recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bro over Tisa i Senta
**Potisje** (Потисје) er navnet på tilsigsfeltet til elven Tisa i Serbia og provinsen Vojvodina. Tisa renner mellom regionene Banat og Bačka.

Kommuner i Potisje
------------------

Bačka:

* Kanjiža
* Senta
* Ada
* Bečej
* Žabalj
* Titel

Banat:

* Novi Kneževac
* Čoka
* Kikinda
* Novi Bečej
* Zrenjanin

Historie
--------

Militærgrensen i Potisje i 1745
Distriktet Potisje (1751–1848)
I det første hundreåret benyttet forfatteren Plinius navnet *Pathissus* for å skildre området rundt Tisa. Siden dette navnet ligner mye på det moderne slaviske navnet *Potisje* (som betyr *landområdet rundt elva Tisa* på slavisk), som er et typisk slavisk navn for områder rundt elver (som Podunavlje, Pomoravlje, osv) kan navnet Plinius nevner indikere at det allerede var slavere i området på denne tiden.

Mellom 1702 og 1751, hørte de vestlige delene av Potisje (i regionen Bačka) til den habsburgske Militærgrensen langs Tisa-Mureş. Av byer i dette grenseområdet fant en Bečej, Ada, Senta og Kanjiža (i dagens Serbia), Szeged (i dagens Ungarn), samt andre steder i Bačka, som Subotica, Sombor og Sentomaš (Srbobran). Etter at grenseområdet ble avskaffet i 1751, emigrerte mange serbere til Russland. For å hindre dette oppretta styresmaktene i Habsburgmonarkiet det autonome Distriktet Potisje med sete i Bečej. Distriktet Potisje eksisterte fra 1751 til 1848. Tre privilegier ble gitt til distriktet i 1759, 1774, og 1800. Det første privilegiet til distriktet definerte dets autonome status, mens den andre tillot etnisk ungarere å bosette seg i distriktet. I den følgende perioden bosatte mange ungarere seg i Potisje og de erstattet serberne som den dominerende nasjonen i deler av regionen.

Etniske grupper
---------------

Kommuner med serbisk etnisk majoritet er: Žabalj (86 %), Titel (85 %), Novi Kneževac (59 %), Kikinda (76 %), Novi Bečej (69 %), og Zrenjanin (74 %).

Kommuner med ungarsk etnisk majoritet er: Kanjiža (86 %), Senta (81 %), Ada (77 %), og Čoka (52 %).

Kommunen Bečej er etnisk blandet med 49 % ungarere og 41 % serbere.

Galleri
-------

* KanjižaKanjiža
* MartonošMartonoš
* Novi BečejNovi Bečej
* SentaSenta
* AdaAda
* TitelTitel

Referanser
----------

1. ↑  Oleg Trubačov, Etnogeneza i kultura drevnih Slovena, Beograd, 2005. (s. 50)

Kilder
------

* Potiska i Pomoriška vojna granica (1702–1751), Muzej Vojvodine, Novi Sad, 2003.
* Dr. Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjige 1-3, Novi Sad, 1990.

Se også
-------

* Bačka
* Banat
* Vojvodina
**Just Ebbesen von der Lippe** (født 13. januar 1904 i Bergen, død 24. mars 1978), best kjent som *Just Lippe*, var en norsk politiker (Norges Kommunistiske Parti) og journalist. Han ble med i Det norske Arbeiderpartis ungdomsforbund i 1921 og fulgte NKP ved splittelsen i 1923.

I 1925 ble han valgt inn i ledelsen for Norges Kommunistiske Ungdomsforbund. Han var formann for forbundet mellom 1927 og 1928, og satt i ledelsen frem til 1929. Fra 1928 var han også medlem av eksekutivkomiteen til den kommunistiske ungdomsinternasjonalen. Midt på 1920-tallet var han også redaktør i NKUs avis *Klassekampen*.

I forbindelse med at Peder Furubotn ble erstattet av Henry Wilhelm Kristiansen som partiformann i 1930 ble Lippe utpekt til faglig ansvarlig i partiet. Samme år reiste han til Moskva for å undervise ved Lenin-skolen, men havnet etter hvert i unåde og ble sendt til Vladivostok. Han fungerte også i perioder som korrespondent for *Arbeideren*. Da han noen år senere kom hjem ble han valgt inn i partiets sentralstyre.

I august 1941 flyktet Lippe til Sverige. Her satt han internert sammen med en rekke andre kommunister, både norske og svenske, i ett og et halvt år, før han fikk reise til England, hvor han ble kaptein i de norske styrkene. Dette førte til rykter om at han var blitt agent for engelske Secret Intelligence Service, noe det ikke er funnet belegg for senere. I forbindelse med den sovjetiske innmarsjen i Finnmark fungerte Lippe som tolk for de sovjetiske styrkene.

Etter krigen jobbet han i *Friheten*, og han spilte en sentral rolle i forbindelse med Furubotn-oppgjøret i 1949 og igjen i Vogt-oppgjøret i 1967. I 1951 ble han igjen valgt inn i partiledelsen, og senere var han også partisekretær. Etter Josef Stalins død i 1953 deltok Just Lippe i et «minnemøte for Stalin» i Folkets hus, der han var hovedtaler.

I 1963 sto Lippe som forfatter for NKPs offisielle historieverk fra stiftelsen av Arbeiderpartiet i 1887 til angrepet på Norge i 1940.

Lippe var gift med motstandskvinnen og overrettssakføreren Asvor Ottesen.

Bibliografi
-----------

* *Norges Kommunistiske Partis historie - bind 1*, NKP, Oslo 1963

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Misjonsalliansen** er en norsk frittstående og tverrkirkelig diakonal misjonsorganisasjon med basis i Den norske kirke.

Misjonsalliansen ble grunnlagt i 1901 og brukte navnet Tsjili-misjonen frem til 1933. Organisasjonen driver diakonale utviklingsprosjekter i Bolivia, Ecuador, Brasil, Liberia, Sierra Leone, Kambodsja, Nepal, Filippinene, Vietnam og Kina. Den har som mål å bekjempe fattigdom, fremme rettferdighet og dele tro.. Misjonsalliansen er den største norske operatøren innen mikrofinans

Organisasjonen drives med støtte fra den norske stat gjennom NORAD samt andre gaveinntekter fra støttespillere i Norge.

Misjonsalliansen utgir magasinet Tsjili.

Referanser
----------

1. ↑  «Vårt arbeid». *Misjonsalliansen*. Besøkt 4. oktober 2021.
2. ↑  «Misjonsalliansen | Redd samfunnsbyggerne!». *Misjonsalliansen*. Besøkt 4. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Misjonsalliansen på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Misjonsalliansen på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Misjonsalliansen på YouTube Rediger på Wikidata
* (no) Misjonsalliansen hos Innsamlingskontrollen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Skjematisk oversikt over internettleverandørers plass i distribusjon av nettinnhold
En **internettleverandør** (forkortes ofte **ISP** fra det engelske *Internet service provider*) er et selskap som tilbyr privatpersoner eller selskaper tilgang til å leie Internetttjenester og andre relaterte tjenester, som for eksempel oppbygging av websider og e-postkontoer på sin server.

Norge
-----

Tjenestene leveres fra Norwegian Internet eXchange (NIX) og frem til kunden. En internettleverandør kan enten ha en egen NIX-tilknytning og et eget IP-nett mellom sine servere og aksessnodene, eller leie tilknytning og IP-transport av en annen leverandør. 

### Tilbydere av fast bredbånd

Ved utgangen av første halvår i 2012 var det 153 operative tilbydere av fast bredbånd i Norge.[*trenger oppdatering*]. Selskapene med størst markedsandel var:

* Telenor inkl. Canal Digital (46,7%)
* Get (11,1%)
* Nextgentel (10,2%)
* GlobalConnect (4,3%)
* Lyse (3,1%)
* Resterende selskaper (24,6%)

### Tilbydere av mobilt bredbånd

Ved utgangen av første halvår i 2012 var det 21 operative tilbydere av mobildata i Norge.[*trenger oppdatering*] Selskapene med størst markedsandel var:

* Telenor (58,4 %)
* TeliaSonera/Telia (19,6 %)
* Ice (12,7 %)
* TDC Norge (1,8 %)
* Tele2 (1,7 %)
* Network Norway (1,2 %)
* Resterende selskaper (1,1 %)

Se også
-------

* Teleselskap

Referanser
----------

1. 1 2  Post- og teletilsynet (19. oktober 2012). «Det norske ekommarkedet 1. halvår 2012». s. Side 36. Besøkt 12. mai 2013. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Just a Wife*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Howard Hickman. Filmen er basert på et skuespill fra 1910 av Eugene Walter.

Handling
--------

Richard Emerson og Mary Ashby inngår et bekvemmelighetsekteskap. Hun gifter seg med ham for å få tilgang til rikdommen hans, og han gifter seg med henne både for hennes sosiale status og for å avlive rykter om at han allerede har en affære med hans egen sekretær: Eleanor Lathrop. Etter bryllupsseremonien vender Mary tilbake til deres elegante landsted. Men Emerson, akkompagnert av Eleanor, reiser vestover for å arbeide med jernbane-bygging.

Årene går og Mary, til tross for den nye luksuriøse tilværelsen sin, oppdager at bare ektemannen hennes virkelig kan gjøre henne lykkelig. Emerson returnerer endelig til New York, kort tid før de skal feire at de har vært gift i tre år. Men Eleanor dukker imidlertid opp igjen, og tilstår sin egen kjærlighet til Emerson. De to kvinnene må derfor konkurrere om hans følelser.

Skuespillere
------------

* Roy Stewart som Richard Emerson
* Leatrice Joy som Mary Virginia Lee
* Albert Van Antwerp som Robert Lee
* Kathlyn Williams som Eleanor Lathrop
* William Lion West som Tom Marvin

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 28. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Just a Wife – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Just a Wife* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Just a Wife* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Just a Wife* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Smalvollveien** (61–65, 6–64) er en vei på Bryn og Alnabru i bydel Alna i Oslo. Den går som en fortsettelse av Jernbaneveien nordøstover fra der Fyrstikkbakken kommer ned skråningen (nå som gangvei nederst), og til Strømsveien.

Veien fikk navn i 1954 etter gården Smalvoll.

Mye av bebyggelsen dreier seg om industrivirksomhet og engroslagre. Omtrent parallelt med veien går en turvei mellom Alna og industribebyggelsen. Blant bebyggelsen kan nevnes lokalene til Østmarka HV-område i nr. 8, gokartsenteret Harald Huysman Karting i nr. 34 og det opprinnelige Smart Club-utsalget (nå Coop Obs Hypermarked) i de tidligere lokalene til Nora mineralvannfabrikk i nr. 65.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Smalvollveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 519. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Internsystem AS** ble startet i 1970 av Inge Hyldmo, da med agenturet på Max Manus intercom. Max Manus ble drevet av den kjente krigshelten med samme navn.

Internsystem het den gang Internsystem – I. Hyldmo AS og var et enkeltmannsforetak. Firmaet var et av de første i landet til å selge mobiltelefoner. Det begynte med at de hadde agentur på Sonab og SRA NMT-mobiltelefoner. Etterhvert kom nye merker til og markedet beveget seg bort fra rene agenturer og over til mer fri konkurranse. Dette bragte nye merker inn i porteføljen, som Ericsson, Panasonic og Simonsen Telecom.

Markedet gikk opp og ned, og akkurat som resten av markedet fikk Internsystem problemer på slutten av 1980-årene. Driften ble flyttet til egeneide lokaler på Grålum før man i 1991 flyttet til Borg Bygget på Grålum.

I 1992 var Internsystem en av 13 stiftere av kjeden GSM-Senter (som senere ble Klart Svar). Kjeden slo seg opp sammen med NetCom GSM og var en av hovedgrunnene til NetComs suksess både i oppstartsfasen og i vekstperioden.

I 1994 åpnet Rune Hyldmo, som var sønnen til Inge Hyldmo en ny butikk i Fredrikstad. Det ble også etablert en shop-in-shop i Binders i Fredrikstad, samt en «telekiosk» i Storbyen Sarpsborg. 

Etterhvert ble det tydelig at butikkene i Storbyen og Binders Fredrikstad, stjal fokus fra hovedgeskjeften som var bedriftssalg så det ble besluttet å legge ned i første omgang butikkene i Sarpsborg og Grålum og rendyrke driften i Fredrikstad.

Dette var et smart grep, sammen med det at man satset helhjertet på bedriftssalg med oppsøkende bedriftssalg og NetCom sine produkter gav gode resultater. Det resulterte i at man i 2005 var den største forhandleren til NetCom utenfor Oslo-området målt i solgte abonnement og tjenester.

I 2007 ønsket kjedekontoret til Klart Svar å etablere større kontroll på distribusjonen via sine eiere MTU gruppen og NetCom. Dette innebar at Hyldmo-familien fikk tilbud om å selge butikken til Klart Svar kjedekontor. Dette tilbudet ble akseptert og Internsystem ble ett heleid selskap.

Dermed var historien til Norges eldste kommunikasjonsforhandler over for den gang. I alle fall for en stund. Selskapets driftsmidler, ansatte og lokaler ble overdratt til et nytt firma og navnet Internsystem ble lagt brakk.

Ny start
--------

I 2008 gjenoppsto imidlertid Internsystem-navnet igjen, ved at Rune Hyldmo etablerte et selskap med samme navn. Firmaet driver med consulting og rådgivning innen Cloud Computing. Programvare og rådgivning som f.eks SalesForce og Google Apps. Dessuten driver selskapet rådgiving omkring bygging av salgsteam osv.

Eksterne lenker
---------------

* Internsystems hjemmeside
**«Just Walkin' in the Rain»** er en amerikansk populærmusikksang. Den ble skrevet i 1952 av Johnny Bragg og Robert Riley, fanger ved Tennessee State Prison i Nashville, etter en kommentar gjort av Bragg mens de to krysset gårdsplassen da det regnet. Bragg skal ha sagt: *«Her spaserer vi bare i regnet og undres over hva jentene gjør»*.

Riley antydet at dette kunne danne et godt grunnlag for en sang, og i løpet av få minutter hadde Bragg skrevet to vers. Ettersom Bragg verken kunne lese eller skrive spurte han Riley om å skrive ned teksten mot at han skulle bli kreditert som én av sangens opphavspersoner.

Bragg og hans band, The Prisonaires, spilte senere inn sangen for Sun Records. Den ble en hit på Billboards R&B-liste i 1953. Den best kjente versjonen av sangen ble imidlertid spilt inn på singlen Columbia 4-40729 av Johnnie Ray i 1956. Den lå som # 2 på Billboard Hot 100-listen og som # 1 på den britiske singelisten i syv uker.Ray likte i begynnelsen ikke sangen, men fremførte den på grunnlag av anbefalinger til Mitch Miller. På Rays versjon deltok The Ray Conniff & his Orchestra & Chrous samt én som plystret.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg plystrer mens jeg går». Den ble sunget inn på plate av Odd Borg.

Innspilling
-----------

* Odd Borg. Utgitt på singlen Triola TN 104 i 1957.

Referanser
----------

1. ↑  Rice, Jo (1982). The Guinness Book of 500 Number One Hits (1st ed.), Enfield, Middlesex: Guinness Superlatives Ltd. s. 28. ISBN 0-85112-250-7
2. ↑  45cat
3. ↑  AllMusic
4. ↑   Roberts, David (2006): *British Hit Singles & Albums (19th ed.)*, London: Guinness World Records Limited. s. 65–6. ISBN 1-904994-10-5
5. ↑  Johnnie Ray Official Charts
6. ↑  Intervju med Johnnie Ray på The Pop Chronicles i 1969
**Interregnum** *(latin)* er tidsrommet fra en herskers død eller avgang til den nye herskeren har tatt over. 

I de siste århundrene har det i Norge vært vanlig at en ny konge overtar i samme øyeblikk som den forrige dør, men i middelalderen forekom interregnum meget ofte, også i Norge (1481–1483) og (1533–1537)

I Danmark var «den kongeløse tid» 1332–1340 og tiden 1533–1534.

I valgmonarkier som f.eks. i Vatikanstaten har man en form for interregnum mellom pavevalgene; dog kalles den bare dette dersom den trekker ut i tid. Dersom valgprosessen finner sted innen rimelig tid kalles perioden bare *sede vacante*, «ledig sete». I en slik periode bortfaller de fleste ordinære styrefunksjoner, og bare et minimalt forvaltningsapparat er i funksjon. Under et virkelig interregnum vil man innføre midlertidige løsninger for å få i gang visse basisfunksjoner. I en mer vid forstand brukes begrepet også om ledige bispeseter; dersom en person utnevnes av paven til å administrere et ledig bispesete blir han *apostolisk administrator sede vacante*.

Kilder
------

* (no) Interregnum i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Misjonsmarka** er et område og en gate i Eiganes og Våland bydel i Stavanger. Området har fått sitt navn fra Det norske Misjonsselskapets hovedkontor og Misjonshøgskolen som ligger her, og fordi Det norske Misjonsselskap beredvillig stilte en del av sin tomt, som var innkjøpt til misjonsskolen i 1862, til rådighet for Stavanger kommune til takstpris etter krigen.

Blokkene på Misjonsmarka
------------------------

Etter krigen var det boligmangel i byen og man hadde få byggeklare tomter i kommunen. Misjonsmarka ble bygget ut med i alt 12 lamellblokker. Disse ble bygget som tre etasjes lavblokker i mur med til sammen 198 leiligheter. De fleste leilighetene er tre-roms på omtrent 70 kvadratmeter. Dette var Stavanger Boligbyggelags første byggeprosjekt og de ble innflyttet i 1948. Den første blokken var tegnet av arkitekten MNAL Valdemar Scheel Hansteen. Resten av blokkene ble tegnet av arkitektene MNAL Tor Sørensen og Thv. Solheim. 

Valget av boligtype ble foretatt etter diskusjon både i pressen og i det politiske miljøet om hva byen burde satse på, og etter at det hadde vært arrangert studietur til Guldheden i Göteborg, som sto som et forbilde for moderne boligbygging i Norden.

Det er litt utypisk for Stavanger, ettersom kommunen gikk tilbake til å satse primært på småhus igjen etter utbyggingen av Misjonsmarka. I Stavanger museums årbok fra 2005 (s 49) er blokkene karakterisert som en slags forsiktig nasjonalkonservatisme, dels med inspirasjonskilder
i våre naboland, «scandinavian design».

Se også
-------

* Det Norske Misjonsselskap
* Misjonshøgskolen

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Byleksikon, 2008, side 331
2. ↑
3. ↑  Stavanger museums årbok fra 2005 (s 49)
Havnen i Poti.
**Poti** (georgisk: ფოთი *Poti*) er en by vest i Georgia i provinsen Samegrelo-Zemo Svaneti. Byen ligger ved østkysten av Svartehavet og er en av tre havnebyer i Georgia. I nærheten av byen munner elven Rioni ut i Svartehavet. Byen har i underkant av 41 465 innbyggere (2014). 

Poti ble grunnlagt som en gresk koloni på 600-tallet f.Kr. og oppkalt opp etter Phasis. Den første jernbanen som ble konstruert i Georgia ble lagt mellom Poti og Sjorapani i 1871. Sagnet om Det gyldne skinn (argonautene, Jason og Medea) fant sted ved Poti og elven Rioni. 

Poti har et subtropisk klima. Vinteren er mild og varm, og normaltemperaturen i januar er 5,2 ºC. I juli er normalen 22,9 ºC. Byen får en god del nedbør og årsnormalen er på 1 960 mm. 

Hovednæringene i byen er service og næringsmiddelindustri. 

Marinebasen til den georgiske marinen ligger i Poti.

Referanser
----------

1. ↑  Georgia *Citypopulation.de*

Eksterne lenker
---------------

* (ka) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Poti, Georgia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Bildegalleri* – Georgien.bilder-album.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ecclesiam a Jesu Christo** var en apostolisk konstitusjon og en pavelig bulle som ble utstedt av pave Pius VII den 13. september 1821. Bullen slår fast at frimurere må bli gjenstand for ekskommunikasjon på grunn av deres eder om hemmeligholdelse og deres konspirasjoner mot kirken og staten.

Bullen knytter frimureriet sammen med carbonariene, en anti-klerikal, revolusjonær gruppe som var aktiv i Italia. Bullen anklager videre carbonariene for å utad fremstå som katolikker, mens deres sanne målsetninger ble hevdet å være:[]

* Indifferentisme
* Opphevelse av den katolske kirke og innføring av full religionsfrihet
* Profanering av Jesus Kristus i deres ritualer
* Å forakte og muligens erstatte den katolske kirkens sakramenter
* Å konspirere mot pavens overhøyhet

Alle medlemmer av carbonariene ble gjenstand for ekskommunikasjon, sammen med de som holdt på carbonarienes hemmeligheter og som fremmet organisasjonens litteratur.

Noen historikere betrakter bullen som et ledd av motstanden mot de såkalte carbonari, en italiensk bevegelse som truet Kirkestatens eksistens si sine bestrebelser om å samle alle italiensktalende områder under én regjering. Bullen fulgte også etter inntrykk fra Metternich, som ville bevare *Ancien Régime*.

Referanser
----------

1. ↑  Klaus Hammacher: *Die deutsche Freimaurerei im 19. und in der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts.* I: Helmut Reinalter (utg.): *Freimaurer und Geheimbünde im 19. und 20. Jahrhundert in Mitteleuropa.* Studienverlag, Innsbruck, Wien, Bozen 2016, s. 87–127, her s. 102 (E-Book); Frank J. Coppa: *The Modern Papacy since 1789.* Routledge, London, New York 1998, s. 58. Der vises det til Alan Reinerman: *Metternich and the Papal Condemnation of the Carbonari, 1821.* In: *Catholic Historical Review.* Band 54, 1968, s. 55–69.
**Wang Tao** (født 13. desember 1967), kinesisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.

Tao ble olympiske mester i bordtennis under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Sammen med Lu Lin vant han doubleturneringen for menn foran Steffen Fetzner / Jörg Roßkopf fra Tyskland og de begge tapende semifinalistparene som begge fikk bronse Kang Hee-chan / Lee Chul-seung og Yoo Nam-kyu / Kim Taek-soo fra Sør-Korea. 

Fire år senere, under sommer-OL 1996 i Atlanta, vant han to sølvmedaljer. I single tapte han finalen til sin landsmann Liu Guoliang og sammen med Lu Lin tapte han doublefinalen til Kong Linghui / Liu Guoliang også de fra Kina.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1992 Spanias flagg Barcelona - **Gull** i bordtennis, double menn Kinas flagg Kina
* Sølv 1996 USAs flagg Atlanta - Sølv i bordtennis, single menn Kinas flagg Kina
* Sølv 1996 USAs flagg Atlanta - Sølv i bordtennis, double menn Kinas flagg Kina

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Tao – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wang Tao – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cn) Wang Tao – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Wang Tao – ITTF Rediger på Wikidata
**Edington** er en liten landsby og verdslig sogn i Wiltshire, England, omkring 6 km nordøst for Westbury. Landsbyen ligger under den nordlige skråningen på Salisburysletten og sognet strekker seg sørover på denne sletten. Tinhead er det tidligere navnet på den østlige delen av dagens Edington (mot Coulston langs veien B3098 Westbury – Market Lavington). Tinhead er navngitt på kartet til Ordnance Survey (etat med for landmåling og kartpublikasjon) for 1945, men ikke lenger på kartet for 1958. Dagens kombinerte bosetning er Edington, og navnet Tinhead er i dag kun bevart i de geografiske lokaliseringene Tinhead Hill og Tinhead Lane. 

Ved folketellingen i 2011 var det 734 innbyggere i landsbyen og sognet.

Historie
--------

I 878 sto slaget ved Ethandun utenfor landsbyen (eller nær Eddington, Somerset).

Det ligger rester av et kloster fra middelalderen, Eddington Priory der. Det ble grunnlagt av augustinerne, og har en kirke fra 1300-tallet. På 400-tallet måtte William Ayscough, biskop av Salisbury og skriftefar av kong Henrik VI, flykte fra Salisbury på grunn av opprør der. Han dro til Edington, hvor han gjemte seg i kirken. Han ble funnet, og 29. juni 1450 ble han dratt vekk fra alteret under messen, og myrdet på jordet utenfor. 

Landsbyen arrangerer årlig en godt besøkt musikkfestival, Edington Music Festival.

Referanser
----------

1. ↑   «OS One-inch England and Wales – Sheet 167 – Salisbury (1945)», *National Library of Scotland*.
2. ↑   «1:25,000 maps of Great Britain – Sheet ST95 (1958)», *National Library of Scotland*.
3. ↑   «Wiltshire Community History – Census», *Wiltshire Council*.

Eksterne lenker
---------------

(en) Edington, Wiltshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Edington village
* Edington Music Festival

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Paleo-indianere jaktet på store dyr i littisk tid, en betegnelse avledet fra deres redskaper og våpen, gjort av littiske flakslåtte steiner.
**Paleo-indianere** er en betegnelse på de første menneskelige innvånere; de som ankom og til sist bosatte seg i Amerika. Det skjedde anslagsvis i de siste stadier av kenozoiske istid (sen pleistocen). Bevis antyder de første mennesker, jegere av store dyr, kom til Amerika ved å krysse Beringstredet fra Eurasia og over til Nord-Amerika på en land- og isbro (som kalles Beringlandbrua) som eksisterte i tidsrommet 45 000-12 000 f.Kr. Deres nærmeste slektninger lever i nordøstre Asia, men det er uklart om de i sin tur var østasiater eller vestasiater.

Betegnelsen «paleo-indianere», eller «paleoamerikanere», er sammensatte fra forstavelsen *paleo-* som kommer fra det greske adjektivet παλαιός, *palaios*, i betydningen «gammel». Betegnelsen paleo-indianere benyttes særskilt for den littiske perioden i den vestlige halvkule og er adskilt fra betegnelsen paleolitikum.

Referanser
----------

1. ↑  Sonneborn, Liz (Januar 2007): *Chronology of American Indian History*, Infobase Publishing, ISBN 978-0-8160-6770-1, s. 3
2. ↑  Paleolittisk refererer særskilt til perioden mellom omtrentlig 2,5 millioner år siden og slutten av pleistocen i den østlige halvkule. Den er ikke benyttet for arkeologien i Amerika.
Chlefs beliggenhet i Algerie.
**Ech Cheliff** (eller *Ech-Cheliff*, *El-Asnam*, *El Asnam*, tidligere *Orléansville*; arabisk: الشلف *aš-Šalif* eller الأصنام *al-Aṣnām*, tamazight ⵛⵛⵍⴻⴼ *Cclef*) er en by nord i Algerie med ca 235.000 innbyggeere (2005). Den ligger i provinsen Chlef, og der dens hovedstad.

Universitetsbyen ligger i en rik region der det drives et intensivt jordbruk.

Historie
--------

Romerne grunnla Ech Cheliff som bosetting med navn *Castellum Tingitanum*. I 1843 ble franskmennene klar over byen i den grad at de gjorde den til en militærpost. Navnet var da *Orléansville*. Et jordskjelv ødela byen i 1954. Ti år etter, i 1964, ble den i forbindelse med Algeriets uavhengighet gitt navnet *El Asnam*. 

Om lag 5000 mennesker (andre kilder sier 20.000) omkom i 1980 i et nytt jordskjelv av en styrke på 7,3. El Asnam ble da nesten fullstendig ødelagt. Et nytt bysentrum ble oppbygd på et nytt annet sted. Ett år etter ble navnet omgjort til *Ech Cheliff*, for å svekke assosiasjonene til naturkatastrofen.

Referanser
----------

1. ↑  «Algeria: Provinces & Major Cities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information». Besøkt 5. november 2019.
2. ↑  «Naturkatastrophen in Algerien». Arkivert fra originalen 24. februar 2007. Besøkt 14. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chlef – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
***Ragnhilds Drøm*** er et sagaspill med tekst av Lyder Verne og Anne Helgesen og musikk av Magne Hanssen. Urpremiere på Graddholmen, Skjerstad, i 1999. Har siden 2001 blitt oppført hvert tredje år.

Handling
--------

Spillet om kristningen av Salten tar utgangspunkt i de hendelser som er nedtegnet i Snorre om da Olav Tryggvason kristnet Norge. I året 999 befant kongen med sine menn seg i Saltenområdet. Først prøvde de en gang å ta den lokale høvdingen, Raud den rame, men da opplevde de at havet røk opp til storm, så de kom ikke inn Saltenfjorden. Olav reiste så videre nordover, men kom senere tilbake og tok livet av Raud den Rame. 

I sagaspillet tenker vi oss at høvdingen, Raud den Rame, som hadde datidens største båt, hadde vært på vikingetokt i England, Irland og Skottland. Der hadde han røvet med seg henne som han tok til hustru. Henne møter vi ikke fordi hun har tatt sitt eget liv ved å gå i myra. Hennes møte med et land som hun opplevde som kaldt på alle måter ble uutholdelig. Raud hadde også røvet med seg henne som vi møter som Frøydis, og som ble hans frille. Både hans kone og Frøydis hadde møtt kristendommen i sitt hjemland, og der blitt døpt. Vi møter Ragnhild, Rauds datter, som har drømmer der hun ser inn i framtiden. Hun er redd og ser varsler om en fiende, og håper på et mykere samfunn på samme måte som sin mor. Handlingen er bygget opp i spenningsfeltet mellom det onde og det gode, det hedenske vikingesamfunnet og den nye maktfaktoren – kristendommen.

Spillested
----------

Handlingen utspiller seg på Graddholmen på Skjerstad i Bodø kommune i Nordland. Kulissene er et jernaldersamfunn, Raud den Rames gård med beboere. «Skuespillerne» eller statister spilles hovedsakelig av medlemmer av Breivik sangerlag og Misvær sangerlag, som i tillegg til å spille skuespill, synger. Det leies inn profesjonelle skuespillere til hovedrollene. I halvsirkel nordvest for gården er det bygget et utendørsamfi med sitteplass til ca. 800 tilskuere.

Hovedrolleinnehavere
--------------------

1999: (Urfremføring)

* Ragnhild: Ellen Drevvatne
* Raud den Rame: Knut Stiklestad
* Tore, Ragnhilds kjæreste: Kristian Krokslett
* Trollfinnen: Gjermund Gryt
* Frøydis, Rauds frille: Torild Willumsen
* Gorm, Rauds sønn: Isak Ljønes

Eksterne lenker
---------------

* Ragnhilds Drøm
En blå, vanlig kaffetrakter
En **kaffetrakter** er en elektrisk innretning som tilbereder kaffe ved å filtrere varmt vann ned i en kolbe gjennom et kammer hvor dette løser opp og opptar i seg smaks- og virkestoffene fra malte, brente kaffebønner anbrakt i et papirfilter. Kaffe som er fremstilt ved anvendelse av kaffetrakter, kalles *filterkaffe* eller også *traktekaffe.*

*Kaffekolbe* brukes som betegnelse på en beholder for tilbereding og servering av kaffe, te og tevann. Kaffekolber kan være sylinder- eller kuleformede og brukes i forbindelse med kaffetraktere. De er laget av glass, men har gjerne hank og lokk laget i annet materiale.

Historie
--------

Halvautomatiske kaffetilberedende maskiner har bestått i omtrent 200 år. Flere forskjellige metoder er stadig blitt utviklet for å tilberede kaffe; ved begynnelsen av det 20. århundre kom også de første elektriske kaffetrakterne. Disse apparatene var imidlertid pga. prisen utilgjengelige for de brede skikt av befolkningen. Først i tiden etter annen verdenskrig kom det til vesentlige tekniske forbedringer og en mye større utbredelse av kaffetraktere. Den første moderne filterkaffetrakteren, Wigomat, ble patentert av Gottlob Widmann i 1954. Denne maskinen spredte seg fra Tyskland over Europa og til Amerika, og fortrengte de tidligere vanlige perkolatorene og vakuummaskinene. Sitt gjennombrudd på massemarkedet fikk kaffetrakteren i 1970-årene, med det systemet som fortsatt er det vanlige idag.

Kaffekolbe i glass med hank i plast. Høyde 14.5 cm.

Virkemåte
---------

Når vannet strømmer ned fra beholderen kommer det i berøring med et varmeelement inne i trakteren hvor det koker kraftig opp. Dampen som dermed dannes og som stiger opp, fungerer som en pumpe; den drar med seg en del vann opp gjennom et rør inntil det når toppen av trakteren. Herfra drypper det kokende vannet over den male kaffen i kaffefilteret og renner i siste omgang ned i kaffekannen.

Andre måter å fremstille kaffe på
---------------------------------

* Presskanne
* Kokekaffe
* Espresso
* Perkolator

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coffeemaking implements – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kaffekolbe i DigitaltMuseum.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Revus Energy ASA** var et norsk oljeselskap med virksomhet på norsk og britisk sokkel. Selskapet ble grunnlagt i desember 2002 men ble i 2008 kjøpt opp av det tyske oljeselskapet Wintershall. Selskapet hadde kontorer i Stavanger (hovedkontor) og Oslo.

Historie
--------

Selskapet ble grunnlagt i Stavanger i desember 2002 av Tim Sullivan, Harald Vabø, Svein Ilebekk, Walter Sognnes og Andrew Armour med fokus på oljevirksomhet på norsk sokkel. Hovedinvestor var HitecVision gjennom investeringsfondet Energivekst. 

Selskapets strategi inkluderte 3 satsningsområder:

* Prioritering av felt som var i produksjon og hvor det forelå muligheter for nye funn
* Kommersialisering av tidligere uutnyttede funn
* Letevirksomhet i umiddelbar nærhet av eksisterende infrastruktur.

I 2004 kjøpte Revus Essos, ConocoPhillips' og Shells eierandeler i Murchisonfeltet PL 037C. I tillegg kjøpte selskapet en 2,5 % eierandel i Bragefeltet fra ExxonMobil samt ExxonMobils 25 % andeler i lisensene PL 090B (Astero-funnet) og PL 090C (Fram B-funnet som nå heter Vega Sør-feltet). Året etter kjøpte Revus Svenska Petroleums 4,5 % andel i Veslefrikkfeltet PL 052 og PL 053 og DONGs 30 % i Oselvar-funnet.

I 2005 ble Revus notert på Oslo Børs, og HitecVision solgte seg nå ut av selskapet med en fortjeneste på 300 millioner kroner.

I 2007 kjøpte Revus det britiske oljeselskapet Palace Exploration Company (UK) Ltd for 258 millioner dollar eller 1,4 milliarder kroner, og begynte da for første gang med virksomhet utenfor norsk sokkel. Palace Exploration hadde blant annet en 29 % andel i det produserende oljefeltet Broom, som hadde en produksjon på 4.000 FOE per dag. I tillegg hadde Palace Exploration eierandeler i to oljefunn og 14 letelisenser på britisk sokkel.

Blant Revus' største funn hører funnet på Luno-prospektet PL 338 i 2007 og funnet på Jordbær-prospektet PL 375 i 2008. Jordbær-prospektet går nå under navnet Knarrfeltet.

I 2008 la det tyske oljeselskapet Wintershall inn et bud på alle Revus-aksjene på totalt 110 kroner per aksje, totalt 5,04 milliarder kroner for samtlige aksjer. Budet ble godkjent av styre og generalforsamling.

Annet
-----

Navnet "Revus" kom fra det latinske ordet "Rivus" som betyr elv – "fordi det var transport av sedimenter som over geologisk tid ga opphav til olje- og gassreservoarene på norsk sokkel".

Referanser
----------

1. 1 2  (no) «Nytt oljeselskap vil ta slantene». aftenbladet.no. Besøkt 26. desember 2011. [*død lenke*]
2. ↑  (no) «Gjennombrudd for Revus». aftenbladet.no. Besøkt 26. desember 2011. [*død lenke*]
3. ↑  (no) «Lokalt selskap inn i Veslefrikk». aftenbladet.no. Besøkt 26. desember 2011. [*død lenke*]
4. ↑  (no) «Knalldebut på Oslo Børs:Kursen steg da klokka klang». aftenbladet.no. Besøkt 26. desember 2011. [*død lenke*]
5. ↑  (no) «Revus med storkjøp». dn.no. Besøkt 26. desember 2011.
6. ↑  (no) «Byr fem milliarder for Revus». dn.no. Besøkt 26. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Wintershalls hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Tonerekke** eller **toneskala** angir i fotografi spennet fra de mørkeste til de lyseste grå- eller fargetonene (valører) i bildet. Tonerekka kan deles i tre:

* Skygger
* Mellomtoner
* Høylys

Det er likevel mer vanlig å dele tonerekka i fem områder:

* Skygger
* Trekvarttoner
* Mellomtoner
* Kvarttoner
* Høylys

Skygger og høylys er de mørkeste og lyseste partiene som gjengir detaljer i bildet. Utenfor tonerekka ligger de helt svarte partiene, og de delene av bildet som er så sterkt eksponert at detaljer ikke kan skimtes – såkalt *skinnende høylys*. Mellomtonene utgjør overgangen mellom mørke og lyse partier i bildet.

Bilder med sterke kontraster (forskjeller eller motsetninger) har lang tonerekke, mens et bilde med få kontraster har en tilsvarende kort tonerekke. Spennet mellom ytterpunktene i bildet kalles bildets *toneomfang*.

I digital fotografering bestemmes det teoretiske antall tonetrinn i tonerekka av hvor mange bit som er avsatt til tonen. Antall bit bestemmer bildets tonedybde (*bitdybde*, *pikseldybde*). Dersom en tenker seg at det kun brukes én bit, vil hvert piksel ha enten verdien svart eller hvit, og bildet vil være et mønster av svarte og hvite bildepunkt. Ved to bits tonedybde øker antall tonetrinn til fire, og ved fire bit til 16. Dagens standard er 8 bits tonedybde, som gir ei tonerekke med 256 trinn.

I et digitalt fargebilde har hver av primærfargene rød, grønn og blå sin tonerekke. Hver av disse utgjør en *kanal*. Dagens standard med 8 bit tonedybde i tre kanaler (24 bits fargebilde) gir 2563 = 16 777 216 mulige farger.

Se også
-------

* Gråtoneskala, grå
* Valør (farge)
* Halvtone
* Rastergrafikk
**«Als het om de liefde gaat»** var Nederlands bidrag i Eurovision Song Contest 1972 og ble fremført på nederlandsk av duoen Sandra & Andres, Sandra Reemer og Dries Holten. Melodien ble skrevet av Dries Holten og teksten ble skrevet av Hans van Hemert.

Sangen er en duett, hvor sangerne gjør en rekke forsøk med å flørte med hverandre. De beskriver hvor vanskelig det er å være en ærlig person når alt handler om forførelse.

Sangen ble fremført som attende bidrag om kvelden 25. mars 1972 (etter Vicky Leandros' «Après toi). Da avstemningen var over hadde den fått 106 poeng, noe som gav den en fjerdeplass blant 18 deltakere.

Sandra & Andres spilte inn sangen på engelsk (som «What Do I Do?»), tysk (som «Was soll ich tun?») samt fransk (« C'est pour domain»).

Norsk versjon
-------------

Eivind Torp har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Sommeren er her». Grethe Kausland har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN 631 i 1972.[1]

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten

* Eurovision Song Contest 1972


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**«Tijd» med Saskia og Serge** | **Nederlandsk bidrag i Eurovision Song Contest**(1972) | Etterfølger:**«De oude muzikant» med Ben Cramer**

 |
**Revsbotn** (nordsamisk *Jáhkovuotna*, kvensk: *Reksivuono*) er en fjord langs kommunegrensa mellom Hammerfest og Måsøy i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Sauneset i nord og Kråkefjellneset i sør og strekker seg 20 kilometer sørøstover til bygda Kokelv i botn av fjorden.

De største bosetningene ligger langs nordøstsida av fjorden. Slåtten er ei bygd innerst i Slåttenbukta på nordøstsida. Litt lengre inn i fjorden stikker Kvalnesklubben ut i fjorden og inn forbi her ligger den lille fjordarmen Lillefjorden og grenda Lillefjord. På sørvestsida ligger bygdene Bekkarbukt og Revsneshamn ytterst i fjorden. Disse har veiforbindelse seg i mellom, men ikke til resten av kommunen. Fjorden er 230 meter på det dypeste, like sør for Slåttenbukta. 

Fylkesvei 889 går langs den indre delen av nordøstsida av fjorden ut til Slåtten.

Referanser
----------

1. ↑  Helland, Amund (1906). *Norges land og folk: Finnmarks amt del 2*. Kristiania: Aschehoug. s. 435.
2. ↑  Revsbotn på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Brennelvfjorden** (nordsamisk: *Lavttevuotna*, finsk: *Lohtivuono*) er den innerste delen av Vesterbotn og Porsangerfjorden i Porsanger kommune i Finnmark. Fjorden strekker seg fire kilometer sørover til Lakselv i enden av fjorden.

Fjorden ligger på vestsiden av Oldereidneset og har innløp mellom Langneset i nord og Banakneset i sør, like ved Banak flyplass. Grenda Skogende ligger på østsiden av fjorden. Fjorden er oppkalt etter Brennelva (kvensk Palojoki), som renner ut innerst i fjorden. Kommunesenteret Lakselv ligger sydvest for fjordbotnen. Fjorden er 24 meter på det dypeste, helt ytterst i fjorden, og har langgrunne strandsoner. 

Fylkesvei 98 går langs den indre delen av fjorden, mens E6 går langs vestsiden og Fv 8056 går langs østsiden.

Referanser
----------

1. ↑  «Brennelvfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 14. oktober 2016.
2. ↑  Brennelvfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Ragnhild Noer (født 28. desember 1959 i Oslo) er en norsk jurist og høyesterettsdommer.

Noer gikk på Orkdal vidaregåande skole og tok juridisk embetseksamen i 1985. Hun var saksbehandler i Justis- og beredskapsdepartementets lovavdeling i to år fra 1985. Fra 1987 til 1989 var hun dommerfullmektig ved Lyngen sorenskriverembete. Høsten 1989 ble hun amanuensis ved Institutt for rettsvitenskap ved Universitetet i Tromsø. Fra 1990 til 1991 jobbet hun som programsekretær ved NRK Troms. Fra 1991 til 2005 jobbet hun for Regjeringsadvokaten, hvor hun fra 1994 også fikk møterett for Høyesterett. Hun hadde permisjon fra Regjeringsadvokatembetet i perioden 1997 til 1998 for å arbeide som sekretær for Barnefordelingsprosessutvalet. I perioden 2001 til 2002 var hun seniorrådgiver i Miljøverndepartementet. Fra høsten 2005 og frem til hun ble utnevnt til høyesterettsdommer i 2010 var hun lagdommer ved Borgarting lagmannsrett.

Hun har vært redaktør for oppslagsverket *Prosessnøkkelen*, som har kommet i ti utgaver siden 1984. 

Noer har hatt medlemskap og aktive verv i Natur og Ungdom og Naturvernforbundet, og vært medlem av styringskomiteene i miljøorganisasjonene WCEL og GJIE. Hun deltok i Alta-aksjonen og fikk et forelegg som ble sonet i fengsel.

Litteratur
----------

* Ragnar Eldøy, Magnus Hellesylt og Ragnhild Noer *Prosessnøkkelen* 10. utgave 2010 ISBN 978-82-15-01655-9
* Prosessnøkkelen 6. utgave (tilgjengelig på nett via NB digital)
* (no) Publikasjoner av Ragnhild Noer i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑  «Ragnhild Noer». *Norges Høyesterett* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2021.
2. ↑  «Pressemelding: Nye dommarar i Høgsterett». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Justis- og politidepartementet. 18. juni 2010. Besøkt 5. oktober 2021.
3. ↑  Solvang, Tiril Mettesdatter (21. oktober 2020). «Staten mener to dommere kan være inhabile i klimasøksmålet». *NRK*. Besøkt 5. oktober 2021.

| * v
* d
* r
Norges Høyesterett |
| --- |
| 
* Høyesterettsjustitiarius
* Høyesteretts ankeutvalg
* Høyesteretts hus

 |
|  | 
* Øie (justitiarius)
* Indreberg
* Webster
* Matheson
* Falkanger
* Normann
* Noer
* Bull
* Kallerud
* Bergsjø
* Ringnes
* Arntzen
* Falch
* Bergh
* Berglund
* Høgetveit Berg
* Thyness
* Steinsvik
* Sæther

 | Norges flagg |
| 
* Liste over Norges høyesterettsdommere

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Tonesats** (*sats* / *satslære*) er en musikkteoretisk betegnelse for strukturering (dvs. «sats») av noter/toner i flerstemmige musikkverk.

Satslære er den teoretisk funderte og skriftlig nedskrevne læren om tonesats, dvs. en generell samlebetegnelse for kontrapunkt, generalbass og harmonilære; fagområder innen komposisjon av flerstemmig musikk. Tonesats er det håndverkmessige aspektet («faktur») ved komposisjon og arrangement, 

*Historisk satslære* er et spesialområde som utforsker historiske komposisjonsteknikker ved hjelp av studier av kilder og musikkverk. Tradisjonell satslære skiller hovedsakelig mellom monodiske, heterofone, homofone og polyfone satsteknikker.

Eksempler på satstyper
* Firstemmig sats
* Fuge
* Kanon

Kilder
------

* Martin Eybl: «Satzlehre» i *Oesterreichisches Musiklexikon*. Onlineutgaven, Wien 2002 ff. ISBN 3-7001-3077-5.

Eksterne lenker
---------------

* Paul Hindemith: *Unterweisung im Tonsatz*, B. Schott's Söhne, No.3600, 1937 (IMSLP)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Perfluoroktylsulfonat** (**PFOS**) er en giftig perfluorerte organiske forbindelse som ikke nedbrytes i naturen. PFOS fremstilles syntetisk, men kan også dannes ved nedbrytning av PFOS-relaterte forbindelser.

PFOS har vært brukt i industri- og forbrukerprodukter siden 1950-årene, hovedsakelig på grunn av gode overflateegenskaper. Stoffet brukes blant annet i impregnering, brannslukningsmidler og skismøring.

PFOS kan binde seg til proteiner i blod og akkumuleres i kroppen og oppkonsentreres i næringskjeden. PFOS er giftig ved gjentatt eksponering og reproduksjonsskadelige effekter på pattedyr er påvist. PFOS kan forårsake uønskede langtidsvirkninger i vannmiljø.

I Stortingsmelding nr. 14 (2006–2007) *Sammen for et giftfritt miljø – forutsetninger for en tryggere fremtid* er det et nasjonalt mål at utslippene av perfluoroktylsyre og perfluoroktylsulfonat-relaterte forbindelser skal stanses eller reduseres vesentlig innen 2010. PFOS er forbudt i brannskum, tekstiler og impregneringsmidler.

Se også
-------

* Perfluorert oktansyre (PFOA)

Referanser
----------

1. 1 2  PFOS, PFOA og andre PFCs Arkivert 6. februar 2010 hos Wayback Machine. Miljøstatus i Norge
2. ↑  SFTs arbeid med perfluorerte forbindelser 2008–2009[*død lenke*] Klima- og forurensningsdirektoratet

Eksterne lenker
---------------

* Miljødirektoratet: Kjemikalier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Lai** (tradisjonell kinesisk: 賴; forenklet kinesisk: 赖; pinyin: *Lài*) er et alminnelig kinesisk slektsnavn. Det uttales på omtrent lik måte både på standard mandarin og på kantonesisk. På taiwansk romaniseres det gjerne **Luā**.

På kantonesisk blir gjerne også et annet kinesisk etternavn 黎 også romanisert *Lai*. Det svarer på mandarin til *Lí*.

Lai-navnet stammer fra staten Lai i vår- og høstannalenes tid. Mange fra den staten trakk seg sørover etter at staten ble beseiret av staten Chu, mange endret også etternavn for å unnslippe forfølgelse.

Shu Ying, bror av Zhou Wu Wang, ble tildelt tittelen *Hertug av Lai* (nordøst for Shi i Henan-provinsen). I 583 f.Kr. ble riket ødelagt av Chu Ling Wang. Mange flyktet til naborikene Luo (羅) eller Fu (傅), andre dro nordover og slo seg til i *Da Yan* (Yanling i Henan). De tok navnet *Lai* i ihukommelse av sitt gamle rike.

I dag er de største Lai-klanene hjemmehørende i Taiwan, Filippinene, Indonesia, Xingning, Meixian og Melbourne.
**Försvarets radioanstalt** (**FRA**) er en svensk sivil etat under Forsvarsdepartementet som bedriver signalspaning (spaning etter radiosendninger og andre signaler som kan fanges opp i luften) på oppdrag fra regjeringen, forsvaret, Totalförsvarets forskningsinstitut, Försvarets materielverk og andre myndigheter. Formålet er å støtte svensk utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk.

På forespørsel gir FRA også støtte til informasjonssikkerhetsarbeidet hos andre myndigheter og statlige selskaper.

Etaten har rundt 800 ansatte. Hovedkvarteret ligger i Lovön, femten kilometer vest for Stockholm sentrum.

Försvarets radioanstalt blir ledet av en generaldirektør og har ikke noe styre.

FRA-loven
---------

FRA-loven omhandler etterretningsvirksomhet med innhenting,
bearbeidelse, analyser samt rapporter om signaler fra elektronisk kontakt ut og inn av Sverige.

Til tross for voldsomme protester vedtok Sveriges riksdag «signalspaningsloven» 18. juni 2008 med 132 mot 128 stemmer.[*bør utdypes*]

Referanser
----------

1. ↑  Myndig­heten FRA, Försvarets radioanstalt. Lest 15. november 2020.
2. ↑  Om FRA Arkivert 14. mars 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  ; besøksdato: 10. august 2021.
4. ↑  FRA:s verksamhet Arkivert 27. januar 2012 hos Wayback Machine.
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Försvarets radioanstalt (FRA) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kronikk i avisen *Dagens Nyheter* om FRA fra dens tidligere sjef Anders Wik (svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Brenninga naturreservat** er et skog- og våtmarksområde på Finnskogen, omtrent 17 kilometer nordøst for Flisa i Åsnes kommune.

Halvparten av området ligger i mellomboreal vegetasjonssone, den andre halvparten i sørboreal sone. Området domineres i sør av fuktig granskog, mens furu vokser på kanter og holmer i myrområdet nordenfor. Området har stor betydning for biologisk mangfold, og det er funnet en rekke rødlistearter her, blant annet gubbeskjegg, sprikeskjegg og rynkeskinn Det finnes grøfter fra tidligere drenering av myra mot øst.

Plante- og dyrelivet er vernet mot skade og ødeleggelse. Motorisert ferdsel er forbudt. Sykling og ridning er heller ikke tillatt.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 17. oktober 2021.
2. ↑  (no) Brenninga naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Kartutsnitt». Kartverket. Besøkt 17. oktober 2021.
4. ↑  «Forskrift om vern av Brenninga naturreservat, Åsnes kommune, Hedmark.». Lovdata. Besøkt 17. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |