recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leonard Ravenhill** (født 1907, død 1994) var en britisk kristen evangelist og skribent som fokuserte på emner som bønn og vekkelse. Han er best kjent for sin utfordringer til den moderne kirke via sine bøker og prekener ved å sammenligne seg selv med den tidlige kristne kirke slik den er framstilt i *Apostlenes gjerninger*. Hans mest kjente bok er *Why Revival Tarries* som har solgt eller blitt spredt opptil en million eksemplarer verden over.

Liv og virke
------------

Ravenhill er født i Leeds i Yorkshire i England. Han fikk sin utdannelse ved Cliff College, et kristent teologisk skole i Calver, Derbyshire, og ble undervist av Samuel Chadwick. Han studerte kirkehistorie med en særlig interesse for kristen vekkelse. Hans evangelistiske møter under den andre verdenskrig samlet store menneskemengder. Mange av de konverterte henga seg menigheten og til misjonering utenlands.

I 1939 giftet han seg med Martha, en irsk sykepleier, og de fikk tre sønner, Paul, David, og Philip. Paul og David er prester mens Philip er lærer. I 1950 flyttet Ravenhill og familien fra Storbritannia til USA. På 1960-tallet reiste de rundt i USA, holdt vekkelsesmøter i telt og hus. På 1980-tallet flyttet Ravenhill til et hjem i nærheten av Lindale i Texas, en kort stykke unna ranchen til Last Days Ministries. Han underviste jevnlig hos sistnevnte kristne organisasjon og var mentor for den avdøde kristne sangeren Keith Green som stiftet Last Days Ministries. Ravenhill underviste også ved misjonsskolen Bethany College of Missions i Minnesota.

Gjennom sin undervisning og bøker adresserte Ravenhill de overensstemmelser som han oppfattet mellom Det nye testamente og samtidens kirke, og fremmet prinsippene for bibelsk vekkelse for sine tilhørere.

Ravenhill døde i november 1994 og gravlagt i kirkelunden i Garden Valley i Texas, rett ved graven til sin elev Keith Green. I 2011 utga forlaget Free Grace Press en biografi over Leonard Ravenhill, skrevet av Mack Tomlinson, kalt for *In Light of Eternity*.

Referanser
----------

1. ↑  A Review of Why Revival Tarries. CultureWatch
2. ↑  Green, Melody & Hazard, David (2000): *No Compromise: The Life Story of Keith Green*, Harvest House Publishers, ISBN 0736903194
3. ↑  *The Life of Leonard Ravenhill*, eget nettsted for boken.

Bibliografi
-----------

* *Sodom Had No Bible*, Bethany House Publishers (juni 1981), ISBN 0-87123-496-3
* *Tried & Transfigured*, Bethany House Publishers (juni 1982), ISBN 0-87123-544-7
* *Meat For Men*, Bethany House Publishers (juni 1979), ISBN 0-87123-362-2
* *Revival Praying*, Bethany House Publishers (juni 1981), ISBN 0-87123-482-3
* *America is Too Young To Die*, Bethany House Publishers (september 1979), ISBN 0-87123-013-5
* *Why Revival Tarries*, Bethany House Publishers, Expanded Edition, (august 1979), ISBN 0-87123-607-9
* *Revival God's Way*, Bethany House Publishers (juni 1986), ISBN 0-87123-620-6

Eksterne lenker
---------------

* Leonard Ravenhills offisielle nettsted (engelsk)
* Intervju med Ravenhill om vekkelse (engelsk)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Holmgren tegnet innredningen i Trondhjems Sparebank, mens eksteriøret er tegnet av Adolf Schirmer.
**Jakob Parelius Holmgren** (født 1884 i Alta, død 1962) var en norsk arkitekt og professor ved NTH i perioden 1935 til 1955. Han tegnet blant annet ombyggingen av innredningen i Trondhjems Sparebank i Kongens gate 4 i perioden 1921 til 1924, som siden ble tildelt Houens fonds diplom i 1927.

Holmgren ble utdannet ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1903 og startet opp egen praksis i Trondheim fra 1907. I 1920 laget han en bebyggelsesplan for bydelen Elgeseter kalt *«Sydbyens sentrum i Trondhjem»* i nyklassisisme. Etter denne perioden tegnet han en rekke leiegårder som ble oppført i nyklassisisme. Fra 1930 var han professor i hysbyggingslære ved NTH, samtidig som han var hovedredaktør for dobbeltverket *«Husbygging»* sammen med Ole Landmark og Arne Vesterlid.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Jakob\_Holmgren, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 69d0b322-434f-46c5-b91a-ec25233742f0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 343. ISBN 978-82-7935-197-9.

Eksterne lenker
---------------

* Jakob Holmgen i Norsk kunstnerleksikon
* Jakob Parelius Holmgren i Store norske leksikon
* Jakob Holmgrens private arkivfinnes ved NTNU Universitetsbiblioteket Dorabiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Glåmrik** var en humoristisk tegneserie som ble tegnet og skrevet av Bjørn Morisse og trykket i Dagbladet i to perioder, 1972–1975 og 1979.

Serien hadde delvis et vikingmiljø, men ikke tilsvarende den amerikanske tegneserien Hårek. Stripene er fulle av moderne elementer og fungerer best der den lekte med mediet og vrenger på klisjeene. Humoren kunne «til tider være påtrengende blødmeaktig», som det kortlivede norske tidsskriftet om tegnerserier Seriefokus karakteriserte den. 

Serien var derfor både elsket og hatet av leserne på 1970-tallet. Karakteristisk var seriens metaelementer hvor den kommenterer seg selv som serie. I en stripe kommer tegnerens Morisses stemme inn fra oven i boble. «Hvem er du?» spør Glåmrik. «Jeg er han som har skapt deg», er svaret. «Julenissen?» spør Glåmrik seg selv.

Som Seriefokus påpeker, var det ikke personskildring eller narrativer som var det sentrale i serien, men allikevel er det en del figurer som peker seg ut. Seriens hovedperson er Glåmrik, og mange striper består simpelthen av at han serverer en bitende eller tåpelig kommentar. En annen smart kar er navnløs, men kjennes på sitt bastskjørt. Navnløs er også den kvinnelige gjennomgangsfiguren, en eldre, illsint gribenille med hvit hårtopp. Pysulf er dum (når han får beskjed om å drite og dra, ser vi ham først på potten og deretter med kofferten). Andre navn som går igjen er Georg, med varianter som Georf, Georph og Geort, og Herr Purf.

Det er imidlertid også et stort innslag av striper der teksten står for seg selv på hvit bakgrunn, og ingen figurer opptrer. 

Serien fikk en meget brå slutt i Dagbladet i 1979 da den spøkte med noe som man ikke spøker med, nemlig jøder i nazistiske konsentrasjonsleirer. Serien foreslo å døpe om TV-serien "Holocaust" til "Judes on Toast"; dagen etter beklaget avisen at stripen var blitt trykket, og også Morisse rykket ut med en beklagelse noen dager senere. 

Et forsøk på å gjenopplive serien i Dagsavisen tidlig på 1990-tallet med nytegnede søndagsstriper og repriser på dagsstriper fra 70-tallet ser ut til å ha blitt oppgitt etter meget kort tid. 

Det kom tre samlevolumer i bokform på 70-tallet. Noen striper ble også trykket som illustrasjoner til Jan Erik Volds entusiastiske artikkel om serien i Vinduets tegneserienummer i 1974.

Eksempel på blødmer og ordleker
-------------------------------

* «Hvaforno'!!!? Driver ikke dere med dans?!.. Er ikke dette Kåre Spon Danseskole?» (Seriens karakteristiske tegnsetting gjengitt etter originalen. Stripen er ikke med i noen av samlebøkene, men stod i Glåmdalen 1. juli 1972.)

Trivia
------

* En pub i Oslo het Glåmrik.

Referanser
----------

1. ↑  «Glåmdalen 1972.07.01». *Glåmdalen 1972* **(norsk)**. 1. juli 1972. Besøkt 15. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* «Seriefokus om norske tegneserier på 1970-tallet». seriefokus.no. Arkivert fra originalen 18. juni 2002.
* Tegneseriealbumer med Glåmrik-striper

Portal: Tegneserier
***Glyphuroplata*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Ganske små (3-5 millimeter), avlange, matte, mørke bladbiller. Hodet er nokså lite, pannen med tre lengdefurer, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er rundet, kraftig punktert. Antennene består av 8 ledd og er noe flattrykte fra sidene. Dekkvingene er jevnbrede og har 8-9 punktstriper, stripene er ordnet parvis, og tre svake, opphøyde lengderibber, punktene grove og noe spredte.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artene lever på gress, har dessuten blitt funnet på slekten *Mimosa* (erteblomstfamilien).

Utbredelse
----------

Artene er kjent fra Canada og USA og dessuten fra Costa Rica.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Glyphuroplata*** Uhmann, 1937
							+ *Glyphuroplata anisostenoides* E. Riley, 1985
							+ *Glyphuroplata nigella* (Weise, 1907)
							+ *Glyphuroplata pluto* (Newman, 1841)
							+ *Glyphuroplata uniformis* (Smith, 1885)

Litteratur
----------

* *Glyphuroplata* på ITIS
* Hispines of the World - *Glyphuroplata*

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Glyphuroplata* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Glyphuroplata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Glyphuroplata* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Steinar Johansen** (født 13. mars 1943 i Hamar) er en norsk tidligere ishockeyspiller og Fotball, også kjent under kallenavnet «Mr. Storhamar». Han regnes som en av de første profilene i Storhamar, og han var helt sentral i en tid da klubben etablerte seg i den norske toppserien og frem til den ble dominerende i Norge. I alt spilte han 26 sesonger for moderklubben. Han debuterte på a-laget i en alder av 14 år, og spilte der til han la opp som 40-åring i 1983. Med laget trygt etablert i toppserien var han blant lagets aller beste spillere. Han var hjelpetrener for A-laget i 1990/1991 sammen med Lenny Eriksson.

juniorlandslaget
----------------

I 1960 ble han tatt ut på det norske guttelandslaget. 1962 ble han tatt ut på det norske juniorlandslaget som også spilte en kamp på Hamar. En presselandskamp i 1969 var det nærmeste han kom, men det i seg selv var en prestasjon slik forholdene lå til rette på den tiden og med Oslo-lagenes dominans tatt i betraktning.

Fotball
-------

Fotballspiller for Hamarkameratene. (HamKam) juniorlaget 1961 til 1962 A-laget 1963- 1968

Eksterne lenker
---------------

* Steinar Johansens spillerprofil hos Storhamar[*død lenke*]
**Steinar Klausen** (født 16. april 1982) er en norsk badmintonspiller. Han spiller badminton for Moss badmintonklubb og Humlebæk badmintonklubb i Danmark.

Høsten 2009 var Klausen ranket blant de 130 beste i verden, blant de 40 beste i Europa og nummer én i Norge. De siste årene har han klatret over 550 plasser på verdensrankingen. Hans hittil beste resultater er kvartfinale i Peru International og åttensdelsfinale i Turkish International.

I april 2008 fikk han en niendeplass i EM både i single og double.
Klausen har tre NM-gull og kongepokaler (2007,2008 og 2009) i både single og double, sammen med Erik Rundle fra Bygdøy. Han ble kåret til årets spiller 2007/2008 i Humlebæk BK i Danmark.

Da Klausen var 16 år og ferdig med ungdomsskolen, bestemte han seg for å flytte til Danmark og starte på Danish Badminton College i Assens ved Odense. Dette innebar trening flere ganger om dagen, kombinert med skolegang.
Etter 3 år i Danmark avtjente han sin verneplikt i Norge og flyttet til Sandefjord, som da var den beste klubben å spille for i Norge. Men i Norge var det ikke god nok motstand på treningene, så han flyttet igjen til København for å satse fullt på badminton.

Da Norges Badminton Forbund sommeren 2007 hentet inn ny landslagstrener fra Nederland og la forholdene til rette for gode treningsmuligheter i Oslo, flyttet han tilbake til Norge hvor han nå bor og trener daglig.

Referanser
----------

1. 1 2   bwf.tournamentsoftware.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steinar Klausen – BWF (bwf.tournamentsoftware.com) Rediger på Wikidata

* (en) Steinar Klausen – BWF (bwfbadminton.com) Rediger på Wikidata

* (en) Steinar Klausen – TheSports.org Rediger på Wikidata
* Moss badmintonklubb
* Ranking Norge
* Ranking Europa
* Ranking Verden
* Norges badmintonforbund
* Humlebæk badmintonklubb
**Jakob Jakobson Myklebust** (født 9. november 1851 i Breim, død 28. april 1922) var en bonde og stortingsrepresentant (V) fra Gloppen kommune. Han var ordfører i Gloppen kommune fra 1884 til 1886, og deretter ordfører for den nye Breim kommune fra 1886 til 1913.

Liv og virke
------------

Jakob Myklebust skrev navnet sitt Jakob J. Myklebust for å skille det fra sin far, som også het Jakob Myklebust. Hans mor var Anne Steffensdotter Byrkjelo. Han var gift med Dorte Kobberstad. De fikk sønnen Jakob J. Myklebust, som også ble ordfører i Breim, og datteren Anna Jakobsdtr Myklebust, som etter endt husmorskole i Luster flyttet til Uskedalen og var Jordmor der frem til 1944 (noe hun fikke Kongens fortjenstmedalje for i 1949) 

Han gikk på den private skolen for bondegutter, som ble drevet av Jakob Hjelmeset i Gloppen. 

Han ble medlem av kommunestyret i Gloppen i 1875, og var ordfører i Gloppen kommune fra 1884 til 1886, med tidligere ordfører Ole Josefson Hestenes som varaordfører. I 1886 gikk Breim ut som egen kommune, og Myklebust tok da over som ordfører for den nye Breim kommune. Hestenes tok over ordførervervet i Gloppen. Myklebust satt som første ordfører i Breim i 27 år, til 1913. Han satt dermed som ordfører gjennom frigjøringstida i 1905.

Myklebust var vararepresentant til Stortinget i flere perioder, og møtte som fast representant for Venstre i to perioder fra 1886 til 1891. I Breim fikk han tilnamnet «Stortings-Jakob». I flere år satt han også som formann i fylkestinget, og var amtsrevisor (fylkesrevisor). Mens han satt på Stortinget fikk han satt av 5000 kroner til en bygdevei i hjembygda Myklebustdalen ved Byrkjelo. Veien er i dag fylkesvei 693, eller Myklebustveien.

Han etablerte Myklebust meieri i 1876, det første meieriet i Nordfjord. Han ble ved århundreskiftet sentral i gjenopprettelsen av meieriet på Byrkjelo.

Se også
-------

* Liste over stortingsrepresentanter fra Gloppen kommune

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 615[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 38[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  
«1905 - Gloppen kommune» (PDF). Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane 2005. Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2016. Besøkt 2. september 2008.  *PDF-fil*
4. ↑  
«Minnestein om vegen til Myklebustdalen i Breim». Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane 2005. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 8. september 2008.
5. ↑  
«Småmeieria i Gloppen og Breim». NRK. Besøkt 8. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jakob J. Myklebust hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) nrk.no: Fylkesleksikon om Myklebust


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ole Josefson Hestenes** | **Ordfører i Gloppen kommune**(1884–1886) | Etterfølger:**Ole Josefson Hestenes** |
| Forgjenger:**Første ordfører** | **Ordfører i Breim kommune**(1886–1913) | Etterfølger:**Rasmus R. Bogstad** |
Logo
***Linux Journal*** (ofte bare *LJ*) var et månedstidsskrift som ble utgitt i perioden 1. mars 1994 til 7. august 2019. Hovedområdet var Linuxkjernen og operativsystemene som bygger på denne kjernen. Tidsskriftet ble gitt av Belltown Media, Inc. (Houston, Texas). 

*Linux Journal* var det første Linux-tidsskriftet på markedet. Det første nummeret kom ut 1. mars 1994 og inneholdt blant annet et intervju med Linuxkjernens opphavsmann, Linus Torvalds.

*LJ* publiserte artikler om utvikling og bruk av Linux og tilhørende programvare for lesere med ulik teknisk kunnskap, eksempelvis alt fra hvordan skrive *device drivers* til hvordan redigere fotos med GIMP. Artiklene omfattet bruksanvisninger (*how-to*), læreverk (*tutorial*), tips, markedsanalyser, omtale av Linux-produkter og annet. 

I begynnelsen av juli 2014 ble det kjent at NSA klassifiserte *Linux Journal* som et ekstremistforum og at deres XKeyscore-program fulgte lesere av *Linux Journal* som om de var potensielle terrorister.

7. august 2019 ble tidsskriftet lagt ned.

Referanser
----------

1. ↑  Young, Robert (1. mars 1994). «Interview with Linus, the Author of Linux». *Linux Journal*. Besøkt 6. juli 2014.
2. ↑  J. Appelbaum, A. Gibson, J. Goetz, V. Kabisch, L. Kampf, L. Ryge: *NSA targets the privacy-conscious*
3. ↑  Lena Kampf, Jacob Appelbaum und John Goetz, NDR: *Von der NSA als Extremist gebrandmarkt*, tagesschau.de
4. ↑  Kyle Rankin: *NSA: Linux Journal is an "extremist forum" and its readers get flagged for extra surveillance*, linuxjournal.com
5. ↑  XKeyscore-koden
6. ↑  Kyle Rankin: «Final Letter from the Editor: The Awkward Goodbye», linuxjournal.com 7. august 2019

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data)
 |
**Kolstad skole** er en tidligere barneskole på Kolstad i Heimdal bydel i Trondheim. Skolen hadde 275 elever fordelt på syv trinn frem til den ble lagt ned i 2018. Skolebygget er tegnet av arkitektene Johan Arnstad og Ottar Heggenhougen, og ble åpnet i 1972 samme år som skolekretsen ble opprettet. 

Skolen ligger tett inntil lavblokker på tre sider, med Kolstadflata i nord, en kommunal boligblokk mot sørvest og blokker tilhørende Ringvegen borettslag i øst. Også Kolstad barnehage ligger på nabotomten like vest.

Historie
--------

Skolen var en av flere som ble bygget på en akse langs Saupstad- og Kolstadområdet sammen med Heimdal videregående skole, ungdomsskolen Huseby skole og barneskolen Saupstad skole. Kolstad skole var en av de siste skolene i Trondheim av de tradisjonelle klasseromsskolene, og den bærer likhet til både Nardo skole og Hallset skole hvor samme arkitekter bidro. Skolebygget ble bygget tilnærmet helt kvadratisk med vindusbånd og sandblåste fasadeplater. Ved inngangen til skolen ble det ved innvielsen oppført en statue under navnet «Skrikende gås», utformet av billedhuggeren Skule Waksvik.

I forbindelse med seksårsreformen ble det i 1997 bygget et tilbygg mot sør i lys murstein, tegnet av arkitekt Øystein Thommesen. Kolstad skole deltok i et statlig finansiert prøveprosjekt fra 2016, hvor samtlige elever ved 1. til 4. trinn fikk tilbud om gratis kjernetid med skolefritidsordning.

I november 2015 vedtok formannskapet i Trondheim at det ble bygget en felles storskole for både Saupstad og Kolstad. Elevene ved både Saupstad og Kolstad skole ble overført til nye Huseby barneskole i 2018, med delt lærested på et midlertidig skolebygg ved Sverresborg (5.-7. trinn) og ved Kolstad skole (1.-4. trinn). Saupstad skole ble revet på nyåret 2019 for å gi plass til den nye storskolen, og det nye kombinerte bygget for både Huseby barneskole og Huseby ungdomsskole hadde byggestart i april samme år og ferdigstillelse våren 2021.

Se også
-------

* Huseby barneskole

Referanser
----------

1. ↑  Trondheim kommunes skoleanlegg - Beskrivelse og antikvarisk klassifisering. Byantikvaren 2003. s. 88–90
2. ↑  Bydelsnytt.no – Suksess med gratis SFO på Kolstad – Ap vil utvide tilbudet til hele byen (Av Jan Vestre. Publisert 1. september 2019, besøkt 25. januar 2021)
3. ↑  Adressa.no – Går inn for felles barneskole for Saupstad og Kolstad (Av Harry Tiller. Publisert 24. november 2015, besøkt 25. januar 2021)
4. ↑  Bygg.no – Trondheim kommune og HENT inngår intensjonsavtale om bygging av Huseby skoler (Publisert 3. desember 2018, besøkt 25. januar 2021)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 295. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
***RBG*** er en dokumentarfilm fra 2018 om den amerikanske høyesterettsdommeren Ruth Bader Ginsburg. Dokumentaren forteller historien om hvordan Ruth Bader Ginsburg trosset alle kjønnsnormer på sin ferd mot dommerstillingen i USAs høyesterett. På veien fra Harvard-student til Populærkultur-ikon kjempet hun for at kvinner skulle bli behandlet på lik linje med menn i arbeidslivet. Filmen forteller også om Ginsburgs privatliv og ekteskapet med Martin Ginsburg, som døde av kreft i 2010.

Filmen ble produsert av Betsy West og Julie Cohen. Den hadde verdenspremiere på Sundance filmfestival 21. januar 2018 og fikk senere kinoutgivelse i USA. Filmen fikk god kritikk og ble nominert til to Oscar-priser for beste dokumentarfilm og beste sang («I'll Fight»).

Låten «I'll Fight», som spilles under rulleteksten, ble skrevet av Diane Warren og spilt inn av Jennifer Hudson.

Handling
--------

Filmen er en biografisk skildring av Ginsburg fra hennes fødsel i Brooklyn i New York, som første generasjon amerikansk-jødisk familie, hennes utdannelse og påfølgende karriere som professor, utnevnelsen til det føderale rettsvesenet av president Jimmy Carter og endelig hennes utnevnelse til den amerikanske Høyesterett av president Bill Clinton. Ginsburg studerte til en bachelorgrad ved Cornell University, hvor hun møtte den fremtidige ektemannen sin, Martin Ginsburg, og de forble gift til hans dødsfall i 2010. Deretter studerte hun ved Harvard Law School, før hun gikk over til Columbia Law School. Samtidig startet Martin Ginsburg en vellykket karriere som advokat i New York City. 

Blant de mange sakene Ginsburg representerte, var Sharron Frontiero, en kvinne som møtte diskriminering i det amerikanske United States Air Force, og en mannlig aleneforelder som ble nektet trygdeytelser som normalt bare ble betalt til enslige alenemødre. Ginsburg argumenterte for disse sakene på 1970-tallet, da kjønnsdiskriminering var mer utbredt i det amerikanske samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  «*RBG* (2018)». The Numbers. Besøkt 24. februar 2019.
2. ↑  «The 91st Academy Awards». Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Besøkt 24. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *RBG* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *RBG* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (fr) *RBG* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *RBG* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *RBG* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BBC Things
 |
De Tomaso Longchamp 1984-modell 
Originale magnesiumfelger fra Campagnolo
**De Tomaso Longchamp** er en todørs coupé produsert av den italienske bilprodusenten De Tomaso. Longchamp er en coupéutgave av De Tomaso Deauville, bygget på en forkortet Deauville-plattform. Disse to modellene er de eneste frontmotoriserte bilene De Tomaso har bygget. Longchamp ble først presentert på bilutstillingen i Torino i 1972, ett år senere ble varianten GTS lansert, mens en cabrioletutgave ble presentert på bilutstillingen i Torino i 1980. Cabrioletutgaven ble bygget av Carrozzeria Pavesi.

Bilen var designet av Tom Tjaarda hos Ghia. Longchamp ble designet med et svært langt panser for å få plass til den 5.8 liter (5766 ccm) store Ford Cleveland V8-motoren, som leverte en effekt på 330 hk og sørget for at bilen fikk en toppfart på 240 kilometer i timen. Motoren var den samme som ble brukt i De Tomaso Pantera. De fleste bilene ble levert med en tretrinns automatisk girkasse fra Ford (C6), men det var mulig å velge en femtrinns manuell girkasse fra ZF uten merkostnader. 17 biler ble utstyrt med manuell girkasse. Longchamp ble levert med ventilerte bremseskiver både foran og bak. Bremsene var de samme som for GT4-versjonen av Pantera. 

Totalt 409 Longchamp ble bygget (395 coupéutgaver, 14 cabriolet) frem til 1989.

Prototypen til Longchamp var den eneste serie 1000 modellen som ble produsert. 2000-serien ble levert fra 1973 til 1978 og 3000-serien fra slutten av 1978. For 3000-serien ble motor og girkasse flyttet ca 10 cm bakover for bedre vektfordeling. Frontdempere ble også endret. Det samme gjelder styringen som ble erstattet med en ZF-enhet. Alle endringer for å forbedre vei- og kjøreegenskaper. 

I begynnelsen av 1980 fikk Longchamp større støtfangere montert foran og bak.

Fra rundt 1984 ble enkelte biler levert med interiørdetaljer fra Maserati og Lancia.

|  |
| --- |
| **Bilmodeller fra De Tomaso:** |
| Biguà | Deauville | Guarà | Longchamp | Mangusta | Pantera | Vallelunga |
| Alejandro de Tomaso |
Sr2-lokomotivet fra finske VR-gruppen kjører på 1 524 mm spor. Bildet er tatt i Åbo.
**Russisk sporvidde** er en sporvidden på mellom 1 520 mm og 1 524 mm, som benyttes i de fleste land som hørte til Det russiske keiserdømmet. Spor med denne sporvidden er klassifisert som bredspor, siden sporvidden er bredere enn sporvidden til normalspor, definert som 1435 mm.

1524 mm ble først tatt i bruk på St. Petersburg-Moskva-banen, som sto ferdig i 1851, og ble deretter standard i Det russiske keiserdømmet. På slutten av 1960-tallet ble sporvidden i Sovjetunionen omstandarisert til 1520 mm.

På verdensbasis er russisk sporvidde den nest mest brukte etter 1 435 mm (normalspor). Utover de tidligere sovjetstatene, benyttes sporvidden også i Finland og Mongolia, som begge var under sterk russisk innflytelse da jernbanen ble bygget. Kortere strekninger med russisk sporvidde strekker seg inn dessuten inn i Polen, øst-Slovakia, Sverige (fra den finske grensen ved Haparanda) og nordre Afghanistan.

Referanser
----------

1. 1 2  «About 1,520 mm gouge». 1520 Strategic Partnership. Arkivert fra originalen 5. januar 2012.

Portal: Russland
**Lambertseterveien** er en gate på Lambertseter i Oslo. Veien starter ved Ekebergveien på Kastellet, og går østover til Enebakkveien på Abildsø. Den er 2,6 km lang. 

Veien var til å begynne med gårdsvei fra «Den Fredrikshaldske Kongevei» (nå Ekebergveien) til gårdene Nordseter og Hellerud. I 1855 ble veien anlagt videre over Lambertseter til Enebakkveien. Veien gjør også i dag en sving rundt husene på Nordseter gård, ved krysset med Ivar Knutsons vei. Lenger opp i veien, ved krysset med Bernt Knutsens vei, finner man alléen som fører inn på tunet til Søndre Hellerud gård. Også her står hovedhuset fremdeles, men det er sterkt ombygget. Like ved krysser Lambertseterveien Oberst Rodes vei. Veien fortsetter i en sving opp skrenten til Lambertseter, og krysser Langbølgen ved Lambertseter senter. Herfra går stikkvei inn til Lambertseter gård. Huset drives på samme måte som Nordseter som møte- og selskapslokaler. 

På Lambertseter senter finnes det meste av servicetilbud som forretninger, kaféer, bank, postkontor, lege og kino. Her går også buss og T-bane. Veien fortsetter videre ned mot Abildsø, hvor veien er ført i bro over E6, og krysser der bomringen i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Nordseter gårds hjemmeside
2. ↑  «Bekkelagshøgda Lokalhistoriske forening om Hellerud gård». Arkivert fra originalen 28. oktober 2007. Besøkt 20. juni 2010.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lambertseterveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 327. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Prototrupes*** er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore (15 - 23 millimeter), brede og høyt hvelvede, halvmatte, rødbrune tordivel. Antennene har en påfallende stor, utvidet klubbe. Hodet er stort og bredt, flatt, snuten sterkt fremskytende, hannen har tre eller fire knøler på snuten. Pronotum er bredt, rundet, hos hannen med groper på hver side foran. Dekkvingene er hvelvede med fine punktstriper. Beina er kraftige gravebein, leggene krumme, på forbeina med skarpe tenner langs nesten hele ytterkanten, ikke bare i spissen.

Levevis
-------

I likhet med tordivlene graver disse billene lange ganger, med kammer der larvene utvikler seg. Disse artene legger forholdsvis veldig store egg. Det er uklart hva larvene faktisk eter, det har blitt observert at de ganger på veggene i kammeret de lever i, og vokser ved dette. Kanskje ernærer de seg av bakterier som vokser på kammerveggene.
De voksne billene eter underjordiske sopper og flyr godt.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Namibia og Sør-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Bolboceratidae Laporte de Castelnau, 1840
				+ stammen Bolboceratini Mulsant, 1842
					- Slekten ***Prototrupes*** Krikken, 1977
						* *Prototrupes copridoides* (Kolbe, 1907)
						* *Prototrupes kochi* (Paulian, 1952)

Kilder
------

* Krikken, J. (1977) New Bolboceratine genera from Southwestern Africa (Coleoptera: Geotrupidae). *Zoologische Mededelingen* 52: 161-168 + 1 plansje
* Bolboceratidae på Tree of Life Web Service

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Prototrupes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Prototrupes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Prototrupes* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Prototrupes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Bolboceratinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**«Russisk ubåtkaptein»** er en sketsj med Harald Heide-Steen jr. i en episode av underholdningsserien *Etter Dagsrevyen* som ble sendt på NRK TV første gang 11. februar 1978. Øvrige medvirkende var blant andre Totto Osvold som journalist. Sketsjen var inspirert av observasjoner av russiske ubåter under den kalde krigen.

Handling
--------

I sketsjen spiller Harald Heide Steen jr. en russisk ubåtkaptein som ligger til kai i Drøbak i Norge. På spørsmål fra journalisten om hva de gjør der svarer ubåtkapteinen «Vi er på fisketur! Vi fisker…» Synlig irritert spør så journalisten han «Men en ubåt [på fiske] i norsk farvann… De kan jo ikke tro norske myndigheter skal tro noe slikt?». Smilende og nikkende svarer kapteinen «Dypvannsfiske, ja!». Derfra blir sketsjen mer absurd hvor kapteinen begynner å ramse opp alle fiskeslagene de fisker etter, og inviterer journalisten ombord på middag og for å høre på ubåtens store balalaikaorkester med 35 mann, samt fiolinkvartetten deres. «I… en ubåt?» svarer journalisten vantro. Sketsjen avslutter med at journalisten spør han om han har vært i kontakt med politiet. «Dere driver jo og fisker innenfor fiskerigrensen, det er jo straffbart ikke sant?» Hvorpå kapteinen svarer lettere irritert: «Vi kan jo ikke se den grense under vann!»

Referanser
----------

1. ↑  Øyvind Nordli (24. oktober 2014). «Slik laget de Harald Heide-Steen jr. som verdens morsomste ubåtkaptein»Betalt abonnement kreves. aftenposten.no. Besøkt 14. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Lenke til episode hos NRK
Et skilt markerer det gamle kirkestedet på Vik i utkanten av Kvam. Foto: Jan-Tore Egge 
**Kvam stavkirke** var middelalderkirken på Kvam i Nord-Fron. Kirken lå like vest for gården Vik, en drøy kilometer sørøst for dagens kirkested, og var i bruk til 1770-årene. Stedet er markert med skilt på nedsiden av jernbanelinjen, men det er ingen synlig tuft.

Her stod det formodentlig en stavkirke fra middelalderen av, uten at nøyaktig alder og beskaffenhet er kjent. Det er imidlertid nevnt flere steder at kirken hadde sval, og den ble utvidet til korskirke på 1600-tallet. Menigheten kjøpte kirken på auksjonen i 1723, og i 1775 ble det søkt om tillatelse til å oppføre ny kirke på nytt sted fordi den gamle kirken var for liten og brøstfeldig, og fordi plasseringen nær Gudbrandsdalslågen skapte store fuktproblemer.

Det eneste som synes kjent om inventaret, er at kirken hadde en altertavle som var skåret av Lars Borg. Kontrakt om denne ble inngått den 16. mai 1703, og tavlen ble observert i kirken av Gerhard Schøning i 1775. Denne tavlen ble med over i den nye kirken som ble oppført på dagens kirkested og innviet i 1778, men den gikk med i brannen i 1940. Et stort fotografi på kirkeveggen i dagens kirke bevarer minnet om den.

Det eneste som er å se på stedet i dag bortsett fra skiltmarkeringen, er en minnestein over kaptein Georg Sinclair, som deltok i slaget ved Kringen. Han ble etter sigende begravet utenfor kirkegårdsmuren fordi kvamværene ikke ville ha ham inne på kirkegården. Det må antas at kirkegårdsområdet har strukket seg helt fra Lågen og omtrent opp til dagens E6 i en bredde på hundre meter eller så. Det er siden anlagt vei og jernbanelinje gjennom området, og i forbindelse med dette arbeidet er det flere ganger funnet graver i området.

Referanser
----------

1. ↑  Skre (1988), s. 26.
2. ↑  Roar Hauglid (1950). *Akantus. Mestrene i norsk treskurd*. II, første halvbind. Oslo: Riksantikvariatet / Mittet. s. 34.
3. ↑  Gerhard Schøning (1950). «Frons Prestegiæld. Reise til Fron d. 13. aug. 3 1/2 m.». *Reise som giennem en Deel af Norge i de Aar 1773, 1774, 1775 paa Hans Majestets Kongens Bekostning er giort og beskreven. 3: Gudbrandsdalen og Hedemarken*. Oslo: Riksantikvariatet / Mittet. s. 104.
4. ↑  Jf. kartmarkering hos Skre.
5. ↑  Fredriksen et al (2002), s. 22.

Kilder
------

* Dagfinn Skre (1988). *Gård og kirke, bygd og sogn. Organiseringsmodeller og organiseringsenheter i middelalderens kirkebygging i Sør-Gudbrandsdalen*. Øvre Ervik: Alvheim & Eide. s. 26-28. ISBN 82-90359-44-6.  [Riksantikvarens rapporter 16]
* Per Fredriksen, Ola O. Røssum og Tor Ove Teigen, red. (2002). *Kvam kyrkje 50 år 1952-2002*. Kvam sokneråd. ISBN 8230300135.

Eksterne lenker
---------------

* Brendalsmo, Jan: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Oppland (Riksantikvaren, 2016), s. 44
* «Kvam stavkirke (Nord-Fron)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Beliggenheten av henholdsvis epi- og hyposenteret.
Et **episentrum** eller **episenter** er det punkt på jordoverflaten rett over eller under utgangspunktet for et jordskjelv eller en annen hendelse som påvirker Jordens overflate.

Ved jordskjelv er episenteret rett over hyposenteret, som er skjelvets utgangspunkt. Episenteret er senteret hvor jordskjelvet er på sitt kraftigste.

Ved atomvåpensprengning i luften eller på overflaten er episenteret rett under detoneringspunktet, mens ved sprengning under bakken ligger episenteret rett over detoneringspunktet. Det er her på episenteret skadeskalaen er på sitt høyeste.

*Episenter* brukes også i overført betydning om sentrum for en begivenhet.

Referanser
----------

1. ↑  Den brysomme atomarven. *Aftenposten*. Besøkt 1. april 2020.
2. ↑  Søk etter *Episenter* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Russisk rulett spilles med en revolver
**Russisk rulett** er et sjansespill der deltakerne setter livet som innsats. Uttrykket brukes ofte i forbindelse med å ta sjanser der utfallet kan være fatalt. Navnet kommer fra at man regner med at denne formen for «spill» kommer fra Russland, og spillet ble spesielt godt kjent etter en scene i filmen *Hjortejegeren* med Robert De Niro og Christopher Walken.

Opphav
------

De tidligste tilfellene av noe som kan ligne på spillet ble utført av russiske aristokrater som spilte en variasjon istedenfor å duellere når ens ære var krenket. I tsartiden i Russland tvang vakter i fengslene fanger til å spille spillet, mens de veddet på hvem som kom til å dø først. Under den russiske revolusjonen var det vanlig at militære offiserer spilte spillet foran sine egne kamerater.

Utførelsen
----------

Russisk rulett spilles med en revolver som har en tønne med plass til flere patroner. Revolveren lades med en patron, deretter spinnes tønna og hanen spennes. En av spillerne setter munningen mot sitt eget hode og trekker av. Hvis den første spilleren overlever, snurres tønna igjen, hanen spennes og neste spiller trekker av revolveren mot sitt eget hode.

Sjanser
-------

Sjansen for å skyte seg selv ved første forsøk er:

* 1/7 (14,3 %) ved bruk av revolver med plass til syv patroner
* 1/6 (16,67 %) med en revolver med plass til seks patroner
* 1/5 (20 %) med en revolver med plass til fem patroner

Snurrer man ikke tønnen mellom hvert forsøk ved bruk av en revolver med tønne til seks patroner, er sjansene for å overleve etter:

1. forsøk: 5/6 (83,3 %)
2. forsøk: 4/6 (66,7 %)
3. forsøk: 3/6 (50,0 %)
4. forsøk: 2/6 (33,3 %)
5. forsøk: 1/6 (16,7 %)
6. forsøk: 0/6 ( 0,0 %)

Hvis man spinner tønnen mellom hvert forsøk er sjansene for å overleve etter: 

1. forsøk: 5/6 (83,3 %)
2. forsøk: 25/36 (69,4 %)
3. forsøk: 125/216 (57,8 %)
4. forsøk: 625/1296 (48,2 %)
5. forsøk: 3125/7776 (40,2 %)
6. forsøk: 15625/46656 (33,5 %)
7. forsøk: 78125/279936 (27,9 %)
8. forsøk: 390625/1679616 (23,2 %)

Det vil si at det er større sannsynlighet at man dør enn overlever etter tre forsøk.

Hendelser i Norge
-----------------

I 2010 døde en 29-åring i Norge etter å spilt spillet.

Se også
-------

* Rulett

Referanser
----------

1. ↑  Thompson, Paul (1. juli 2012). «Teenager dies after shooting himself in the head playing Russian Roulette». *Mail Online*. Besøkt 2. januar 2021.
2. ↑  «Russisk rulett på bryllupsfest endte i tragedie». *TV 2* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 11. mars 2016. Besøkt 2. januar 2021.
3. ↑  «29-åring drept i russisk rulett». *www.vg.no*. 4. mai 2010. Besøkt 2. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Otto Keyser Thoresen** (født 1. mai 1849 på Tjømø, død 23. mars 1942) var en norsk skipsreder. Han var ledende i norsk skipsfarts overgang fra seil til damp og i oppbyggingen av linjefarten.

Otto Thoresen var sønn av skipsreder Thor Thoresen. Han tok handelsutdannelse og gikk til sjøs, og ble som 23-åring skipsfører på farens klipper «Tellus». I 1880 overtok han farens rederi, som han senere flyttet til Kristiania. I 1887 kjøpte han inn sitt første dampskip, 1200-tonneren «Seaton». Få år etterpå var rederiet hans blitt til et betydelig dampskipsrederi.

Thoresen drev i begynnelsen med trampfart, men gikk etterhvert over til å seile i linjefart. Han var den første norske reder som utvidet rutenettet til utenfor Nordsjøen, og opprettet blant annet linjeforetak på Persiabukten og Øst-Preussen. I 1893 startet han Spanskelinjen, som fikk stor betydning for norsk fiskeeksport og for å bringe spanske varer til Norge. I 1912 startet han Den norske Syd-Amerikalinje sammen med Fred. Olsen & Co. Det Bergenske Dampskibsselskab og Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab.

Han var lenge styremedlem i Redningsselskapet, og ble æresmedlem da han trakk seg tilbake i 1931. Thoresen var også styremedlem i Norges Rederforbund og formann i Nordisk Skibsrederforening. Han stod også sentralt i opprettelsen av Kristiania Sjømannsskole.

Thoresen var ridder av første klasse av St. Olavs Orden, kommandør av første klasse av Vasaordenen, ridder av Dannebrogordenen og kommandør av Iftikhar-ordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Otto Thoresen død». *Norges Handels og Sjøfartstidende*, 24. mars 1942.
3. 1 2 3  «Skibsreder Otto Thoresen død». *Morgenbladet*, 24. mars 1942.
4. ↑  «Otto Thoresen». *Aftenposten*s aftenutgave, 24. mars 1942.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Otto Keyser Thoresen på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
***Adalurnus*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En ganske stor (13-25 millimeter), bred, brungul skjoldbille. De er blant de større artene i denne gruppen. Hodet er lite, såvidt synlig ovenfra, pronotum og dekkvingene ganske brede, uten tenner eller knøler. Antennene er ganske tynne.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Vertsarten for denne arten er ukjent, men beslektede arter er for det meste knyttet til palmer.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Alurnini** Chapuis, 1875
						* slekten *Adalurnus* Maulik, 1936
							+ *Adalurnus rotundatus* Maulik, 1936

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Adalurnus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Adalurnus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Adalurnus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Adalurnus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Hispines of the World - *Adalurnus*
**Bronco Busters** er en Oslo-basert punkpop/rock-trio etablert i Stavanger på slutten av 90-tallet. Bandet har sitt utspring i bandet Fille Fatale som de tre opprinnelige medlemmene var med å starte midt på 90-tallet. Bronco Busters var et av vinnerbandene under Zoom 1999 og ble sendt på den påfølgende Zoom-turneen i Norge, England og Skottland våren 2000. Bandet ga ut sitt første album *Fuzz Parade* i 2001 og har gitt ut totalt to album og tre EP-er.

Medlemmer
---------

* Siri Eriksen: vokal, bass
* Anne Liv Tresselt: trommer, vokal
* Malin Storm Andersen: gitar (2003-2006 og fra 2015-)

### Tidlgere medlemmer

* Maria Kartveit: gitar, vokal (-2003)
* Hedvig Mollestad Thomassen: gitar (2006–2010)

Diskografi
----------

### Album

* *Fuzz Parade* (Bronco Busters/Tuba, 2001)
* *Pulse Racing* (Big Dipper, 2004)

### EP-er

* *I can assure* (1999)
* *Night Bowl* (Voices of Wonder, 2000)
* *Hey, luv* (Rock Ranch, 2002)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
**Bromley Common** er et område i distriktet Bromley i London. Det ligger langs Bromley Common Road, mellom Masons Hill i Bromley og Hastings Road i Locksbottom. Elven Ravensbourne renner gjennom området, mens Quaggy har en sekundær kilde der. Det er en langstrakt bosetning strekker seg over et åpent landskap sørover mot Farnborough.

Den lokale puben, Chatterton Arms, som åpnet en gang rundt 1870, har blitt oppkalt etter den talentfull poeten Thomas Chatterton (1752–1770) som ble en tragisk figur i romantikken.

Stedet er sterkt knyttet til crickethistorie. Det blir nevnt i omtalen av en cricketkamp i 1735 hvor Kents klubb vant over Londons. En stor folkemengde var samlet for å se kampen, og det var en del uro blant publikum. Noen hester fikk panikk; ryttere ble kastet av og personer i mengden ble tråkket på av hestene. En mann skal ha omkommet, og ble båret ut da Frederick, prins av Wales red forbi inngangen.

Det ble spilt minst et dusin store kamper på Bromley Common mellom 1735 og 1752, en periode som sammenfaller med at Bromley Cricket Club hadde et av Englands sterkeste lag mens Robert Colchin spilte for dem. Den siste store kampen ble spilt 30. juni 1752, og endte uavgjort mellom Bromley og London.

Referanser
----------

1. ↑  «Bromley Common, Bromley», *Hidden London*
2. ↑  Bromley Common News. Arkivert den 14. desember 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Club History» Arkivert 8. desember 2017 hos Wayback Machine. *Bromley Common Cricket Club*

Eksterne lenker
---------------

* Bromley Common and its schools
* *CricketArchive* – matchlist

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |
**«Wand'rin' Star»** er en amerikansk sang med melodi av Frederick Loewe og tekst av Alan Jay Lerner. Den ble opprinnelig skrevet til scenemusikalen *Paint Your Wagon* i 1951, hvor den ble fremført av rollefiguren Ben Rumson. I den originale Broadway-oppsetningen ble Rumson spilt av James Barton.

Da filmatiseringen av musikalen ble gjort i 1969 tok Lee Marvin rollen som Ben Rumson. Selv om han ikke var naturlig sanger, sang Marvin ikke desto mindre alle sine sanger selv i filmen og avviste ideen om å mime til en profesjonell sangers stemme.

Sangen ble spilt under Joe Strummers begravelse.

En sound-alike coverversjon fantes på albumet *Top of the Pops, Vol. 10* fra 1970, hvor én av anmelderne brukte uttrykket *«strupehodebetent kvekk»* (*«laryngitic croak»*) for å beskrive han følte om denne versjonen.

Norske versjoner
----------------

Arne Riis har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg kan aldri slå meg til ro no' sted».

Finn Evensen har skrevet en annen norsk tekst. Hans norske tittel er «Manda morra».

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | «Jeg kan aldri slo meg til ro no' sted» |  | Kjell Grunnteig | Arne Riis | Single | Triola TN 587 |
| 1973 | «Jeg kan aldri slå meg til ro no' sted» |  | Jan Høiland med Bjørn Kruses orkester | Arne Riis | Single | Triola TN 666 |
| 1995 | «Manda morra» | *YppeRu’ dOnK* | Bjelleklang | Finn Evensen | CD | RCA 7432121 0222 |

Listeplasseringer
-----------------

Selv om filmen ble en box office-flopp ble soundtracket en suksess. Orkestrert og arrangert av Nelson Riddle ble Marvins versjon en usannsynlig nummer én-sang i Storbritannia og holdt berømt nok The Beatles på en andreplass med «Let It Be». Sangen kom inn på den britiske singlelisten 21. februar 1970 og lå der i 21 uker.

Marvin utga aldri en oppfølgersingle, så den regnes som en one-hit wonder.

Referanser
----------

1. ↑  «IBDB Home Page - Production Songs». Arkivert fra originalen 22. oktober 2006. Besøkt 29. januar 2010.
2. ↑  Paint Your Wagon | IBDB: The official source for Broadway information
3. ↑  Internet Movie Database – Paint Your Wagon (1969) – Soundtracks
4. ↑  allmusic ((( Top of the Pops, Vol. 10 > Overview )))
5. ↑  Se plateetiketten
6. ↑  Se plateetiketten
7. ↑  Se plateetiketten
8. ↑  Chart Stats - Lee Marvin - Wand'rin' Star
**Svanholm & Vigdal Gravferd** er et begravelsesbyrå etablert i Trondheim i 1929.[]

Historie
--------

Prestesønnen Gunnar Svanholm var utdannet møbelsnekker. I 1929 ble møbel- og fiolinbyggingen utvidet med produksjon av likkister. Sammen med Johannes Skarstein startet ekteparet Svanholm dette året også et begravelsesbyrå. På slutten av 1960-tallet kjøpte Svanholm Begravelsesbyrå opp Heimdal Begravelsesbyrå. 

I nesten 80 år hadde byrået tilhold på Leütenhaven i Trondheim sentrum. I 2005 kjøpte firmaet den tidligere Strindens amtskole (nær Strinda kirke og Moholt kirkegård) og flyttet dit.

I 2020 begynte Svanholm gravferd bygging av et nytt bygg med seremonirom på Rosten som sto ferdig i 2021.

I 2021 fusjonerte Svanholm begravelsesbyrå og Vigdal begravelsesbyrå sammen til Svanholm & Vigdal gravferd.

Hovedkontoret er fortsatt i Brøsetvegen 145g, men de har også kontorer på Rosten, Melhus, Byåsen og Orkanger.

De har to seremonirom, Svanholm seremonirom (Brøsetvegen 145g) og Hedersalen (Vestre Rosten 67).

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Besøkt 20. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |