recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Isbjørner ved museett på Brandal  Islandmen (02.06.2009)
«Aarvak»  Islandmen (02.06.2009)
  Tommy Gildseth (11.09.2010)
**Ishavsmuseet Aarvak** (opprettet 1981 i Brandal i Hareid kommune) er en stiftelse for å dokumentere norsk polarhistorie (sjøfart, forskning og fangst). Det er ett av få offentlige polarmuseum sør for Polarmuseet i Tromsø.

Initiativtaker og første leder var selfanger og poståpner Henrik Landmark (1928-98) i Brandal, bygda som fikk blant landets høyeste konsentrasjoner av selfangere i tiden etter at Sunnmøre sendte ut sin første ishavsskute i 1898. Ved opprettelsen av museet i 1981 overtok man polarskuta «Aarvak» som hadde gått uavbrutt siden 1912. Ved 100-årsjubileet i 1998 flyttet museet over til nytt bygg og sjøbu fra 1950. I *Bakkenaustet* ligger en færing og en trerøring. Brandal Motorverksted har egne bygninger. I 2009 fikk «Aarvak» eget hus. En egen avdeling er viet Peter S. Brandal og deler av en gjenskapt «Jopeter». Museet har ellers tusenvis av gjenstander, utstoppinger, filmer og fotografi fra 1924 i permanent utstilling, samt et arkiv over drøyt 400 polarskuter og bokutgivelser.

Venneforeningen ble i 1998 startet av Bjarne Brandal. Den gir ut *Isflaket* fire ganger i året og forestår sangkoret *Hakapikene*.

På uteområdet ved museet står monumentet Ishavskjerringa, som er laget av Tore Bjørn Skjølsvik og ble avduket 18. juni i 2005.

Utgivelser
----------

* Henrik Landmark, red. red. (1986). *Skuter av tre - mannskap av jern*. Brandal. ISSN 1503-9978.
* Sigmund Bøe (1990). *På gyngende grunn*. Brandal. ISBN 82-91003-00-9.
* Henrik og Webjørn Landmark, red. (1998). *I polarisens makt*. Brandal. ISBN 82-91003-01-7.  [Illustrert av Jogeir Gjerde]
* *Når storstormen rasar*. Brandal. 2002. ISBN 82-91003-02-5.
* Sigmund Bøe (2003). *På minnegrunn*. Brandal. ISBN 82-91003-04-1.

Referanser
----------

1. ↑  «Ishavsmuseet Aarvak (hjemmeside)».
2. ↑  «Ishavsmuseets venneforening». Arkivert fra originalen 29. desember 2010. Besøkt 19. august 2010.
3. ↑  Ishavsmuseet Aarvak: Ishavskjerringa (besøkt 7. januar 2013)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ishavsmuseet Aarvak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Statsuniversitetet i Kuban** (Кубанский государственный университет, ofte forkortet **КубГУ**, **KubSU**) er et Russisk offentlig universitet i Krasnodar. Det er et av de største og eldste universitetene i Sør-Russland.

Beskrivelse
-----------

Universitetet ble grunnlagt i 1920 i Krasnodar. Den første valgte rektoren var Nikandr Marks, en tidligere general i den russiske keiserlige hæren, historiker og spesialist i gammelrussisk paleografi.

I 1994 ble universitetet anerkjent som en av de ledende institusjonene for høyere utdanning i Russland.

I 2004 og 2005 ble universitetet rangert blant de 100 beste institusjonene for høyere utdanning i Russland og mottok gullmedaljen for europeisk kvalitet.[]

I 2008 ble Mikhail Astapov, tidligere leder for det regionale utdanningsdepartementet i Krasnodar, utnevnt til rektor ved universitetet.

Statsuniversitetet i Kuban har utdannet utenlandske fagpersoner siden 1970. De utenlandske kandidatene kommer fra mer enn 120 land. I dag utdanner universitetet fortsatt studenter fra Asia, Amerika, Afrika og Europa.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kuban State University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Statsuniversitetets hjemmeside (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Steibrua** (også kalt **Steien bru**) er ei veibru som fører riksvei 3 over Glåma ved Alvdal sentrum (kalt Steia eller Steien lokalt) i Nord-Østerdalen.

Første bru
----------

Den første Steibrua ble bygd i 1824 av Ivar Tronslien og ble bekostet av Steigardene. Eierne krevde inn bompenger fra de som skulle passere brua. Brua hadde en egen bomkasse kalt *«Steibroens fond»*, som i tillegg til bompengene også hadde bidrag fra Tynset og Tylldalens sogn. I 1867 ble østre spenn tatt av flommen. Brua ble reparert, men var dårlig og det ble diskutert å bygge ny bru. Da som nå var det uenighet om plasseringen, men det ble til slutt besluttet å bygge den nye brua på samme sted som den gamle lå. Lars Steien påtok seg 10.10.1874 å bygge ny bru for 3600 spesiedaler vinteren 1875-76, og den nye brua stod ferdig og ble overlevert 26. mai 1876.

2000-tallet
-----------

Tredekket på brua var dårlig og ble erstattet med gitterrister tidlig på 1990-tallet. Dette viste seg å være en dårlig løsning og etter hvert ble det klart at det måtte bygges ny bru. Midlertidig bru til bruk i anleggsperioden ble bygd 2014 og den gamle brua ble revet. I desember 2014 ble det skrevet kontrakt med en ramme på 89,3 millioner kroner med Implenia Norge om bygging av en ny nettverksbuebru med ett spenn på 88,2 meter, som vil bli Norges lengste trebru i ett spenn. Den skal ha landkar i betong, brudekke i lettbetong, og fagverksbuer i limtre som leveres av Moelven Limtre. Hengestagene blir i stål, og brua blir totalt 20 meter bred med gang og sykkelvei på hver side av en 8,4 meter bred veibane. Brua er beregnet å stå ferdig i september 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Steimoeggen, Einar (1952). *Alvdal: ei bygdebok*. Alvdal.
2. ↑  Streitlien 37, s. 91
3. ↑  Streitlien 37, s. 92
4. ↑  Haakonsen, Anders (20. november 2013). «Steien bru i Alvdal får avløsning». *Våre veger*. Teknisk Ukeblad Media AS. Besøkt 11. desember 2014. [*død lenke*]
5. ↑  Haakonsen, Anders (5. desember 2014). «Implenia bygger Steibrua i Alvdal». *Våre Veger*. Teknisk Ukeblad Media. Besøkt 11. desember 2014. [*død lenke*]
6. ↑  Arnesen, Marit (11. desember 2014). «Nå blir det ny riksveg 3 – kontrakten er undertegnet». Øslendingen. Besøkt 11. desember 2014.

Litteratur
----------

* Streitlien, Ivar A. (1938). *Kommunejubileet 1837—1937 - Tynset - Alvdal - Folldal*. Tynset: Ødegårds trykkeri, Røros.
**Karl Martinus Walderhaug** (født 2. august 1914, død 30. mars 2002) var en norsk sivilingeniør.

Walderhaug ble født og vokste opp i Ålesund. Utdannet ved avdelingen for sterkstrøm ved Norges tekniske høgskole i Trondheim, arbeidet etter avsluttede studier som vitenskapelig assistent ved samme avdeling. Deltok under felttoget i Gudbrandsdalen i 1940. Som Rover-speider var han i 1940 og 1941 med i motstandsarbeidet i Trøndelag med kurertjenester til Sverige. Flyttet til Fredrikstad i 1941. Walderhaug nektet å melde seg inn i den nazifiserte Ingeniørforeningen, som var en forutsetning for å inneha nøkkelstillinger i næringslivet. Han ble derfor nektet ansettelse ved Borregaard Industrier i Sarpsborg, men virket i en tid som ingeniør ved Fredrikstad E-verk. Walderhaug ble arrestert våren 1944, og satt fengslet på Vollan, Falstad og Grini til freden. På Grini pådro han seg tuberkulose, og smittet da han kom hjem også sin kone Åse. Sykdommen satte en stopper for hans profesjonelle utvikling som ingeniør. Walderhaug var rekonvalisert fra lungesykdommen i 1952, og underviste ved Oslo ingeniørhøgskole, senere også i Bergen ingeniørhøgskole. I 1956 skrev han ei bok om hvordan en lager kraftstasjoner og I 1960 skrev han boka Likestrømmaskiner. I 1967 kom boka Sterkstrømteknikk på Universitetsforlaget. Walderhaug bygget fra 1964 opp Møre og Romsdal ingeniørhøgskole i byen han kom fra (Ålesund), og var rektor samme sted til han gikk av med pensjon i 1983.

Walderhaug ble i 1990 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Karl Martinus Walderhaug, (02.august 1914 - 30.mars 2002).», besøkt 29. september 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sunnmørsposten, utgitt 6. februar 1990[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Sunnmørsposten*, 6. februar 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Black Sea Shipping Company** (**BLASCO**) (ukrainsk: **Чорноморське морське пароплавство (ЧМП)**) var et stort statseid rederiselskap i det tidligere Sovjetunionen (SSSR) med hovedkontor i havnebyen Odesa i Ukraina ved Svartehavet. Under sovjetisk styre hadde selskapet tittelen «verdens største skipsselskap» i flere år, og var delaktig i utenrikshandel og internasjonale hjelpetiltak for den sovjetiske regjeringen.

I februar 2009 ble selskapet erklært konkurs.

Historie
--------

BLASCOs skorsteinsmerket på det sovjetiske lasteskipet «Alexandr Saveliev». Passasjerskipene hadde samme skorsteinsmerke, men på hvit skorstein.
Selskapet ble stiftet av Rådet av Arbeid og Forsvar 13. juni 1922, som Svartehavet – Azovhavets Shipping som en del av Folkekommissariatet for kommunikasjonsveier og ble administrert av sentralforvaltningen av den statlige handelsflåten (Gostorgflot). Selskapet sporer imidlertid sin historie til 16. mai 1833 da Svartehavets dampskipkonglomerat (ROPiT) ble etablert for permanent samferdsel mellom Odessa og Istanbul, men selskapet forsvant etter Krimkrigen på 1850-tallet. Svartehavet–Azovhavets Shipping ble splittet i opp etter andre verdenskrig. En annen splitt fant sted i 1964 da et nytt selskap, Novorossiysk Shipping Company, ble opprettet fra tankavdelingen av Svartehavets shippingkompani.

I 2013 ble selskapet nedlagt.

Flåte
-----

Svartehavets shippingkompani var det største rederiet i verden i 1980-årene målt i havgående fartøy. Selskapet hadde over 250 havgående skip i den beste tiden.

Havner i drift
--------------

I Sovjetperioden lå alle de store havnene i det nåværende Ukrainas territorium, unntatt Sevastopol, Azovhavet, Kertsj og Donauhavnen. Etter sammenbruddet av Sovjetunionen ble disse havnene utskilt fra rederiet.

Se også
-------

* Ivan Franko-klassen

1. MS «Ivan Franko»
2. MS «Taras Sjevtsjenko»
3. MS «Sjota Rustaveli»

* FK Tsjornomorets Odesa

Referanser
----------

1. ↑  «Министерство транспорта Украины не доверяет Хозяйственному суду Одесской области. Дело о банкротстве Государственной судоходной компании «Черноморское морское пароходство». — ГСК «Черноморское морское пароходство» — Одесская обл. — КОНФЛИКТЫ — Zahvat.net - Рейдерство в Украине, рейдеры, коррупция». *zahvat.net*. Arkivert fra originalen 5. juni 2013. Besøkt 10. november 2016.
2. ↑  Korrespondent.net. «Кравчук взяв на себе провину за розвал торгового флоту України». Besøkt 10. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Суда Украины - Главная страница
* ЧМП - частина третя. Реквієм за Чорноморською ескадрою - Економічна правда (NMP - del 3. Rekviem for Svartehavsflåten – Den økonomiske sannheten)
* Peter Loboda. Under fedrelandets flagg
Geomorfologisk kart over Karkonosze/Krkonoše.
**Karkonosze** (polsk) eller **Krkonoše** (tsjekkisk) er en fjellkjede i Sudetene i Sentral-Europa. Fjellkjeden blir på tysk kalt *Riesengebirge*, «Kjempefjellene».

Fjellene strekker seg fra nordvest mot sørøst og danner grensen mellom Polen og Tsjekkia. Det høyeste fjellet er Sněžka/Śnieżka med en høyde på 1 602 meter. Fjellet ligger på den polsk-tsjekkiske grensen, og er også det høyeste fjellet i Tsjekkia. Store områder av Karkonosze er vernet gjennom en nasjonalpark i begge land. Fjellene er kjent for sine mange skisteder.

Navnet
------

Navnet er gammelt, det ble nevnt av Ptolemaios, og kan ha urindoeuropeisk opphav. Betydningen av navnet har blitt bevart, og på latin var navnet *Gigantei montes*.

Det tyske navnet (*Riesengebirge*) ga i 1820 navn til det norske Jotunheimen, det var «Jotunheimens oppdagere» Baltazar Mathias Keilhau og Christian Peder Bianco Boeck som ga dette navnet til fjellområdet, og det ble senere stadfestet av Aasmund Olavsson Vinje.

Immateriell kulturarv
---------------------

Håndlaget juletrepynt av blåste glassperler er en lokal håndverkstradisjon som i 2020 ble oppført på UNESCOs liste over verdens immaterielle kulturarv.

Landsbyer (utvalg)
------------------

Viktige landsbyer i Karkonosze er:

* Karpacz, skisted i Polen
* Szklarska Poręba, skisted i Polen
* Špindlerův Mlýn, skisted i Tsjekkia
* Harrachov i Tsjekkia
* Pec pod Sněžkou, skisted i Tsjekkia
* Przesieka i Polen
* Kowary i Polen

Referanser
----------

1. ↑  «Sněžka - Peakbagger.com». *www.peakbagger.com*. Besøkt 31. oktober 2021.
2. ↑  «UNESCO - Handmade production of Christmas tree decorations from blown glass beads». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 25. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Krkonoše – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Giant Mountains – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skiferie i Karkonosze
* Krkonoše-området
* Turistinformasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Solvang Skole** er en barneskole som ligger øst i Haugesund kommune. 

Skolen består av fire bygninger og et uteområde på ca 20 mål.

Historie
--------

Solvang skole ble bygget på slutten av 50-tallet, ettersom bydelen opplevde en voldsom vekst, og en del politikere mente at kretsen hadde behov for en skole. Den første bygningen stod klar i 1960, og rektoren på skolen var frem til 1971 den samme som på Breidablikk skole. 

I løpet av 70-tallet ble kretsen rundt skolen større, og det ble behov for en 1.-7. skole. Frem til dette hadde skolen bare hatt 3 trinn med to klasser på hvert av trinnene. Arkitekten bak det nye bygget var David Sandved og den nye bygningen stod klar 17. mars 1979.

Fra 1990-2002 økte utbygningen i Solvang og Skåredalen området, og dette i kombinasjon ved at Dalen skole i Skåredalen ble lagt ned i 1990 førte til at det ble flere elever ved skolen. Høsten 2002 talte skolen 540 elever og 65 ansatte. Ca. 200 av disse ble flyttet over til den nye Skåredalen skole, som stod klar 6. januar 2003.

Rektorer
--------

| Navn: | Fra: | Til: | Merknad: |
| --- | --- | --- | --- |
| Anders Velde | 1960 | 1971 | Rektor på Breidablikk skole |
| Birger Vikse | 1971 | 1993 |  |
| Svein Reidarson | 1993 | 2006 |  |
| Ingunn T. Færaas | 2006 | 2019 |  |
| Karl Hovden Bauge | 2019 | d.d. |  |

Skolekorps
----------

Solvang & Skåredalen Skolekorps er sammen med Skåredalen skole skolens korps.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. desember 2015. Besøkt 22. mars 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
Lockheed F 104 Starfighter.
**Starfighter-affæren** var en politisk skandale i Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland) som handlet om kjøpet av kampflyet Lockheed F-104 Starfighter. 

Forbundsdagens forsvarskomite, blant dem SPD, stemte med 18 mot 1 stemme for å kjøpe Starfighter. Konrad Adenauer og Franz Josef Strauss hadde opprinnelig vært for å kjøpe franske fly.

Affæren førte til to spørsmål. Det ene var hvorfor det tyske forsvaret Bundeswehr og forsvarsminister Strauss mot flere eksperters råd kjøpte et stort antall fly. Det andre var om kjøpet var resultat av korrupsjon, slik det senere viste seg å ha vært i Lockheedskandalen. Undersøkelsene førte ikke til bevis for at Strauss hadde mottatt bestikkelser.

I tillegg til omstendighetene rundt kjøpet kom at flyet ble kjent for en rekke havarier og tekniske problemer. Av de 916 flyene som Bundeswehr kjøpte, styrtet en tredel, og førte til at 116 piloter omkom. I årene 1965–1966 styrtet 44 fly innenfor en periode på 18 måneder. Ett av flyene styrtet på Emmenes ved Narvik i desember 1965. Det tyske forsvaret tok den siste Starfighter ut av tjeneste i 1991.

Referanser
----------

1. ↑  Maetzke, Heinrich (14. juli 2015). «Der Blitzableiter der Republik». *Bayernkurier* **(tysk)**. Besøkt 29. august 2023.
2. 1 2  «Die Bundeswehr: Das Starfighter Desaster - Doku HD». zdf. 2015. Besøkt 11. august 2023. «Von insgesamt 916 Starfighter-Flugzeugen der Bundeswehr stürzte jedes dritte ab – 116 Piloten starben. Das Flugzeug, ab 1959 im Einsatz, bekam den Spitznamen "Witwenmacher". (Oversettelse: Av tilsammen 916 Starfighter-maskiner styrtet hver tredje - 116 piloter døde. Flymaskinen som ble tatt i tjeneste fra 1959, fikk kallenavnet "enkemakeren".)»
3. ↑  «29 vest-tyske starfighter-fly styrtet i år». *Friheten*. 30. desember 1965. Besøkt 11. august 2023.
4. ↑  Fremover, fredag 10. desember 1965.
**Bård Nylund** (født 23. februar 1981) er en norsk politiker.

Han har vært kommunestyrerepresentant for Arbeiderpartiet i Gjerstad kommune fra 1999-2007 og igjen fra 2015. I perioden 2003-2007 var han fast møtende vararepresentant i Aust-Agder fylkesting, og ble valgt inn som fast representant i 2015. Nylund ledet Homonettverket, Arbeiderpartiets nettverk for lesbiske og homofile, i perioden 2004–05.

Fra 1. januar 2011 til 1. november 2015 var han leder av Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner. I 2012 ble han av nettstedet Gaysir kåret til Norges nest mektigste homofile mann.

I 2009–11 var han studentleder og forbundsstyremedlem i Norsk Sykepleierforbund. Han avbrøt sykepleierstudiet da han ble LLH-leder og har senere vært kritisk til lønns- og arbeidsforholdene for sykepleiere i Norge.

Han ble i 2017 ansatt som leder for organisasjonsavdelingen i Landsorganisasjonen i Norge hvor han har jobbet siden 2015.

Nylund mottok, sammen med Anette Trettebergstuen, Sørlandets litteraturpris 2018 i kategorien sakprosa for boka *Homo*.

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Magerøy, Lars Halvor (5. januar 2012). «Topper skeiv kåring». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 15. februar 2022.
3. ↑  - Halvsøsteren
4. ↑  «Vinnere av litteraturprisen» på *nrk.no*, publisert 20. april 2018, besøkt 25. juni 2018.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ukrainas flagg |
| VM |
| Sølv | 2007 i Osaka | Sjukamp |
| VM innendørs |
| Gull | 2006 i Moskva | femkamp |

**Ljudmyla Leonydovna Blonska**, ukrainsk Людмила Леонідівна Блонська, russisk *Ljudmila Leonidovna Blonskaja* (Людмила Леонидовна Блонская) (født 9. november 1977 i Simferopol, Ukraina) er en ukrainsk mangekjemper, som opprinnelig vant sølvmedalje i sjukamp under OL i 2008 i Beijing, men ble diskvalifisert etter å ha avlagt en positiv dopingtest på anabole steroider.

Karriere
--------

Første gang Blonska deltok i OL, var i Sydney i 2000, hvor hun kom på 23.-plass. Etter å ha klart 13.-plass i EM i 2002, testet hun kort tid etter positivt på anabole steroider, og ble utestengt i to år. Etter at hun returnerte til friidretten, har hun hatt en bemerkelsesverdig utvikling, som har ført til en rekke spekulasjoner om hun fortsatt benytter ulovlige prestasjonsfremmende midler. 
I forkant av OL i Beijing kritiserte konkurrenten Kelly Sotherton at Blonska fikk lov å stille i OL.

I 2005 vant hun Universiaden, og fikk femteplass under EM i 2006. I VM i 2007, da hun tok sølvmedalje bak Carolina Klüft, satte hun ukrainsk rekord med poengsummen 6832 poeng.

Referanser
----------

1. ↑  «Blonska disket og fratatt sølvet». Aftenposten.no. 22. august 2008. Besøkt 22. august 2008.
2. ↑  «Sotherton anger at Blonska silver». BBC SPORT. 27. august 2007. Besøkt 18. august 2008.
3. ↑  «Sotherton fails to jump into the medals». *The Independent* online. 17. august 2008. Besøkt 16. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*

| * v
* d
* r
Verdensmestere innendørs i femkamp, kvinner |
| --- |
| 
* 1993: Liliana Năstase
* 1995: Svetlana Moskalets
* 1997: Sabine Braun
* 1999: DeDee Nathan
* 2001: Natallia Sazanovich
* 2003: Carolina Klüft
* 2004: Naide Gomes
* 2006: Ljudmila Blonska
* 2008: Tia Hellebaut
* 2010: Jessica Ennis
* 2012: Natalija Dobrynska
* 2014: Nadine Broersen
* 2016: Brianne Theisen-Eaton
* 2018: Katarina Johnson-Thompson
* **2022**: Noor Vidts

 |
***Rhysopaussus*** er en slekt av skyggebiller.

Utseende
--------

Middelsstore (7,5-9 millimeter), avlange, gjerne brunlige skyggebiller. Antennene er svært kraftige, alle leddene tverrbrede, de fleste kjegleformede. Hodet er ganske lite, men de store fasettøynen opptar det meste av hodet. Pronotum er firkantet med skarp ytterrand og flere kraftige, delvis oppbrutte lengdekjøler. Det kan ha en tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede med opphøyde lengderibber og fine tverr-riss som til sammen danner et regelmesiig rutemønster. Beina er ganske kraftige og forholdsvis lange.

Levevis
-------

Skyggebillene har utpregede tilpasninger til å overleve i tørre miljøer, med meget tykk, vanntett kutikula og velutviklede ekskresjonsorganer (malpighiske rør) som tar vare på det aller meste av fuktigheten. De fleste av artene lever da også i tørre omgivelser, men det finnes også arter som lever blant annet i sopp. Stort sett lever skyggebillene av ulike slags dødt plantemateriale.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia (Malaysia, Vietnam).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **skyggebiller**, Tenebrionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien skyggebiller, Tenebrioninae Latreille, 1802
						* Stammen **Rhysopaussini** Wasmann, 1896
							+ Slekten ***Rhysopaussus*** Wasmann, 1896 - 2 arter, Malaysia og Vietnam
								- *Rhysopaussus dohertyi* Wasmann, 1896
								- *Rhysopaussus septemcarinatus* Kaszab, 1965

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Oksfjorddalen** (nordsamisk: *Stuoravuovdi*) er en dal i Nordreisa kommune i Troms. Dalen starter ved Vassbotn, i østenden av Oksfjordvatnet. Den går først mot sør, deretter mot øst, opp mot fjellene som danner vannskillet mot Kvænangen i øst og Reisadalen i vest.

Den nedre delen av dalen er relativt flat, med enkelte gårdsbruk, mens den øvre delen er en V-dal med bratte sider. Ved Vaddas gruver deler dalen seg i Storelidalen, som går mot sør, og Lilleelvdalen, som fortsetter mot øst. Mesteparten av dalen er skogkledt. To elver renner gjennom dalen. Storelva starter ved Vaddas, mens Sandelva kommer ned fra fjellet ved Solvang. De to elvene renner parallelt, med Storelva på østsida av dalen og Sandelva på vestsida.

Fylkesvei 7956 går et par kilometer opp i dalen fra Vassbotn. En kommunal grusvei går fra Vassbotn opp til Vaddas.

Referanser
----------

1. ↑  Oksfjorddalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 5. januar 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Den skarpeste kniven*** (engelsk: *The Subtle Knife*) er en barnebok fra 1997 av den britiske forfatteren Philip Pullman. Det er andre bok i serien *Den mørke materien*. Boka kom ut på norsk under tittelen *Den skarpe eggen* i 1999, oversatt av Torstein Bugge Høverstad. Senere utgaver har kommet ut under navnet *Den skarpeste kniven*.

Boka skildrer fortsettelsen på Lyras kamp med å finne sin plass i en verden full av voksne hun ikke føler hun kan stole på.

Handling
--------

I *Den skarpeste kniven* reiser Will Parry, en tolv år gammel gutt fra vår verden, inn i et annet univers via et vindu han oppdager i løse luften. Vinduet leder ham til byen Cittàgazze, der han møter Lyra som leserne ble kjent med i den første boken i trilogien. I Cittàgazze finnes det ingen voksne, og Will og Lyra oppdager at det skyldes enorme mengder *geister* (*spectres* på engelsk) som svermer i byen. Geistene er usynlige og ufarlige for barn, men tar livet av voksne.

Will vil finne faren sin, som forsvant under en ekspedisjon for mange år siden. Lyra på sin side vil til bunns i hva den mørke materien er. Sammen legger de ut på en reise gjennom flere parallelle universer.

På reisen blir Will bærer av Kniven, og med den kan han skjære seg inngang til andre universer. Will finner etter hvert sin far, men ikke lenge etter blir faren drept. Lyra, som har hjulpet en kvinnelig forsker ved navn dr. Malone med hennes forskning på Støv, blir kidnappet av sin mor, mrs. Coulter. Samtidig blir Will instruert av to engler til å overlevere Kniven til lord Asriel, som befinner seg på Svalbard.

Filmatisering
-------------

Sesong to i TV-serien *His Dark Materials*, basert på *Den skarpeste kniven*, hadde premiere i november 2020. Serien er en co-produksjon laget av BBC og HBO.

Referanser
----------

1. ↑  Pullman, Philip (1999). *Hans mørke materialer. 2 : Den skarpe eggen*. Aschehoug.
2. ↑  «Breaking News - Season 2 of "His Dark Materials" Debuts This November». *www.thefutoncritic.com*. Besøkt 8. september 2020.
3. ↑  «His Dark Materials review: Great to look at but doesn’t inspire as much wonder as it ought to | The Independent». *web.archive.org*. The Independent. 8. november 2020. Archived from the original on 8. november 2020. Besøkt 16. april 2023. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC
 |
**Polaris Media Nord-Norge AS (PMNN),** tidligere Harstad Tidende Gruppen AS (HTG), er et nordnorsk mediekonsern som eies av Polaris Media ASA. Konsernet består av *Harstad Tidende*, *Folkebladet*, *Framtid i Nord*, *Vesteraalens Avis*, *iTromsø* (96 % eierandel), *Altaposten* (84 %), *Andøyposten* (77 %), *Vesterålen Online og Våganavisa*. PMNN inkluderer også markedsføringsbyrået iNord AS, i tillegg har konsernet en eierandel på 38 % i Avisa Nordland og 40 % i Nordnorsk Distribusjon Bodø.

Historikk
---------

HTG fusjonerte høsten 2008 med Adresseavisen Gruppen og fikk Polaris Media ASA som morselskap. Fram til da hadde Schibsted vært største aksjonær. De passerte 50 prosent i 2004 og kjøpte seg ytterligere opp til en eierandel på 67 prosent i oktober 2006. 26. februar 2008 godkjente Klagenemnda for eierskap i media at etableringen av medieselskapet Media Norge ASA kunne fortsette på vilkår av at Schibsted måtte selge sin eierpost i *Adresseavisen* og selge seg ned til en eierandel på 40 % i Harstad Tidende Gruppen AS.
I mai 2008 vedtok styrene i Adresseavisen og HTG at de to selskapene skulle fusjonere og sammen danne det nye eierselskapet Polaris Media ASA. I 2015 vedtok generalforsamlingen i HTG å endre navn til Polaris Media Nord-Norge.

Polaris Trykk Harstad AS, er et trykkeri på Stangnes i Harstad er Nord-Norges største. Her trykker bl.a. Dagbladet, VG, Aftenposten, Dagens Næringsliv og Finansavisen sine nordnorske opplag.

Konsernsjef i Polaris Media Nord-Norge siden 2012 er Harald H. Rise.

Referanser
----------

1. ↑  Harstad Tidende gruppen Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. – Polaris Media
2. ↑  Årsberetning for 2010 Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. – Polaris Media
3. ↑  «Vedtak i klage over Medietilsynets forbud mot etableringen av Media Norge ASA» (PDF). *Bergens Tidende*. 26. februar 2008. Besøkt 26. februar 2008. [*død lenke*]
4. ↑  «Klart for Polaris». 16. mai 2008. Besøkt 19. mai 2008.
5. ↑  «HTG blir Polaris Media Nord-Norge». *Journalisten*. 20. oktober 2015. Besøkt 2. august 2016.
6. ↑  Erlend Fossbakken (4. desember 2012). «Sjefskifte i Polaris-selskap». Kampanje. Besøkt 2. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Nyskolen** (grunnlagt 23. august 2004 av Forum Ny Skole) er en norsk friskole med tilholdssted i Oslo. Skolen holder til i Østerdalsgata i bydel Gamle Oslo. Den har både barne- og ungdomstrinn, fordelt på hundre elever.

Historie
--------

Forum Ny Skole er en organisasjon med formål å øke elevenes adgang til blant annet elevdemokrati og egeninitiert læring. Mosse Jørgensen, som hittil hadde vært kjent som Forsøksgymnasets første rektor, grunnla organisasjonen i 2000, og hun knyttet til seg en gruppe lærere, studenter og foreldre som alle ønsket seg radikale endringer av dagens offentlige skole. 1. oktober 2003 trådte en ny lov om friskoler i kraft, og Forum Ny Skole søkte da om å få starte en privat grunnskole med inntil hundre elever. Godkjenningen fra Utdanningsdirektoratet kom 28. mai 2004, og skolen startet opp i august samme år. 

Da skolen åpnet i 2004 i et nedlagt barnehjem, «Villa Sorgenfri», på Grünerløkka, hadde den 24 elever, tre lærere og tre medarbeidere. I løpet av høsten økte antallet elever til 37. Etter to år flyttet skolen inn i mer moderne lokaler i Akersveien og senere i Østerdalsgata på Vålerenga. Den utvidet med ungdomsskoleundervisning i 2016, og har per 2019 100 elever.

Pedagogikk
----------

Skolen har ikke vanlige, aldersinndelte klasser på barnetrinnet, men opererer med aldersblandede «fargegrupper» (gul/rød/blå). De inneholder elever som spenner over to til tre årskull. På ungdomstrinnet er elevene i enkelte fag delt etter alder, men også her har de søskengrupper, der de jobber aldersblandet. Fra og med skoleåret 2014/2015 er ungdomstrinnet delt inn i tre aldersblandede grupper. 

Videre har skolen et ukentlig «saksmøte», der forhold som angår skolehverdagen kan diskuteres og eventuelt stemmes over. Alle barn og voksne med fast tilknytning til skolen har tale- og stemmerett. Saksmøtets begrensninger ligger i rammene rundt skolen, som lovverk, økonomi, trygghet og hensyn til personlig trivsel. 

Nyskolen arbeider med store, tverrfaglige prosjekter der elevene skal utforske et felles tema, men egenvalgt delemne. Skolen har utviklet en metodikk for prosjektarbeid som den kaller Heureka.

Fram til 2016 opererte skolen uten hjemmelekser på barnetrinnet. Da vedtok skolens saksmøte med stort flertall å utvide ordningen til å omfatte ungdomstrinnet, slik at hele Nyskolen ble leksefri.

Referanser
----------

1. ↑  «Fikk gjennomslag for leksefri», side 11 *Rødt Nytt* nr. 6 2016

Eksterne lenker
---------------

* Nyskolens nettsider
* Forum Ny Skole
* Jenaplanskoler
* Friskolen ´70
* Dansk lilleskolebevegelse

  


| * v
* d
* r
Private grunnskoler i Oslo |
| --- |
| Barne- og ungdomsskoler | Den franske skolen • Den tysk-norske skolen i Oslo • Montessoriskolen Lyse • Nyskolen • Oslo Montessoriskole • Rudolf Steinerskolen i Oslo • Ryenberget skole • Steinerskolen på Nordstrand • St. Sunniva skole  |
| Ungdomsskoler | Humanistskolen • Kristelig Gymnasium  |

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
Hanshelleren i Flatanger
Utsikt fra Hanshelleren mot Straumsneset
**Hanshelleren** er en stor heller som ligger på Strøm i Flatanger i Trøndelag.

Helleren ble trolig dannet, i likhet med flere andre hellere langs norskekysten, av havets brenninger da havnivået sto høyere. Da landet hevet seg etter siste istid for om lag 10 000 år siden ble mange grotter og hellere langs kysten tilholdssted for våre forfedre. Det er også gjort funn av eldgamle fangstredskaper i Hanshelleren.

Hanshelleren er et populært turmål, særlig blant klatrere. Den er særlig godt egnet for klatring da brattheten gjør at fjellveggen holder seg tørr, samt at bergtypen (granitt) er fast. I tillegg muliggjør helleren at klatrerne kan etablere klatreruter med forskjellige vanskelighetsgrader ettersom grad av overheng varierer. I 2012 ble den til da hardeste klatreruta i verden klatret i Hanshelleren: ruta *Change*, grad 9b+, førstebesteget av den tsjekkiske klatreren Adam Ondra. I 2017 besteg Ondra nok en ny rute i Hanshelleren, denne fikk navnet Silence. Med grad 9c er dette den hardeste klatreruta i verden.

Referanser
----------

1. ↑  climbflatanger.com
2. ↑  – Flatanger er et ikonisk sted for Norge Arkivert 2. mars 2016 hos Wayback Machine.; namdalsavisa, 29.5.2015
3. ↑  Hanshelleren i Flatanger; nrk.no, 24.5.2011
4. ↑  Hanshelleren - unik klatrevegg; trondelag.com
**Smaragddiademet** er et diadem som tilhørte Keiserinne Joséphine. Garnityret er i nyklassisistisk stil og ble laget av hoffjuvelér Bapst i Paris på begynnelsen av 1800-tallet.

Diademet gikk i arv til Joséphines svigerdatter Augusta og deretter til hennes datter Amélia av Leuchtenberg, keiserinne av Brasil. Da Keiserinnen døde barnløs i 1873 kom diademet til hennes søster Dronning Josefine av Sverige og Norge.[] Dronning Sofia av Sverige og Norge testamenterte diademet til Prinsesse Ingeborg. Ingeborg ga diademet i bryllupsgave til sin datter Prinsesse Märtha da hun giftet seg med Kronprins Olav i 1929. Etter Märthas død i 1954 har diademet blitt båret av Prinsesse Astrid fram til Sonja Haraldsen giftet seg med Kronprins Harald i 1968 og har båret diademet som kronprinsesse og senere dronning av Norge.

Ifølge Prinsesse Astrid kom smaragdgarnityret i Kronprinsesse Märthas eie da hun og barna skulle flykte fra Sverige til USA under andre verdenskrig. Smykkene ble sendt med i tilfelle Kronprinsessen skulle få behov for penger i eksil. Det ble imidlertid ikke nødvendig å pantsette smaragdene og de ble således med hjem til Norge etter frigjøringen i 1945.

Diademet inngår i dag i et garnityr, et sett smykker, som foruten diademet består av et halsbånd, øredobber og en brosje. Smykkene er laget av smaragder, diamanter, gull og sølv. Smykkene er Norges monarks private eiendom.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. februar 2012. Besøkt 17. januar 2013.
**Selvfølelse**, også kjent som **selvaktelse**, **selvbevissthet** eller **selvverd**, er å akseptere seg selv som den en er, og være bevisst sin egen verdi. Begrepet selvfølelse brukes i psykoterapi, men også i dagligtale. Lav selvfølelse gjenkjennes med usikkerhet, selvkritikk og skyldfølelse.

Forskjell på selvfølelse og selvtillit
--------------------------------------

En kan ha selvtillit som fotballspiller, men ha lav selvfølelse. Hvis en har en sunn selvfølelse, er selvtillit sjelden noe problem. Det motsatte er ikke tilfelle. Selvfølelse handler om hvordan en takler motgang. Har en høy selvfølelse og feiler så kan vedkommende komme til å si: «Dette er ikke helt meg», eller «Jeg er ikke tålmodig nok for dette». Det motsatte er når en med lav selvfølelse feiler. Da er uttalelser mer som disse: «Jeg får aldri noe til. Jeg vet at jeg er dum». Det er svært stor forskjell på å vite at en ikke er flink til noe og på å føle seg mislykket og dum.

Se også
-------

* Selvledelse

Litteratur
----------

* 2006: Mia Törnblom: *Selvfølelse nå!, Din personlige coach viser deg hvordan*, Pantaguel ISBN 9788279003052
* 2007: Mia Törnblom: *Mer selvfølelse!, i kjærlighet og forhold, i foreldreskap og arbeidsliv*, Pantaguel ISBN 9788279004226
* 2009: Guro Øiestad: *Selvfølelsen*, Gyldendal ISBN 9788205384767

Referanser
----------

1. ↑  Klikk.no/ Din Kropp – 10 tips for bedre selvfølelse. Arkivert 9. desember 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
«**O du høyane himmel**» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Alf Prøysen fikk den inn til sin visespalte i bladet «Magasinet for Alle» på 1950-tallet, og han samlet den i viseboken sin *De gamle visene med Alf Prøysen*.

Teksten
-------

**1.**O, du høyande himmel, o du fallande jord, det koster for en ynlig å leva her på jord,  

å leva her i verden urolig være må, å giva bort sin kjærlighet til den man ei kan få.  

  

**2.**Å sette tro til piker det lønner ikke seg, dom elsker andre gutter og slettes ikke meg,  

dom lover og dom svær på oppriktige dom er men stakkars alle gutter som kjærlighet til dom bær.  

  

**3.**Det var en lørdagsaften jeg skulle sta å fri så ventet jeg da hjemme til klokka den ble ni,  

jeg vasket og jeg kjemmet og pussede mitt hår med den lyseblåe vesten og den svarte hatten på.  

  

**4.**Og når jeg kom på veien jeg møtte et godt lag jeg husker vel det hendte som det skulle hendt i dag.  

Jeg skulle vært hos jenta mi, men har så lang en vei, og når jeg kom til henne så svara hun meg nei.  

  

**5.**Nei pakk deg i fra døra din forflåtne fyllehund jeg orker ikke høre dine forskvallrande munn,  

thi jeg har nylig spurt og du er en dårlig kar og jeg er bra manns jente jeg vil deg ikke ha.  

  

**6.**Ja vil du ikke ha meg så kyss meg du der bak for jeg har vært hos jenter før og ikke gått for vrak,  

og er du så forbannet at du må gi meg nei så kan du ta en annen og overgive meg.  

  

**7.**I andre bygder kaller dom meg for en rasekropp for fire hundre daler dom har jeg drøkki opp,  

og åtte hundre daler dom har jeg i mitt skrin og dom vil jeg forære aller kjæresten min.  

  

**8.**Og er det som du sier og er nå dette sant så gjør det ingenting om du turer litt i bland,  

enhver får væra her uti stilling og stand og i en redning nøden er det godt å ha en mann.
**Gjertruds Sigøynerorkester** er en norsk musikergruppe som blir ledet av fiolinisten Gjertrud Økland.

Gruppen har spilt sammen siden 1989 med besetningen Helene Waage (cello, sang), László Rácz (hakkebrett/cimbalom), Pål Thorstensen (kontrabass), Georg Michael Reiss (klarinett, tárogáto), Tom Karlsrud (trekkspill) og Trond Villa (bratsj).

Gjennom studieturer var orkesteret tidlig opptatt av den ungarske sigøynermusikk. Senere har de i tillegg spesialisert seg på sigøynermusikk fra Russland og Romania. Klezmer og jiddisch musikk har også tilkommet repertoaret. De har utgitt flere plater. Orkesteret spilte på Elias Akselsens *Høstdrømmer* fra 1999, og har samarbeidet med Akselsen flere ganger, både på plate og i konserter.

Diskografi
----------

* *Gjertruds Sigøynerorkester med gjester* (1992)
* *Gjertruds Sigøynerorkester* (1996)
* Gjertruds Sigøynerorkester, *Jeg er på vandring* (Lærdal Musikkproduksjon, 2005) med Elias Akselsen og Bente Kahan

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gjertruds sigøynerorkester på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Gjertruds sigøynerorkester på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* MySpace-profil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
En telefaksmaskin
**Telefaks** (ofte forkortet **faks**; egentlig **telefaksimile**, også feilaktig skrevet *telefax*) er en telekommunikasjonsteknologi for overføring av informasjon, som dokumenter, tekst, brev, tegninger og fotografier, spesielt ved overføring via et telefonnett. Ordet brukes også som betegnelse på dokumentene som er overført. Ordet er også opprinnelse til verbalformen *å fakse*.

Norge
-----

Telefaksen ble introdusert i Norge omkring 1980 og fikk raskt stor utbredelse i kontormiljøer som en effektiv måte å kommunisere skriftlig på. Tidligere var tilsvarende overføring av faksimiler via radio eller telex benyttet. Med utbredelsen av e-post og skanner knyttet til datamaskin, har bruken av telefakser avtatt etter årtusenskiftet. 

I 2023 er telefaks fremdeles i bruk i Norge, for eksempel på apotek.

Telefaksmaskin
--------------

En telefaksmaskin er i all vesentlighet en kombinasjon av en skanner, et modem og en skriver. Skanneren konverterer trykket informasjon til bilder, modemet modulerer (og demodulerer) informasjonen slik at den kan sendes over en (analog) telefonlinje, og skriveren i den andre enden produserer en kopi av det opprinnelige dokumentet.

Opprinnelig var papiret i faks-skriveren termisk papir, det vil si at det ble påvirket i skriveren av varme for å få laget skrift eller bilder på arket. Papiret var opprinnelig hvit men ble svart ved berøring av et "mini strykejern". Satte man en varm kaffekopp på arket ble det en ring på papiret.

De mest moderne faks-maskinen er laser-type, samme type som skrivere for datamaskiner, som skriver på vanlig papir, fortrinnsvis A4-format.

Alternativer
------------

Et populært alternativ er å abonnere på en internettbasert fakstjeneste. Fakstjenester via Internett lar brukere sende og motta telefaks fra egen pc ved bruk av egen epostadresse. Med slike tjenester trenger man ikke faksserver, telelinje eller en telefaksmaskin. Telefakser blir mottatt hos brukeren i enten TIFF- eller PDF-format, levert som et e-postvedlegg. Dermed kan man sende og motta telefakser fra hele verden så lenge man har tilgang til Internett.

En annen mulighet er å bruke en datamaskin og sette den opp som en telefaksserver som bruker telenettet.

Historie
--------

Den skotske oppfinneren Alexander Bain klarte i laboratoriet å overføre bildeelementer rundt 1846, og fikk et patent i 1843. Men det ble italieneren Giovanni Caselli som startet den første kommersielle fakstjenesten «Pantelegraph» i 1865, mellom de franske byene Lyon og Paris. Dette skjedde elleve år før telefonen ble funnet opp.

Referanser
----------

1. ↑  Språkrådet. Framande bokstaver. Besøkt 19. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Telefaks.no, norsk elektronisk telefaksleverandør (ipFaks)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Eduard «Edy» Schmid** (født 3. mai 1911, død 25. september 2000) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Schmid vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var målvakt på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Schmid spilte tre kamper i OL-turneringen som målvakt.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i håndball (Sveits)

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia utøver-ID 32668[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edy Schmid – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Edy Schmid – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Edy Schmid – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Edy Schmid – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Edy Schmid – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Allgemeine Zeitung*** var en tysk avis som ble etablert i 1798 av Johann Friedrich Cotta. Den var en av de første og viktigste liberale avisene i sin tid. Berømte bidragsytere var Heinrich Heine, Friedrich Engels og Friedrich Hebbel.

Den ble utgitt som dagsavis Cotta’sche Verlagsbuchhandlung, opprinnelig under navnet *Neueste Weltkunde*. Allerede i 1798 endret avisen navn til Allgemeine Zeitung og flyttet hovedredaksjonen til Stuttgart. I 1803 flyttet avisen til Ulm og endre navn til *Kaiserlich- und Kurpfalzbairisch privilegirte allgemeine Zeitung.* Mellom 1807 og 1882 var navnet igjen *Allgemeine Zeitung.* Avisen ble i denne perioden forlagt i Augsburg, og mot slutten i München. Fra 1925 ble avisen kalt *AZ am Abend* (kveldsutgaven) og *AZ am Morgen* (morgenutgaven).

Avisen ble lagt ned 29. juli 1929.

Referanser
----------

1. 1 2   (på en, fr, es, zh-hans, ar) *The ISSN portal*, Paris: ISSN International Centre, ISSN 1819-1819, ISSN 0340-1375, Wikidata Q70460099,
2. 1 2  «digiPress: Allgemeine Zeitung». *digipress.digitale-sammlungen.de*. Besøkt 2. oktober 2023.
3. ↑  Heyck, Eduard (1898). *Die Allgemeine Zeitung 1798-1898* **(tysk)**. Verlag der Allgemeinen Zeitung.
4. ↑  Padrutt, Christian (12. juni 2017). *ALLGEMEINE ZEITUNG (1798–1929)* **(tysk)**. De Gruyter. ISBN 978-3-11-155921-6. doi:10.1515/9783111559216-010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Allgemeine Zeitung – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN **·** NKC
 |
**Dal stavkirke** var forgjengeren til dagens Dal kirke i Dalsgrenda øst for Rjukan by. Det foreligger forskjellige påstander om kirkens endelikt, men det synes å være enighet om at det dreier seg om en stavkirke. Den er første gang omtalt som *Dalzh kyrkiune* den 3. mars 1401. Videre er *Daalz kirkio* nevnt i 1498 og *Dalis sokn* i 1501. Av sistnevnte omtale fremgår at Dal er anneks til Tinn, det vil si Atrå. Jens Nilssøn visiterte kirken i 1595. Av denne omtalen fremgår ikke stavkirkens alder, men Lorentz Dietrichson mener på grunnlag av bevarte portalplanker at den må ha vært betydelig yngre enn stavkirkene ved Atrå og Mæl. Videre hevder han at det fremgår av en besiktigelsesrapport fra 1668 at det dreier seg om en stavkirke, og den skal ha lignet på Atrå.

Hva skjedde med stavkirken?
---------------------------

Ifølge Jan Brendalsmo ble stavkirkens skip revet og erstattet med et tømret skip i 1755, mens Herman Henriksveen hevder at kirken ble erstattet med en ny kirke i 1775. Videre skjedde en ombygging i 1842–44. Denne sies hos Brendalsmo å ha innebåret at koret i stavbygg ble revet og kirken utvidet mot øst. Dietrichsons kilder motsier hverandre noe, men det synes å fremgå at stavkirkeportalen ble bevart ved kirken etter ombygging eller nybygging, og den er også preget av den omhengslingen av dører som foregikk etter brannen i Grue kirke i 1823.

Bevarte gjenstander fra stavkirken
----------------------------------

Nevnte portal ble innsendt til Oldsaksamlingen i 1848, altså ikke mange år etter ombyggingen i 1842–44, og befinner seg fremdeles der. I Oldsaksamlingen er også en treskulptur av Maria og barnet og en kristusfigur fra et krusifiks der selve korset mangler.

* Portalplanke fra Dal stavkirkePortalplanke fra Dal stavkirke
* Portalplanke fra Dal stavkirkePortalplanke fra Dal stavkirke
* Maria med barnetMaria med barnet
* Kristusfigur fra krusifiksKristusfigur fra krusifiks

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum X:98.
2. ↑  DN VI:624.
3. ↑  DN VI:632.
4. ↑  I *Biskop Jens Nilssøns Visitatsbøger og reiseoptegnelser* omtales *Dall* som anneks til *Tindals hoffuid kircke* (s. 16). *Den tredie heder Dalls kirkie ligger fra hoffuit kircken hen ved 2 mijll i synder* (s. 368). *Saa therfra i suduest 1 pilskud til Dals kircke annex til Tind och ligger ret vnder Goustafieldet, oc Maanen løber imellum fieldet och kircken.* (s. 371).
5. ↑  Dietrichson, s. 413f.
6. ↑  Brendalsmo, s. 71.
7. ↑  Henriksveen, s. 123.
8. ↑  Dietrichson, s. 414.

Litteratur
----------

* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 71–72
* Lorentz Dietrichson (1892). «Dal kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 413–414.
* Henriksveen, Herman, red. (1986). *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 122–123. ISBN 82-90695-00-4.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Dal stavkirke (Tinn)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hakastein kulturpark ved Faret i Skien hvor det er funnet spor etter tre middelalderkirker og gravplasser. I midten ses markert med lave stolper to kirkebygninger omkranset av en grøft markert med skifersten
**Hakastein kirke** var en middelalderkirke under Gimsøy kloster ved Skien i Telemark. Kirken ble første gang omtalt i et manuskript fra 1354.

På begynnelsen av 2000-tallet ble det ved Faret i Skien avdekket stolpehuller og andre funn som kan ha forbindelser til kirken. Dateringer viser at den første kirke på stedet ble bygget mellom 1010 og 1040, hvilket gjør området til et av Norges eldste daterte kirkesteder. Sten som ble funnet øst for koret av de første kirkebygninger, kan tyde på at det også har ligget en tredje kirke her. 

Rundt stolpekirkene ble det registrert en kristen gravplass, hvorav to av gravene ble datert til første halvdel av 900-tallet. I mai 2015 åpnet Hakastein kulturpark på utgravningsområdet.

Eiendommen Hakestensfaret
-------------------------

På 1700-tallet var lå det en storgård på eiendommen der middelalderkirken hadde ligget; eiendommen «Hakestensfaret» tilhørte en periode familien Deichman, og i 1793 flyttet Herman Leopoldus Løvenskiold inn der sammen med sin tredje hustru Christiane Sophia Deichman og hennes far.

Referanser
----------

1. ↑  *Oldest church find wows Norway*, bbc.co.uk. Besøkt 7. juni 2015
2. ↑
3. 1 2  «*Hakastein kulturminnepark*, telemark.no. Besøkt 7. juni 2015». Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 7. juni 2015.
4. ↑  «Fant eldgammel kirke». *Aftenposten*. 4. februar 2005. Besøkt 9. mai 2017.
5. ↑  Løvenskiold, Herman L. (1974). *Slekten Løvenskiold gjennom 300 år i Norge*. no: Kirstes boktr.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Hakastein kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |