recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Girolamo Mei** (født 27. mai 1519 i Firenze, død juli 1594 i Roma) var en italiensk historiker og humanist.

Liv og virke
------------

Girolamo Mei var elev av Piero Vettori. 

Mei var opphavsmannen til de intellektuelle impulsene som fikk medlemmer av kunstnerkretsen *Florentiner Camerata* til å gjenopplive det greske musikkdramaet, og har med det fått en stor betydning i musikkhistorien. 

Etter Boëthius var Girolamo Mei den første europeer som undersøkte den greske antikkens musikkteori. Resultatene la han fram i avhandlingen *De modis musicis Antiquorum* som han skrev i årene 1568–1573. Hypotesen hans var at de store greske tragediene ble skrevet for å framføres som sang og ikke som vanlig tale. Siden slik sang ikke er forenlig med polyfoni, ble Mei talsmann for enstemmig musikk med forståelig sangtekst.

Mei formidlet ideene sine i korrespondanse med eleven Vincenzo Galilei, et medlem av Florentiner Camerata. Meis teser gjorde at komponister i gruppen fikk inspirasjon til å utvikle en ny resitativ stil (*stile recitativo*), dvs snakkesang med enkelt instrumentalt akkompagnement. Stilen ble utviklet til monodisk musikk som i sin tur la grunnlaget for de første musikkdramaene, og senere operaen. Selv om Meis hypoteser sannsynligvis er feil, dannet de det idémessige utgangspunktet for en av de største musikalske omveltninger i musikkhistorien, overgangen mellom renessanse- og barokkmusikk.

Litteratur
----------

* Claude Palisca, *Girolamo Mei*, The New Grove Dictionary of Music and Musicians, red. Stanley Sadie (London: Macmillan, 1980), xii, 67-68.
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. ISBN 0-393-09530-4

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13517235j[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Mei,\_Girolamo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6rn5n6n, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Klagenemnda for kringkastingprogram**, også kalt **Kringkastingsnemnda**, var en statlig nemnd hvis formål var å prøve om program sendt i norske kringkastingssendinger hadde behandlet noen utilbørlig og om det hadde krenket privatlivets fred. Dens oppgave var å prøve om kringkastingsselskapets avgjørelse i sak om beriktigelse av uriktige opplysninger var i samsvar med god skikk. Da nemnda ble nedlagt, ble dens oppgaver overtatt av Pressens faglige utvalg.[]

Klagegrunnlag
-------------

Klagenemnda behandlet klager mot NRK og kringkastingsselskaper med norsk konsesjon, herunder TV 2, TVNorge, P4, nærradioer og lokalfjernsyn. Programmer sendt fra utlandet – som TV3 – eller formidlet på videokassett, falt utenfor nemndas mandat.

Bortsett fra i saker vedrørende krenkelse av privatlivets fred, ville nemnda normalt pålegge kringkastingsselskapet å offentliggjøre avgjørelsen. I saker om krenkelse av privatlivets fred ville nemnda i noen tilfelle pålegge offentliggjørelse i anonymisert form. Når offentliggjørelse ble pålagt, sendte nemnda ut pressemelding om avgjørelsen.

For at nemnda skulle behandle en klage, måtte klageren være «direkte berørt». Loven omtaler den som kan være utilbørlig behandlet som «noen». Dette kan forstås som en person, en bedrift, en organisasjon, en etat etc. Nemnda satte krav til at det skulle gjelde interessene til identifiserbare personer eller grupperinger. Mer generelle rasistiske omtaler falt for eksempel utenfor nemndas virkeområde.

Sammensetning
-------------

Nemnda besto av seks medlemmer med personlige varamedlemmer, som ble oppnevnt av Kulturdepartementet for fire år. Tre av medlemmene (med personlige varamedlemmer) ble oppnevnt etter forslag av kringkastingssektoren. Departementet oppnevnte nemndas leder blant de seks medlemmene. Nemndas leder og dennes varamedlem skulle oppfylle de alminnelige vilkår for å være dommer. Nemndas sekretær ble tilsatt av departementet.

Se også
-------

* Kringkastingsrådet

Referanser
----------

1. ↑   Medieombud
**Sverre Mitsem** (født 3. juli 1944 i Oslo, død 18. oktober 2005) var en norsk jurist og høyesterettsdommer.

Han tok juridisk embedseksamen i 1972 og var deretter konsulent i Forbrukerrådet frem til 1975.

Mitsem var dommerfullmektig ved Drammen byrett fra 1975 til 1977, herredsrettsdommer ved Asker og Bærum herredsrett fra 1986 til 1991 og lagdommer i Eidsivating lagmannsrett (nå Borgarting lagmannsrett) fra 1991 til august 2002. Han tiltrådte som dommer i Høyesterett 12. august 2002.

Som advokat arbeidet han som advokatfullmektig og advokat ved kommuneadvokaten i Trondheim fra 1977 til 1979 og som advokat ved juridisk avdeling i Landsorganisasjonen, 1981 til 1986.

Han var faglig sekretær/juridisk rådgiver i Norsk Journalistlag fra 1979 til 1981.

Mens han var høyesterettsdommer var han også leder av Overskjønnsnemnda etter § 23 i lov om endring i kommunal inndeling, et verv han hadde som varaformann fra mars 1999 og formann fra 2003. Han var formann i Næringslivets Konkurranseutvalg fra mai 2000 og ut 2003.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt fra statsråd 21. juni 2002 Lagdommer Sverre Mitsem utnevnes til dommer i Høyesterett.

* Nekrolog av høyesterettsjustitiarius Tore Schei (20. oktober 2005)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Sverre Henry Lindegård** (født 29. juli 1890 i Oslo, død 13. januar 1945) var en norsk motstandsmann, medlem i Norges Kommunistiske Partis sentrale ledelse.

Lindegård var opprinnelig bygningsarbeider, og arbeidet for Norsk Bygningsarbeiderforbund. I årene 1933–1934 studerte han ved den såkalte Lenin-skolen i Moskva.

Under krigen ble han første gang arrestert 21. januar 1941, etter et foredrag i Skien. Han slapp ut 29. november samme året.

I februar 1943 flyktet Lindegård til Sverige. Der var han blant NKP-tillitsmennene som henvendte seg til LO-ledelsen i eksil og presset på for å få en «enhetsavtale», det vil si et mer forpliktende samarbeid mellom NKP- og AP-kreftene.

Lindegård returnerte til Norge i januar året etter, og var aktiv i Milorg og i en sabotasjegruppe. Han ble snart leder for NKPs apparat i Buskerud.

Han ble arrestert for annen gang 13. januar 1945. Under transporten fikk bilen han ble fraktet i motorstopp, og Lindegård gjorde et forsøk på å flykte. Han ble skutt under fluktforsøket.

Lindegård er gravlagt på Nordre gravlund i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  DIS, Norske gravminner og andre kilder skriver Lind*e*gaard, verket *Våre falne* skriver Lindgaard uten *e*
2. ↑  Nettsidene til NKP Midt Norge
3. ↑  Side 370. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
4. ↑  Side 399, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
5. ↑  Side 351, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
6. ↑  Side 164, *Våre falne* bind 3 Arkivert 10. februar 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Evy-Ann Midttun** (født 12. januar 1943 i Øksfjord, død 30. oktober 2011) var en norsk politiker (Ap) i Finnmark. Hun var både fylkesråd og fylkesordfører i Finnmark. 

Midttun ble født i Øksfjord i Loppa kommune, men startet sin politiske karriere i Alta. Fra 1983 hadde hun en rekke offentlige verv, blant annet som medlem av Det regionale høgskolestyret for Finnmark, styret for Postverket og Samerettsutvalget. Fra 1986 til 1987 var hun personlig sekretær for sosialminister Tove Strand Gerhardsen. Deretter fylkesråd i Finnmark fra 1988 til 1995 og fylkesordfører fra 1995 til 2003. 

Midttun hadde økonomisk-administrativ utdanning fra Alta distriktshøgskole. Hun hadde stillinger som administrasjonssjef i Finnmark fylkeskommune, formidlingskonsulent ved arbeidskontoret i Alta og personalsjef i Finnmark fylkesrederi. 

Evy-Ann Midttun var født Larsen og var gift med Ottar Midttun (1939-2004). Hun bodde i Alta i sitt voksne liv.

Heder
-----

* Barentspris 1999

Referanser
----------

1. ↑  «ANNONSER / Dødsfall». *Finnmarks dagblad*. 3. november 2011. s. 28. «Min kjære mor og svigermor, vår kjære bestemor Evy-Ann Midttun født 12.januar 1943, sovnet stille inn i sitt hjem 30. oktober 2011.»
2. ↑  «Evy-Ann Midttun er død». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 17. oktober 2015.
3. ↑  Evy-Ann Midttun hos nsd.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Krimlind** (*Tilia × euchlora*) er et løvfellende tre i lindeslekten innenfor kattostfamilien. Den antas å være en hybrid mellom lind (*Tilia cordata*) og kaukasuslind (*Tilia dasystyla*).

Den blir opptil 20 m høy med en stammediameter på 60 cm. Ingen trær eldre enn 160 år var kjent i 2000, så det kan tenkes at den kan bli større. Krona er konisk på unge trær, men blir så sylindrisk. Den er tett forgreinet, og de nederste greinene er hengende. Barken er glatt og grå på unge trær. På store stammer sprekker barken opp i langsgående, grunne furer.

Skuddene er lysegrønne, og knoppene er glatte, røde og gule. Bladene er avrundet ovale, plutselig tilspissede, fint sagtannede, 55–85 mm lange, 47–78 mm brede og med asymmetrisk, hjerteformet basis. Oversiden er glinsende gulgrønn med lysere tenner, og undersiden lysegrønn med brune hårdusker i nervevinklene. Blomstene sitter 3–7 sammen i en hengende kvast. Frukten er eggformet med fem svake lengdestriper.

Krimlind er sannsynligvis triploid og kan ikke danne spiredyktige frø. Den formeres med stiklinger. Opphavet til treslaget er usikkert, men det ble beskrevet fra et tre som vokste nær Potsdam i Preussen i 1866. Krimlind blir lite angrepet av insekter og tåler vegsalt og komprimert jord. Sølvlind og krimlind har etter 1960 i stor grad erstattet lind og storlind som gatetrær i Mellom-Europa.

Galleri
-------

* Knopper og unge bladKnopper og unge blad
* Overside av bladOverside av blad
* Underside av bladUnderside av blad
* BlomstringBlomstring
* FruktFrukt

Litteratur
----------

* D. Piggot (2012). «*Tilia × euchlora* K.Koch». *Lime-trees and Basswoods: A Biological Monograph of the Genus* Tilia. Cambridge University Press. s. 87–90. ISBN 978-0-521-84054-5.
* A. Mitchell (1977). *Trær i skog og hage*. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 360. ISBN 82-10-01282-7.
* H. Liesebach og Z. Sinkó (2008). «A contribution to the systematics of the genus *Tilia* with respect to some hybrids by RAPD analysis». *Dendrobiology*. 59: 13–22. ISSN 1641-1307.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *krimlind* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *krimlind* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *krimlind* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *krimlind* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *krimlind* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tilia × euchlora* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Tilia × euchlora* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Tilia × euchlora* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**12,17 × 44 mm** er en randtent patron for rifle, designet av den norsk-svenske geværkommisjonen i 1867.

Målet var å lage en patron for Remington-gevær M/1867 som også virket i de eldre ombygde kammerladerne. Prosjektilet er av bly og har en diameter på 12,615 mm. I begynnelsen veide prosjektilet 22,8 gram og kruttladningen (svartkrutt) veide 3,89 gram. Senere ble dette endret til en kulevekt på 23,4 gram og ladning på 4,09. Tidlige eksempler av patronen hadde en hylselengde på 42 mm, men dette ble endret til 44 mm. Det ble også laget en løspatron med 3,5 gram med krutt og med papp eller korkprosjektil.

Litteratur
----------

* Hanevik, Karl Egil: *Norske militærgeværer etter 1867*, Hanevik Våpen 1998, ISBN 82-993143-1-3
* Flatnes, Øyvind. *Vakre våpen – svart krutt*, Landbruksforlaget 2005, ISBN 82-529-2940-0

Se også
-------

* Liste over patrontyper
* Liste over norske skytevåpen

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. oktober 2018. Besøkt 15. desember 2011.
**12,7 × 108 mm** er en patron for tungt maskingevær og materiellødeleggelsesrifle.

Den brukes av tidligere Sovjetunionen, tidligere Warszawapaktlandene, det moderne Russland, med flere. Patronene er det russiske motstykke til den vestlige 12,7 x 99 mm NATO patronen. Patronene kan ikke brukes om en annen, den russiske 12,7x108 er lengre, har videre støtbunn, et tyngre prosjektil og en annen flaskehals.

Patronen brukes mot flere typer mål, og vil ødelegge kjøretøy som ikke er pansret, penetrere panservogner med tynt panser, og ødelegge eksternt montert utstyr på for eksempel panservogner. Brukes også som anti-fly skyts. Med anti-panserammunisjon vil patronen penetrere omtrent 25 mm tykt panser. Patronen brukes blant annet i DShK maskingeværet.

* Dimensjonene på patronenDimensjonene på patronen

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. ↑  «Bildbearbeitung der Fototapete». *www.wlhoward.com*. Arkivert fra originalen 17. desember 2015. Besøkt 6. mars 2016.
**Annelise Coberger** (født 16. september 1971 i Christchurch) er en tidligere newzealandsk alpinist.

Hun oppnådde sin største triumf under OL 1992 i Albertville, der hun tok en overraskende sølvmedalje i slalåm, bare slått av østerrikske Petra Kronberger. Hun er dermed den første sportsutøveren fra New Zealand som har tatt medalje i olympiske vinterleker.

Coberger debuterte i verdenscupen i sesongen 1991/92. I de fire slalåmrennene før OL oppnådde hun gode resultater og kjempet seg inn i verdenstoppen. I Hinterstoder vant hun sin første og eneste verdenscupseier 14. januar 1992. I rennene i Schruns, Maribor og Grindelwald oppnådde hun to tredjeplasser og en fjerdeplass.

I den påfølgende sesongen oppnådde hun ytterligere fem pallplasseringer. Deretter dalte formkurven, og hun oppnådde ikke flere pallplasseringer. Hun kjørte sitt siste verdenscuprenn i mars 1995 i Bormio.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Annelise Coberger – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – New Zealands olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – New Zealand Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Annelise Coberger – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Annemarie Huber-Hotz** (født 16. august 1948 i Baar, Zug i Sveits, død 1. august 2019 i Schwarzsee) var en sveitsisk politiker som satt som forbundskansler i Sveits mellom 2000 og 2007. Hun var den første kvinne i dette embetet.

Huber-Hotz studerte ved grunn- og videregående skole i Baar og deretter begynte hun ved gymnasium i Zug. Huber-Holst studerte deretter sosiologi, etnologi og statsvitenskap ved universitetene i Bern, Uppsala i Sverige og ved Graduate Institute of International Studies i Genève samtidig som hun deltok i flere forskjellige faglige aktiviteter. Huber-Holst foretok avanserte studier ved ETH i Zürich i arealplanlegging. 

Sveits' forbundsråd (regjeringen), offisielt foto 2001. Huber-Hotz helt til venstre.
Fra 1978 til 1981 arbeidet Huber-Hotz i pressetjenesten ved generalsekretariatet for det sveitsiske parlamentet. Mellom 1981 og 1992 arbeidet hun for sekretariatet ved den sveitsiske Council of States. I 1989 begynte hun som direktør for den sveitsiske vitenskapelige parlamentariske tjenesten, en posisjon som hun holdt frem til 1992 da hun begynte som generalsekretær i sveitsiske parlamentet. Huber-Hotz ble nominert til den sveitsiske forbundskansler i 2009 etter fire runder med stemmegivning og hun tiltrådte i denne posisjonen året etter. Hun snakket flytende tysk, engelsk, fransk og svensk.

Referanser
----------

1. ↑   www.msn.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Villiger, Kaspar (5. august 2019). «Kaspar Villiger zum Tod von Annemarie Huber-Hotz». *Neue Zürcher Zeitung* **(tysk)**. ISSN 0376-6829. Besøkt 12. august 2019. «Die erste Bundeskanzlerin der Schweiz ist tot: Annemarie Huber-Hotz starb am 1. August im Alter von siebzig Jahren auf einer Wanderung.»
3. ↑  «Switzerland's First Female Chancellor Dies, Aged 70». *The New York Times* **(engelsk)**. 2. august 2019. ISSN 0362-4331. Besøkt 12. august 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Tussan sett fra Skjelvikbukta
Stortussen
**Tussan** er et fjellmassiv på Nordmøre. Det ligger sør for tettstedet Eide i Hustadvika kommune på kommunegrensen til Gjemnes kommune. De består av to fjell, men flere topper. Tussvatnet (452 moh) ligger i mellom.

De høyeste toppene er Snøtinden (1026,5 moh) og Stortussen (1026 moh), som ligger 600 meter fra hverandre med ei smal egg i mellom. Toppen av Snøtinden er også det høyeste punkt i både Hustadvika og Gjemnes kommuner. På motsatt side av Stortussen fortsetter egga nordover til Nordtussen (871 moh), og fra Snøtinden fortsetter egga mot sør til Litltusten (810 moh). 

Fra Gjemnes-siden er det sti opp til toppen fra Ulleland i Åndalen. Stien følger Kvernsteinelva til Ullalandsvatnet, videre mot vest til toppen. Fra Eide-siden starter stien i Herskedalen eller fra Ugelstadmyra. Begge stiene møtes og går over Tverrliknausen, Gongøra (835 moh), og Kaka. 

På vestsida av Tussvatnet ligger Sørtussen (902 moh). Sti til toppen går fra Gjemnes siden, fra parkeringsplassen ved enden av bomveien til Åndalssetra (262 moh). Den går først opp til Trolldalsvatnet (354 moh), videre til Fagerdalsvatnet (482 moh) og til toppen.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 5. september 2015.
2. ↑   «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 3. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Konrad Martin Fritiof Svensson** (født 2. juni 1896 i Bälinge, død 5. mars 1961 i Stockholm) var en svensk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Svensson vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i klassen fjærvekt i gresk-romersk stil bak de finske bryterne Oskari Friman og Heikki Kähkönen. Det var 21 brytere fra tolv nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 16. til 20. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i bryting, fjærvekt gresk-romersk stil Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frithiof Svensson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Frithiof Svensson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Frithiof Svensson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frithiof Svensson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Frithiof Svensson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Frithiof Svensson – FILA Rediger på Wikidata
**Axel Urne** (- 1577) var en dansk lensmann (lensherre) og riksråd. 

Han var sønn av Knud Jørgensen Urne Søgård og Årsmarke (d. 1543) og Inger Walkendorff (d. 1555). I 1529 ble han immatrikuleret ved Københavns Universitet, senere studerte han i Frankrike og Tyskland. 
Urne bekledte i flere år stillingen som sekretær i Christian IIIs kanselli. I 1547-60 var han lensmann på Lyse kloster i Norge. I 1565 mottok han Tønsberg len i pant fra Frederik II som vederlag for de krigsutgifter han hadde kausjonert for. To år senere ble han riksråd og rikskansler, men ble fratatt embeter og len på grunn av rot i regnskapene.

Sine siste år levet han på Søbygård. Han lot oppføre et gravkapell i Nørre Søby kirke, som han senere ble bisatt i. Urne var gift to ganger, først med: Anne Jensdatter Rosensparre, heretter med Birthe Knudsdatter Rud (d. 1573).

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  H. R. Hiorth-Lorenzen & A. Thiset (1904). «Urne» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 478–79.
4. ↑  «Axel Urne – adelsmand | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 23. oktober 2021.
5. ↑  «Nørre Søby Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. IX (36-37). 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
Tusenårsegg, halvert
Et rått andeegg i sin innpakning som det skal hvile i tre måneder
**Tusenårsegg** (kinesisk: 皮蛋, pinyin: *pídàn*, «læregg»; eller 松花蛋, *sōnghuādàn*) er en kinesisk matingrediens som lages av egg fra and, høns eller vaktel. Opprinnelig dreide det seg om en konserveringsmetode: Ferske egg bakes inn i en blanding av leire, aske, salt, ulesket kalk og risagner og får ligge i flere uker eller måneder. Når eggene er ferdige har de mørkegrønn kremete eggeplomme med duft av rakfisk, mens eggehviten er en stiv mørkebrun gelé uten særlig aroma.

Det som fremst bidrar til å omvandle eggene er den omgivende massens basiske egenskaper som gradvis øker eggets pH-verdi fra omkring 9 til over 12. Denne kjemiske prosessen bryter ned store aromaløse proteiner og fettstoffer til mindre, mer aromatiske molekyler.

Tusenårsegg kan spises som de er, legges i risgrøt (uten melk) eller serveres med riseddik og fersk koriander. Smaken er mild og salt.

Skjønt den er giftig i større mengder tilsetter visse kinesiske produsenter blyoksid til innbakningsmassen for å påskynde prosessen. Sinkoksid kan benyttes som erstatning, men det er heller ikke sunt i for store mengder, da det kan føre til koppermangel.

Referanser
----------

1. ↑  McGee, Harold (2004). *On Food and Cooking: The Science and Lore of the Kitchen*. Scribner. s. p. 117. ISBN 0-684-80001-2. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. ↑  Chen, JrWei; Su, HouPin (2004), "A new process for preparing spots-free pidan Arkivert 9. oktober 2008 hos Wayback Machine.", *Journal of the Chinese Society of Animal Science* 33 (1): 79-88

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Axel Ståhle** (født 1. februar 1891, død 21. november 1987) var en svensk rytter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Ståhle ble olympisk mester under OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning med 42,25 prikker foran Sveits med 50. Rytterne og hestene på laget var Åge Lundström på hesten «Anvers», Ståhle på «Cecil» og Åke Thelning på hesten «Loke». Ståhle kom på sjuendeplass i den individuelle konkurransen i sprangridning med hesten «Cecil».

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i hestesport, sprangridning lag Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑  «Axel Ståhle - Sveriges Olympiska Kommitté». *sok.se* **(svensk)**. Besøkt 24. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Axel Ståhle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Axel Ståhle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Axel Ståhle – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Espen Hugo Isaksen** (født 16. januar 1979 i Narvik) er en norsk tidligere fotballspiller. Han er målvakt og har spilt i en rekke klubber. I perioden 2006 til 2008 spilte han for Odd Grenland. De første årene var han først og fremst reservekeeper for Rune Jarstein, men etter at Jarstein forlot Odd til fordel for Rosenborg, ble Isaksen førstevalget. Enkelte uheldige inngripener gjorde imidlertid at Odd sommeren 2008 hentet Árni Gautur Arason, samtidig som den yngre konkurrenten Dag Ole Thomassen ble reservekeeper. Som følge av dette bestemte Isaksen seg for å legge opp etter sesongen. Den 1. januar 2009 tok han over som keepertrener for Tromsø IL og var også spilleberettighet for klubben. To ganger i 2009-sesongen satt han på benken og i bortekampen mot Bodø/Glimt måtte han spille på grunn av at førstemålvakt Sead Ramović hadde karantene og Marcus Sahlman var skadet.

Han har tidligere spilt for Mosjøen, Byåsen og Oslo Øst, og har sittet på benken for Rosenborg og Stabæk.

Etter 2012-sesongen forlot han keepertrenerjobben i Tromsø og ble daglig leder i Mosjøen Fotball.

9. juni 2014 gjorde han "comeback" for Stabæk under noe spesielle omstendigheter. Da Stabæks førstekeeper var reist til Brasil for å spille VM, og reservekeeperen var ute med karantene, ble Isaksen hentet inn for å representere Stabæk som en midlertidig løsning.

Referanser
----------

1. ↑  Oddgrenland.no Arkivert 5. desember 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Per Vikan (27. juni 2012). «Espen Isaksen til MIL». Helgeland Arbeiderblad. Besøkt 13. august 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gjøvik Musikk** ble etablert i 1928, og er Gjøviks eldste og største musikkforretning.

Historie
--------

**Gjøvik Musikk** har siden ca. 1937 vært drevet av en Bjørnerud. Jonas Bjørnerud drev firmaet frem til han døde brått i februar 1963. Den kjente trekkspilleren Henry Haagenrud ble ansatt som daglig leder frem til 1970. Etter det ble Johan Petter Bjørnerud ansatt som daglig leder. Han delte senere jobben med Stein Ola Bjørnerud, fra 1973-1976, og sluttet i bedriften i 1988.

Forretningen lå i Storgaten 11 og ble i 1981 flyttet til Storgaten 13. I 1983 startet de en stor platebar i første etasje og instrumentsalget ble flyttet opp i 2. etasje. I 1985 åpnet de en egen HIFI-avdeling, også i 2. etasje.

Fra 1986 ble firmaet overtatt i sin helhet av Stein Ola Bjørnerud, som i dag er eier og daglig leder.

Eksterne lenker
---------------

* Gjøvik Musikkhandels nettsted Besøkt 20. juni 2022
* Gjøvik Musikks hjemmeside Arkivert 17. april 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Labrofossen malt av Thomas Fearnley i 1837. Foto: Jan Haug / Lillehammer Kunstmuseum 
Utvidelse og ombygging av Labro kraftverk, gammel sliperibygning, ca. 1917
**Labro** er et sted i Kongsberg kommune, cirka 6 km sør for byen. Navnet betyr «brua over Lågen», og det har vært bru over Numedalslågen her i mange hundre år. Først var det trolig bare en klopp over nedre del av fossefallet. Hester og kjerrer måtte fraktes over med båt i sundstedet Sunnegrenda ovenfor fossen. I 1887 ble det ferdigstilt bru for hestetrafikk.

Det ble utvunnet blyholdig sølvmalm her fra før Kongsberg Sølvverks tid. Fra starten i 1537 til det ble funnet sølv i åsen i 1623 var det drift, selv om den var lite lønnsom. Arbeiderne ble overført til den nye gruva.

Labro Træsliberi kjøpte den gamle mølla og fossen i 1872, og på slutten av århundret var dette et av landets største tresliperier. I 1910 ble den første kraftstasjonen bygget og drevet i regi av tresliperiet. Sliperiet ble nedlagt i 1917, og revet mellom 1922 og 1927. Stallen, spisebrakka og saga står fortsatt.

Kraftstasjonen
--------------

Drammen kommune kjøpte kraftstasjonen av sliperiet i 1911. Den ble utvidet ved tilbygg i 1922 og 1927. Det nåværende Skollenborg kraftverk ble bygget i 1983 og er et sameie mellom Buskerud Kraftproduksjon AS og Vestfold Kraft DA.

Taket på den gamle kraftstasjonen raste sammen 20. januar 1994. Etter en vurdering av bygningen bestemte man å åpne museum. Bygningen ble restaurert og museet åpnet 8. juni 2000.

Museene
-------

*Vassdragsmuseet Labro* er et spesialmuseum om vassdrag. Det omhandler kulturminner knyttet til Numedalslågen, fra Hardangervidda til Larvik.

*Numedalslågens Fløtningsmuseum* har utstillinger om skogbrukets og tømmerets betydning i Numedalslågen. Den gamle tømmerrenna rundt fossen kan også sees.

*Norsk Vegmuseum avd. Buskerud* har en utstilling av maskiner, verktøy og gammelt verksted fra Vegvesenets historie i fylket.

Referanser
----------

1. 1 2  «Labro kraftstasjon». Labromuseene. Besøkt 26. desember 2017.
2. ↑  «Labromuseene». Labromuseene. Besøkt 26. desember 2017.
Stasjonær bensinmotor fra 1898 med to store svinghjul.
Et **svinghjul** er et hjul som roterer, gjerne med et stort antall rotasjoner pr tidsenhet. Det krever energi å sette igang rotasjonen. Mange svinghjul fungerer som lager av rotasjonsenergi. Andre svinghjul utnytter den gyroskopiske effekten som innebærer at et hjul som roterer fort vil holde rotasjonsaksen i samme retning.

I vanlige bensinmotorer kreves det energi for å komprimere bensin-luftblandingen i sylinderen før den antennes. Svinghjulet som vanligvis er festet på motorens veivaksling vil ha treghet som bare gir en liten reduksjon av rotasjonshastigheten i motorens kompresjonstakt.

I enkelte kjøretøyer benyttes et svinghjul som lager for bevegelsesenergi. Ved oppbremsing settes svinghjulet i rask rotasjon. Denne rotasjonsenergien benyttes igjen når kjøretøyet skal starte eller øke hastigheten.

Flere instrumenter benytter svinghjul for å bestemme en retning som i et gyrokompass eller å definere et plan som i kunstig horisont. Hvis svinghjulet er i rask rotasjon kreves det en del kraft for å få endret retningen på rotasjonsaksen. Dette utnyttes også i svingehastighetsmåler.

Se også
-------

* Fleksplate

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Washington and Lee University** er et privat universitet i Lexington i den amerikanske delstaten Virginia. Det ble grunnlagt i 1749 som Augusta College. Det ble flyttet til Lexington i 1780 under navnet Liberty Hall College, og fikk i 1796 en rekordstor donasjon på 20 000 amerikanske dollar fra George Washington.

WLU har skolepenger (2006) tilsvarende 31,875 amerikanske dollar, med gradstildeling helt opp til *First professional*, tilsvarende det britiske M.Phil som kvalifiserer til doktorgrad.[] Hovedfokuset i fagkretsen er jus, og det er tre juridiske forsknings- og undervisningssentra – et for amerikansk rett, et for rettshistorie, og et for internasjonal rett.

WLU består av følgende skoler:

* Washington & Lee College
* The Williams School of Commerce, Economics, and Politics
* Washington & Lee School of Law

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑   www.clir.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Washington and Lee University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** GeoNames
 |
**George Washington Phillips** (født 11. januar 1880 i Texas, død 20. september 1954 i Teague, Texas) var en amerikansk gospelsanger. I åra 1927 til 1929 ble det gjort en del innspillinger med Phillips. Her hører en Phillips' stemme akkompagnert av et instrument som låter som en sitar uten tverrbånd. Instrumentet er forsøkt identifisert som enten en Dolceola, en Celestophone eller en Phonoharp. Det kan også være et instrument som Phillips har lagd sjøl. Flere av sangene har preg av gospelseremonier.

Ry Cooder brukte Phillips' "Denomination Blues" på sitt album  *Into the Purple Valley*  og "Tattler" på albumet *Paradise and Lunch*.

Will Oldham synger "I Had A Good Father and Mother" på The Palace Brothers' album *There Is No-One What Will Take Care of You* (1993), og "What are They Doing in Heaven Today" finnes på The Be Good Tanyas' *Hello Love*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Washington Phillips på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Washington Phillips på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* allmusic.com[*død lenke*] - biografi og detaljert diskografi
* Washington Phillips CD study
* Illustrated Washington Phillips' diskografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Zhu Bajie** (kinesisk: 猪 八戒; pinyin: Zhū Bājiè), også kalt Zhu Wuneng, er en viktig figur i den kinesiske romanen *Reisen mot Vest* fra 1500–tallet. I romanen er han en av de tre hjelperne til Xuanzang. Zhu betyr "svin", og Bajie betyr "åtte forskrifter". Buddhistiske lærde mener at begge uttrykkene er relatert til "Śīla pāramitā". I mange engelske versjoner av historien kalles Zhu Bajie "Pigsy" eller "Pig".

Zhu Bajie er en kompleks og utviklet figur i romanen. Han ser ut som et forferdelig monster, en del menneske og en del gris, og får ofteseg selv og hans følgesvenner i trøbbel gjennom sin dovenskap, klønethet og tilbøyelighet til å jakte etter vakre kvinner. Han er sjalu på følgesvennen Sun Wukong og forsøker alltid å bringe ham ned.

Hans buddhistiske navn "Zhu Wuneng", gitt av Bodhisattva Guanyin, betyr "gris (reinkarnert) som er klar over evnen" eller "gris som stiger til makten", en henvisning til at han verdsetter seg så mye at han klarer å glemme sitt eget grisete utseende. Tang Sanzang ga ham kallenavnet Bājiè som betyr "åtte begrensninger, eller åtte bud" for å minne ham om hans buddhistiske diett.

I den opprinnelige kinesiske novellen kalles han ofte dāizi (呆子), som betyr "idiot". Sun Wukong, Xuanzang og forfatteren refererer konsekvent til ham som "idiot" i løpet av historien. Bodhisattvas og andre himmelske vesener refererer vanligvis til ham som "himmelsk markløper", hans tidligere navn da han var en himmelsk marskalk.
**Ivar Iversen** (født 29. oktober 1926 i Harstad) er siviløkonom og disponent i Harstad Tidende fra 1953 til 1999. I denne perioden hadde avisen en imponerende utvikling og er i dag blitt et betydelig aviskonsern.

Liv
---

Ivar Iversen er født og oppvokst i Harstad. Etter examen artium i 1945 dro han til Sverige og fikk befalsutdannelse der. Etter kort tid i Forsvaret gikk han på handelsgymnasium i Trondheim og handelshøyskole i København. Rett etter utdanningen fikk han jobb som disponent i Harstad Tidende. 

Ivar Iversen begynte i avisen i som 27-åring, i 1953, mens hans bror Johan A. Iversen både disponent og redaktør. Sammen utgjorde disse to bedriftens lederteam i 40 år. Harstad Tiende var raskt ute med ny teknologi. Avisen innførte blant annet klisjemaskin i 1953, lenge før de fleste andre aviser. Offsetteknologien som kom på 1960-tallet og dataalderen litt senere førte til at Harstad Tiende startet et samarbeid med nærliggende trykkerier og bygde et stort trykkeri i Harstad. Denne perioden ble kalt «Iversen-perioden»

Iversen trakk seg fra stillingen i 1999, 73 år gammel. I hans tid gjennomgikk avisen en utvikling fra 11 ansatte og et opplag på 6500, til seks ganger så mange ansatte og et opplag på 15 000.

Kilder
------

* Reppen, Gunnar: Trykkerier og aviser i Harstad. Harstad 2007.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Girolamo Diruta** (1554–1610) var en italiensk organist og komponist.

Liv og virke
------------

I 1574 gikk Diruta inn i minorittklosteret i Correggio der han studerte orgel hos Batista Capuani og hos sine ordensbrødre Claudio Merulo, Gioseffo Zarlino og Costanzo Porta i Venezia og Ravenna. Diruta var først virksom i Venezia og ble i 1597 domorganist i Chioggia og 1609 i Gubbio.

Diruta skrev kirkemusikk, deriblant messer, motetter og salmetoner. Viktigst er likevel et kjent læreverk for klaviaturinstrumenter og orgel, *Il Transilvano*, som han dediserte den transilvanske fyrsten Sigismund Báthory. Dette er et av de første praktiske drøftingene av spilleteknikk på orgel versus andre klaviaturinstrumenter. Fingersetningene følger stort sett de vanlige reglene for hans tid, eksempelvis brukes tomlene aldri i C-dur-spill og langfingeren krysser over ringfingeren. Diruta var en av de første italienske musikerne som forsøkte å etablere en konsistent fingersetning for klaviaturinstrumenter. Mange av komposisjonene i *Il transilvano* er Dirutas egne, de fleste av didaktisk natur og blant de tidligste eksempler på etyder. I disse stykkene demonstrere Diruta ulike musikalske figurer og framføringstekniske problemer.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 12166032X, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   datos.bne.es, BNE-identifikator XX4611649[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810673922405606[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 16. mars 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Eleanor Selfridge-Field, *Venetian Instrumental Music, from Gabrieli to Vivaldi.* New York, Dover Publications, 1994. ISBN 0-486-28151-5
* "Girolamo Diruta," in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, red. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. ISBN 1-56159-174-2
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. ISBN 0-393-09530-4

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Girolamo Diruta i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Girolamo Diruta i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Norddalen er også en dal nordøst i Narvik kommune.

**Norddalen naturreservat** ligger sørøst i Narvik kommune i Nordland, ca. 14 km sørøst for Elvegården, i en nordlig gren av Skjomdalen, eller mellom Lossitinden i nord og Tverrfjellet og Durmålstinden i sør.

Verneområdet strekker seg fra Nordelvkorset i vest, og ca. 4,5 km østover langs Nordelva, ca. 700-800 meter i nordlig retning fra elva og ca. 300-400 meter i sørlig retning.  

Naturreservatets totale areal er 4 789 dekar.

Ivaretakelse av naturgrunnlaget innenfor naturreservatet er viktig for samisk kultur og næringsutnyttelse. Området skal kunne brukes til reindrift.
Formålet med vernet er «å bevare et variert skogområde med sjelden og sårbar natur, med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området har en særlig betydning for biologisk mangfold i form av en urskogspreget furuskog.

Referanser
----------

1. ↑  Regjeringens dokumentarkiv: 21 skogområder i vernet
2. ↑  Lovdata: Forskrift om fredning av Norddalen naturreservat.

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus: Nordland
* Lovdata: Forskrift om fredning av Norddalen naturreservat.
* Direktoratet for naturforvaltning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Neimi Lagerstrøm** (født **Neimi Serafia Lagerstrøm** 4. september 1897 i Sverige, død 11. november 1974 i Oslo) var en svensk-norsk sekretær, yrkeskvinneforkjemper, fagforeningsarbeider, politiker og deltaker i opprettelsen av Norsk Folkehjelp.

Liv og virke
------------

Neimi var datter av smed Sven Oskar Lagerstrøm og Maria Lagerstrøm, som kom fra Sverige til Kristiania på slutten av 1800-tallet. Hun var et av syv barn og vokste opp på Vålerenga i daværende Kristiania.

Hun begynte karrieren sin innen bekledningsindustrien og jobbet senere også som sekretær og kasserer i Konfeksjonsarbeidernes Forening. Hun var politisk aktiv fra ung alder og brant spesielt for kvinners rettigheter. Da hun satt i forbundsstyret i Norsk Bekledningsarbeiderforbund jobbet hun blant annet med å oppheve yrkesforbudet for gifte kvinner (som ble opphevet for godt i 1938). Neimi var også medlem av Arbeiderpartiet og var en av 13 utvalgte kandidater som stilte til valg som stortingsrepresentant i 1936.

I 1939 ble hun en av de første kvinnelige representantene i LOs sekretariat, og samme år var hun også med i arbeidsutvalget til Den Norske Hjelpekomité for Spania, som opprettet organisasjonen Norsk Folkehjelp.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, «005 Neimi Serafia Lagerstrøm», verkets språk bokmål, besøkt 1. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Oslo kommune, «Resultat - Oslo kommune - Gravferdsetaten», verkets språk bokmål, besøkt 11. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Anne Teppen og Ragnhild Strømme (2014). «Viktige kvinner fra Vålerenga: Svenske Neimi Lagerström fra Sveriges gate» (PDF). *Mer Gammelt Enn Nytt*. 17 (3): 8 – via Vålerenga Historielag.
4. ↑  «005 Neimi Serafia Lagerstrøm - 31 - 0062 Østerdalsgate 6 - 145 - Tellingskretsoversikt - Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 11. november 2019.
5. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 11. november 2019.
Den norske Hjelpekomité for Spania. Fra venstre: Dr. Arne Bruusgaard, o.r.sakf. Dagfinn Bech, professor Harald Schelderup, dr. Karl Evang, sekretær Per Borgersen, forr.fører Albert Raaen, ingeniør Fredrik Haslund, revisor Torjus Graver, disponent Rolf Stenersen, frk. Neimi Lagerstrøm, fru Margarete Bonnevie.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Niccolò Albergati** (født ca. 1375 i Bologna i Kirkestaten, død 9. mai 1443 i Siena) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var biskop av Bologna. Han tilhørte Karteuserordenen.

Biografi
--------

### Biskop

Albergati ble mot sin vilje utnevnt til biskop av Bologna i 1417. Pavene Martin V og hans etterfølger Eugenius IV benyttet ham til en rekke viktige oppdrag. I 1435 deltok han som pavens legat ved fredsforhandlingene mellom England, Frankrike og Bourgogne i Arras. Sekretæren hans var Æneas Piccolomini, den senere pave Pius II. Under fredsforhandlingene i 1435 laget Jan van Eyck en tegning av Albergati. Det malte portrettet ble laget kort tid etter.

### Kardinal

Han ble utnevnt til kardinal i mai 1426 av pave Martin V, med *Santa Croce in Gerusalemme* som tittelkirke. Han meglet mellom den tyske keiser og pave Martin, og franskekongen og pave Eugenius IV.

Han tok del i konferansene med den gresk-ortodokse kirke forut for forsoningen mellom den katolske og den greske kirke som ble erklært i Firenze. Paven utnevnte ham til storpønitentiar kort tid før han døde. Albergatis statue er blant de som pryder fasaden på *Santa Maria Maggiore* i Roma.

Han forfattet en rekke teologiske og andre traktater, som *«Recollecta multae electionis»*, *«Apologia pro Eugenio IV»*, prekener, bønner og brev.

Albergati ble saligkåret 25. september 1744 av pave Benedikt XIV og er gravlagt ved karteuserklosteret i Firenze.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Biskop Pietro Boiardi (?-1430 eller senere)
* Erkebiskop Tommaso Perenduli ( -1445) \*bispeviet i 1411
* Kardinal *Niccolò Albergati* (1404-1443) \*1417

Referanser
----------

1. ↑  Michael von Cotta-Schønberg: «De Dania regno -», *Renæssancen i svøb* (s. 84), Syddansk universitetsforlag, Odense 2008, ISBN 978-87-7674-360-4
2. ↑  «Cardinal Niccolò Albergati (?)». *www.khm.at* **(engelsk)**. Besøkt 22. juli 2021.
3. ↑  «Portrait of Cardinal Niccolò Albergati by EYCK, Jan van». *www.wga.hu*. Besøkt 22. juli 2021.
4. 1 2  «Blessed Nicholas Albergati». *CatholicSaints.Info* **(engelsk)**. 24. desember 2008. Besøkt 22. juli 2021.
5. ↑  «The Papal Basilica of Santa Maria Maggiore». *www.vatican.va*. Besøkt 22. juli 2021.
6. ↑  catholic-hierarchy.org albrgn, lest 29. desember 2021

Eksterne lenker
---------------

* The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1979** ble arrangert i Calicut (nåværende Kozhikode) i India. Det var det tredje arrangementet av Asiamesterskapet i fotball for kvinner. Dette sluttspillet var spesielt fordi alle spilte i en gruppe, og fordi India stilte med to lag, Nordre India og Sør-India. Australia stilte som Vest-Australia.

Taiwan slo (Sør-)India i finalen og asiatiske mestre for andre gang på rad.

Gruppespill
-----------

De seks landene som deltok: Nord-India, Sør-India, Hongkong, Malaysia, Taiwan og Vest-Australia ble plassert i en gruppe. De fire beste gikk videre til semifinalen. 

| Lag 1 | Resultat | Lag 2 |
| --- | --- | --- |
| **Sør-India** Indias flagg | 2 - 0 | Vest-Australia Vest-Australia |
| **Taiwan** Taiwans flagg | 5 - 0 | Indias flagg Nord-India |
| **Taiwan** Taiwans flagg | 2 - 0 | Malaysias flagg Malaysia |
| Taiwan Taiwans flagg | 0 - 0 | Indias flagg Sør-India |
| **Taiwan** Taiwans flagg | 2 - 0 | Vest-Australia Vest-Australia |
| **Taiwan** Taiwans flagg | 3 - 0 | Hongkongs flagg Hongkong |
| **Hongkong** Hongkongs flagg | 2 - 1 | Vest-Australia Vest-Australia |

Vest-Australia slo Malaysia og Nord-India, men resultatet er uvisst.

Finalespill
-----------

### Semifinale

| Vinner | Resultat | Taper |
| --- | --- | --- |
| Taiwans flagg **Taiwan** | 5 - 0 | Vest-Australia Vest-Australia |
| Indias flagg **Sør-India** | ? - ? | Hongkongs flagg Hongkong |

  

### Bronsefinale

| Vinner | Resultat | Taper |
| --- | --- | --- |
| Hongkongs flagg **Hongkong** | ? - ? | Vest-Australia Vest-Australia |

### Finale

| Vinner | Resultat | Taper |
| --- | --- | --- |
| Taiwans flagg **Taiwan** | 2 - 0 | Indias flagg Sør-India |

| Asiamester |
| --- |
| Tiwan **Taiwan** |

Eksterne lenker
---------------

Resultater og tabeller Fra RSSSF.com

| * v
* d
* r
Asiamesterskapet i fotball for kvinner |
| --- |
| Hongkong 1975 **·** Taiwan 1977 **·** India 1979 **·** Hongkong 1981 **·** Thailand 1983 **·** Hongkong 1986 **·** Hongkong 1989 **·** Japan 1991 **·** Malaysia 1993 **·** Malaysia 1995 **·** Kina 1997 **·** Filippinene 1999 **·** Taiwan 2001 **·** Thailand 2003 **·** Australia 2006 **·** Vietnam 2008 **·** Kina 2010 **·** Vietnam 2014 **·** Jordan 2018 **·** India 2022 **·** *2026* |
**Ewald Normann Kihle** (født 11. august 1919, død 16. april 1990) var en norsk fotballkeeper som spilte i Odd fra 1945 til 1961. I løpet av karrieren tok han to sølvmedaljer i Hovedserien med Odd, i 1950-51 og 1956-57. Han spilte også i cupfinalene i 1960 mot Rosenborg. Der sto det uavgjort etter første kamp, mens trønderne tok en knepen seier i omkampen.

Ewald Kihle debuterte med flagget på brystet den 24. september 1950 da Norges og Sveriges B-lag møttes. Kihle spilte to A-landskamper for Norge. Den første kom 15. mai 1951 borte mot England i Middlesbrough – en kamp England vant 2-1. Den andre og siste ble spilt den 30. mai 1951 mot Irland hjemme på Ullevaal. Norge tapte kampen 2-3. 

Hans to år eldre bror Anker Kihle var også landslagsmålvakt (to landskamper i 1939).

Referanser
----------

1. ↑  «Evald Kihle». Norges Fotballforbund. Arkivert fra originalen 23. august 2012. Besøkt 22. april 2013.
2. ↑  Svein Borge Pettersen (31. juli 2012). «Upåaktet jubileum». Østlandsposten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ewald Normann Kihle – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Ewald Normann Kihle – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Ewald Normann Kihle – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata