recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vagbladet** var en satirisk nettavis som ble lansert 13. januar 2003 av Håkon M.E. Sundaune, Flemming H. Tveitan og Stian Hovland Pedersen. Den dekker områdene nyheter, sport, kultur og politikk. Avisen er gratis.

Vagbladet fikk en vanskelig start da Dagbladet truet med søksmål nesten umiddelbart etter oppstarten. Årsaken var logoen, som Dagbladet mente lignet for mye på deres. Dagbladet mente også at Vagbladet burde bytte navn. En rekke mennesker tok kontakt med Vagbladet for å bistå, blant annet en advokat og en grafisk designer som laget den nye logoen. Dette ble et slags forlik: Vagbladet beholdt navnet, men byttet ut logoen.

Vagbladet lå på is mellom 2007 og 2011, men ble oppdatert jevnlig fra juli 2011. I 2022 er siden nede. Det forelå planer om å gjøre det gamle arkivet på ca. 1 000 artikler tilgjengelig for brukerne.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Vagbladet på Twitter Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur
**A4** er et standard papirformat definert av den internasjonale standarden ISO 216 som 210 mm × 297 mm. 

Et A4-ark som deles i to på tvers av langsiden gir to A5-ark. Tilsvarende er et A3-ark dobbelt så stort som et A4-ark. Alle A-formatene er formlike. Forholdet mellom langsiden og kortsiden er tilnærmet kvadratroten av 2. Det kan bevises matematisk at dette er det eneste forholdet som gir denne spesielle egenskapen.

Alle A-formatene tar utgangspunkt i A0, som har et areal på 1 m². A4 har altså et areal på 1⁄16 m².

I Europa ble A4 forretningsstandard på midten av det 20. århundre og spredde seg videre til resten av kloden de neste årene. 

En sammenligning av forskjellige papirformater

Referanser
----------

1. ↑  «Paper Sizes - International paper sizes and formats». Besøkt 24.01.2020.

Kilder
------

* Das Papierformat DIN A4 (de)

Se også
-------

* Papir
* Ris, enhet for papir
* Bok, enhet for papir

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
***Furuhaugen Blues*** var en norsk TV-serie for barn og ungdom som gikk på NRK Fjernsynet i 1993. Den ble sendt i barne- og ungdomsprogrammet *Midt i smørøyet*. Regi var ved Morten Fridstrøm og manus ved Bernt Christian Børresen.

Handling
--------

Serien handler om Furuhaugen Skolekorps og korpsets medlemmer. Korpset har planlagt en tur til New Orleans på tur, men får brått pengeproblemer. Korpsmusikanten Bente er også aktiv som sprangrytter. I ridemiljøet dukker det opp en ny jente som ikke holder seg til regelverket, og dette blir et problem for Bente. Korpsmusikanten Erik spiller også fotball, men drømmer om å bli vokalist i bluesbandet som de eldre korpsdeltagerne har dannet. Erik har vanskelig for å takle motgang, noe som får konsekvenser både i fotballklubben og i korpset.

Eksterne lenker
---------------

* Furuhaugen Blues i NRK Nett-TV
* (en) *Furuhaugen Blues* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Furuhaugen Blues* hos Filmfront Rediger på Wikidata
Kart over Sri Lanka med Kilinochchi avmerket
**Kilinochchi** er et administrativt distrikt i Sri Lankas nordprovins. Hele området er befolket av tamiler, den nest største befolkningsgruppen i landet. 

Distriktet dekker et område på 1.279 km². Etter folketellingen i 2012 hadde distriktet 113 510 innbyggere. I byen Kilinochchi (ca. 12.900 innbyggere) hadde bevegelsen Tamiltigrene sitt hovedkvarter (2005). Den ble erobret den 2. januar 2009 av den srilankiske regjeringshæren.

Kilinochchi-distriktet ligger sør for Jaffnalagunen og Jaffnahalvøya. Den har kyst mot vest mot Palkstredet og nord mot Jaffnastredet og såvidt også mot Bengalbukta i øst. I nord grenser distriktet mot Jaffna-distriktet, mot øst og sør mot Mullaittivu-distriktet, og mot sørvest mot Mannar-distriktet.

Den 26. desember 2004 ble distriktets østkyst rammet av tsunamier utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanene. (Se *Jordskjelvet i Indiahavet 2004*).

Referanser
----------

1. ↑  Distriktet Kilinochchi etter folketellingen fra 2012

Eksterne lenker
---------------

* Kilinochchi District Secretariat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Marianne Bjørnmyr** (født 1986) er en norsk kunstner, bosatt i Bodø. Bjørnmyrs arbeid fokuseres ofte rundt fotografi, autentisitet, dokumentasjon og bevis.

Bjørnmyrs arbeid er blitt utstilt internasjonalt inkludert Reykjavík Museum of Photography , Unseen Photo Festival, Daniel Blau’s *5 under 30*, Høstutstillingen, Bodø Kunstforening, Den Nordnorske kunstutstilling og Format International Photography Festival. 

Bjørnmyr har publisert bøkene *Beneath the Salt*, medredaktør Dan Mariner, (2017) , *An Authentic Relation* (2016)  , og *Shadows/Echoes* (2014) . 'An Authentic Relation' mottok diplom på Årets vakreste Bøker i 2017 .

Bjørnmyr arbeid *An Authentic Relation* er kjøpt inn av Kunst i offentlige rom ved Fakultet for medisin og helsevitenskap, UiT Norges arktiske universitet.  

Francesca Marcaccio beskriver arbeidet *Your Penumbra’': "Marianne Bjørnmyr’s work not only invokes vast distances in space and time; she creates poetic artworks exploring landscape. She has brought together space and time, the massive and the minute, using technology to bring together the cosmic and the commonplace in exploring the ineffable"* 

Bjørnmyr opprettet i 2017 Atelier NOUA  med sin partner Dan Mariner.

Referanser
----------

1. ↑   "100 Norwegian Photographers", May 2019
2. ↑  "Shadows Echoes" Arkivert 5. november 2018 hos Wayback Machine. ‘’Reykjavik Museum of Photography*, 2017*
3. ↑   Dorrell Merritt, "Beneath the Salt", ‘’Photomonitor*, 2018*
4. ↑   Judith Perrignon, "L’île de la punition", ‘'Le Monde*, July 2018*
5. ↑   Francesca Marcaccio "An Authentic Relation", ‘’Paper Journal*, August 2016*
6. ↑   "Shadows Echoes", ‘’Phase Mag*, July 2018*
7. ↑   Erica Payet, "Shadows Echoes", ‘’Gold Circle*, 2013*
8. ↑   "Årets fotobok", ‘’Grafill*, 2017*
9. ↑   Mona Gjessing, "Små glimt av en svunnen tid", *KORO*, Aug 2018
10. ↑   "Marianne Bjørnmyr", ‘'Nasjonalt Museum*, Aug 2018*
11. ↑   Francesca Marcaccio, "Your Penumbra", *Photomonitor*, June 2016
12. ↑
**Vagharihund** eller **vanjari** er en liten til middels stor, men kraftig hund som tilhører de indiske myndene. Rasen holdes vesentlig av nomadene i Saurashtradistriktet i Gujarat.

Opprinnelse og alder
--------------------

Den opprinnelige hunden er dessverre sannsynligvis utdødd. Den fikk sitt navn etter et indisk stammefolk. I India mener mange at stamfedrene til denne hunden må ha kommet dit før muslimene, viss hunder nok har influert på de fleste av dagens indiske myndertyper.

Rasen skal ha oppstått i Saurashtra-området i det vestre India for mange hundre år siden, men dagens hunder er ikke identiske med den opprinnelige hunden. De er snarere å forstå som lokale krysninger som har overlevd.

Noen hevder også at vaghari og banjara egentlig er varianter av samme hund, men de er svært forskjellig å se til og det eksisterer ingen dokumentasjon som kan bekrefte dette. Geografisk er det imidlertid sannsynlig at de er beslektet.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Vaghari er liten av vekst, men sies å være en tøff rase. Den er ca. 54 cm høy og har kort og glatt pels.

Bruksområde
-----------

Vaghari jakter best i flokk og er avlet for hetsjakt på småvilt. Rasen skal være tøff, og det fortelles at flokker av disse hundene kan nedlegge en ulv. De skal også flere ganger har drept leoparder som har angrepet buskapen til nomadene. De er dessuten ypperlige vakhunder.

Lynne og væremåte
-----------------

Nomadene regner hundene som nære frender og behandler dem som fullverdige medlemmer av stammen. De regnes som sky og vaktsomme overfor fremmede, men hengivne og tillitsfulle overfor folk de kjenner og stoler på.

Annet
-----

Rasen skal ikke ha vært importert til Europa og anerkjennes heller ikke som egen rase.

| * v
* d
* r
Mynder |
| --- |
| Afghansk mynde **·** Azawakh **·** Bakhmull **·** Banjara **·** Borzoi **·** Chippiparai **·** Chortaj **·** Greyhound **·** Irsk ulvehund **·** Italiensk mynde **·** Kaikadi **·** Kanni **·** Kaukasisk mynde **·** Khalag tazi **·** Kirgisisk mynde **·** Mudhol **·** Pashmi **·** Polsk mynde **·** Rajapalayamhund **·** Rampurhund **·** Saluki **·** Silkemynde **·** Sindh **·** Skotsk hjortehund **·** Sloughi **·** Spansk galgo **·** Søritaliensk mynde **·** Tazi **·** Ungarsk mynde **·** Vagharihund **·** Whippet **·** Windsprite **·** Xigou |  |
Hitler-Tysklands propagandaminister Joseph Goebbels' taler i Sportpalast, Berlins største arrangementsbygning, 18. februar 1943. Slagordet *Totaler Krieg – kürzester Krieg* betyr «Total krig – kortere krig».  Foto: Bundesarchiv, Bild 183-J05235 / Schwahn / CC-BY-SA 3.0 
**Sportpalasstalen** (tysk: *Sportpalastrede*) eller *Den totale krig*-talen ble holdt av den tyske propagandaminister Joseph Goebbels i Berliner Sportpalast til et stort, men nøye utvalgt publikum, den 18. februar 1943. Bakgrunnen var at andre verdenskrig var begynt å gå dårlig for Tyskland under diktatoren Adolf Hitler, især tapet i slaget om Stalingrad.

Beskrivelse
-----------

Talen ble holdt etter at krigslykken hadde snudd; slaget om Stalingrad var tapt og Sovjetunionen hadde begynt å gjenerobre terreng. Ved Casablancakonferansen hadde Storbritannias statsminister Winston Churchill og USAs president Franklin Roosevelt krevd Tysklands betingelsesløse kapitulasjon. Samtidig møtte de tyske styrkene i Nordafrika under general Erwin Rommel motgang, de ble presset både fra øst og vest.

Som svar beordret Adolf Hitler at det skulle krigsmobiliseres ytterligere. Den 2. februar ble 100 000 restauranter og klubber stengt slik at sivilbefolkningen skulle kunne bidra mer til krigsanstrengelsene. Derfor lyttet millioner av tyskere på Goebbels over radioen da han 18. februar 1943 talte foran tusenvis av utvalgte partimedlemmer, fra Berliner Sportpalast, om de siste ukenes tilbakeslag.

Talen var viktig som en tidlig erkjennelse om at Tyskland var i stor fare. Dette brukte Goebbels for å motivere til å fortsette kampen hardere. Hans hovedsakelige argument var at om ikke den tyske armé og dens allierte klarte å motstå trusselen fra øst skulle riket slukes av bolsjevisme og kort etter skulle også resten av Europa falle. Han sammenfattet det som om to tusen års vesterlandsk sivilisasjon var i fare, og la skylden for Tysklands nederlag på jødene. Mens Goebbels nevnte Sovjetunionens mobilisering som djevelsk erklærte han at «Vi kan ikke bemestre den bolsjevistiske fare dersom vi ikke benytter lignende, dog ikke identiske, metoder i en total krig.» Slik rettferdiggjorde han nedskjæringene av den sosiale standard som midlertidige tiltak.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Beevor 2002, s. 364
2. ↑  Beevor 2013, s. 437–438
3. ↑  Beevor 2013, s. 425, 434

Kilder
------

* Beevor, Anthony, *Stalingrad*, Spartacus, 2002, ISBN 82-430-0263-4
* Beevor, Anthony, *Den andre verdenskrig*, Cappelen Damm, 2013, ISBN 978-82-02-42146-5

Eksterne lenker
---------------

* Utdrag fra sportpalasstalen (på tysk)
Sjøsanden
Sjøsanden sett fra Hobdetoppen. Byen i bakgrunnen
En holme ved Kanelstranda
Risøbank ved *Lordens* er et gammelt gods som ble kjøpt av staten i 1969
Bankeveien deler området i to
**Furulunden** er et friluftsområde i Mandal. Det er et stort skogs-/parkområde på 1 400 daa som ligger mellom bebygde områder i byen, og ikke mer enn ti minutters gange fra bykjernen. Furulunden ble i 2001 kåret til Norges beste friluftsområde.. Området er som Mandal forøvrig veldig flatt, men med enkelte koller/heier/åser. Grunnen var hovedsakelig sand, noe som var utslagsgivende for historien.

Geografi
--------

Furulunden ligger ytterst på en halvøy, med Bankefjorden/Skogsfjorden i vest, sjøen i sør, og Mandalselva i øst, og har rundt to kilometer med sandstrender. Disse er fra øst mot vest:

| Område | Strender | Heier i området |
| --- | --- | --- |
| Sjøsandsskogen | * Sjøsanden (800 meter)
 | * Hobdeheia
 |
| Risøbank | * Lordens (200 meter)
* Stumpestrendene (2 små like ved hverandre, 150 meter til sammen)
* Kanelstranda (200 meter)
* Spidsbo (50 meter)
* Banken (300 meter)
* Lillebanken (200 meter)
 | * Hobdeheia
 |
| "Ekte Furulunden" | * Bankebukta/Langstranda (400 meter)
* Navnløs, smal strand. (150 meter)
* Strand ved Kalhammeren (75 meter)
 | * Sandheia
* Lysthusheia
* Presteheia
* Kalhammeren
 |

Tvers gjennom Furulunden går Bankeveien, en del av Fylkesvei 202 (Vest-Agder). Denne deler den opprinnelige Furulunden, med de to andre delene.

Historie
--------

For 200 år siden var området som i dag er Furulunden bare åpne sandsletter. I forbindelse med jordbruk på Vestnessletta (lenger nord, i dag et boligområde bare kalt Vestnes) fikk sorenskriver Friedrichsen en idé om å plante et belte av skog for å stoppe sandflukten. Siden furutrær vokser best på sandjord ble dette hovedsakelig valgt, derav navnet.

Under dyrkningsarbeidene ble det leid inn hjelp fra Skottland. Disse hadde med seg flere tusen planter av furu og lerk fra hjemlandet. Etter få år overtok Giert Tørrison Giertsen Nedenes, som var svigersønn til Friedrichsen, arbeidet. Kommunen kjøpte så Furulunden i 1893 av Tønnes Wathne.

I krigsårene 1940-1945 holdt 2 000 tyske soldater til i Furulunden. Den var lukket for lokalbefolkningen, og strendene og stiene minelagt. I tillegg ble utallige bunkere/bunkeranlegg bygget, disse ser man restene av i dag.

Status
------

Siden friområdet er beplantet og ligger så nær sentrum kan det på mange måter anses som en park. Dette medfører at kommunen og de frivillige i *Dugnadsgjengen* jevnlig rydder i skogen, kutter ned trær og busker, vedlikeholder stier og klipper plener. I tillegg medfører det at det er forbudt å campe i skogen, bortsett fra på et eget campingområde ved Sjøsanden.

Referanser
----------

1. ↑  Direktoratet for naturforvaltning[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Furulunden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Spisegafler fra ca. 1740 i stål med skaft av sølv med drevet og punslet dekor. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum.Spisegaffel i sølv fra ca. 1800 laget av Jacob Steen i Christiania. Den har innskriften: *Benyttet ved Besøg i Christiania Dampkjøkken den 3die Julie 1890 / af / H.M. Keiser Wilhelm II af Tyskland / Konge av Preussen // Ø.&B.C. / Kjos*. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1903-0135B.
**Spisegaffel** er en gaffel til å spise frokost, middag og andre måltider. Gaffelformede redskap har vært brukt i lange tider, og mange har spekulert på hvordan dette redskapet også ble tatt i bruk til å spise med. Trolig kom gaffelen inn på bordet som en forskjærgaffel til å holde kjøttet når det skulle skjæres opp, og så har noen funnet ut at det det også var greit å bruke en gaffel til å holde den varme maten når man skulle spise. Eldre spisegafler har gjerne to eller tre rette tinder.

Den eldste kjente kilden for spisegafler finner vi i en fortegnelse over sølvtøy hos bystyret i Firenze i 1361. utover på 1400-tallet nevnes spisegafler i italienske kokebøker og i 1533 presenterte Katharina av Medici den første spisegaffelen i Frankrike.

Den første spisegaffelen i Norden kom trolig da Christian IV i 1621 kjøpte et spisebestikk av en franskmann. I sin dagbok skriver kongen at han kjøpte: *en Skee, en Knif og en Gaffel af Guld med Demanter af en Fransose, hvorfor jeg gav hannem 330 Daler in Specie*. Det er usikkert om kongen brukte dette bestikket eller om han bare anskaffet det for å vise at han var moderne. Men vi regner med at de første spisegaflene kom til Norge også på denne tiden.

I 1731 utga Ludvig Holberg "Den honette Ambition", og her finner vi følgende replikkveksling mellom gårdskarlen Arv og kammerpiken Pernille:

*ARV. Jeg skulde byde vor Skrædder til Bords idag paa en Dyrekøllert; men jeg glemte om jeg skulde bede ham tage Kniv og Gaffel med sig.*
PERNILLE. Du Gjæk! det er ikke brugeligt meer. 
ARV. Ikke det? I Ebeltoft hos mig er det brugeligt blandt Alle.

Velstående borgere fikk etter hvert egne spisebestikk som de selv kunne ta med i gjestebud. Det tok enda ca. 200 år etter at Christian IV kjøpte sin første gaffel før spisegaffelen kom i daglig bruk i bredere lag av befolkningen i Norden. De store spisebestikkene med like kniver, skjeer og gafler der vertskapet kunne dekke med bestikk til alle gjester, ble mer vanlig i borgerklassen på begynnelsen av 1800-årene, og flere steder på bygdene i Norge kom spisegaffelen først i daglig bruk omkring 1900.

Referanser
----------

1. ↑  Giblin (1990) s. 38.
2. ↑  Giblin (1990) s. 56.
3. ↑  Holberg (1731)

Litteratur
----------

* Giblin, James Cross (1990): *Fra hånd til mund - en bog om kniv, ske og gaffel & bordmanerer gennem tiderne.* Oversat og bearbejdet av Bjarne Kildegaard, Nationalmuseet. København.
* Holberg, Ludvig (1731): *Den honette Ambition*. København.
* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk*, med tegninger av Torill Sand. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se spisegafler i DigitaltMuseum.
| Slaget ved Kauhajoki |
| --- |
| Konflikt: Del av Napoleonskrigene |
| Kartskisse over slaget |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 10. august 1808 |
| Sted | Kauhajoki, Södra Österbotten62°24'50,000"N 22°10'19,999"Ø |
| Resultat | Svensk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Keiserflagget Russland |
| Kommandanter og ledere |
| Georg Carl von Döbeln | Schepeljeff |
| Styrker |
| 2 000 | 2 000 |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |


| Artikkelen inngår i serien om
**Finskekrigen** |
| --- |
|  |
| Pyhäjoki ·
Siikajoki ·
Revolax ·
Sveaborg ·
Pulkkila ·
Lemo ·
Nykarleby ·
Vasa ·
Kokonsaari ·
Lappo ·
Rimito Kramp ·
Sandöström ·
Kauhajoki ·
Alavo ·
Karstula ·
Grönvikssund ·
Ruona ·
Ömossa ·
Jutas ·
Oravais ·
Palva sund ·
Virta bro ·
Hörnefors ·
Sävar ·
Ratan |

**Slaget ved Kauhajoki** var et slag under finskekrigen (1808–1809), det utspilte seg ved Kauhajoki den 10. august 1808 og slaget endte med svensk seier.

Mens den svenske hovedstyrken holdt seg i ro etter seieren ved Lappo forsøkte general Wilhelm Mauritz Klingspor å bestemme seg for hvordan krigen skulle føres videre. Samtidig møtte Georg Carl von Döbeln en russisk styrke ved Kauhajoki. Det følgende slaget kom til å bli en av von Döbelns viktigste seire.

Ved Kauhajoki angrep han en overlegen russisk styrke og tvang dem til retrett. Nok en gang fortelles det om hans hissige temperament og mot. Etter at han hadde sett de russiske styrkers råhet mot sivilbefolkningen og bøndene i Kauhajoki utførte von Döbeln og hans menn et stordåd i slaget som fulgte. 

Et øyenvitne sa: «Det ugenomfördes som på en övningsexercis». Når russerne kom gjennom den første svenske forsvarslinjen hoppet von Döbeln opp på en milstein som var rett ved han. Han ropte til russerne: «Spring till helvetet, ni fördömde, och erhåll er belöning! Här står jag och här skall jag falla! Här ser ni mitt monument!».
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Portugals flagg Portugal |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | Sydney 2000 | BC1-2, lag |
| EM i boccia |
| Gull | Teplice 2001 | BC1, individuelt |
| Gull | Teplice 2001 | BC1-2, lag |

**Luis Belchior** er en portugisisk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

Belchior deltok ved paralympiske sommerleker 2000 i Sydney. I den individuelle konkurransen i klassen BC1 vant han alle sine fire kamper i gruppespillet, og gikk videre til kvartfinalen. Der tapte han imidlertid 2-7 for irske Gabriel Shelly, og ble slått ut av konkurransen. I lagkonkurransen i klassen BC1-2 fikk imidlertid Portugal bronsemedalje, etter at de slo New Zealand 9-2 i bronsefinalen.

Året etter deltok han ved Europamesterskapet i boccia 2001 i Teplice i Tsjekkia. Der fikk han 1.-plass både i den individuelle konkurransen (BC1) og i lagkonkurransen (BC1-2). De andre spillerne på laget var António Marques, José Correia, Fernando Ferreira og Pedro Silva.

På nasjonalt nivå har han spilt seg fram til finalen hvert år fra 2008 til 2013. Han ble portugisisk mester i 2011 og 2013.

Han var rangert som nummer fem i Portugal i både 2011 og 2012.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Sydney 2000 Paralympic Games - Boccia - Mixed Individual BC1*, besøkt 8. juli 2013.
2. ↑  IPC - *Sydney 2000 Paralympic Games - Boccia - Mixed Team BC1-BC2*, besøkt 8. juli 2013.
3. ↑  Euro Boccia 2013 - European Chamionships Teplice 2001[*død lenke*], besøkt 8. juli 2013.
4. ↑  CPCB - *Campeão Nacional de Boccia 2011*[*død lenke*], besøkt 8. juli 2013.
5. ↑  Radio Voz da Planicie - *Centro de Paralisia Cerebral/Beja: Luís Belchior é campeão nacional de Boccia?*, besøkt 8. juli 2013.
6. ↑  PCAND - *RANKING NACIONAL DE BOCCIA 2011*, besøkt 8. juli 2013.
7. ↑  PCAND - *RANKING NACIONAL DE BOCCIA 2012*[*død lenke*], besøkt 8. juli 2013.
**«Lazybones»** er en amerikansk Tin Pan Alley-sang med melodi av Hoagy Carmichael og tekst av Johnny Mercer. Den ble skrevet i 1933. Større hitversjoner fra den tiden sangen ble introdusert innbefattet de med Ted Lewis samt Mildred Bailey.
Jonathan Kings versjon fra 1971 ble spilt på amerikanske soft rock-radiostasjoner og lå på Billboard Easy Listening-listen.

Bakgrunn
--------

Ifølge et intervju med Hoagy Carmichael kom Mercer til hans leilighet i New York City en dag og så Hoagy ta seg en lur på sin sofa.

Mercer sa: «Hoagy, jeg vil skrive en sang kalt «Lazybones»». Carmichael sa: «Vel, la oss begynne på det». De gikk over til Hoagys piano, Johnny sa den første linjen og Hoagy begynte å spille en melodi. Sangen ble gjort på 20 minutter. Begge mennene var enige om tiden i separate intervjuer.

Innspilte versjoner
-------------------

* Paul Robeson, bass with orchestra. Innspilt i London 8. september 1933. Utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 8010
* The Mills Brothers (1934)
* Louis Armstrong, Bing Crosby (1949)
* Tex Beneke (1950)
* Jeri Southern (1958)
* Leon Redbone (1976)
* Dr. John (2006)

Norske versjoner
----------------

Langeland og Finn Evensen har skrevet norske tekster. Langelands versjon bærer tittelen «Luta lat». Evensens versjon heter «Dovenpels».

### Innspillinger

* Per Asplin («Luta lat»). Utgitt på singlen Triola TN-110 i 1963.
* Bjelleklang («Dovenpels»). Utgitt på CD-platen *Synger svart* (RCA) i 1995.

Kilder
------

* Wilder, Alex (1990): *American Popular Song. The Great Innovators 1900-1950*, New York & Oxford: Oxford University Press ISBN 0-19-501445-6
**Sportskanalen** var en kortlivet norsk TV-kanal som eksisterte noen måneder i 1996. Kanalen sendte sport og hadde sendinger bare i helgene, da på frekvensen til TV6 Norge. Grunnet lave seertall ble kanalen den 1. juli 1996 slått sammen med TV6 og ZTV Norge til 3+. Sportskanalen fungerte derfra som en egen sportsredaksjon hos 3+ med sportssendinger i helgene. Denne kanalen skulle imidlertid bare vare i tre måneder før den ble nedlagt grunnet lave seertall.

Sportskanalen sendte blant annet golf, kunstløp, fotball, boksing og diverse portretter, blant annet av Niki Lauda og George Best.

Nina Grann (som også var kanalsjef for TV6 Norge) var kanalens informasjonssjef. Kommentatorer for kanalen var Knut Th. Gleditsch, Steffen Tangstad, Anette Hammarström, Tommy Engstrand og Göran Zachrisson.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dagbladet - Ligacupfinalen på ny kanal (14.3.1996)
2. ↑  Dagbladet - Tre kanaler blir til én (28.5.1996)
3. ↑  Dagbladet - KANAL 3+ ER DØD 38 oppsagt i går (1.10.1996)
**«Spis de rike»** (engelsk: *Eat the rich!*) er et sitat fra den sveitsiske opplysningsfilosofen Jean-Jacques Rousseau knyttet til klassekamp og antikapitalisme.

Uttrykket ble beryktet i det 21. århundre som et politisk slagord som respons på utbredt økonomisk ulikhet og fattigdom. 

Ifølge historikeren Adolphe Thiers holdt Pariserkommunens prokurator Pierre Gaspard Chaumette en tale til byens befolkning 14. oktober 1793 hvor han sa:

*Rousseau était peuple aussi, et il disait: Quand le peuple n'aura plus rien à manger, il mangera le riche.*
*Rousseau, som også var en av folket, sa: Når folket ikke har mer å spise vil de spise de rike.*
Slagordet er, i form og betydning, ganske likt det norske ordtaket «når krybben er tom bites hestene», men med en litt mer truende undertone. Slagordet er flittig brukt på venstresiden, gjerne med et visst glimt i øyet. Sitatet brukes også gjerne i overskrifter og lignende for å vise at det er snakk om å bedre folket levekår på bekostning av de rike. Spis De Rike var også navnet på en filmklubb som holdt til i kulturhuset Hausmania.

Referanser
----------

1. ↑  Volume 4 av Histoire de la Révolution Française av Adolphe Thiers, hos Project Gutenberg
2. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 8. april 2021.
3. ↑  «Spis de rike, by Gatas Parlament». *Gatas Parlament*. Besøkt 8. april 2021.
4. ↑  Av Anders Heger. «Spis de rike!». *Dagsavisen - nyheter, sport, debatt og kultur* **(norsk)**. Besøkt 8. april 2021.
5. ↑  Ekern, Simen (8. april 2009). «Spis de rike». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 8. april 2021.
6. ↑  Snoen, Jan Arild (9. november 2019). «Spis de rike!». *www.minervanett.no* **(norsk)**. Besøkt 8. april 2021.
7. ↑  «Spis de rike». *morgenbladet.no*. 28. februar 2003. Besøkt 8. april 2021.
**Silurene** var en keltisk stamme som levde i den sørlige del av dagens Wales. 

Da romerne angrep deres rike i 48 gjorde de kraftig motstand. De allierte seg med ordovikene, som ble ledet av Caratacus. Han tilhørte egentlig stammen catuvellaunerne, men hadde flyktet vestover etter at de ble beseiret av romerne.

Romerne bygde en festning, Isca Silurum, ved dagens Caerleon. Denne ble brukt som base for operasjoner mot silurene, som i 78 måtte overgi seg. Det ble også, i 75, grunnlagt en by, Venta Silurum, nå landsbyen Caerwent. En innskrift som er bevart der, forteller at den var hovedstad for silurene, som fortsatte å eksistere og hadde lokale styringsorganer under romersk herredømme. 

Innen forskning på keltisk historie omtales enkelte ganger perioden rundt romernes erobring av Britannia som «silurisk tid». Dette er en upresis betegnelse, som stort sett bare kan ha praktisk anvendelse for det sørlige Wales' historie. 

Den geologiske perioden silurisk tid har navn etter stammen fordi steiner som kjennetegner den først ble funnet av Roderick Murchison i silurenes kjerneområde.

Se også
-------

* Liste over keltiske stammer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Spirit of '69** er en frase brukt av tradisjonelle skinheads for å minnes skinheadsubkulturens høydepunkt i 1969.

Frasen er en feiring av det sene sekstitall da ska og reggaemusikk var på sitt mest populære innen skinheadskulturen og det var en vektlegging på mod-influert stil. Uttrykket er en påminnelse om skinheadkulturens jamaikanske og britiske arbeiderklasserøtter. Frasen ble først brukt av en gruppe skotske skinheads kalt Glasgow Spy Kids.

Frasens bruk i tittelen på en historiebok om skinheads, Spirit of 69: A Skinhead Bible, ledet skinheads i hele verden til å bruke frasen. Boken ble publisert på tidlig nittitall og er skrevet av George Marshall, en skinhead fra Glasgow. I Spirit of 69: A Skinhead Bible, dokumenterer Marshall utviklingen av skinheadkulturen og beskriver elementer som musikk, klær og politikk. I denne boken oppklarer han effektivt mange misforståelser om skinheads; særlig myten om at skinheads per se er rasister.

Eksterne lenker
---------------

* Information about Glasgow Spy Kids
* Trojan Records
* Traditional skinhead clothing styles
* Articles on skinheads and reg
**Ulf Stabell** (født 31. juli 1938 i Ålesund) er en norsk psykolog og statsstipendiat.

Han er utdannet i psykologi ved Universitetet i Oslo 1966, var forskningsstipendiat hos NAVF 1967-75, og hos Nansenstiftelsen 1975-86. Sammen med sin tvillingbror Bjørn Stabell ble han utnevnt til statsstipendiat i 1986. Han har/hadde kontor ved Universitetet i Oslo. 

Brødrene Stabell har gitt en rekke bidrag til synsforskningen. Ikke minst har de bidratt til beskrivelsen av stavenes og tappenes funksjon. Deres forskning har også belyst andre emner, som mekanismer bak øynenes tilpasning til lys og mørke.

Innen synsforskning har de publisert rundt 70 vitenskapelige artikler, fortrinnsvis i de to tidsskriftene for synsforskning *Vision Research* og *Journal of the Optical Society of America.* I tillegg har de publisert boken *Duplicity Theory of Vision. From Newton to the Present* (Cambridge, 2009).

Etter avslutningen av synsforskning har Bjørn og Ulf Stabell skrevet to bøker sammen, *Ethics. A Critical Review and a New Vision. The Identification Theory* (Kolofon 2012 og 2013) og *A Theory of Science. A Psychological Approach* (Kolofon 2015).

Se også
-------

* Bjørn Stabell

Referanser
----------

1. ↑  Skre, Ingunn (26. januar 2015). «Forskerspirer trenger gode vekstvilkår». *UiT helseblogg*. Universitetet i Tromsø. Arkivert fra originalen 26. mai 2015.
2. ↑  Fitjar, Lars (2. mars 1985). «Tvillingene i mørket». *A-magasinet*. Aftenposten: 26.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
For den nye kommunen med dette navnet, se Heim.

**Heim** er en bygd og en tidligere herredskommune i Sør-Trøndelag. Bygden Heim ligger på vestsiden av Hemnfjorden, vis-à-vis innløpet til Åstfjorden på østsiden. Heim kirke er sognekirke for Heim sogn i det tidligere Hemne prestegjeld i Orkdal prosti.

Heim herred omfattet områdene på begge sider av den ytre delen av Hemnfjorden mot Trondheimsleia og ligger i regionen Fosen. Flatemålet var 276,61 km², hvorav 262,32 km² landareal. Hemnfjorden delte herredet i de to adskilte landområdene *Vestre Heim* og *Austre Heim*. Vestre Heim omfatter Røstøya og Mistfjorden, og grenset mot Stemshaug i Møre og Romsdal i vest og Hemne mot sør. Austre Heim ligger omkring Åstfjorden og Bustsundet, omfatter øya Hemnskjel og grenset mot Agdenes i nordøst og Snillfjord i sør.

Heim var eget sogn i Hevne formannskapsdistrikt fra 1839 og ble eget herred fra 1. januar 1911 ved delingen av Hevne herred i de to herredene Hevne (senere Hemne) og Heim. Ved delingen ble herredsgrensen endret noe, ved at noen gårder (nr. 45–53) ble overført fra Hevne til Heim og enkelte (nr. 28–30) fra Heim til Hevne. Heim hadde da et folketall på 1 533. Herredsstyrelsen befant seg i hovedsak på Heimsjøen, bygdelaget i Vestre Heim hvor Heim kirke også ligger. Se egen liste over ordførere i Heim.

Den 1. januar 1964 ble herredet delt i to, og Vestre Heim slått sammen med daværende Hemne og Vinje herred til nye Hemne kommune, mens Austre Heim, daværende Snillfjord og Ytre Agdenes inngikk i Snillfjord kommune. Ved delingen hadde Vestre Heim et folketall på 711, mens Austre Heim hadde 724 innbyggere.

Den 1. januar 2020 ble Hemne, Halsa og deler av Snillfjord slått sammen. Navnet på den nye kommunen er Heim.

Referanser
----------

1. ↑  «Innbyggjarnamn». Språkrådet. Besøkt 24. oktober 2017.
2. ↑  Riise, Jens (1977) [1956]. «Heim». I Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck. *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Sør-Trøndelag. Vestre del*. Trondheim: Faglitteratur. s. 172–179. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
3. 1 2  Juvkam, Dag (1999). *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen* (PDF). Rapport 1999:13. Oslo: Statistisk sentralbyrå. s. 65–69. ISBN 82-537-4684-9.
4. ↑  Myrhaug, John M. (23. oktober 2017). «Navnet er bestemt». *www.avisa-st.no*. Besøkt 24. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Luis Barragáns hus og studio** ligger i bydelen Tacubaya i Mexico by og var arkitekten Luis Barragáns bosted i årene etter andre verdenskrig. Huset ble bygd i 1948 og er et tre etasjer høyt betonghus på totalt 1161 m² med en hage som gjenspeiler Barragáns stil under denna perioden. I dag er huset et museum som kan besøkes gjennom guidede turer. Bygningen anses å være et *magnum opus* i den moderne arkitekturens design.

Museet eies og forvaltes i dag av delstaten Jalisco og Fundación de Arquitectura Tapatía Luis Barragán (Arkitekturstiftelsen Luis Barragán).

Huset kom på UNESCOs verdensarvliste i 2004, som et av 29 verdensarvsteder i Mexico.

Arkitektur
----------

Huset ligger på General Francisco Ramírez 12 i Tacubaya i Mexico by. Fasaden er i stil med den omgivende bebyggelsen siden det var viktig for Barragán å ikke endre stilen i gaten den lå i. Entréhallen er relativt liten, for å gi en overgang fra omverdenen til innsiden i huset og Barragáns egen stil, noe som var sterke livfulle farger. Den første korridoren i huset er for eksempel en sterkt rosa farge med gule mellomrom, noe som står i stil med hans glede av å bruke slike farger.

En av de viktigste delene i huset er lyset, og Barragán likte aldeles ikke taklys, men heller naturlys eller små lamper og lyskilder rundt omkring på små bord i huset.

Den storslåtte hagen (som ikke er så stor som den ser ut til, men som Barragán ville at skulle se stor ut) er et komplekst puslespill av naturlige korridorer og trær, og er en av grunnene til at det i dag er en verdensarv.

Referanser
----------

1. ↑  Casa Luis Barragán website Arkivert 24. september 2010 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Verdensarven i Mexico |
| --- |
|  | 
* Calakmul
* Øyer og vernede områder i California-bukta
* Chichen Itza
* Ciudad Universitaria
* El Tajín
* Hvalreservatet i El Vizcaino
* Guanajuatos historiske sentrum og nærliggende gruver
* Hospicio Cabañas
* Luis Barragáns hus og studio
* Mexico bys historiske sentrum
* Monarksommerfuglreservatet i Michoacán
* Monte Albán
* Morelias historiske sentrum
* Oaxaca bys historiske sentrum
* Palenque
* Paquimé
* Klostrene under Popocatépetl
* Pueblas historiske sentrum
* Santiago de Querétaros historiske sentrum
* San Francisco de Campeche
* San Miguel de Allende
* Sian Ka'an naturreservat
* Hellemaleriene i Sierra de San Francisco
* Fransiskanske misjonsstasjoner i Sierra Gorda
* Teotihuacán
* Agavelandskap og eldre industribebyggelse i Tequila
* Tlacotalpans historiske sentrum
* Uxmal
* Xochicalco
* Xochimilco
* Zacatecas' historiske sentrum

 | Mexicos flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**De små beginerhusene i Mechelen** (ned.: *Het Klein Begijnhof van Mechelen*) er det eldste av de to beginerkompleksene i byen Mechelen i den belgiske provinsen Antwerpen. Anlegget ble stiftet i det 13. århundre av beginerne, en legorden for kvinner, inne i byen. Beginerne flyttet snart utenfor bymurene, og forble der frem til det 16. århundre, da de så flyttet inn i Mechelen igjen.

De små beginerhusene ligger sentralt i den gamle delen av Mechelen, nord for Kanunnik De Deckerstraat. I Begijnenstraat lå Mechelens første beginerhus, langs en kanal som idag er fylt igjen og blitt til gaten Melaan. Dette komplekset var det første i Flandern som ble restaurert og oppgradert. I motsetning til de store beginerhusene i Mechelen som er fordelt over et virvar av smågater, ligger dette langs én smal gate bak Katelijnekirken.

Historikk
---------

Kniplebrett
Den første gangen beginerne nevnes i Mechelens historie er i «Chronyke van Mechelen 355-1680» av Remmerus Valerius. I denne krøniken nevnes at et antall beginere bodde i det som nå er kjent som Mechelens små beginerhus i begynnelsen av det 13. århundre. Nærmere bestemt skal dette ha vært i 1207, noe som ikke bekreftes av andre historiske kilder. Det eneste som kan fastslås er at de i 1245 var store nok til å få tilkjent presten Hendrik Surs som åndelig hyrde.

Beginernes antall vokste, og dagens små beginerhus ble bygget. Ved siden av boliger ble også et kapell viet til Maria Magdalena bygget. I løpet av få år vokste beginernes antall slik at de sendte et brev til biskopen av Kamerrijk der de ba om å få tillatelse til å flytte ut av Mechelen til et mer avsondret sted, under ledelse av deres kapellan. Denne tillatelsen ble gitt 23. juli 1259.

En av de viktigste arbeidsoppgavene i disse beginerhusene var å lage kniplinger, og kniplingene fra Mechelen var viden kjent som Flanderns fineste håndverk. Blant andre oppgaver var pleie av gamle og syke prester og beginere.

Disse små beginerhusene har i dag en egen velforening, «Buurtwerking Klein Begijnhof».
**Lov om forskjellige tiltak til gjennomføring av oppmerking og overvåking av riksgrensen** var en norsk lov fra 1950 som regulerte oppmerking og overvåking av Norges riksgrense.

Loven ga hjemmel for å fastsette forbud mot overskridelse av riksgrensen, skyting over riksgrensen, fotografering av et naborikes territorium og besittelse eller bruk av fotografiapparat under opphold på grenseområde i en avstand av inntil 1 000 meter fra riksgrensen, samtale eller annet slags samkvem over riksgrensen og fornærmelig adferd ved grensen rettet mot nabostaten eller dens myndigheter.

Riksgrenseloven ble fremmet av Utenriksdepartementet ved Ot.prp. nr. 35 (1950). Loven ble sanksjonert 14. juli 1950, trådte i kraft 7. november samme år, og ble opphevet 1. mai 2022 av den nye grenseloven av 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon fra Grensekommissariatet Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  § 3
3. ↑  Ot. prp. nr. 35 (1950) Om lov om forskjellige tiltak til gjennomføring av oppmerking og overvåking av riksgrensen.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Ulf Sverre Thoresen** (født 12. februar 1946 i Larvik, død 11. juli 1992) regnes som Norges fremste travkusk gjennom alle tider. Han vant verdensmesterskapet og europamesterskapet for travkusker flere ganger. Han vant over 4 000 løp i Norge, i tillegg til flere internasjonale storløp. Hvert år arrangeres *Ulf Thoresens minneløp* på Jarlsberg travbane.

Ulf Thoresen er kjent som travkusken som «vant med hester som burde vært sendt til slakteren for å bli pølse». 

I 1977 utkom boka *Trollmann med tømmene – Ulf Thoresen forteller til Bjørn Myrvang* (ISBN 82-03-09351-5).

Se også
-------

* Liste over norske idrettspersoner på sokkel

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 25. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ulf Thoresen – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 25. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
***Silvaphilus*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned. Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En liten (3,5-5 millimeter), bred, blankt svart skarabide, beina rødbrune. Kroppen er tett og kraftig punktert og kledt med spredte korte, krumme, lyse børster. Hodet er bredt skovlformet med to tynne tenner ved forkanten, disse er skilt av en bred, rektangulær innskjæring. Hodets punktur er meget tett og rynkete. Pronotum er over dobbelt så bredt som langt, med rundede sider, i fremre delen brått innsnevret. Dekkvingene er nærmest halvkuleformede. Beina er nokså korte.

Levevis
-------

Arten lever i et lite fragment av temperert skog. Billene er funnet under fersk gjødsel av en liten planteeter (antilope?) og en stor insekteter (artene gjødselen kom fra ble ikke bestemt) inne i skogen. Arten ble ikke funnet under gjødsel som ikke var fersk, eller utenfor skogfragmentet.

Utbredelse
----------

Arten er endemisk for Western Cape-provinsen i Sør-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
					- Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
						* Slekten *Silvaphilus* Roets & Overlander, 2010
							+ *Silvaphilus oubosiensis* Roets & Overlander, 2010

Kilder
------

* Roets, F. og Oberlander, K.C. 2010: *Silvaphilus*: a new relict forest-endemic Canthonini dung beetle genus from the Western Cape Province of South Africa (Coleoptera: Scarabaeidae: Scarabaeinae). *African entomology*, **18**(2): 369-373. doi:10.4001/003.018.0213

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Silvaphilus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Silvaphilus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Silvaphilus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Kristin Joachimsen** (født 12. mai 1969) er en norsk teolog, bibelforsker og professor ved Det teologiske menighetsfakultet fra 1. mai 2015.

Hun er utdannet cand.theol. ved Universitetet i Oslo i 1996 og ble dr.theol. samme sted i 2007. Hun har vært førsteamanuensis ved Universitetet i Tromsø - Norges arktiske universitet - siden 2002, og var instituttleder på Institutt for religionsvitenskap fra 2004 til 2009. Hun har deltatt i Det norske bibelselskaps revisjon av Det gamle testamente fra 2006. Ved Universitetet i Tromsø underviste Joachimsen i religionsvitenskapelig teori og metode, Bibelen, bibelhebraisk og jødedom. Ved Menighetsfakultetet har hun primært ansvar for å undervise og forske på Det gamle testamente - Den hebraiske Bibelen.

I 2009 var hun i omtalt i media i forbindelse med at Israel nekter henne å være sammen med kjæresten Mordechai Vanunu. 19. mai 2015 giftet de seg i den tyske menigheten i Redeemer Church i Jerusalem.

Referanser
----------

1. ↑   ABC Nyheter, «Vanunu giftet seg med norske Kristin», tidspunkt 20. mai 2015, besøkt 1. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Universitetet i Oslo - Ansatte[*død lenke*]
3. ↑  VG-nett
4. ↑  abcnyheter.no

Litteratur
----------

* (no) Publikasjoner av Kristin Joachimsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Kristin Joachimsen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Riksförbundet för sexuell upplysning** (**RFSU**) er en svensk organisasjon som arbeider for seksuell og reproduktiv helse og rettigheter og for å gi informasjon og opplysninger omkring seksualitet og samliv. Blant sakene organisasjonen jobber for er retten til fri abort, familieplanlegging/prevensjon og LHBT+-rettigheter. En gren av organisasjonen produserer og selger preventiver (kondomer) og sexhjelpemidler.

Organisasjonen ble grunnlagt og gjennom flere tiår ledet av Elise Ottesen-Jensen, som siden ble president i International Planned Parenthood Federation. RFSU utgir tidsskriftet *Ottar*, oppkalt etter sin grunnlegger. Det er en søsterorganisasjon av norske Sex og Politikk.

Bakgrunn og virksomhet
----------------------

Feministen og folkeopplyseren Elise Ottesen-Jensen holder foredrag i seksualopplysning i Sverige på 1940-tallet. Hun dannet RFSU i 1933.
RFSU ble grunnlagt i 1933 av blant andre Elise Ottesen-Jensen (leder til 1959), Gunnar Inghe og Hanna Lundin. RFSUs tidsskrift, *Ottar*, er oppkalt etter Elise Ottesen-Jensen. RFSU er partipolitisk og religiøst uavhengig, men har sine røtter i radikal sosialisme.

RFSUs arbeid tar utgangspunkt i oppdraget «Gjennom kunnskap, engasjement og innflytelse bidrar RFSU til en verden der alle mennesker står fritt til å bestemme over og nyte sin kropp og sin seksualitet».

Den ideelle delen av RFSU arbeider med opplysning, informasjon og opinionsdannelse innen samlivs- og seksualspørsmål både i Norden og internasjonalt. Den kommersielle delen består av RFSU AB (herunder RFSU NorgeAS). Den utvikler og selger blant annet kondomer, hjemmetester, glidemiddel og sexhjelpemidler.

Lokalavdelingene arbeider med informasjon og utdannelse. Lokalforeningene kurser frivillige som driver med opplysning i skolene. RFSUs klinikk i Stockholm arbeider med prevensjonsveiledning, seksualrådgivning samt seksuelt overførbare sykdommer. Klinikken arbeider også med forskning og utdannelse.

RFSU driver også et omfattende internasjonalt arbeid sammen med liknende organisasjoner i andre land.

Høyeste besluttende organ er kongressen, som trer sammen annenhvert år. Både enkeltpersoner såvel som organisasjoner kan være (og er) medlemmer av RFSU.

Lina Fridén er forbundsordfører siden 2023.

RFSU Norge AS
-------------

RFSU Norge AS ble stiftet 1. juni 1973.

Daglig leder er Annika Jeverveland.

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Familjepolitik, sexualitet och rättigheter
3. ↑  Tre hbtqi-reformer vi väntar otåligt på
4. ↑  «Stadgar | RFSU». *www.rfsu.se* **(svensk)**. 15. september 2021. Besøkt 13. juni 2023.
5. ↑  «Hon blir RFSU:s nya förbundsordförande». *Altinget.se*. 8. juni 2023. Besøkt 13. juni 2023.
6. ↑  «RFSU Aktiebolag | Info & Löner | Bolagsfakta». *www.bolagsfakta.se* **(svensk)**. Besøkt 13. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside (Sverige)
* Offisiell hjemmeside (Norge)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ulf «Uffe» Schmidt** (født 12. juli 1934 i Nacka i Stockholms län) er en tidligere svensk tennisspiller.

Schmidt var på slutten av 1950-tallet og begynnelsen av 1960-tallet blant verdens beste amatørspillere i tennis. Hans største fremgang kom i 1958 da han sammen med landsmannen Sven Davidson vant Wimbledon-finalen, de møtte Ashley Cooper/Neale Fraser fra Australia og vant med 6-4, 6-4, 8-6.
Han ble dermed den tredje svensken til å vinne en Grand Slam-tittel (Sven Davidson hadde året før vunnet singleturnering i Paris og i 1948 vant Lennart Bergelin i par med Jaroslav Drobny doublefinalen i French Open). 

Schmidt deltok også på det svenske Davis Cup-laget, i årene 1955–64 spilte han hele 102 Davis Cup-kamper, flere enn noen annen svenske, hvorav han vant 66. I løpet av sin tenniskarriere vant han blant annet 14 svenske mesterskapstitler.

Grand Slam-titler
-----------------

* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Double herrer – 1958 (sammen med Sven Davidson)

Referanser
----------

1. 1 2   100 years of Wimbledon, side(r) 205[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ulf Schmidt – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Ulf Schmidt – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Ulf Schmidt – Davis-cupen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
***Silusida*** er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Små (3-5 millimeter), spoleformede, rødbrune kortvinger, dekkvingene gjerne med en gulaktig flekk ved "skulderen". Hodet er rundet med store fasettøyne, antennene er noe lengre enn hode + pronotum, jevnt utvidet mot spissen, mot spissen er leddene litt bredere enn lange. Pronotum er avrundet firkantet, bredere enn langt. Dekkvingene er rundede, forholdsvis korte og har bakkanten tydelig innbuktet innenfor bakhjørnene. Bakkroppen er litt spoleformet. Føttene er fire-leddete.

Levevis
-------

Artene lever trolig på kjuker og kan finnes i løv- og blandingsskog.

Utbredelse
----------

Slekten er vidt utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
					- Stammen Homalotini Heer, 1839
						* Slekten ***Silusida*** Casey, 1906
							+ *Silusida marginella* (Casey, 1893)
							+ *Silusida tenuicornis* Notman, 1920

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordanerikanske insekter
* (en) *Silusida* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Silusida* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Silusida* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Silusida* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata