recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Flatøy** (eller **Flatøyni**) er en øy i Alver kommune i Vestland som nå er et trafikk-knutepunkt med broer over Hagelsundet (Hagelsundbrua) til Knarvik i Lindås, Nordhordlandsbrua over Salhusfjorden til Bergen, og Krosnessundbrua til Holsnøy. På den nordvestlige delen av øyen lå fortet Håøy som var en del av Bergen festning.

På øyen driver Frank Mohn Flatøy AS sin olje- og gassdivisjon, med produksjon av pumper.

Historie
--------

Håøy har hatt militære forbruk i over 1000 år, fra vikingtiden fram til 1957.

Flatøy flystasjon ble opprettet i 1917 som base for militære sjøfly, og fra 1920 var den base for Det Norske Luftfartsrederi AS, som drev ruteflyging Bergen–Haugesund–Stavanger. Den 8. april 1940 hadde Marinens flyvevåpens 2. avdeling 3 speiderfly og 2 torpedofly stasjonert på Flatøy. Den tyske okkupasjonsmakten overtok deretter basen.

Etter krigen brukte Thor Solbergs flyselskap Flatøy flystasjon i noen år.

Flatøy skule ble åpnet i 1937 og be nedlagt i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturhistorisk vegbok Hordaland (31. august 2009). «Håøy - 1000 år med forsvarsanlegg». Kulturnett Hordaland.
2. ↑  «Bergen festning i kamp.». 29. oktober 2000.
3. ↑  «Republic Seabees in Norway».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Ned med vaabnene*** (dansk: *Ned med Vaabnene!*) er en stum dansk anti-krigsfilm fra 1914, i regi av Holger-Madsen. Manuset ble skrevet av Carl Th. Dreyer. Det var basert på østerrikske Bertha von Suttners roman *Die Waffen nieder!* fra 1889. Norske Alf Blütecher spiller rollen som *Marthas* første mann *Arno von Dotzky*.

Filmen ble spilt inn i april–mai 1914 og skulle hatt premiere under en internasjonal fredskongress i september. Den ble avlyst på grunn av den første verdenskrigs utbrudd.

Handling
--------

*Martha von Althaus*, som er datter av gamle general, grev *von Althaus*, giftet seg som ganske ung med den tapre offiseren *Arno von Dotzky*. Etter få års lykkelig samliv ble han innkalt til krigstjeneste, hvor han døde. *Martha* sørget voldsomt. Fire år senere møter hun kaptein *Frederik von Tilling* på en hoff-fest. Han forteller *Martha* - under fire øyne - at han under krigen hadde kjempet side om side med hennes mann. Han hadde bedt *von Tilling* om å overbringe henne en siste hilsen. Når ett år er gått, er *Martha* og *von Tilling* gift. Etter en tid blir også han innkalt til krigstjeneste. Savnet gjør *Martha* så deprimert at hun må innlegges.

Syk av lengsel og med beskjeden om at hennes bankierfirma har gått konkurs, reiser hun av sted med tog mot slagmarken for å finne sin mann. Han har imidlertid blitt såret og ført til hovedstaden. Omsider blir paret gjenforent. Et kolerautbrudd truer med å stanse lykken. *Marthas* søster bukker under. Også deres far blir syk og dør. *Martha* og *von Tilling* er nå mer enn noensinne oppsatt på å arbeide for fredssaken.

Rolleliste
----------

* Philip Bech - *Grev von Althaus, Marthas far*
* Augusta Blad - *Martha, grevens datter*
* Johanne Fritz-Petersen - *Rosa, Marthas søster*
* Alf Blütecher - *Arno von Dotzky, Marthas første mann*
* Olaf Fønss - *Frederik von Tilling, Marthas andre mann*
* Carl Lauritzen - *Knobelauch, krigsminister*
* Frederik Jacobsen - *Bresser, lege*
* Birger von Cotta-Schønberg - *Konrad, Marthas og Rosas fetter*
* Dagmar Kofoed
* Oluf Billesborg
* Ellen Ferslev
* Ingeborg Olsen
* Luzzy Werren
* Axel Mattsson
* Preben Rist

Kilder
------

* *Ned med Vaabnene!* i DFIs filmdatabase

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ned med vaabnene* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Ned med vaabnene* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata
***Eriocrania semipurpurella*** er en sommerfugl som tilhører den familien purpurmøll (Eriocraniidae). Den er utbredt over så godt som hele Norge der det vokser bjørk.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 9–16 mm), purpurfarget møll med lyse flekker. Den kan kjennes på at skjellene på den indre del av bakvingen er smale og hårlignende, men kan ikke skilles sikkert fra *Eriocrania sangii* på ytre utseende alene, man må undersøke kjønnsorganene for å skille de to artene. Antennene er mørke og omtrent halvparten så lange som forvingen. Hodet og forkroppen er kledt med mørkgrå, oppstående, hårlignende skjell. Forvingen er mer eller mindre purpurfarget. Den lyse flekken ved bakkanten litt utenfor midten er ganske variabel, ofte nesten usynlig. Vingen har spredte, gylne eller blålige skjell som noen ganger danner flekker, men ikke nettmønster. Bakvingen er tynt skjellkledt, skjellene i de innerste fire femdelene er smale og håraktige. Ytterst har bakvingen en svak purpurglans. Larven er gråhvit med svart hodekapsel og en svart flekk på ryggsiden av første kroppsledd.

Levevis
-------

Som de fleste purpurmøll er denne arten knyttet til bjørk (*Betula* spp.). De voksne sommerfuglene flyr i solskinn tidlig på våren, fra midten av mars til midten av mai. Den er den første purpurmøllen på vingene om våren. Hunnen legger egg på bladspissene på bjørka når knoppene springer ut. Larven utvikler seg i en flekk-mine på bjørkebladet i mai–juni.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over hele den palearktiske sone og også i Nord-Amerika. I Norge ser den ut til å finnes overalt der det vokser bjørk.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 57–72. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Eriocrania semipurpurella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eriocrania semipurpurella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania semipurpurella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Eriocrania semipurpurella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Eriocrania semipurpurella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania semipurpurella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania semipurpurella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eriocrania semipurpurella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eriocrania semipurpurella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Ludvig Hanssøn Munthe** (født 2. august 1593 i Tikøb, Nordsjælland i Danmark, død 3. desember 1649 i Bergen) var biskop av Bjørgvin fra 1636. Han kom som den første av Muntheslekten til Norge om ettermiddagen den 13. mars 1637 for å ta sitt bispedømme i besittelse.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av sogneprest Hans Ludvigssøn Munthe (1560–1601) og Anne Catharina de Fine (1566–1601). Munthe tilhørte en presteslekt. Begge foreldrene døde under pesten i 1601, og Ludvig fikk sin skolegang hos farbroren i Lund. 

I 1613 ble han immatrikulert ved universitetet i København, der han ble baccalaureus 1616 og magister 1619. 1616 ble han lærer ved katedralskolen i Lund, men sa opp etter kort tid for å bli huslærer for flere av sønnene til adelsmannen Otto Lindenov. Dette medførte to lange utenlandsreiser. I nærmere seks år oppholdt han seg ved tyske universiteter og fikk god kjennskap til samtidens teologiske og religiøse retninger.

### Prest

I 1624 ble han sogneprest til Nordre Borreby i Skåne og i 1634 hoffpredikant for kong Christian IV. 

### Biskop

I 1636 ble Ludvig Munthe utnevnt til biskop i Bergen og ankom byen i mars 1637. Som biskop arbeidet han særlig med å utvikle skolen og folkedannelse gjennom liturgi og fromhetsliv. Etter bybrannen i 1640 fikk han gjenreist latinskolen og utvidet forkynnelses- og undervisningsvirksomheten. Noe av dette var rettet mot «hedenske og papistiske skikker» i form av folkelige fastelavnsopptog og prosesjoner. 

Biskop Munthe utgav en katekismeforklaring i 1644. Også her kritiserer han folkelige skikker, blant annet bruk av helgenbilder og valfart til Røldal. Munthe representerte i sitt virke tidens da utbredte lutherske ortodoksi.

### Familie og etterslekt

Han var gift med Ingeborg Sørensdatter Friis, datter av slottsskriver Søren Friis. Datteren Elisabeth Munthe ble gift med Christen Paus, borgermester i Bergen. Ludvig Munthe ble gjennom sin datter Abel (1628–1676) som ble gift med magister Peder Lem (1617-1663), morfar til Ludvig Holberg, som ble oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Ludvig Hanssøn Munthe, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen : biografiske Efterretninger, www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Ludvig\_Hanssøn\_Munthe[Hentet fra Wikidata]
4. ↑
5. ↑

Litteratur
----------

* C. P. Caspari: "Biskop Ludvig Hanssøn Munthes Katechismusforklaring", i Theologisk Tidsskrift for den evangelisk-lutherske Kirke i Norge 1864, s. 81–204
* H. Munthe: Efterretninger om Familien Munthe i ældre og nyere Tid, 1883


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Niels Paaske** | **Luthersk biskop av Bjørgvin**(1636–1649) | Etterfølger:**Jens Pedersen Skjelderup** |

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Ludvig Stoud Platou** (født 26. mars 1778 i Slagelse, død 30. november 1833 i Oslo ladegård) var en dansk-norsk professor. Han var den første professoren i historie ved universitetet i Christiania.

Slekt
-----

Ludvig Stoud Platou var far til embetsmannen Carl Nikolai Stoud Platou (1809–1888) og Frederik Christian Stoud Platou (1811–1891), mens dattera Louise ble mor til jusprofessor Marcus Pløen Ingstad (1837–1918).

Liv
---

Platou ble student i 1795, tok skoleembetseksamen i 1803 og ble deretter ansatt som adjunkt ved Christiania katedralskole. Fra 1806 var han overlærer. Etter Enevold Falsens død i 1808 overtok han utgivelsen av avisen *Budstikken*, som ble organ for Selskabet for Norges Vel. Platou deltok i stiftelsen av dette selskapet, og var senere med i ledelsen.

Etter opprettelsen av det norske universitetet i 1813 ble Platou utnevnt til professor i historie og statistikk, samtidig som han utførte en del av kvestors oppgaver. I 1815 ble han ekspedisjonssekretær i 4. departement (indredepartementet), men beholdt halvparten av professorlønnen, ettersom han fortsatt holdt forelesninger i statsøkonomi, statistikk og geografi. Fra 1825 var han statssekretær.

Platou representerte Akershus amt på Stortinget i 1824.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 691[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 692[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

(da) «Ludvig Stoud Platou», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XIX, København: J. H. Schultz, 1925, s. 241.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ludvig Stoud Platou hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Digitaliserte bøker av Platou hos Nasjonalbiblioteket.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Ludvig O. Bauer** (født 29. oktober 1866 på Kongsberg, død 28. august 1929) var en norsk lokomotivfører og faglig tillitsmann, fra 1901 til 1908 formann i Norsk Lokomotivmannsforbund.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ludvig O. Bauer var sønn av en lokomotivfører, Lars Olsen Bauer, og begynte selv ved jernbanen som ung gutt i 1882. 

### Arbeider, fagforeningsmann

I 1893 var han blitt lokomotivfører, og i 1918 avanserte han til lokomotivkontrollør. 

Bauer var med på å stifte 1. distrikts lokomotivpersonales forening i oktober 1893, og ble da nestformann i foreningen. I 1897 deltok han på den første skandinaviske konferansen av lokomotivpersonale, avviklet i Stockholm. Han var også tidlig ute med å reise kravet om spesiell utdanning for lokomotivførere, et krav forbundet senere prioriterte sterkt. Han ble valgt til formann i 1. distrikts forening, og gjorde seg bemerket både i Norsk Lokomotivmannsforbund og i det skandinaviske samarbeidet.

Etter at han ble formann i NLF i 1901 var han sentral i lokomotivførernes lønnsaksjon i 1906. Da han gikk av som formann i 1908 fortsatte han som forretningsfører, og opprettholdt derfor en sentral rolle i forbundet. Han satt i stillingen som forretningsfører til 1916.

Da Ludvig O. Bauer fikk stilling som lokomotivkontrollør kunne han ikke lenger være medlem av NLF. Han fikk imidlertid æresmedlemskap i Kristiania distrikts forening, inntil dette ble trukket tilbake i 1922, angivelig på grunn av hans opptreden under jernbanestreiken. Bauer mente selv han ikke hadde oppført seg klanderverdig, men nådde ikke fram med sin argumentasjon da han tok dette opp med forbundet.

Ludvig O. Bauer jobbet ved jernbanen til han seksti år gammel gikk av som pensjonist i 1926.

Referanser
----------

1. ↑  «Ludvig O. Bauer», side 193, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993
2. 1 2 3 4 5  «Ludvig O. Bauer», side 137, Alfred Skar: Norsk Lokomotivmannsforbund gjennom 60 år, NLF, Oslo 1953

Kilder
------

* «Ludvig O. Bauer», side 137, Alfred Skar: *Norsk Lokomotivmannsforbund gjennom 60 år*, NLF, Oslo 1953
* «Ludvig O. Bauer», side 193, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993

  


| * v
* d
* r
Ledere i Norsk Lokomotivmannsforbund |
| --- |
| 
* Karl Andersen (1893-1901)
* Ludvig O. Bauer (1901-08)
* Emil Sandberg (1908-11)
* Thorvald Nordahl (1911-16)
* Jens Kraft Lund (1916-19)
* Sigurd Iversen (1919-24)
* Emil Sandberg (1924-25)
* Robert Lund (1925-31)
* Thorleif Narvestad (1931-50)
* Mathias Heggestad (1950-61)
* Oluf Andreas Anfinsen (1961-75)
* Gunnar Tønder (1975-90)
* Oddvar Skaar (1989-90)
* Øystein Aslaksen (1991-2011)
* Rolf Ringdal (2011-)

 |
| *Lokomotivmands Tidende* |
**Ludvig Nicolaus Scheele** (født **(von) Scheel** 14. oktober 1796 i Itzehoe i hertugdømmet Holstein i Danmark, død 1. januar 1874 i København) var dansk utenriksminister fra 1855 til 1857. Han hadde også flere høye verv i Schleswig-Holstein, den nordligste delen av Tyskland.

Etter jusstudier i Kiel og Glückstadt ble han i 1827 amtmann i Hytten amt og 1831 i Gottorp amt der han i 1846 ble regjeringspresident. Fra 1829 var han kammerherre, nær venn av Fredrik VII (1808–63) som han var. Fra 1852 var han *landdrost* i Pinneberg og fikk naturlig nok landets høyeste utmerkelse den gang, Elefantordenen, to år etter. Han startet som utenriksminister i 1855 som del av Regjeringen Bang og satt til 1857 som del av Regjeringen Andræ. Scheel var også minister for Holsten en tid.

Han var sønn av Benedictus (Bendix) Ferdinand Scheel (1749–1827) og Martha Charlotte Elisabeth Wiebel (1760–1837). Faren var 
offiser, toller og kammerherre og blant annet av den dansk/tysk-norske slekten Scheel. Ludvig giftet seg i 1827 med Sarah Markoe (1806–76) som var datter av Peter Abraham Markoe og født på St. Croix der faren drev plantasje.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, oppført som L.N. Scheele, besøkt 1. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  L. N. Scheele i Dansk Biografisk Leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
**SS «Scharnhorst»** var en Norddeutscher Lloyd atlanterhavsskip som ble sjøsatt i 1934 og ferdigstilt i 1935, som det første store passasjerskipet bygget i Hitlers tredje rike. Under tysk handelsflagg var hun det andre linjeskipet oppkalt etter general Gerhard J. D. von Scharnhorst (1755-1813), en berømt prøysisk militær-reformator og militær-teoretiker. Senere ble hun solgt til Japan og i 1942 omgjort til et japansk hangarskip med navnet **«Shin'yō»**. Skipet ble senket i 1944 av den amerikanske ubåten «Spadefish».

Bygging
-------

DeSchiMAG i Bremen bygget «Scharnhorst» og hennes søsterskip «Gneisenau» for NDL, og ferdigstilte dem i 1935. Blohm + Voss i Hamburg bygget et tredje søsterskip, «Potsdam».

«Scharnhorst» ble brukt som testplattform for nye høytrykks- og høytemperaturs damp-tanker, ettersom den tyske krigsmarinen ønsket å evaluere maskineriet før de bestilte det til sine nye slagskip. «Gneisenau» hadde konvensjonelle reduksjonsgir fra turbinene til propellakslingen, men «Scharnhorst» og «Potsdam» hadde turboelektrisk overføring. «Scharnhorst» hadde doble AEG turbogeneratorer som forsynte to elektriske motorer på propellakslingen.

Ruter
-----

De tre søsterskipene tjenestegjorde på NDLs ekspressruter mellom Bremen og Det fjerne østen. Med en fart på 21 knop (39 km/t) var de blant de raskeste skipene på en slik rute.

Etter krigsutbruddet i Europa 1939 ble «Scharnhorst» sittende fast i Japan. I 1942 anskaffet den keiserlige japanske flåten Scharnhost og bygget henne om til eskortehangarskipet «Shin'yō». Hun ble senket i Gulehavet 17. november 1944 av den amerikanske ubåten «Spadefish».

Referanser
----------

1. ↑  Pathé, British. «Germany's New Liner». *www.britishpathe.com* (Video) **(engelsk)**. Besøkt 15. mai 2018.

Kilder
------

* Horst H. Geerken: *Hitler's Asian Adventure*, s. 217
**SS «Kaiser Wilhelm der Grosse»** var et tysk passasjerskip og vinner av Atlanterhavets blå bånd i november 1897. Under den første verdenskrig ble hun brukt av den tyske marinen som hjelpekrysser.

SS «Kaiser Wilhelm der Grosse» ble sjøsatt 4. mai 1897 og ble satt i drift som flaggskip for Norddeutscher Lloyd 9. september samme år på den nord-atlantiske ruten.

Ved utbruddet av den første verdenskrig ble hun tatt i tjeneste av den tyske marinen og utstyrt som hjelpekrysser. Hun ble utstyrt med seks 10,5 cm kanoner og to 37 mm kanoner. Som hjelpekrysser hadde hun et mannskap på 584 mann.

Hun ble operativ 2. august 1914 og greide å kapre tre skip før hun ble angrepet og senket under slaget ved Río de Oro av den britiske krysseren HMS «Highflyer» utenfor Rio de Oro 26. august 1914.

Referanser
----------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the World's Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 184. ISBN 0-85177-245-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Første verdenskrig
**SS Mayaguez** var et containerskip fra USA som ble kjent da Røde Khmer overtok det og holdt tilbake skipets besetning 12. mai 1975. Resultatet var en væpnet konfrontasjon mellom Kambodsja og USA, kjent som Mayaguez-hendelsen, som markerte slutten på USAs militære engasjment i Vietnamkrigen.

Mayaguez ble bygget av North Carolina Shipbuilding Company i Wilmington, Nord-Carolina og ble sjøsatt i april 1944 under navnet SS White Falcon. Skipet hadde et søsterskip, SS Ponce.

Etter andre verdenskrig ble skipet omdøpt til Santa Eliana. I 1960 ble hun bygget om og gjort bredere av Maryland Shipbuilding and Drydock, og omdannet til det første rene containerskipet under amerikansk flagg som var beregnet til internasjonal handel. Hun hadde nå en kapasitet på 382 containere under dekk og 94 på dekk. I 1964 ble hun omdøpt til SS Sea, og i 1965 til SS Mayaguez. Fra 1965 seilte Mayaguez på en fast rute for Sea-Land Service, Inc som støtte for USAs tropper i Sørøst-Asia: Hongkong – Sattahip, Thailand – Singapore. 7. mai 1975, en uke etter Saigons fall, forlot Mayaguez Hongkong på det som skulle ha vært en rutinetur. Etter at skipet igjen var i amerikanske hender, ble hun tatt ut av tjeneste og til sist skrotet i 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Capture and Release of SS Mayaguez by Khmer Rouge forces in May 1975 – usmm.org (American Merchant Marine at War)

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 5312044 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) SS «Mayaguez» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Miroslav Slušný** (født 31. mai 1964 i Ružomberok) er en slovakisk tidligere skihopper som konkurrerte for Tsjekkoslovakia og senere det uavhengige Slovakia.

Han deltok i verdenscupen og den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1981-1986. Hans beste sammenlagtplassering i verdenscupen var 47.-plass i 1982/83; best sammenlagt i Hoppuka var 56.-plass i 1981/82. Beste plassering i enkeltrenn var 9.-plass i Oslo 13. mars 1983. I VM i Oslo i 1982 ble han nummer 37 i normalbakken og 40 i storbakken, og var på det tsjekkoslovakiske laget som ble nummer 7 i lagkonkurransen. Han ble nummer 14 i VM i skiflyging i Harrachov i 1983.

Etter et langt opphold konkurrerte han igjen i 1994, da for det uavhengige Slovakia. Han deltok i OL på Lillehammer, der han ble nummer 45 av 58 deltakere i storbakken og nummer 51 av 56 deltakere i normalbakken.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Miroslav Slušný Arkivert 7. juli 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 4. september 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miroslav Slušný – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Miroslav Slušný – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Miroslav Slušný – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Miroslav Vlach** (født 19. oktober 1935 i Český Těšín, død 8. desember 2001 i Ostrava) var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.

Vlah vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Sverige. Det var seksten lag som deltok, etter en kvalifiseringsrunde gikk de åtte vinnerne videre til finalegruppe som spilte en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle sju kampene og vant serien med maksimale 14 poeng foran Sverige, Tsjekkoslovakia og Canada alle med ti poeng. Vlach spilte åtte kamper og scoret ni mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Bronse Bronse i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Encyclopedia of Ostrava History, Encyclopedia of Ostrava History person ID 65, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BillionGraves, BillionGraves grave ID 52606864[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miroslav Vlach – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Miroslav Vlach – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Miroslav Vlach – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Miroslav Vlach – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Johan Ludvig Malthe** (født 1807 i Skien, død 1896) var en norsk postmester og kunstsamler.

Liv
---

Han var sønn av kammerråd Christopher Malthe, som ved sønnens fødsel var bestyrer av Gjemsø kloster, og en datter av den franske generalen Normand de Bretteville, som hadde flyktet til Danmark etter den franske revolusjonen. En bror av ham var murmester Nestor Malthe, som eide gården «Maltheby» i Christiania. Søsteren Hulda var en av Henrik Wergelands ungdomsforelskelser.

Fra 1807 var faren bestyrer av grevskapet Holstenborg i Danmark, men i 1817 ble han utnevnt til fogd i Østerdalen. Fra 1826 bodde familien på gården Risebru (Risebro) i Ullensaker.

Ludvig Malthe ble *cand. jur.* i 1834 og var deretter ansatt i postavdelingen i finansdepartementet i fem år. Han var så fullmektig hos sin svoger, sakfører Sørenssen, og overtok svogerens innbringende stilling som sakfører for Norges Bank da denne ble utnevnt til statsråd.

Malthe ble etter hvert en velstående mann, som kjøpte flere eiendommer i Christiania. Han eide Calmeyerløkka, og i 1846 kjøpte han Bakkehuset i Pilestredet av familien Kjerulf.

Alt fra ungdommen var han en ivrig kunstsamler. Han ble regnet som Norges største private samler, men innholdet i samlingen var av ujevn kvalitet. Blant annet eide han en del gammel hollandske kunst, samt norske kunstnere som Frich, Cappelen, Dahl, Fearnley, Tidemand og Gude. Han kjøpte også gamle bøker og var en ivrig myntsamler.

I 1864 mistet han imidlertid eiendommene sine fordi han hadde kausjonert for bokhandler Chr. Tønsberg, som gikk konkurs. Han måtte også selge noen av maleriene sine, og han mistet stillingen som sakfører for Norges Bank. Derfor måtte han ta en stilling som postekspeditør i Mandal. Han levde temmelig kummerlig, men hadde råd til å reise til Italia, Belgia og Frankrike på 1870-tallet.

I 1883 tok han avskjed fra postvesenet. Som eldre mann hadde han en leilighet i Øvre Slottsgate 7 i Christiania, som var fylt med kunst fra gulv til tak. For at kunstsamlingen hans ikke skulle bli spredt etter hans død tilbød han seg å selge den til staten, men staten ønsket ikke å overta den. Han skjenket da i stedet noen av de beste kunstverkene til norske offentlige museer.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01052721137703, verkets språk bokmål, besøkt 5. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Sophie Jæger: «Postmester Malthe», i *St. Hallvard. 1938 Vol. 16*. Oslo: Oslo Byes Vel. 1938.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Korean Air flyvning 858** var en internasjonal ruteflyvning mellom Bagdad i Irak og Seoul i Sør-Korea. 29. november 1987 ble flyvningen utsatt for et bombeangrep, og flyet eksploderte i luften da det ble detonert en bombe plassert i en bagasjehylle i flyets passasjerkabin av to nordkoreanske agenter.

Agentene, som handlet på ordre fra Nord-Koreas regjering, plasserte bomben før de forlot flyet under den første mellomlandingen i Abu Dhabi i De forente arabiske emirater. Bomben detonerte mens flyet fløy over Andamanhavet mot sin andre mellomlanding i Bangkok i Thailand. Flyet var av typen Boeing 707-3B5C. Alle om bord i flyet, 104 passasjerer og elleve besetningsmedlemmer (de fleste av dem sydkoreanere), omkom. Angrepet fant sted 34 år etter den koreanske våpenhvileavtalen som gjorde slutt på fiendtlighetene i Koreakrigen den 27. juli 1953.

De to gjerningspersonene ble sporet til Bahrain, der de begge inntok ampuller med cyanid skjult i sigaretter da de innså at de var i ferd med å bli pågrepet. Den mannlige gjerningspersonen døde, men den kvinnelige, Kim Hyon-hui, overlevde og tilsto senere bombeangrepet. Hun ble dømt til døden etter å ha blitt stilt for retten for angrepet, men ble senere benådet av Syd-Koreas president, Roh Tae-woo, da man anså at hun var blitt hjernevasket i Nord-Korea. Kvinnens vitnesbyrd impliserte Kim Jong-il, som på den tiden var den fremtidige lederen av Nord-Korea, som personen som i siste instans hadde ansvar for angrepet. Det amerikanske utenriksdepartementet klassifiserer angrepet på KAL 858 som et terrorangrep og har, med unntak for årene 2008-2017, oppført Nord-Korea som en "statlig sponsor av terrorisme".

Etter angrepet har de diplomatiske forbindelsene mellom Nord-Korea og Syd-Korea ikke forbedret seg i vesentlig grad, selv om noe fremgang har funnet sted i form av to inter-koreanske toppmøter. Den kvinnelige gjerningspersonen har utgitt en bok der hun forteller om å ha fått opplæring på en etterretningsskole som drives av Nord-Koreas hær, og å ha blitt beordret personlig av Kim Jong-il om å gjennomføre angrepet. Hun ble stemplet som landsforræder av Nord-Korea, og ble en kritiker av Nord-Korea etter å ha sett Syd-Korea. Hun bor nå i eksil, og under kontinuerlig vakthold i frykt for at den nordkoreanske staten ønsker å myrde henne.

Referanser
----------

1. ↑  Newshour[*død lenke*], BBC, 23 April 2013, 20:00.

Eksterne lenker
---------------

* «Hun drepte 115 personer med bomba som skulle stanse forrige OL i Sør-Korea». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 7. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Hanne Vatnøy** (født 9. februar 1984 i Bergen, oppvokst i Nordhordland) er en norsk popartist og låtskriver. Våren 2018 endret hun artistnavn til **HAVA**. Debutalbumet *Me and My Piano* kom høsten 2009. Det ble utgitt først i Japan i september 2010 deretter i Norge i september 2011. I 2016 kom hennes andre album, *ELYSIUM*. HAVA er en konseptartist som bruker visuelle elementer i tillegg til musikken.

Vatnøy er utdannet lektor i musikk og drama ved Høgskolen i Bergen og har jobbet som musikkpedagog og lærer i grunnskolen i tre år ved siden av sitt virke som artist. Fra juni 2014 har HAVA satset fullt på artistkarrieren. Hun jobbet også som lærer på Osterøy Kulturskole men så sluttet hun offisielt i 2022.

Artistkarriere
--------------

Vatnøy ble oppdaget i Japan i 2009 og platedebuterte der i 2010 med albumet *Me and my piano*. I tett samarbeid med manageren Tomoyuki Ohsawa har hun avholdt fire Japan-turneer. Musikken er inspirert av artister som Imogen Heap, Susanne Sundfør, Laleh,  Florence and the Machine, HighAsAKite. Hun er en konseptartist som bruker visuelle virkemidler for å understreke sitt uttrykk, noe hun blant annet har benyttet seg av på *ELYSUM*-albumet.

Musikken kan beskrives som drømmepop med en intellektuell og moderne «twist».[] Lydbildet er preget av mye vokal som bærebjelke i låtenes formidling, løftet opp av en musikalsk blanding av akustiske og programmerte elementer.[] Hun begynte å komponere musikk som 11-åring, og har i tillegg til sitt soloprosjekt vært med på prosjekter i nærmiljøet og i Bergen.

Jens Kristian M. Rimau er hennes nåværende produsent. Tidligere har hun jobbet med produsenter som Kato Ådland, Kjetil Fluge, Erlend Fauske, HP Gundersen og Daniel Hauge.

Bakgrunn
--------

Hanne Vatnøy er oppvost i Åsane og Nordhordland (Seim) i en musikalsk familie på seks. Vatnøy er utdannet lektor i musikk og drama ved Høgskolen i Bergen og har jobbet som musikkpedagog og lærer i grunnskolen i tre år ved siden av sitt virke som artist.

Høsten 2014 hadde hun som en del av MoonMade Troup premiere på forestillingen *Den lille prinsen* på Cornerteateret. Forestillingen ble vist i Den kulturelle skolesekken i Bergen. 1. april 2016 deltok Vatnøy på Beat for Beat på NRK1.[]

Diskografi
----------

| Album |
| --- |
| **År** | **Tittel** | **Listeplasseringer** |
|  |
| 2010 | *Me and my piano* | - |

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Den Lille Prinsen av MoonMade Troup - cornerteateret.no». Arkivert fra originalen 8. mai 2016. Besøkt 16. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hanne Vatnøy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Hanne Vatnøy på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Hanne Vatnøy på NRK Urørt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Fransk løksuppe med ostegratinert brød.
Parisisk løksuppe
**Løksuppe** (fransk: *Soupe á l'oignon* eller *Soupe d’oignons aux Halles* etter et sted i Paris, *Hallene*), er en fransk klassisk matrett som begynte som en rett for fattige, men som med årene har vokst i anseelse og som er blitt noe som de fleste knytter helt spesielt til Frankrike. Det finnes mange forskjellige varianter og vis å tilberede suppen på på, men de felles grunnleggende ingrediensene er brød, buljong og løk. Suppen er enkel og rask å lage og fortæres oftest til hverdags eller som en forrett. Den er populær i Frankrike, Europa i alminnelighet og i USA.

Fransk løksuppe
---------------

Den franske versjonen av løksuppe serveres med en brødskive flytende i tallerkenen, i blant ostegratinert. Vel så vanlig er at brødet er i form av croûtons (krutonger). Oppskriftene foreskriver ofte at løken må kokes langsomt så den blir karamellisert, og at det skal tilsettes brandy eller sherry til slutt.

Historie
--------

Suppen er opprinnelig fra Frankrike. Ifølge en kulinarisk legende er suppens opphav en restaurant nær markedet «Belly av Paris» og var fremst til for de fattige idet løken var en grønnsak som samtidig gav energi og tok knekken på bakterier samtidig som den var billig. En annen historie er at suppen skal ha blitt oppfunnet av kong Ludvig XIV av Frankrike etter at han hadde tilbragt en natt i en jaktstue der produktene løk, olje og champagne var de eneste tilgjengelige; av det gjorde han løksuppe.

Referanser
----------

1. ↑  «löksoppa - Uppslagsverk - NE.se». *www.ne.se*. Besøkt 8. juli 2018.
2. ↑  «Löksoppa - maten för de fattiga, eller franska delikatess? - Beauty Club». *clubbeautys.com*. Arkivert fra originalen 1. desember 2016. Besøkt 30. november 2016.
3. ↑  «Debok». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 30. november 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Løkken** er en turist- og ferieby, som ligger i Vendsyssel på Nordjylland. Stedet var opprinnelig et gammelt fiskevær, som hadde suksess med skutehandel. Byen har 1590 innbyggere og er en del av Hjørring kommune i Region Nordjylland. Løkken ligger ved Jammerbugt i Skagerrak, sørvest for Hjørring og nord for Aabybro.

De eldste bosetningene i Løkken er fra slutten av 1600-tallet, men deretter utviklet byen seg til et viktig ladested for handelen mellom Vendsyssel og Sør-Norge, hvor korn, smør og kjøtt ble byttet mot tre og jern. Det finnes fortsatt pakkhus fra denne skutehandelen, som varte til omkring 1900.

Løkken ble også en viktig fiskerby, og var i perioder den tredje største ved den danske vestkysten. Omkring 1950 var det omkring 50 båter som ble trukket opp på stranden. Fiskermiljøet med molo, båtplass, signalmast, tjæreplass og redningshuset, som nå er museum for kystfiskeri, eksisterer fortsatt, men der er kun få fiskere igjen. Løkken var inntil Kommunalreformen (2007) en av hovedbyene i Løkken-Vrå kommune.

Den 19 km lange og meget brede stranden sørover til Rødhus er åpen for bilkjørsel året rundt. Det er i tillegg til i Løkken også nedkjørsler i Blokhus, Grønhøj og Saltum. På grunn av den enkle tilgjengeligheten og den gode plassen tiltrekker strekningen et utall turister.

Løkken ligger i den sørlige enden av Lønstrup Klint, som har sin nordlige ende ved Lønstrup.

Galleri
-------

* Løkken moloLøkken molo
* Løkkens gamle stasjon på strekningen Hjørring-Løkken-AabybroLøkkens gamle stasjon på strekningen Hjørring-Løkken-Aabybro
* Løkkens gamle vanntårnLøkkens gamle vanntårn
* Historisk signalstasjon til varsel om landingsforhold på kysten, for fiskerne fra byenHistorisk signalstasjon til varsel om landingsforhold på kysten, for fiskerne fra byen

Referanser
----------

1. ↑  pr. 2016. Statistikbanken.dk: tabell BY1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Løkken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Løkken på Toppenafdanmark.dk
* Løkken strandhus i arkitekturbilleder.dk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Rune Johan Svendsen** (født 17. mars 1976 i Drammen), også kjent under psevdonymene **Jedychan** (**Jedy**) og **Shadeshape**, er en norsk billedkunstner.
Han har jobbet som kunstner siden 1995. 
Fra 2005 til 1. september 2008 hadde han atelier i «Trykkeriet» i Vaskerelven i Bergen sentrum.
Svendsen har jobbet en del med graffiti og har flere ganger uttalt seg i pressen angående graffiti og graffitimiljøet i Bergen, og bl.a. forsvart den lovlige graffitiveggen på Sentralbadet på Engen. Han er medlem i Bergen kommunes graffiti-komité.

Han har utsmykket inngangspartiet ved Institutt for økonomi ved Universitetet i Bergen, og er en av tre kunstnere som har dekorert Georg Johannesens plass ved Institutt for økonomi.
Han har også bidratt til vandreutstillingen *Hommage à Iver Jåks*.
I begynnelsen av 2010 holdt Svendsen en utstilling i Sandefjord og dekorerte en 400 kvadratmeter stor vegg i Museumsgata 3 i samme by.
Siden 2011 har han drevet galleriet Gallery Forrest på Paradis i Bergen.

29. februar 2012 viste han hvordan graffiti lages i det direktesendte underholdningsprogrammet Førkveld på NRK1.
I mai samme år dekorerte han inngangspartiet for Nattjazzens utescene i Vågsbunnen i Bergen, og i november svaberg på Algrøyna for Fjell kommune, for å hedre Johan C.W. Juuhls minne i forbindelse med litteraturfestivalen i Fjell.

Referanser
----------

1. ↑  Ny kunst i nytt inngangsparti - uib.no
2. ↑  KHiB overtar Trykkeriet[*død lenke*] - billedkunstmag.no
3. ↑  Kunstner: - Uheldig krimstempel - bt.no
4. ↑  Er dette ein ekte Banksy? - bt.no
5. 1 2  Vil dyrke den aggressive delen av miljøet - ba.no
6. ↑  Dere aner ikke hvor snille vi er - ba.no
7. 1 2  Graffitibyen Arkivert 12. mars 2012 hos Wayback Machine. - byavisen.net
8. ↑  «Bergen Graffiti » About». Arkivert fra originalen 21. april 2013. Besøkt 17. november 2012.
9. ↑  Studentsenteret offisielt åpnet - uib.no
10. ↑  Hommage à Iver Jåks - Vandreutstilling Arkivert 23. januar 2010 hos Wayback Machine. - Nord Norsk Kunstnersenter
11. ↑  Gigantverk skal pryde Sandefjord - sb.no
12. ↑  Gigantisk kunstverk til Sandefjord i pinsen 2010[*død lenke*] - kunstpinse.no
13. ↑  Kjempekunst på "Esso-veggen" - sb.no
14. ↑  Førkveld 29.02.12 - Nett-TV - NRK
15. ↑  Jazzer opp Vågsbunnen - ba.no
16. ↑  Hedret Juuhl med grafittikunst[*død lenke*] - Vestnytt

Eksterne lenker
---------------

* 
* «harmoni» 120 X 90 cm[*død lenke*] - Stipendutstillingen 2010

Portal: Kunst
**Marie Munk** (født 4. juli 1885 i Berlin, død 17. januar 1978 i Cambridge, Massachusetts, USA) var en tysk jurist, og Tysklands første kvinnelige dommer.

Liv og virke
------------

Marie Munk tilhørte en juristfamilie av jødisk opprinnelse. Etter den høyere skolen ble hun tatt på Helene Langes lærerinneseminarium, og fra 1907 studerte hun jus, filosofi, psykologi og logikk i Berlin, Freiburg im Breisgau, Bonn og Heidelberg. I 1911 tok hun den juridiske doktorgrad med en avhandling om § 123 i Bürgerliches Gesetzbuch.

Ettersom dengang bare menn kunne bli dommere og advokater begynte Munk å arbeide som assistent ved et advokatkontor og som juridisk rådgiver for kvinner. Under første verdenskrig arbeidet hun for Røde Kors, for sosialkontoret i Berlin og for den nasjonale kvinnetjenesten.

Etter at kvinner fikk anledning til å ta de juridiske statseksamina i 1919 tok hun disse, og ble sekretær for den føderale justisministeren. Som første kvinne i Tyskland noensinne ble hun i 1924 utnevnt til dommer, først ved amtsretten i Berlin-Charlottenburg og fra 1930 ved landretten i Berlins kammerrett.

I 1920 var Marie Munk en av grunnleggerne av Deutscher Juristinnenverein, som hun var nestleder for fra 1923 til 1933. Fra 1930 til 1933 var hun dessuten president for *Deutscher Verein berufstätiger Frauen* og medlem av *International Federation of Business and Professional Women*.

Marie Munk regnes som en av de viktigste familierettsjuristene i Tyskland på 1920-tallet. 

I 1933 ble hun avskjediget fra justistjenesten fordi hun var jødisk. Hun besøkte USA flere ganger, og arbeidet for ungdomshjem og i ungdomsfengsler. I 1936 forlot hun Tyskland for godt og slo seg ned i USA.

Etter å ha blitt amerikansk statsborger ble hun i 1943 gjesteprofessor og i 1953 professor ved Harvard University. Hun arbeidet også som advokat.

I 1945 utgav hun selvbiografien *Reminiscences of a Pioneer Woman Judge in Pre-Hitler-Germany*.

Utvalgte verker
---------------

* *Die widerrechtliche Drohung des § 123 BGB* (diss.) (1911)
* *Vorschläge zur Umgestaltung des Rechts der Ehescheidung und der elterlichen Gewalt nebst Gesetzentwurf* (1923)
* *Die Umgestaltung des ehelichen Güterrechts* (1923)
* *Reminiscences of a Pioneer Woman Judge in Pre-Hitler-Germany* 1945.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 32056, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Deutsche Biographische Enzyklopädie* Band 7 (1998)
* *Deutscher Juristinnenbund e.V.: Juristinnen in Deutschland*, Baden-Baden 1998
* Horst Göppinger: *Juristen jüdischer Abstammung im "Dritten Reich"*, München 1990

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Marie Munk i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Marie Lindvik Jørstad** (født 17. januar 1990 på Ellingsrud i Oslo) er en norsk håndballspiller (linjespiller) for Stabæk håndball.

Jørstad spilte juniorhåndball på Ellingsrud IL, og gjennom et klubbsamarbeid spilte hun også eliteseriehåndball for Toten Håndballklubb i sesongen 2008-2009. Samme sesongen tok laget seier i Petter Wessel cup (uoffisielt NM for junior) i januar.
Hun gikk på idrettsfag ved Bjerke videregående skole fra 2006 til 2009, sammen med blant andre håndballvenninnen Mona Helen Skorstad, turneren Sandra Ostad og fotballspillerne Mathis Bolly og Preben Mankowitz.

I 2009 vant Jørstad junior-NM for Stabæk etter finaleseier mot Storhamar Idrettslag.

Se også
-------

* Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser
----------

1. ↑  Akers Avis Groruddalen (11. oktober 2008): *Sparserien ...i år igjen*[*død lenke*] besøkt 26. juli 2010
2. ↑  Akers Avis Groruddalen (1. februar 2009): *Forsvarte gullet*[*død lenke*], besøkt 26. juli 2010

Eksterne lenker
---------------

* idrett.speaker.no Presentasjon på Toten håndballklubbs hjemmesider.
**Kang Rixin** (kinesisk: 康日新, pinyin: *Kāng Rìxīn*; født i august 1953 i Datong i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk tidligere forretningsmann i toppskiktet og kommunistisk politiker. Han ledet Kinas kjerneenergiprogram (*China National Nuclear Corporation*, CNNC) til han ble felt av en angivelig korrupsjonskandale i 2009 (det kan i stedet ha vært spionasje for fremmed makt). 

Han tok eksamen som nuklearingeniør fra Shanghai Jiaotong-universitet i august 1978, og ble medlem av Det kinesiske kommunistparti i desember 1982. Han ble uteksaminert fra Den sentrale partiskole i januar 2005, og i juni 2005 en høyere eksamen (Master of Business Administration) fra Tsinghuauniversitetet. 

Han ble utstøtt fra Det kinesiske kommunistpartis 17. sentralkomite for «alvorlige pliktforsømmelser» den 29. desember 2009 av Politbyrået, beslutningen ble formelt godkjent av sentralkomiteens plenarmøte den 18. oktober 2010.

Den 19. oktober 2010 ble han dømt til livsvarig fengselsstraff.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kang Rixin hos China Vitae Rediger på Wikidata
**Mari Rege** (født 19. juni 1974) er en norsk professor i økonomi ved Universitetet i Stavanger. Da hun fikk opprykk i 2009 ble hun den yngste professoren i økonomi i Norge.

Bakgrunn og virke
-----------------

Rege tok cand.mag.-graden i økonomi og matematikk ved universitetet i Oslo (UiO), deretter cand.polit.-graden i økonomi ved (UiO) i 1998, og dr.polit.-graden i økonomi ved UiO i 2002. Deretter underviste hun ved universitetet før hun hadde en stilling som universitetslektor (*Assistant Professor*) ved Case Western Reserve University i USA.

Hun ble ansatt som førsteamanuensis ved Universitetet i Stavanger (UiS) i 2006, og fikk opprykk til professor i 2009. I 2007 ble hun av de 20 som fikk fireårsstipend som *Yngre fremragende forskere* av Norges forskningsråd. 

Rege var 2008-2009 medlem av det regjeringsoppnevnte Fordelingsutvalget, som analyserte årsaker til økonomiske forskjeller i befolkningen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Mari Rege Professor of Economics, UiS Business School». University of Stavanger. Besøkt 2. september 2021. «Fra Mari Reges CV»

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Mari Rege i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Mari Rege i BIBSYS
* «Mari Rege, Professor UiS på NHOs Årskonferanse 2014», foredrag om tidlig læring, på Youtube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Northiam** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Rother i grevskapet East Sussex i England. Landsbyen ligger omkring 21 km nord for byen Hastings, i dalen som dannes av elven Rother. Hovedveien som går gjennom den er A28 med retning Canterbury og Hastings. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 2083 innbyggere.

Historiske bygninger
--------------------

Frewen College.
Den anglikanske sognekirken er viet til jomfru Maria. Den har seks kirkeklokker. Kirkens midtskip, opprinnelig uten sideskip, og kirketårnet har sin opprinnelse fra 1100-tallet, men tårnet har blitt forlenget to ganger, en gang rundt 1200 og deretter i 1500, som er dato på kirkespiret i stein. Sideskipene ble lagt til rundt 1300. Østenden og familien Frewens mausoleum er fra 1800-tallet.

Det historiske huset Great Dixter befinner seg i sognet. Flere deler av landsbyen er listet som verneverdige, inkludert Frewen College (formelt kalt for Brickwall House School), som er daglig og kostskole for dyslektiske barn (barn med lese- og skrivevanskeligheter). Det er antatt at det er den første skole med denne funksjonen i England, opprettet av admiral John Frewen (1911–1975). Det er sentrert i jakobinsk herregård, bevaringsverdig i klasse I, ved navn Brickwall grunnet dens omfattende murgjerde rundt eiendom og har beholdt mange av sine periodiske trekk i huset og hagen.

Dette huset er hvor tøflene til dronning Elisabeth I av England ble oppbevart i mange år, gitt som et erindringstegn etter at hun hvilte under et eiketre ved Church Road. Tøflene ble beholdt av familien Frewen da resten av eiendommen ble gitt til en egen stiftelse i 1972 ved navn Frewen Educational Trust.

Kjente personer
---------------

Skuespilleren Joanna Lumley gikk på skole i landsbyen.

Referanser
----------

1. ↑   «Civil Parish population 2011» Arkivert 13. januar 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*
2. ↑   «Northiam - St Mary» Arkivert 15. februar 2014 hos Wayback Machine. *Sussex Parish Churches*
3. ↑   Frewen College
4. ↑   «Northiam»[*død lenke*] (PDF), *Country Cottages*. Sitat: «Close by, on the Village Green, stands a time-battered Oak Tree, marking the spot where Queen Elizabeth I stopped on her way to Rye and enjoyed a meal made by the Bishop Family from Hayes Farm. The Virgin Queen left behind a lasting memento of Her visit in the form of a pair of green, damask shoes.»

Eksterne lenker
---------------

(en) Northiam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Sussex in Figures», *East Sussex County Council*
* Sognekirkens nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Lennart Ekdahl** (født 8. desember 1912 i Nacka, død 15. september 2005) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Ekdahl vant en olympiske bronsemedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den svenske båten «May Be» som kom på tredjeplass i 6-metersklassen bak den britiske båten «Lalage» og «Lully II» fra Norge. Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «May Be» besto av Ekdahl, Sven Salén, Martin Hindorff, Torsten Lord og Dagmar Salén.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i seiling, 6-metersklassen Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lennart Ekdahl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Ekdahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Ekdahl – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Lennart Ekdahl – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |