recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Riskaker av mochi
Mann som stamper mochi i en *usu*
**Mochi** (餅) er en japansk matrett laget av *mochigome* (klebe-ris) som benyttes som ingrediens i en rekke japanske matretter, alternativt spises for seg. Mochi spises året rundt i Japan, men framfor alt av tradisjon ved det japanske nyttår.[] Mochi er ekstremt klebrig og det rapporteres ikke sjeldent i de japanske medier om hvordan framfor alt eldre personer får kvelning etter at de har spist mochi, gjerne i samband med nyttår (bare i Kanto-området ble det rapportert fire dødsfall omkring nyttårshelgen 2006.

Mochi er egentlig også en kinesisk matrett, som i Kina kalles «Ma Chi».[] Den er en tradisjonell dessert i Kina. Men den ganske lignende varianten som kinesere forbinder med nyttår, kalles nian gao.

Mochi er også utbredt på Taiwan, der den heter *máshu* (麻糬). Det benyttes japanske oppskrifter, og tradisjonene stammer fra den tiden Japan koloniserte øya.[]

Mochi tilberedes ved at man knuser mochigome i en tradisjonell *usu*-morter (alternativt benytter en moderne elektronisk maskin) og deretter former det, vanligvis i runde eller firkantede former.

Mochi kan spises kokt, grillet, stekt (gjerne med smør og soyasaus, «shoyuu bataa»), fritert, rå eller som en ingrediens i en annen matrett. Den spises for eksempel pudret med kinako (japansk røstet soyamel) og sukker, med soyasaus (med eller uten sukker), i suppe (zoni, japansk nyttårsrett). Mochi sammen med anko (en postei bestående av røde azukibønner og sukker) er en dessertrett.

Populære matretter som inneholder mochi
---------------------------------------

* Zoni, en suppe som inneholder riskaker. Zoni spises tradisjonelt på den japanske nyttårsdagen, ganjitsu. Foruten mochi inneholder zoni gulrøtter og et par stykk tradisjonelle japanske grønnsaker.
* Yakimochi, en grillet riskake som spises med nori og soyasaus.
* Shiruko, en søt azukibønnbasert suppe med biter av riskake i.
* Daifuku, en myk riskake fylt med bønnesyltetøy eller noe annet søtt.

Referanser
----------

1. ↑  [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mochi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas **·** NDL **·** NKC
 |
**Gustaf Adolf Ising** (født 19. februar 1883 i Finja, død 5. februar 1960 i Danderyd) var en svensk geofysikker. Han var sønn av godseieren Jonas Nilsson og Maria Nilsson, født Jönsson. Gift 1924 med Aina Schoug og far til Anna Berggren.

Biografi
--------

Ising ble filosofie kandidat (bachelor) ved Uppsala universitet 1903, filosofie licentiat ved Stockholms högskola 1910, disputerte samme sted for filosofie doktorsgraden i 1919 med avhandlingen *Undersökningar rörande elektrometrar* og ble dosent i fysikk der samme år. Han var fungerende professor ved Stockholms högskola 1920-28, laborator der 1928-36 og ble tildelt æresbevisningen professors namn i 1934. Han ble valgt som leder av Vetenskapsakademien 1935 og tilhørte Nobelkomiteen for fysikk 1947-53.

Ising konstruerte følsomme, men robuste instrumenter for geofysiske målinger og malmleting. Han studerte bl. a. magnetiske egenskaper i lagdelte leirer. Mest kjent er han som den første som beskrev prinsippet for den linjære partikkelakseleratoren. Disse notatene skulle senere danne utgangspunkt for verdens første realisering av en lineæraksellerator, utført av Rolf Widerøe på slutten av 1920-tallet. Disse teoriene er videreført i syklotronen, en sirkulær konstruksjon som kombinerer ideene fra lineærakseleratoren og betatron.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Gustaf A Ising», Svensk biografisk leksikon-ID 11994[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Svenskt biografiskt lexikon, sok.riksarkivet.se, Svensk biografisk leksikon-ID 11994[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Sveriges dödbok 1947-2003*, (CD-ROM version 3.0), utgiven av Sveriges Släktforskarförbund 2005
4. ↑  Bra Böckers lexikon, 1976

Kilder
------

* *Vem är det : Svensk biografisk handbok 1939*, P A Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1939 s. 403

Eksterne lenker
---------------

* Gustaf Ising i LIBRIS: 9 poster

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet.
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.
Studenterhytta i Nordmarka, 1954 Foto: Widerøes Flyveselskap / Rolf Ingelsrud / Oslo byarkiv 
**Studenterhytta i Nordmarka** eller **Studenterhytta på Svartor** er oslostudentenes samlingssted i Nordmarka utenfor Oslo. Tomt ble innkjøpt av SI (Studentenes Idrettsklubb) fra Løvenskiold og hytta innviet høsten 1929, med formål å være et samlingsted for friluftsliv, idrett og sosiale aktiviteter. Senere er studenterhytta bygget på flere ganger og er fortsatt et samlingssted for oslostudentene. Den originale OSI-hytta brant ned i 1947.[]

Eksterne lenker
---------------

* Studenterhyttas nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Tabula recta
**Tabula recta** er innen kryptografi en kvadratisk tabell med alfabeter der hver neste linje er flyttet en posisjon til venstre. Uttrykket stammer fra Johannes Trithemius i 1508 og er benyttet i hans chiffer

Trithemiu brukte *tabula recta* til å definere et polyalfabetisk chiffer som tilvarer Leon Battista Albertis chifferdisk, men uten at bokstavenes rekkefølge er blandet. 

Det blir ofte referet til *tabula recta* i diskusjoner av chiffer fra tiden før regnemaskinene ble tatt i bruk innen kryptografi. Det er velkjent fra Vigenère chiffer og fra Blaise de Vigenères mindre kjente autonøkkelchiffer.

Alle chiffer basert på Cæsarchiffer kan beskrives i et *tabula recta*.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * v
* d
* r
Klassisk kryptografi |
| --- |
| 
* **Chiffer:** ADFGVX
* Affine
* Alberti
* Atbash
* Autokey
* Bifid
* Book
* Cæsar
* Dvorak
* Four-square
* Great
* Hill
* Keyword
* Nihilist
* Engangsnøkkel
* Permutation
* Pigpen
* Playfair
* Polyalfabetisk
* Polybius
* Rail Fence
* Reihenschieber
* Reservehandverfahren
* ROT13
* Running key
* Skytale
* Smithy code
* Solitaire
* Straddling checkerboard
* Substitusjon
* Bankespråk
* Transposition
* Trifid
* Two-square
* VIC cipher
* Vigenère

 |
| 
* **Kryptoanalyse:** Frekvensanalyse
* Index of coincidence
* Kasiski examination

 |
| 
* **Diverse:** Cryptogram
* Bacon
* Skytale
* Straddling checkerboard
* Tabula recta

 |

 |

 |
| 

| * v
* d
* r
Kryptografi |
| --- |
| 
* Kryptografiens historie
* Kryptoanalyse

 |
| 
* Symmetrisk kryptering
* Blokkchiffer
* Flytchiffer
* Asymmetrisk kryptering
* Cryptographic hash function
* Message authentication code
* Random numbers
* Steganography

 |

 |
Satellittfoto
**Plitvicesjøene nasjonalpark** (*Nacionalni park Plitvička jezera*) er et naturområde i Kroatia med mange innsjøer. Nasjonalparken er på 296,85 km². Mesteparten av parken er i Lika-Senj fylke, ca ti prosent i Karlovac fylke. I 1979 ble parken opptatt på UNESCOs Verdensarvsliste. Til parken kommer om lag én million besøkende i året.

I nasjonalparken finnes også en av de eldste skogene i Europa. Det meste av parkens areal ligger i området til fjellene i Mala Kapela. Det høyeste punktet i denne fjellkjeden, *Seliški vrh* (1 279 moh.), er også det høyeste punktet i nasjonalparken.

Innsjøer
--------

Innsjøene er inndelte i to grupper: Den øvre og den nedre gruppen.

Større sjøer i den øvre gruppen:

* Prošćansko
* Ciginovac
* Okrugljak veliko
* Galovac
* Gradinsko

Større innsjøer i den nedre gruppen:

* Kozjak
* Milanovac

Travertin
---------

Vannet i innsjøene og elvene mellom dem er svært kalkholdig, noe som gir det en særegen, lysgrønn farge. Denne kalken felles lett ut (delvis ved hjelp av bakterier i vannet) og avsettes på bunnvegetasjon, steiner og andre objekter i vannet. Disse avsetningene danner stadig foranderlige demninger som avgrenser innsjøene og styrer elvene mellom dem. Avleiringene kalles travertin, Plitvice-sjøene er kanskje det stedet der dette kan sees tydeligst.

Vegetasjon og dyreliv
---------------------

Det kuperte landskapet rundt sjøene er stort sett kledt med storvokst løvskog med en dominans av bøk, også en del edelgran. Innsjøene har store bestander av karpefisker, gjedde forekommer også, og ferskvannskreps. Insektlivet er rikt med mange arter av øyenstikkere. I skogen er det et rikt fugleliv, parken har også noen brunbjørner, men de blir sjelden sett.

Film og bøker
-------------

Flere Winnetou-filmer er innspilt ved disse sjøene.[]

Referanser
----------

1. ↑  Zdunić, D. (red. 1996) The Natural Heritage of Croatia. Buvina, Zagreb. ISBN 953-96749-0-5

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Plitvice Lakes National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Plitvice Lakes National Park – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Plitvice Lakes National Park

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Tsjita** (russisk: Чита), lokalt også kalt **Tsjitinka** (russisk: Читинка), er ei elv i Zabajkalskij kraj i Russland. Den er 160 km lang, og er ei sideelv til Ingoda (i Amurs nedbørfelt). Elva har sitt utspring i Jablonovyjfjellene og renner derfra mot sør-sørvest, til den munner ut i Ingoda i byen Tsjita (som er oppkalt etter elva).

Elva er sterkt forurenset, spesielt på grunn av avløp fra byen Tsjita. I årene etter Sovjetunionens fall ble det også bygget et stort antall feriesteder (datsjaer) langs elva. Dette, sammen med utfyllinger og andre inngrep i elveleiet, har gjort at elva har blitt smalere og at vannstanden har økt. På grunn av dette har faren for flom i elva om våren økt betydelig.

Referanser
----------

1. ↑  «Чита: РЕКА ЧИТА МЕДЛЕННО УМИРАЕТ. (*Elva Tsjita dør sakte*)». zabinfo.ru. 21. juli 2006. Arkivert fra originalen 25. desember 2018. Besøkt 4. september 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
«Fylkesvei 556» har flere betydninger.

**Fylkesvei 556 i Hedmark** gikk mellom Jernbanegata og Trysilvegen i Elverum. Veiens lengde var 0,8 km.

Vegens navn er *Lundgaardvegen* fra der vegen starter på vestsiden av Glomma til rundkjøringen som knytter sammen Strandbygdvegen, Sven Morens veg, og Lundgaardvegen. Denne strekningen er ca. 700 meter lang. Mellom nevnte rundkjøring og riksvei 25, heter vegen *Strandbygdvegen*, men er da ikke del av resten av Strandbygdvegen, som er del av fylkesvei 535. Sistnevnte strekning er ca. 70 meter lang.

2019 ble veien erstattet av fylkesvei 2154, og av noen meter av fylkesvei 235.

Kommuner og knutepunkter
------------------------

  

 **Elverum**  

Lundgaardvegen   

* Fv505Fylkesvei 505 Jernbanegata til Riksvei 25 (ca. 40 m), og mot 210Fylkesvei 210 Eid i Våler
* bro Nybrua (Glomma, 186 m)
* Rundkjøring Fv535Fylkesvei 535 Strandbygdvegen mot 215Fylkesvei 215 Bruberg i Åmot

Strandbygdvegen   

* Lyskryss Riksvei 25 Trysilvegen mot Riksvei 2 Leiret, og mot 207Fylkesvei 207 Finstad

Referanser
----------

1. ↑  «Endringer i vegnettet 2019». Vegvesenet. 8. juli 2019. Arkivert fra originalen 20. juni 2019. Besøkt 10. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Vegvesenets vegkart
* Kartverkets norgeskart
**Asbjørg Dahl Elvestrand** (født 22. mai 1905 i Nes og død 15. mars 1989 i Oslo) var en norsk musiker og organist.

Biografi
--------

Hennes foreldre var lærer Iver Andreas Dahl og Ragnhild Moen, og hun vokste opp i Trøndelag.

Dahl Elvestrand var på begynnelsen av 1920-tallet elev ved Trondjems musikskole, og ble senere pianolærer ved den samme skole. Hun avla eksamen ved Trondhjems Middelskole i 1922. I 1925 mottok hun Enkedronning Josephines legat for å kunne studere musikk. Fra 1925–1929 arbeidet hun som musikklærerinne i Trondheim, før hun i 1930 flyttet til Bergen hvor hun fortsatte å arbeide som musikklærer, og i 1934 flyttet til Oslo hvor hun ble opptatt i Oslo musikklærerforening. Hun var en tid ansatt ved Sagene lærerskole. Hun har vært pianist ved Filharmonien.

Dahl Elvestrand tok eksamen ved Talepedagogisk Forening i København i 1936, og arbeidet så i mange år i Oslo som talepedagog og instruktør i stemmebruk og deklamasjon. Blant hennes elever var Birgit Gjernes og Ingrid Boman.

Dahl Elvestrand var i mange år medlem av Grefsen Motettkor.

Hun var siden 1938 gift med musikeren Magne Elvestrand, og sammen arrangerte de ofte lyrikkaftener der Dahl Elvestrand og hennes elever deklamerte dikt akkompagnert av Elvestrand.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1925 for 1601 Trondheim kjøpstad, www.digitalarkivet.no, oppført som Asbjørg Dahl[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no, oppført som Asbjørg Elvestrand[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Klokkerbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1935-1946, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Dødsannonse». *Aftenposten*. 17.03.1989.
5. ↑  «Trondhjems kommunale middelskole (karakterer)». *Nidaros*. 03.07.1922.
6. ↑  «Enkedronning Josephines legat». *Middagsavisen*. 28.05.1925.
7. ↑  *Arbeiderbladet*. 21.08.1934.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
8. ↑  Jerpseth, Rolf (2000). *Sagene lærerskole 1945-1992 : fra lærerskoleklasser til lærerhøgskole*. ISBN 8257940127.
9. ↑  «"Backfish-sproget er det verste i mine ører" sier talepedagogen fru Asbjørg Dahl Elvestrand i Oslo». *Porsgrunns Dagblad*. 10.01.1942.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.**Objektivitet:** Denne artikkelens objektivitet er omstridt. **Obs!** Endringer som mangler kildehenvisning og/eller avviker fra en objektiv fremstilling, kan bli fjernet.**Fletting:** Det er foreslått at denne siden blir flettet med *Kremmergaarden*. (Diskusjon)

**Ålesund Storsenter** er et kjøpesenter i Ålesund sentrum. Kjøpesenteret har idag[*når?*] ca. 70 butikker og spiseplasser, fordelt på to bygninger. Kjøpesenteret ble åpnet i 1998 da de to mindre kjøpesentrene Møller City og Grimmergaarden ble slått sammen til ett. Og samtidig ble det foretatt en betydelig utviding av Grimmergaarden. 

Senere ble Ålesund Storsenter utvidet i 2005. Senteret har vært en suksess i en periode der Ålesund sentrum har hatt stor konkurranse fra handelsområdet Moa i Spjelkavik bydel, og har bidratt til en økning i handelen i sentrum.

Ålesund Storsenter er bygget i et kvartal slik at man har inn- og utganger i fire forskjellige gater, og fra senterets parkeringshus. 

Senteret har flere spiseplasser, et stort antall klesbutikker, og mange gave-/interiørbutikker, samt lekebutikk, sportsbutikk, parfymeri og spill- og filmbutikk.

Eksterne lenker
---------------

* Ålesund Storsenter nettside
**Erling Ueland** (født 1963) er advokat og har i en årrekke vært Norges best betalte advokat, med en inntekt på 43 millioner kroner i 2021.

Ueland var fra 1988 til 1990 juridisk konsulent hos Fylkesmannen i Rogaland. Deretter var han advokatfullmektig og advokat i advokatfirmaet Stokkeland & Storalm i Egersund mellom 1990 og 1992. Deretter hadde han egen advokatvirksomhet i advokatfirmaet Ueland, Skjerpe & Kolstø i Stavanger. Ueland arbeidet i denne tiden som advokat med alminnelig praksis.

Ueland ble i 1999 partner i Advokatfirmaet Schjødt. I flere år var han administrerende partner og således øverste leder for firmaet. Han arbeider særlig med fusjoner og oppkjøp, finans, selskapsregulering, restrukturering og insolvenser.

I 2023 ble Ueland satt under etterforskning av Økokrim for Korrupsjon, der han er mistenkt for å ha tilbudt penger til daglig leder for sin tidligere klient Klaveness Marine i bytte for advokatoppdrag for Schjødt.

Referanser
----------

1. ↑  «Schjødt-topp Erling Ueland om million-anklage: «Det var bare en tanke over bordet» (+)». *www.dn.no*. 5. mai 2023. Besøkt 22. juli 2023.
2. ↑  «Erling Ueland». *Schjødt* **(engelsk)**. Besøkt 22. juli 2023.
3. ↑  «Økokrim åpner etterforskning mot Schjødt-advokat Erling Ueland etter mistanke om korrupsjon». *www.dn.no*. 13. juni 2023. Besøkt 22. juli 2023.
**Ann-Helen Fjeldstad Jusnes** (født 21. juli 1956) er biskop i Sør-Hålogaland bispedømme. Hun tok over som biskop etter Tor B. Jørgensen, og ble vigslet til biskop 24. januar 2016. Jusnes har før hun ble biskop vært prost i Lofoten prosti i åtte år, og har tidligere også vært ordfører for Arbeiderpartiet i Flakstad.

Jusnes ble ordinert til prest i 1984, og har jobbet som prest i Hamar og Sør-Hålogaland bispedømmer. Hovedtyngden av prestetjenesten har hun gjort i Lofoten, med to perioder som sokneprest i Flakstad og åtte år som prost.

Ann-Helen Fjelstad Jusnes ble nominert som kandidat til å etterfølge Tor B. Jørgensen som biskop i Sør-Hålogaland bispedømme i 2015, og fikk størst oppslutning av alle kandidatene i alle høringsinsrunder. 17. september ble hun enstemmig tilsatt som biskop av Kirkerådet. Jusnes var den fjerde biskopen som ble tilsatt etter at Kirkerådet overtok denne oppgaven fra regjeringen, og den første kvinnen.

Hun kunngjorde 9. februar 2023 at hun trakk seg som biskop, etter å ha vært gjennom kreftsykdom.

Referanser
----------

1. ↑  Her velsignes hun som biskop - NRK Nordland. Lest 26. januar 2016
2. ↑  Rød og liberal bispeliste - Dagen. Lest 7. oktober 2015
3. ↑  Egenpresentasjon i forbindelse med bispevalget. - kirken.no. Lest 7. oktober 2015
4. ↑  Kirkerådet slipper kinkig bispevalg - Vårt Land. Lest 7. oktober 2015
5. ↑  Ann-Helen Fjeldstad Jusnes ny biskop i Sør-Hålogaland - kirken.no. Lest 7. oktober 2015

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tor B. Jørgensen** | **Luthersk biskop av Sør-Hålogaland**(2016–2023) | Etterfølger:**Svein Valle** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nøstvet** er navnet på en gård i Ås i Akershus i som ga navn til nøstvetøksen, et redskap brukt i jeger- og fangstkulturen fra den eldre steinalderen (mesolitikum) i Norge. Ved gården ble det funnet rundt 300 nøstvetøkser. Denne øksetypen har i sin tur gitt sitt navn til det som oppfattes som en fase eller et såkalt kulturkompleks i steinalderen, nøstvetkulturen. Den første forskeren som postulerte at det her var snakk om en egen fase, var Andreas M. Hansen i 1904.

I dag er Nøstvet gård nedlagt, men stedet er skiltet, like vest for Vinterbro-senteret i Ås kommune. Selve steinalderboplassen lå egentlig på Sjøskogen, en husmannsplass under Nøstvet.

Nøstvetkulturens mest kjente minne er helleristningen av en elg ved Ekeberg i Oslo, gjenoppdaget i 1915. Bare ti helleristninger er kjent fra den tiden, og alle viser elger med et inntegnet labyrintmønster over kroppen.

Se også
-------

* Hebekkskogen
* Nøstvetkulturen

Referanser
----------

1. ↑  Ingunn Haraldsen: «Steinalderkultur under lupen», *Forskning.no* 12. november 2008
2. ↑  Solberg, Bergljot: «Nøstvetkomplekset» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 24. november 2021 fra
3. ↑  Elgen på helleristningen, Ekeberg
4. ↑  Knut Reidar Andreassen: «Nøstvetkulturen», NRK

Eksterne lenker
---------------

* Nøstvet-øksa

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**«Hannah Parr»** var et fullrigger seilskip eid av skipsreder Søren Angell Parr. Skipet ble bygd i Bordeaux, Frankrike i 1846 og fikk der navnet Vive la France. Søren Angell Parr kjøpte skipet i 1867 og kalte det først «Sønner af Norge», men døpte det før 1868 om til «Hannah Parr» etter datteren Hannah Parr Løvenskiold.

Dramatisk overfart til Quebec
-----------------------------

Skipet seilet ut fra Christiania 12. april 1868 med om lag 400 emigranter ombord. De fleste var fra det som nå er Innlandet fylke. På sin første og eneste overfart med emigranter til Quebec i Canada, ble skipet fanget i en storm nord for den irske kysten. Skipet mistet en av mastene i stormen og var nære ved å bli senket. Skipet kom seg i havn i Limerick og ble der i flere uker mens skipet ble reparert. Etterhvert kom skipet seg til Amerika, 50 dager etter planen.

Referanser
----------

1. ↑  Hanna Parr i Malmsteinsregisteret
2. ↑  The LONG crossing of the Hannah Parr
3. ↑  «THE HANNAH PARR». *The Limerick Chronicle*. 9. mai 1868.
**MK «Arthur»**, M-192-B, var en av båtene som ble brukt av Shetlandsgjengen til å transportere flyktninger og kurerer mellom Norge og Shetland under andre verdenskrig.

MK «Arthur» var eid av partsrederiet Reidar Søvik m.fl i Søvik (Haram) i Borgund kommune.

Arthur ble kapret av Leif Larsen og hans mannskap etter et mineleggings-oppdrag i Edøyfjorden i oktober 1941 med fiskebåten "Nordsjøen". Etter at de hadde lagt ut miner i fjorden seilte de inn i en storm hvor "Nordsjøen" havarerte og sank. Den 30. oktober ble Arthur kapret av Leif Larsen, Palmar Bjørnøy og to andre fra Shetlandsgjengen, mens fartøyet lå i bøye i Søvik. Arthur gjorde flere turer med agenter over Nordsjøen. Den ble benyttet under Operasjon Title, da den skulle slepe to Chariot-miniubåter til Norge for å senke Tirpitz». Tirpitz lå da i Åsenfjorden. Chariotene slet seg i en storm 16 km fra målet og «Arthur» måtte senkes av eget mannskap utenfor Tautra i november 1942 og mannskapet komme seg over til Sverige til fots. Kapteinen ombord var Leif Larsen fra Bergen, maskinist var Palmar Bjørnøy fra Gamlem.

Etter krigen ble fartøyet hevet, overlevert til eierne og brukt som fiskefartøy igjen. Da Larsen kapret Arthur hang det et armbåndsur i styrehuset. Larsen tok vare på det, og etter krigen oppsøkte han eieren og leverte det tilbake.

Kilder
------

* Frithjof Sælen: *Shetlands-Larsen*, 2. utgave, Oslo: Gyldendal , 1995, s. 25ff.

Eksterne lenker
---------------

* (no) MK «Arthur» – Krigsseilerregisteret Rediger på Wikidata
* (no) Shetlands-Larsen, *Benåda. Eit samandrag av boka til Gunnar Hellesen: "Benådet"* av Anders Mosaker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**MS «Hundvåkøy»** (fiskerinummer H-38-AV) er en 70 m lang ringnotsnurper på 1443 bruttotonn tilhørende rederiet Skårungen AS i Torangsvåg i Hordaland. Litt før klokken åtte om morgenen den 13. mars 2010 kolliderte hun med ensilasjefartøyet MS «Hordafor IV» i Gisundet utenfor Finnsnes i Troms underveis mot Egersund for levering av last. «Hundvåkøy» ble ført av styrmannen og kapteien var en tur i lugaren. Plutselig ble «Hundvåkøy» tatt av strømmen og lå etter kort tid på tvers i sundet. I mot kom MS «Hordafor IV», et mindre fraktefartøy på 65 m som fører fiskefor og råstoff (ensilasje) til forproduksjon langs kysten. Hun hadde ingen mulighet til å unngå kollisjon og traff «Hundvåkøy» på styrbord låring. Her oppsto en større flenge i skroget og skipet tok inn betydelig med vann. Også maskinrommet ble delvis fylt mens MS «Hordafor IV» bare fikk bare mindre skader. Kort tid etter kollisjonen valgte kapteinen å sette MS «Hundvåkøy» på grunn for å hindre forlis. Mannskapet på ti samlet seg umiddelbart på broen, fikk på redningsdrakter og gikk straks i flåtene. De ble tatt opp kl. 08:30 av tråleren MS «Skude Senior» uten å være kommet til skade. Fartøyet ble stående på grunn med ripa akter på styrbord side under vann.

Om bord var en last på 1400 tonn lodde til en antatt verdi av minst 2,5 mill. kroner. I løpet av 14. mars ble ca 700 tonn overført til ringnotsnurper MS «Havdrøn». En vurderer også å fjernet sammen med nota på akterdekket. Fartøyet ble midlertidig tettet og lenset og en håper at hun vil være flott ved neste flo. En rekke fartøyer er kommet havaristen til assistanse: Sammen med KV «Harstad», slepebåten MS «North Crusader», MS «Havdrøn» og redningsskøyta RS «Kristian Gerhard Jebsen». Mandag ble havaristen slept til kai i Sørreisa for inspeksjon og en planlegger overføring til verft i Harstad for reparasjon.

Kaptein på MS «Hundvåkøy», Lars Tore Skår fra Austevoll, har i etterhånd innrømmet at MS «Hundvåkøy» var ansvarlig for kollisjonen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MS «Hundvåkøy» (1979) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* Omtale i VG
* Omtale i BT
* DNV vessel info - Hundvåkøy Besøkt 16. mars 2010



1. ↑  ; besøksdato: 8. februar 2020; utgiver: Vessel Tracking.
Schalburgskorpsets fane
**Schalburgkorpset** var et dansk korps, opprettet 1. april 1943 som opererte i tysk tjeneste i Danmark under andre verdenskrig. Korpset skulle være en del av Germanske-SS og var oppkalt etter Christian Frederik von Schalburg, sjefen for Frikorps Danmark og som hadde falt på Østfronten i juni 1942.

Schalburgkorpset hadde flere formål. På kort sikt skulle det bidra til ro og orden i Danmark, da tyskerne var ikke var fornøyd med det danske politis innsats mot sabotasje og motstandsarbeid. Det langsiktige mål var tilsvarende Germanske-SS Norge, å fremme en germanisering og nazifisering av landet. Det danske nazistparti Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti under ledelse av Frits Clausen hadde mislyktes og var uten politisk innflytelse. Med Schalburgkorpset ønsket tyskerne å opprette en organisasjon som kunne erstatte det eksisterende nazistparti som samlingspunkt for den tyskvennlige høyrefløyen i Danmark.

Grader
------

| Schalburgskorpsets grader | Tilsvarende grader i Allgemeine-SS |
| --- | --- |
| Schalburgmand | SS-Mann |
| Tropsfører | SS-Sturmmann |
| Overtropsfører | SS-Rottenführer |
| Vagtmester | SS-Unterscharführer |
| Overvagtmester | SS-Oberscharführer |
| Stabsvagtmester | SS-Hauptscharführer |
| Fendrik | SS-Sturmscharführer |
| Løjtnant | SS-Untersturmführer |
| Overløjtnant | SS-Obersturmführer |
| Kaptajn | SS-Hauptsturmführer |
| Major | SS-Sturmbannführer |
| Oberstløjtnant | SS-Obersturmbannführer |
| Oberst | SS-Standartenführer |

Eksterne lenker
---------------

* Nettside om Schalburgkorpset

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Odd Lingjærde** (18. mai 1929 - 10. august 2023) var norsk overlege og professor i psykiatri ved Åsgård sykehus og Universitetet i Tromsø i årene 1972-1984 og deretter ved Gaustad Sykehus og Universitetet i Oslo i årene 1984-1999.

Han var en av pionerene innenfor forskning på serotonin og dets rolle i psykiske lidelser[]. Han tok en doktorgrad ved Universitetet i Oslo på dette emnet som ble belønnet med professor Michael Skjelderups gullmedalje i 1961[]. Han ble av mange[*hvem?*] regnet for å være landets fremste ekspert innen psykofarmakologi [](læren om medikamentell behandling av psykiske lidelser) og hans bok *Psykofarmaka* har vært utgitt i flere utgaver og har vært brukt som oppslagsverk ved landets psykiatriske sykehus.[]

Han har også utgitt flere populærvitenskapelige bøker, blant annet om betydningen av lys for det psykiske velværet på vinterhalvåret. Fra 1984 og frem til 2020 bodde han på Røa i Oslo og sammen med sin ektefelle Ragnhild Lingjærde inntil hun døde 4. februar 2017. Han bodde fra 2020 og frem til sin død på Silurveien sykehjem i Oslo og senere Dronning Ingrids Hage sykehjem som også ligger i Oslo. Han og Ragnhild etterlot seg tre barn (og et fjerde barn som falt fra i 2013), fire barnebarn og to oldebarn.

Bibliografi
-----------

* *Nerver og nervepiller* 1974
* *Vinterdepresjoner* 1996
* *Psykofarmaka. Medikamentell behandling av psykiske lidelser*. Første utgave utgitt i 1966, femte utgave er utgitt av Høyskoleforlaget i 2006.
* *Psykofarmaka, Depresjon og angst, hvor mye hjelper medisiner*? Høyskoleforlaget 2004.
* *Når man gruer seg til vinteren* 2004

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gullhella** er et boligområde og en grunnkrets på Blakstad i Asker kommune. Området ligger langs Røykenveien om lag fire kilometer fra Asker sentrum. Grunnkretsen Gullhella dekker bare den nordlige delen av det som ellers regnes til boligområdet Gullhella, og i tillegg også Nordre Gullhella boligfelt med Korpåsen. Den sørlige delen av boligområdet Gullhella hører til grunnkretsen Kodalen.

Fra gammelt av hørte det området som i dag er kjent som Gullhella til Blakstad gård. Her lå flere husmannsplasser med egen jord. Da Gullhella holdeplass åpnet i 1937 ble dette et populært hytteområde for folk fra Oslo. I dag er Gullhella et etablert boligområde med høy andel av eneboliger, mange bygget på 1960- og 1970-tallet. 

Opprinnelsen til navnet «Gullhella» er ikke kjent. En forklaring er at forstavelsen kommer av gul farge, mens endelsen helle betyr flatt berg. Det finnes store flate svaberg oppe på den nærmeste delen av Vardåsen, som kan skinne gult ved lav sol. En mulighet er at navnet stammer fra disse. Det området som i dag er kjent som Gullhella ligger på sedimentært berg, så navnet kan neppe stamme fra dette. 

Ifølge stedsnavnsgranskeren Oluf Rygh er åsen Gullhella ligger på sannsynligvis den samme som tidligere het «Eidsberg». Åsen, som skal ha hentet dette navnet fra eidet mellom Bondivann og Gjellumvannet, ble i så fall solgt fra Gui til Blakstad mens Eid gård lå under Gui på 1500-tallet. Når navnet «Gullhella» overtok er usikkert, men i en rapport fra en delingsforretning på Blakstad gård fra 1849 refereres det i hvert fall til «den saakaldte Guldheldveien».

Referanser
----------

1. ↑  Gullhella vel s.13-15
2. ↑  Gullhella vel s.11
3. ↑  Rygh s.164
4. ↑  Engelstad s.337

Litteratur
----------

* Sigurd Engelstad: *Blakstad i Asker. Gården og slekten*, Oslo 1958
* Lars Thue: *Asker 1840-1980*, Universitetsforlaget 1984, ISBN 82-00-06345-3
* Halvard Torgersen: *Asker - Bidrag til bygdas gårdshistorie*, 2. utg. Grøndahl & Søn, Oslo 1941
* Gullhella vel: *Gullhella og omegn vel: 50 : 1936-1986*. Gullhella. 1987.
* O. Rygh: Gaardnavne i Akershus Amt, Bjørn Ringstrøms antikvariat, Oslo 1999, ISBN 82-90520-33-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Pilipalpus*** er en slekt av kardinalbiller. Larvene lever som rovdyr under barken på døde trær.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, røde eller svarte kardinalbiller.

Levevis
-------

Larvene lever som rovdyr under barken på døde trær. Larveutviklingen kan ta 2-3 år. Noen arter legger egg på brannskadet virke, disse har infrarød-følsomme føleorganer og kan merke en skogbrann fra lang avstand. De flyr da dit for å legge egg på de nybrente stammene. De voksne billene spiser forskjellige salgs sukkerholdige væsker, for eksempel honningdugg produsert av bladlus og utflytende sevje. De kan også finnes på blomster der de drikker nektar. I alle fall noen arter produserer giftstoffet cantharidin, som antas å spille en rolle i tiltrekning mellom kjønnene.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten har noen ganger vørt plassert i familien Anthicidae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **kardinalbiller**, Pyrochroidae Latreille, 1807
					- Underfamilien Pilipalpinae Abdullah, 1964
						* Slekten ***Pilipalpus*** Fairmaire, 1876
							+ *Pilipalpus darwini* Abdullah, 1964
							+ *Pilipalpus dasytoides* Fairmaire, 1876

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Gulmaure** (latin: *Galium verum*) er en flerårig plante av maureslekten i maurefamilien *(Rubiaceae)*. Arten har lang, slant stengel med få greiner, kranser av 8 tynne lansettblader, og ørsmå sterkt gule blomster med 4 kronblad. Har en utpreget duft og ble tidligere brukt for å gi frisk duft på sengetøy o.l. kalles derfor også 'Vår frues sengestrå'. 

Gulmaure i nærbilde. Her fra Odderøya, Kristiansand.
Den er halvsnyltende og svartner når den visner. Gulmaure vokser langs kysten opp til Troms, og går opp til maksimalt 1100 moh. på Hardangervidda. Den trives også i indre dalstrøk og langs elver og vassdrag i hele Norge, og Sverige og Finland sør for polarsirkelen.

Gulmaure kan bli inntil 60 cm høy og er opprett. Den framstår som en sterkt gul "dusk", og trives på tørre og varm steder, hei, furuskog, eng, bakker, beite, åkerkanter og i veikanter. Blomstringen skjer fra juli til september.

Det er mulig å fremstille løype av Gulmaure.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gulmaure* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gulmaure* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Gulmaure* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Gulmaure* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Gulmaure* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Gulmaure* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Gulmaure* hos Panarctic Flora Rediger på Wikidata

* (en) *Gulmaure* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Gulmaure* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Galium verum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Galium verum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norges sopp- og nyttevekstforbund oppgir gulmaure som «spiselig».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Stig Lægdene** (født 15. juni 1961 i Kristiansand) er en norsk prest, ordinert i 1989 i Grimstad kirke. Han er utdannet cand.theol. fra Det teologiske menighetsfakultetet i Oslo i 1986, og han har eksamen ved Det praktisk-teologiske seminar ved Universitetet i Oslo i 1987. Han gikk på Rønningen folkehøgskole 1980-81.

Lægdene er domprost i Tromsø domprosti fra juni 2017.

Fra 2005 til juni 2017 var han rektor på Kirkelig utdanningssenter i nord (KUN) i Tromsø, som gir praktisk-kirkelig utdanning til prester, diakoner, kateketer og kantorer/kirkemusikere.

Lægdene er født i Kristiansand, vokst opp i Grimstad og har bodd i Oslo fra 1981–1989. Fra 1989 har han bodd i Tromsø.

Lægdene har vært menighetsprest i Kvaløy, Hillesøy og Elverhøy menigheter i Tromsø domprosti, vært leder/bymisjonsprest for Kirkens Bymisjon i Tromsø (1995-2002), og han har vært miljøterapeut ved Heggeli barnehjem i Oslo. Han har utgitt flere bøker og artikler. Blant annet har han artikkel i boka "Vårt frosne vann. Etiske refleksjoner når isen smelter" (Fagbokforlaget 2020), og han deltok i bokprosjektet "Isen smelter.Etikk i Arktis." (Eng "The Ice is melting. Ethics in the Artctic"), Fagbokforlaget 2015. Han deltok i arbeidet med boka "Hun våget å gå foran. Ingrid Bjerkås og kvinners prestetjeneste i Norge" (Verbum 2011). Han har vært redaktør av Praktisk-kirkelig årbok for Kirkelig utdanningssenter nord i 2007,2008, 2009 og 2010, og han har gitt ut konfirmantverket «Korsvei» sammen med Dag Nordbø (Cappelen forlag 1995, ny utgave 2000).

Verv
----

* Medlem av styret for Kirkens SOS Nord-Hålogaland 2020-
* Styreleder i Nord-Norges Diakonistiftelse (NND) 2014-2017.
* Valgt inn i bispedømmerådet og Kirkemøtet i Den norske kirke fra Nord-Hålogaland bispedømme i perioden 2016-2019 (permisjon fra 2017).
* Lægdene har vært styreleder i Kirkens SOS i Tromsø, Kirkens Bymisjon i Tromsø og "Huset" Kirkens sosialtjeneste (ettervern).
* Lægdene har vært medlem av representantskapet for Kirkens Nødhjelp og Medlem av komiteen for internasjonale spørsmål for Den norske kirke (KISP).

Eksterne lenker
---------------

* Om Lægdene på sidene til Universitetet i Tromsø (Besøkt 17. april 2013)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Må ikke forveksles med islendinger.
Musikeren Tuva Syvertsen iført islender
**Islender** er en type tykk genser strikket i ull i tofarget mønster. Mønsteret består av firkanter eller andre geometriske former som gjentar seg over hele genseren. Bakgrunnen er hvit og mønsteret er enten i rødt eller sort. Den gjenkjennelige islenderen er en av strikkegenserne med lengst historie i Norge.

Genseren ble tradisjonelt benyttet av fiskere. Den fikk sin nåværende form i andre halvdel av 1900-tallet. 

På islandsk heter plagget *lopapeysa*, og med flertallsform *lopapeysur*. På Island har den en noe annerledes mønster enn det som selges som islander i Norge. Navnet islender stammer mest sannsynlig fra Islandsk Kompagni som knyttet kystsamfunnene ved Nordsjøen sammen med handels- og sjøfart.

Referanser
----------

1. ↑  strikkia.no
2. ↑  «islender», *NAOB*
3. ↑  «Språket til lopapeysa», *Icelandair.com*
4. ↑  «Islender-genser hvit/sort», *Sjosproyt.no*
5. ↑   Aaberge, Åsa H. (5. april 2023): «Derfor heter den norske genseren islender», *Minmote*

Literatur
---------

* Tobiasson, Tone Skårdal; Klepp, Ingun Grimstad (2018): *Norsk strikkehistorie*, Vormedal forlag, ISBN 9788292879771
* Sundbø, Annemor (2019): *Koftearven*, Gyldendal norsk forlag, ISBN 9788205522114

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Joen Jacob Frederik Weihe** (født 12. mars 1880 på Skáli, død 8. september 1964 på Norðskáli), på folkemunne kalt **Jóan Jákup** eller **Jakku**, var en færøysk kongsbonde og lagtingsmann.

Han ble født inn i Færøyenes øvre bondestand som sønn av Hans Weihe og Barbara Cathrine Lervig. Farfaren Samuel Jacob Weihe, oldefaren Joen (Jógvan) Petersen Weihe, tippoldefaren Peder Samuelsen Weyhe (Lamhauge), tipptippoldefaren Samuel Pedersen Lamhauge og dennes svigerfar Johan Hendrik Weyhe var sysselmenn, sorenskrivere og lagmenn. En annen tippoldefar, Hans Jacobsen Debes, var også lagmann. Grandonkelen Johan Hendrik Weihe var landstingsmann. Lamhauge-slekten nedstammer fra Færøyenes første lutherske prest, Heini Havreki.

Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Eysturoy 1918–1920 og 1924–1932, valgt for Sambandsflokkurin. Han ble minnet som «stillfarende og sedelig» i sin fremferd, og engasjerte seg helst på jordbrukets område, hvor han også ble regnet blant de fremste.

Referanser
----------

1. ↑   history.fo, besøkt 21. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 358–360. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
3. 1 2  «Jóan Jákup Weihe, Norðskáli …». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 4. 9. september 1964.
4. ↑  Lamhauge, Jacob (18. januar 1996). «Minni úr Lamba». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 12.

Portal: Færøyene
**Fitjar Kraftlag** ble stiftet 10. april 1935, og leverer strøm til Fitjar og andre steder kraftlaget har nettverk. I tillegg blir det solgt kraft på det åpne marked og drevet nærliggende næringsvirksomhet. Selskapet er 90 % privateid, mens Fitjar kommune eier 10 %. Selskapet eier også 3,4 % av Sunnhordland Kraftlag. Johannes Koløen er styreformann, mens Ole Vidar Lunde er elverksjef. Selskapet har 10 ansatte. 

Kraftlaget driver to vannkraftverk, den opprinnelige i Årskog og en på Rimbareid som åpnet i 2001. I 2006 produserte kraftlaget 5,1 GWh strøm, mens det i 2004 ble produsert totalt 6,9 GWh. I forbindelse med kraftstasjonen på Rimbareid, som ligger ved Svartavatnet i fjellet, som også er Fitjars drikkevannskilde, ble det bygget en vei. Veien er ei dag en populær turrute for folket i bygda.

Historie
--------

Den første generatoren til kraftlaget ble kjøpt hos AEG Bergen for 14 900 kr i 1937 og var i drift helt til 1990-årene. Den nye kraftstasjonen ble tatt i bruk for fullt i 1996.

Midtfjellet Vindkraft
---------------------

Fitjar Kraftlag eide sammen med DONG Energy selskapet Midtfjellet Vindkraft, som bygde Midtfjellet vindpark på Fitjar. Trass i store protester fra lokale innbyggere ble reguleringsplanen stadfestet 25. oktober 2007. Parken består av 55 møller etter utbygging i 2013 og 2018. Beregnet årsproduksjon er 434 GWh, som tilsvarar strømforbruket til rundt 22 000 mennesker, mer enn på hele øya Stord. Fitjar Kraftlag har en eierandel på 3,3%.

Bredbånd
--------

Fitjar Kraftlag har også bygd ut bredbånd til hele bygda, som ble den første i landet med full bredbåndsdekning. Selv på Fitjarøyene er det nå dekning med trådløst nettverk. Utbyggingen ble gjort helt uten statsstøtte.

Referanser
----------

1. ↑   Brønnøysundregistrene, Enhetsregisteret, w2.brreg.no, besøkt 24. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Årsmelding 2018» (PDF). s. 8. Besøkt 24. april 2020.
3. ↑  «Midtfjellet Vindkraft AS - Fitjar - Roller og kunngjøringer». *www.proff.no*. Besøkt 6. juli 2023.
4. ↑  «Fitjar først med full dekning». Nationen. 27. desember 2006. Arkivert fra originalen 3. juni 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Fitjar Kraftlags nettsted
* Midtfjellet Vindkraft
* Netno.no – Bredbånd hos Fitjar Kraftlag Arkivert 20. januar 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Robert Christgau** (født 18. april 1942) er en amerikansk essayist, musikkjournalist og selvutnevnt «Dean of American Rock Critics» (*De amerikanske rockkritikernes dekan*).

Christgau ble født i New York. Han sier at han ble rock and roll-fan da discjockeyen Alan Freed kom til byen i 1954. Han forlot New York for å begynne på college i New Hampshire, hvor han ble uteksaminert i 1962. I collegetiden ble han mer interessert i jazz, men vendte tilbake til rock and roll så snart han kom tilbake til New York. 

Til å begynne med skrev han noveller, før han i 1964 ble sportjournalist og senere politireporter for *Newark Star-Ledger*. Christgau begynte som frilanser etter at en reportasje om en kvinnes død i New Jersey ble publisert i *New York Magazine*. Han ble forespurt om å ta over den inaktive musikkspalten i *Esquire*, og begynte der i 1967. Da *Esquire* la ned spalten flyttet han over til *The Village Voice* i 1969 og tok endog en jobb som collegelærer.

I 1972 ble han fast ansatt av Newsday, men vendte i 1974 tilbake til *Village Voice* som musikkredaktør. Fra 1974 til 2006 var han ansvarlig for *Village Voice* Pazz & Jop-liste. I 2006 ble han avskjediget «for taste» (*for smak*) kort etter å ha blitt kritisert av New Times Media. To måneder senere begynte han å skrive for Rolling Stone Magazine.

Christgau har også regelmessig skrevet for *Playboy*, *Spin*, *Creem* og *Blender*. I 2005 ble han professor på Clive Davis Department of Recorded Music på New York University.

Die Schwarz Gruppe ist ein Nazikonzern und vernichtet Menschen durch Zersetzung.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1691582, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6tb1tts, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Guggenheim Fellows database, Guggenheim fellows ID robert-christgau[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Jody Rosen, X-ed Out: The Village Voice fires a famous music critic, *Slate*, 5. september 2006.
6. ↑  Longtime Rock Critic, Christgau, Axed at 'Village Voice' in Latest Layoffs[*død lenke*], *Editor & Publisher*, 31. august 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Robert Christgau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Robert Christgau – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Robert Christgau på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Robert Christgau hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Robert Christgau på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Robert Christgau på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Robert Christgau på Twitter Rediger på Wikidata
* (en) Onlinediskusjon med Robert ChristgauArkivert 30. desember 2018 hos Wayback Machine. på rockcritics.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Jorenholmen** i Stavanger har byens mest omdiskuterte byggverk, parkeringshuset som fjerner all utsikt til sjøen fra Klubbgata. Parkeringshuset på Jorenholmen har innkjørsel fra Verksgata, like ved Stavanger Aftenblads bygg. Anlegget består av 500 parkeringsplasser fordelt på tre etasjer.

Sørover fra Jorenholmen går Klubbgata til byparken, østover Verksgata til Fiskepiren med ferjeterminalen, og vestover Havneringen til Kjerringholmen med Oljemuseet.

Historie
--------

Jorenholmen var en holme. I 1784 ble det bygget en steinbro fra Holmen og inn til land. Senere har sundet blitt fylt ut og vokst sammen med byen.

Jorenholmen tilhørte Hospitalet i Stavanger fra 1600-tallet, og kan ha gjort det siden Hospitalet ble opprettet på 1200-tallet. Etter å ha vært ubebodd på 1600-tallet, leide så Hospitalet ut Jorenholmen i mindre tomter, og det ble det satt opp sjøhus her, de første i regnskapsåret 1694–1695.

Peder Valentin Rosenkilde opprettet et skipsverft i 1819. Det største skipet var briggen «Norden» fra 1827 på 114 com. læster. Det var også pakkhus på Jorenholmen på 1820-tallet. Senere også C. Houge Thiis hermetikkfabrikk.

Tøgehålå og Sundtahålå
----------------------

Da sundet ut til Jorenholmen ble fylt igjen ble det to viker på hver side av Jorenholmen. Tøgehålå i øst og Sundtahålå i vest.

I Sundtahålå var det på 1800-tallet en rekke store sjøhus. Her kom det i sildetida inn mye sild som ble sløyet, saltet og lagt i tønner. Det var også en åpen plass der en hadde et lager med bark fra en nærliggende barkemølle. Det var også et skipsverft. En tid var Sundtahålå også stedet for byens løsgjengere.

Det var også en innendørs badeanstalt (Jorenholmen Bad) fra 1878 fram til 1970 i Jorenholmgata 21. Denne ble bygget med penger fra Brennevinssamlagets overskudd. Det ble laget varmt vann med kullfyr. Det var oppvarmet gytjebad med gytje som kom i tønner fra Idsal. Det var også badstu, «vannkur» for folk med revmatiske lidelser, damp-, svovel og furunålsbad.

I Tøgehålå var det grunt, den ble brukt som en liten småbåthavn med en liten brygge innerst. Den ble mye brukt til opplag av små båter. Brygga ble utvidet i 1893 da et hus ble revet.

Kilder
------

* Bærheim Anders: Et gammelt trafikksentrum, Stavanger Aftenblad, 6. september 1955
* Danielsen Nils Georg: Tøgehålå – en østens markedsplass, Stavanger Aftenblad, 2. desember 1978.
* Henriksen Chr: Stavanger i svunne dager, ny utgave 1975.
* "S. H.": Sundtehullet, en levning fra 1790, avisinnlegg 26. oktober 1926
* Stavnem T: Optegnelser vedkommende Stavanger fortid, Stavanger, 1906