recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lakselva** er ei elv i Tromsø og Balsfjord kommuner i Troms. Elva er 26,3 km lang, og har et nedbørfelt på 141,49 km². Middelvannføringen ved munningen er 5,08 m³/s.

Elva har sitt utspring i Storelvskaret, på nordsida av Piggtinden i den sørlige delen av Lyngsalpan. Den renner først mot vest ned til eidet mellom Lakselvdalen og Balsfjorden, hvor den snur mot nord. Gjennom hele Lakselvdalen renner elva i et stort sett rolig løp, avbrutt av enkelte strykpartier. Den munner ut i Lakselvbukta i Sørfjorden ved bygda Lakselvbukt. De største sideelvene er Trollelva, Rypedalelva, Skulvaelva og Ellenelva.

Det er spredt bebyggelse og jordbruk gjennom hele Lakselvdalen. Fylkesvei 292 går parallelt med elva, mens fylkesvei 293 krysser elva ved munningen. I sideelva Ellenelva ligger Ellenelva kraftverk.

Den østre delen av nedbørfeltet ligger innenfor Lyngsalpan landskapsvernområde.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 16. april 2014
2. ↑  «Lyngsalpan». *Naturbase*. Miljødirektoratet. Besøkt 15. april 2014.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Tjensvoll kirke
**Tjensvoll menighet** var et prestegjeld tilhørende Stavanger domprosti. Det omfattet sogn i Stavanger kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Tjensvoll kirke.

Tjensvoll menighet er nå en del av Stavanger kirkelige fellesråd, og underlagt Stavanger domprosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Området Tjensvoll og Stokka sognet fra gammelt av til Hetland prestegjeld, og ble ved kgl.res. av 26. november 1965 utskilt som selvstendige *Tjensvoll menighet* og sognekall, gjeldende fra 1. januar 1967 (utsatt til 15. februar s.å.). Departementet hardde funnet at Tjensvoll og Stokka i hvertfall inntil videre skulle utgjøre et sogn. Tjensvoll kirke ble vigslet 4. mai 1978.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Tjensvoll

Referanser
----------

1. ↑  Forskrift om deling av Hetland prestegjeld, lovdata.no
2. ↑  *Menigheter og endringer i menighetsgrenser i perioden 1800-1989*. xx#: Stavanger kommune. 1989. s. 16-17.
3. ↑  *Stavanger byleksikon*. Wigestrand. 2008. s. 545. ISBN 9788281400177.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Romerike folkehøgskole med utsikt over Nordbytjernet. Foto: Tommy Gildseth 
**Nordbytjernet** er et vann i Ullensaker kommune i Viken. Det ligger 1 km fra Jessheim sentrum og er et friluftsområde. Rundt tjernet er det anlagt turveg for rullestol og barnevogn. En badestrand ligger i det sørøstlige hjørnet av tjernet.

På nordsida av tjernet ligger Romerike Folkehøgskole. Området ellers har turmuligheter året rundt: Fra Nordbytjernet går det løyper i skogsområdet Vestmoen, og videre til Olaløkka på Sand og Ringbanen på Gardermoen. Utgangspunktet er da parkeringsplassen ved tjernet eller ved idrettsparken.

Nordbytjernet er en dødisgrop og har et variert og spennende plante- og fugleliv. Her finnes toppdykker, sivhøne, sothøne, stokkand og knoppsvane. Utløpet er en bekk i det sørvestlige hjørnet som renner ned til Kverndalen, og som tidligere var brukt som vannkraft i Kverndalen. Rett vest ligger en mindre dødisgrop som heter Svarttjernet. En stor del av området er vernet som landskapsvernområde

Tjernfestivalen ble arrangert ved Nordbytjernet i flere år.

Litt sør for Nordbytjernet ligger Nordby ungdomsskole.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. april 2015
3. ↑  (no) Nordbytjernet i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Vuggende festivalidyll». *www.rb.no* **(norsk)**. 9. mai 2006. Besøkt 27. juli 2019.
5. ↑  «Tjernfestivalen starter opp igjen». *www.eub.no*. 22. januar 2011. Arkivert fra originalen 27. juli 2019. Besøkt 27. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Tjernfestivalen
* Romerike Folkehøgskole
* Nordby Ungdomsskole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Nakkelva** (også skrevet *Nakkeelva*) er ei elv i Tromsø kommune. Den er ei sideelv til Breivikelva, og er 12,4 km lang med et nedbørfelt på 28,99 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,44 m³/s.

Elva har sitt utspring som Vargedalelva, en liten fjellbekk som faller bratt ned Vargedalen, sørvest på Nakkefjellet. I dalbunnen snur Nakkelva mot nord og renner rolig gjennom den flate og myrlendte Nakkedalen. Etterhvert som elva nærmer seg nordenden av dalen øker fallet gradvis, og den faller ned mot Breivikeidet gjennom korte strykpartier. På den siste delen før munningen har elva meget lite fall og danner meandere. Elva løper sammen med Breivikelva like før dennes delta ved munningen i Ullsfjorden.

Breivikvassdraget, som Nakkelva er en del av, ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 19. april 2014
2. ↑  «203/1 Breidvikelva». *nve.no – Vann og vassdrag*. NVE. 30. oktober 2013. Besøkt 13. april 2014.

Portal: Tromsø
Steinkjer kirke
**Steinkjer prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Innherad prosti. Det omfattet sogn i Steinkjer kommune i Nord-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Steinkjer kirke.

Steinkjers kirkesogn er nå en del av Steinkjer kirkelige fellesråd, og underlagt Stiklestad prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Steinkjer sognet fra gammelt av til Egge kirke. Ved kgl.res. av 7. mai 1857 ble Steenkjer ladested, og Steinkjer kirke ble vigslet 2. august 1865. Ved kgl.res. av 7. mars 1868 ble Steinkjer prestegjeld opprettet, og bestod av ladestedet Stenkjær og Egge sogn i Stod prestegjeld, gjeldende fra 20. april 1868, med Stenkjær Som hovedsogn og Egge som anneks. Steinkjer kirke ble innviet 2. august 1865, nedbrent 15. august 1900, og ny kirke ble innviet 21. desember 1902. Denne kirken ble bombet under Annen verdenskrig og brant ned til grunnen den 21. april 1940. Den nåværende Steinkjer kirke ble oppført i 1965.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Steinkjer
* Egge

Referanser
----------

1. ↑  Pedersen, Jac. Wicklem (1957). *Steinkjer 100 år*. no#: Steinkjer Kommune. s. 93.
2. ↑  Steinkjer kirke, norske-kirker.net
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Nord-Trøndelag, arkivverket.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Rakkfjordelva** er ei elv nord på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den er rundt 8,0 km lang og har et nedbørfelt på 22.75 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,96 m³/s.

Elva har utspring fra et lite vatn på Tverrfjellet, like ved vannskillet mot Finnvikelva. Den renner først mot nordvest, deretter nordøst gjennom Jodalen. I enden av Jodalen snur elva igjen mot nordvest og renner gjennom Rakkfjordmyran, et omfattende våtmarksområde sør og øst for Rakkfjordvatnet (1,5 moh.) Sideelva Kristendalselva, som drenerer den østlige delen av nedbørfeltet, renner også over myrområdet og ut i Rakkfjordvatnet. Mesteparten av Rakkfjordmyran og den øverste delen av Rakkfjordvatnet er vernet som Rakkfjordmyran naturreservat. En mindre del av Dankarvågvatn naturreservat, som verner et tilstøtende våtmarksområde, ligger også i Rakkfjordelvas nedbørfelt. Elva munner ut i Rakkneskjosen, som er den innerste delen av Rakkfjorden på sørsida av Kvalsundet. Fylkesvei 65 passerer forbi elva like ved munningen.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mars 2014
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 24. mars 2014.
Åssiden kirke
**Åssiden prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Drammen prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Åssiden sogn i Drammen kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Åssiden kirke.

Åssiden prestegjeld og dets sogn er nå en del av Drammen kirkelige fellesråd underlagt Drammen prosti.

Historikk
---------

Åssiden sognet "fra gammelt av" til Lier prestegjeld, men ble i 1774 lagt til Bragernes prestegjeld i geistlig henseende.

Fra 1. januar 1967 ble Åssiden skilt ut som eget sognekall, og 1. oktober 1967 ble Åssiden kirke innviet av biskop Dagfinn Hauge .

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Åssiden

Referanser
----------

1. 1 2  Prestegjeld og sogn i Buskerud
2. ↑  «Drammens Tidende og Buskeruds Blad 1967.09.30». Norge;Viken;;Drammen;;;;. 19670930. s. 14.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
3. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Reproduksjon av norsk bankgiroblankett
Reproduksjon av norsk postgiroblankett
**Giro** (fra latin *gyrus*, krets, omløp eller overføring) er en form for betaling fra en bankkonto til en annen, som settes i gang av den som betaler. Hovedsakelig gjennomføres en girering ved at betaler tar initiativ til å belaste sin bankkonto og godskrive betalingsmottakers bankkonto, for eksempel når man skal betale en faktura.

Selv om debitering og kreditering oftest involverer bankkonto, er girotjenesten åpen for å gjøre betalinger uten bruk av bankkonto både for betaler (ved kontant betaling når girering skjer i skranke i bank eller post) og for betalingsmottaker (utstedelse av Giro Utbetaling per post).

I utgangspunktet var giro en blankettbasert betalingstjeneste, men i dag gjøres det meste av gireringer elektronisk.[]

Historikk
---------

**Mangler referanser:** Dette avsnittet trenger **flere eller bedre** referanser for verifikasjon. Hjelp gjerne til med å forbedre dette avsnittet, ved å legge til pålitelige kilder (en). Materiale uten kilder kan bli fjernet.
Giroer har blitt brukt i Egypt siden det 1. århundre. I moderne tid var Østerrike først ute med postgiro i 1883. Etter en tid fulgte flere land etter: Sveits i 1906, Tyskland i 1909, Belgia i 1913, Nederland og Frankrike i 1918. Norge fikk derimot først postgiro i 1943.

I Norge eksisterte bankgiro og postgiro som to selvstendige girosystemer, men disse ble samordnet som én felles tjeneste med felles blankett i 1996–97.

Referanser
----------

1. ↑  «postgiro – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 6. mars 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL
 |
**Skjalm Bang** (1890–1970) var en norsk ingeniør og NS-politiker.

Han var født på Kongsberg av foreldre Jens Schanche Bang (1854–1927) og Anna (født Wadel, 1859–1940). Skjalm Bang tok artium ved Vestheim skole i Kristiania, og ble uteksaminert fra Krigsskolen i 1912 som løytnant i infanteriet. Han ble kaptein i 1928, og tok avskjed som offiser året etter.

Bang tok diplomeksamen fra bygglinjen ved NTH i Trondheim i 1917. Han arbeidet deretter ved Trondheims ingeniørvesen, ved AS Gråkallbanen, som stadsingeniør i Brevik og deretter fra 1923 som stadsingeniør i Tønsberg. Her var Bang også politisk aktiv, og satt seks år i Tønsberg bystyre.

Ved den tyske invasjonen i 1940 deltok Bang på norsk side som bataljonssjef under kampene i Gausdal. Men allerede i oktober samme år gikk han inn i Nasjonal Samling (NS), og fra 1941 var han gruppeleder i Frogner NS-lag. Bang ble utnevnt av okkupasjonsmyndighetene til veisjef i Aker kommune i 1941, og fra 18. september 1943 var han NS-utnevnt ordfører i Aker. I landssvikoppgjøret etter krigen ble Bang dømt til 21 måneder fengsel, inndraging av 25 000 kroner, og til å betale samme beløp i erstatning.

Bang hadde Norges idrettsforbunds idrettsmerke i gull.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Skjalm Bang, (08.november 1890).», besøkt 21. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Aftenposten, side(r) 18, type referanse dødsannonse, utgitt 5. mars 1970[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  *Studentene fra 1909*. no#: Grøndahl. 1934. s. 26-27.
6. 1 2  «50 år». *Aftenposten*, 8. november 1940.
7. 1 2  «Ny ordfører i Aker». *Bergens Tidende*, 20. september 1943.
8. ↑  Vold, Ottar (1995). *Felttoget 1940*. Rikstrygdeverket. s. 77. ISBN 8255104135.
9. ↑  «Påstand om 2 år for Skjalm Bang». *Arbeiderbladet*, 18. juni 1947.
10. ↑  «21 måneder for Skjalm Bang». *Tønsbergs Blad*, 10. juni 1947.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Skjalm Bang på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
*Se også: Land prestegjeld og Lund prestegjeld (Rogaland)*
Lund kirke (Kristiansand)
Lund prestegjeld (Agder) var et prestegjeld tilhørende Kristiansand domprosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Kristiansand kommune i Vest-Agder fylke, og hovedkirken var Lund kirke.

Lund prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kristiansand kirkelige fellesråd, som er underlagt Kristiansand domprosti.

Historikk
---------

Bydelen Lund sognet fra gammelt av til Oddernes kirke og prestegjeld. Ved byutvidelsen av Kristiansand i 1921 ble Lund formelt lagt til Kristiansand prestegjeld, og ved kgl.res. av 1. februar 1946 ble Lund skilt ut som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Lund

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Selfjorden** er en fjord på yttersida, det vil si vestsida, av øya Senja i Senja kommune i Troms. Selfjorden er vel 15 kilometer lang og har innløp fra Andfjorden, som skiller de nevnte senjakommunene fra Andøy i Nordland. Ytterst i Selfjorden ligger Åbergneset og øygruppen Svellingan i nord og Dovneset i sør. Like innenfor innløpet ligger øygruppen Hallvardsøyan.

Omtrent midtveis langs fjordens nordside ligger bygda Flakstadvåg (40 innb.), som har forbindelse med Sifjord via fylkesvei 243. Øst for Flakstadvåg runder fjorden Salbergneset og på sørsiden Lomsneset, og fortsetter inn i fjordens innerste del, Indre Selfjorden.

Langs sørsiden forgreiner Selfjorden seg i Blyfjorden ytterst, og Bunkefjorden lenger inn. Ved Bunkefjorden ligger fiskeværet Rødsand (75 innb.). Fra Rødsand går fylkesvei 224, som knytter stedet til Å og resten av Sør-Senja.

Referanser
----------

1. ↑  Selfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Foreldreløs:** Ingen andre sider på Wikipedia lenker til denne siden. For å knytte den til en sammenheng og gjøre det mulig å manøvrere enkelt gjennom Wikipedia bør det lages lenker til den fra relevante artikler. (Liste over foreldreløse sider).

**Peder Albert Bredvei** (født 1898 i Tjølling, død 1978) var en luthersk misjonær og forfatter tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband. Han var først misjonær i Kina fra 1919. Han ble senere en av de to første misjonærer NLM sendte til Etiopia, og ankom i 1948. Fra 1959 virket han i Tanganyika (som ble til Tanzania).

Bibliografi
-----------

* *Avgudspresten*
* *Din gule jord er min*
* *Gud ga vekst. Hvordan evangeliet kom til "Den Kvite Elva" og "Den Svarte Byen"*
* *På Boranas solsvidde steppe*
* *Morgendemring over Etiopia*
* *Smerten i Jesu gjenkomst*
* *To ti-ører på reise*
* *Etiopia i Bibelen*

Referanser
----------

1. ↑  «Peder Albert Bredvei». geni.com. 7. februar 2015. Arkivert fra originalen 25. januar 2016. Besøkt 25. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Ritaelva** er ei elv i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den er 5,7 km lang, og har et nedbørfelt på 16,88 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,16 m³/s.

Elva har utspring fra Fjerdedalsvatnet (739 moh), i fjellområdene på vestsiden av Sørfjorden, og renner nedover Tredjedalen og Ritadalen, før den munner ut i Sørfjorden på Ritaneset, rundt tre kilometer sør for Sjursnes. Den har sideelver fra Tredjedalsvatnet og Andredalen. I området ved Fjerdedalsvatnet og i Andredalen er det et goldt fjellandskap med flere små isbreer, mens Ritadalen er en skogkledd V-dal.

Planer for kraftutbygging
-------------------------

Det ble i 2010 sendt inn konsesjonssøknad til NVE om utbygging av Ritaelva med inntak på kote 630 og avløp på kote 3 der Ritaelva kraftverk er tenkt plassert. Utbyggingsplanen kommer fra Skognes og Stordalen kraftlag AS og Fjellkraft AS. Lengden av berørt elvestrekning vil bli 3,5 kilometer. Kraftverket er planlagt med en ytelse på 12,5 MW og det er estimert at det vil gi en midlere årsproduksjon på 42,2 GWh. I forbindelse med kraftutbyggingen er det planlagt å bygge en demning i Fjerdedalsvatnet for å kunne gi en reguleringshøyde på 5 meter. I konsesjonssøknaden forutsettes det at en minstevannføring på 50 l/s om sommeren skal innføres. Av positive effekter er blant annet nevnt miljøvennlig energiproduksjon og lokal verdiskapning, samt skatter til det offentlige.

NVE har i sin søknadsbehandling sett denne utbyggingen i sammenheng med søknadene om regulering av Skogneselva, Stordalelva og Turrelva i samme område. Spesielt har det blitt gjort vurderinger om hvilke konsekvenser kraftverkene vil ha på reindrift og landskapsverdier i disse høyereliggende fjellområdene. NVE anbefaler til Olje- og energidepartementet i brev av 31. januar 2013 at konsesjonen innvilges. Ritaelva renner i en V-dal og er ikke et så spesielt landskap som de andre elvene i Ullsfjorden. Naturverdiene i de andre elvene og områdene rundt vurderes til å være større.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* NVE - Planer for vannkraft i Ullsfjorden.
* NVE - Ritaelva kraftverk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Voie kirke
**Voie prestegjeld**, også benevnt **Ytre Vågsbygd**, var et prestegjeld tilhørende Kristiansand domprosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Oddernes, nå Kristiansand kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Voie kirke.

Voie prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kristiansand kirkelige fellesråd, som er underlagt Kristiansand domprosti.

Historikk
---------

Kirkelyden i Voie sognet fra gammelt av til Oddernes prestegjeld, og fra 18. juni 1967 til Vågsbygd kirke.Ved kgl.res. av 22. april 1966 ble Oddernes delt, ved at Vågsbygd distrikt i Oddernes sogn og prestegjeld ble utskilt som selvstendig menighet og sognekall. Folkeveksten fortsatte i Vågsbygd, og ved kgl.res. av 24. juni 1977 ble Vågsbygd prestegjeld og sogn delt, ved at Voie distrikt i Vågsbygd sogn og prestegjeld i Agder bispedømme ble utskilt som et eget Voie menighet og prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1978.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Voie

Referanser
----------

1. ↑  *Fra bygd til bydel*. [Trond Bjerkås]. 2019. s. 67. ISBN 9788230344057.
2. ↑  Opprettelse av Vågsbygd sognekall, lovdata.no
3. ↑  Opprettelse av Voie sognekall, lovdata.no
4. ↑  *Fra bondebygd til industrisamfunn*. no#: Voie menighetsråd. 1990. s. 73.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Munchs pensjonatskole** (etablert 1905, nedlagt 1945) var en pensjonatskole på Hadeland, flyttet til Blommenholm i 1912.

> Dermed vanket det spanskrør ... Munch ble sintere og sintere – slo og dæljet som besatt ... hadde ikke Munch flere krefter igjen. Da hadde han sikkert traktert mer enn tredve stykker av oss. 
> 
> 
> Einar Nilssen erindrer, 1919.
> 
> 

Den ble etablert på Brandbu som gutteskole av sakfører Didrik Arup Munch (1878–1957) og broren Aksel Munch (1876–1941), sønner av en fetter til maleren Edvard Munch. Etter to år ble skolen flyttet til Gran. Aksel Munch ga seg etter sju år for overgang til Platous i Stavanger, og ble etterfulgt av Gunstein Strai (død 1915). 

I 1912 flyttet Munch skolen til sin nyervervede eiendom Villa Fredheim på Blommenholm. Den var i 1874 blitt skilt ut fra Blommenholm hovedgård og bygningene ble reist 1875-1877 med res. kap. Jakob Espolin Johnson og hustru Georgine «Gina» (f. Petterson fra Moss) som byggherre. Hun anla parkanlegget og mesteparten av det originale anlegget omkranser fremdeles bygningene.

Munchs Pensjonatskole fikk eksamensrett i 1914 og jevnstilt således med andre høgre almenskoler. Ved slutten av den første verdenskrig arbeidet her åtte lærere og ni hjelpere. Didrik Munch giftet seg i 1920 med tyskfødte Borghild Elisabeth Utne (1891–1968) som hjalp til med driften og ble den siste som klarte å holde stand mot nazifiseringen i området. Skolen ble likevel kommandert nedlagt høsten 1943, her var da to hundre elever, mange som hadde strømmet over fra Stabekk videregående skole som eksempel. Etter en kort gjenåpning våren 1945 ble den stengt for godt ved nyttår. 

Etter 1945 ble bygningene leiet ut til Bærum kommunes skoledrift og skolepsykologisk kontor. Eiendommen var en kort stund eid av Norges Vanførelag, men Didrik Munch (som døde i 1957) kjøpte den tilbake. Eiendommen ble overtatt av Didrik Munchs nest eldste sønn Kjell Munch og har etter hvert blitt drevet videre av hans datter.

Referanser
----------

1. ↑  Munch, Didrik (1945). *Munchs pensjonatskole gjennom 40 år: 1905-1945*. [Bærum]: [Skolen] : I kommisjon: Høvik bokhandel.
2. ↑  Nilssen, Einar (1984). *Milano-Nilssen forteller*. Oslo: I kommisjon: Dreyers forlag. ISBN 8209101854.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ryøya** er ei øy i Tromsø kommune i Troms. Øya ligger mellom Kvaløya og Malangshalvøya cirka 15 km sørvest for Tromsø by i luftlinje. Ryøya består for det meste av lyngkledte rabber i kupert terreng bestående av spredt furu- og bjørkeskog. Geologisk sett består Ryøya for det meste av glimmergneis, glimmerskifer og dolomitt.

Mot sør skiller Litjestraumen Ryøya fra Malangshalvøya, og i nord skiller Rystraumen (også kalt Storstraumen) Ryøya fra Kvaløya. Begge disse to tidevannsstrømmene kan komme opp i 8 knop, og forårsaker store prøvelser for båter og skip i alle størrelser på vei til eller fra Tromsø. Rett overfor Ryøya ligger Kvaløya med et populært utfartssted kalt Hella. Her kan man oppleve gamle hus fra fordums tid i Tromsø, båttrafikk tett på og godt sportsfiske.

Moskus
------

Moskusfe på stranda på Ryøya
Universitetet i Tromsø ved det medisinske fakultet, avdeling for Arktisk Biologi, hadde siden 1981 utplassert rundt 20 moskusfe på Ryøya med tanke på forskning. Den siste moskusen på øya ble avlivet våren 2018, etter at det nest siste dyret ble funnet død med plast i magen i 2017.

Referanser
----------

1. ↑  «Rystraumen». *dirnat.no*. Direktoratet for naturforvaltning. 20. september 2010. Arkivert fra originalen 22. februar 2021. Besøkt 14. desember 2011.
2. ↑  Børstad, Sanna Drogset (13. august 2018). «Nå er det ikke lenger moskus på Ryøya». *itromso.no*. Besøkt 19. august 2019.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Må ikke forveksles med Saltdalselva.

**Saltdalelva** er ei elv i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Elva er 10,0 km lang, og har et nedbørfelt på 22,5 km².

Elva har sitt utspring øverst i Saltdalen, hvor også Lavangselva, Skogneselva og Mellomdalelva springer ut. Den renner først mot nord med moderat fall, før den snur mot vest og faller bratt ned på nordsiden av Rundfjellet, en fjellknaus som ligger midt i dalen. Nedenfor Rundfjellet passeres skoggrensa og elva renner over et flatt og myrlendt parti, før den igjen blir striere på de siste drøye to kilometrene ned til fjorden. Elva munner ut ved Sørbotn innerst i Ramfjorden.

Saltdalelva kraftverk utnytter et fall på 214,5 meter i den nedre delen av elva. Etter at kraftverket ble satt i drift er elva stort sett tørrlagt mellom inntaket og kraftverket, unntatt i flomperioder. Europavei 8 og fylkesvei 294 krysser elva et par hundre meter før munningen.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. april 2014
2. 1 2  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 13. april 2014.
**Kjersti Bache** (født 27. juni 1960 i Larvik) er en tidligere programleder på TV 2. 

Den 24. oktober 1994 startet God morgen, Norge! sin første sending. Programledere var Ivar Steen-Johnsen og Kjersti Bache. Hun har tidligere arbeidet i Larvik Morgenavis, Det Nye, initiert et ukemagasin for Orkla-konsernet og vært med på Dagbladets fredags- og lørdagsmagasiner. Bache har arbeidet som journalist i Østlands-Posten siden mai 2006, hvor hun har arbeidet med featurestoff og lørdagsreportasjer. Bache har redaktøransvaret for "Bøk", et nytt spesialmagasin fra Østlands-Posten. Første nummer utkom 29. februar 2008.

Kjersti Bache er søster av forretningsmannen Bjørn Abraham Bache.

Bibliografi
-----------

* Bache, Kjersti: *Armerte kvinner – en skapelsesberetning* (1996)
* Ludl, Edgar og Bache, Kjersti: *Ludls fisk og skalldyr* (2002)

Eksterne lenker
---------------

* Vignett og starten på den første sendingen 24. oktober 1994 - YouTube.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Sveriges Kommunistiska Arbetareförbund** (SKA) var et svensk kommunistisk parti som eksisterte mellom 1956 og 1967. Partiet var fremfor alt assosiert med Set Persson.

Persson hadde mellom 1940 og 1946 vært medlem av Riksdagen for Sveriges Kommunistiske Parti (SKP). At han ikke tok gjenvalg til Riksdagen hadde å gjøre med kritikken hans mot tesen om en fredelig overgang til sosialismen og partiets forsonlige forhold til Socialdemokraterna. Selv om han fikk noe støtte for denne kritikken på landsmøtet i 1950 ble han på landsmøtet i 1953 kraftig kritisert, også av tidligere allierte i disse kampene, og han meldte seg ut av partiet.

Partibyggingen skjedde gjennom bevegelsen Marxistiska Cirkler, der Persson og allierte i og utenfor partiet forsøkte å påvirke dette. I 1954 ble også *Kommunistiska Ungdomsklubben Revolt* grunnlagt med dette formålet. Etter landsmøtet i 1955 ble flere medlemmer ekskludert fra SKP, og det ble etter hvert klart for kretsen rundt Persson at SKP ikke lengre var mulig å benytte som basis for en revolusjonær kommunistisk politikk. I juni 1956 ble dermed SKA grunnlagt. Partiet stilte kun til valg i Stockholm i 1958, uten å bli representert. Etter Perssons død i 1960 hørte man lite til partiet, selv om det eksisterte frem til 1967 da de fleste av de få gjenværende gikk inn i det nystiftede Kommunistiska Förbundet Marxister Leninister. Partiets betydning ligger fremfor alt i at det var det første anti-revisjonistiske partiet som brøt ut av et kommunistparti og etablerte seg i vesten, kanskje i hele verden.

Politisk sto SKA først og fremst for en videreføring av kommunistenes politikk fra Stalins tid. De gikk hardt ut mot Khrustsjovs reformer, som ble omtalt som opportunistiske og i strid med marxismen. De forkastet også muligheten for en parlamentarisk strategi for sosialismen, som både Khrustsjov og SKP tok til orde for. Partiet støttet likevel opp om invasjonen i Ungarn i 1956. Fristillingen fra Sovjetunionen gjorde imidlertid partiet i stand til å innta et kritisk blikk på blant annet Moskvaprosessene, og partiet begynte etter hvert å kritisere praktiseringen av dødsstraff og andre brudd på menneskerettighetene i de sosialistiske landene i øst. Dette endret imidlertid ikke på det generelle perspektivet som lå til grunn for partiet: betoningen av imperialismens krigerske karakter og behovet for kompromissløs klassekamp.

Etter hvert som motsetningene mellom Kina og Sovjetunionen tok til tok SKA klart stilling for Kina, og partiet kan derfor også betegnes som et av de første maoistiske partiene i verden.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Storelva**, også kalt **Kattfjordelva**, er ei elv på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den er rundt 6,0 km lang (8,2 km regnet fra øverste kilde), og har et nedbørfelt på 28,3 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,58 m³/s.

Elva har sine kilder sørøst for Middagstinden (1 006 moh.), på halvøya mellom Kaldfjorden og Kattfjorden. Den renner ut fra Tverrfjellvatnet (465 moh.) og faller bratt mot øst ned i Kattfjorddalen, hvor den møter Tverrfjellelva som kommer inn fra nord. Elva snur nå i en stor bue mot sør og vest. Gjennom øvre del av Kattfjorddalen renner elva rolig gjennom et blandet myr- og skoglandskap, før den blir striere på strekningen ned mot fjordbotnen. Rundt 600 meter før munningen kommer Kråkskarelva inn fra nord. Elva munner ut innerst i Nordfjorden, en arm av Kattfjorden. Fylkesvei 862 går parallelt med elva gjennom Kattfjorddalen.

Kattfjordelva har en kort lakseførende strekning, og oppgangen stoppes av en foss cirka en kilometer fra munningen.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. mars 2014
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 21. mars 2014.
3. ↑  Lisbeth Jørgensen, Morten Halvorsen, Christoffer Aalerud (2008). *Kartlegging av fiskebestander med usikker bestandsstatus (med hensyn på sjøvandring) i Troms* (PDF). Nordnorske Ferskvannsbiologer. s. 42. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Rapport 2008-06. Oppdragsgiver: Fylkesmannen i Troms, miljøvernavdelinga]
**Vigdis Augusta Yran Dale** (født 31. juli 1956 i Oslo) er en norsk designer, sanger og forretningskvinne. 

Vigdis Yran Dale studerte tegning og skulptur ved École nationale supérieure des beaux-arts i Paris og hospiterte i samme fag ved Statens kunst- og håndverksskole i Oslo 1981-1982. Hun bor i dag i Nevlunghavn i Larvik kommune og i Oslo, men har eiendommer flere steder. Hun drev Nevlunghavn Gjæstgiveri 1989–1998 og restaurerte og drev Rekefabrikken galleri og industrimuseum 1983–1993 i Nevlunghavn. Hun mottok Brunlanes kommunes Restaureringspris i 1985 for arbeidet med fabrikken. Hun mottok kommunens kulturpris i 1992 for sin kulturformidling. I 1994 fikk hun dessuten Allgrønns Ondurdis-pris for ti års drift av denne kulturinstitusjonen. Hun restaurerte i 1999 et fadosted som kulturperle i Lisboa.

Vigdis Yran Dale er datter av tegneren Knut Yran (1920–1998), som blant annet var sjefsdesigner ved nederlandske Philips, og designeren Unn Søiland Dale (1926–2002), som blant annet designet den populære «mariusgenseren» i 1953, noe som imidlertid er omstridt. I 2002 overtok Yran Dale etter sin mor som designer og daglig leder i Lillunn AS med enerett på mønstrene. 

Som sanger har Vigdis Yran Dale særlig vært opptatt av portugisisk fadosang.

Referanser
----------

1. ↑  «Fødselsdager». *Aftenposten*. 31. juli 2016. s. 25.
2. ↑  Allgrønns Ondurdis-pris til Vigdis Yran Dale i 1994
3. ↑  NRK.no om Vigdis Yran Dales fadosang 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Jóna Hafdis Einarsson** (født 1955 på Island) er en islandsk-norsk cand. polit og forfatter. Hun flyttet til Larvik som femåring og bodde der i elleve år.

Einarsson har lang erfaring med arbeid innenfor undervisning, administrasjon samt forskning. Hun har arbeidet 25 år innenfor norsk barnevern. Einarsson har tilbrakt tre måneder som Redd Barna-utsending i Makedonia, hvor hun arbeidet med de glemte flyktningene: romanifolket.

Hun har tidligere utgitt en rekke publikasjoner og jobber i 2008 som frilansskribent og konsulent, blant annet for Redd Barna.

I juni 2008 utgav Einarsson boken *Jesu døtre og andre usannsynligheter <En pilegrimsvandring fra Le Puy-en Velay til Santiago de Compostela>*. Høsten 2006 foretok hun denne pilegrimsvandringen: 1500 kilometer på 53 dager.

Einarsson er i dag bosatt på Frogner i Oslo sammen med sin ektemann. 

Portaler: Litteratur | Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Ursknappen** er en topp på åsen *Geitrabben* på grensa mellom Nes i Akershus og Nord-Odal i Innlandet. Den har en høyde på 504,5 meter over havet, og er det høyeste punkt i Nes kommune. 500 meter mot nordøst i Nord-Odal ligger toppen *Torsonhøgda* som såvidt er høyere, 504,6 moh.

Åsen inngår i et område som er foreslått vernet, men området domineres i all hovedsak av fattige vegetasjonstyper med trivielt artsmangfold. Skogen i Ursknappenområdet er for det meste veldig sterkt påvirket av tidligere tiders plukk- og gjennomhogster. I randsonene finnes også relativt store arealer med yngre skog og ungskog/hogstflater. Åtte av de vanligst forekommende signal- og rødlisteartene knyttet til eldre granskog er imidlertid påvist, alle med status «nær truet» (NT).

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 3. desember 2015. Besøkt 12. desember 2015.
2. ↑  «Lokalitetsdatabase for skogområder, Ursknappen, faktaark med bilder». Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 12. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hilda Dahl** var en norsk forfatter av underholdningsromaner med kristen moral; hun debuterte som forfatter med boken *Fortællinger*, som var en roman som etter kort tid ble omtalt som *Agnes Hjelm*, etter hovedpersonen i boken. Både debutboken og de påfølgende bøkene ble utgitt hos E. Olsen forlag i Bergen.

Til hennes andre roman, *Solveig Tormodsdatter Birkeli*, hadde den norske stiftskapellanen H. Nøkleby skrevet et forord som startet slik:

> «Denne nye Fortælling av Hilda Dahl staar efter min Mening i flere retninger over hendes første. Den er baade vakker og interesserende og vidner paa engang om Menneskekundskap og kristelig Livssyn.»
> 
>

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* 1898: *Fortællinger* (også kjent som *Agnes Hjelm*) (roman)
* 1898: *Solveig Tormodsdatter Birkeli* (roman)
* ?: *Elisabeth Smith*
* ?: *Løste livsgaader*
* ?: *Vilde roser*
* 1902: *Under ansvar* (roman)
* 1902: Paa fast grund (roman)

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Hilda (1898). *Solveig Tormodsdatter Birkeli*. Bergen: E. Olsens forlag.
2. 1 2  Dahl, Hilda (1898). *Fortællinger*. Bergen: E. Olsens forlag.
3. ↑  *Norske kvinnelige forfattere til og med 1900*. Statens bibliotekhøgskole. 1980.
4. 1 2 3 4  Dahl, Hilda (1902). *Under ansvar*. Bergen: E. Olsens forlag.
5. ↑  Dahl, Hilda (1902). *Paa fast grund*. Bergen: E. Olsens forlag.

Eksterne lenker
---------------
**John Andreas Gill** (født 1812, død 6. mars 1876 i Trondheim) 

Han startet sin yrkeskarriere som kontorist ved Kåfjord kobbergruver fra 1830 til 1836. Deretter ble han konstituert postekspeditør i Alta og økonom ved det nyinnrettede Altens sykehus på Altagård. Da formannskapsoven ble innført også i Finnmark, ble han valgt til den første ordfører for «det ordinaire Formandskap» i Alten-Talvig kommune juni 1839. Denne posten hadde han til 1842. Som ordfører deltok han også i det første amtsformannskapet for Finnmark.

Sammen med sykehus fikk Alta egen distrikslege fra 1835. En av disse var Johan Gill, John Andreas Gills bror, en kort periode i 1840. Sykehuset ble nedlagt 1844.

John Andreas Gill tok avskjed fra Altagård 1842 med begrunnelsen dårlige lønnsvilkår. Etterpå ble han lensmann i Hammerfest. Lensmannskontoret flyttet med ham fra Kvalsund til Hammerfest. Han ble beskikket til en kombinert lensmanns- og politibetjentstilling september 1842, men sa opp sommeren 1843, og flyttet sørover.

Han ble regnskapsfører ved fengselet i Trondhjem 1845, senere forstander for Trondhjems tvangsarbeidsanstalt på Vollan.

Død 6. mars 1876 av sykdom Jægershvile ved Trondheim (Lade).

Referanser
----------

1. ↑  Olsen, Brynjolf Olander (1937). *Trekk av Talvik herreds historie*. Dreyer. s. 23.
2. ↑  Bottolfsen, Øystein (1990). *Finnmark fylkeskommunes historie 1840-1990*. no: Finnmark fylkeskommune. s. 84. ISBN 8299138051.
3. ↑  *Historiske glimt fra Finnmark og Altagård*. Foreningen. 1978. s. 23.
4. ↑  *Tidsskrift for Den norske legeforening*. 1929. s. 995.
5. ↑  Eriksen, E.B. (1945). *Utdrag av nordnorske posthistoriske blad av båtposttidens saga*. Fahlcrantz. s. 75.
6. ↑  Sivertsen, Jørgen (1973). *Hammerfest*. no#: Kommunen. s. 161. ISBN 8271310011.
7. ↑  Jacobsen, Ragnvald (1983). *Sørøysund lokalhistorie*. Kommunen. s. 197-198.
8. ↑  Daae, Aagaat (1917). *Stamtavle over familien Daae i Norge*. F. Bruns boghandel.
9. ↑  «Dødsfald». Trondhjems borgerlige Realskoles alene-priviligerede Adressecontoirs-Efterretninger. 11. mars 1876. s. 3.
**Vettre** er et tettsted og et delområde i Asker kommune i Viken, beliggende ved Indre Oslofjord. Stedsnavnet Vettre er avledet av «vattr» eller «vin» som betyr «åpent lende». Vettregårdene hører til de eldste gårdene som ble ryddet i Asker. Noen mener at ordet Vettre er avledet av ordet «ve» som betyr «hellig sted».

Ved Leangbukta finnes en stor båthavn og et senter hvor de fleste båtforhandlerne er representert. Thon Hotel Vettre ligger like ved sjøen og Leangbukta. Fra hotellet kan man spasere langs kyststien, ned på Løkeneshalvøya mot Konglungen som er forbundet med fastlandet med en liten bro. Jan Herman Linges hus og hele veien til Vollen, eller andre veien forbi Hvalstrand.

Kilder
------

* Tor Chr. Bakken (red.): *Budstikkas store Asker og Bærum-leksikon*. Kunnskapsforlaget Oslo 2008. ISBN 978-82-573-1534-4
* SSB: Standard for delområde- og grunnkretsinndeling – Delområde- og grunnkretsinndeling 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**2A** var under andre verdenskrig navnet på et nettverk av norske motstandsceller med utgangspunkt i et miljø på vestkanten i Oslo. Organisasjonen var også aktiv i Østfold, Vestfold, Aust-Agder, Vest-Agder og Trondheim.

2A knyttet allerede i 1940 kontakt med Den britiske legasjonen i Stockholm, senere med SOE og Osvald-gruppen under Asbjørn Sunde. I en periode fra høsten 1941 fungerte Osvald-gruppen som en aksjonsgruppe for 2A. Kontakten med Den norske legasjonen i Stockholm gikk gjennom det såkalte Idrettskontoret (ledet av Harald Gram) som var dekke for arbeidet med den norske hjemmefronten. Blant de mest sentrale medlemmene var Karl Armin Fürst, Øivind Øwre, Trygve Høgberg, Sverre Ellingsen, Rolf Tjersland, Jan Skappel, Gunnar Sønsteby, Asbjørn Bryhn og Alvhild Hovland.

2A var, i likhet med kommunistene, involvert i aksjoner mot okkupantene på et tidspunkt da dette fremdeles var i mot London-regjeringens politikk. Etter hvert fikk organisasjonen flere undergrupper:

* **2AX** – flyktningetrafikk ut av Norge (X stod for «*EKS*port»)
* **2AE** – etterretning
* **2AP** – varsling (P stod for «Politigruppen»)

Organisasjonen var også innblandet i trykking og distribusjon av illegale aviser samt aksjoner for å befri arresterte motstandsfolk. Det var medlemmer av 2A som blant annet befridde Max Manus etter at han ble tatt av tyskerne i 1941.

Mange i 2As ledelse var kritiske til London-regjeringen og ønsket en mer aktiv motstandslinje. Fra 1943 førte dette til konflikter med Milorg og det norske militærapparatet i Sverige. Idrettskontoret ble nedlagt i 1943 og erstattet av Sambandskontoret, som stod under tettere kontroll fra London-regjeringen. I 1944 toppet konflikten seg ved at 2As representanter ved Sambandskontoret måtte fratre sine stillinger.

Litteratur
----------

* Gunnar Sønsteby: *Rapport fra nr. 24*, Mortensen, Oslo 1960
* Ragnar Ullstein: *Etterretningstjenesten i Norge 1940—45, bind I*, Cappelen, Oslo 1989
* Gerd Vold Hurum: *En kvinne ved navn «Truls»*, Wings, Oslo 2006

Eksterne lenker
---------------

* Norsk krigsleksikon

Portal: Andre verdenskrig
**Storgata 3**i nedre del av Storgata var bygd i empiri tiden og er nå regulert til særskilt verneområde. Selve gaten ble etablert i 1836 og i en periode var Storgata den viktigste gaten i Moss sentrum. Det var også en av de viktigste gatene ved havna. Storgata 3 ble bygd i 1830 og var bygd opp til å være et bolig.

Historie
--------

På slutten av 1800-tallet var Storgata 3 en fiskebutikk. Bygget ligger nær havnet og viser hvor viktig fiskeindustrien var. I dette området var fiskeindustrien og handelen viktig. Denne fiskeriindustrien var viktig for Moss sin økonomi og det gjenspeiler hvor viktig fiskeribransjen var i Moss. 

Stærk fiske forretning var er familiebedrift der Arne Stærk var den siste eieren. Arne tok plass bak disken i fiskeforeningen da han var ferdig med obligatorisk skolegang i 1957, akkurat som hans far og bestefar. Før han ble ferdig med obligatorisk skolegang, ble han satt til å vaske og børste makrell, da var han i sju-åtte års alderen. Fiske forretningen ble åpnet i 1925 av hans bestefar. Forretningen besto av 16 ansatte og produksjon av blant annet fiskemat, delikatesser, salater og lutefisk. Etter mange år ble butikken solgt videre. Dette skjedde i 1987/1988 fordi ingen av Arne Stærk sine barn ønsket å ta over familiebedriften.

Byggestil
---------

Storgata 3 har to etasjer hvor 1 etasjen er for forretning og 2 etasje er en leilighet. Bygningen er bygget med naturstein som grunnmuren og teglstein med pusset fasade. Originalt var bygningen et bakgrunns miljø med flere mindre hus og uthus. Hovedbygget ble opparbeidet med nyere deler som er integrert inn i hovedbygget. Bygget har en høy bevaringsverdig på bakgrunn av alder og sjeldenhet og ble vernet i 2018.

Eierskap
--------

* I 1841 kjøpte Andreas Mikkelsen bygget.
* I 1868 overtok H. Faber bygget.
* I 1889-1897 overtok H. Pedersen bygget.
* I 1923 bodde Johanne Ødegaard i bygget.

Kulturminne-ID
--------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Kulturminne-ID** |  |
| Informasjon fra Kulturminnesøk.no | Bygget er bygd i 1830. Har vært en handelsbygning og leilighet.  

 
Bevaringsverdig på bakgrunn av sin historiske alder og sjeldenhet. 
 
  |
| Oppført/ endret (år) | 1800-tallet 

Bygd i 1830   |
| Byggestil, materialer | Grunnmur av naturstein. Teglstein med pusset fasade. 

Påbygg som er nyere, men er godt integrert i hovedbygget.  |
| Antall etasjer | Forretning i 1.etasje med leilighet over. |
| Matrikkelnummer |   2/2009 |
| Gård/ Bruk | Nei |
| Sefrak ID | 0104-0503-003 |

  

  

**Under arbeid:** Denne artikkelen inngår i et prosjekt om bruk av Wikipedia i skolen. Den er under arbeid, og det kan derfor forekomme store og/eller hyppige endringer.
**Dørja** er ei elv i Øvre Eiker kommune i Viken, den er ca.12 kilometer lang og har utspringet i Dørsjø og munner ut i Fiskumvannet. Den får også tilsig fra vannene Jungeren, Kolbergtjenn, Brennåstjenn og Lundteigtjenn. Den renner ut i Fiskumvannet i Fiskumvannet Naturreservat.

Ved begynnelsen av elva hadde Skarragruvene pukkverk i perioden 1776-1802. Skarra sag ble også opprettet i forbindelse med denne bergverksdriften og var i virksomhet et stykke ut på 1800-tallet. Ved gårdene Lundteigen og Skarra i den nedre delen av elva var det også virksomhet i forbindelse bergverksdrift på 1700-tallet, da det både var smeltehytte og pukkverk ved Skarra, ved Lundteigen var det gårdskvern. Her var det også en spikerhammer rundt midten av 1700-tallet frem til 1761 da virksomheten ble flyttet til Krokstadelva. Det var igjen spikerhammer på Lundteigen på slutten av 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Dørja (Eiker) – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 12. november 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Kalligrafert navnelogo for den islamske profeten Nuh. Han omtales i *Bibelen* som Noah.
Detalj fra et minatyrmaleri fra Mogulriket i India på 1500-tallet som framstiller en muslimsk versjon av historien om syndfloden og Noahs ark. 
**Nuh** (arabisk: نُوح – *Nūḥ*) er en islamsk profet. 

Nuh nevnes flere steder i Koranen, ikke minst i Sura 71. Han er mest kjent for byggingen av arken ved syndfloden, og for å være en tidlig forkynner av monoteisme. Det var Nuhs troskap til Allah som gjorde at han ble utvalgt til å bygge arken som muliggjorde fortsatt liv på jorden. Til forskjell fra kristne og jødiske tradisjoner, som sier at den store flommen rammet hele jorden, finnes det ulike oppfatninger innen islam om hendelsen var global eller ikke.

I Bibelen er han kjent som Noah. 


|  |
| --- |
| **Islams profeter i Koranen og deres forekomster i Bibelen** |
| Adam | Idris | Nuh | Hud | Salih | Ibrahim | Lut | Ismail | Ishaq | Yaqoub | Yousuf | Ayoub |  |
| آدم | ادريس | نوح | هود | صالح | ابراهيم | لوط | اسماعيل | اسحاق | يعقوب | يوسف | أيوب |
| Adam | Henok | Noah | Eber | Sjelah | Abraham | Lot | Ismael | Isak | Jakob | Josef | Job |
| 

---

 |
| Shoaib | Musa | Haroun | Dul kifl | Daoud | Sulaiman | Ilias | Al-Yasa | Younus | Zakaria | Yahya | Isa | Muhammed |
| شعيب | موسى | هارون | ذو الكفل | داود | سليمان | إلياس | اليسع | يونس | زكريا | يحيى | عيسى | محمد |
| Jetro | Moses | Aron | Esekiel | David | Salomo | Elia | Elisja | Jona | Sakarja,Johannes' far | Johannes | Jesus |  |
**Nixon-doktrinen** (også kjent som *Guam-doktrinen*, siden den ble presentert av Richard Nixon under en pressekonferanse i Guam i juli 1969) innebærer at USA forventer at landets allierte tar ansvar for sitt eget militære forsvar, men at amerikanerne vil støtte sine allierte om nødvendig.

Nixon uttalte at

> *«USA for det første vil oppfylle alle sine traktatforpliktelser,*
> 
> 
>   
> *og for det annet vil bidra med et skjold om en kjernefysisk makt truer en alliert eller en nasjon hvis eksistens vi regner som avgjørende for vår egen sikkerhet,*
> 
> 
>   
> *og for det tredje vil bistå i saker som skyldes andre former for aggresjon, slik at vi yter militær og økonomisk støtte i samsvar med våre traktatforpliktelser dersom vi blir oppfordret til det. Men vi forventer at nasjonen som er direkte truet selv påtar seg ansvaret for å mobilisere tropper til sitt forsvar.»*
> 
> 

I tillegg til å være en forutsetning for å få slutt på Vietnamkrigen, spilte doktrinen en viktig rolle i Gulf-landene, hvor den innebar betydelig militær støtte til Iran og Saudi-Arabia.

Referanser
----------

1. ↑  Richard Nixon (3. november 1969). «President Nixons tale om «Vietnamisering»» (reprint).
2. ↑  Beinart, Peter (4. januar 2007). «Return of the Nixon Doctrine («Nixon-doktrinen vender tilbake»)». TIME. Arkivert fra originalen 26. oktober 2012. Besøkt 8. februar 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |