recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Botanikeren Hanna Resvoll-Holmsen (1873–1943) og Gunnar Holmsen på terrasen i deres hjem «Yoldia» i Skådalen i Oslo tidlig på 1930-tallet. Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Gunnar Holmsen** (født 24. november 1880 på Røros, død 25. januar 1976 i Oslo) var en norsk geolog. Holmsen arbeidet innen mange grener av geologien, særlig med kvartær- og ingeniørgeologi, og han publiserte flere arbeider innen disse fagene.

Han begynte å studere i 1899 og ble cand.real. i 1905, dr.philos. i 1914 og arbeidet som statsgeolog fra 1918 til 1950 ved Norges geologiske undersøkelser.

Han var bror til bergmester Andreas Holmsen (1869–1955) og var gift med Hanna Marie Resvoll (1873–1943), som er kjent som Hanna Resvoll-Holmsen, en norsk botaniker og pioner innen naturvitenskapen.

Gunnar Holmsen foretok i årene 1908–1919 geologisk kartlegging av flere områder i Nord-Norge og Trøndelag. I årene 1908, 1909 og 1912 reiste Holmsen på en ekspedisjon til Spitsbergen, hvor han gjorde viktige fysisk-geografiske studier over ørkendannelser i polarstrøk, jordbotnsis og jordflytting (solifluksjon). Resultatene ble lagt frem i flere avhandlinger, som *Om jordlags langsomme glidning, solifluktion* (Norsk Geogr. Selsk. Arb. XXV), som ham i 1914 fikk doktorgrad for. Et viktig samleverk er *Spitsbergens natur og historie* (Kra. 1911, også publi­sert på tysk).

Andre publikasjoner er *Brædæmte sjøer i Nordre Østerdalen* (Norges geol. Undersøkelse nr. 73, 1915), *Torvmyrenes lagdeling i det sydlige Norges lavland* (Norges geol. Undersøkelse nr. 90, 1922) og *Vore myrers plantedekke og torvarter* (nr. 99, 1923).

En samling av fotografier finnes ved Norges geologiske undersøkelse

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Preus Museum, om Holmsen, Gunnar

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gunnar Holmsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (no) Gunnar Holmsen i Store norske leksikon
* Polarlitteratur om Gunnar Holmsen av Jakob Schetelig
* Samling av fotografier ved ngu.no Søk på *Holmsen, Gunnar* .
* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: foto etter Gunnar Holmsen, bøker av Gunnar Holmsen, bøker om Gunnar Holmsen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**«Homeward Bound»** er en amerikansk sang med Simon and Garfunkel, produsert av Bob Johnston og spilt inn 14. desember 1965. Den ble utgitt på single for Columbia Records i februar 1966.

Det blir sagt at Paul Simon skrev sangen på den tidligere jernbanestasjonen Ditton i byen Widnes i Nordvest-England, mens han oppholdt seg der over natten og ventet på et tog.

«Homeward Bound» beskriver hans lengsel etter å vende hjem, både til sin daværende kjæreste Kathy Chitty i Brentwood, Essex, England og til USA.

En liveversjon av sangen tar plassen til studioversjonen på samlealbumet *Simon and Garfunkel's Greatest Hits*.

Den er én av Simons signatursanger sammen med «The Sounds of Silence», «Mrs. Robinson» og «Bridge over Troubled Water» og den blir fremført jevnlig på hans konserter.

I 1976 spilte Simon og forhenværende Beatle, George Harrison, denne sangen og «Here Comes the Sun» i en episode av *Saturday Night Live*, som Simon var vert for og Harrison var musikalsk gjest i.

Flere artister har spilt inn coverversjoner av sangen på plate, innbefattet The Beau Brummels, Glen Campbell, Cher, Petula Clark, Janie Fricke, Jack Jones, William Joseph samt Jack's Mannequin

Norsk versjon
-------------

Andreas Diesen og Tore Ryen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Hjemme igjen». The Vanguards har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN 449 i 1966.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Simon and Garfunkel | Storbritannias flagg Storbritannia | # 9 | 12 | 12. februar 1966 |
| Simon and Garfunkel | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 5 | 12 | 12. februar 1966 |

Referanser
----------

1. 1 2   Homeward Bound by Simon & Garfunkel Songfacts
2. ↑  TONO
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Chart Stats - Simon And Garfunkel - Homeward Bound

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Gunnar Sverre Gunn** (født 12. juli 1926, død 14. februar 2008 i Bærum) var en norsk bass og operasanger. Han deltok i opprettelsen av det etablerte operamiljøet i Norge, og opprådte på mange ulike scener i Europa.

Liv og virke
------------

Gunnar Gunn studerte sang med sin tids storheter Waldemar Johnsen, Nanny Larsén-Todsen, Luigi Ricci og Anne Brown.

Fra 1956-57 var han ansatt ved Malmö Stadsteater, før han debuterte i Oslo i 1958, håndplukket av Norges første operasjef Kirsten Flagstad.

I 1959 spilte han Tommaso i operaen *Lavlandet* av Eugen d’Albert, i det som var den Den Norske Operas åpningsforestilling i Folketeaterbygningen.

Fra 1960-61 jobbet han ved Landestheater i Salzburg, og han gjestet Tyskland, Belgia og Spania.

Senere returnerte han til Den Norske Opera, der han blant annet spilte Sparafucile i *Rigoletto*, Mefistofeles i *Faust* og Reimar von Zweiter i *Tannhäuser*.

På Den Norske Opera spilte han også sin best huskede rolle, som Sarastro i *Tryllefløyten*.

Han fremførte på NRK TV i episoden «Småborgerens syv dødssynder» av programmet *Ballett og dans* i 1964.

På 70- og 80-tallet var han en aktiv og yndet solist i Frimurernes Sangforening.

Mot slutten av sitt liv opptrådte Gunnar Gunn i Trondheim som historisk vekter i fullt kostyme, og han jobbet med bevaring av de gamle vekternes sanger og tradisjoner.

Referanser
----------

1. ↑   runeberg.org, besøkt 19. september 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3 4 5 6
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. september 2018. Besøkt 18. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Cecília Guimarães** (født 28. mai 1927 i Lisboa i Portugal, død 2. februar 2021 i Alvalade i Lisboa) var en portugisisk skuespiller.

Liv og virke
------------

Guimarães kom fra Lisboa og tok skuespillerutdannelse ved Conservatório Nacional.

Hun debuterte i stykket *A Qualquer Hora o Diabo Vem de Pedro Bom* på på Teatro da Rua da Fé (1951). Hun var med i Companhia Alves da Cunha og på Teatro do Gerifalto. Så spilte hun på Teatro Experimental do Porto, der hun, under ledelse av António Pedro, spilte i *O Crime da Aldeia Velha* av Bernardo Santareno.

Senere i 1950-årene fikk hun ansettelse på fabrikk. Så ble hun invitert av António Lopes Ribeiro til å delta som skuespiller i filmen O Primo Basílio, og fikk for sine prestasjoner prisen «beste kvinnelige skuespiller» fra SNI.

Hun hadde flere roller i fjernsynsteater. Hun arbeidet for Companhia Rey Colaço-Robles Monteiro i flere år (Teatro Nacional D. Maria II), arbeidet også med Teatro Experimental de Cascais, Companhia de Teatro de Almada, Companhia de Teatro de Braga og United Artists.

Hun deltok i flere filmer, som *As Horas de Maria* (1979); «Francisca» (1981), *O Lugar do Morto* (1984), *A Filha* (2003), *Axilas* (2016), *A Canção de Lisboa* (2016) og *Olga Drummond* (2018).

På fjernsyn var hun med i såpeoperaer, fjernsynsfilmer og flere serier, som *A Mala de Cartão* (1988), *A Morgadinha dos Canaviais* (1990), *Cluedo* (1995), *Filhos do Vento* (1997), *Casa da Saudade* (2000), *Estação da Minha Vida* (2001) og *Hotel Cinco Estrelas* (2013).

Hun døde den 2. februar 2021, 93 år gammel, av komplikasjoner relatert til covid-19 under covid-19-pandemien i Portugal, på Hospital de Santa Maria i Lisboa, hvor hun var blitt innlagt.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0347270, besøkt 16. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.publico.pt[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Cinema Português». *cvc.instituto-camoes.pt*. Besøkt 3. februar 2021.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. desember 2018. Besøkt 3. februar 2021.
5. ↑  «06545.083.17721». *casacomum.org*. Besøkt 3. februar 2021.
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  «Morreu Cecília Guimarães, vítima da COVID-19. A atriz tinha 93 anos.».  Manglende eller tom `|url=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cecília Guimarães på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Cecília Guimarães i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Cecília Guimarães på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Cecília Guimarães på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Cecília Guimarães på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (en) Cecília Guimarães på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Cecília Guimarães hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Anthony Tu Shihua** (født 22. november 1919 i Mianyang i provinsen Hubei i Kina, død 4. januar 2017 i Beijing) var katolsk biskop av Hanyang i Hubei i Folkerepublikken Kina, og senere av Puqi også i Hubei, og viseformann for Den kinesiske patriotiske katolske forening.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Anthony Tu Shihua kom fra en kinesisk katolsk familie. Han studerte ved presteseminaret i Hankou fra 1931 til 1943, og deretter i Beijing. Han ble presteviet i april 1944.

### Biskop uten pavelig mandat

Han ble bispeviet uten pavelig mandat 16. august 1959 biskop Joseph Li Daonan av Puqi som hovedkonsekrator. Han virket i flere år som biskop av Hanyang.

Hav var medlem av Den kinesiske patriotiske katolske forenings stående komite i 1962. Etter at kirkelig virksomhet så smått ble tillatt gjenopptatt etter ødeleggelsene under kulturrevolusjonen (1966-76), var han gjort til viseformann for Den kinesiske patriotiske katolske forenings nasjonale komite i 1980, 1986, 1992 og 1998.

Han trakk seg tilbake fra embedet som biskop av Henyang og ble i 1983 rektor for det nyåpnede nasjonale presteseminar i Beijing.

Etter at han i 1991 ble avløst som rektor av biskop Joseph Zong Huaide forble han i Beijing der han utførte andre oppgaver knyttet til et teologisk studiesenter. Bispedømmet Hanyang eksisterte ikke lenger i Den kinesiske patriotiske katolske forenings øyne, idet det inngikk i det nye bispedømme Wuhan – resultat av en større bispedømmesammenslåing.

I 2001 ble han biskop av Puqi i Hubei.

Han var opptatt av filosofi og talte flere språk flytende, skrev artikler og oversatte bøker. Han hadde under sin ledelse av presteudannelse lagt vegt på å lære kandidatene å «være patriotiske og elske kirken».

Han var en hyppig bidragsyter til *Den katolske kirke i Kina*, et offisielt tidsskrift for de to regjeringsgodskjente katolske nasjonale styringsorganisasjoner. I tidsskriftets førsteutgave, som utkom i 1980, bidro biskop Tu med en artikkel med tittelen «Videreformidle Ånden i pakt med apostleenes trasisjonelle ånd, og styre den kinesiske katolske kirke uavhengig og automnomt» (ordbruk som i sin kontekst bekrefter dens atskillelse fra Pavestolens myndighetsutøvelse). Her drøftet han hvorden *Kommisjonen for katolske kirkelige anliggender* skulle arbeide. Dette var en kommisjon han var i ferd med å opprette.

Da han døde, var han fortsatt en av de biskoper som Pavestolen anså som illegitime. Flere andre biskoper i Kina var i denne kategort, men var i ettertid blitt anerkjent av paven. Ifølge medierapporter kan biskop Yu ha stått på listen over ulovlig ordinerte biskoper i Kina som pave Frans ville ta stilling til hvis omstendighetene skulle tilsi det.

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID tushihua, besøkt 24. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bishop Anthony Tu Shihua-obituary

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
***Hylobothynus arnaudi*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Denne arten blir regnet til underfamilien hornbiller (Dynastinae).

Utseende
--------

En middelsstor, bredt oval, blankt brunsvart hornbille, hannene uten horn på hodet. Oversiden er hvelvet, pronotum svært blankt, knapt synlig punktert, dekkvingene med punkter som danner tydelige punktrader.
Beina er korte og kraftige, særlig leggene noe utvidete, for-leggen med tre brede tenner. Hunnen ligner hannen, men er noe bredere og lysere på farge (brunrød).

Levevis
-------

Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Surinam og Fransk Guyana).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Hylobothynus* Ohaus, 1910
							+ ***Hylobothynus arnaudi*** Dechambre, 1979

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Hylobothynus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hylobothynus arnaudi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hylobothynus arnaudi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Hylobothynus arnaudi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Ceciliengärten** (norsk: *Ceciliehagene*) er et boligkompleks i Berlins bydel Tempelhof-Schöneberg, oppført i perioden 1922 til 1928. 
Området består av flere boligblokker som omkranser en stor plass med to fontener og dessuten to skulpturer av Georg Kolbe, *Der Morgen* (morgenen) og *Der Abend* (kvelden). Fasader og innganger er prydet med relieffer av både figurative og abstrakte motiver.

Historie
--------

Anlegget ble planlagt i 1912 av arkitekt Paul Wolf, mens Heinrich Lassen var utførende arkitekt. Ceciliengärten er oppført i art deco-stil, og fulgte dermed ikke Bauhaus-stilen som var den fremherskende i samtiden. Maleren og forfatteren Hans Baluschek arbeidet og bodde i ateliertårnet i Semperstrasse fra 1929 til 1933. Flere av bygningene i Ceciliengärten ble ødelagt under bombardementer i 1943 under den andre verdenskrigen, men samtlige ble siden gjenoppbygget. Hele området Ceciliengärten ble oppført som kulturminne i Berlin i 1995. De grønne arealene hadde vært på listen over kulturminner fra 1977.

Etymologi
---------

Ceciliengärten ble i 1912 oppkalt etter Cecilie av Mecklenburg (1886–1954), datter av Fredrik Franz III av Mecklenburg-Schwerin og Anastasia Mikhailovna av Russland. Cecilie var gift med Wilhelm av Preussen og ble dermed den siste kronprinsesse i det tyske keiserriket. 

Gatene i området er oppkalt etter byplanleggeren Reinhard Baumeister, maleren Peter Paul Rubens, arkitekt Gottfried Semper, politikeren Albert Traeger og forretningsmannen Johann Christian August Sponholz.

Bildegalleri
------------

* Morgenen av Georg Kolbe*Morgenen* av Georg Kolbe
* Kvelden av Georg Kolbe*Kvelden* av Georg Kolbe
* Fontene i CeciliengärtenFontene i Ceciliengärten
* Cecilie av Mecklenburg har gitt navn til boligområdetCecilie av Mecklenburg har gitt navn til boligområdet

Se også
-------

* Cecilienhof i Potsdam, møtested for Potsdamkonferansen som også er oppkalt etter Cecilie av Meklenburg.
* Modernistiske boligområder i Berlin som omhandler andre boligprosjekter i Berlin i begynnelsen 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Kauperts, Strassenfürer durch Berlin
2. 1 2  «Ceciliengärtens internettside». Arkivert fra originalen 24. august 2011. Besøkt 14. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ceciliengärten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Berlins liste over kulturminner (hele anlegget Ceciliengärten)[*død lenke*]
* Berlins liste over kulturminner (parkanlegget i Ceciliengärten)[*død lenke*]
* Ceciliengärtens internettside Arkivert 3. april 2013 hos Wayback Machine.

Portal: Tyskland
***Isle of Man Courier*** er en gratis ukentlig nyhetsavis på Man. Den er eid av Isle of Man Newspapers, som er eid av Johnston Press og som dessuten utgir *Isle of Man Examiner* og *Manx Independent* på Man.

Historie
--------

Avisen kan spore sine røtter tilbake til *Ramsey Courier* som ble første gang utgitt i 1884. Avisen sluttet med å ha «Ramsey» i tittelen da den flyttet lokalisering fra Ramsey til Ridgeway Street i hovedstaden Douglas på 1970-tallet. Dens søsteravis, *Mona's Herald*, gikk inn på det samme tiåret. *Isle of Man Courier* ble overtatt av en annen *Courier*-avis, *Halifax Courier*, og ble da trykket i Yorkshire i England for en tid.

*Isle of Man Courier* ble en gratisavis i 1981. Selskapet tok beslutningen etter at Mans regjering klagde på avisen sulteforet dens reklameinntekter for å favorisere *Isle of Man Examiner* og dens søsteraviser, *Isle of Man Weekly Times* og *Manx Star*. Etter at en streik førte til at *Examiner*, *Isle of Man Times*, *Manx Star* og *Isle of Man Gazette* ble nedlagt i 1987, kjøpte Courier Group begge titlene og *Examiner*s lokaler i Hill Street i Douglas.

Det betydde at *Courier* igjen kunne bli trykt på Man igjen. Courier Group relansert avisen i konkurranse med *Manx Independent* som ble startet av journalister som hadde blitt sparket i løpet av streiken i *Examiner*-gruppen.

Isle of Man Courier Group ble omdøpt til Isle of Man Newspapers noen få år senere etter at selskapet hadde absorbert *Examiner*. *Manx Independent* klarte seg ikke og gikk inn i 1993 og ble da kjøpt opp av Isle of Man Newspapers og relansert som en ukentlig nyhetsavis.
Kart som viser øyene som inngår i Islas del Atlántico Sur.
Skilt i Ushuaia som sier at byen er hovedstaden for Falklandsøyene (Las Malvinas).
**Islas del Atlántico Sur** er ett av de fire departementene som utgjør den argentinske provinsen Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur. Departementet består av øygruppene Falklandsøyene, Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene og har et samlet areal på 16 955 km².

Falklandsøyene og Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene er under britisk administrasjon og anses av Argentina som ulovlig okkupert. Argentina okkuperte øyene i 1982, men Storbritannia gjenerobret dem i løpet av den 74 dager lange Falklandskrigen.

Sør-Orknøyene ligger sør for 60 grader sørlig breddegrad, og omfattes dermed av Antarktistraktaten. Stater som har tiltrådt traktaten skal ikke gjøre noe for å hevde, støtte eller benekte territorielle krav i Antarktis, men traktaten slår også fast at statene ikke har oppgitt sine territoriale krav ved tiltredelse. Både Argentina og Storbritannia, som begge har tiltrådt traktaten, gjør krav på øygruppen. 

Portal: Antarktis
**Mauritz Eriksson** (født 18. desember 1888 død 14. februar 1947) var en svensk skytter som deltok i flere olympiske leker, 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Eriksson ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen rifle 300 meter med 5655 poeng foran Norge med 5605. De andre på laget var Hugo Johansson, Erik Blomqvist, Bernhard Larsson, Carl Björkman og Gustaf Adolf Jonsson. Det var sju lag som deltok og det var seks mann på hvert lag. Eriksson skjøt totalt 976 poeng som var det beste resultatet på det svenske laget. Han var også med på det svenske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen med armégevær. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, kom han på andreplass på 600 meter armégevær liggende bak sin landsmann Hugo Johansson, han tok også to bronsemedaljer i lagskyting.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Gull **Gull** i skyting, 300 meter rifle, lagskyting (Sverige)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv Sølv i skyting, 600 meter armégevær liggende
* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Bronse Bronse i skyting, Armégevær lagskyting (Sverige)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse Bronse i skyting, 300 m armégevær stående, lagskyting (Sverige)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse Bronse i skyting, 600 m armégevær liggende, lagskyting (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mauritz Eriksson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mauritz Eriksson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mauritz Eriksson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Mauritz Eriksson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Mauritz Eriksson – ISSF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Tidlig eksempel på en hylle fra steinalderboligen Skaret Brae på Orknøyene.
En **hylle** er en vannrett flate som er hevet, for eksempel over bakken, et gulv, eller som en form i terrenget.

Et møbel med flere hyller over hverandre som etasjer kalles en **reol**, eventuelt **hylleseksjon** eller bare «hylle». Reoler brukes vanligvis for lagring av gjenstander. En hylle kan med andre ord formelt betegne én enkelt hylleflate, eller uformelt et møbel med flere hyller i sin helhet. Eksempelvis er bokhylle en vanlig type hylle, hattehylle er en annen.

Mål
---

Åpne kleshyller som har plass til ett plagg i dybden er gjerne cirka 30-35 cm dype,[] mens mange hyller i garderobeskap ofte er rett under 55-60 cm dype og har da plass til flere plagg stablet bak hverandre.[] I grunne hyller kan man støte på problemer dersom man ønsker å henge klær på kleshengere sidelengs, og må da istedet henge kleshengeren på tvers. En uttrekkbar garderobestang kan i så fall hjelpe med å få oversikt over klærne.

Høydeintervallene mellom de ulike hyllenivåene kan justeres på mange hyller, for eksempel kan man gjøre dette på 32 mm systemet ved å flytte hyllebærerne opp- eller nedover i intervaller på 32 mm.

Andre betydninger
-----------------

Ordet «hylle» kan også vise til en flat avsats eller en flå i et fjell.

Se også
-------

* Uttrekkbar hylle
* Skuff

Referanser
----------

1. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 6. februar 2022.
2. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 6. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Prestegården på Alstahaug er et fredet kulturminne
Helleren, Jøssingfjord Foto: GAD 
Operaen, Oslo Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Kulturminnevern** er det arbeidet som utføres for å verne kulturminnene. Ordet brukes også som et samlebegrep om de offentlige instanser og de frivillige organisasjoner som arbeider med kulturminnevern.

Verneverdighet
--------------

Et verneverdig eller bevaringsverdig kulturminne har så stor verneverdi at det bør vernes og bevares. De fleste verneverdige eller bevaringsverdige kulturminner er ikke formelt vernet, men tas allikevel vare på fordi de oppfattes som verdifulle.

De mest verneverdige kulturminnene er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Kulturminner av nasjonal verdi er enten automatisk fredet eller vedtaksfredet etter kulturminneloven. Kulturminner kan også ha regional eller lokal verdi. Normalt vil det være kommunene som vurderer vern av slike kulturminner. Med hjemmel i plan- og bygningsloven kan bygninger eller miljøer reguleres som hensynssone bevaring.

En annen måte å signalisere verneverdi på er listeføringer. Eksempler på slike lister er Byantikvaren i Oslos «gule liste», Riksantikvarens fartøyvernliste, landsverneplaner eller listen over statens kulturhistoriske eiendommer.

Se også
-------

* Kulturminnevern i Norge
* Kulturvern
* Bygningsvern
* Kulturminneforvaltningen i Norge

* Konservering
* Restaurering
* Rehabilitering
* Utbedring
* Reparasjon

Referanser
----------

1. ↑  Næsheim, Eli. «Fredet er noe annet enn vernet». Aftenbladet. Besøkt 26. april 2019.
2. ↑  «Ordforklaringer (bokmål)». Riksantikvaren. Besøkt 26. april 2019. «Listeført kulturminne: Et kulturminne som etter en kulturhistorisk vurdering er identifisert som verneverdig og oppført på en liste over objekter som skal forvaltes på en nærmere definert måte. Både kulturminner som er formelt vernet (ved lov eller forskrift) og kulturminner uten formelt vern kan være listeførte.»

Litteratur
----------

* Holme, Jørn (red.) *Kulturminnevern : lov, forvaltning, håndhevelse*. Oslo : Økokrim, 2005. ISBN 82-995929-0-9
* Christensen, A.L.: *Kunsten å bevare : om kulturminnevern og fortidsinteresse i Norge*. Oslo : Pax, 2011. ISBN 978-82-530-3320-4

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus i Norge: Kulturminner Arkivert 30. mai 2016 hos Wayback Machine.
* Miljøstatus i Norge: Verdensarven

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC **·** NKC
 |
**Kulturkontakt Nord** er en av Nordisk ministerråds institusjoner og ble opprettet i 2012. Kulturkontakt Nord har som hovedoppgaver å øke interessen for Norden og nordisk samarbeid i Finland, og å administrere to nordiske støtteordninger: Kultur- og kunstprogrammet og Nordisk-baltisk mobilitetsprogram for kultur. Organisasjonen er også et kontaktpunkt for nordisk kulturelt samarbeid og for informasjon om dette samarbeidet i Norden.

Organisasjonen ble til den 1. januar 2012 gjennom en sammenslåing av Nordens Institut i Finland (Nifin) og det tidligere Kulturkontakt Nord. Sammenslåingen ble gjennomført slik at det tidligere Kulturkontakt Nord ble overført til Nifin, som skiftet navn til Kulturkontakt Nord. Virksomheten til begge institusjonene fortsettes uavbrutt under en felles paraply.

Organisasjonen har som mål å spre kunnskap om, og interesse for Norden i Finland innen flere forskjellige områder, og å være et samlingspunkt for nordisk kultursamarbeid og informasjon om dette samarbeidet i Norden. Organisasjonen har Finland med det øvrige Norden med nærområder som arbeidsfelt.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisiell hjemmeside
Karikatur fra 1898, om stormakter som deler Kina seg imellom
**Høyimperialismen** (også kjent som **nyimperialismen**) var en periode med ekspansjon av etablering av kolonier av land i Europa, USA og Japan, mot slutten av 1800-tallet og i begynnelsen av 1900-tallet. Perioden var preget av en tidligere usett jakt på erobring av oversjøiske områder. Landene bygget ut sine imperier, med ny teknologi som underlag, og utnyttet ressursene til de erobrede landene. Under høyimperialismen erobret de vestlige maktene og Japan nesten hele Afrika, og deler av Asia. Den nye bølgen av imperialisme reflekterte pågående rivalisering mellom datidens etablerte stormakter, og ønsket om større økonomiske ressurser. Koloniene som ble etablert i denne perioden fikk stort sett sin selvstendighet i årene med dekolonisering etter andre verdenskrig. Perioden anses å begynne rundt 1880-årene og står ut fra tidligere tiders imperialisme, som under forgagne imperier, og den såkalte første bølgen med erobring av kolonier fra europeiske land.

Se også
-------

* Kappløpet om Afrika

Kilder
------

* Hobson, Rolf, *Europeisk politisk historie 1750–1950*, Cappelen Damm Akademisk, 2015, ISBN 978-82-02-24316-6

Eksterne lenker
---------------

* «Empire In The Pre-Industrial World», av professor Richard J. Evans (engelsk)
* «The History of Empire: Exploitation And Resistance», av professor Richard J. Evans (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Studentsamskipnaden i Hedmark** (**SiH**) var en av Norges studentsamskipnader og ble opprettet i 1988. SiH dekket velferdsbehovene til studenter ved Høgskolen i Hedmark. 

SiH var en selveiende institusjon der styret var øverste beslutningsorgan. Styret bestod av åtte representanter; fire studentrepresentanter, to representanter for høgskolen og to representanter for de ansatte. Studentene hadde flertall, gjennom styreleders dobbeltstemme. Virksomheten stod under tilsyn av Kunnskapsdepartementet, og var underlagt lov om studentsamskipnader.

Alle studenter ved Høgskolen i Hedmark (HH) betalte semesteravgift til SiH. Semesteravgiftens størrelse ble fastsatt av SiHs styre innenfor rammer fastsatt av Kunnskapsdepartementet. Andre inntekter for samskipnaden var en mindre andel statsstøtte via Kunnskapsdepartementet, og inntekter fra egen virksomhet, for eksempel boligene og bokhandlene.

En andel av semesteravgiften til SiH ble tildelt de fem studentrådene ved høgskolen. Dette var en basisstøtte SiH hadde vedtatt å gi for å støtte opp om studentdemokratiet ved Høgskolen i Hedmark. Av semesteravgiften gikk også 35 kroner hvert semester til Norsk Studentorganisasjon (NSO).

SiHs hovedoppgave var å ta seg av interesser knyttet til studentenes velferdsbehov. Virksomheten var organisert i fem avdelinger som omfattet bygging og drift av boliger, drift av barnehager, kantiner, bokhandel/servicekontorer og sosial rådgivningstjeneste samt støtte til studentsosial/kulturell virksomhet i miljøet.

Den 1. januar 2017 ble SiH slått sammen med Studentsamskipnaden i Oppland til Studentsamskipnaden i Innlandet.

Referanser
----------

1. ↑  «Styret». Arkivert fra originalen 11. desember 2007. Besøkt 11. oktober 2008.
2. ↑  Kunnskapsdepartementet (14. oktober 2016). «Fra 33 til 21 statlige universiteter og høyskoler». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 14. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Høgskolen i Hedmark Arkivert 29. juli 2004 hos Wayback Machine.
* Studentsamskipnaden i Hedmark
* Studentorganisasjonen i Hedmark (StorHk)
* LOV 2007-12-14 nr 116: Lov om studentsamskipnader (i kraft 1 aug 2008)

| * v
* d
* r
Studentsamskipnader |
| --- |
| Agder **·** Arktisk **·** Gjøvik, Ålesund, Trondheim **·** Indre Finnmark **·** Innlandet **·** Molde **·** Nord **·** Oslo **·** Stavanger **·** Sørøst-Norge **·** Volda **·** Østfold **·** Ås **·** Vestlandet |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Alcohol and Drugs History Society** (**ADHS**) er en akademisk organisasjon hvis medlemmer studerer historien til et stor spekter av illegale, kontrollerte og uregulerte droger slik som opium, alkohol og kaffe. ADHS som ble organisert i 2004 er etterfølgeren til et selskap med smalere virkefelt, *Alcohol and Temperance History Group*, som eksisterte i 25 år. Den siste ATHG-president og den første ADHS-president var Ian R. Tyrrell fra Australia. I juli 2006 ble han etterfulgt av en amerikaner, W.J. Rorabaugh. Selv om de fleste ADHS-medlemmer er engelsktalende, er det noen få medlemmer i Skandinavia, Tyskland og andre steder. ADHS finansierer utgivelsen av *The Social History of Alcohol and Drugs: an Interdisciplinary Journal*, som utkommer såvel i trykt som i elektronisk format, et nettsted som tilbyr bibliografiske nyheter og aktualiteter samt en epostliste. ADHS er tilknyttet American Historical Association og sponser sesjoner ved AHAs januarmøter. ADHS planla en internasjonal konferanse i Canada i august 2007 med Guelph University i Ontario som vertskap.

Eksterne lenker
---------------

* Alcohol and Drugs History Society

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Studentsamskipnaden i nordland** (Studentinord) var en av Norges studentsamskipnader. Studentinord dekket velferdsbehovene til vel 8 000 studenter ved Universitetet i Nordland, Høgskolen i Narvik og Politihøgskolen i Bodø og Folkeuniversitetet i Narvik. Studentsamskipnaden ble etablert da Studentsamskipnaden i Bodø og Studentsamskipnaden i Narvik ble slått sammen 1. januar 2013. Den ble avløst av Nord Studentsamskipnad.

Studentinords øverste organ var styret bestående av fem studentrepresentanter (inkludert styreleder), to høyskolerepresentanter og to ansattrepresentanter. 
Studentsamskipnaden driver en rekke velferdstilbud for studentene; utleie av egne studentboliger, privat boligformidling, studentkantiner, studentbarnehager, sosialfaglig rådgivningstjeneste, studielånsformidling samt div. tilbud som har som mål å tilrettelegge for en positiv og spennende fritid. Samskipnaden har i tillegg deleierskap i treningssenteret Friskhuset Mørkved AS.

Studentskipnaden var samarbeidspartner med Akademika bokhandel.

Fra 1. januar 2016 slås Studentsamskipnaden i Nesna sammen med Studentinord. Samtidig blir studentvelferden i Narvik en del av Norges arktiske studentsamskipnad, og dermed ikke lenger en del av Studentinords virksomhet.

Kantine
-------

Studentskipnaden i Nordland har 4 kantiner ved UIN. Du har Hoved kantina i et eget bygg ved inngang B. Pennalet som er ved inngang D/E og Alexandria som er lokalisert ved biblioteket ved siden av Akademika. Den siste kantinen er Kasjotten og er plassert på mørkvedgården.

Bolig
-----

Studentsamskipnaden driver utleie ved 5 studentboliganlegg med tilsammen ca. 460 hybler og leiligheter i Bodø. Fem av anleggene ligger på Mørkved mens et ligger på Rønvik. Alle boliger har kabel-tv og internett. Leiere har adgang til moderne felles betalings vaskerier med vaskemaskiner og tørketrommel. Alle hyblene er møblert, men leilighetene er umøblert. Det er røykeforbud i alle boliger og fellesrom.
Fem av boenhetene er spesielt tilpasset rullestolebrukere.
Det er ikke lov med husdyr med unntak fra beboere i Skavdalslia og Hammarlia, de kan få søke om å ha husdyr.
For de som har lav inntekt eller høye utgifter er det mulighet for bostøtte.

Se også
-------

* Universitetet i Nordland
* Høgskolen i Narvik
* Studentorganisasjonen i Bodø
* Politihøgskolen i Bodø

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon om fusjonen[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

Studentskipnaden i Nordland

| * v
* d
* r
Studentsamskipnader |
| --- |
| Agder **·** Arktisk **·** Gjøvik, Ålesund, Trondheim **·** Indre Finnmark **·** Innlandet **·** Molde **·** Nord **·** Oslo **·** Stavanger **·** Sørøst-Norge **·** Volda **·** Østfold **·** Ås **·** Vestlandet |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Landskap i Hautes Fagnes
Vinterlandskap i Hautes Fagnes
**Hautes Fagnes** (tysk: *Hohes Venn*; nederlandsk: *Hoge Venen* betyr *høye myrer)* er en grenseoverskridende høyslette i provinsen Liège i Belgia og Nordrhein-Westfalen og Rheinland-Pfalz i Tyskland. Høysletten er en del av landskapet Eifel. Det høyeste punktet, på 694 meter, er Signal de Botrange nær Eupen, som også er det høyeste punktet i Belgia. En stor del av Hautes Fagnes ligger innenfor den tysk-belgiske naturparken *Hohes Venn-Eifel*. 

Hautes Fagnes består hovedsakelig av lyngmoer og skog, og strekker seg mellom Eupen i nord, Monschau i øst, Spa i vest og Malmedy i sør. Det er det mest regnfulle området i Belgia med 1 500-1 700 mm i året, og er et myrlendt område. Flere elver har sitt utspring i Hautes Fagnes: Vesdre, Hoëgne, Warche, Gileppe, Eau Rouge, Amblève, Our, Kyll og Roer. Det finnes også flere kunstige innsjøer i området.

Referanser
----------

1. ↑  «Hohes Venn | Landschaften | Startseite | Naturpark Eifel». *www.naturpark-eifel.de*. Arkivert fra originalen 18. februar 2019. Besøkt 17. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Hydroscand A/S** er et svensk selskap innen montering og distribusjon av slanger og ledningskomponenter. I dag er Hydroscand etablert i 19 land, har omtrent 850 ansatte på mer enn 150 avdelinger og omsetter for mer enn 190 millioner euro. Hydroscand er markedsleder i sin bransje i Europa.

Selskapet ble grunnlagt i Stockholm i 1969. Bedriften ekspanderte hurtig og etter bare to år ble det nødvendig å flytte til større lokaler. Nesten 40 år senere og for femte gang var det tid for å flytte igjen, denne gang til det nåværende hovedkontor i Sköndal utenfor Stockholm. Utbyggingen av avdelinger begynte i midten av 1970-årene med en avdeling i Linköping. I begynnelsen av 1980-årene tok denne utbygging stor fart, frem til dagens vel 45 avdelinger i Sverige.

Virksomheten i Norge ble grunnlagt i 1978 med et hovedkontor i Oslo sentrum. Også her ekspanderte man hurtig og måtte snart flytte til bedre og større lokaler. I 2007 flyttet man for fjerde gang, denne gang til nåværende hovedkontor som har en sentral beliggenhet i Groruddalen i Oslo. I 1981 startet man med den første avdelingen på Jæren, og straks etter startet man også i Tromsø. Etterhvert har dette utviklet seg til å bli mer enn 30 avdelinger i Norge.

Eksterne lenker
---------------

* hydroscand.no
* hydroscand.com
***Closed Circuit*** er en britisk thrillerfilm fra 2013, regissert av John Crowley. Manus ble skrevet av Steven Knight, og den ble gitt ut høsten 2013. Hovedrollene spilles av Eric Bana, Rebecca Hall, Ciarán Hinds, Jim Broadbent og Riz Ahmed.

Sammendrag
----------

Filmen åpner med et overfylt marked i London, som blir ødelagt i et terror-angrep. Farroukh Erdogan blir arrestert som hovedmistenkt bak angrepet. To påståtte medsammensvorne blir drep, når politiet skal pågripe dem. Advokat Martin Rose og Claudia Simmons-Howe blir valgt av den britiske justisministeren for å representere Farroukh i en rettssak etter at den forrige advokaten hans falt ned fra et tak. Martin og Claudia har hatt en hemmelig affære, som Martins kone og deres sønn er klar over. Claudia blir voktet av MI5-agent Nazrul Sharma, og får lese en del hemmeligstemplet informasjon.

Martin får assistanse fra venn og advokat Devlin. Farroukh nekter å snakke med advokatene, og hans familie uttaler at han er skyldig. Martin og Claudia oppdager at de blir overvåket. Martin oppdager at Farroukh var hemmelig MI5-agent, som etterforsket en terrorcelle i London. Det blir aldri avslørt om Farroukh svek MI5, eller om terroristene fant ut hvem han egentlig var. Men terror-angrepet ble ved et uhell finansiert av MI5, og de er villige til å drepe for å holde dette hemmelig. Farroukh og hans familie innrømmer skyld, for å unngå å bli drept.

En fremtredende amerikansk journalist, Joanna Reece, forsøker å komme nærme Martin for å få informasjon om saken. Hun blir på mystisk vis drept. En dag Claudia kommer hjem, prøver en leiemorder å drepe henne, men hun klarer å komme seg unna. Farroukhs sønn innser han kommer til å bli drept, og stikker av. Det blir avslørt av Devlin samarbeider med MI5. Farroukh blir drept i fengsel, i noe som ser ut som selvmord. Filmen avsluttes med at hele konspirasjonen til slutt blir avslørt for offentligheten.

Rolleliste
----------

* Eric Bana som Martin Rose
* Rebecca Hall som Claudia
* Ciarán Hinds som Devlin
* Jim Broadbent som justisminister
* Riz Ahmed som Nazrul Sharma
* Denis Moschitto som Farroukh Erdogan
* Julia Stiles som Joanna Reece

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Closed Circuit* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Closed Circuit* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Closed Circuit* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Closed Circuit* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Closed Circuit* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Closed Circuit* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Closed Circuit* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Closed Circuit* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Closed Circuit* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Closed Circuit* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* Film-trailer, youtube.com

Portal: Film
Keiser Gaozu, grunnlegger av Tang-dynastiet
**Taishang Huang** (kinesisk: 太上皇, pinyin: *Tàishàng Huáng*) er en kinesisk tittel, en hederstittel til en fratrådt keiser, som kanskje kan oversettes *Fortjent opphøyd keiser*. Det er en tittel som ble benyttet om enkelte keisere etter at de hadde abdisert (frivillig, eller tilsynelatende frivillig) til fordel for en sønn. 

Tittelen dukker opp, som låneord eller i oversettelse, også i japansk (太上天皇, *Daijō Tennō*), koreansk (태상황, *TeaSang-hwang*) og vietnamesisk historie (*Thái thượng hoàng*). 

Den første keiseren til å motta denne tittelen er Gaozu, (566-635), også kjent som grunnlegger av Tang-dynastiet (618-907), Li Yuan. Gaozu regjerte fra 618-626, da han abdiserte til fordel for sin sønn, keiser Taizong (Li Shimin), (599-649). Táng gikk i oppløsning 272 år etter keiser Gaozus' død.

Andre kinesiske keisere fra hoveddynastiene som ble gitt tittelen *Taishang Huang*:

* Keiser Ruizong av Tang, som abdiserte i 712 og var kalt *Taishang Huang* til sin død i 716.
* Keiser Xuanzong av Tang, som abdiserte i 756 og ble kalt *Taishang Huang* til sin død i 762.
* Zhengtong-keiseren (Yingzong) av Ming, fra han ble tatt til fange av mongolene i 1449 til han besteg tronen igjen i 1457.
* Qianlong-keiseren (Gaozong) av Qing, som abdiserte i 1796 og ble kalt *Taishang Huang* til sin død i 1799.

Selv om en *taishang huang* ikke lenger var en regjerende keiser, var det tilfeller der han var den som utøvde den virkelige makt, kanskje mer eller mindre bak kulissene. Dette gjaldt for eksempel Qianlong-keiseren i Kina og flere av keiserne av Tran-dynastiet i Vietnam.

Portal: Korea
***Leaduadicus*** er en slekt av bittesmå biller som hører til familien fjærvinger (Ptiliidae).

Utseende
--------

En bitteliten (ca. 0,8 millimeter), avlangt-ovale, blanke, brunlige fjærvinger. Antennene er forholdsvis lange, 11-leddete. De to innerste leddene er tykke, de følgende tynne, de tre ytterste er større, danner en løs klubbe. Oversiden er ganske tydelig hårete. Pronotum er rundet, nokså lite, danner ikke en kontinuerlig kurve med dekkvingene. Disse er forkortede og dekker ikke det bakerste bakkroppsleddene. Føttene består av to korte og forholdsvis kraftige, og et langt og tynt, tredje ledd.

Levevis
-------

Fjærvinger finnes ofte i tilknytning til ulike slags råtnende materiale, som løvstrø, kompost og møkk. Andre arter lever knyttet til spesielle sopp-arter. Trolig spiser de fleste artene sopp eller soppsporer. Fjærvingebillene er ofte svært tallrike i løvstrø, men fordi de er så små kreves det spesielle innsamlingsmetoder for å få tak i dem.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørøstlige Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien **fjærvinger, Ptiliidae** Heer, 1843
				+ Underfamilien fjærvinger, **Ptiliinae**
					- Stammen Ptinellini
						* Slekten ***Leaduadicus*** Deane, 1930
							+ *Leaduadicus imperialis* Deane, 1930
							+ *Leaduadicus tolerabilis* Deane, 1930

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.

Kilder
------

Hall, W.E. 1995. Ptiliidae, Featherwing beetles i Tree of life.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Leaduadicus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Leaduadicus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Leaduadicus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Splügenpasset** er et fjellpass mellom den sveitsiske dalen Rheinwald (Graubünden) og den italienske dalen Valchiavenna (Lombardia). Det er oppkalt etter landsbyen Splügen, som ligger ved den nordlige passfoten, 6 km unna. Passet er enkel å nå fra nordsiden, som har en jevn stigning på 600 m fra Splügen og frem til passhøyden. Sydsiden begynner imidlertid med en veldig bratt strekning. Høydeforskjellen mellom Chiavenna, som ligger 30 km syd fra passet, og passhøyden er 1800 m.

Passet har vært kjent i romertiden, men en sti som var passerbar for pakkhester og -muldyr eksisterte først fra 1200-tallet. Transport av varer over Splügenpasset var en viktig inntektskilde for befolkningen både i Rheinwald og i Valchiavenna. Likevel stod Splügenpasset først i skyggen av Settimopasset. Dette endret seg med åpningen av Via Mala, et tidligere upasserbart juv ved inngangen til Hinterrheindalen. Ruten via Schams, Hinterhein og Splügenpasset var dermed blitt enklere enn via Churwalden, Surses og Settimopasset. Passtaten Graubünden klarte å kontrollere Splügenpasset ved å gjøre den sydlige oppfart (dvs. Valchiavenna) til en vasallstat (*Untertanenland*). Dette varte frem til 1797.

Den første passveien ble bygget mellom 1818 og 1823. Dermed var veien over Splügenpasset Sveits' andre passvei etter Simplonpasset (og før St. Gotthard-passet). I tiårene som fulgte, var Splügenpasset et av de mest trafikkerte alpepassene. Betydningen sank gradvis etter åpningen av jernbanestrekningene over Brennerpasset (1867), under Mont-Cenis-passet (1872) og under Gotthardpasset (1882).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Splügen Pass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
**«C'est Magnifique»** er en amerikansk populærmusikksang fra 1953, skrevet av Cole Porter til musikalen *Can Can*, hvor den ble introdusert av Lilo og Peter Cookson.

«C'est Magnifique» har blitt en standardsang, selv om den hadde svake listeplasseringer i 1953. Den mest populære platen på den tiden sangen ble introdusert ble utgitt av Gordon MacRae med Axel Stordahl and His Orchestra (Capitol F 2465). utgav den mest poulære platen på den tiden

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Gitte og farmand (1956)
* Dean Martin (1962)
* Ella Fitzgerald (1978, på LP-platen *Dream Dancing*)
* Arielle Dombasle (2006)
* Amanda Lear (2006)
* Albert de Paname (2008)
* Patricia Barber (2008)

Norske versjoner
----------------

Alf Hartmann har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «C'est Magnifique». Nora Brockstedt, Willy Andresens kvintett har spilt inn sangen på plate. Den ble utgitt på 78-platen Musica A 5174 i 1956 samt på EP-platene Musica NEP-819 og Musica NEP-822. 

Sverre Bævre og Bias Bernhoft har også skrevet en norsk tekst med samme tittel. Leif Juster med orkester, dirigent: Carsten Klouman, har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *En glad gutt* (Dag Frøland DLP 6) i 1976.

Referanser
----------

1. ↑  The Cole Porter Reference Guide
2. ↑  Second Hand Songs – Medium: C'est Magnifique – Gordon MacRae with Axel Stordahl and His Orchestra
3. ↑  Se plateetiketten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Nittedal Teater** er en frivillig teaterorganisasjon og et produksjonsselskap. 

Teateret satser på egenproduserte teaterforestillinger, turnéforestillinger, lokalhistoriske spel, uteteater og samarbeider tett med næringslivet og offentlige etater. De jobber også med film- og musikkproduksjon, foto, konsertarrangør, festivaler og sosialt entreprenørskap.

Teateret ble etablert i 2008 av Lene Hagen og har i dag syv faste årsverk og en stor produksjonsstab.[]

Nittedal Teater har siden 2013 turnert i hele Norge med forestillingen *#hengdeg*. Forestillingen er sett av mer enn 260.000 og er blitt vist over 600 ganger.[] Forestillingen mottok Nittedal Kommunes kulturpris i 2016.

Organisasjonen drifter også Teatersmia barne- og ungdomsteater, prosjekt ungdom i arbeid og Det Grenseløse Teateret. 

Nittedal Teater har fått inkluderingsprisen for sitt arbeid for inkludering, psykisk helse og forebyggende arbeid.

Eksterne lenker
---------------

* NittedalTeatersmie.no
* Nittedalteater.com
**Jargon File** er en engelsk ordliste med beskrivelser av hacker-slang. Den opprinnelige Jargon File var en samling sjargong fra tekniske miljøer som Massachusetts Institute of Technology, Stanford University og andre. Man forsøker å unngå vanlige tekniske termer, men inkluderer ord som benyttes av hackere.

Jargon File ble opprettet i 1975 av Raphael Finkel ved Stanford, og året etter ble en kopi spredd til MIT. Oppslagsordene dreide seg for det meste om kunstig intelligens. Stadig flere ord lagt til filen, og i 1981 ble en stor del av den trykket i *CoEvolution Quarterly*. Den ble utgitt som bok i 1983 som *The Hacker's Dictionary* (Harper & Row CN 1082, ISBN 0-06-091082-8). 

Fra 1990 ble filen utvidet til å omfatte andre tekniske områder enn bare kunstig intelligens. Dagens fil dekker nå sjargong fra miljøer innen usenet, C-programmering og Unix. Det er også gjort innsats for å få med ord fra IBM-PC-, Amiga-, Macintosh- og stormaskin-miljøer. Den nye versjonen er trykt og utgitt som *The New Hacker's Dictionary*. 

Pr. 2023 var den siste revisjonen 5.0.1 fra 5. januar 2012.

Referanser
----------

1. ↑  Raymond, Eric S. (5. januar 2002). «The Jargon File». *cosman246.com*. Arkivert fra originalen 27. august 2013. Besøkt 8. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Den originale Jargon File
* Den nåværende versjonen av The Jargon File
* Arkiv
* Jargon Database