal». *matrikel.uni-rostock.de*. Besøkt 1. januar 2020.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «249 (Dansk biografisk Lexikon / XIV. Bind. Resen - Saxtrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 1. januar 2020.
4. ↑  «Bregninge». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 1. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree
 |
**Wilhelm Conrad Holst** (født 2. januar 1807 i København, død 4. mars 1898 i Frederiksberg) var en dansk skuespiller og forfatter, sønn utenfor ekteskapet av teatersjef F.C. Holstein. Han var gift med Elise Holst og paret hadde et barn, C.F. Holst. 

Holst hadde tatt styrmannseksamen før han den 14. november 1828 debuterte på Det Kongelige Teater som Don Alonzo i *Preciosa*. Han lyktes raskt med sitt vakre ansikt, klare kroppsspråk og hans oppmuntrede karakter, og ble i en årrekke teatrets førsteelsker. Han ble damenes favoritt, og mange skuespillerinner takket ja til alle slags roller som ble tildelt. 

Han beholdt sin plass i repertoaret inntil Michael Wiehe brøt gjennom; senere spilte Holst verdige fedre og forsøkte seg uten hell som skuespiller. 31. mai 1872 opptrådte han for siste gang som baron Nilus i *Jeppe på bjerget*. Han skrev seks skuespill til Det Kongelige Teater, og blant disse hadde *Slaget i Køge-Bugt* stor suksess. 

Som marineløytnant deltok Holst med heder i den første slesvigske krigen og skrev en bok om *Felttogene i 1848, 1849 og 1850*. Denne folkelige skildringen ble meget populær. I mange år var han formann for selskapet *De danske Vaabenbrødre*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wilhelm Conrad Holst – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biografi i *Dansk biografisk leksikon* (dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |

Portaler: Litteratur | Danmark
**Anne Meinstrup** eller **Anne Meinstorf** (født ca. 1475, død 20. januar 1535) var en politisk aktiv adelsdame, overhoffmesterinne og lensmann. 

Anne Meinstrup vokste opp på Sjælland som datter av riksråd og landsdommer Henrik Meinstrup (d. 1496) og Margrethe Christiansdatter Daa (d. 1497). Foruten å skrive, lærte hun å føre regnskaper og drive gods og fikk et godt kjennskap til jus.

Giftemål
--------

I 1491 giftet hun seg med Holger Eriksen Rosenkrantz til Boller (d. 1496). Etter hans død giftet hun seg igjen i 1497 med Jørgen Ahlefeldt til Søgaard (d. 1500). Da han døde stod hun alene midt i 20-årene med en barneflokk, men giftet seg ikke igjen. Senest i 1507 ble hun lensmann da hun overtok Højstrup på Stevns som pantelen mot å låne kong Hans penger.

Hoffdame
--------

I 1503 var hun blitt gjort til hoffdame for kong Hans'dronning Christine, senere for Christian IIs dronning Elisabeth. Hun kritiserte kongens forhold til Dyveke, og forlot landet etter Dyvekes død og Torben Oxes fall. Etter at kong Christian II var gått i eksil, vendte hun tilbake hvor hun omkring 1526 ble overhoffmesterinne for Sophie av Pommern (gift med kong Frederik I).

Grevens feide
-------------

Under Grevefeiden 1534–36 var hun alliert med Christoffer av Oldenburg, som takket for støtten ved å tildele henne Højstrup og Sæbygård i Løve Herred (1534). Hennes sønn Holger Holgersen Rosenkrantz (d. 1534) var på den andre siden av feiden og tok parti for den senere kong Christian III. 

Meinstorp innfandt seg på Ringsted landsting hvor greven hadde samlet adel, borgere og bønder. Her talte hun i uforsiktige ord til Christian IIs tilhengere, hvoretter hun ble overfaldt av gruppe københavnere og hugget ned. Barnebarna Sophie og Anne Glob som var med henne, ble med nød og neppe reddet opp i Ringsted kirketårn.

Meinstrup var en aktet kvinne i samtiden, og folk var opprørt over mordet. Ved Københavns overgivelse i 1563 ble Meinstrups mordere ekskludert fra amnestiet og henrettet.

Meinstrup ble først begravet i Ringsted, senere ble liket flyttet til Hornslet kirke i Jylland, hvor hun ses avbildet på likstenen.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Anne\_Meinstrup[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Dansk Kvindebiografisk Leksikon - Anne Meinstrup». *www.kvinfo.dk*. 15. mai 2003. Besøkt 19. januar 2020.
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «236 (Dansk biografisk Lexikon / XI. Bind. Maar - Müllner)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 19. januar 2020.
4. ↑  «Anne Meinstrup | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 19. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook
 |
***Nyanbo!*** (にゃんぼー！, ****Nyanbo!****) er en japansk animeserie produsert av Shirogumi. Den er en spin-off fra *Yotsuba&!*, en manga skrevet av Kiyohiko Azuma, og er basert på katteversjoner av Danbo fra denne serien. Den begynte å bli kringkastet 27. september 2016 på NHK-E som en del av deres minianimeprogram. Kjenningsmelodien til serien heter «Uchū Kara Yattekita Nyanbō» (宇宙からやってきたにゃんぼー, *«Uchū Kara Yattekita Nyanbō»*) og er skrevet av.

Serien ble også vist på Crunchyroll utenfor Japan.

Figurer
-------

Tora (トラ, *Tora*)
Stemmebelagt av Romi Park
Kotora (コトラ, *Kotora*)
Stemmebelagt av Rie Kugimiya
Shiro (シロ, *Shiro*)
Stemmebelagt av Yui Horie
Kuro (クロ, *Kuro*)
Stemmebelagt av Yuko Sanpei
Mike (ミケ, *Mike*)
Stemmebelagt av Junko Takeuchi

Produksjon
----------

Serien ble kunngjort i februar 2016 av NHK som en del av NHKs minianimeprogram. Den ble produsert av Shirogumi. Animeserien tar ingenting fra den originale *Yotsuba&!*-mangaserien, men står heller helt alene.

Referanser
----------

1. 1 2  «Cat Version of Yotsuba&!'s Danbo Character Inspires TV Anime in October». *Anime News Network*. 22. februar 2016. Besøkt 20. desember 2016.
2. ↑  «にゃんぼー！» **(japansk)**. Arkivert fra originalen 6. februar 2020. Besøkt 3. november 2016.
3. ↑  «Crunchyroll to Stream Nyanbo! Anime». *Anime News Network*. 27. september 2016. Besøkt 20. desember 2016.
4. 1 2 3 4 5  «Romi Park, Rie Kugimiya Star in Nyanbo! Anime About Cat Version of Yotsuba&!'s Danbo Character». *Anime News Network*. 23. august 2016. Besøkt 3. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
* *Nyanbo!* på Crunchyroll
* *Nyanbo!* i Anime News Networks encyclopedi
**Astri Olga Margareta Richard** (født 25. juli 1900 i Göteborg, død 26. september 1992 i Stockholm) var en svensk skuespiller og organisasjonskvinne. 

På 1920-tallet medvirket hun i to svenske spillefilmer og en kortfilm.

Under andre verdenskrig engasjerte hun seg humanitært, også til fordel for Norges sak. I 1943 ble hun leder i innsamlingsaksjonen Mors blomma. Richard var fra 1950 til 1956 styreleder i Yrkeskvinnors samarbetsförbund.

Hun var gift med den norskfødte forretningsmannen Erling Richard, som hun også startet konfeksjonsfirma sammen med.

Richard ble tildelt den norske utmerkelsen Haakon VIIs Frihetskors.

Filmografi
----------

* *Två konungar*, 1925
* *En afton hos Gustaf III på Stockholms slott*, 1925
* *Farbror Frans*, 1926

Referanser
----------

1. ↑  «Astri Richard», *Svensk Filmdatabas*.
2. ↑  «"1 sjanse mot 100"», *VG*, 22. september 1948, s. 8.
3. 1 2 3  Harnesk, Paul (red.): *Vem är vem. Stor-Stockholm 1962*, Stockholm: Bokförlaget Vem är vem, 1962, s. 1088..

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Astri Richard i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |