recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Knut Anton Mork** (født 24. mai 1946) er en norsk økonom.

Bakgrunn og virke
-----------------

Mork ble født på Løkken Verk i Trøndelag og vokste opp på Stange i Innlandet. Han begynte sin utdannelse med siviløkonomstudiet og høyere avdeling ved Norges Handelshøyskole og fullførte den med doktorgraden (PhD) i samfunnsøkonomi ved Massachusetts Institute of Technology (MIT) i 1977. Han har først og fremst forsket på de makroøkonomiske virkningene knyttet til utviklingen av oljeprisen. Mork var i flere år professor og instituttleder ved Handelshøyskolen BI. Fra 1996 til 2015 var Mork sjeføkonom i Handelsbanken.

Mork har forfattet lærebøker i makroøkonomi på både norsk og engelsk og har publisert sine forskningsresultater i anerkjente internasjonale tidsskrifter som Journal of Political Economy, Quarterly Journal of Economics, Journal of Economic and Business Statistics og The Energy Journal.

Knut Mork er ansatt som professor ved Institutt for samfunnsøkonomi ved NTNU.

Bibliografi
-----------

* *Macroeconomics for managers*, Wadsworth Publishing Company, 1991, ISBN 0-534-13794-6
* *Lecture Notes on Business Cycle Theory*, Bedriftsøkonomens forlag, 1995, ISBN 82-7037-891-7
* *Makroøkonomi*, Cappelen akademisk, 2004, ISBN 8202238560, ISBN 9788202238568.
* (no) Publikasjoner av Knut Anton Mork i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑   OCLC-nummer 500680260[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  75 års omtale i Aftenposten 22. mai 2021
3. ↑  «Mork takker for seg som sjeføkonom». Aftenposten. 22. april 2015. Besøkt 23. april 2015.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Knut Anton Mork — *Speaker's corner* i Handelsbanken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** MGP
 |
**Ethan Rom** er en rollefigur i den amerikanske TV-serien Lost.

Figurinformasjon
----------------

* **Skuespiller:** William Mapother
* **Opptreden:** Sesong 1, og flashback i sesong 2 og 3.
* **Status:** Død

* **Mulig kilde til navnet:** Anagram av *other man* (annen mann), samt at navnet Ethan sies å bety «øyas gave».

Den farlige Ethan Rom hevder å være fra Ontario, Canada. I begynnelsen dukket han opp, og oppførte seg som en vanlig mann, og hjalp Locke med å jakte på villsvin. Imidlertid, etter et angrep på Claire ved hulene, bestemmer Hurley seg for å ha en opptelling av de overlevende, og da han sammelignet navnene fra sin liste med passasjerlista, var det én person han hadde møtt som ikke var på lista: Ethan.

Rundt tiden Hurley forteller dette til Jack, Kate, Locke og Sayid, kidnapper Ethan Charlie og Claire. Jack, Kate, Locke og Boone holder seg på sporet i etter ham i en tid, men splitter seg for å følge et mulig annet spor. Til slutt når Jack og Kate ham igjen, men i en mann-til-mann-kamp slår Ethan Jack lett, og truer med å drepe enten Charlie eller Claire om de fortsetter å følge ham. Han gjør som lovet, og Charlie blir nesten drept ved hengning.

Til slutt klarer Claire på en eller annen måte å rømme fra Ethan, som kommer til stranda og etter å ha angrepet Jin, forteller han Charlie at han må hente ham Claire, ellers vil han drepe all de andre én etter én. Siden de ikke henter Claire etter den første natta, dreper han Scott for å vise at han er seriøs. Til slutt blir Ethan lurt inn i ei felle med Claire som åte av bevæpnede Jack, Sayid, Locke, Sawyer og Kate. De håper å fa tatt ham til fange, så de får vite hvorfor han så ille vil ha tak i Claire. Denne gangen overmanner Jack Ethan. Men selv om Ethan er overvunnet og omringet av bevæpnede personer, prøver han likevel å angripe de andre, helt til han blir drept av Charlie, som skjøt ham med pistolen Jack hadde mistet.
**Elverum Skyttarlag** er et skytterlag tilsluttet Det frivillige Skyttervesen i Elverum. Laget ble stiftet 1. desember 1861 og er Elverum kommunes eldste idrettslag.

LS 2010 i Elverum.
Skytterlaget var deltakende i den norske motstanden under den andre verdenskrig. 9. april 1940 ble Norge overrasket over det tyske angrepet. Kongen og regjeringen la på flukt mot Sverige gjennom Hamar, Elverum og Trysil. På Midtskogen, rett vest for Elverum, lagde et gardekompani og skyttere fra Elverum skytterlag stillinger for å stoppe tyskerne. Mange av de menige hadde aldri skutt før, og fikk rask opplæring. Det var en alvorlig situasjon. Elverum skytterlag stilte med noen av sine beste skyttere. Ingen nordmenn døde i trefningene, og Elverum skytterlag spilte en meget stor og viktig rolle i å hindre tyskerne for å ta Norges monark og regjering.

Skytterlaget har arrangert Landsskytterstevnet fem ganger; i 1895, 1912, 1990, 2000 og 2010. De skulle også arrangere det i 2020, men dette ble avlyst grunnet Covid-19. De har i stedet fått tildelt arrangementet på nytt i 2021, hvor det er duket for ny folkefest. Elverum skytterlag har deltakerrekorden blant alle landsskytterstevner gjennom historien, med 7 181 deltakere i 1990.

Skytterlaget er tuftet fullstendig på frivillighet, og har ca 250 medlemmer i alderen 10–95 år. De har et aktivt ungdomsmiljø, og satser på aktivitet som skaper engasjement i lokalsamfunnet. Laget ledes per 2020 av Morten Undseth.

Referanser
----------

1. ↑  «DFS Grasrot». *dfsgrasrot.no*. Besøkt 9. juli 2020.
2. ↑  «DFS Grasrot». *dfsgrasrot.no*. Besøkt 9. juli 2020.
3. ↑  «DFS Grasrot». *dfsgrasrot.no*. Besøkt 9. juli 2020.
4. ↑  «DFS Grasrot». *dfsgrasrot.no*. Besøkt 9. juli 2020.
5. ↑  «DFS Grasrot». *dfsgrasrot.no*. Besøkt 9. juli 2020.
**Johann Peter Salomon** (1745–1815) var en tysk fiolinist, komponist og konsertorganisator.

Liv og virke
------------

Salomon spilte i ulike tyske hofforkestre før han i 1781 flyttet til London. Han spilte først i kvartetter, men bygde seg opp som impresario og fikk etterhvert stor betydning for byens musikkliv.

I 1790 var Salomon i Wien der han gav Joseph Haydn et lukrativt tilbud som innebar at Haydn oppførte sine nye symfonier med stort orkester i London. Den 58 år gamle Haydn var på det tidspunktet pensjonert etter at Esterhazys hofforkester var blitt nedlagt, så han slo til på tilbudet, noe som viste seg å bli en stor økonomisk og kunstnerisk suksess for ham. Under det første London-oppholdet skrev og uroppførte Haydn symfoniene nr. 93 til 98, under det andre symfoniene nr. 100 til 104. Alle bærer derfor tilnavnet *London-symfoniene*, men de siste kalles i blant også *Salomon-symfoniene*. Betegnelsen stammer ikke fra Haydn selv.

Salomon var fiolinsolist under uroppføringen av Haydns *Sinfonia Concertante* i B-dur for fiolin, cello, obo og fagott, opus 84, Hob. I:105 (1792), som Haydn skrev og oppførte under det første London-oppholdet.

Beethoven- og Salomon-familiene var naboer og venner i Bonn. Salomon flyttet fra Bonn før Ludwig van Beethoven ble født, men de ble kjent med hverandre under Salomons besøk i hjembyen. I et brev fra 1815 forhører Beethoven seg med Salomon om han kan formidle kontakt med en London-forlegger.

Salomon døde av skader han fikk etter et fall fra hest august 1815. Han ble gravlagt i Westminster under stor publikumsdeltakelse.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (de) Rochus von Liliencron: «Salomon, Johann Peter». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 30, Duncker & Humblot, Leipzig 1890, s. 281.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johann Peter Salomon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Johann Peter Salomon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Johann Peter Salomon på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Johann Peter Salomon på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Johann Peter Salomon på AllMusic Rediger på Wikidata
* (de) Liste over sceneverk av Johann Peter Salomon på grunnlag av *MGG* på *Operone*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Elverum Golfklubb** ligger på Starmoen utenfor Elverum. Golfbanen ble påbegynt i 1987, og de første ni hullene var klare høsten 1988, mens den fulle 18-hullsbanen ble ferdigstilt i september 1991. Skogsbanen er anlagt på furumo, måler 6 315 meter fra det bakerste utslagsstedet og har par 72.

Meritter
--------

* Norgesmester i 2005 og 2006: Monica Gundersrud
* Gull i junior-NM for lag (jenter): 1996 og 2000

Historie
--------

Den første golfbanen i Hedmark ble anlagt på Høsbjør i 1932. Banen grodde igjen etter andre verdenskrig, men en nystiftet Høsbjør Golfklubb forsøkte å gjenåpne banen i 1980, før den på nytt ble liggende brakk etter få år da en ny eier av hotellet hadde andre planer for arealet. Noen år tidligere, i 1976, var et område på 9 000 dekar blitt svidd av i en brann på Starmoen i Elverum. Elverum Golfklubb ble stiftet i 1982 med tanke på å etablere en ny golfbane på det avsvidde området.

Under et felles møte mellom Elverum Golfklubb og Høsbjør Golfklubb 8. november 1983 besluttet Høsbjør å «[skifte] navn til Hedmark Golfklubb med hjemstedskommune Elverum», samtidig som klubbene vedtok å slå seg sammen. Den sammenslåtte klubben etablerte driving range på Starmoen, der medlemmene trente i påvente av den planlagte golfbanen.

Banen ble påbegynt i 1987, og de ni første hullene var klare for spill med provisoriske greener høsten 1988. Klubbhuset sto klart i mai 1990, mens banen offisielt ble åpnet 9. juni 1990. Den var da den eneste golfbanen mellom Oslo og Trondheim. 18-hullsbanen var ferdig bygget høsten 1991 og ble tatt i bruk på forsommeren 1992. Som følge av kostnadsoverskridelser ved ferdigstillelsen av de siste ni hullene og sviktende inntekter ble klubben tatt under konkursbehandling 20. oktober 1993. De samlede investeringene i anlegget var på om lag 9,5 millioner kroner.

Elverum Golfklubb ble stiftet på nytt 29. oktober 1993. Banen var i forbindelse med konkursen kjøpt av Sorknes Golf AS, eid av skogseier Thomas Meinich og shippingbedriften Gill-Johannessen AS, for 4,3 millioner kroner. Selskapet hadde året før åpnet en nihullsbane på Rena, Sorknes Golfklubb. Banen ble senere overført til datterselskapet Elverum Golf AS. Etter at dette selskapet gikk konkurs 19. november 2007, kjøpte klubben tilbake banen for 1,5 millioner kroner.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Terje Thronæs (2008). «Fra Høsbjør til Starmoen. Elverum Golfklubb gjennom 25 år» (PDF). Norges Golfforbund. Besøkt 4. juli 2021.
2. ↑  «Hotellbaner» (html). Norges Golfforbund. Besøkt 12. april 2017.
3. ↑  Foretaksregisteret (besøkt 4. juli 2021)

Eksterne lenker
---------------

* Elverum Golfklubbs hjemmeside

Portal: Golf
**Halfdan Tschudi Bondevik** (født 22. mars 1931 i Jølster) er en norsk luthersk prest som har vært domprost i Bergen og generalsekretær i Den norske sjømannsmisjonen.

Han ble født i Jølster som sønn av sogneprest Gunnar Bondevik og hustru Maine Cröger Tschudi. Familien flyttet til Lom i 1936 og til Oslo i 1946. På farssiden av slekten er han tremenning av biskop Odd Bondevik og statsminister Kjell Magne Bondevik, og på morssiden er han nevø av teolog Stephan Tschudi. Han giftet seg i 1954 med sykepleier Margareth Røstad.

Han avla teologisk embetseksamen ved Menighetsfakultetet i Oslo i 1957. Deretter var han leder i Norsk Kristelig Studieråd før han reiste ut som sjømannsprest i Rotterdam, Curaçao og Antwerpen.

Fra 1971 til 1976 var han residerende kapellan i Nedre Stjørdal prestegjeld med bolig på Bolkan kapellangård på Skatval. Ved stortingsvalget i 1973 var han ønsket av Høyre som førstekandidat på en fellesliste med Kristelig Folkeparti i Nord-Trøndelag, men partiene kom ikke til enighet. I 1974 ble Bondevik medlem av Nord-Trøndelag Høyres politiske utvalg.

Fra 1976 til 1982 var Bondevik hjemmesekretær i Den norske sjømannsmisjonen, deretter generalsekretær samme sted til 1989.

Bondevik var domprost i Bergen fra 1989 til 2001. Han har også vært medlem av Nidaros bispedømmeråd, sentralstyret i Presteforeningen og Mellomkirkelig Råd.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Omtale i Aftenposten 22. mars 2016
2. ↑  Steenstrup, Bjørn (red.) (1973). «Bondevik, Gunnar». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 68.
3. ↑  *presteboken*.
4. ↑  Hollekim, Gisle og Olsen, Kurt Johnny (20. april 1991). «Dynastiet Bondevik». *Aftenposten*: 26. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  Bratberg, Terje. «Tschudi». *Store norske leksikon*. Besøkt 7. desember 2019.
6. ↑  «Bryllup». *Vårt Land*: 4. 16. desember 1954.
7. ↑  Saxvik, Kjell (1983). *Fram i hundre års politisk motvind 1883–1983. Nord-Trøndelag Høyre 50 år*. Steinkjer. s. 73.
8. ↑  «Valg i Nord-Trøndelag Høyre». *Trønder-Avisa*: 6. 11. februar 1974.
**Subaru World Rally Team** (SWRT) var et motorsportlag som deltok i Verdensmesterskapet i rally for Subaru, og vant tre konstruktørmesterskap og tre førermesterskap. Laget ble ledet av David Richards og Richard Taylor, med hovedkvarter i Banbury i England, og debuterte under Safarirallyet i 1990.

Legenden Colin McRae kjørte for laget fra 1992 til 1998, hvor han blant annet vant førermesterskapet i 1995 og bidro til alle konstruktørmesterskapene. Hans landsmann, Richard Burns, tok over plassen foran 1999-sesongen og vant førermesterskapet i 2001. Nordmannen Petter Solberg kom inn som tredjefører på slutten av 2000-sesongen, vant førermesterskapet i 2003 og fortsatte som førstefører til laget trakk seg fra sporten etter Rally-VM 2008.

Verdensmesterskap
-----------------

### Konstruktørmestere

* 1995, 1996 og 1997

### Førermestere

* 1995: Storbritannias flagg Colin McRae (GBR)
* 2001: Storbritannias flagg Richard Burns (GBR)
* 2003: Norges flagg Petter Solberg (NOR)

Referanser
----------

1. 1 2  «Team Profiles». *Subaru World Rally Team*. Arkivert fra originalen 23. januar 2008. Besøkt 23. februar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Subaru World Rally Team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Semelparitet** og **iteroparitet** er begreper innenfor økologi og evolusjonsteori som brukes om reproduksjonsstrategien til organismer. En semelpar organisme kjennetegnes av at den kun har en reproduksjonshendelse, mens en iteropar organisme har flere reproduksjonssykluser gjennom livet. Innenfor botanikken brukes også begrepene monokarpi og polykarpi. 

I ekte semelpare populasjoner er død etter reproduksjon et ledd i organismens livshistorieteori, og man kan snakke om «programmert død» Hos iteropare organismer hender det at organismer dør etter første reproduksjon, men da er dette ikke felles for alle i populasjonen og er resultatet av økologisk tilfeldighet heller enn en konsekvens av evolusjon. 

Stillehavslaks er et av de relativt få eksemplene på lengelevende semelpare virveldyr
Evolusjon av slike strategier avspeiler de ulike artenes tilpasning til sitt miljø og er løsninger på problemet med å fordele ressurser mellom overlevelse og reproduksjon. Det er normalt en konflikt mellom disse to sentrale økologiske parametrene: økte ressurser til reproduksjon går på bekostning av ressurser til overlevelse. Semelparitet representerer et ytterpunkt; alle ressurser settes inn på den første reproduksjonshendelsen slik at overlevelse etterpå normalt er umulig. 

Eksempler på semelpare planter er de ettårige som vårskrinneblom og vassarve, flere toårige som revebjelle og filtkongslys og noen flerårige som agave og noen bambusarter. Mange virvelløse dyr er semelpare, f.eks. mange insekter, edderkoppdyr og noen bløtdyr, men strategien finnes også blant virveldyr; et berømt eksempel er stillehavslaks. Det er en sammenheng mellom livslengde og semelparitet/iteroparitet: semelparitet er sjeldnere hos lengelevende organismer. Det finnes naturligvis unntak fra dette som de nevnte bambus, agave og stillehavslaks, men også blant insekter finnes avvikende strategier. Et berømt eksempel er de periodiske artene av sangsikader.

Litteratur
----------

* Begon, M. C.R. Townsend og J.L. Harper (2005). *Ecology: From Individuals to Ecosystems* (4 utg.). Oxford: Wiley-Blackwell. ISBN 978-1-4051-1117-1. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Småbåtbrygge og hyttebebyggelse i Viksfjord i Larvik kommune i Vestfold. Foto: 2008 
« Larvik Seilerforenings Seilerhytta i Viksfjord». Gammelt flyfoto tatt av Widerøe.
**Viksfjorden** (også skrevet **Viksfjord**) er en liten fjordarm til Larviksfjorden i Larvik kommune, fem kilometer utenfor Larvik bys sentrum.

Fjorden har innløp mellom Malmøya og Hummerberget ved Rekkevik, og strekker seg omtrent syv kilometer nordøstover forbi Vikerøya. Vikerøya deler Viksfjord i to og den østlige delen heter Kolladjupet, mens den nordlige delen heter Varillfjorden. Varillfjorden har en lengde på omtrent to kilometer, og på det smaleste er den bare omtrent to meter bred mellom Vikerøya og fastlandet.

Området var inntil 1988 en del av den tidligere Tjølling kommune.

Kaupangen i Skiringssal var en handelsplass som lå ved Kaupangkilen i Viksfjord. Kaupangen betraktes som Norges første by. En antar at det på 800-tallet kan det ha bodd 400–600 mennesker der.

Viksfjordsangen
---------------

Melodien er Rhenvinets lof av John Peters, teksten er skrevet av Øyvind Næss. Leif Enger (vokalist) spilte inn sangen på 78-plate i 1949 sammen med NGK Studioorkester. Plateselskapet var Norsk Grammofonkompani/Larvik Seilforening.

Referanser
----------

1. ↑  «Viksfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 13. oktober 2016.
2. ↑  Viksfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
Sofia Eriksdatters kongelige segl. Fra *Svenska Kungliga bildstoder och sigill* P. E. Hedman, Duvnäs, 1905
**Sofia Eriksdatter** (født 1241, død 1286), også kjent som **Sofia av Danmark**, var dronning av Sverige.

Sofia var den eldste datteren av kong Erik Plogpenning av Danmark og Jutta av Sachsen. Hennes far ble myrdet i 1250 da hun og hennes yngre søstre, Agnes og Jutta, var barn. Da faren ikke etterlot seg en mannlig arving ble hans brødre Abel av Danmark og deretter Kristoffer I av Danmark de neste konger av Danmark.

I 1261 ble Sofia gift med Valdemar Birgersson av Sverige i Jönköping som en del av Birger Jarls fredspolitikk mellom de skandinaviske kongedømmene. Sofia har blitt beskrevet som politisk interessert, en intelligent skjønnhet med en kvikk tunge.

Kongens affære med søsteren
---------------------------

I 1269 besøkte Sofia hennes fars grav i Danmark foruten å avlegge visitt hos hennes søstre Agnes og Jutta som begge hadde blitt plassert i Agnesklostret i Roskilde. I 1272 besøkte Sofias søster Sverige og ble etterhvert Valdemars elskerinne. Affæren resulterte i et barn som ble født i 1273. Det påfølgende året ble Jutta igjen plassert i et kloster og Valdemar ble tvunget til å gjøre en pilegrimsreise til Roma for å be om pavens syndsforlatelse. I henhold til legenden skal dronning Sofia ha sagt: «Ve meg. Denne sorgen overvinner jeg aldri. Ve meg at min søster noensinne skadet Sveriges rike!»

I 1275 ble Valdemar avsatt av sin yngre bror Magnus Ladulås. Det ble sagt at nyheten om dette nådde dronningen mens hun satt og spilte sjakk. Hun skal da ha kalt hennes ektemanns brødre for «Magnus Kittlarböter» og «Erik allsintet»

I 1277 reiste Sofia tilbake til Danmark og døde der i 1286. I 1283 hadde eksdronningen overdratt rettigheten til å fiske laks i Norrköping til Sankt Martins kloster i Skänninge og det er hennes donasjonsbrev som Norrköping har belagt i skrift for første gang, *Norkøponge*.

Sofia fikk følgende barn med Valdemar:

* Ingeborg Valdemarsdatter av Sverige (1263–1292) gift med Gerhard II av Holsten
* Erik Valdemarsson av Sverige (1272–1330)
* Marina Valdemarsdatter av Sverige
* Rikissa Valdemarsdatter av Sverige
* Katarina Valdemarsdatter av Sverige (? – 1283)
* Margareta Valdemarsdatter av Sverige

Referanser
----------

1. ↑  Stedet kan istedenfor Jönköping ha vært Öninge i Ödeshög, *Erikskrøniken* oppgir Ymninge.
2. ↑  Åke Ohlmarks, *Alla Sveriges drottningar*
3. ↑  *Annales Lubicenses 130*4, MGH SS XVI, side 419

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Katarina Sunesdatter** | **Dronning av Sverige**(1261–1275) | Etterfølger:**Helvig av Holstein** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Prabook **·** Geni
 |
Sittende fra venstre: Thorsson, Branting, Lindqvist. Stående fra venstre: Olsson, Nothin, Schlyter, Åkerman, Linders, Hansson, Örne, Sandler, Svensson.
**Hjalmar Brantings andre regjering** tiltrådte 13. oktober 1921 og satt fram til 19. april 1923.

Ved valget 1921 fikk sosialdemokratene 36,2 prosent og Hjalmar Branting fikk i oppdrag å etablere regjeringen.

Diskusjonene i begynnelsen av 1920-tallet om alkohol-salg hadde tvunget alle partier til å ta et standpunkt. Den sosialdemokratiske kongressen i 1920 hadde vedtatt at riksdagen ikke burde vedta et forbud om ikke en folkeavstemning gav to tredels flertall for dette. Regjeringen skrev ut en folkeavstemning, som endte med et knappt flertall for motstanderne av forbud.

Regjeringen gikk av på spørsmålet økonomisk støtte til 4000 arbeidere som mistet arbeidet etter en arbeidskonflikt. Riksdagens førstekammer stemte ned forslaget og regjeringen gikk 6. april 1923.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Regjeringen von Sydow** | **Sveriges regjering**(1921–1923) | Etterfølger:**Regjeringen Trygger** |
**Jean Godeaux** (født 3. juli 1922 i Jemeppe-sur-Meuse, død 27. april 2009) var en belgisk økonom og embedsmann, som var sentralbanksjef i Belgias nasjonalbank (Nationale Bank van Belgie) fra 1982 til 1989.

Karriere
--------

Jean Godeaux studert jus og økonomi, og ble ansatt i sentralbanken i 1947, i utlandsavdelingen. Fra 1949 til 1955 var han med i Belgias delegasjon til Det internasjonale pengefondet. Da han flyttet tilbake til Brussel i 1955 ble han direktør for Banque Lambert, der han senere ble styreleder i banken. Han deltok i forberedelsene til fusjonen med Banque de Bruxelles, en fusjon som førte til etableringen av Banque Bruxelles Lambert. Godeaux trakk seg i 1974, før fusjonen var sluttført, for å bli president i Belgias bankkommission, og i 1979 sluttet han seg ​​til Europakommisjonens *Banking Advisory Committee*.

Da han ble utnevnt som sentralbanksjef i NBB i 1982 ble hans første oppgave å håndtere devalueringen av den belgiske franc på 8,5% i februar 1982. Devalueringen påvirket Luxembourg negativt, så hans oppgave ble å normalisere forholdet til Luxembourg, som hadde blitt alvorlig rammet.

Godeaux var aktiv innen samarbeidet mellom europeiske sentralbanker, og i 1988 ble han president i *Committee of Governors* for sentralbankene i EØS-landene, og samme år ble han også president i European Monetary Cooperation Fund. I 1989 bidro han til utarbeidelsen av Delors Report. Han forlot sentralbanken i 1990, og ble medlem av styret i Société Générale i Belgia, der han ble fram til 1996. Han ble etterfulgt av Alfons Verplaetse som sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000017470, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Biographie Nationale de Belgique, Biographie nationale de Belgique ID jean-godeaux, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Belgias nasjonalbank - Jean Godeaux (1982-1989)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cecil de Strycker** | **Sentralbanksjef for Belgias nasjonalbank**(1982–1989) | Etterfølger:**Alfons Verplaetse** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Jean Holley** (født 27. mai 1920 i Brest, død 23. mai 2009) var en fransk militæroffiser. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble hedret med det norske Krigskorset for sin innsats.

Etter Tysklands angrep på Norge i april 1940 ble Holley sendt til Norge med 6. alpejegerbataljon, som var en del av det fransk-polske ekspedisjonskorps. Han deltok i slaget om Narvik og utmerket seg slik at han ble belønnet med det franske Croix de guerre, så vel som det norske Krigskorset.

Etter at de allierte styrkene ble trukket tilbake fra Norge, kom Holley til Storbritannia. Den 19. juni 1940 sluttet han seg til De frie franske styrker under Charles de Gaulles ledelse. Han brukte «Jacques Hebrard» som sitt «nom de guerre». Holley ble flere ganger sluppet i fallskjerm over Frankrike. Natten mellom til 3. juni 1942 ble han sluppet ut over Montluçon for å drive motstandsarbeid og holde radiosamband med London. Den 20. januar 1943 ble han tatt til fange i Annecy, torturert av Gestapo og overlevert til italienerne. Han ble holdt i fangenskap forskjellige steder i Italia til han i 1944 ble han sendt til Mauthausen-Gusen konsentrasjonsleir i Østerrike, der han ble satt til tvangsarbeid i et steinbrudd. Senere førte tvangsarbeidet Holly til Loiblpasset mellom Østerrike og Slovenia. Holly ble frigjort av jugoslaviske partisaner 8. mai 1945. Deretter kom han tilbake i fransk militærtjeneste og var en tid i Napoli, før han i juli 1945 begynte i etterretningstjenesten Direction générale des études et recherches i Paris.

Holley tjenestegjorde senere i Indokina og Algerie og avsluttet karrieren som oberstløytnant. Han var fra 1977 til 1989 ordfører i kommunen Mesquer i Bretagne.

Holley var kommandør av Æreslegionen.

Referanser
----------

1. ↑  «Jean Holley, un parcours de Français libre: de Narvik à Mauthausen», *Bulletin de la Fondation de la France Libre*, nr. 34, 2009, s. 23 og 37.
2. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 40.

Portal: Andre verdenskrig
**Hjalmar Thormod Larsen** (1904–1979), kalt «**Bade-Larsen**», var en norsk kommunearbeider kjent for arbeidet sitt for friluftslivet og for Oslos bad.

Larsen begynte i Oslo kommune som badeassistent ved Bislet bad som sekstenåring. Han gikk gradene i kommunen, og da han gikk av etter 51 år var han driftsbestyrer for Oslos bad og campingplasser. Han arbeidet med utvklingen av Ingierstrand bad i 1930-årene, og senere stod han bak frigivelsen av Sognsvann som badeplass, oppstarten av Bogstad Camping, frigivelsen av Nord-Elvåga og dammen ved Steinbruvannet.

Han var også en ivrig forkjemper for friluftslivet, og stod bak opprettelsen av turpassturene. Larsen var styremedlem i Oslo og Omegn Turistforening, utgav bøker om fjorden og marka, og holdt mange foredrag om naturen i Osloområdet. Han var styremedlem i Norsk Badeforbund fra 1949, nestformann 1953–1964 og formann fra 1964.

Hjalmar Larsens gate i Oslo er oppkalt etter ham. Larsen fikk St. Hallvard-medaljen for arbeidet sitt for friluftslivet, og kongens fortjenstmedalje i gull for arbeidet for badesaken.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, «"Bade-Larsen" 70 år», utgitt 6. mai 1974[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no, oppført som Hjalmar Thormod Larsen[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Bade-Larsen 70 år». *Aftenposten*, 6. mai 1974.
5. 1 2  «Dødsfall: Hjalmar Larsen». *Aftenposten*, 14. juni 1979.
6. 1 2  *50 års beretning*. [Oslo]. 1972. s. 47.
7. ↑  «Når kan vi svæmme på Bislett igjen?». *Aftenposten Aften*, 1. februar 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Radio Andorras anlegg i Encamp  Foto: M. Castillo 
**Radio Andorra**, katalansk **Ràdio Andorra**, fransk **Radio Andorre**, var en internasjonal radiokanal, som fra 1939 til 1981 sendte programmer rettet mot lyttere i Frankrike og Spania fra en sender i kommunen Encamp i Andorra. 

Stasjonen ble etablert av Jacques Trémoulet. Han eide selskapet Radiophonie du Midi, som kringkastet i flere franske byer, men ønsket å etablere en sender utenfor fransk territorium. Sendingene fra Andorra i Pyreneene startet 7. august 1939. Programmet besto i sin helhet av musikk. Kanalen sendte på fransk og spansk. 

Etter en strid mellom samfyrstene og Andorras egne myndigheter om disposisjonen over frekvensene Andorra rådet over, nektet Andorra å fornye Radio Andorras lisens og i 1981 ble kanalen stengt.

Referanser
----------

1. ↑  «Années 30», «Aqui Radio Andorra». Historire de Radio Andorra.
2. ↑  «Années 80», «Aqui Radio Andorra». Historire de Radio Andorra.

Kilder
------

* *Aqui Radio Andorra*, radiostasjonens historie (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Demonstrasjon mot demokrati på Maldivene: Folk som demonstrerer ønsker å introdusere sharia (islamsk lov)
**Radikal islamisme** (også kalt *radikal islam*) er en vanlig og ofte upresis og misvisende samlebetegnelse for ulike ekstreme politiske grupper med islamistisk bakgrunn. Blant de mer kjente er al Qaeda, Ansar al-Islam og IS, som tilhører sunni-tendensen jihad salafi. Det finnes også ekstreme sjiittiske grupper.

Islamisme er basert på en politisering av islam. Ekstreme islamister er villige til å bruke vold for å nå sine mål, og denne retningen kan ifølge PST kalles *ekstremislamisme*, *voldsislamisme* eller *kriminell islamisme*, da *radikal* i politisk betydning ikke nødvendigvis betyr at en går inn for vold eller andre kriminelle handlinger. PST bruker betegnelsen *ekstrem islamisme*

De ekstreme islamistene kjemper mot moderate herskere i muslimske land og mot det de anser som nedbrytende tendenser med utspring i vestlig kultur.

Ekstrem islamisme må betraktes som reaksjoner mot moderne sekularisme. Tilhengerne kjemper for at alle deler av samfunnet skal bygge på Koranen og at all lovgivning skal være i samsvar med sharia. Det er likevel store forskjeller i de ulike gruppenes framtidsvisjoner. For de sunnittiske gruppenes del er gjenopprettelse av det islamske kalifatet et sentralt mål.

Bare et lite mindretall av verdens ca. 1½ milliard muslimer kan kalles islamister. Av islamistene er det igjen svært få som aksepterer vold som legitimt virkemiddel.

Politiets sikkerhetstjeneste (PST) har som oppgave å kartlegge alle ideologier som opptrer i former som aksepterer vold som metode. I 2014 vurderte de terrortrusselen fra ekstreme islamister som skjerpet, selv om de understreket at «Et lite antall personer har stor betydning for aktiviteten i, og trusselen fra, dette miljøet.»

Radikal islamisme er også brukt som samlebetegnelse på islamisme, militant islam (deriblant terrorisme med politiske mål), islamsk fundamentalisme (religiøse ideologier som promoterer en gjenoppstand av det «opprinnelige» Islam) og islamsk ekstremisme (aktiviteter og tro av voldelige islamisiske aktivister, deriblant terrorisme og hemming av ytringsfrihet).

Begrepene brukes ofte upresist og om hverandre. Forsvarets forsvarsinstitutts seniorforsker og islamekspert, Brynjar Lia, har advart nettopp mot det han kalte å «sause alt sammen». Begreper som islam, radikal islam, ekstremisme, kvinneundertrykking, hijab, terror og kjønnslemlestelse blir brukt om hverandre, mente han.

I forbindelse med bråk og hærverk under Gaza-demonstrasjonene i Oslo januar 2009 understreket PST at dette ikke var radikal islamisme.

Referanser
----------

1. 1 2  «PST: Åpen trusselvurdering 2014» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. oktober 2014. Besøkt 13. januar 2015.
2. ↑  «Unødvendig å si du skal utføre en kamp som allerede gjøres», Dagbladet, 19. mars 2009
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. april 2021. Besøkt 16. juli 2010.
***Herman Ek*** er en roman av den norske forfatteren Hans E. Kinck. Romanen ble først utgitt i to bind: *Sus – den yngstes ungdom* (1896) og *Hugormen* (1898); og senere utgitt samlet under tittelen *Herman Ek* i 1923.

Romanens handling er lagt til Setesdalen, og romanen skildrer kulturkonflikten mellom embetsstanden og bøndene, personifisert i hovedpersonen *Herman Ek*s livsvei og psykologiske brytninger.

Kinck så selv romanen som *idédiktning*, som et bilde mellom den gamle og den nye tid. Litteraturhistorikeren Rolf Nyboe Nettum mener imidlertid, i *Norges litteraturhistorie* (1975) at «*Den sosiale konflikt speiler nok tiden, men er for individualisert til å kunne fengsle. Det er som psykologisk roman Hugormen får tak på leseren*»

Handling
--------

Herman, som har lånt sitt navn fra en person i Hans Jægers roman *Fra Kristiania-Bohemen*, er sønn av en sakfører av embetsmannsklassen, og en skipperdatter. Konflikten mellom foreldrene – faren dannet og vennlig; moren utemmet, stivsindig og sjalu på sønnen – setter bestemmende og ødeleggende preg på Hermans karakter. Hans oppvekst splittes mellom farens høykultur, bøndenes frie liv preget av en skremmende villskap og et forvirrende studentliv i Kristiania. Han vender hjem til dalen, gifter seg med bondejenta *Margit* og slår seg opp som brukseier. Hans opprinnelige tillit til bøndene svikter, og ekteskapet går i stykker når Margit står på bøndenes side. Herman blir deretter *Hugormen* i romanens tittel og «hevner seg» på bygda ved å introdusere industrialisering og omfattende skogsdrifter som ødelegger det opprinnelige kultur- og naturmiljøet.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
2. ↑  Levander, Hans (1997). *Hvem er hvem i litteraturen: litterære skikkelser fra A til Å*. [Oslo]: Kunnskapsforl. ISBN 8257306703.

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1996 hos Nasjonalbiblioteket.
**Hjalmar Fredrik Gjertsen** (født 6. juli 1885 i Porsgrunn, død 4. juli 1958 i Oslo) var en norsk polarfarer og skipskaptein, kjent som andrestyrmann på polarskuta «Fram» under Roald Amundsens Sydpolsekspedisjon i 1910-1912.

Hjalmar Fredrik Gjertsen var født i Porsgrunn som sønn av skipsreder Andreas Gjertsen. I 1904 tok han styrmannseksamen ved Oslo Sjømannskole. Fra 1904 til 1909 gikk han på Sjøkrigsskolen. Som en av de beste elevene fikk han æren av å bære slepet til dronning Maud under kroningsseremonien i Nidarosdomen i 1906. Han var andrestyrmann på polarskuta «Fram» under Roald Amundsens ekspedisjon til Antarktis og Sydpolen i 1910-1912. I 1914 fikk han tilbud om å være med Ernest Shackletons ekspedisjon til Antarktis, men måtte meldte avbud da behandlingen av permisjonssøknaden i marinen tok for lang tid. Han utdannet seg deretter som flyver ved École d´aviation Deperdussin i Reims, Frankrike og ble flyver i Marinens flyvevesen. I 1916 måtte han nødlande på vannet mellom Drøbak og Steilene, men fikk berget både flyet og seg selv. Under 1. verdenskrig tjenestegjorde han som sjef på to mineleggere og i ulike torpedobåtsgrupper.

I 1924 og 1925 deltok han som styrmann og islos på hvalkokeriet Sir James Clark Ross på hvalfangst til Rosshavet. Under admiral Richard E. Byrds 2. Antarktis-ekspedisjon 1933-1935 var han sjef for Byrds to ekspedisjonsskip og kaptein på det største, «Jacob Ruppert».

Gjertsen var administrerende direktør ved Langesund mekaniske verksted i tiden 1946-1948.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Hjalmar Fredrik Gjertsen, født Porsgrunn, Vestfold, (06.juli 1885 - 04.juli 1958).», besøkt 7. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dødsannonse i Aftenposten 07.07.1958, besøkt 24.11.2016
4. ↑  Hjalmar Fredrik Gjertsen Arkivert 3. desember 2018 hos Wayback Machine. - Frammuseet. Besøkt 29.04.2017
5. ↑  En glemt polarhelt fra Telemark. Artkkel av Lars Ravn - Telemarksavisa 16.09.2011/Langesund og Omegns Sjømannsforening, besøkt 24.11.2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hjalmar Fredrik Gjertsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
Portal: Askøy

**Tveit** er en bygd vest på Askøy i Hordaland. Bygden skilles i øst fra Ravnanger og Breidablikk av Storavatnet, og i nordvest fra Kollevåg ved et dalsøkke. Grunnkretsen Tveit/Tveitevåg er den nest største på Askøy, med 1 673 innbyggere (2012). 

Sentralt i bygden ligger barneskolen Tveit skole, og Tveit kirke med gravplass. Siden 1995 har det vært stor utbygging av nye boliger i bygden, og antall boliger er i denne perioden fordoblet. I 2009 ble Tveit Hotell etablert i forbindelse med industrivirksomheten på Hanøytangen. Forøvrig er det beskjedent med næringsvirksomhet på Tveit.

I 2005 ble fylkesvei 219 lagt i ny trasé mellom Rævura og Svartevatn, noe som betyr at veitrafikk til Kollevåg, Hanøy, Ramsøy og Hanøytangen ikke lenger går gjennom bygden. Fortsatt er den smale gamleveien langs Storavatnet det raskeste alternativet fra Tveit til Ravnanger, og der veien forlater Storavatnet opp mot kirken og skolen, fortsetter en stikkvei til Tveitevåg, en liten bygd ved Hauglandsosen.

Referanser
----------

1. ↑  *Reagerer på Tveit-utbygging*, Askøyværingen
2. ↑  *Hanøy-veien i rute*, Askøyværingen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Hjalmar Kjerulfs tegning av Heddal stavkirke for *Norge fremstillet i Tegninger*
**Hjalmar Kjerulf** (født 17. september 1815 i Christiania, død 25. april 1847 i Bonn) var en norsk maler.

Kjerulf var sønn av riksherold Peder Kjerulf og Betzy Lasson. Han var bror av kompoisten Halfdan Kjerulf.

Etter å ha tatt eksamen ved Den militære høyskole i Christiania i 1843 fikk Kjerulf et stipend av staten og kunne dermed studere ved kunstakademiet i Düsseldorf under Carl Sohn fra 1845 til 1846. Fra 1846 bodde han i Bonn, hvor han døde av tuberkulose.

Kjerulf var venn med maleren Hans Gude og reiste sammen med ham i Norge sommeren 1845. Han etterlot seg tegninger fra Sogndal og Hallingdal, samt noen arbeider fra akademiet.

Johan Sebastian Welhaven har skrevet diktet «Til Hjalmar Kjerulf» fra *Nyere Digte* (1845) til ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Hjalmar\_Kjerulf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 15cffd5b-714b-4d68-8052-9de05ac2e9d1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Kjerulf, Hjalmar», i *Norsk kunstnerleksikon*, bind 2. Oslo: Universitetsforlaget, 1983.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Hjalmar Kielland Wergeland** (1909–97) var en norsk barnelege.

Han var av slekten Wergeland, født i Vardal i Gjøvik som sønn av rektor Håkon Wergeland (1878–1971) og Wilhelmine Kielland (1873–1962), et barnebarn av presten Gabriel Kirsebom Kielland i slekten Kielland.

Familien flyttet til Notodden der Hjalmar tok examen artium i 1928. Efter cand.med. fra Universitetet i Oslo i 1937 var han amanuensis og fylkeslege i Østfold et halvår.

I tiden 1938–41 var han assisterende lege ved Notodden sykehus, der han også drev privat praksis til 1943. I 1943 flyktet han til Sverige.

Efter den andre verdenskrig oppholdt han seg 1947–50 ved Rigshospitalet i København og ble godkjent spesialist i barnesykdommer 1950. Efter et par opphold i USA fikk han jobb ved Ullevål sykehus som overlege 1954–68.

Utgivelser
----------

* Wergeland, Hjalmar (1965). *Innledning til barnepsykiatrien*. [Oslo]: Universitetsforl.

Referanser
----------

1. ↑  *Norges leger*. Oslo: Den Norske lægeforening. 1986. ISBN 8270540382.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
***Herman*** var et humoristisk radioprogram for ungdom ledet av Herman Baskår som gikk på NRK Radio fra 1993 til 1995. Programmet var et av de første som ble sendt på P3. Herman fikk i tillegg hjelp fra figurene Bærtil (en sau) og Nesten Tause Trine (som kunne si «å ja» og «herlig»). Programmets lyttere kunne ringe inn og vinne CD-singler ved løsning av oppgaver på direkten. Etter å ha svart på noen spøsmål eller løst noen oppgaver, fikk innringerne ofte et spørsmål eller en oppgave som var så vanskelig at det endte med at de «mistet» alle CD-singlene de hadde vunnet frem til da. Det kunne være fremføring av egenproduserte dikt eller lignende som inngangsoppgave og videre fremføring av tungekrøll på tid og svare på ulike spørsmål. Et mye brukt spørsmål var når postvesenet i Norge ble opprettet. Baskår var kjent for sin utskjelling av deltakere som svarte feil eller ikke raskt nok. Da ble deltakerne kastet ut av programmet ved hjelp av lyd av toalettnedskylning eller maskingeværsalve.

Ofte brukte «tungekrøll» i programmet:

* Assisterende anestesilege assisterte anestesilegen
* Ei djerv dvergbjerk
* Når på klappjakt taktklapp klappes, faller lumske skudd
* Pappa pakker pappesker
* Red lorry, yellow lorry
* Veggpapp, takpapp, tapet
* Åtte kopper upoppet popcorn
* Dampskipsundervannsstyrkeprøvemaskinerikonstruksjonsvanskeligheter
* Hottentottenmuttertötetatentatenteter

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* 06.10.2013 - Klassikere fra Herman[*død lenke*]
**Larissa Abramovna Bergen** (russisk: Лариса Абрамовна Берген født 22. september 1949 i Astana i nåværende Kasakhstan, død 7. april 2023) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal.

Bergen vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1976 i Montréal. Hun var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Japan. Sovjetunionen vant semifinalen mot Ungarn med 3–0, men tapte finalen mot Japan med 0 - 3. Bergen spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Sølv Sølv i volleyball damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   «Soviet Union Olympic silver medal winning volleyball player dies»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Larissa Bergen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Larissa Bergen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Larissa Bergen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Larissa Bergen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Larissa Bergen – Volleybox Rediger på Wikidata
**Musikselskabet Larmonien** ble stiftet 21. februar 1966 av en gruppe studenter i Aktive Studenters Forening, og er i dag[*når?*] det eneste interfakultære studentorkesteret ved Universitetet i Bergen.

Fra høsten 1969 ble øvingene avholdt på Hulen, og der holdt studentorkesteret til de neste 25 årene. Etter det ble øvingene flyttet til Det Akademiske Kvarter, før de til slutt flyttet til det nåværende øvingslokalet i Nygårdsgaten 1B. 

Musikselskabet Larmoniens motto er "Inimicissima musicae", som betyr "Musikkens verste fiende". Orkesterets maskot og høyeste beskytter er Hans Høyhet Nygaardsgubben. Historiene forteller at han er et tykkfallent, lite troll på vel 300 år, som bor inne i Nygårdshøyden. Han er litt sjenert, men ellers veldig nysgjerrig på hva studentlivet i Bergen har å tilby. 

Orkesterets uniform består av en iøynefallende rød sjakettjakke, med svarte bukser, hvit skjorte, svart sløyfe og studenterlue til. Musikselskabet Larmonien sørger ellers for å bringe både larm og sjarm til alle i Bergens gater og smau, alltid med sin edle beskytter Nygaardsgubben i spissen. 

Øvingene er åpne for alle studenter i Bergen, og orkesteret setter sosial spilleglede i fokus framfor spilleferdigheter. Orkesteret øver hver tirsdag i Nygårdsgaten 1B, fra kl. 18:00-20:00. Repertoaret består av lettfattelig musikk, med innslag av alt fra pop og rock til folkeviser og filmmusikk. 

Musikselskabet Larmonien er alltid å se i Hovedprosesjonen på 17. mai, hvor de representerer Universitetet i Bergen. I tillegg til dette kan orkesteret også leies inn til andre spilleoppdrag, og det avholdes semesterlige konserter på Hulen. Utenom dette pleier også orkesteret å delta på studentorkesterfestivalen SMASH hvert semester, og dra på hyttetur på høstsemesteret.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Larmonien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Herman Bjorn Dahle** (1855–1920) var en amerikansk forretningsmann og politiker av norsk opphav. Han var medlem av Representantenes hus i Kongressen fra 1899 til 1903. Han tilhørte Det republikanske parti.

Liv og virke
------------

Han ble født i nybyggersamfunnet Perry i Dane County i Wisconsin, hvor mange utvandrede telemarkinger hadde bosatt seg. Foreldrene var Ånund (Onun) Bjørnson Stordale fra Treungen i Øvre Telemark og Bergit (Betsy), født Tufte, fra Hallingdal. Faren var en evnerik bondegutt som ble lærer før han utvandret fra Kragerø sammen en fetter, prøvde lykken som gullgraver i California, og så slo seg opp som forretningsmann i Perry.

Ved siden av familiens landhandel hadde O.B. Dahle verv i offentlig styre og stell og i den norske lutherske menigheten. Dahle-familiens hjem i strøket Dahleville, som senere ble amerikanisert til Daleyville, ble vernet i 2008. Her vokste Herman Dahle opp sammen med fire yngre søsken.

Herman Dahle hjalp faren i landhandelen og studerte ved University of Wisconsin i Madison. Sammen med en av brødrene sine åpnet han en landhandel i landsbyen Mount Horeb i 1885, få år etter at det ble anlagt jernbane der. De tok senere opp yngstebroren som kompanjong og utvidet med bank, meieri og andre foretak.

Herman Dahle giftet seg i 1877 med Anne Marie Kittelson, også hun av telemarksslekt. De fikk barn og bodde i en villa i Mount Horeb. Huset ble vernet i 2003.

### Politikk og tillitsverv

Herman Dahle var postmester i Mount Horeb i 1889. Han var også tillitsmann i den lutherske menigheten og styreformann i menighetens akademi.

Dahle ble i 1898 valgt til kongressmann for Wisconsins 2. kongressdistrikt. Han var en progressiv republikaner, valgt med støtte fra daværende guvernørkandidat Robert M. La Follette. Forholdet mellom Dahle og La Follette surnet da La Follette fikk en annen republikaner valgt i 1902.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Herman Bjorn Dahle, Find a Grave 6822463, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Biografi» **(engelsk)**. Amerikas forente staters kongress’ biografiske kartotek.
3. ↑  Åsen, Kjell (1986). *Nissedal bygdesoge: Kultursoga, frå dei eldste tider til år 1900*. Nissedal. s. 385–386.
4. ↑  Åsen, Kjell (1978). *Nissedal bygdesoge: Gard og ætt, Treungen sokn*. Nissedal. s. 676–678.
5. 1 2  Heggland, Timothy F. (5. juli 2007). «NRHP Inventory/Nomination: Dahle, Onon B. and Betsy, House» **(engelsk)**. National Park Service. Besøkt 15. november 2022.
6. 1 2 3 4  Heggland, Timothy F. (17. januar 2003). «NRHP Inventory/Nomination: Dahle, Herman B. and Anne Marie, House» **(engelsk)**. National Park Service. Besøkt 15. november 2022.
7. 1 2 3  Strømme, Peer O. (1923). *Erindringer*. Minneapolis: Augsburg Publishing House. s. 324–326.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** US Congress
 |