Israelittenes utferd fra fangeskapet i Egypt, malt av James Jacques Joseph Tissot cirka 1896-1902. Ifølge *Bibelens* fortelling i *Andre Mosebok* (*Eksodus*) vandret Israel-folket tilbake mot Kanaan, landet de var blitt lovet av Gud, ledet av Moses og Aron.
**Utferden fra Egypt**, på latin *Exodus*, fra gresk *Exodos* (έξοδος), hebraisk יציאת מצרים, *Yetsi'at Mitzrayim*, er en beretning i *Andre Mosebok* (*Exodus*) kapittel 1-18 i *den hebraiske bibelen* (*Tanakh*), om hvordan israelittene ble befridd fra sitt fangenskap i Egypt. Fortellingen fortsetter i *Fjerde* og *Femte Mosebok* (hebr. במדבר, *Bamidbar* og דְּבָרִים, *Devarim*).

Fortellingen
------------

Ifølge Bibelens fortelling toget israelittene under Moses' og Arons lederskap ut av Egypt og mot Kanaans land, der deres forfedre hadde levd, et land som de var blitt lovet av Gud. Utferden fra Egypt ligger som grunn for feiringen av den jødiske påsken, *pesach*, som også omtales som «det usyrede brøds høytid».

*Israel i Egypt*, av Edward Poynter.
Ifølge Torah kom Israels barn til Egypt fordi det rådet hungersnød i Kanaan. De var invitert dit av farao, ettersom Josef var vesir i landet. Etter Josefs død kom en ny farao til makten i Egypt, en som ikke kjente Josef. I frykt for at hebréerne skulle ble enda flere og til slutt ta makten i landet, lot farao i stedet gjøre dem til slaver.

Etter en lang tid i Egypt åpenbarte Gud seg for Moses og gav ham i oppdrag å føre sitt folk ut av Egypt og til «det lovede land» (Kanaan). Med Guds hjelp konfronterte Moses farao og hans magikere og førte israelittene tvers over Det røde hav og ut av Egypt.

Israelittene vandret gjennom ørkenen til Horeb, Guds fjell, der Gud åpenbarte seg og inngikk en pakt med dem: de skulle holde seg til hans lover og påbud (*mitzvot*), og han skulle være deres Gud. Etter 40 år i ørkenen døde Moses, angivelig 120 år gammel. Josva tok over som leder for israelittene og førte dem inn i Kanaans land.

Moses fører sitt folk over Rødehavet – fremstilling i *Hortus Deliciarum* av Herrad von Landsberg (ca 1180)

Utferdens betydning i jødisk tradisjon
--------------------------------------

Den jødiske påsken, *pesach* (hebr. פֶּסַח), feires til minne om utferden fra Egypt, og er en av de viktigste jødiske høytidene. Det hebraiske ordet *pesach* betyr «passere forbi» og viser til *Andre Mosebok* kap. 12 og 13, der Gud meddeler Moses at den førstefødte sønn i hvert egyptisk hjem kommer til å bli drept, men at Guds engel vil passere forbi de dører som er innsmurt med blod fra påskemåltidens lamoffer.

Jødene feirer *pesach* med blant annet å spise *matza*, dvs. usyret og uhevet brød, til minne om utferden. Det skal ikke finnes noen gjæret mat (*chametz*) i hjemmet. I kristen eller messiansk jødisk tro kan påbudet om ikke å spise syret brød, slik Gud pålegger israelittene i *Andre Mosebok*, knyttes til Kristi utslettelse av menneskenes synder.[]

Mulige ruter: Svart beskriver den tradisjonelle ruten. Andre mulige ruter i blått og grønt.

Stedet for en eventuell utferd
------------------------------

Det råder uenighet om israelittenes reiserute. *Andre Mosebok* gir informasjon, men lite gjenfinnes som eksisterende steder. I Josefus' beskrivelse sies ferden å ha gått fra Egypt («Gosen») gjennom Rødehavet (Suezbukten) og til Sinaifjellet (*Jabal Musa*) på den sørlige Sinaihalvøya. Muligvis støtter Paulus en slik plassering av Sinaifjellet. I den svenske bibeloversettelsen *Bibel 2000* kan man lese: «*Sinai är ett berg i Arabien*», og i noten forklares: «*Arabien kan i Paulus' språkbruk ha innefattat Sinaihalvön, men det är ovisst om han ansåg berget ligga där eller i Arabien*». Men ingen por etter utferden er funnet der heller.

Flere forskere mener også at Bibelen ikke henviser til Rødehavet, men at det hebraiske navnet (som i tidligere bibeloversettelser oversatt med «Rødehavet») skal oversettes med «Sivhavet», en mindre vik.

Én teori er at «Sivhavet» tilsvarer Akababukten øst for Sinaihalvøya, og at overgangen i så fall skjedde mellom halvøya Nuweiba og Ras Dabr på Den arabiske halvøy. Forskeren Lennart Möller har i sin bok *The Exodus Case* publisert bilder av diverse skjelettdeler, vognhjul med mer fra dykkinger derfra. Denne teorien bygger på at det vi i dag kaller Sinaifjellet bare heter så på grunn av en gammel tradisjon uten egentlig historisk forankring. *The Exodus Case* utpeker i stedet fjellet Jabal el-Lawz som det «rette» Sinaifjellet, angivelig bekreftet av diverse arkeologiske funn.

Den mest naturlige rute for reisende i området var de kongelige veiene som hadde vært brukt i årtusener, og var i bruk i enda noen årtusener. Imidlertid stemmer ikke denne ruten med sentrale forhold beskrevet i Bibelen.

Ipuwer-papyrusen.

Historisitet
------------

Det er fremlagt diverse teorier om det historiske grunnlaget for Bibelens fortelling om israelittenes utferd fra Egypt. I det omfattende gammel-egyptiske tekstmaterialet finnes en beskrivelse av noe som ligner Egypts ti landeplager i «Ipuwer-papyrusen»), samt noe som minner om hyksos, et asiatisk folk som bebodde oldtidens Egypt på 1600- og 1500-tallet f.Kr. 

Folkene omtalt som *habiru* - semittisk for «utenforstående», «utlendinger» og brukt om nomader, flyktninger, røvere og arbeidere med lav status; ordet er beslektet med «hebreer», på egyptisk *apiru* - synes å ha etablert en militær overklasse i Palestina, der de etablerte nye forsvarsverker og brakte ny velstand til byene uten å ødelegge den eksisterende lokale kulturen. *Apiru*omtalt i tekster fra det egyptiske nye rike (1550–1070 f.Kr.). 

Den tidligste kjente henvisningen til Israel (omkring 1200 f.Kr.) er farao Merneptahs seiersstele (også feilaktig kjent som «Israel-stelen»), som beskriver at «*Israel ligger øde, dets sed finnes ikke mer*». Egypt fortsatte å herske over Palestina på 1100-tallet f.Kr. Forskere har foreslått at utferden fra Egypt i virkeligheten er et minne om Israels frigjøring fra et egyptisk herrevelde over landet. 

Stelens seiersbudskap er omdiskuetert. Egyptologen Donald Redford mener at Israel kan ha oppstått fra det nomadiske shasu-folket som utmerket seg ved sin tro på Jahve. Shasu'ene (egyptisk *šꜣsw*]) var semittisktalende nomadiske klaner under lokale høvdinger, der noen tjente som leiesoldater i asiatiske og egyptiske tropper.

Virkningene av vulkanutbruddet på Thera på 1600-talet f.Kr. kunne ha forklart flere av Egypts ti landeplager som beskrives i Mosebøkene, slik som dagene med nattemørke og forurensingen av elvene. Men bortsett fra bruddstykker av vulkansk glass funnet enkelte steder i Nildeltaet, og pimpstein skylt i land noen få steder, er det ikke funnet spor etter Theras utbrudd i Egypt.

I *Andre Mosebok* 12,37 står det at israelittene var om lag 600 000 mann til fots, foruten kvinner og barn. I *Fjerde Mosebok* 1,46 nevnes at de mønstrede var sammenlagt 603 550 mann. Tallene virker svært usannsynlige. Selv om antallet innvånere i det gamle Egypt er ukjent, overstiger antallet israelitter (totalt omkring 3 millioner) de laveste anslag av den totale egyptiske befolkning. Et vanlig forslag er at den bibelske teksten istedet skal tolkes som 600 familier, et mer sannsynlig antall. Det egyptiske tekstmaterialet viser at grupper av asiater flyttet inn og ut av Egypt, spesielt til det fruktbare Nildeltaet i tørkeperioder. 

Den fullstendige mangel på historiske og arkeologiske spor etter ørkenvandringen leder til den konklusjon at utferden fra Egypt som den beskrives i Bibelen, aldri fant sted. I boken *The Bible Unearthed* har forfatterne konkludert slik: «*Konklusjonen - at utferden ikke fant sted på den tid eller den måten som beskrives i Bibelen - synes uomgjengelig når vi undersøker spesielle steder hvor Israels barn ble sagt å ha slått leir i lengre perioder på sin vandring i ørkenen, og hvor arkeologiske funn - hvis de fantes - nesten helt sikker skulle vært å finne.*»

Ingen funn underbygger at «Israels barn» noen gang dro til Egypt eller flyktet derfra. Ingen spor er funnet etter hebreere i Egypt, eller etter deres etterfølgende flukt gjennom Sinai-ørkenen. Og selv om de virkelig hadde flyktet fra Egypt, ville de bare ha kommet til nok et område under egyptisk styre, ettersom Palestina på den tid var under egyptisk kontroll. Det er vanskelig å finne en eneste arkeolog som vil si seg enig i Bibelens versjon av oldtidshistorien.

I ettertid
----------

Beretningen om utferden har til alle tider inspirert grupper som søkte frihet fra undertrykkelse, som negerslavene med sangen «*Go Down Moses*». Oliver Cromwell, John Knox, Jean Calvin og til og med Karl Marx har referert til den. I den franske revolusjon var utferden derimot aldri tema, trolig fordi en jødisk-kristen historieforståelse var uønsket blant revolusjonslederne; men på 1970-tallet fikk beretningen ny aktualitet for frigjøringsbevegelser i Argentina, Peru og Colombia. I 1926 utga Lincoln Steffens boken *Moses in red: The revolt of Israel as a typical revolution*.

Referanser
----------

1. ↑  2. Mos 1,8
2. ↑  2. Mos 9-11
3. ↑  2 Mos. 3,1-20
4. ↑  2 Mos. 14,21-30
5. ↑   Nettbibelen: *Andre Mosebok* 12:15-20 og 13:5-7
6. ↑  «Moses went up to a mountain that lay between Egypt and Arabia, which was called Sinai[...]» Josephus, *Pros Apiona* 2:2 [2:25]: William Whiston (overs.), *Josephus: Complete Works* (London, 1734 [Kregel Publs. Grand Rapids, Mich. 1960 reprint]) s. 623b; Henry St. J. Thackeray (overs.), *Josephus* (Harvard Univ. Press, Cambridge, Mass. 1926) vol. 1, s. 301-303.
7. ↑  «Galaterbrevet 4, 25». *bibeln.se*. Besøkt 26. april 2023.
8. ↑  *The Exodus Case*, 9788772477084
9. ↑  Bronsealderens Palestina, *Britannica*
10. ↑  R.W.: Younker: *The Emergence of the Ammonites*, ISBN 978-90-04-10762-5
11. ↑  Heather Whipps: *How the eruption of Thera changed world history, Livescience* 25. februar 2008[*død lenke*]
12. ↑  Mark Harris: *Thera, Egypt, and the Exodus*, Edinburgh-universitetet 26. februar 2014
13. ↑  2. Mos 12,37, *nettbibelen.no*
14. ↑  4. Mos 1,46, *nettbibelen.no*
15. 1 2  Finkelstein, Israel & Silberman, Neil Asher, *The Bible Unearthed: Archeology's New Vision of Ancient Israel and the Origin of Its Sacred Texts*. New York: Free Press 2001. ISBN 0-684-86912-8
16. ↑  Nir Hasson: *Is the Bible a true story?* Haaretz *1. november 2017*
17. ↑  Kåre Berge: «*Let my people go*: Politisk *Exodus*-tolkning» i *Det gamle testamentet*, Samlaget, Oslo 2007, ISBN 978-82-521-6290-5 (s. 178)
18. ↑  Melanie Wright: *Lincoln Steffens's Moses in Red* (1926)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |