**Raghib al-Nashashibi** (arabisk: راغب النشاشيبي, *Ragheb al-Nashashibī*, født i 1881 i Jerusalem i Det osmanske rike, død i april 1951 på Auguste Viktoria Hospital  i Jerusalem) var en velstående landeier og offentlig skikkelse under Det osmanske rikes, det britiske Palestinamandatets og det jordanske styre av Jerusalem. Han var medlem av al-Nashashibi-klanen, en av de mest betydningsfulle familier i Palestina, og var borgermester i Jerusalem fra 1920 til 1934.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Nashashibiene var en av de eldste og mest innflytelsesrike jerusalemittiske familier, og historiske rivaler til al-Husayni-familien. Raghid al-Nashashibi tok eksamen fra universitetet i Istanbul og ble Jerusalems distriktsingeniør.

### Borgermester

Nashashibi etterfulgte Musa Kazim al-Husayni som borgermester i Jerusalem i 1920, og frem til 1927 hadde han ved sin side viseborgermestrene Haym Salomon og Jacob Faradj. Han var en ledende opponent mot Husayni-klanen i Palestina. Hans innsettelse som borgermester skjedde nettopp fordi den britiske guvernør var misfornøyd med al-Husayni-borgermesteren; under Nabi-Musa-opptøyene i 1920 hadde ikke Musa Kazim al-Husaini levd opp til britiske forventninger. 

I 1937 støttet Raghib al-Nashashibi i hemmelighet en forening med Transjordan. Nashashibi var et grunnleggende medlem av Den høyere arabiske komité, og en leder av National Defence Party (*Hizb al-Difa' al-Watani*).

Selv om hans parti formelt fremført antibritiske krav, var de i mer sentrale sammenhenger i en form for interessefellesskap med britene - man ønsket først og fremst stabile betingelser for økonomien. Under det store arabiske opprør fra 1936 til 1939 støttet al-Nashashibi og hans klan den britiske mandatsmyndighet ved å oppstille små pro-britiske paramilitære enheter, kalt *Fasa'il al-salam*, som britene kalte «peace bands». De ble for det meste satt inn som selvbeskyttelse for arabiske landsbyboere mot pengekrav fra opprørere. Noen uttrykt proislamsk politikk som den al-Hussaini bedrev, var det ikke fra al-Nashashibis side. I juli 1937 ble alle arabiske partier i Paletina forbudt, med unntak av Raghib an-Nashashibis nasjonale forsvarsparti. Dette kostet Nashashibi meget av anseelse. Som følge av oppstanden gikk det tydelig nedover med Nashashibis betydning, mens al-Hussaini-linjen kom fra begivenhetene med økt prestisje. Fra 7. februar til 17. mars1939 var medlemmer av Nashashibi-klanen representert på den ufruktbare St.-James-konferansen i London.

I august 1949 ble han utpekt til guvernør for Vestjordanlandet for palestinske flyktninger leder av det nye jordanske ministerium for flyktninger og var også som guvernør *Vokter for de begge Haram* i Jerusalem og Hebron. Dette embede, som gjorde ham til overintendent for Haram al-Sharif i det i Jordan administrativt integrerte Øst-Jerusalem, var imidlertid fortrinnsvis av symbolsk art.

I 1950 ble han jordansk landsbruksminister, og senere transportminister. Han ble også utnevnt til *custos* for De hellige steder i Jerusalem med kabinettmedlems rang.

Hans annen hustru, en fransk jødinne, bodde på Kantura Street. Deres eldste sønn var Mansur.

Litteratur
----------

* Sayigh, Yezid (2000). *Armed Struggle and the Search for State: The Palestinian National Movement, 1949-1993*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-829643-6

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118989952, besøkt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Simon Sebag Montefiore. *Jerusalem – Die Biographie* (4 utg.). Frankfurt am Main: S. Fischer Verlag. s. 681.
3. ↑  *A Survey of Palestine - prepared in December 1945 and January 1946 for the information of the Anglo-American Committee of Inquiry.* Reprinted 1991 by the Institute of Palestine Studies, Washington. Volume II. ISBN 0-88728-214-8. s.948
4. ↑  Families of Jerusalem and Palestine Arkivert 22. september 2008 hos Wayback Machine. Arkivert 2008-09-22 hos Wayback Machine
5. ↑  Gensicke, Klaus: "Der Mufti von Jerusalem und die Nationalsozialisten. Eine politische Biographie Amin el-Husseinis"; page 19f.; Darmstadt 2007.
6. ↑  Tamari, Salim (2008). *Mountain against the Sea: Essays on Palestinian Society and Culture*. University of California Press. s. 80. ISBN 9780520251298. Besøkt 27. april 2018.
7. ↑  Dalin, David (2017). *Icon of Evil: Hitler's Mufti and the Rise of Radical Islam*. Taylor & Francis. s. 34. ISBN 9781351513968. Besøkt 27. april 2018.
8. ↑  «Nashashibi Installed as Jerusalem Mayor» (PDF) **(English)** (750). Jewish Telegraph Agency. JTA. 27. april 1927. s. 1. Arkivert fra originalen 27. april 2018. Besøkt 27. april 2018.
9. 1 2 3 4  Vincent Lemire, avec Katell Berthelot, Julien Loiseau et Yann Potin. *Jérusalem, histoire d’une ville-monde des origines à nos jours*. Paris: Éditions Flammarion. s. 370, 391. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
10. 1 2  James L. Gelvin. *The Israel-Palestine Conflict – One Hundred Years of War* (2 utg.). Cambridge: Cambridge University Press. s. 110, 113.
11. ↑  Sayigh, 2000, p. 9
12. 1 2 3 4 5 6 7 8  Amnon Cohen, préface de Michel Abitbol et Abdou Filali-Ansary. *Juifs et musulmans en Palestine et en Israël – Des origines à nos jours* (2 utg.). Paris: Éditions Tallandier. s. 116 f. 122 f. 132, 137 ff.
13. 1 2 3  Mark Tessler. *A History of the Israeli-Palestinian Conflict* (2 utg.). Bloomington and Indianapolis: Indiana University Press. s. 224, 228 f.
14. ↑  Benny Morris: *One State, Two States. Resolving the Israel/Palestine Conflict.* Yale University Press, New Haven (Connecticut) 2010, ISBN 978-0-300-16444-2, d. 102 f.
15. ↑  Paola Pizzo. *La croce e la kefiah – Storia degli arabi cristiani in Palestina*. Roma: Salerno Editrice. s. 76 f.
16. ↑  Jawhariyyeh, Wasif (2013). «Ragheb Bey and the Oud». I Tamari, Salim; Nassar, Issam. *The Storyteller of Jerusalem: The Life and Times of Wasif Jawhariyyeh, 1904-1948* **(English)**. Olive Branch Press, Interlink Publishing Group. s. 177. ISBN 9781623710392. Besøkt 27. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |