recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Linda Lampenius** (født 26. februar 1970 i Helsingfors) er en finsk fiolinist og fotomodell. Internasjonalt kjent som **Linda Brava** mens hun i Norden bruker sitt riktige navn.

Karriere
--------

Lampenius begynte å spille fiolin i femårsalderen. Hennes første fiolinlærer var den kjente Géza Szilvay. I 1987 begynte hun å studere ved Sibelius-akademiets ungdomsutdanning og fortsatte ved hovedakademiet tre år senere. Fra 1978–1993 hadde Lampenius turnert i Japan, Storbritannia og de fleste europeiske land som konsertmester eller medlem i forskjellige orkester. Fra 1994–1996 spilte hun i Finska nationaloperan.

Hun har utgitt to soloalbum, det første, *Linda Lampenius*, kom ut i 1997 og har sterke trekk av populærmusikk, mens *Linda Brava* som kom ut i 1999 er mer klassisk musikk.

Modell
------

Foruten sin musikk er Linda Lampenius kjent for å ha en modellkarriere, og hun har vært modell for Björn Borg Underwear. I 1998 var hun covergirl for aprilnummeret av Playboy, som gikk under temaet sex og musikk. I 1996 ble hun valgt inn i Helsingfors kommunestyre, og hun har senere fått tittelen «Finlands turistambassadør i Sverige», hvor hun flyttet høsten 2003, etter å ha truffet ishockeyspilleren Johan Davidsson under innspillingen av TV-programmet Fortet. Forholdet tok slutt våren 2005.

Diskografi
----------

* *Linda Brava* 1999
* *Linda Lampenius* 1997

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1728697, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lampenius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Linda Brava – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Linda Lampenius på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lampenius hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Linda Lampenius på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lampenius på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lampenius på AllMusic Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lampenius på AllMusic Rediger på Wikidata
* Linda Lampenius offisielle nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** AllMusic
 |
***Enhydrus*** er en slekt av biller i underordenen Adephaga, familien virvlere (Gyrinidae). De har todelte fasettøyne, den ene delen er tilpasset å se i vann, den andre til å se i luft. Når farer dukker opp kan de både dykke og gjøre hopp over vannoverflaten.

Utseende
--------

Middelsstore, nokså brede, svært blanke virvlere, kan ha noe metallisk glans. De er store til virvlere i være. Kroppen er utpreget strømlinjeformet og noe flatt hvelvet. Hodet er mer eller mindre spadeformet med en skarp fremkant. Fasettøynene er delt i to vidt skilte deler, en øvre del til å se over vannoverflaten og en nedre del til å se under den. Antennene er ganske korte og sylindriske. Kroppen er helt glatt, dekkvingene med fine lengdestriper. Frambeina er utformet som gripebein mens mellom- og bakbeina er utformet til flate årer. Disse er så korte at man gjerne overser dem og de raskt svømmende billene kan virke beinløse.

Levevis
-------

Virvlene er rovdyr og spiser insekter som faller ned på vannoverflaten. Disse billene opptrer gjerne i grupper som svømmer rundt på vannoverflaten, og kan minne om radiobiler i et tivoli. Dersom de blir truet dykker de og gjemmer seg nær bunnen. Om en virvler blir fanget, skiller den ut et illeluktende stoff. Dette gjør billen usmakelig for rovdyr og virker også som et alarmstoff overfor andre virvlere.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Adephaga
		- Familien virvlere, **Gyrinidae** Latreille, 1810
			* Underfamilien Gyrininae Latreille, 1810
				+ Stammen Enhydrini Régimbart, 1882 (parafyletisk?)
					- Slekten *Enhydrus* Laporte de Castelnau, 1834
						* *Enhydrus assimilis* Clark, 1863
						* *Enhydrus atratus* Régimbart, 1877
						* *Enhydrus grayii* White, 1847
						* *Enhydrus latior* Clark, 1863
						* *Enhydrus mirandus* Ochs, 1955
						* *Enhydrus sulcatus* (Dejean, 1821)
						* *Enhydrus tibialis* Régimbart, 1877

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Enhydrus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Enhydrus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Enhydrus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Enhydrus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Enhydrus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Sandersiella calmani*** er en art av krepsdyr, som lever på bunnen i havet. Dette er en art i slekten *Sandersiella*, som inngår i familien Hutchinsoniellidae i den høyere gruppen av Cephalocarida. Dette er alle anatomisk arkaiske krepsdyr.

Cephalocarida-artene har en langstrakt, 2–4 mm lang leddet kropp med stort hode. Hovedkroppen (thorax) består av 10 ledd. I likhet med andre krepsdyr har de grenete bein, bare de første antennene er enkelt-leddede. Andre antennepar er plassert bak hodet også hos voksne Cephalocarida (ikke bare hos larvene), og dette er enestående blant krepsdyr og bestemmer denne gruppen som distinkt fra andre krepsdyr.

Referanser
----------

1. ↑  Robert D. Barnes, *Invertebrate Zoology*, Holt-Saunders International 1982, side 672. ISBN978-0-03-056747-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sandersiella calmani* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Sandersiella calmani* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Sandersiella calmani* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Topografisk kart av Surtsey med Jólnir og Syrtlingur
**Jólnir** var en tidligere vulkansk øy som lå utenfor sør-kysten av Island. Den dukket opp fra havet som et resultat av et undersjøisk vulkanutbrudd i juli 1966. Erosjon fra hav og vind slet ned den nye øya ettersom den ble dannet, og øya forsvant under havoverflaten flere ganger.

Øya fikk navnet sitt etter Jólnir, en gud i norrøn mytologi (vanligvis identifisert som et annet navn for Odin).

Dannelsen av Jólnir er nært knyttet til naboøya, Surtsey, som ble dannet fra et lignende vulkanutbrudd i 1963. Vulkansk aktivitet foregikk i mye av området rundt, men nydannede landområder var sterkt utsatt for erosjon og mange små øyer forsvant raskt igjen. Jólnir brøt havoverflaten i 1966. Vulkankjeglen nådde på det høyeste 70 meter over havet, mens selv med den størrelsen måtte øya til slutt gi tapt for erosjonskreftene.

Etter at utbruddet opphørte 8. august 1966, tok erosjonskreftene overhånd, og øya forsvant i havet igjen i oktober samme år.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde og kort beskrivelse. (en)
* University of North Dakota side om Surtsey og Jólnir (en)

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**John L. Plaster** (født 1949) er en tidligere offiser i US Army Special Forces som regnes som en av de ledende skarpskytterekspertene i verden.

Plaster ble uteksaminert fra videregående skole i 1967. Han var utdannet som sersjant i de amerikanske spesialstyrkene. Han hadde tre tjenesteturer til Vietnam. Han ble såret én og dekorert fire ganger. Han pensjonerte seg fra militæret med grad som major. Plaster er en høyt dekorert krigsveteran fra Vietnamkrigen og han var med-grunnlegger en anerkjent skole for skarpskyttere som utdanner militært personell. Han er også forfatter av boken *The Ultimate Sniper: An Advanced Training Manual* for skarpskyttere fra militæret og politiet.

Plasters militære erfaring førte også skarpskytter-instruktør for mange amerikanske statlige etater som Federal Bureau of Investigation, US Marshals, Navy SEALs og US Marine Corps. Utenlandske enheter som har gått i lære hos Plaster inkluderer Royal Canadian Mounted Police og enheter innenfor det spanske militæret. Siden 1993 har Plaster vært en skarpskytter-instruktør ved Gunsite Training Center i Paulden, Arizona. Han har også vært dommer og ansvarlig for flere amerikanske og europeiske konkurranser og mesterskap for skarpskyttere. Plaster har en bachelorgrad i journalistikk. Hans erfaringer var med på å legge grunnlag for videospillet *Call of Duty: Black Ops*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* John Plaster's website
	+ Plaster's own biography
* Paladin Press feature on John Plaster (archived link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Robert Laslett John Pott** (født 14. juli 1919 i Khartoum, i det da anglo-egyptiske Sudan, død 23. april 2005) var sjef for et kompani under slaget om Arnhem i Nederland i september 1944.

John Potts militære historie ble ikke mer allment kjent før på 2000-tallet, på grunn av en sang som ble skrevet om ham av hans barnebarn, Joel Pott. Joel Pott var vokalist i det Ivor Novello Award-vinnende indie rock-bandet Athlete. Hans far var også militær og tjenestegjorde i Sudan Defence Force.

Pott ble utdannet ved Wellington College og deretter begynte han ved Royal Military Academy Sandhurst. Den 1. juli 1939, hadde han oppdrag som fenrik i King's Own Royal Regiment som var stasjonert i Lancaster) og han var utstasjonert i det britisk-styrte India. I India møtte Pott Anna Frost og de giftet seg i 1941. På samme dag som ekteskapet deres begynte, ble Pott innkalt til frontlinjen, og det nygifte ekteparet fikk ikke se hverandre på atten måneder etter at de hadde giftet seg. Han hadde blitt forfremmet igjen, den 1. januar 1941. Hans bataljon ble sendt til Midtøsten og han tjenestegjorde og ble såret der i 1942.

Senere på året ble bataljonen hans sendt videre til Kypros, og deres transportskip ble torpedert på veien dit. I 1943 vervet Pott seg til det britiske fallskjermregimentet. Han deltok under den allierte invasjonen av Italia. Dagen etter at han ledet sitt eget kompani hans i en krigssituasjon for første gang, ble han beordret til å overta to bondegårder som ble holdt av tyske styrker. Han ble anbefalt til medaljen Military Cross fra hans brigadesjef John Hackett.

John Pott ble i tillegg til Military Cross tildelt Order of the British Empire for hans tjenester for Storbritannia under den andre verdenskrig. Han døde i 2005, i en alder av 86 år.

Portal: Andre verdenskrig
**Jón Sigurðsson** (født 17. juni 1811, død 7. desember 1879) var leder for den islandske selvstendighetsbevegelsen på 1800-tallet.

Jón Sigurðsson var født i Hrafnseyri, nær Arnarfjörður, vest på Island, som sønn av presten Sigurður Jónsson. Han reiste til København i 1833 for å studere historie ved universitetet der. Etter hvert fikk han arbeid ved Den arnamagnæanske samlingen, som på den tiden omfattet manuskriptene til de islandske ættesagaene. Han ble ekspert på islandske ættesagaer og på islandsk historie. Han tok aldri noen universitetseksamen, siden islandsk politikk opptok stadig mer av tiden hans.

Jón Sigurðsson giftet seg med sin kusine, Ingibjörg Einarsdóttir, og de bosatte seg i København, der hjemmet deres ble et senter for alle islendinger i byen. Han dro til Island hvert år, 29 ganger i alt, for å lede møtene i Alltinget, som på den tiden var et rådgivende organ for den danske regjeringen og kongen. De danske myndighetene tok etter hvert hensyn til Jón Sigurðssons veltalende måte å fremme islandske interesser på, og i 1874 fikk Island et begrenset selvstyre i innenrikssaker.

Fødselsdagen hans, 17. juni, er Islands nasjonaldag.

Jón Sigurðsson blir ofte omtalt som president, siden han var preses i det islandske litterære selskapet (Hið íslenzka bókmenntafélag) i en årrekke. Han er avbildet på den islandske 500 krónur-seddelen, og han er blitt hedret med frimerke på hundreårsdagen for fødsel og død, og på 150-årsdagen for fødselen, samt ved opprettelsen av den islandske republikken (på den 133. fødselsdagen hans).

17. juni 1961 fikk Island sin første gullmynt til minne om 150-års dagen for Jon Sigurdssons fødsel, 500 kronur og gullvekt 8,06 gram, samme vekt som
den norske 5 Sps/20 kroner utgitt i 1874 og 75. Samme vekt hadde også de andre nordiske land for sine store gullmynter fra den tiden. ( 124 stk/1 kg )
E.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Jon Sigurdsson, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jon-Sigurdsson, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 19937377, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* К. Maurer. *Zur politischen Geschichte Islands*. Leipzig, 1880.

Eksterne lenker
---------------

* Jónshús (på islandsk)
* Hið íslenzka bókmenntafélag (på engelsk)

Portal: Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Douglas Newton «Doug» Everett** (født 3. april 1905, død 14. september 1996 i New Hampshire) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid.

Everett vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass, bak Canada, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA og Tyskland. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs lag var Osborn Anderson, John Bent, John Chase, John Cookman, Douglas Everett, Franklin Farrell, Joseph Fitzgerald, Edwin Frazier, John Garrison, Gerard Hallock, Robert Livingston, Francis Nelson, Winthrop Palmer og Gordon Smith.

Everett spilte fem kamper i OL-turneringen og scoret fire mål.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Doug Everett – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Doug Everett – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Doug Everett – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Doug Everett – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Doug Everett – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Mosambiks bank** (portugisisk: **Banco de Moçambique**) er sentralbanken i den østafrikanske republikken Mosambik. Den har hovedkontor i hovedstaden Maputo, og har to filialer, en i Beira og en i Nampula.

Historie
--------

Mosambik var portugisisk interesseområde fra ca. år 1500, senere portugisisk koloni, og de siste tiårene fram til sin selvstendighet i 1975 portugisisk «oversjøisk område». 

I 1864 etablerte Portugal Banco Nacional Ultramarino, for å bl.a. utstede portugisisk valuta i de portugisiske koloniene. Den 7. september 1974 ble Lusaka-avtalen signert av de mosambikiske frigjøringsstyrkene og Portugals regjering, og partene ble enige om at det skulle opprettes en egen sentralbank i Mosambik. Den 17. mai 1975 ble resolusjon 2/75 vedtatt, som innebar en etablering av Mosambiks bank. Sentralbanken overtok eiendelene og oppgavene til Banco Nacional Ultramarinos filial i Mosambik.

I starten hadde sentralbanken som målsetting både å drive som sentralbank og kommersiell bank. I 1987 gjennomgikk imidlertid landet økonomiske reformer, som gjorde at rollen som kommersiell bankaktør ble skilt ut fra sentralbanken. Denne todelingen trådte i kraft fra 1992, samtidig med at den nye sentralbankloven ble vedtatt (Lov 1/93 av 3. januar – *Banco de Moçambique Organic Act*), der også bankens målsettinger og oppgaver blir definert.

Målsettinger og oppgaver
------------------------

Sentralbankloven definerer Mosambiks bank sine hovedoppgaver som:

* være regjeringens bank
* være rådgiver for regjeringen innen økonomiske saker
* kontrollere og styre valuta- og pengepolitikken
* forvalte landets valutareserver
* representere landet i internasjonale økonomiske relasjoner
* overvåke landets finansinstitusjoner

Hovedmålsettingen til sentralbanken er å opprettholde verdien av landets valta, ved å iverksette tiltak for å sikre prisstabilitet.

Sentralbanksjefer
-----------------

Pr mai 2014 er Ernesto Gouveia Gove sentralbanksjef. Han ble sentralbanksjef i 2006, etter å ha jobbet i sentralbanken siden 1976. Gove ble i juli 2011 utnevnt til fire nye år som sentralbanksjef.

Tidligere sentralbanksjefer er:

* Adriano Maleiane – 1991-2006
* Eneias Comiche – 1986-1991
* Prakash Ratilal – 1981-1986
* Sérgio Vieira – 1978-1981
* Alberto Cassimo – 1975-1977

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  «Mosambiks bank - *Introduction*». Arkivert fra originalen 15. oktober 2011. Besøkt 3. oktober 2010.
2. ↑  Mosambiks bank - *The Board of Directors* Arkivert 26. juni 2010 hos Wayback Machine. besøkt 12. mai 2014.
3. ↑  The Africa Report - *Mozambique's People to Watch*
4. ↑  Bloomberg - *Mozambique Central Bank Head Wins Extension, Noticias Reports*, besøkt 30. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Banco de Moçambique – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Mark Indelicato** (født 16. juli 1994) er en amerikansk sanger og skuespiller. Han er mest kjent fra den populære tv-serien Ugly Betty, der han spiller Justin Suarez.

Biografi
--------

Mark Indelicato ble født i Philadelphia i Pennsylvania, men bor for tiden i New York. Han studerer ved Professional Performing Art School og tar i tillegg sangtimer ved Dupree School of Music i Linwood i New Jersey. Som åtteåring startet han sin skuespillerkarriere ved Philadephia's Walnut Street Theater og deltok i flere nasjonale tv-reklamer i USA. Han spilte i CBS-seriene Hack og Chappelle's Show, og i 2006 fikk han en rolle i tv-serien Ugly Betty, som skulle vise seg å bli hans store gjennombrudd. 
Siden den gang har han hatt gjesteroller i flere tv-serier, blant annet i Disney Channels *The Suite Life of Zack and Cody*. Han har også spilt inn en CD for småbarn, kalt *Little Maestros*, og er i ferd med å spille inn en demo-CD.

Indelicato spilte i alle sesongene av Ugly Betty, som i april 2010 sendte sin siste episode i USA. Serien ble kansellert på grunn av for lave seertall. I likhet med sin rollefigur i Ugly Betty, Justin Suarez, er Indelicato lidenskapelig opptatt av mote. Han har jobbet hos ungdomsmagasinet Teen Vogue i tillegg til å ha skrevet ukentlige innlegg hos Fashion Week Daily. Han har også en egen blogg, «Marked Territory», og er svært aktiv på Twitter.

Filmografi
----------

* *Ugly Betty* (2006–2010) som Justin Suarez
* *MTV Cribs* (2009 Sesong 16, Episode 12)
* *The Suite Life Of Zack and Cody* (2007) som Antonio (Lip Synchin' in the Rain)
* *Chappelle's Show* (2004) som Kneehigh Park Kid
* *Hack* (2003) som Berge
* *Disposal* (2003) som Kid on Bike

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 482578, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Mark Indelicatos nettsted
* (en) Mark Indelicato på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Mark Indelicato på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Mark Indelicato på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Mark Indelicato hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mark Indelicato hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* ABG.go.com – Ugly Betty: Justin Suarez
* Mark Indelicatos blogg Arkivert 3. november 2011 hos Wayback Machine.
* Mark Indelicatos twitter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Tittelbladet til første bind av *Prædikener.*
***Prædikener*** (undertittel **over Høimesse-Texterne**) er en samling av den dansk-norske presten Herman Treschows prekener. Verket ble utgitt i 1787 på Gyldendal forlag.

Om boka
-------

*Prædikener* inneholder prestens prekener gjennom et helt år, og kom ut i tre bind; forfatteren skriver *isteden for tvende Bind, som Værket efter Anmeldelsen skulde udgiøre*. Treschow dedikerte det hele til "hertug Carl av Brunsvig-Bevern".

Slik lyder tilegnelsen i sin helhet, som befinner seg helt foran i første bind:

*Maae tilegnelsen af disse taler bevidne Deres høifyrstelige Durchlauchtighed, hvor uforglemmelig den tid stedse skal være for mig, da De som Patron for denne Kirke* (Københavns garnisonskirke) *Selv anhørte de fleste af dem; da De gav den Menighed, hvis Omsorg er mig betroet, et saa lysende Exempel paa Kierlighed til Religionen og Agt for den offentlige Gudsdyrkelse, og mig som Lærer saa megen Opmuntring ved Deres naadige Bevaagenhed, opnaaes just det inderligste Ønske, som uafladelig opsender de oprigtigste og ivrigste Forbønner for Deres høifyrstelige Durchlauchtighed, og henlever med dybeste Ærbødighed*

*Deres høifyrstelige Durchlauchtigheds underdanigste Tiener H. Treschow.*

Innhold
-------

Hver preken er omtrent 20 - 25 sider lang, og innledes med et enkelt tittelblad hvor det står navnet på søndagen/helligdagen og henvisning til bibelteksten som er utgangspunktet for prekenen. Deretter følger en kort bønn på ca. en side som oftest avsluttes med Fadervår, før selve prekenen begynner. Bibelsitater benyttes ofte i teksten, og som regel starter Treschow med å sitere en del av dagens bibeltekst.

Prekenen er gjerne delt opp i flere deler merket med romertall. Treschow skriver i forordet at han har valgt «materialer som vare almennyttige, og som lettest kunde forstaaes af alle».

Referanser
----------

1. ↑  *Herman Treschow"", Den store danske. Besøkt 25. juli 2015*
Utsnitt av dokument sendt fra skolen i 1918. Arkivet etter Lillesand offentlige sjømannskole oppbevares på KUBEN i Arendal.
**Lillesand offentlige sjømannskole** var en maritim skole i Lillesand i perioden 1908-1924. Skolen ble etablert den 1. oktober 1908 i Lillesand. Opprettelsen av skolen hang sammen med «Lov om adgang til at føre fartøi og blive styrmand samt om navigationseksamener» fra 1. januar 1907. Loven innebar strengere krav til opplæring av sjøoffiserer og ikke minst til skolene som skulle gi opplæringen. Fartstiden ble også utvidet og styrmannseksamen ble obligatorisk. Tidligere hadde private skoler stått for undervisningen. Men den nye loven gjorde at kun skoler godkjent av kongen kunne avholde eksamen og både lærere og læremidler måtte godkjennes av departementet.

I 1915 fantes det 22 offentlige sjømannsskoler i norske byer. Skolene mottok støtte både fra stat og kommune og gav teoretisk utdannelse til handelsflåtens styrmenn, offiserer og skipsførere.

Undervisning
------------

Lillesand offentlige sjømannskole startet med en styrmannsavdeling, men i 1916 ble det også innført en avdeling for skipsførere. I styrmannsavdelingen skulle det gis teoretisk undervisning i navigasjonslære, sjømannskap, maskinlære, norsk og engelsk. For skipsførere skulle fagene også inkludere handelslære, sjørett og oceanografi.

Minkende elevantall
-------------------

Elevantallet ved skolen varierte fra år til år. På grunn av få elever ble Lillesand offentlige sjømannskole lagt ned i 1924.

Arkivet
-------


|  |
| --- |
|  |
| **Norgesdokumentarv** |

Arkivet etter Lillesand offentlige sjømannskole oppbevares på KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter regnskapsbøker, protokoller, korrespondanse, eksamensoppgaver, besvarelser og lignende.

Arkivet etter Lillesand offentlige sjømannskole ble innlemmet i Norges dokumentarv i 2018 som en del av Seilskutearkivene fra Aust‐Agder 1820‐1920. Arkivet dokumenterer dokumenter driften av en av de første offentlige sjømannskolene i Norge. Skolens arkiv dokumenterer både hvordan kompetansebehovet i navigasjon på begynnelsen av 1900-tallet økte og ikke minst hvordan navigasjonsutdannelsen ble mer formalisert.

Referanser
----------

1. ↑  Hansen. Chr. (1952) Lillesand. *Sparebanken og byen*
2. ↑  Klassekameratene fra Lillesand som overlevde hver sin skipskatastrofe, Avtrykk.no, 10.01.2017
3. ↑  Lillesands offentlige sjømannsskoles arkiv, *kubenarendal.no*, 07.12.2018

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Lillesand offentlige sjømannskole på Arkivportalen
Fyrstekammeret fotografert i 1941. Maharajaen av Datia sitter på første rad som nummer fem fra høyre.
**Govind Singh av Datia** (født 1886, død 1951) var fra 1907 til 1948 hersker over staten Datia i India. Han hadde tittelen maharaja og var den siste herskeren over staten Datia, som ble grunnlagt i 1626. Maharaja Govind Singh etterfulgte sin far, maharaja Bhawani Singh, på *gaddien* ved dennes død 4. august 1907. 

Govind Singh var dårlig forberedt på å styre, noe britene tilskrev mangel på passende engelsk utdannelse. Tidlig i sin regjeringstid, i oktober 1910, var maharajaen involvert i en sak som førte til ti drap og selvmord i familien til en betrodd person som hadde forvaltet maharajaens private midler og som var anklaget for underslag. Dette ble sett på som et utslag av tyrannisk vanstyre og fikk britene til å innsette en britisk *diwan* (statsminister), samtidig som fyrsten ble fratatt makten og sendt i eksil. Govind Singh fikk i 1914 tilbake makten. Nye kriser fant sted i 1921 og 1941, da britene igjen intervenerte mot det de oppfattet som maktmisbruk og vanstyre forårsaket av et utsvevende liv og alkoholmisbruk. Krisen i 1941 medførte at maharaja Govind Singh ble fratatt det meste av sin makt.

Maharaja Govind Singh var fyrste i en stat der herskeren hadde krav på en salutt på 15 skudd. Han ble titulert *hans høyhet maharaja lokendra Govind Singh bahadur*. Da Fyrstekammeret ble opprettet i 1921, fikk maharajaen av Datia direkte representasjon i dette. 

Etter Indias selvstendighet i 1947 gikk fyrstestatene i området der Datia lå den 4. april 1948 sammen i De forente stater Vindhya Pradesh. Den 1. januar 1950 sluttet Vindhya Pradesh seg til India. Govind Singh ble dermed den siste herskende maharaja av Datia. Sønnen Balbhadra Singh ble ved farens død i 1951 overhode for det ikke lenger regjerende fyrstehuset.

Referanser
----------

1. ↑  David Henige: *Princely States of India: A Guide to Chronology and Rulers*, Bangkok: Orchid Press, 2004, s. 56.
2. ↑  Fiona Elizabeth Groenhout: *Debauchery, disloyalty, and other deficiencies: the impact of ideas of princely character upon indirect rule in central India, c.1886-1946*, phd-avhandling, University of Western Australia, 2007, s. 119.
3. ↑  Groenhout, s. 122–124.
4. ↑  R. P. Bhargava: *The Chamber of Princes*, New Delhi: Northern Book Centre, 1991 (gjenutgivelse av doktorgradsavhandling fra 1943), s. 318.

Litteratur
----------

* Fiona Groenhout: Moulding the Maharaja: Govind Singh of Datia, kapittel tre i *Debauchery, disloyalty, and other deficiencies: the impact of ideas of princely character upon indirect rule in central India, c.1886-1946*, phd-avhandling, University of Western Australia, 2007, s. 119-156
* Fiona Groenhout: Educating Govind Singh: «'Princely character' and the failure of indirect rule in colonial India», Peter Limb (red.): *Orb and Sceptre: Studies on British Imperialism and its Legacies, in Honour of Norman Etherington*, Monash University ePress, 2008
Et **treskeverk** er en maskin som skiller det spiselige kornet fra aksene. Treskemaskiner med hånd- eller fotdrift var vanlig på gårdene som dyrket korn. De første var trolig laget av tre, men etterhvert som jernstenger og -bånd ble vanlig handelsvare til overkommelig pris, ble det meste av mekanikken i jern.

Kornaksene måtte bankes for at kornet skulle slippe. Sliulen var vanlig til dette bruk fra førhistorisk tid.

Maskinen besto av en lukket kasse hvor et skovlhjul med 4 skovler på vannrett akse roterte slik at kornneket som ble stukket inn i en munning på siden ble slått. Korn og støv falt så ned en renne til utsiden hvor en samlet det opp for viderebehandling. Ved riktig utforming av maskinhuset blåste støvet lengre vekk enn kornet som da var klart til maling på kvern. De første treskemaskiner ble sveivet for hånd, eller ved pedaldrift. Hadde man en elektromotor og innlagt strøm, kunne det hende at den ble koplet til med en drivreim. Møllene hadde egne treskemaskiner som ble koplet til vannhjulet ved behov.

I Norge hadde enklere hånddrevne treskemaskiner fra 1830-tallet erstattet prilen eller sliulen på mange gårder på de sentrale jordbruksbygdene. Fenomenet var ikke nytt. I Sverige var treskemaskiner allerede tatt i bruk fra 1750-tallet, og i Norge ble teknologien innført det første tiåret av 1800-tallet via Hedmark og Trøndelag. Treskemaskinen er et eksempel på innføring av ny teknologi i landbruket før Det store hamskiftet.

Treskemaskinen var forløperen til treskeverket som kom på 1920-tallet.

Mobilt treskeverk fra 1930-tallet, av merket *Brdr. Madsen, Danmark*, drevet via remmer av en separat elektrisk motor på 6 Hk. Blåsen er den runde innretningen til høyre. Under firmamerket er det tre uttak for kornsekker. Halmen kom ut til venstre..
I gammel tid tresket man ved å slå løs kornet fra stråene med spesielle slagverktøy, sliuler, og muskelkraft. Teknikken brukes fortsatt mange steder i verden, blant annet når man tresker ris i Asia. Senere kom stasjonære treskeverk først drevet for hånd, så av store dyr, for eksempel ved hestevandring. Stasjonære og selvgående dampmaskiner overtok siden for hestene, og til slutt kom selvgående treskerne drevet med av traktorer med reimskive; man skar kornet, buntet det i kornband, og fraktet det til treskeverket. Treskeverket bestod av en «slager» som slo kornet ut av aksene. Videre ble kornet, halmen og agnene («skallet») skilt med såld og luft fra 
en «blåse» (kraftig vifte).

I dag gjør en enkelt stormaskin, skurtreskeren, alle disse operasjonene, inklusive pakking i sekk, allerede før kornet forlater åkeren. Treskeverket er der en innebygget del i selvgående skurtreskere.

Se også
-------

* Drøfting av korn

Referanser
----------

1. ↑  Valen-Senstad, Fartein, *Norske landbruksredskaper*, De sandvigske samlinger 1964, s. 97ff og 175ff.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Threshing machines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Model av treskeverk (dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
På Naude bro kan man passere Lillelv.
**Lillelv** eller **Lilleelv** er ei elv i Arendal og Froland kommune i Agder. Den er ei sideelv til Nidelva og det langstrakte nedbørfeltet drenerer skogsområdene mellom Nidelva i nordvest og byen Arendal i sørøst. Vassdraget har mange små innsjøer, med Assævannet som den største. Mange av innsjøene har tidligere vært regulert til tømmerfløtning og sagbruk. Elva er 18,1 kilometer lang, hvorav strekningen fra Assævannet til Nidelva utgjør 7,4 kilometer.

Elva har utspring fra Djupmyr, sør for Ripåsen i Froland. Den renner derfra i sørlig retning og passerer øst for Arendal lufthavn, Gullknapp, hvor den snur mot sørvest og fortsetter ned til Assævannet. Etter Assævannet renner elva gjennom Sagvannene og Stampefoss, passerer forbi Bjorbekk kirke og under Naude bro, før den munner ut i Nidelva ved Asdal, rundt 5 kilometer vest for Arendal sentrum.

Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag. Området er et viktig rekreasjonsområde for Arendal og flere av vannene er viktige for fritidsfiske.

Elva har et stort potensial som sjøørretelv og oppvekstområde for laks i Nidelva, men fiskeoppgangen har vært hindret av en demning nær munningen. En fisketrapp har lenge vært under planlegging og prosjektering. Den sto ferdig i 2018, slik at fisken nå kan forsere demningen og gå helt opp til Stampefoss.

Kulturminner
------------

Lillelv var en elv som før elektrisitetens tid ble utnyttet til vannkraft, bl.a. fordi elvas fossefall ligger sentralt til. Det nedre fossen ligger lett tilgjengelig ved Nidelva. Her hadde elva på en kort strekning. 15 meters fall. En lokalitet ved denne fossen heter Møllerplassen. Denne fossen har drevet kverner, møller og oppgangssager. 

Stampefoss hadde et fall på 9 meter. Navnet tyder på at her har ligget en stampe i tidligere tider. 

Naude bro er en velbevart steinhvelvbru fra ca. 1805 som førte trafikken på Vestlandske hovedvei over Lillelv.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. mai 2019
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. mai 2019
3. ↑  «Lillelv». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 7. mai 2019.
4. ↑  «Lilleelv». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 7. mai 2019.
5. ↑  *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 7. juni 2018.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp); Manglende eller tom `|url=` (hjelp); Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
6. ↑  «Verneplan for vassdrag IV. Utredning nr. 4 fra Kontaktutvalget kraftutbygging – naturvern». *NOU 1991: 12B*. Olje- og energidepartementet. Besøkt 3. mai 2019.
7. ↑  «Laksetrapp klar til bruk». *ablikk.no*. 18. juli 2018. Besøkt 10. mai 2019. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Khaled Mohieddin** (egyptisk arabisk: خالد محيى الدين, IPA: [ˈxæːled ˈmoħj edˈdiːn]; født 17. august 1922 i Kafr Shukr, død 6. mai 2018 i Kairo) var en egyptisk politiker og major i den egyptiske hæren.

Mohieddine ble uteksaminert fra det egyptiske militærakademiet i 1940 og tjente senere som kavaleri-offiser i den egyptiske hæren. I 1951 mottok Mohieddine en bachelorgrad i handel fra Universitetet i Kairo. Mohieddin deltok under den egyptiske revolusjonen i 1952, som medlem av De frie offiserer der han var en av de ti opprinnelige medlemmene. Denne revolusjonære organisasjonen er mest kjent for å ha fjernet Farouk I av Egypt fra makten og for å ha innført en republikk i Egypt. På grunn av hans politikk, ble Mohieddin fengslet i to måneder i 1971. Under styret til president Anwar el-Sadat avtok Mohieddine's makt noe. I 1990 vant Mohieddin et sete i det parlamentariske valget etter tre tidligere nederlag.

Referanser
----------

1. 1 2   Dictionary of African Biography[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** Munzinger (iba)
 |
**Michael «Mikkel» Flagstad** (født 23. april 1930, død 29. juni 2005) var en norsk jazzmusiker (saxofon), kjent for sin cool jazz-inspirerte stil og som hyppig musikant på Hotel Viking i Oslo.

Familiebakgrunn
---------------

Han var sønn av cellisten Ole Flagstad og nevø av pianisten Lasse Flagstad, sangerinnen Karen-Marie Flagstad og operasangerinnen Kirsten Flagstad. Besteforeldrene på farssiden var fiolinisten Michael Flagstad og pianisten, organisten og repetitøren Maja Flagstad. Han vokste opp i en musikkfamilie omgitt av fremtidige jazztalent som Einar Schanke og Bonsak Schieldrop på Ris (Oslo).

Musikalsk virke
---------------

Mikkel Flagstad ble yrkesmusiker allerede i 1947, da han var 17 år gammel. Han ledet sitt eget Be Bop Band i perioden 1949–1950. Etter å ha spilt i Tage Wilford og Hans Backes orkestre (1945), turnerte han med Per Asplin (1948), Karl Otto Hoff, og medvirket i Egil Monn-Iversens orkester (1951) før han gikk over i den svenske Rolf Ericsons besetning (1952–1954). I Simon Brehms besetning bidro han sammen med Lars Gullin og Bengt Hallberg (1952–1953).

Han ble satt tilbake av tuberkulose i 1954, og etter rekonvalesens i hjemlandet avtok hans musikkvirke. Han ble tildelt Buddyprisen i 1960 for musikken til filmen *Line.* Han var leder for «Mikkel Flagstad kvintett» – med Atle Hammer på trompet, Kjell Karlsen på piano, Erik Amundsen på bass og Ole Jacob Hansen på trommer – samtidig som han tok tannlegeutdanning.

På slutten av 1960-tallet spilte han i popjazzorkesteret Bent Sølves. Flagstad led av flyskrekk, og var derfor ikke med i flyet som styrtet den 1. mai 1969, der resten av bandkollegaene omkom; flystyrten har blitt kjent som Bent Sølves-ulykken.

Sykdommen avkortet hans karriere tidlig på 1970-tallet. Han fikk et hjerneslag i 1990, og døde av lungebetennelse i 2005.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mikkel Flagstad på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Mikkel Flagstad på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Biografi fra Norsk Musikkinformasjon

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Syv Muntre** (1942–44) var en norsk jazzgruppe fra Oslo som gjorde flere innspillinger under den andre verdenskrig.

Den bestod av Finn Westbye gitar, Fred Lange-Nielsen bass, Bjarne Nerem/Arvid Gram Paulsen saksofon, Arild Iversen fiolin, Harald Ottho trommer og Carsten Klouman piano.

* Finn Westbye (1914–94)  Finn Westbye (1914–94)
* Fred Lange-Nielsen (1919–89) Fred Lange-Nielsen (1919–89)
* Arvid Gram Paulsen (1922–63) Arvid Gram Paulsen (1922–63)

De var et «all-star studioband» som spilte inn sin mest berømte *Sigarettstomp* om å stompe røyken i 1942, komponert av Westbye/Alf Malm/Juul Hansen, samt Robert Normann's *Bob's vuggesang*/*Opus 7* (1943). Deres musikk er å finne på *Jazz in Norway 1940-50 Sigarettstomp, vol. 2* (Herman Records, 2001).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Syv Muntre på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Monolitt på plate fra 27. oktober 1941
* (no) Sigarettstomp på plate fra 27. oktober 1941
* (no) *Bob's vuggesang* i lydklipp fra Norsk jazzarkiv (med Robert Normann). Se også originalprotokoll til innspillingen.
* (no) robertnormann.no

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
«Klypp herse dreper Sigurd Sleva.» Ifølge *Soga om Tord den hardbalne*, en islendingesaga fra omkring 1350, hjalp Tord broren sin Torkjell Klypp herse, da Torkjell drepte Sigurd Sleva, sønn av Eirik Blodøks, fordi Sigurd hadde forgrepet seg på Torkjells kone.  Foto: Christian Krohg tegning til *Håkon jarls saga* i *Snorre Sturluson: Heimskringla*, utgitt av J.M. Stenersen & Co i 1899. 
**Herse** (av norrønt *hersir*, kanskje avledet av *herr* i betydningen «flokk») var en gammel norsk høvdingtittel som ble brukt fram til rundt år 1050. Det ser ut til at «herse» var et gammelt rangsbegrep fra ættesamfunnets tid som gikk av bruk etter hvert som kongemakten styrket sin stilling.

Snorre Sturlason skriver i *Harald Hårfagres saga* i *Heimskringla* at kong Harald satte inn en jarl i hvert fylke og at hver «*[…] skulle ha under seg fire herser eller flere, og hver av dem skulle ha tjue marks veitsle; hver jarl skulle stille seksti hærmenn i kongens hær, og hver herse tjue mann.*» Bugge nevner at de jarler og herser som Harald Hårfagre satte inn, var kongens stedfortredere og skatteinnkrevere.

På Olav den helliges tid synes hersetittelen å ha gått ut av bruk, og hersene erstattet av lendmenn som i større grad fikk sin makt fra kongen og ikke fra det gamle ættesamfunnet.

I islandssagaene nevnes en rekke vestlandske stormenn med hersetittel, for eksempel Erling Skjalgsson.

Referanser
----------

1. ↑  *Heimskringla*, Harald Hårfagres saga, kapittel 6
2. ↑  Alexander Bugge, *Norges historie* (1910), 1. bind, annen del, s. 122
3. ↑  fotnote til Halvdan Svartes saga i «Norges kongesagaer» (Heimskringla), 1979, red. Finn Hødnebø og Hallvard Magerøy

Eksterne lenker
---------------

* (no) Herse i Store norske leksikon
* Herse, Den store Danske, geografi og historie
* Herse, Den store Danske, nordisk mytologi
Skilt i Endelave kirke i Danmark.
**Teleslynge** er en kabel som er lagt opp rundt et rom, eller en mindre flate og koblet til en spesiell teleslyngeforsterker, for å danne et magnetfelt som varierer med et lydsignal fra en mikrofon eller annen elektronisk lydkilde slik at signalet kan oppfattes av et høreapparat.

På en del høreapparater er det en bryter som kan skifte mellom innebygget mikrofon og en liten spole i høreapparatet som kan ta imot signaler fra det skiftende magnetfeltet som teleslyngen danner. Dette gir mulighet for å slå av den innebygde mikrofonen. Da kan brukeren øke forsterkningen i høreapparatet mer uten å risikere tilbakekobling, det vil si at høreapparatet hyler fordi den forsterkede lyden finner veien tilbake til den innebygde mikrofonen.

Teleslynger kan også monteres rundt en mindre flate som i et skrivebord eller ved en ekspedisjonsluke, eller rundt et litt større område som et hus eller rundt et kirkerom, en kino eller et auditorium.

Det legges en ledning rundt rommet, eventuelt flere runder, ofte over himling eller i gulv. Denne ledningen kobles til en teleslyngeforsterker som gir en sterk elektrisk strøm med en impedans på svært få ohm. Ofte blir forsterkeren koblet til en mikrofon. I kirker er det naturlig å ha mikrofoner ved prekestol, ved alteret og ved orgelet.

I privathjem er det naturlig å kunne koble teleslyngen til TV, radio, telefonen, dørklokke, og eventuelt til en trådløs mikrofon.

Spolen i høreapparatene som tar imot det magnetiske signalet fra teleslyngen ligger horisontalt, slik at magnetfeltet må være vertikalt. Ved spesielle installasjoner kan likevel vertikale teleslynger benyttes, dersom lytterens øre med høreapparatet vanligvis er i et lite område der magnetfeltet er dreiet vertikalt.
Bygdeborgen Jomfrusal utenfor Sarpsborg stammer fra jernalderen.
**Herresalen og Jomfrusalen** er navnet på to bygdeborger på Tunøya i Sarpsborg kommune, Østfold. De er kanskje det mest kjente eksempel på det fenomenet som kalles «tvillingborger». Borgene antas å være anlagt i folkevandringstida, rundt 400-tallet.

Borgene ligger på hver sin side av nåværende Fv 553, Maugestenveien, som følger et eldgammelt veifar fra kirkestedet ved Tune og nordover Tunøya. Det er nærliggende å tro at plasseringen av disse to borgene er bestemt av denne veien, og at de er ment som et forsvar mot militære angrep rettet mot sentralstedet ved Tune.

*Jomfrusalen* ligger ca. 500 m nord for Ravneberget fort,59°18′29″N 11°07′38″Ø rett øst for fylkesveien. Den ligger på en bergkolle, ca. 350 m nord-sør, ca. 100 m øst-vest, og som faller bratt av til alle kanter bortsett fra nordsiden, der adgangen er sperret av en ca. 50 meter lang mur med en inngang.

*Herresalen* ligger på en større kolle vest for Jomfrusalen,59°18′35″N 11°07′28″Ø og mellom fylkesveien og Herresalveien. Den er ca. 400 m nord-sør og 200 m øst-vest. Som ved Jomfrusalen er den best tilgjengelig fra nordsiden. Her er adgangen sperret med en ca. 150 meter lang mur med tre innganger. Muren starter ved bratthenget mot vest og svinger sørover langs østsiden av kollen.

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Herresalen og Jomfrusalen[*død lenke*] Fra hjemmesidene til Sarpsborg kommune, besøkt 10. oktober 2012.
**Dronning Jinseong av Silla** (koreansk hanja: 眞聖女王; hangeul: 진성여왕; revidert romanisering: *Jinseong Yeowang,*; død 897) var dronning av Silla, et av Koreas tre kongedømmer, fra 887 til 897. Hun var Sillas femtiførste hersker og tredje regjerende dronning; de to før henne var Seondeok av Silla og Jindeok av Silla på 600-tallet. Jinseongs regjeringstid ble slutten på Det forente Silla og begynnelsen på perioden som kalles de senere tre kongedømmer. 

Jinseong var datteren til kong Gyeongmun av Silla, og dermed den yngre søstera til de tidligere kongene Heongang og Jeonggang. Hun overtok tronen da begge hennes brødre hadde dødd uten ektefødte barn. 

I *Samguk Sagi* blir Jinseong bemerket for hennes umoralske og dårlige oppførsel, som inkluderte alt fra å ta imot bestikkelser til å bringe søte gutter til palasset for å utføre tvilsomme handlinger med dem. Hun hadde også en affære med høykommandant (*Gakgan*) Wihong. Det kan derimot også bemerkes av Samguk Sagi ble skrevet av konfucianister, som hadde et negativt syn på kvinnelige herskere. 

I Jinseongs regjeringstid brøt samfunnet sammen. Skatter kunne ikke lengre samles inn, og det militære vernepliktsystemet fungerte ikke. Yang Gil i nordvest og Gyeon Hwon i sørvest brukte denne urolige situasjonen til sin fordel, gjorde opprør og grunnla sine egne riker, som ble kjent som Taebong og Hubaekje. 

I 895 utnevnte Jinseong Heongangs illegitime sønn Gim Yo som kronprins. I den sjette månemåneden i 897 frasa hun seg tronen, og døde innen året var over. Hun ble gravlagt i Sajasa i Gyeongju. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jeonggang av Silla** | **Dronning av Silla (Koreansk monark)**(887–897) | Etterfølger:**Hyogong av Silla** |
**Neath Football Club** var en walisisk fotballklubb fra byen Neath i Neath Port Talbot i Wales. Klubben ble grunnlagt i 2005 og lagets draktfarger var hvite med svarte detaljer og svarte sokker og shorts, mens bortedraktene var helgule med svarte detaljer. Neath FC spilte sist i den øverste divisjonen Welsh Premier League, og spilte sine hjemmekamper på The Gnoll. Trener frem til klubbens oppløsning var Andrew Dyer.

Klubben ble grunnlagt i 2005 gjennom sammenslåing av de to klubbene *FC Neath* og *Skewen Athletic*. Neath FC vant aldri ikke det walisiske seriemesterskapet, men vant opprykk i Welsh Football League Division One i 2006/07. Klubben deltok også under UEFA Europa League 2011/12, hvor Neath tapte første kvalifiseringsrunde mot Aalesund. Mot slutten av 2011/2012-sesongen fikk ikke Neath FC fornyet lisens på grunnlag av økonomi hverken av FAW eller UEFA, og i slutten av mai 2012 ble klubben vedtatt oppløst i High Court of Justice.

Meritter
--------

* **Welsh Football League Division One:** 2006/07

Referanser
----------

1. ↑  BBC.co.uk – Neath FC wound up at High Court (Publisert 28. mai 2012, besøkt 11. juli 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider
**Shell Eco-marathon** er en internasjonal konkurranse for studenter som arrangeres av Shell. Det primære målet med konkurransen er å konstruere et kjøretøy som kan kjøre lengst mulig på en energiekvivalent som tilsvarer en liter bensin. Det sekundære målet er å skape metoder og teknologier som kan brukes for å produsere mer bærekraftige drivstoffløsninger for fremtidige biler.

Konkurransen startet i 1939 ved et av Shells laboratorier i USA. Forskerne der konkurrerte om hvem som klarte å kjøre lengst med en gallon drivstoff. Konkurransen vokste ut fra disse uhøytidelige konkurransene og kom etter hvert til Europa. Shell Eco-Marathon i den formen den har nå, startet i 1985 i Frankrike og involverte unge ingeniører og forskere fra 20 europeiske land.

I Europa ble SEM avholdt på Cirquit Paul Armagnac i Gers i Frankrike frem til 2008. Senere ble den også avholdt i Tyskland og Storbritannia, og siden 2012 arrangeres den i Rotterdam i Nederland. I Rotterdam kombineres nå konkurransen med Shell Energy Lab som er et opplevelsessenter med energi som tema. Fra Norge har studenter fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim og fra Høgskolen i Østfold (HiØ) deltatt i konkurransen. I 2016 ble SEM avholdt på Queen Elisabeth Park i London, England. HiØ vant prisen for beste design i Urban Consept kategorien dette året med kjøretøyet VARG - Fomed by Nature.

Referanser
----------

1. ↑  Historien bak Shell Eco-marathon
2. ↑  Om Shell Eco-marathon
3. ↑  «Østfold vant designpris». Besøkt 8. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Shell Eco-marathon
* Shell Energy Lab