recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Levendegjørelsen* deltar frivillige aktører. 
Fra friluftsmuseet på Hjerl Hede.
Kirken på Hjerl Hede er en rekonstruksjon av Tjørring Kirke, som den opprinnelig så ut
**Hjerl Hede** er et museum på Jylland i Danmark. Museet ligger i vestre del av Nordjylland, i Holstebro Kommune, mellom byene Skive, Struer og Holstebro. 

Museet ble etablert i 1930 som et stort friluftsmuseum, som først og fremst skulle være et levende museum med aktiviteter. Hvert år, i juli måned, finner *levendegjørelsen* sted, med om lag 100 frivillige aktører involvert. 

Museet skulle vise hvordan en typisk dansk landsby utviklet seg fra 1500-tallet til ca. 1900. Museet har også en steinalderboplass, og rommer dessuten et skogmuseum. 

Museet ble drevet som et privat museum til 1979, hvoretter det ble et selveiende, kulturhistorisk spesialmuseum.

År 2012 ble museet slått sammen med Holstebro Museum og Strandingsmuseum St. George til De Kulturhistoriske Museer i Holstebro Kommune.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hjerl Hede – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hjerl Hede – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hjerl Hede
* Fotos fra Hjerl Hede

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portaler: Museum | Danmark
**Friedrich Karl Akel**, født 24. august 1871 i Kaubi, død 3. juli 1941 i Tallinn) var en estisk diplomat og politiker som var rikseldste (statsoverhode) i Estland fra 26. mars til 16. desember 1924.

Biografi
--------

Akel var født i Kaubi (nåværende Pornuse), Mulgi Parish. Han gikk på Alexander Gymnasium i Tartu og studerte ved det medisinske fakultet på Universitetet i Tartu fra 1892 til 1897. Etter fullført studium arbeidet han som assistent ved Tartu Universitetsklinikk før han ble ansatt som lege ved Reimers oftalmologiklinikk (øyeklinikk) i Riga i 1898. Året etter arbeidet han som lege ved Ujazdów militærsykehus i Warsawa. I 1901 studerte han videre i Berlin, Praha og Leipzig.

Etter et kort opphold tilbake på Reimers oftalmologiklinikk drev han som privatpraktiserende øyelege i Tallinn fra 1902 til 1912 med unntak av perioden 1904-1905 da han var militærlege under den russisk-japanske krig. I 1907 var han med å starte Privatklinikken for estiske leger, og i 1912 startet han sin egen øyeklinikk. Han var medlem i bystyret, og også ordfører, i Tallinn, og han var fredsdommer i fredsrådet i Tallinn-Haapsalu. Han hadde også flere verv i andre ulike sammenhenger (sport, teater, bankvesen, kirkesamfunn).

Politisk karriere
-----------------

Akel var statsoverhode med tittelen *rikseldste* fra mars til desember 1924. Den 1. desember 1924 prøvde det estiske kommunistpartiet å gjennomføre et statskupp, men det mislyktes. Akel kom uskadd fra kuppforsøket, men transportminister Karl Kark ble drept.

Akel var utenriksminister i tre perioder, 1923-1924, 1926-1927 og 1936-1938, han var diplomatisk utsending til Sverige og Danmark i 1928-1934 og til Tyskland og Nederland i 1934-1936. I perioden 1927-1932 var han også Estlands representant i Den internasjonale olympiske komite.

Fra 1926 til 1929 var han innvalgt i riksforsamlingen *Riigikogu* hvor han representerte det kristelige folkepartiet. Han ble i 1937 innvalgt i nasjonalforsamlingen *Rahvuskogu* og i 1938-1940 satt han i parlamentets øverste kammer *Riiginõukogu*.

Arrestasjon og henrettelse
--------------------------

Etter den sovjetrussiske okkupasjonen av Baltikum i juni 1940 ble Akel arrestert og fengslet av den russiske etterretnings- og sikkerhetstjenesten NKVD i oktober 1940. Han ble henrettet ved skyting i Tallinn 3. juli 1941. Hans kone Adele Karoline Tenz ble deportert til Sovjetunionen i juni 1941 og døde der i 1944.

Referanser
----------

1. ↑  «Friedrich Karl Akel» (PDF) **(estisk)**. Government of Estonia.
2. ↑  Andres Küng (1971). *Estland - en studie i imperialism*. Aldus/Bonnier. s. 50-51.
3. ↑  Arpo, Martin (1. desember 2004). «Detsembrimäss 80 aastat tagasi». Postimees.
4. ↑  «Karl Friedrich Akel» (PDF). LA84 Foundation.
5. ↑  «Friedrich (Karl) Akel». vpinfo@vpk.ee (Estlands presidentkontor).

Kilder
------

* Ülo Kaevats et al. 2000. *Eesti Entsüklopeedia*, volume 14. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, ISBN 978-9985-70-064-8
**Aleksandr «Sasja» Petsjerskij** (født 22. februar 1909 Krementsjuk i Russland i det som nå er Ukraina, død 19. januar 1990) var en sovjetisk jødisk fange og offiser som organiserte fangeopprøret i den nazistiske konsentrasjonsleiren Sobibor i 1943.

Liv og virke
------------

Petsjerskij ble født i Krementsjuk i Ukraina og hadde studert musikk og Litteratur.

I 1941 ble han kalt inn til tjeneste i Den røde armé som underoffiser.

Han ble samme året tatt til fange av tyske soldater. Etter et mislykket fluktforsøk ble det oppdaget at han var av jødisk ætt, og da ble han sendt til en SS-drevet arbeidsleir i Minsk. Siden, i september 1943, ble han overført til Sobibor. Ettersom han hadde krigserfaring, var det han som organiserte fangeopprøret og den berømte flukten fra Sobibor.

Etter at han hadde kommet seg unna Sobibor, sluttet han seg igjen til den sovjetiske hæren, til en alvorlig skade i foten førte til at han fikk medalje for modig opptreden og ble permittert. Men på grunn av Stalin-regimet ble han beskyldt for å ha latt seg bli tatt til fange av fienden uten tilstrekkelig grunn og han ble en tid sperret inne i en Gulagleir. Han ble satt fri etter protester på grunn av hans rolle i opprøret i Sobibor.

Referanser
----------

1. 1 2   TracesOfWar, oppført som Alexander Aronovich "Sasha" Pechersky, TracesOfWar person ID 68071[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Alexander Aronovich Pechersky, Find a Grave-ID 28370809, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander Pechersky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Revolt i Sobibor* (1989/2011) - Holland-russisk prisbelønnet dokumentar
* Yad Vashems artikkel Arkivert 18. juli 2011 hos Wayback Machine.

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Balanseror-rull
Aerobatisk seilfly som utfører en balanseror-rull mens det slepes. Det er nødvendig at nesen peker noe opp for å opprettholde høyden i den viste fasen av manøveren. Legg merke til balanserorets utslag på høyre vinge.
Diagram over hvordan en balanserorrull utføres sammenlignet med andre vanlige ruller.
En **rull**, også kjent ved det engelske begrepet **roll**, er en aerobatisk manøver hvor et fly foretar en 360-graders rulling om sin lengdeakse. Mer presist er manøveren kjent som «aileron roll» (engelsk, «balanseror-rull») for å skille det fra for eksempel en tønnerull. Når utført riktig er det ingen merkbar endring i høyde, og flyet går ut av manøveren med samme orientering som det kom inn. Dette er vanligvis en av de første manøvrer undervist i grunnleggende luftakrobatikk. Balanseror-rullen forveksles ofte med tønnerullen.[]

Se også
-------

* Kajakkrulle
Nigardsbreen, en brearm av Jostedalsbreen, og Nigardsbrevatnet, i Luster kommune i Sogn og Fjordane fylke. Foto: Peter John Acklam, 2005 
Parti av Nigardsbreen. Legg merke til størrelsen i forhold til personene på berget foran.  Foto: Peter John Acklam, 2005 
Nigardsbreen på kart fra 1901. Bresnuten når nesten fram til hoveddalen.
**Nigardsbreen** er en brearm av Jostedalsbreen. Nigardsbreen ligger i Luster kommune i Vestland fylke. Hver sommer går et stort antall turister på brevandring på Nigardsbreen.

Breen har navn etter gården Nigard som ble knust av breen i 1748 da den rykket fram ca. 3 km i perioden 1700–1748. Breen stanset ca. 4,5 km lenger fram enn brekanten i dag. Somrene 1741–1744 var ekstremt kalde, biene døde og fruktdyrkning var umulig. 

Årlige frontmålinger siden 1899 viste en kraftig tilbaketrekning fra 1930 til 1975 da tilbakegangen ble mindre. Mellom 1988 og 2003 rykket breen fram ca. 280 meter. Etter 2000 har brefronten trukket seg tilbake ca. 200 meter (2013). Siden 1962 er det gjort massebalansemålinger på Nigardsbreen. I perioden 1962–2000 hadde isbreen et netto overskudd på 19 meter vannekvivalenter (is og snø tilsvarende 19 meter vann over hele breen). Spesielt på 1990-tallet hadde breen stor tilvekst. Etter år 2000 har massebalansen vært negativ, og med enkelte år der hele vinterens snølag har smeltet vekk i løpet av sommeren (2003). Målingene gjøres av NVE. 

Panorama over Breheimsenteret med Nigardsbreen i bakgrunnen. Fra senteret går den 3 km lange Brevegen gjennom morenelandskapet som breen la igjen på 1700-tallet da området var dekt av is. Fra enden av veien kan en ta båt over vannet fram til isen. Foto: 2014

Eksterne lenker
---------------

* NVEs sider om Nigardsbreen.
* Jostedalen breførarlag.
* Fylkesmannen Sogn og Fjordane.
* Turbeskrivelse. Arkivert 7. april 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Ole Harbitz** (født 5. august 1950 i Drammen) er norsk sivilingeniør og tidligere direktør i Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet (DSA). 

Harbitz er utdannet sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole (NTH) i Trondheim (1975) med fagene teknisk fysikk, biofysikk og medisinsk teknologi. Han tok doktorgrad i fysikalsk biokjemi ved NTH i 1980. I 1995 gikk han hovedkurset ved Forsvarets høgskole. 

Harbitz var stipendiat ved lungeavdelingen på Regionsykehuset i Trondheim 1975–1979 og han arbeidet som forsker ved Norsk institutt for næringsmiddelforskning 1979–1986. Han var ansatt i næringsmiddelseksjonen i Helsedirektoratet 1986–1988 og i Statens næringsmiddeltilsyn (SNT) 1988–1990. I 1990 tiltrådte han som avdelingsdirektør i SNT, Avdeling for kjemi og toksikologi, før han i 1992 ble direktør ved Statens institutt for strålehygiene, i dag DSA. Harbitz var faglig redaktør for boka *Radioaktiv forurensning – betydning for landbruk, miljø og befolkning*, som ble gitt ut på Landbruksforlaget i 1999. Harbitz var direktør for Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet (DSA) fra 1992 til 2020.

Verv
----

Harbitz hadde i mange år en rekke verv nasjonalt og internasjonalt knyttet til stillingen som DSA-direktør. Som direktør var han leder for Kriseutvalget for atomberedskap og han var medlem av universitetsstyret ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet på Ås. Han satt i styret for Framsenteret og har vært medlem av International Nuclear Safety Advisory Group (INSAG), et rådgivende utvalg for generaldirektøren i Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA). Harbitz var leder for den frivillige sammenslutningen Heads of European Radiological protection Competent Authorities (HERCA) i tre år (2009–2011).

Han var medlem av Wistutvalget, en departementsoppnevnt arbeidsgruppe på området strålemedisin, 1995–1996. Han var også medlem av et regjeringsoppnevnt granskningsutvalg som gjennomgikk det offentliges håndtering av kreft hos ansatte og studenter ved Norges lærerhøgskole i Trondheim/Den allmennvitenskapelige høgskolen (Rosenborgsaken), 2006–2007 (NoU 2007:9).

Referanser
----------

1. ↑  Ny direktør for Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet - DSA 29. november 2019

Eksterne lenker
---------------

* (no) Statens strålevern - offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Buckingham Athletic F.C.** ble grunnlagt i 1933 som Buckingham Juniors, men skiftet til sitt nåværende navn i 1939. Buckingham Athletic er for øyeblikket en klubb i Spartan South Midlands Division One.

Historie
--------

Buckingham vant sin første tittel i 1960/61, da de vant North Bucks League Shield etter en 4-0 seier over Tickford Sports.

I 1965 så ble klubben en del av Hellenic League, da de ble tatt opp i Divisjon 1 i Hellenic League. Her etablerte man seg som et lag rundt midten av tabellen med en gang.

I 1968/69 så rykket man opp til Toppdivisjonen i Hellenic League, og i 1969/1970 så vant klubben Buckingham Senior Charity Cup etter at man slo Kings Sutton 6-1 i finalen.

Etter 1970/1971 så fulgte noen mørke år, før klubben i 1978/79 kom tilbake til North Bucks League. I de neste årene gikk det fremover, og i 1984/85 så ble man akspert inn i South Midlands League etter at man gikk gjennom sesongen uten å tape en eneste kamp. På slutten av 80 og starten av 90-tallet så måtte laget vente med å rykke opp ved et par anledninger grunnet at banen ikke holdt standarden for et opprykk til Spartan South Midlands Premier Division. Dette fikk man etterhvert kontrollen på, og man rykket opp. I dag finner vi i midlertidig klubben tilbake i Spartan South Midlands Division One.

Eksterne lenker
---------------

* Buckingham Athletic F.C. hjemmeside Arkivert 11. november 2010 hos Wayback Machine.
**7×57 mm** (kalt **7 mm Mauser** eller **7x57mm** av SAAMI og **7 × 57** av CIP) er en førstegenerasjons røyksvak flaskehals-patron. I Storbritannia er patronen kjent som **.275 Rigby**. Patronen 7×57mmR er en randpatron basert på 7×57 mm for bruk i rifler med knekkmekanisme og kombivåpen.

7x57 mm ble utviklet i 1892 av Paul Mauser hos Mauser, og ble tatt i bruk av det spanske forsvaret i 1893. Patronen ble senere også tatt i bruk av flere andre forsvar. Selv om patronen ikke lenger brukes militært er den fremdeles populær internasjonalt til sivil bruk.

Dimensjoner
-----------

7x57 mm har et hylsevolum på 3,90 ml. Hylsen er utformet for pålitelig mating i både sylinder- og maskingevær under alle feltforhold.

Se også
-------

* Liste over riflepatroner
* 7 mm-kaliber

Referanser
----------

1. ↑  Campbell, Dave (24. januar 2021). «The 7x57 mm Mauser: History & Performance». *American Rifleman* **(engelsk)**. Besøkt 7. april 2024.
2. ↑  Wilson, Jim (november 2009). «A Perfectly Delightful Cartridge: 7×57 mm Mauser». *American Rifleman* **(engelsk)**: 53–55.
**Ad Lib Jazzklubb** ble etablerti Bodø i 1976, og er blant landets lengstlevende jazzklubber. Klubbens hovedformål er å fremme jazz og improvisert musikk i Bodø-området, og igjennom dette bidra til rekruttering og et mangfoldig musikktilbud for byens innbyggere.

«Ad lib» eller «ad libitum» er latin for «så mye man ønsker», og i musikalsk sammenheng betyr det at man får spille fritt så lenge man måtte føle for det. 

De fleste av jazzklubbens arrangementer finner sted på Sinus i Stormen Konserthus og på Piccadilly pub. Arrangement finner også sted på Beddingen kulturhus, utestedet Dama di, Craig Alibone, Store Studio, eller andre steder i Bodø. 

Ad Lib Jazzklubb holder Nordnorsk Jazzsenters hovedscene for jazzmusikk, de er medlem av Norsk jazzforum, og arrangerer ca. 30-35 konserter i året.

Klubben har tett samarbeid med jazzfestivalen Bodø Jazz Open.

Ad Lib har bl.a. vært ledet av Jan Ole Otnæs og Henning Gravrok. 

Daglig leder for klubben  er Erik Johansen.

Eksterne lenker
---------------

* sinuslive.no Arkivert 3. november 2013 hos Wayback Machine. – konsertscene

Portal: Jazz
***Nobody's Money*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av Wallace Worsley.

Handling
--------

Historien følger to ansatte i en avis, Carl Russell og Frank Carey, som skriver en vellykket bok med tittelen «The Breathless Bridal» under et fiktivt navn, men de blir nødt til å finne på en falsk forfatter etter at boken blir en stor suksess. Den litterære agenten Jack Holt tar på seg denne oppgaven, og får med seg sin gode venn Eddie Maloney til å fungerer som hans sekretær.

Men Jack forelsker seg snart i datteren til en guvernør, samtidig som denne guvernøren er i ferd med å bli utpresset av den ondskapsfulle Drisco - som allerede har plantet 20 000 dollar i guvernørens pengeskap, for å få det til å se ut som guvernøren har tatt imot en bestikkelse.

Skuespillere
------------

* Jack Holt som John Webster
* Wanda Hawley som Grace Kendall
* Harry Depp som Eddie Maloney
* Robert Schable som Carl Russell
* Walter McGrail som Frank Carey
* Josephine Crowell som Mrs. Judson
* Julia Faye som Annette

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 16. april 2024.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 16. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Philippe Poisson** (født 1984), bedre kjent som **Phil Fish**, er en kanadisk tidligere indiespilldesigner best kjent for sitt arbeid med plattformspillet *Fez*, gitt ut på hans egne selskap Polytron Corporation. Han var født og oppvokst i Quebec, hvor Nintendo-spill fra barndommen hans kom til å senere påvirke spilldesignet hans. Han studerte spilldesign ved Montreal National Animation and Design Centre, og jobbet hos Ubisoft og Behaviour Interactive før han startet opp Polytron i 2008.

Fish var også en av grunnleggerne av Kokoromi, et kollektiv som utforsker eksperimentelle ideer innenfor spilldesign, og organiserte den årlige GAMMA-spilleventen i  Montreal. Mens *Fez* var i utvikling jobbet Fish på andre spill som ikke hadde blitt gitt ut enda av Polytron, blant annet *Super Hypercube* og *Power Pill*.

*Fez* ble gitt ut i april 2012 til mange gode kritikker, etter en femårig utviklingsperiode. Sluttfasen av utviklingen ble også vist frem i dokumentarfilmen *Indie Game: The Movie*, som gjorde Fish uvanlig berømt blant indiespillutviklere. Etter en runde krangler på internett, kunngjorde han i juli 2013 at han sluttet med spillutvikling, og oppga langvarig mishandling fra spillindustrien som grunn.

Referanser
----------

1. 1 2   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Ashcraft, Brian. «Going Indie: Fez Creator Phil Fish's Moment Of Clarity» **(engelsk)**. Besøkt 9. september 2016.
3. ↑  Borries, Friedrich von; Walz, Steffen P.; Böttger, Matthias (14. september 2007). *Space Time Play: Computer Games, Architecture and Urbanism: The Next Level* **(engelsk)**. Springer Science & Business Media. ISBN 9783764384142.
4. ↑  «Gamasutra - The Making Of Fez, The Breaking Of Phil Fish». *www.gamasutra.com*. Besøkt 9. september 2016.
5. ↑  «Angry Twitter spat leads'Fez' creator to leave game industry - NBC News». Besøkt 9. september 2016.
6. ↑  Farokhmanesh, Megan (27. juli 2013). «Fez 2 canceled, Phil Fish confirms (updated)». *Polygon* **(engelsk)**. Besøkt 9. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phil Fish – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Phil Fish på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Phil Fish hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Phil Fish på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Phil Fish på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Phil Fish på Twitter Rediger på Wikidata

  

Portal: Videospill

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Chang Jiang-deltaet
Luftfoto av Chang Jiang-deltaet
**Chang Jiang-deltaet** (kinesisk: 长江三角洲, pinyin: *Cháng Jiāng Sānjiǎozhōu*) er betegnelsen på et noe varierende definert område langs den kinesiske elva Chang Jiangs nederste løp og munning. 

Det omfatter i alle tilfeller byprovinsen Shanghai, den sørlige del av provinsen Jiangsu og aller nordligste del av provinsen Zhejiang. Selve elven har ikke lenger noe egentlig elvedelta å snakke om. Men det ligger noen større og mindre øyer i elvemunningen som splitter opp elveløpet i tre, og for mange hundre år siden var det en rekke mindre deltaelver ned til kysten som tiden er blitt borte eller blitt temmet og inkorporert i kanalsystemer. 

Regionen har over 100 millioner innbyggere. Det er verdens største urbaniserte storområde, med mektige millionbyer som blant annet Shanghai, Nanjing, Suzhou, Wuxi, Changzhou og Nantong. I en mer utvidet forstand tilregnes også byer som Hangzhou og til og med Ningbo.

Nanjing var i flere perioder Kinas hovedstad. Jordbruket i området har alltid vært meget rikt. Området har vært meget sentralt i kinesisk historie.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* Growth cools in Yangtze River region Arkivert 27. mars 2016 hos Wayback Machine.
* PBS.org, Journey to Planet Earth, Yangtze River Delta, China Arkivert 25. november 2005 hos Wayback Machine.
* United Nations Economic and Social Commission for Asia and the Pacific (UNESCAP)
* Economic profile for the Yangtze River Delta
**Nils Petter Faarlund** (født 9. januar 1937 i Østre Toten) er en norsk sivilingeniør og vegleder i friluftsliv. Sammen med Ole Daniel Enersen grunnla han i 1967 Norsk Alpincenter - senere Norges Høgfjellsskole - i Hemsedal. I 1972 etablerte han også friluftsliv som høgskolestudium ved Norges idrettshøgskole.

Faarlund vokste opp på Vestgarden Fårlund i Østre Toten, en eiendom han seinere har overtatt. Han er far til radioverten Bjørn Faarlund i P4.

Faarlunds bidrag til norsk friluftsliv er tuftet på hans helhetlige filosofi om naturverd og menneskeverd, grunnfestet i et liv levd i den norske fjellheimen. Hans store livsoppgave har vært å vise vegen til hvordan verdier kan levendegjøres i vår verden som ellers er preget av utnytting og forbruk. Dette arbeidet har gitt ham mange priser og utmerkelser i inn- og utland. Blant annet utnevnte Kongen 9. oktober 2008 Faarlund til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for innsatsen han har gjort for den frivillige og profesjonelle redningstjenesten.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk lysningsblad, 18.08.1967, side 6.
2. ↑  Anders McD Sookermany og Jørgen W. Eriksen (red.), VEGLEDEREN – Et festskrift i anledning Nils Faarlunds 70-årsdag, Gan Aschehoug (2007).
3. ↑  Tone Merete Tho: «Kongeleg utmerking til Nils Faarlund: Nils Faarlund er utnemnd til Riddar 1. klasse av St. Olavs Orden»[*død lenke*], *Hallingdølen*, 21. oktober 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nils Faarlund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Ole Fredrik Norbye** (født 1985) er en norsk jazzpianist, foredragsholder og pianopedagog. Han har studert på jazzlinja ved Griegakademiet og hatt utenlandsopphold der han har studert under blant annet Jason Moran, Vijay Iyer og Connie Crothers. I studietiden vant han Vestnorsk Jazzsenters talentprogram to år på rad med sine band.  Norbye har også vært tilknyttet som landsdelsmusiker i gruppen LINK i Scene Finnmark.[] og har vært involvert som musiker i TV-produksjoner som *I kveld med Ylvis* og The Voice.[]

Norbye er ansatt som førstelektor NLA Staffeldtgate og Norges musikkhøgskole, som lærer i piano, samspill og jazzpianodidaktikk. Norbye har også en MBA i ledelse og holder foredrag for næringslivet omkring tema som innovasjon, kreativitet og musikk. [] I foredragene knytter han sammen kreative prosesser fra kunst og kultur med ledelsesteori og spiller konsertstykker på piano for å illustrere poeng og momenter i foredragene.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Erik Blücher** eller **Tor Erik Nilsen** (født 29. mai 1953 i Moss) er en norsk politisk høyreekstrem aktivist kjent fra det høyreekstreme partiet Norsk Front. Han har selv uttalt at han ikke er nazist, men «nasjonal revolusjonær». Men han blir omtalt som nynazist.

I 1975 grunnla Blücher det nynazistiske partiet Norsk Front på grunnlag av Nasjonal Ungdomsfylking (NUF), der han selv ble «fører». Blücher sto frem i programmet «På sparket» i NRK TV 29. mai 1975. Han ble tiltalt for «psykisk medvirkning» til bombeangrepet mot 1. mai-toget i Oslo 1979, men siktelsen ble senere frafalt.

Norsk Front skiftet navn til Nasjonalt Folkeparti i 1980, men gikk senere i oppløsning. 

I 1983 bosatte Blücher seg i Helsingborg i Sverige og skiftet navn til Erik Nilsen (eller Tor Erik Nilsen). I 2001 meldte VG at han drev plateselskapet Ragnarock Records i Helsingborg og at han på den tiden samarbeidet med britiske Combat 18. Ifølge avisen *Klassekampen* var Ragnarock Records en stort selskap i den nazistiske musikkindustrien i Sverige (eller såkalt «hvit makt»-musikk). Blücher overtok selskapet i 1995. Ragnarock Records skaffet seg i 1990-årene rettighetene til musikk kontrollert av Combat 18 gjennom nettverket «Blood and Honour». Ragnarock Records var på den tiden en av verdens største innenfor rasistisk musikk. I 2001 ble Blücher dømt til 3 måneders fengsel i Uppsala for spredning av rasistisk musikk gjennom Ragnarock Records og Klubb Valhall.

Blücher har vært regnet som en ideologisk leder for den skandinaviske avdelingen av det nynazistiske nettverket Blood & Honour. Han har skrevet artikler og hefter på deres hjemmesider under psevdonymene «Max Hammer» og «Erik Bloodaxe», og han har holdt taler på flere møter.

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2  «Nynazisten som forsvant». *Fædrelandsvennen*. 1. februar 2006.
3. 1 2  NAZI-GUDFAR BYGGER HATMUSIKK-IMPERIUM. *VG*, 2. februar 2001.
4. ↑  *Det hendte*, juni 1975, s.125. Utgitt av Bertmark, Norge.
5. ↑  Norgesrevyen nr 2, 1979.
6. ↑  «Musikmillioner bak nazi-vold». *Klassekampen*. 1. februar 2001.
7. ↑  «Nazistenes ledestjerne». *Klassekampen*. 31. januar 2001.
8. ↑  «Erik Blücher sentral i nordisk nazi-nettverk». *NTB*. 29. januar 2001.
9. ↑  «LEDET AV BLÜCHER». *VG*. 29. januar 2001.
10. ↑  Svensk forsker om nynazistiske miljøer i Norden 2003 Arkivert 22. september 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* NRK om Erik Blücher
* Om Norsk Front i NorgesLexi
* Om Erik Blücher og Holmliadrapet 2001
* VG om Erik Blücher og Blood & Honour i Sverige 2001
**Wilhelm Carl Johan Esser** (født 15. januar 1908 i Drammen,ukjent dødsår) var en tysk SS-offiser som opererte i Norge under andre verdenskrig.

Esser var født i Drammen med norsk mor (født Johannsen) og tysk far. Før krigen studerte han juss og medisin i Kiel og Berlin, og gikk inn i NSDAP i 1930 og SS i 1931. Esser begynte å arbeide for Gestapo i 1933, og kom til Norge 25. april 1940, like etter det tyske angrepet i april 1940.

I Norge var Esser *Kriminalkommissar* og siden 1. januar 1943 *Kriminalrat.* Han var sjef ved Sicherheitspolizeis *Referat IVc* til desember 1944. Esser var knyttet til avsnittene IV 1, IV 1a, IV 1b, IV 1c, IV 2a, IV 2b, IV 3 og IV 5 i sikkerhetspolitiets *Abteilung IV* (Gestapo). og var dermed en av de viktigste figurer i Gestapos arbeid mot den sivile Motstandsbevegelsen.

Esser ble arrestert den 7. mai 1945. I rettsoppgjøret etter krigen ble han stilt for retten i september 1948 og dømt til åtte års tvangsarbeid for godkjenning og medvirkning av tortur mot fanger. Han ble satt fri og utvist til Tyskland allerede i oktober 1950.

Referanser
----------

1. ↑  RA/S-3138-01/D/Da/L0877/4 u. /L0878/1 Landssvikarkivet Oslo politikammer Dnr. 3941
2. 1 2  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 84. ISBN 8252525490.
3. ↑  Pryser, Tore (2001). *Hitlers hemmelige agenter: tysk etterretning i Norge 1939-1945*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 182. ISBN 9788215000756.
4. ↑  Berit Nøkleby (2003). *Gestapo – Tysk politi i Norge 1940–1945*. Oslo: Aschehoug. s. 188. ISBN 82-03-22788-0.
5. ↑  Kraglund, Ivar (1987). *Hjemmefront*. Oslo: Aschehoug. s. 50. ISBN 8203111440.
6. ↑  «Drammensgestapisten Esser står for lagmannsretten i Oslo». *Drammens Tidende*. 1. september 1948. s. 1.
7. ↑  «Lang fengselsstraff for Esser og Greul». *Buskerud blad*. 11. september 1948. s. 2.
8. ↑  RA/S-3138-01/D/Da/L0877/4 u. /L0878/1 Landssvikarkivet Oslo politikammer Dnr. 3941
**Nordicom** er et senter for nordisk medieforskning ved Gøteborgs universitet. Senterets formål er å fremme, utvikle og formidle forskningsbasert kunnskap om medienes funksjon i Sverige og Norden og å styrke samarbeidet mellom nordiske medieforskere. Nordicom gjennomfører blant annet den svenske undersøkelsen Mediebarometeret og gir ut akademisk litteratur.

Nordicom drives med støtte fra Nordisk Ministerråd og det svenske kulturdepartementet.[[1]]

Litteraturen som Nordicom utgir består av akademiske monografier og antologier samt de internasjonale vitenskapelige tidsskriftene Nordicom Review og Nordic Journal of Media Studies.[[2]]

Organisasjonen arbeider også med fakta- og statistikksammenstillinger, temaanalyser samt nyhetsformidling og ekstern dekning av svensk og nordisk medieutvikling.[[3]]

Hvert annet år er Nordicom medarrangør av medieforskningskonferansen NordMedia sammen med de nasjonale forskningsforeningene innen medie- og kommunikasjonsvitenskap i Norden. I samarbeid med Universitetet i Bergen drifter Nordicom også NordMedia Network, som er en plattform for nordiske og nordisk-orienterte forskere innen medier og kommunikasjon.[3][[4]]

Nordicom er en del av det nordiske samarbeidet på det kulturpolitiske feltet. Organisasjonen ble dannet på 1970-tallet under navnet Nordisk dokumentasjonssenter for massekommunikasjonsforskning[[5]] og var frem til 2015 en institusjon under Nordisk Ministerråd. Siden 2016 har Nordicom i stedet vært en del av et strategisk partnerskap med Ministerrådet.[1]

Nordicom har også i oppdrag fra det svenske kulturdepartementet å kartlegge og analysere svensk medieutvikling, spesielt med tanke på medie- og økonomisk utvikling av mediemarkedet. I oppdraget inngår også å gjennomføre Mediebarometeret, en årlig befolkningsrepresentativ undersøkelse av den svenske befolkningens medievaner.[1][6]

Referanser
----------

---

[1] "Våra uppdrag | Nordicom" (på svensk). *www.nordicom.gu.se.* Besøkt 4. mars 2022.

[2] "Våra vetenskapliga publikationer | Nordicom" (på svensk). *www.nordicom.gu.se.* Besøkt 4. mars 2022.

[3] "Om Nordicom | Nordicom" (på svensk). *www.nordicom.gu.se.* Besøkt 4. mars 2022.

[4] "About NordMedia | NordMedia Network" (på engelsk). *www.nordmedianetwork.org*. Besøkt 4. mars 2022.

[5] Nationalencyklopedin, NORDICOM (på svensk). http://www.ne.se/uppslagsverk/encyklopedi/lång/nordicom. Besøkt 4. mars 2022.

[6] "Om Mediebarometern | Nordicom" (på svensk). *www.nordicom.gu.se.* Besøkt 4. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Nordicoms offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Trenger oppdatering:** Denne sportsartikkelen er ikke oppdatert med ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia ved å oppdatere den.  

**Ann Wenche Kleven** (født 7. mai 1968) er en norsk fotballdommer som er tilknyttet Lørenskog IF.

Kleven begynte å dømme i 1983. Hun har vært forbundsdommer siden 1987, og var FIFA-dommer i perioden 1995–2008. 

Hun var dommer i EM 1997 i Norge og Sverige, i VM 1999 i USA og EM 2001 i Tyskland. I EM i fotball 2001 dømte hun finalen mellom Tyskland og Sverige. Hun har vært dommer i ni NM-finaler, og var første kvinne til å debutere i den øverste divisjonen for herrer i 1999. Totalt har hun dømt 50 kamper som assistentdommer i herrenes øverste divisjon. Hun har også dømt i to Champions League-kamper for herrer; i Riga og på Færøyene. 

Hun jobber i arrangementkomiteen i Norway Cup og også vært med på å vinne Norway cup som spiller og dømt 3 finaler! []

Referanser
----------

1. ↑  «Ann Wenche Kleven - Dommeroppdrag». *fotball.no* **(norsk)**. Norges Fotballforbund. Besøkt 15. april 2023.
2. ↑  Ann Wenche Kleven Arkivert 10. juli 2015 hos Wayback Machine. Norsk Fotballdommerforening
3. ↑  Ann Wenche Kleven Norges Fotballforbund

  


| * v
* d
* r
Dommere i Toppserien 2024 |
| --- |
|  | 
* Maliha Ahmady
* Veronika Fjeldvær
* Marit Buhaug Folstad
* Cecilie Frøyland
* Maren Hatletvedt
* Karoline Marie Jensen
* Margrete Jensen
* Henrikke Holm Nervik
* Marit Skurdal
* Emilie Rodahl Torkelsen
* Sarah Fatemeh Zangeneh

 | Norges flagg |
**Reruhi Shimizu** (japansk: 清水礼留飛) (født 4. desember 1993 i Myoko) er en japansk tidligere skihopper, som inntil 2011 drev med kombinert.

Karriere
--------

I 2008 debuterte han som kombinertløper i Sapporo den 1. mars 2008 i et FIS-renn ble han nr. 23. I kontinentalcupen den 4. desember 2010 i Steamboat Springs ble han nr. 37. Dagen etter ble han nr. 30. Han deltok i junior-VM 2011 i Otepää, der han ble nr. 24 i normalbakken/10 km den 27. januar 2011. 29. januar 2011 ble han nr. 13 i 5 km. I Kuopio 6. mars 2013 i kontinentalcuprennet ble han nr. 13, hans beste individuelle plassering i kontinentalcupen.

I 2011 skiftet han til spesielt hopp. I FIS-cuprennene i Villach 16. juli ble han nr. 7. Han vant dagen etter. I verdenscupen 2011/12-sesongen var han med på kvalifiseringsrennene i Harrachov 8. desember og Engelberg 17. desember, men han kvalifiserte seg ikke. Shimizu var med på junior-VM 2012 i Erzurum, der han ble nr. 13 i individuelt. Han var med på det japanske laget som ble nr. 10, men kvalifiserte seg ikke til finaleomgangen. På laget hoppet ellers Kanta Takanashi, Shingo Nishikata og Yukiya Sato.

I Sommer Grand Prix 2012-sesongen ble han nr. 4 sammenlagt. Shimizu vant rennet i Courchevel 15. august, foran Andreas Wank og Tom Hilde.

Shimizu debuterte i verdenscupen i 2012/13-sesongen der han ble nr. 40 sammenlagt. Shimizu debuterte i rennet på Lillehammer 24. november, han ble nr. 28. Hans første topp ti-plassering var en tiendeplass i Sotsji den 8. desember 2012. Shimizu var med på det japanske laget sammen med (Daiki Itō, Noriaki Kasai og Taku Takeuchi) som ble nr. 5 under Ski-VM 2013 i Val di Fiemme.

I verdenscupen i 2013/14-sesongen i Klingenthal 23. november 2013 var han med på det japanske laget som ble nr. 3 i lagkonkurransen. I Vinter-OL 2014 hoppet han på det japanske laget som tok bronse i laghopp, sammen med Taku Takeuchi, Daiki Itō og Noriaki Kasai. Hans beste plassering individuelt i verdenscupen er en 5.-plass fra Trondheim i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «Medalista olimpijski z Soczi kończy karierę» **(polsk)**. skijumping.pl. 5. mars 2024. Besøkt 1. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reruhi Shimizu – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Reruhi Shimizu – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Reruhi Shimizu – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Bergen amt** var et amt som ble skilt ut fra Søndre Bergenhus amt i 1831, og endret navn til Bergen fylke 1. januar 1919. Amtet omfattet det som til enhver tid var innenfor Bergens bygrense. Amtmennene i Bergen amt var samtidig stiftamtmenn for Bergen stiftamt.

Bergen og Søndre Bergenhus fikk felles amtmann i 1907, men bestod som to amter. Søndre Bergenhus amt fikk navnet Hordaland fylke i 1919. I 1972 ble Bergen fylke innlemmet i Hordaland fylke.

Stiftamntmenn
-------------

| Startet | Sluttet | Amtmann i Bergen amtStiftamtmann i Bergen stiftamt |
| --- | --- | --- |
| 1831 | 1834 | Georg Jacob Bull |
| 1834 | 1852 | Edvard Hagerup |
| 1852 | 1859 | Jens Schydtz |
| 1859 | 1875 | Paul Meyer Smit |
| 1875 | 1884 | Nicolai Ditlev Ammon Ræder |
| 1884 | 1907 | Justin Gottfried Andreas Hoffmann |
| 1907 | 1918 | Hroar Olsen |
|  |  | Fylkesmann i Bergen fylke |
| 1918 | 1929 | Kristian Friis Petersen |
| 1929 | 1933 | Ernst Andreas Johannesen |
| 1934 | 1949 | Gjert Lindebrække |
| 1949 | 1966 | Mons Lid |
| 1966 | 1972 | Lars Leiro |
|
**Ragnvald Hvoslef** (født 19. september 1872 i Christiania, død 8. august 1944 i Oslo) var en norsk offiser og politiker (NS). Han var medstifter av Nasjonal Samling (NS) i 1933 og hadde sentrale funksjoner i NS-regimet under andre verdenskrig i Norge.

Tidlig karriere
---------------

Kaptein Ragnvald Hvoslef var ordfører i Mo herred 1908–1910 og kompanisjef i Ranens kretskompani i noen år i herredet. Han var sjef for Hans Majestet Kongens Garde 1915–1917 og militærattaché i Washington D.C. 1918–1919. Han gikk ut av forsvaret i 1928 med majors grad.

Politiker
---------

Hvoslef var sentral i Norges Samfundsvern i en årrekke, og var leder fra 1925. Han var også med på å stifte Nasjonal Samling i 1933, og ble utpekt av Vidkun Quisling til forsvarsminister i kuppet under den tyske invasjonen. Hvoslef avslo imidlertid vervet, og kjempet på den norske regjeringens side under felttoget i Sør-Norge. I 1941 ble han imidlertid forsont med Quisling, og hadde frem til sin død i 1944 flere høye verv i NS-systemet. Han var politipresident i Kirkenes 1941–1942, ledet arbeidet for å motvirke uro og sabotasje på arbeidsplassene og ledet fra 1943 og frem til sin død året etter Nasjonal Samlings Inspeksjons Avdeling, en personlig etterretningsorganisasjon for Quisling. Han unngikk landssvikdom da han døde før krigen sluttet, og ble bisatt med store æresbevisninger fra NS-regimets og okkupasjonsmyndighetenes side.

Ragnvald Hvoslef var ridder av Dannebrogordenen og Svärdsorden.

Familie
-------

Ragnvald Hvoslef tilhørte slekten Hvoslef, bror av OL-roeren Einar Hvoslef. Ragnvald ble gift i 1896 med Ingeborg Dagny Gulbranson (1875–1963), datter av Carl August Gulbranson (1831–1910) og Minda Ramm Juell (1844–1913). Han var svoger til Alfred P. Wright og onkel til Carl P. Wright.

I 1917 overtok hans kone eiendommen Nøisomhed sammen med sin bror, men etter en tid overtok broren eiendommen. I 1930-årene ble Nøisomhed solgt til Ragnvald Hvoslef og Ingeborg Dagnys datter, Ingeborg Helene Hvoslef og hennes ektemann, skipsreder Alf Mohn.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ragnvald\_Hvoslef[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Coldevin, Axel (1900-1992) (1965). *Mo prestegjeld etter 1850*. [Mo i Rana]: Mo sparebank. s. 151.

Kilder
------

* «Ragnvald Hvoslef». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 15. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Irsk transportabelt studio og mørkerom
**Mørkerommet** er et lystett rom, der en kan håndtere lysfølsomme materialer som fotografisk film. Enkelte arbeidsoperasjoner må foregå i stummende mørke. Mange materialer behandles under mørkeromsbelysning, som gjerne er gul, orange eller rød. Fargen til mørkeromsbelysningen avhenger av fargefølsomheten til det fotografiske materialet.

I fotografiets barndom var et transportabelt mørkerom og diverse kjemikalier en del av reisebagasjen for en omreisende fotograf. Platene måtte gjerne prepareres på stedet, og fremkalles kort tid etter eksponering.

Et moderne permanent mørkerom er ofte delt i en våt og en tørr del. Dette for å forhindre søl av kjemikalier og vann på følsomt utstyr og materialer. 

Vanlig utstyr på et mørkerom i dag er:

* Forstørrelsesapparat for eksponering av fotopapir
* Kopieringsrammer for å holde fast fotopapiret under eksponering
* Koblingsur for forstørrer
* Lysbord for nærmere studier av negativer

* Dagslystanker for fremkalling av film
* Skåler til fremkalling av fotopapir og bladfilm
* Skylleutstyr for skylling av papirkopier
* Tørkeskap og snorer for tørking av film og kopier

Eksterne lenker
---------------

* (en) Darkrooms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
Geografiske regioner i Tyrkia.
Tyrkia er delt inn i sju **regioner** (tyrkisk *Bölge*) og 21 underregioner (tyrkisk *Bölüm*), som blei definert på den første geografikongressen i Tyrkia i 1941. Regionene er delt inn av geografiske, demografiske og økonomiske årsaker, og har ikke administrative funksjoner.

Regioner og underregioner
-------------------------

* Egeerregionen

Delt inn i Egearregionen og Indre Vest-Anatolia.
* Svartehavsregionen

Delt inn i Vest-Svartehavet, Sentral-Svartehavet og Øst-Svartehavet.
* Sentral-Anatolia

Delt inn i Konya, Øvre Sakarya, Midtre Kızılırmak og Øvre Kızılırmak.
* Øst-Anatolia

Delt inn i Øvre Eufrat, Erzurum-Kars-regionen, Øvre Murat-Van og Hakkari-regionen
* Marmararegionen

Delt inn i Yıldız-regionen, Ergene-regionen, Çatalca-Kocaeli-regionen og Sør-Marmara
* Middelhavsregionen

Delt inn i Adana-regionen og Antalya-regionen.
* Sørøst-Anatolia

Delt inn i Midtre Eufrat og Tigris-regionen.

Referanser
----------

1. ↑  Ali Yiğit, "Geçmişten Günümüze Türkiye'yi Bölgelere Ayıran Çalışmalar ve Yapılması Gerekenler", *Ankara Üniversitesi Türkiye Coğrafyası Araştırma ve Uygulama Merkezi, IV. Ulural Coğrafya Sempozyumu, "Avrupa Birliği Sürecindeki Türkiye'de Bölgesel Farklılıklar"*, pp. 34-35. Arkivert 31. mars 2012 hos Wayback Machine.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Peter griffin er kul Han er familieoverhode for familien Griffin, gift med Lois Griffin og far til Meg, Chris og Stewie. Han har også en hund som heter Brian. Stemmen til Peter leses av showets skaper og hovedskribent, Seth MacFarlane, som fremfører stemmen med en Rhode Island-dialekt. MacFarlane skapte Peter og resten av Griffinfamilien i januar 1999. Karakterene dukket første gang opp på tv i seriens premiere "Death Has a Shadow", 31. januar 1999, etter Super Bowl XXXIII.

Peters stemme er inspirert av en vaktmester som MacFarlane hørte på skolen sin. Hans opptreden var en videreutvikling av karakteren *Larry* fra MacFarlanes tidligere animerte kortfilmer *The Life of Larry* og *Larry & Steve*. Peter Griffins karakter har høstet varierende kritikk fra anmeldere. Han har også dukket opp i andre show, deriblant *The Simpsons*, *South Park* og *The Cleveland Show*.

Personlighet
------------

Peter foretrekker stereotypiske aktiviteter, som å drikke med sine venner på "The Drunken Clam". Hans favoritthobby er å se på TV. En IQ-test viste at hans lave intelligens plasserer ham i en kategori rett under utviklingshemmet, men han har utvist kreativitet i visse sammenhenger. Han blir veldig sjalu når noen andre prøver seg på Lois, og han elsker sin kone og barn. Allikevel bryr han seg som regel ikke om deres følelser.
**Fredrik Selmer**, kjent som **ingeniør F. Selmer**, (født 25. oktober 1876 i Sunndal, død 30. januar 1968 i Oslo) var en norsk ingeniør og entreprenør.

Selmer ble uteksaminert som bygningsingeniør ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1896. Studerte deretter ved den tekniske høyskole i Dresden 1896–97 og praktiserte så på forskjellige steder i Tyskland og Østerrike før han 1905 reiste til New York hvor han i et år arbeidet i en entreprenørforretning. Sommeren 1906 var han tilbake i Norge og etablerte sitt eget entreprenørselskap, Ingeniør F. Selmer i Kristiania som senere gikk sammen med entreprenørselskapet Høyer-Ellefsen. Frem til andre verdenskrig utførte selskapet under ingeniør Selmers ledelse de fleste typer bygg- og anleggsarbeider over store deler av landet, men var særlig involvert i kaier, broer, siloer og damanlegg. Blant arbeider som kan nevnes, er: 

* Undergrunnsbanen i Oslo fra Majorstuen til Nationalteateret
* Drammens andre bybru (1936-2022) (landets første betongbro)
* Norsk Hydros kaianlegg på Herøya ved Porsgrunn
* Horngården på Egertorvet i Oslo, byens første høyhus.
* Handelsbygningen i Oslo
* Folketeaterbygningen i Oslo
* Odd Fellow-gården i Oslo
* Fram-huset på Bygdøy
* Hotel Continental i Oslo
* Philipsbygget på Majorsten
* Tryvannstårnet
* Notodden kirke

Under den annen verdenskrig kom Selmer som landets nest største entreprenørselskap raskt i kontakt med okkupasjonsmakten. Hele 60 % av firmaets omsetning fra 1940 til 1945 kom fra tyske oppdrag. Disse oppdragene ble ofte sabotert og trenert både fra selskapets og arbeidernes side. Fredrik Selmer var utenfor mistanke for å ha vært en tyskerhjelp. 

Etter andre verdenskrig, i 1951, vant selskapet en internasjonal konkurranse om bygging av et større dam- og tunnelanlegg og en kraftstasjon i Snowy Mountains i Australia. Selmer, som da var 75 år, deltok aktivt i gjennomføring av prosjektet, som på sitt største beskjeftiget 900 mann, omtrent halvparten norske. Det ble fullført i begynnelsen av 1955 – en måned før fristen, og Selmer høstet stor anerkjennelse fra australske myndigheter for arbeidet.

Etter Fredrik Selmers død 1968 ble selskapet involvert i utvikling og bygging av installasjoner til oljeindustrien. Selskapet inngår nå det i det svenske Skanska-konsernet som Selmer Skanska AS.

Selmer fikk i 1932 Den norske ingeniørforenings pris for "Fremragende bygningsingeniørarbeider", og 1955 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johan Fredrik Selmer, Norsk biografisk leksikon ID Fredrik\_Selmer, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |