recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Afwerki Abraha** (født ca. 1949, død 13. mai 2020 i London) var en eritreisk diplomat, kjemiker og pro-selvstendighets opprørskjemper under eritreiske uavhengighetskrig. I 1990-årene ble Abraha den første eritreiske diplomat som ble postert til Etiopia ette Eritreas løsrivelse.

Abraha studerte statsvitenskap og kjemi i Sovjetunionen, og virket så som kjemiker. Han flyttet så til Øst-Tyskland. I 1975 dro han derfra for å slutte seg til de eritreiske separatister som kjempet for løsrivelse fra Etiopia.

Eritrea ble uavhengig i 1993. Etter dette ble Afwerki Abraha diplomat. Han ble på 1990-tallet den første eritreiske diplomat som ble postert til Etiopia.

I 1996 ble Abraha postert til London, der han virket ved den eritreiske ambassade fra 1996 til 2001. Abrahas hustru, Fatina Ahmedin, en eritreisk kunstnerinne som også hadde vært selvstendighetskjemper, ble påkjørt av en bil og ble paralysert etter ulykken. Som en følge av dette bestemte ekteparet seg for å forbli permanent i Storbritannia slik at Ahmedin skulle kunne få medisinsk oppfølging der. Abraha ble med henne i over tyve år.

Afwerki Abraha døde av COVID-19 på et sykehus i London den 13. mai 2020, i en alder av 71 år. Abraha, som ikke hadde hatt noen underliggende helseproblemer, var blitt innlagt på intensivavdeling på grunn av koronasmitte i februar.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Rahman Alfa Shaban, Abdur (14. mai 2020). «Prominent coronavirus deaths: retired Eritrean diplomat dies in UK». *Africa News*. Arkivert fra originalen 5. juni 2020. Besøkt 8. juni 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Bekit, Teklemariam (13. mai 2020). «Covid-19: Respected Eritrean freedom fighter dies». *BBC World Service*. Arkivert fra originalen 8. juni 2020. Besøkt 8. juni 2020.
***Pentaphylax euryoides*** er en planteart i familien Pentaphylacaceae. Den er den eneste arten i sin slekt.

Den er en eviggrønn busk eller tre som blir 4–10 m høy. Bladene er 5–9 cm lange, 2–5 cm brede, læraktige, glatte, lysegrønne under og mørkegrønne på oversiden. Bladstilken er 1–1,5 cm lang, og bladranden er hel eller litt bølgete. Blomsterstandene sitter i bladhjørnene. Blomstene er tvekjønnede, femtallige og undersittende. Frukten er en kapsel med 5 kammer, og i hvert kammer er det 2 rødbrune frø.

*Pentaphylax euryoides* vokser i eviggrønn løvskog 600–2000 moh. Den er utbredt i Kina (sørlige Fujian, Guangdong, Guangxi, Guizhou, Hainan, sørlige Hunan, sørlige Jiangxi, Yunnan), Indonesia (nordlige Sumatra), Malaysia og Vietnam.

Litteratur
----------

* «*Pentaphylax euryoides*». Flora of China. Besøkt 4. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pentaphylax euryoides* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pentaphylax euryoides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pentaphylax euryoides* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Pentaphylax euryoides* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Pentaphylax euryoides* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* *Pentaphylax euryoides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**August Karl greve von Dönhoff-Friedrichstein** (født 26. januar 1845 i Frankfurt am Main, død 9. september 1920 på Schloss Friedrichstein i Østpreussen) var en prøyssisk greve og politiker.

August von Dönhoff tilhørte den østprøyssiske linjen av adelsslekten Dönhoff. Han var sønn av den prøyssiske diplomaten og utenriksministeren August Heinrich Hermann von Dönhoff og Pauline, født grevinne von Lehndorff. August vokste opp på familieslottet Friedrichstein i nærheten av Königsberg. Etter å ha gått på Kneiphöffsches Gymnasium i Königsberg studerte han jus ved Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn. Der var han medlem av Corps Borussia Bonn. Som prøyssisk major deltok han 21 år gammel i den østerriksk-prøyssiske krig i 1866. Fra 1868 til 1870 var han fullmektig ved den prøyssiske Kammerretten og tjenestegjorde deretter som major i den fransk-prøyssiske krig fra 1870–71.

I likhet med sin far slo han inn på en diplomatisk løpebane, og var gesandtskapssekretær med rang som legasjonsråd i Paris, Wien, London, St. Petersburg og Washington D.C..

Han trådte ut av den diplomatiske tjenesten, da han etter farens død i 1874 overtok hans arvelige sete i Overhuset. Ved riksdagsvalget i 1881 ble han også innvalgt i Riksdagen som representant for Deutschkonservative Partei. Han satt i Riksdagen til 1903, og representerte der interessene til den østelbiske adelen og storgodseierne. I 1906 ble han prøyssisk statshoffmester. August von Dönhoff hørte i 1917 til grunnleggerne av Deutsche Vaterlandspartei.

Grev Dönhoff døde 75 år gammel på Schloss Friedrichstein.

Familie
-------

I 1896 giftet August von Dönhoff seg i Karwitz med den 24 år yngre Maria von Lepel (1869–1940). Paret fikk åtte barn:

* Wilhelm (født og død 1897)
* Christa (1898–1924), gift 1922 med Bruno Freiherr von Dellingshausen
* Heinrich Botho Eugen von Dönhoff (1899–1942), gift 1938 med Dorothea Gräfin von Hatzfeldt-Wildenburg
* Yvonne Franziska Ilda (1901–1991), gift 1919 med Alexander von Kuenheim
* Dietrich Wilfried Georg Karl (1902–1991), gift 1933 med Karin («Sissi») Gräfin von Lehndorff
* Christoph August Bernhard (1906-1992), gift 1931 med Vera Burkart
* Maria Elisabeth Helene Freda (1908–1965)
* Marion Hedda Ilse von Dönhoff (1909–2002), journalist

Litteratur
----------

* Kilian Heck/Christian Thielemann (red.): *Friedrichstein. Das Schloß der Grafen von Dönhoff in Ostpreußen.* Deutscher Kunstverlag, München/Berlin 2006, ISBN 3-422-06593-8

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
Mange kjente skikjørere har hatt foto-sesjoner her, blant disse Andreas Håtveit.
**Strandafjellet** er et skianlegg i Stranda kommune i Møre og Romsdal, åpnet for første gang i februar 1957. Kapasiteten den gang var 140 personer per time, trukket opp av en bensindrevet folkevognmotor.

Anlegget ble av Verdens Gang kåret til Norges beste skianlegg for offpist-kjøring.

Strandafjellet skisenter har 6 heiser; en telemix gondol/6-seter til Roaldshornet, en 4-seter stolheis til Langedalsegga, to t-krok, samt to tallerken-heiser. Anlegget ligger langt øst i Sunnmørsalpene, ca 60 km fra Ålesund sentrum. 

På Strandafjellet foregår også det årlige skirennet, og folkefesten «Alperittet» som går fra toppen av Roaldshornet (1230 moh), og ca 6 km ned til kaikanten i Stranda sentrum. (3 moh.)

Roaldstrekket en tidlig lørdagsmorgen med nysnø.
Første gang etter nysnø er det alltid folk som kommer lenge før heisen åpner for å være førstemann til Blådalen. Etter et langt bratt parti, kan man velge å enten kjøre tilbake til skitrekk-traséen eller fortsette nedover skogen mellom trær og hytter.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑   vg.no 6. februar 2011

Se også
-------

* Liste over norske alpinanlegg

Eksterne lenker
---------------

* Strandafjellet
* www.strandabooking.no
***Stranded in Arcady*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frank Hall Crane.

Handling
--------

Lucy Millington er en uavhengig ung kvinne, som ser på menn med forakt. Roman-forfatteren Donald Prime, som har skrevet en bok om kvinner, anser seg selv som en slags «autoritet» når det kommer til kvinner. Men begge to blir lokket inn i en øde skog av noen som planlegger å holde dem i fangenskap, frem til en formue som ble testamentert til dem er trygt deponert i hendene på deres fiender.

Men samtidig som Lucy og Donald forsøker å finne tilbake til sivilisasjonen, står de overfor en rekke problemer - inkludert en kano-tur over farefult vann, og et møte med en gjeng fredløse. Men i løpet av dagene de er strandet i Arcady, oppdager de også kjærligheten til hverandre.

Rolleliste
----------

* Irene Castle som Lucy Millington
* Elliott Dexter som Donald Prime
* George Majeroni som Edward Blandish
* Pell Trenton som Edward Girder

Referanser
----------

1. ↑  STRANDED IN ARCADY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stranded in Arcady* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Stranded in Arcady* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Stranda og Sykkylven Billag A/S** (SSB) var et rutebilselskap med hovedkontor i Sykkylven i Møre og Romsdal. Selskapet ble stiftet i 1938.

Oppstart
--------

Stranda og Sykkylven Billag overtok og videreførte rutedriften fra flere mindre selskaper i Stranda og Sykkylven. Det var fullføring av veien mellom Stranda og Sykkylven som skapte grunnlaget for selskapet. Tidligere var ferjesambandet Magerholm-Sykkylven åpnet, og dermed lå alt til rette for gjennomgående bilruter Stranda-Ålesund. 

SSB hadde lokalruter i Stranda og Sykkylven og person- og godsruter til Ålesund. Selskapet opprettet også godsruter direkte til Åndalsnes i 1955 (samtrafikk m/ jernbanen) og til Trondheim i 1964. 

I 1962 ble veien Stranda-Hellesylt åpnet, og rutene Ålesund-Stranda ble forlenget til Hellesylt. Det ble samkjøring med Nordfjord og Sunnmøre Billag i Hellesylt, med ruter til Stryn, Loen, Olden og videre sørover i Sogn og Fjordane.

Videre utvikling
----------------

I 1978 hadde SSB 61 ansatte, og vognparken bestod av 25 busser, 25 lastebiler og 17 tilhengere.

Turkjøring og reiseliv ble et voksende område utover 1980-tallet. Det ble satset på bussturisme i samarbeid med Mørebil og Storfjord Rutebilar.

Utover 1990-tallet ble det tettere samarbeid om ekspressruter, og bussene gikk gjennomgående Ålesund-Stryn (NOR-WAY Bussekspress).

I 1978 hadde SSB 61 ansatte, og vognparken bestod av 25 busser, 25 lastebiler og 17 tilhengere.

SSB hadde verksted både i Sykkylven og Stranda.

Sluttfasen for selskapet
------------------------

På 1990-tallet skjedde det store strukturendringer i rutebilbransjen, og det omfattet også SSB. I februar 1996 ble selskapet overtatt av Mørebil, der Møre og Romsdals Fylkesbåtar (MRF) hadde blitt hovedaksjonær 2-3 måneder i forveien. Det fortsatte med oppkjøp av Storfjord Rutebilar i april 1996, og av Sørøy Buss i oktober 1996. Fra 1998 ble det full sammenslutning mellom de fire selskapene, med MRF som hovedaksjonær, og under navnet Mørebil AS. Hovedkontoret ble lagt til Furene i Volda.

Referanser
----------

1. ↑   (Ottesen, m.fl. 2001)

Litteratur
----------

* Aurdal, A. W. (1988). Bussen og bygda : A/S Stranda og Sykkylven billag 50 år. Sykkylven: Billaget
* Innstilling om rutebilstrukturen i Møre og Romsdal : fra en komite nedsatt av fylkesutvalget 5. desember 1970 : innstillingen er avgitt 16. november 1973 : Vedlegg til innstilling fra Rutebilkomiteen i Møre og Romsdal : oversikt over de enkelte rutebilselskap i fylket. (1973). Molde: Fylkesutvalget.
* Ottesen, H. Hjermann, L. Høsteng, A. K. Vollstad, K. Haugen, K. R. & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965-2000. Molde: TL Møre og Romsdal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Trikkedrapet** er betegnelsen på et knivdrap som skjedde 3. august 2004 på en trikk i Oslo. En 23 år gammel mann ble drept og fem andre skadet, en av dem livstruende, to alvorlig. En 40 år gammel somalisk mann ble pågrepet dagen etter og senere dømt til psykiatrisk behandling.

De skadde
---------

Kvinne (37) ble stukket i hjertet som ble påført tre hull. Hun mistet seks liter blod og fikk punktert en lunge.  

Mann (55) ble alvorlig og livstruende skadet i brystet og i buken.  

En 31 år gammel mann ble operert for alvorlige skader i brystet.  

En 38 år gammel mann som fikk moderate skader.  

Ytterligere en person ble skadet

Tidslinje
---------

3. august 2004
En 40 år gammel mann gikk amok på 17-trikken ved Bislet og drepte en mann og skadet fem andre.
4. august 2004
Den 40 år gamle gjerningsmannen ble pågrepet.
5. august 2004
Helseminister Ansgar Gabrielsen (H) tok kontakt med både Fylkeslegen i Oslo og Helse Øst for å få kjennskap til helsebehandlingen av mannen som var pågrepet siktet for drapet.
Den 40 år gamle mannen som var siktet i saken, ble utskrevet fra psykiatrisk avdeling på Ullevål universitetssykehus uken tidligere. Han skal ha virket sliten og psykisk syk da han ble pågrepet. Mannen ble kort tid før dette skjedde kastet ut av leiligheten sin. – «Han er psykisk syk og sier han ikke husker drapet», uttalte forsvareren hans om saken og tilstanden til klienten.
Etter drapet tok politioverbetjent Finn Abrahamsen til orde for forbud mot salg av «Rambo-kniver». Han fikk støtte fra Aps justispolitiker Knut Storberget og SV-leder Kristin Halvorsen.
6. august 2004
Helseminister Ansgar Gabrielsen lovte 700 millioner kroner til å styrke psykiatrien.
12. mai 2005
Oslo tingrett dømte mannen som var siktet for ugjerningen til overføring til tvunget psykisk helsevern.
19. juli 2007
Statens helsetilsyn gav en overlege ved Ullevål universitetssykehus en formell advarsel for uforsvarlig pasientbehandling etter trikkedrapet.

Referanser
----------

1. ↑  18/7-08 dagbladet
2. ↑  aftenposten 28/4-2005
3. ↑  aftenposten 26/4-2005
4. ↑  Aftenposten 3/8 2004
5. ↑  4/8-2004
6. 1 2 3 4  5/8-2004, Ntb
7. ↑  6/8-2004, Aftenposten
8. ↑  13/5-2005, Aftenposten
9. ↑  19/7-2007 Ntb
**Einar Jansen** (født 28. mars 1893 i Røyken, død 13. desember 1960 i Bergen) var en norsk arkivar og redaktør for *Norsk biografisk leksikon*.

Liv
---

Han var sønn av sogneprest Jens Jonas Elstrand Jansen (1844–1912) og Jenny Therese Schroeter (født 1863). Han vokste opp i Sandvika, var elev ved Bærum middelskole og tok *examen artium* som privatist i 1911. Han studerte i Kristiania og tok språklig-historisk embetseksamen i 1919, med hovedfag i historie. Hovedoppgaven handlet om «Det suspensive lovvetos anvendelse i norsk konstitutionel praksis»

Fra 1921 var han ansatt i Riksarkivet, og i 1933 ble han utnevnt til statsarkivar i Bergen. Han ble i denne stillingen til han gikk av i 1960.

Han skrev artikler i *Norsk slektshistorisk tidsskrift* og var medredaktør av tidsskriftet fra 1928 til 1929. Fra 1928 til 1935 var han medlem av styret for Norsk Slektshistorisk Forening. Fra 1924 var han redaktør for *Norsk biografisk leksikon* sammen med Edvard Bull d.e. og etter dennes død med A. W. Brøgger. I 1960 var han ansatt som redaktør for det planlagte bokverket *Den norske kirkes biskoper og prester etter reformasjonen*, men døde før han kom i gang med arbeidet.

Jansen var medlem av Selskapet til Videnskapernes Fremme i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Einar\_Jansen[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1911*. Bergen: (J. D. Beyer A.S boktr.). 1961. s. 102.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Værket** er et musikk- og teaterhus i Randers.

Værket ble innviet 1. oktober 1990 i de bygninger på Mariagervej tett på Randers Centrum, som tidligere huset Randers Elværk. Bygningskomplekset hadde stått tomt siden byens moderne kraftvarmeverk ved byens havn ble tatt i bruk åtte år tidligere. Bygningene er tegnet av arkitekt Julius Smith, og den spesielle  arkitekturen ble i stor utstrekning bevart under renoveringen og omdannelsen til kulturhus. 

Værket består blant annet av *Turbinehallen*, som brukes som teatersal og også brukes av Randers Egnsteater, *Ridehuset* (tegnet av arkitekt Jensen-Værum i 1887, og som tidligere var ridebane for  dragonregimentet), som anvendes til store konserter, kinoen KG:Bio og en rekke mindre saler, møte- og øvelseslokaler. 

Der er dessuten en restaurant på stedet, som er oppkalt etter bysbarnet, kunstneren Sven Dalsgaard.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Værket – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
**Amerikansk kjempefly** (*Thysania agrippina*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne uvanlige, søramerikanske arten har det største vingespennet hos noe nålevende insekt, opptil 30 centimeter.(Påfuglspinneren atlasspinner (*Attacus atlas*) har større vingeareal).

Utseende
--------

Et meget stort, langvinget nattfly. Vingespennet er vanligvis 20-25 centimeter, men kan hos enkelte eksemplarer være i alle fall 28 centimeter, arten har dermed det største vingespennet av alle sommerfugler. Vingenes ytterkant er bølgete. Oversiden er hvit med tallrike, bølgete, brune tverrstriper. Undersiden er mørkbrun med hvite flekker, kan ha en matt, metallisk glans.

Levevis
-------

Denne arten lever i regnskog, der larvene utvikler seg på planter i erteblomstfamilien (Fabaceae). De voksne sommerfuglene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Den finnes fra det sørlige Brasil til Veracruz i Mexico. Arten er sett på som truet i staten Rio Grande do Sul, Brasil, som er den sørlige grensen for dens utbredelse. Et rapportert funn fra Florida er å anse som ganske tvilsomt (Quinn, 2008).

Systematisk inndeling
---------------------

Arten ble inntil nylig regnet til den svært artsrike familien nattfly (Noctuidae).

**Treliste**
* Insekter, Insecta
	+ Ordenen sommerfugler, Lepidoptera
		- Underordenen Ditrysia
			* Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
				+ Overfamilien Noctuoidea
					- Familien praktfly, Erebidae
						* Underfamilien Erebinae
							+ Slekten *Thysania* Dalman, 1824 - tre arter, Sør-Amerika
								- Amerikansk kjempefly, *Thysania agrippina* (Cramer, 1776)

Kilder
------

* Quinn, M. (2008): Texas Entomology - *Thysania agrippina*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *amerikansk kjempefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *amerikansk kjempefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *amerikansk kjempefly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Thysania agrippina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Thysania agrippina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Væpner** (dansk *væbner*, svensk *väpnare*, latin *armiger*) var i høy- og senmiddelalderen en betegnelse for en adelsmann som ikke var slått til ridder. Det var ingen rettslig forskjell mellom væpnere og riddere, men forskjellen var sosial: Væpnerne utgjorde lavadelen.

Forskjellen mellom væpnere og riddere oppsto i Norden på 1200-tallet, og fulgte mønsteret i de europeiske statene lenger sør, hvor ridderslaget var en forutsetning for å kalles ridder (latin *miles*). I løpet av 1200-tallet ble inndelingen gradvis innført i Norge til erstatning for de gamle adelsklassene som var beskrevet i *Hirdskrå*. For væpnere brukte man først betegnelsen *sveinar á vápn* (flertall), mens *væpnare* dukker opp omkring 1400. På dansk brukte man også betegnelsen *svend* og *knabe*.

Litteratur
----------

* Herluf Nielsen: «Væbner», i *Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder fra vikingtid til reformasjonstid*. Oslo: Gyldendal. 1976.
* Halvor Kjellberg: «Titulaturer», i *Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder fra vikingtid til reformasjonstid*. Oslo: Gyldendal. 1974.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Grunnavgft på fyringsolje** er en særavgift til statskassen.

Grunnavgiften på fyringsolje mv. ble innført i 2000. Avgiften ble begrunnet med at økningen i el-avgiften i 2000 ikke skulle bidra til en miljømessig uheldig overgang fra bruk av elektrisitet til bruk av fyringsolje til oppvarming.

Avgiftsplikten omfatter mineralolje. Som mineralolje anses bl.a. parafin, fyringsparafin, gassolje, dieselolje og fyringsolje. Avgiftsplikten oppstår som hovedregel ved uttak fra godkjent lager eller ved innførsel.

Den generelle avgiftssatsen i 2010 er 0,886 kroner per liter mineralolje.

Mineralolje som leveres til treforedlingsindustrien og produsenter av fargestoffer og pigmenter er i 2010 ilagt en lav sats på 0,126 kroner per liter mineralolje. Etter EFTAs overvåkningsorgan (ESA) sitt vedtak 16. juli 2008 (502/08/COL) kan den reduserte satsen for treforedlingsindustrien ikke settes lavere enn 15 euro per 1000 kg mineralolje fastsatt i nasjonal valuta per første virkedag i oktober i året før budsjettåret. Dette samsvarer med minstesatsen i EUs Rådsdirektiv 2003/96/EF (energiskattedirektivet). ESAs godkjennelse gjelder fram til 31. desember 2017.

Unntatt fra avgiftsplikten er flyparafin samt olje som pålegges veibruksavgift på autodiesel. Det gis fritak for avgiften for bl.a. mineralolje til bruk i skip i utenriks fart, gods- og passasjertransport i innenriks sjøfart, fiske og fangst i nære og fjerne farvann, anlegg på kontinentalsokkelen, forsyningsflåten samt sildemel- og fiskemelindustrien.

Statens inntekter fra grunnavgiften på fyringsolje er i 2008 om lag 1,2 mrd. kroner.

Eksterne lenker
---------------

* Særavgiftsloven
* Særavgiftsforskriften
* Toll- og avgiftsdirektoratet
***Hitting the High Spots*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Charles Swickard.

Handling
--------

Ingeniøren Bob Durland, en konkurrent av den velstående Harold Blake ber om Alice Randolphs hånd i ekteskapet. Men han reiser snart til Mexico under den meksikanske revolusjon, for å hindre at Morgan Randolph mister sin olje-konsesjon. Harold reiser sammen med ham, men når de meksikanske opprørerne truer de to amerikanerne blir han livredd og reiser sin vei.

Når han kommer tilbake, rapporterer Harold at mens han selv heroisk kjempet mot de mexicanske revolusjonærene, døde Bob et feigt dødsfall. Alice, som tror at hennes virkelige kjære har dødd, samtykker deretter i å gifte seg med Harold. Men Bob returnerer deretter til USA, akkurat i tide for å forhindre kvinnen han er glad i gifter seg med feil person.

Skuespillere
------------

* Bert Lytell som Bob Durland
* Eileen Percy som Alice Randolph
* Winter Hall som Morgan Randolph
* Helen Dunbar som Mrs. Randolph
* Gordon Griffith som Jack Randollph
* Fred Goodwins som Harold Blake
* Ilean Hume som Tonia
* Stanton Heck som Von Holke
* Albert Edmondson som Lopez
* Eagle Eye som Jose
* William Courtright som Felipe

Referanser
----------

1. ↑  HITTING THE HIGH SPOTS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hitting the High Spots* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hitting the High Spots* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Hitting the High Spots* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**200. artilleribrigade** (russisk: 200-я отдельная артиллерийская бригада) er en artilleribrigade underlagt 29. armé i Russland. Brigaden er forlagt til Gornyj i Zabajkalskij kraj.

Våpen
-----

* 8 x 9P140 URAGAN
* 18 x 2A65 MSTA-B
* 6 x MT-12 RAPIRA
* 18 x 9P149 Sjturm

### Utstyr

* 3 x PRP-4M
* 2 x AZK-7

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. desember 2016. Besøkt 14. mars 2019.

Kilder
------

в/ч 48271 (Забайкальский край, пос. Горный): управление, гаубичный артиллерийский дивизион, реактивный артиллерийский дивизион, противотанковый дивизион, батарея управления, разведывательный артиллерийский дивизион, рота материального обеспечения, рота технического обеспечения, инженерно-саперный взвод, взвод РХБЗ. На вооружении: 8 ед. 9П140 «Ураган», 18 ед. 152 мм 2А65 «Мста-Б», 6 ед. 100 мм МТ-12, 18 ед. 9П149 «Штурм-С», 3 ед. ПРП-4М, 2 ед. АЗК-7.
«Palazzo Farnese» har flere betydninger.

**Palazzo Farnese** er et prominent renessansepalass i Roma, som i dag huser den franske ambassaden i Italia. Palasset ligger i bydelen Regola, nær Tiberen på venstre bredd.

Tomta og området rundt ble oppkjøpt av den mektige Farnese-slekta omkring 1510. Ettersom området på den tiden ikke var bebygd, var det mulig å regulere området slik at selve palasset, torget (Piazza Farnese) og gatenettet kom til å danne en helhet.

Anlegget ble påbegynt i 1514 med Antonio Sangallo d.y. som arkitekt og kardinal Alessandro Farnese som byggherre. Da Alessandro Farnese i 1534 ble valgt til pave (Paul III), engasjerte han Michelangelo til å bygge ut anlegget videre. Michelangelo anvendte strenge geometriske prinsipper – framfor alt det gylne snitt – for å få et anlegg med harmoniske proporsjoner. Fasadehøyden på palasset forholder seg til bredden på torget som 2:3 (32:48 m). Det samme forholdet er det mellom lengde og bredde på torget. Det sies at Michelangelo lot oppføre en trekulisse i full størrelse på stedet for å prøve ut virkningen.

Fontenene på plassen er bygd opp rundt hvert sitt antikke badekar, hentet fra Caracallas termer. Fontenene ble anbrakt i 1593 og forsynt med vann i 1626. Da den nykonverterte svenske Dronning Christina i 1656 trengte et sted å bo på sin første tur til Roma, fikk hun bo på Palazzo Farnese. Farnese var rett over veien i forhold til en kirke dedikert den svenske helgenen Birgitta av Vadstena.

Palasset ble erhvervet av den franske stat i 1911 og gjort til Frankrikes ambassade; det er derfor stengt for publikum. I 1999 gjennomgikk palasset en utvendig restaurering som gjenskapte bygningens opprinnelige friske farger.

Referanser
----------

1. ↑  Christian Norberg-Schulz (1958). *Michelangelo som arkitekt*. Oslo: Gyldendal.

Portal: Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Hið islenzka fornritafélag** eller **Fornritafélagið** er et forlag som gir ut islandsk og norrøn middelalderlitteratur. Forlaget ble opprettet i Reykjavík i 1928. Den første utgivelsen av Egils saga, som kom i 1933.

Folkegaver til Norge
--------------------

*Hið islenzka fornritafélag* har på vegne av det islandske folk gitt flere av sine utgaver av norske kongesagaer til det norske folk. I forbindelse med 100-årsjubileet for norsk selvstendighet i 2005, gav den daværende islandske statsministeren Halldór Ásgrímsson Norges daværende statsminister Kjell Magne Bondevik et gavebrev på Fornritafélagiðs utgaver av norske kongesagaer. Den første, Sverres saga, ble utgitt i 2007.

I 2011 fulgte forlaget opp med Morkinskinna, og i 2013 med Baglersagaene, Håkon Håkonssons saga og Magnus Lagabøtes saga.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside for Hið islenzka bókmenntafélag
* Folkegave til Norge 2005, mbl.is 14.05.05
* Statsministeren takker for islandsk gave, Regjeringen.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Palazzo Civena** er et palass i Vicenza som ble designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Palasset står på UNESCOs liste over verdensarven. Det er ett av de 23 bygg i Vicenza som førte byen inn på listen.

Palasset var det første bypalass Palladio bygget i Vicenza. Det ble bygget for brødrene Giovanni Giacomo, Pier Antonio, Vincenzo og Francesco Civena. Grunnstenen kan dateres til 1540. Sannsynligvis ble bygget ferdig to år senere, et halvt år før arbeidet startet på Palazzo Thiene. Palasset er ikke omtalt i Quattro Libri, men det eksisterer tegninger av Palladio som dokumenterer flere alternative løsninger han arbeidet med. 

Palasset ble kraftig modifisert av Domenico Cerato i 1750. Det ble sterkt skadet av bomber under andre verdenskrig. Det er nå rekonstruert, men restaureringen har på ingen måte gjenskapt det palasset Palladio bygget. Heller ikke innvendig er dagens palass etter Palladios ideer, men slik Cerato modifiserte det. Atriet er forlenget, og trappene er endret.

Den originale grunnplanen kan rekonstrueres takket være en tegning Ottavio Bertotti Scamozzi publiserte i 1776. Rommene ble plassert i to kjerner med et atrium imellom. Utenfra leder serliana inn til atriet. Dette viser et klart slektskap med villaene Palladio tegnet på samme tid.

Palasset er svært tidlig i Palldios produksjon. Det gir oss et verdifullt innblikk i hans arkitektoniske ideer før han foretok den viktige reisen til Roma i 1541. Både dette palasset og villaen ved Cricoli bryter med den praksis som var vanlig i Vicenza. Det var vanlig med en serie små vinduer med buer sentralt på fasaden. Palladio erstattet dette med en regelmessig serie med buer. Her er Palladio inspirert av de romerske palassene fra tidlig i det 15. århundre. Dette er imidlertid ikke et resultat av egen kjennskap. Alle hans virkemidler er hentet fra venetianske forbilder, ikke romerske. Bygningene som Giovanni Maria Falconetto oppførte i Padova er blant de viktigste forbildene.

Eksterne lenker
---------------

* Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio Fondazione (engelsk og italiensk)

| * v
* d
* r
Andrea Palladios palasser |
| --- |
| Palazzo Antonini **·** Palazzo Barbaran da Porto **·** Basilica Palladiana **·** Palazzo del Capitaniato **·** Palazzo Chiericati **·** Palazzo Civena **·** Palazzo Dalla Torre **·** Palazzo Poiana **·** Palazzo Porto **·** Palazzo Porto in piazza Castello **·** Palazzo Pretorio **·** Palazzo Schio **·** Palazzo Thiene **·** Palazzo Thiene Bonin Longare **·** Palazzo Valmarana |
| Se også Palladios villaer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Palazzo Thiene** er et palass i Vicenza som ble designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Palasset står på UNESCOs liste over verdensarven. Det er ett av de 23 bygg i Vicenza som førte byen inn på listen.

Andrea Palladios tegning av palasset i *I Quattro Libri dell'Architettura*, 1570
I oktober 1542 begynte brødrene Marcantonio og Adriano Thiene ombyggingen av familiepalasset fra 1400-tallet til et enormt bygg som ville ha okkupert et helt kvartal på 54 ganger 62 meter. Det ville fått fasade ut mot Vicenzas hovedgate, den som idag heter *Corso Palladio*. De rike, mektige og sofistikerte brødrene Thiene tilhørte det italienske aristokrati. De kunne med største selvfølgelighet besøke viktigste hoff i Europa. De hadde derfor behov for et hjemlig palass som egnet seg til å motta gjester.

Brødrene var på denne tiden del av en veldefinert politisk gruppe innen byens aristokrati, og ønsket å demonstrere sin posisjon innen byen med et fyrstelig palass, som et symbol på deres maktposisjon.

Den engelske arkitekten Inigo Jones besøkte palasset i 1614. Han har nedtegnet de opplysningene han fikk av Vincenzo Scamozzi og Palma il Giovane: «Dette prosjektet var ved Giulio Romano og utført av Palladio». Sannsynligvis kommer den originale ideen til Palazzo Thiene fra Giulio Romano og bør tilskrives ham. Han var en moden og erfaren ekspert. Den unge Palladio var ansvarlig snarere for å gjennomføre oppføringen av bygget. Gulio døde i 1546, og Palladios ansvar for bygget ble dermed desto større.

Arbeidet på palasset startet i 1542. Desember samme år besøkte Giulio Romano Vicenza i to uker som konsulent for loggiaene til basilikaen. Det var antagelig ved dette besøket han presenterte ideene til Palazzo Thiene. Arbeidet tok imidlertid lang tid. Fasaden mot gaten har en inskripsjon med årstallet 1556, og det indre gårdsrommet 1558.

Adriano Thiene døde i Frankrike i 1552. Når Marcantonios sønn så ble *Marchese di Scandiano*, ble familiens interesse gradvis overført til Ferrara. Dermed ble bare en mindre del av det gigantiske prosjektet fullført.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Palazzo Thiene (Vicenza) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Palazzo Thiene palladiomuseum.org

| * v
* d
* r
Andrea Palladios palasser |
| --- |
| Palazzo Antonini **·** Palazzo Barbaran da Porto **·** Basilica Palladiana **·** Palazzo del Capitaniato **·** Palazzo Chiericati **·** Palazzo Civena **·** Palazzo Dalla Torre **·** Palazzo Poiana **·** Palazzo Porto **·** Palazzo Porto in piazza Castello **·** Palazzo Pretorio **·** Palazzo Schio **·** Palazzo Thiene **·** Palazzo Thiene Bonin Longare **·** Palazzo Valmarana |
| Se også Palladios villaer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
***Jakten på Mangas Coloradas*** er en norsk reisedokumentar-serie på 5 episoder som gikk på NRK fra 1992 til 1993. Reiseleder var Erik Bye. Serien ble lagd i forbindelse med Columbus-året i 1992.

Jan Garbarek skrev originalmusikk til serien. Den ble framført av Jan Garbarek og Trilok Gurtu.

Innhold
-------

Sammen med sin venn, indianeren Bob Haozous, dro Erik Bye og et tv-team for å lete etter våre felles verdier. Målet med reisen var å finne frem til filosofiske spørsmål som: Hvor ble det av vår ærbødighet for livet, for jordkloden?   

Reisen ble foretatt i 1992, og jakten foregikk i flere verdensdeler, blant urbefolkninger og "moderne" mennesker. Serien begynte i apachenes land ved Rio Grande, og tar oss med til Sør- og Nord-Amerika, Sibir og Norge.

Erik Bye gjorde den gamle indianerkjempen Mangas Coloradas til et symbol i denne fjernsynsserien. Gjennomgangsskikkelsen i serien, Robert Haozous (Bob), er en direkte ætling av den gamle apachehøvdingen. Han er 50 år gammel, billedhugger, bosatt i Santa Fé, New Mexico. Erik og Bob har kjent hverandre siden tidlig på 70-tallet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jakten på Mangas Coloradas* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Palazzo Barbaran da Porto** er et palass i Vicenza tegnet og bygget av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Palasset er et av de 23 bygg i Vicenza som har plassert byen på UNESCOs liste over verdensarven. 

Det var grev *Montano Barbarano* som fikk det bygget, og Palladio hadde det hele ansvaret fra prosjektering i 1569 til bygget var ferdig i 1575. Det er det eneste store palasset hvor Palladio hadde totalansvar for byggingen. Det finnes bevart flere planer for bygget, men de er alle forskjellige fra det ferdige palasset. Palladios bokverk *I Quattro Libri dell'Architettura* omtaler palasset og har plantegning og fasaden samt detalj fra fasaden.

Barbarano skaffet seg også nabotomten noe som Palladio også omtaler i *Quattro Libri*. Palladio setter sammen de eksisterende husene på tomtene til et symmetrisk hele.

Dekorasjonene er utført av Battista Zelotti, Anselmo Canera and Andrea Vicentino, som alle var blant tidens viktige kunstnere.
Lorenzo Rubini og sønnen Agostino laget stukkaturen.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Palazzo Barbaran Da Porto (Vicenza) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio Fondazione (engelsk og italiensk)

| * v
* d
* r
Andrea Palladios palasser |
| --- |
| Palazzo Antonini **·** Palazzo Barbaran da Porto **·** Basilica Palladiana **·** Palazzo del Capitaniato **·** Palazzo Chiericati **·** Palazzo Civena **·** Palazzo Dalla Torre **·** Palazzo Poiana **·** Palazzo Porto **·** Palazzo Porto in piazza Castello **·** Palazzo Pretorio **·** Palazzo Schio **·** Palazzo Thiene **·** Palazzo Thiene Bonin Longare **·** Palazzo Valmarana |
| Se også Palladios villaer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Trond Sturla Solhaug** (født 11. juni 1952 på Fredvang i Flakstad) er en tidligere norsk fotballspiller som spilte angrep for hovedsakelig Bodø/Glimt. Han skåret første målet i cupfinalen i 1975. 

Han spilte for Stabæk Fotball tidlig på 70-tallet, og gikk til Bodø/Glimt (1975-83, 72 kamper og 16 scoringer i eliteserien) der han var klubbens toppscorer i tre sesonger (7 scoringer i 1979, 8 scoringer i 1981 og 1982). Han ble kjent da han med en stupheading scoret det første målet da han vant norgesmesterskapet i fotball for menn 1975 ved å slå Vard Haugesund 2-0. Deretter var han en sesong i Tromsø Idrettslag (1984, fire kamper), ble nord-norsk mester som spillende trener med Lyngen/Karnes (1986), trente Tromsdalen Fotball (1987–88). Senere har han trent Ringvassøy IL (1989), Kvaløysletta IL (1994), Lyngen, Slettelva SK (2002) og Loke i 5. divisjon, samt drevet egen sportsbutikk. I 1993 gikk Solhaug, Ben Mosti og Stein-Jonny Andreassen over Grønland på ski i Vegard Ulvangs spor fra 1991.

Referanser
----------

1. ↑  omtale og bilde Arkivert 4. juni 2008 hos Wayback Machine. fra Tromsø Idrettslag
2. ↑  *Sturla over Grøndland*, i Nordlys (11.3.1993)

| * v
* d
* r
Norgesmestere for Bodø/Glimt i 1975 |
| --- |
| 
* Jon Abrahamsen
* Tor Eriksen
* Einar Kolstad
* Oddbjørn Kristoffersen
* Trond Tidemann
* Arild Olsen
* Harald Johan «Dutte» Berg
* Jacob Klette
* Ove Andreassen
* Arne Hanssen
* Terje Mørkved
* Sturla Solhaug
* Trygve Nygård
* Truls Klausen

 |
**Palazzo a Mare** (oversatt *Sjøpalasset*; alternativt **Palatium**) er et arkeologiisk område nord på Capri. Det består av godt bevarte ruiner. Slottet skal ha tilhørt enten Keiserne Augustus, eller Tiberius. I 1903, beskrev Royal Geographical Society ruinene som:

"Uten sammenlig de mest omfattende romerske ruinersom er funnet i strandkanten på Capri, kjent som Palazzo a Mare, (sjøslottet), er en av de største av de tolv villaer som Tiberius bygde og derfor må de stamme fra år 27 til 37 E. Kr. Bygningene er lite synlig fra sjøen, selv om de ligger i strandkanten og forsterket med sterke murer. Den nordlige fløy ved havet må ha vært et sjarmerede hvilested om somrene. Sett fra sjøen med halvrunde tak, med front mot klippene, et av de mest mystiske trekk ved ruinene. De er bygget opp til en tredel av klippenes høyde, med utsyn mot Vesuv. Mange fragmenter fra veggene ligger i sjøen under og er blitt ovedekket av sand og grus, usikkert fra hvilken høyde de har falt. De gir oss ikke nok data, så pålitelige som de som er funnet i de vestlige deler av bygningen, *in situ*.

Referanser
----------

1. ↑  Ring, Trudy; Salkin, Robert M.; Boda, Sharon La (1. januar 1996). *International Dictionary of Historic Places: Southern Europe*. Taylor & Francis. s. 121–. ISBN 978-1-884964-02-2. Besøkt 5. juli 2012.
2. ↑  Royal Geographical Society (Great Britain). (1903). *The Geographical journal* (Public domain utg.). Royal Geographical Society. s. 133–. Besøkt 5. juli 2012.
**Scott Brown** er en skotsk DJ og musikk-produsent. Brown produserer og spiller musikk fra forskjellige sjangre som oftest blir kalt rave. Selv om han stort sett forbindes med techno, varierer hans musikksjangre fra happy hardcore via hardcore trance til gabber.

Brown har produsert musikk med flere platestudioer (Evolution Records, Evolution Plus, Evolved, Evolution Gold, Poosh, Screwdriver and Twisted Vinyl), og under andre kallenavn som Plus System, sammen med sitt band Q-Tex. Og spesielt, hans arbeid har vært i Bonkers, til dags dato den bestselgende serien med hardcore. Browns mest kjente sanger er "Technophobia", "Fly With You", "Now Is The Time", "Elysium", "Neckbreaker", "Boomstick", "Fuzzy Muff", "Turn Up The Music", "Roll The Track" og "Taking Drugs?". Han fremfører på rave arrangemang i Storbritannia, Nederland, og ellers i verden.

I 2006, ble hans hardcorehit "Elysium" tillagt vokal og gitt en tranceremix gjennomkjøring av Ultrabeat, for å oppnå mer suksess for en sang som er oppfattet av mange hardcorefans som en nasjonalistisk del av dance-musikk.

Eksterne lenker
---------------

* The Home of Scott Brown
* Intervju med Scott Brown på HarderFaster
* Discogs
* Diskografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Bellmansgatan** er en gate i bydelen Södermalm i Stockholm. Gaten går fra Mariahissen i nord forbi Maria Magdalena kyrka og Sankt Paulsgatan til Fredmansgatan i sør, en strekning på ca 440 meter. Bellmansgatan krysses av Hornsgatan.

Gaten fikk sitt navn i 1871 etter dikteren Carl Michael Bellman som ble født i nummer 24 i daværende *Björngårdsbrunnsgatan*. Bellman ble født i det såkalte *Stora Daurerska huset* som lå på hjørnet Bellmansgatan / Hornsgatan. Huset ble revet i 1901 i forbindelse med utvidelsen og senkningen av Hornsgatan. Ombygningen av Hornsgatan førte også til at Bellmansgatan i dag består av to gatedeler. 

På hjørnet Bastugatan / Bellmansgatan ligger det røde Laurinska huset med et rundt hjørnetårn. Huset ble bygd i 1891-92 og fikk navn etter kunsthistorikeren Carl Gustaf Laurin. Et iøynefallende trekk er Mariahissens spisse tårn og fagverksbroen i jern som krysser Bastugatan og avslutter Bellmansgatan mot nord.

Kilder
------

* Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986): *Stockholms gatunamn: innerstaden*. Monografier utgitt av Stockholms stad (opptrykk av del av første opplag). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget ISBN 91-38-90777-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bellmansgatan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Bellmansgatan (Stockholm)
**Scott Agnew** (født 11. juli 1987 i Irvine i North Ayrshire), bedre kjent under sitt kallenavn **Aggy**, er en skotsk fotballspiller, som for tiden spiller for den skotske ligaklubben Dumbarton.

Fotballkarriere
---------------

Agnew startet sin karriere med Rangers og representerte Skottland på ungdomslandslagsnivå, men han maktet ikke å spille seg inn på førstelaget til Glasgow-klubben. Han flyttet derfor til Hamilton Academical i 2006, men ble frigitt fra kontrakten sommeren 2007. Agnew sluttet seg deretter til Alloa Athletic, der han etablerte seg som fast på førstelaget på venstresiden av midtbanen, og han ble kjent som frisparkspesialist etter en rekke utmerkede dødballøsninger. 

I mai 2008 sluttet Agnew seg til Ayr United på en toårskontrakt for en ukjent overgangssum.

Etter at Ayr rykket opp til førstedivisjon på slutten av 2008–2009-sesongen, ba Agnew om å få et låneopphold og han ble utlånt til Alloa Athletic.

Da Agnew kom tilbake til Ayr United etter sitt låneopphold hos Alloa, ble han lånt ut igjen, men denne gangen til Stranraer. Deretter signerte han for Stranraer på permanent basis for 2010–2011-sesongen.

Den 27. mai 2011 signerte Agnew ny kontrakt for Dumbarton.

Annen karriere
--------------

Scott Agnew benytter sin erfaring som spiller som trener for ungdomslag, såkalt AUFA Community Coach. Han har hittil tatt trenerutdannelse på nivå 1 til 4. Favorittfilmen hans er "8 Mile" og favorittspilleren er Lionel Messi.

Referanser
----------

1. ↑  «AUFA nickname ref» (PDF). *AUFA Profile - Scott Agnew*. Arkivert fra originalen (PDF) 22. april 2023. Besøkt 07.03.2011.
2. ↑  «Ayr seal Agnew switch from Alloa». BBC Sport. 22. mai 2008. Besøkt 23. mai 2008.
3. ↑  «Spiders keeper switches to Alloa». BBC Sport. 4. juni 2009. Besøkt 4. juni 2009.
4. ↑  «Midfielder Signs». stranrarefc.org. 16. januar 2010. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scott Agnew – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Scott Agnew – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Scott Agnew – FBref Rediger på Wikidata
* Scott Agnew hos AlloaAthletic.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Sørlandets maritime videregående skole** (SMVGS), også kalt **Maritim videregående skole Sørlandet**), er en privatskole i Kristiansand. Skolen tilbyr Vg2 i Maritime fag. Utdanningen leder til to års læretid som matros eller motormann.
Skolen er eid av Sørlandets Seilende Skoleskibs Institution. Skolen eier også skoleskipet MS «Lofoten», som fungerer som internat for elevene og skoleskip. Skolen har i løpet av et skoleår omtrent 6 uker seilingstid, der skipet besøker en god del norske havner.

Alle elever må bo ombord på skoleskipet, og alle elever må betale for kost, losji og tokt med skipet. Statens lånekasse for utdanning dekker omtrent halvparten av kostnadene gjennom utstyrsstipend og borteboerstipend.

Utdanningsløp
-------------

Vg1 Teknologi- og industrifag og Vg1 Elektro og datateknologi gir grunnlag for inntak til Vg2 Maritime fag. Elever som ønsker å bli skips-offiser må gå via Vg2 Maritime fag. Skolens elever bor på skoleskipet gjennom hele utdanningsperioden, og deltar på tokt rundt om i Norge. Hele miljøet forbereder elevene på utviklingen videre mot en læreplass på skip i to år mot fagbrev som matros eller motormann, eventuelt videre skolegang og sertifikat som skipsoffiser. Skolens idegrunnlag er at det beste grunnlaget gis ved å lære om skip på skip.

Skoleskipet
-----------

Utdypende artikkel: MS «Lofoten»

Skipet er det tidligere hurtigruteskipet MS «Lofoten». Det gikk som hurtigrute fra 1964 og helt fram til 2021. Da ble det solgt til Maritim Videregående Sørlandet.

### Tidligere skoleskip

* Fullriggeren SS «Sørlandet»
* MS «Salten»
* MS «Sandnes»
* MS «Ragnvald Jarl»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Løveflaske dekorert med drueklase fra Åsnes Glassverk i Namdalen. H. 19. cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt/Norsk Folkemuseum, NF.1930-0554.
**Jaktflaske** eller *lommeflaske* er en liten, flat smal flaske av glass for brennevin til jakt- og turbruk. Betegnelsen *lommeflaske* er også brukt for lommelerker. Jaktflasker er på størrelse med lommelerker, men lommelerker i glass har gjerne et tilnærmet sirkelformet, vertikalt tverrsnitt.

Jaktflasker ble laget på de norske glassverkene fra slutten av 1700-årene. Lommeflasker og jaktflasker er oppført i priskurantene fra Hadeland Glassverk i 1851 og 1856, men de er ikke avbildet.

I 1860-årene kom en ny type jaktflasker, *løveflasker*. De ble blåst i form svært populære. De har gjerne riksvåpenet med Den norske løve som dekor på siden og ofte også en drueklase. Løveflasker ble blåst både i klart og i farget glass. De ble produsert til omkring 1900 både på norske og på svenske glassverk. Løveflasker er laget både med form som jaktflasker og som lommelerker.

Litteratur
----------

* Lie, Inger-Marie (1977): *Hadelandsglass 1850-1900.* Oslo
* Korshavn, Jan Håvard (1994): *Norsk empire glass. Gjøvigs Glasværk 1807-1843.* Gjøvik. ISBN 82-09323-21-2
* Polak, Ada (1958): *Glassboken.* Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Lie (1977)s. 25.
2. ↑  Lie (1977) s. 27.

Eksterne lenker
---------------

* Se jaktflasker i DigitaltMuseum
* Se løveflasker i DigitaltMuseum
For andre skip med samme navn, se Valkyrje (andre betydninger).

**KNM «Valkyrien»** var et av Sjøforsvarets logistikkfartøy. Det ble bygget i 1981 til sivile formål. Skipet hadde en besetning på 20 personer. Til daglig gav fartøyet logistikkstøtte til MTB-våpenet. Dette innebar blant annet å forsyne missiltorpedobåter og stridsbåter med drivstoff, ammunisjon, proviant, reservedeler, teknisk vedlikehold og sanitet. Skipet kunne også disponeres for andre oppgaver.

I 2006/2007 støttet KNM «Valkyrien» de fire norske missiltorpedobåtene som var på fredsbevarende oppdrag i Libanon.

KNM «Valkyrien» ble takket av etter 21 års tjeneste i Sjøforsvaret den 20. juni 2015. Det erstattes av KNM «Maud» i 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Dette blir Sjøforsvarets aller største skip

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 8008541 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) KNM «Valkyrien» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata