recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trevor Brathwaite** er en sanktluciansk økonom. Han var visesentralbanksjef i Den østkaribiske sentralbanken (ECCB), som er sentralbanken for åtte østkaribiske stater. 

Han var visesentralbanksjef fra 3. april 2006 til 15. september 2021.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Brathwaite er utdannet ved Lambton College of Applied Arts and Technology i Ontario i Canada, der han fikk «Diploma in Business Administration», med fordyping i regnskap. 

Han jobbet tidligere som regnskapsfører, og har jobbet for KPMG Peat Marwick i Saint Lucia, New Zealand og Barbados, og Peat Marwick Mitchell & Co i Saint Lucia. Etter dette jobbet han 14 år for staten, fra 1992 til 2006, som bl.a. controller, med de siste tre årene fram til 2006 som departementsråd i Finansdepartementet. Han var også Saint Lucias representant i ECCBs styre fra oktober 2002 til mars 2006. 

Han overtok som visesentralbanksjef 3. april 2006, og gikk av den 15. september 2021. Han hadde da jobbet 15,5 år i sentralbanken.

Referanser
----------

1. 1 2  ECCB - *Trevor Brathwaite Demits Office as Deputy Governor of ECCB* Arkivert 13. juni 2022 hos Wayback Machine. besøkt 13. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos ECCB Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine.
**Koha** er en maorisk skikk fra New Zealand som kan oversettes med *gave*, *presang*, *offer*, *donasjon* eller *bidrag*.

Tradisjonell bruk
-----------------

Koha er et eksempel på den gjensidigheten som er et fellestrekk i mye av maorisk tradisjon, og innebærer ofte at besøkende gir en gave til en samlingsplass, eller marae. Tradisjonelt har dette vært i form av mat, men også verdigjenstander, og i moderne tider penger, gis også som koha.

Koha gjenspeiler både giverens og mottakerens åndelige livskraft, mana. Den gjenspeiler både hva giveren er i stand til å gi, og aktelsen man har for personen man gir gaven til. Den spiller derfor en viktig rolle i å holde gode relasjoner, og tas på stort alvor. Misforståelser omkring dette kan bli oppfattet som fornærmende.

Referanser
----------

1. ↑  «Marae Procedure (Kawa)». Universitetet i Waikato. 6. september 2011. Arkivert fra originalen 6. september 2011. Besøkt 27. september 2022.
2. ↑  Wilma McCorkindale (16. januar 2013). «Koha snub shocks runanga». The Southland Times. Besøkt 27. september 2022.
Kortsiden (mot Umeälven).
Langsiden på von Ahnska magasinet (mot gården).
**von Ahnska magasinet** er et havnelager, som ligger i kurven i Västra Strandgatan i Umeå vid Umeälven like vest for Tegsbron. Magasinet er fra 1980 et byggnadsminne.

Magasinet var opprinnelig en låvebygning i tømmer bygd av oberstløytnant Ludvig August von Hedenberg i 1887. Året etter brant Umeå men låven klarte seg, og bygningen ble samme år kjøpt av Johan Viktor von Ahn (født 1843). Han tilhørte en kjent Umeåslekt som opprinnelige kom fra Tyskland der den er adelig, og var handelsmann i Umeå. von Ahn lot bygge til en lang lengde mot elven, slik at langsiden på bygget kom til å gå parallelt med dagens E4. 

Carl Fridolf Engelbert Sandgren var arkitekt. Han er arkitekten bak seks byggnadsminner, deriblant Moritzska gården, Lektor Waldenströms hus i Umeå, Gamla folkskolan i Lycksele, og andre kjente Umeåhus som Blå huset, Skolgatan 79 og Skolgatan 91. Sandgrens bygninger kjennetegnes av gjennomarbeidede fasadedetaljer og inndelinger i en typisk nyrenessansestil, men von Ahnska magasinet med sin praktiske funksjon skiller seg radikalt fra Sandgrens øvrige verk.

Forskjellen i marknivå har blitt kompensert ved at trapper av steinsokler sørover danner etasjer i bygningen som er en etasje høyere mot elven enn mot Storgatan. Hovedinngangen ligger i nord og vender mot Storgatan og den sørlige kortsiden strekker seg nesten helt ut mot Västra Strandgatan. Bygningens vinduer har grønnmalte lemmer i samme farge som de mange portene på nederste nivå. Fasaden er i rødmalt tømmer av samme västerbottentype som var standard for Umeås bygninger innen bybrannen. Vest for bygningen er det en gressplen mot veien, mens det er asfaltert på den østre siden.

von Ahnska magasinet eies av Umeå Energi som også eier Smörasken i samme kvartal.

Kilder
------

* von Ahnska magasinet
* Folkräkningen 1890
* Umeå energi - Kulturbyggnader
**Moneymore** (irsk: *Muine Mór*) er en landsby og bydistrikt ved innsjøen Lough Neagh i grevskapet Londonderry i Nord-Irland. Det engelske bynavnet har ingenting med penger (*money*) å gjøre, men er en korrupsjon av irsk navnet *Muine Mór*, som betyr «stort krattet» eller «stor høyde». Det ligger innenfor distriktet Mid-Ulster, og i folketellingen i 2011 hadde den en befolkning på 1897 innbyggere.

Det er et eksempel på en by i Mid-Ulster bygget av Drapers' Company fra City of London under bosetningen i Ulster hvor skotske og engelske nybgyyere ble importert på bekostning av den opprinnelige irske befolkningen. Selskapet grunnla samtidig Draperstown, som ligger i nærheten. Den mest framtredende bygningen er Springhill, bygget i det 1600-tallet for familien Lenox-Conyngham. Huset ligger egentlig i landsbyen Ballydrum, som nærmest har vokst sammen med Moneymore. Den eies nå av National Trust.

Geografi
--------

Moneymore ligger i et dalføre (glen). Elven Ballymully renner gjennom den sørlige delen av landsbyen. Elvens opphav kommer fra en stor høyde på fjellet Slieve Gallion, 528 moh, en del av fjellkjeden Sperrinfjellene. Slieve Gallion har et radiotårn på toppen. Landsbyen ligger omtrent 56,3 km fra havet i nord.

Historie
--------

Det var et viktig slag i nærheten av Moneymore kalt slaget ved Móin Daire Lothair i år 563 mellom den nordlige Uí Néill og den irske stammen Cruithin hvor førstnevnte gikk sirende ut av. Dette slaget er registrert i *Ulster-annalene* og ville ha vært en stor begivenhet på den tiden.

Under konflikten i Nord-Irland i tidsrommet 1968–1998, lokalt omtalt som «The Troubles», ble syv mennesker ble drept i eller i nærheten av Moneymore grunnet utbrudd av vold knyttet til konflikten, seks av dem av Den provisoriske IRA og en av Ulster Defence Association, lojalistisk paramilitær organisasjon. Alle unntatt to ble drept i adskilte aksjoner.

Referanser
----------

1. 1 2  «Moneymore», *City Population*
2. 1 2  «Muine Mór / Moneymore», *Placenames Database of Ireland*
3. ↑  «Slieve Gallion», *Mountain Views*
4. ↑  «Year U563», *Annals of Ulster*
5. ↑  Ken Wharton (19. mai 2015): *Northern Ireland: An Agony Continued: The British Army and the Troubles 1980–83*. ISBN 9781911096801; s. 158.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moneymore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Svangsgangen** er en smal tverrgate på Strømsø i Drammen, som går fra Tordenskiolds gate mot Bjørnstjerne Bjørnsons gate, som løper parallelt med Mallinggaten. Gaten het frem til 1866 **Svangs-Strædet**.

Rundt 1800 var det 8–10 småhus langs gata. Navnet har gaten fått etter Lier-kjøpmannen Svang, som bodde i gata i 1760-årene.

Langs den 70 meter lange gata er det på 2000-tallet ni boliger og bygninger. Seks av bygningene betegnes av kommunen som svært verneverdige mens to andre bygninger betegnes som værneverdig. Bygningene dateres mellom 1600-tallet og 1800-tallet.

Ulike gatetyper og betegnelser
------------------------------

En del av de eldre gatenavnene i Drammen ender på «-gangen». Tidligere fantes det over 50 slike gater i Drammen, men i nyere tid har de fleste forsvunnet. 

Helt frem til 1800-tallet lå nesten alle norske byer ved kysten, med unntak av gruvebyene Røros og Kongsberg. I Magnus Lagabøters bylov fra 1276 fortelles hvilke typer veier det skulle være i en by. Parallelt med kystlinjen skulle det være «Langgater» eller «Stræti» som skulle ha en minimumsbredde på 12 alen (5,69 m). På tvers av disse ble to typer gateløp benyttet, ««allmenning»» som skulle ha en bredde på minst 8 alen (det vil si 3,79 meter), og «veiter» som ikke skulle være smalere enn 3 alen (det vil si 1,42 meter). «Veitene» har forskjellige betegnelser i de forskjellige byer; i Trondhjem og på Røros beholdes betegnelsen «veiter» (se *Liste over veiter i Trondheim*); i Bergen, Stavanger og Haugesund kalles de «smau» – eksempler på dette er *Kjellersmauet* og *Dynnersmauet* i Bergen. I Drammen kalles slike gater for «gang(en)».

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Svangsgangen». *byleksikon.drmk.no*. Drammen Byleksikon. Besøkt 18. februar 2023.
3. ↑  «Liste over kulturminneregistreringer i tidligere Drammen kommune». *Drammen kommune* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2023.
4. ↑  «Branngangene i Drammen». *Rundt om Drammen*. 24. juni 2019. Besøkt 18. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Studenter og akademikere ved inngangen til universitetet Universidad de Concepción i Chile.
**Akademia** er et samlebegrep for fellesskap av studenter og lærde innenfor høyere utdanning og forskning. Det er internasjonalt anerkjent institusjon av profesjonelle vitenskapsfolk og studenter, vanligvis sentrert ved høyere læresteder som høyskoler og universiteter hvor det drives høyere undervisning og forskning.

Etymologi
---------

Ordet akademi ble etablert på slutten av 1500-tallet i renessansen, avledet fra franske *Académie*, tatt fra latinske *Academia*, som opprinnelig kom fra greske *Akademeia*, «Akademos' lund», en legendarisk skikkelse fra Athen under trojakrigen. Det hellige stedet som var dedikert til Atene, den greske visdomsgudinnen, hadde tidligere vært en olivenlund. Akademos' navn betyr muligens «av stille område», og dets område, en hellig lund, lå seks *stadia* fra Athen, hvor filosofen Platon underviste sine studenter, Platons akademi. Ordets brede betydning, «enhver skole eller lærested», kom i bruk på 1600-tallet.

Begrepsbruk
-----------

Ordet akademia har også fått en bibetydning, og kan beskrive den kulturelle samlingen av kunnskap, dens utvikling og overføring gjennom generasjoner. En akademiker er en person som arbeider med forskning eller undervisning ved universitet, høyskole eller lignende institusjoner. Hen har nesten alltid en høyere etterutdanning (eksempelvis en doktorgrad). Akademiske administratorer slik som universitetspresidenter går vanligvis ikke inn i beskrivelsen av akademikere, selv om mange administratorer har høy utdannelse og driver med akademisk forskning og skrivning mens de samtidig også følger sine administrative plikter.

I dagligtale kan akademiker også sees brukt om personer som har hel eller delutdannelse fra «akademeia», det vil si universitet, kanskje mest om personer med humaniora-bakgrunn. Det nye utdanningsbildet gir at dette blir mindre vanlig, siden titulaturer fra universitet også går igjen i høyskolesystemet.

Referanser
----------

1. ↑  Askheim, Svein (27. september 2018). «akademia». *Store norske leksikon*. Besøkt 24. januar 2021.
2. ↑  «academy (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  Søk etter *Akademisk* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BBC Things
 |
***Tales of the Abyss*** er et rollespill utviklet av Namco Tales Studio, og utgitt av Namco Bandai. I Japan ble det utgitt den 15. desember 2005, nøyaktig ti år etter at det første spillet i Tales-serien, Tales of Phantasia, ble lansert. Den nordamerikanske versjonen ble utgitt den 11. oktober 2006. Figurene i spillet er designet av manga-artisten Kosuke Fujishima. Mellomsekvensene i Tales of the Abyss er laget av Production I.G.

Handling
--------

Handlingen finner sted på Auldrant, som er en planet oppbygd av fonons. I denne sammenhengen, er fonons en slags energi som finnes i alle levende skapninger og enheter. For mange år siden oppdaget menneskene på Auldrant en ny type fonons, som gjorde det mulig å lese fremtiden. Yulia Jue, som nå oppfattes som en viktig profet, skrev ned fremtiden hun så på utallige steinplater, og spredte disse platene rundt omkring på planeten. Denne profetien blir kalt «The Score». Konflikter imellom de to kongedømmene Malkuth og Kimlasca-Lanvaldear har pågått i flere hundre år, da begge nasjonene konkurrerer om å finne de mange steinplatene som ble spredt for over tusen år siden.

Spilleren blir satt i rollen til 17 år gamle Luke fon Fabre, som er sønnen av en greve i Kimlasca-Lanvaldear. I The Score er det spådd at Luke vil komme til å bringe velferd til Kimlasca. Luke ble kidnappet for 10 år siden, og husker ikke noe fra tiden før han ble bortført. Siden da har Luke vært holdt i husarrest på herregården til moren og faren sin. Alt dette endres når en mystisk kvinne bryter seg inn på herregården og angriper Van, som er Lukes trener innen sverdkunst.

Viktige figurer
---------------

* **Luke fon Fabre** – sønnen av Duke fon Fabre og hovedpersonen i *Tales of the Abyss*.
* **Jade Curtiss** – oberst i Malkuths militære styrker og velkjent åndemaner.
* **Tear Grants** – soldat i Church of Lorelei.
* **Guy Cecil** – Lukes bestevenn og livvakt.
* **Natalia Luzu Kimlasca Lanvaldear** – prinsesse av Kimlasca og Lukes forlovede.

De mest betydelige motstanderne i *Tales of the Abyss* er en gruppe av generaler, som går under navnet «The Six God-Generals», og lederen deres.

Kampsystem
----------

*Tales of the Abyss* viderefører kampsystemet Tales-serien er kjent for, og lar spilleren bevege seg akkurat dit hen vil under kamp, ved hjelp av tredimensjonale slagmarker. Man beveger seg fritt ved å holde L2-knappen på håndkontrolleren inne, mens man bare kan løpe i to retninger når denne funksjonen, som kalles «Free Run», ikke er aktivert.

Alle de spillbare figurene kan lære såkalte «AD Skills», som er en betegnelse på spesialangrepene i spillet. Figurene kan lære flere av disse angrepene ved hjelp av «Capacity Cores», som er gjenstander som gjør figurene sterkere, og lar dem lære nye AD Skills etter hvert som de tjener erfaringspoenger (ofte forkortet til exp.) ved å slåss. Dersom det ønskes, kan flere spillere delta på samme lag i kampene. Hvis bare en deltaker spiller, er det mulig å velge hvilken figur man vil ta kontrollen over.

Referanser
----------

1. ↑   Redump.org[Hentet fra Wikidata]

Portal: Videospill
**HIFK** eller **Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors r.f.** (stiftet i 1897) er et finsk idrettslag fra hovedstaden Helsingfors. HIFK har for tiden avdelinger for bandy, bowling, fotball, friidrett, håndball, innebandy og ishockey.

Historikk
---------

Idrettslaget ble stiftet i 1897 på initiativ fra Georges Doubitsky og hans venner i Kruununhaka, Helsingfors, og har aktivt deltatt i etableringen av flere idrettsforbund og har fostret mange toppidrettsutøvere.

Idretter
--------

### Fotball

Utdypende artikkel: HIFK Fotboll

Fotballaget har vunnet det finske mesterskapet sju ganger, den første i 1930 og den siste i 1961. I 2008 spilte klubben i den finske 2. divisjon etter å ha rykket opp to sesonger på rad.

### Ishockey

HIFK.

Utdypende artikkel: HIFK Hockey

Ishockeylaget har vært finsk mester sesongene 1968/1969, 1969/1970, 1973/1974, 1979/1980, 1982/1983, 1997/1998 og 2010/2011. Hjemmekampene spilles i Helsingfors Ishall, med en kapasitet på 8 200 tilskuere.

### Andre idretter

* HIFK har vunnet 14 finske innebandymesterskap for menn. I dag spiller herrene av den finske bandyligaen.
* Håndballaget spiller i FM-serien, den høyeste ligaen i Finland.

Finske mesterskap
-----------------

### Finske mestere i bandy

15 mesterskap

### Finske mestere i fotball

7 mesterskap

* 1930
* 1931
* 1933
* 1937
* 1947
* 1959
* 1961

### Finske mestere i ishockey

6 mesterskap

* 1969
* 1970
* 1974
* 1980
* 1983
* 1998
* 2011

Referanser
----------

1. ↑   hifk.fi, besøkt 31. mai 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fi) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) HIFK – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Yrkesforbud**, på tysk **Berufsverbot**, er i Tyskland og andre land et forbud mot å ansette personer som er mistenkt for forfatningsfiendtlig innstilling eller virksomhet, i offentlige stillinger. Yrkesforbud kan også praktiseres ved at personer som har et samfunnsskadelig politisk eller kulturelt syn, mister jobben de allerede har.

Berufsverbot i Tyskland
-----------------------

Berufsverbot var historisk en foranstaltning iverksatt av de nazistiske myndighetene og var rettet mot «samfunnsavvikere» og «mindreverdige raser». Ordningen skulle være til hinder for at kunstnere fortsatte å lage entartete kunst, og sikre at bare rettsindige mennesker fikk anledning til å tjene til livets opphold. 

Berufsverbot ble praktisert i Vest-Tyskland fra 1972 av frykt for politiske ekstremister, og begrepet fikk stor oppmerksomhet i den politiske samfunnsdebatten på 1970-tallet. Ordninga gikk ut av bruk på 1980-tallet. Den tyske grunnloven har fortsatt forordningen, men nå rettet mot «samfunnsskadelig virksomhet». Forordningen opphever blant annet menneskerettighetskonvensjonens bestemmelse om enhvers rett til å søke lykken på sin egen måte.

Yrkesforbud i Norge
-------------------

I Norge fastslår arbeidsmiljøloven og diskrimineringsloven at ingen kan utestenges fra et arbeid på grunn av politisk eller annen overbevisning. Unntatt er virksomheter som skal fremme spesielle politiske eller religiøse meninger. Også plagsom agitasjon på arbeidsplassen kan medføre oppsigelse. Det samme kan ifølge straffeloven dessuten gjelde for visse yrker der personer dømt for straffbare handlinger er utestengt. Dersom en person gjennom lovbrudd har vist seg «uverdig» en offentlig stilling, kan hen også fradømmes en slik stilling.

Andre yrkesbegrensninger
------------------------

Svært mange land har i praksis bestemmelser som legger begrensninger for yrkesvalg. En kan diskrimineres ut fra kriminell bakgrunn, men også kjønn, etnisk tilhørighet, politisk virksomhet, religiøst syn og annet. Særlig personer med visse typer notater i strafferegisteret kan ikke søke utdanning og jobb i enkelte yrker. Eksempler på en type yrkesforbud i Norge er utestengelse av ranere i vaktselskaper og dømte sexovergripere mot barn i barnehager. Også politiet krever plettfri vandel hos sine ansatte. Dette legges imidlertid ikke til hinder for annen yrkesutøvelse. 

Vanlige yrkesbegrensninger som faglige krav til beståtte prøver, eksamener og praksisperioder samt fysiske krav til arbeidssøkeren, for eksempel krav om svømmeferdigheter, normalt fargesyn og så videre, regnes ikke som yrkesforbud.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
***Myten om Sisyfos: Essay om det absurde*** (fransk: *Le mythe de Sisyphe*) er et av den fransk-algeriske forfatteren og filosofen Albert Camus' mest kjente verk. Det er et filosofisk essay som ble første gang utgitt på fransk i 1942. 

Camus er opphavsmann til absurdismen. Det absurde ligger i kontrasten mellom det fundamentale, menneskelige behov for å se mening i tilværelsen og universets «urimelige stillhet» som svar. Camus hevdet at erkjennelsen av det absurde ikke rettferdiggjør selvmord, men i stedet fordrer et opprør. I de tre første kapitlene peker han ut ulike tilnærminger til det absurde liv. I det siste kapittelet sammenligner Camus det absurde i menneskers liv med situasjonen til Sisyfos, en figur fra gresk mytologi, som ble dømt til å gjenta den meningsløse oppgaven å rulle en stein opp et fjell, bare for så se den ramle ned igjen, til evig tid. Essayet konkluderer med at «Strevet opp mot høydene er i seg selv nok til å fylle et menneskes hjerte. Man må anta at Sisyfos var lykkelig.»

Referanser
----------

1. ↑  Kuiper, Kathleen. «The Myth of Sisyphus». *Encyclopædia Britannica*. Besøkt 08.09.2023.

Litteratur
----------

* *Myten om Sisyfos* første gang utgitt i Cappelens upopulære skrifter # 20 i 1953
* *Myten om Sisyfos: essay om det absurde* Bokklubbens kulturbibliotek 2002 ISBN 82-525-3750-2

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**JCDecaux SA** er et reklameforetak grunnlagt i Lyon i Frankrike i 1964 av Jean-Claude Decaux. Dets virksomhetsidé ligger i å tilby «bymøbler», som søppelkasser og leskur ved bussholdeplasser, samt vedlikehold av disse i bytte mot å få selge reklameplasser i byens utendørsmiljø.

Norge
-----

I Norge tilbyr JCDecaux reklamefinansierte gatemøbler i mange byer og tettsteder. JCDecaux opererer også reklamekontrakter for kollektivselskaper og større private og offentlige selskaper som Avinor, Flytoget, Sektor Eiendom, Aker brygge, Rom Eiendom, Steen og Strøm m.fl. I Oslo samarbeidet JCDecaux med Hafslund om å selge reklame samt vedlikehold av nedstigningstårn. Denne avtalen er kontroversiell da tårnene står på kommunal grunn uten at Oslo kommune får direkte del i inntektene.[] Oslo kommune er Hafslunds største aksjonær.

JCDecaux Norge ledes av Øyvind Markussen.

Referanser
----------

1. ↑   data.gouv.fr, annuaire-entreprises.data.gouv.fr, sist oppdatert 29. august 2022, besøkt 18. august 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; *pressemelding*; utgivelsesdato: 9. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* JCDecaux
* JCDecaux Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**1-up** eller **1UP** (uttalt «one up») er ett uttrykk hentet fra videospill. 1-up refererer oftest til gjenstander som gir spilleren en ekstra sjanse til å fullføre et spill.

Historie
--------

1-up ble brukt så tidlig som 1970-tallet i flipperspillene. Når en spiller mister en ball i renna, får hen en ny sjanse ved at enda en ball blir skutt ut. Hvis en spiller oppfyller bestemte vilkår, blir hen tildelt en ekstra ball.

1-ups mulighet til å gi spilleren et ekstra liv ble først brukt i *Super Mario Bros.*, der spilleren kunne samle hundre mynt eller finne en grønn sopp for å få dette. Det er også om et ekstra liv termen oftest brukes i dag.

Referanser
----------

1. ↑  Schwartz, Steven A.; Schwartz, Janet (21. mars 1994). «The Parent's Guide to Video Games» **(engelsk)**. Prima Pub. Besøkt 30. november 2015.
2. ↑  Orland, Kyle; Thomas, Dave; Steinberg, Scott (1. januar 2007). «The Videogame Style Guide and Reference Manual» **(engelsk)**. Lulu.com. Besøkt 30. november 2015.

Portal: Videospill
Verdens første Pizza Hut ble åpnet på campus i 1958, av studentene Frank og Dan Carney.
**Wichita State University** er et delstatseid universitet i Wichita i delstaten Kansas, USA. Det ble opprettet i 1895 som Fairmount College. Skolen var kristen fram til 1926, da den ble kommunal. Delstaten overtok lærestedet i 1964, og det er i dag et av tre forskningsuniversiteter i delstaten.

Skolene og fakultetene er:

* W. Frank Barton School of Business
* College of Education
* College of Engineering
	+ Department of Aerospace Engineering (1928)
	+ National Institute for Aviation Research (NIAR)
* College of Fine Arts
* College of Health Professions
* Fairmount College of Liberal Arts and Sciences.
* WSU Graduate School

Wichita er USAs flyindustri-hovedstad, og Instituttet for luftfart har samarbeidsavtaler om utvikling, forskning og tudanning med NASA, Airbus North America, Boeing, Bombardier-Learjet, Cessna, Hawker Beechcraft, og Spirit Aerosystems. Forskningsvirksomheten skjer i samarbeid med blant annet Johnson Space Center og Dryden Flight Research Center.

Gründeren Clyde Cessna startet Cessna-konsernet i Wichita.

Ved universitetet var det 14 298 studenter og 524 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 4 481 for studenter folkeregistrert i Kansas. Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Om lag 87% av studentene er fra Kansas.

Referanser
----------

1. ↑   web.archive.org, besøkt 15. august 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wichita State University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Annual Report 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Doktorring for PhDer ved Uppsala universitet.
**Doktorring** er en ring som brukes av doktorer. Ringen er ofte i gull og bæres tradisjonelt på venstre ringfinger (utenfor gifteringen eller forlovelsesringen) og uttrykker doktorens «forbund med vitenskapen». 

Tidligere fikk doktoranden motta doktorringen under promosjonen, men idag skjer det oftest bare en symbolsk overlevering av arrangøren med ordet «accipe annulum» («motta ringen»). Doktorringen kan da anskaffes på egen bekostning hos en gullsmed. Vanlig er det dog at æresdoktorer får ringen tildelt under en seremoni. 

Ringene bærer symboler for respektive fakulteter og er forskjellige fra universitet til universitet. En doktor bruker bare den typen ring som er knyttet til det universitetet og fakultetet der hen fikk sin doktorgrad.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Doctoral rings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***EVE Online*** er et MMORPG-spill i science fiction-genren, hvor handlingen finner sted i et univers ved navn «New Eden».

Spillet er utviklet av det islandske selskapet CCP Games. Spillet ble først publisert av *Simon & Schuster Interactive* i mai 2003 fram til desember. CCP kjøpte så tilbake rettighetene, og begynte å distribuere spillet selv.[]

EVE er *open-ended*, det vil si at spilleren ikke er begrenset til å følge en bestemt historie, men kan gjøre hva hen selv ønsker. Når spilleren starter en ny karakter finnes flere ulike raser å velge mellom. Rasene man kan velge mellom er Amarr, Caldari, Gallente og Minmatar, alle med egne karakteregenskaper og grunnleggende ferdigheter.[] Hva spilleren velger å gjøre etter starten, hvilke ferdigheter den velger å lære seg, hvilke skip den flyr og hvilken rolle den velger å ta er helt opp til spilleren selv.

Alle spillerne i EVE Online befinner seg på samme server samtidig. Andre spill i samme sjanger velger ofte å dele opp spillerbasen over flere servere grunnet geografisk plassering, eller begrensninger av størrelsen på spillverdenen. Et eksempel på dette er World of Warcraft som deler opp spillerbasen over mindre servere.

CCP tildeler server noder for hvert solsystem for å balansere lasten over universet. Solsystemer med lite trafikk får en standard node, mens systemer med mye handel eller PvP blir tildelt ressurser for å unngå forsinkelser.

Referanser
----------

1. ↑   «EVE Online Puts the MMO in Steam», supports qualifier kunngjøringsdato, redaktør Valve Corporation, utgitt 22. januar 2008, besøkt 24. mai 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *EVE Online* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* hos GameSpot Rediger på Wikidata

* (en) *EVE Online* hos GameFAQs Rediger på Wikidata
* Offisiell EVE wiki
* Politiske nyheter i EVE

Kampscene fra EVE Online

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
**Norsk fagskole for lokomotivførere**, eller **Lokførerskolen**, er en offentlig statlig godkjent fagskole som utdanner lokomotivførere til hele landet. Fagskolen er en del av Jernbanedirektoratet. 

Utdannelsen tar ett år og gir 60 studiepoeng. Etter bestått utdanning kan lokførerkandidaten søke stillingen som lokomotivførere i alle togselskaper over hele landet, både persontog, godstrafikk og framføring av arbeidsmaskiner. Kandidaten må gjennom spesialisert opplæring hos togselskapet før hen blir satt i trafikk. 

Lokførerskolen er samlokalisert med Norsk jernbaneskole, og ligger i Jernkroken på Grorud i Oslo. Undervisningen gjennomføres i skolens lokaler. Det gis opplæring i lokomotivets krefter, togets tyngde, bremsekraft og trafikkregler. På skolens område finnes et fullt motorvognsett, godsvogner, fullskala simulatorer, ERTMS-simulatorer, VR-øvingsanlegg, modelljernbane og andre anlegg. Undervisningen er praktisk-teoretisk, og i løpet av utdanningsforløpet øvelseskjører studentene 18 uker sammen med en erfaren lokomotivfører. Praktisk skifteopplæring gjennomføres på jernbanestasjoner i Østlandsområdet.

Offentlig godkjenning
---------------------

Lokførerutdanningen er godkjent av NOKUT (Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen) i henhold til Lov om høyere yrkesfaglig utdanning (Lov 2018-06-08-28). Studieplanen bygger på Forskrift om sertifisering av førere av trekkraftkjøretøy på det nasjonale jernbanenettet (førerforskriften) (FOR-2009-11-27-1414) og Nasjonal standard for utdanning for sertifisering av trekkraftkjøretøy på det nasjonale jernbanenettet, fastsatt av Jernbanedirektoratet. Utdanningen består av emnene førerbevis, kjøretøy, infrastruktur og praksis. Kandidatene skal ha god kunnskap, ferdighet og kompetanse om jernbanens høye prioritering av trafikksikkerheten, og lokomotivførerfagets særlige ansvar. Sikkerhet er grunnleggende knyttet til førerens kompetanse og dyktighet.

Eksterne lenker
---------------

* Lokførerskolen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Geilo24** er et 24-timers terrengsykkelritt, der man enten som lag eller soloutøver skal sykle så mange ganger rundt Ustedalsfjorden som mulig på 24 timer. Rittet ble arrangert første gang i 2007, og er det eneste i sitt slag i Norge.

Løypeprofil
-----------

Løypa i Geilo24 består av en runde rundt Ustedalsfjorden på ca. 13 km, i lett til delvis kupert terreng. Start- og vekslingsområdet ligger ved alpinanlegget i *Geilolia*, og derfra går løypa et stykke syd og østover, før man kommer til Ustedalsfjorden og følger denne rundt, mot solretningen. Stort sett følger løypa grusveier.

Konkurranseformer
-----------------

### Lagstafett

I lagstafetten stiller man lag på fire personer, som bytter på å kjøre etappene. Lagene bestemmer selv hvor ofte man ønsker å veksle, og en rytter kan f eks kjøre to eller flere runder før hen sender neste rytter ut. Det eneste kravet til lagstafetten er at alle på laget må ha kjørt minimum fire runder hver. Det laget som samlet har kjørt flest runder i løypa vinner.

Lagstafettene er igjen delt inn i en dame-, herre- og mixedklasse. Det er også mulig å melde seg på i en egen ungdoms- og tandemklasse, men det har foreløpig vært for liten oppslutning rundt disse til at det er blitt avholdt konkurranser i disse klassene.

### Individuelt ritt

I det individuelle rittet konkurrerer enkeltryttere mot hverandre med det mål å kjøre flest runder rundt Ustedalsvannet i løpet av 24 timer.

Det individuelle rittet er delt inn i en dameklasse og en herreklasse.

Vinnere
-------

| År | Lag, herrer | Lag, kvinner | Lag, mixed | Herrer, solo | Kvinner, solo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Team Etto Høydahl | Last Minute Girls | Team Kaoz | Anders R. Syvertsen | Nina Gässler |
| 2007 | Bardøla Racing Team | Team Vestlia Fitness | Team Kaoz | Geir Kåre Øen | Nina Gässler |

For komplette resultater, se:

* Geilo24 2008
* Geilo24 2007

Se også
-------

* Birkebeinerrittet
* Terrengsykkelrittet
* Terrengsykling
* Rundbane

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside Arkivert 26. juni 2009 hos Wayback Machine.
**Ayn al-Arab** (arabisk: عين العرب, *‘Ayn al-‘Arab*, kalt *Kobane* på kurdisk) er en by nord i Syria i guvernementet Aleppo. Ifølge Syrisk statistisk sentralbyrå (CBS) hadde Ayn al-Arab et folketall på 44 821 i 2004. Innbyggerne i Ayn al-Arab er nå for det meste kurdere. Embedsfolk og politi kommer derimot fra andre deler av Syria. Frem til 1970-årene bodde det også en god del armenske familier der, men de er senere reist til større byer som Aleppo eller til Armenia.

Historie
--------

Ayn al-Arab begynte som en stasjon bygd i 1912 ved Bagdadbanen. Armenere som flyktet fra folkemordet i Anatolia grunnla en landsby ved togstasjonen i 1915, og ikke lenge etter kom det også kurdere tilflyttende. Etter demarkasjonen av grensen mellom Syria og Tyrkia langs jernbanelinjen i 1921, ble en mindre del av den opprinnelige by liggende på tyskisk side. 

Byen ligger altså kloss inntil den syrisk-tyrkiske grense og midt i mot den tyrkiske by Suruç i provinsen Şanlıurfa. Ayn al-Arab ligger 160km nordøst for Aleppo og 30km øst for elven Eufrat.

Større kurdiske eşirets her er Berazan og Kêtikan. Kjente i disse stammene var f. eks. Bozan Beg, hans nevø Şahin Şahin (begge politikere), og kunstnerne og forfatterne Mişoyê Bekebûrê, Polat Can og Jan Dost, og politikeren Salih Muslim.

Slaget om Kobane
----------------

 Alliert flyangrep på, ISIL-stillinger under kampene om Kobane.I september 2014 gikk den islamistiske opprørsgruppa ISIL til angrep på Kobane (Ayn al-Arab). I løpet av få dager var landsbygda erobret og ISIL trengte inn i selve byen Kobane. Hundretusener sivile flyktet over grensa til Tyrkia.

De kurdiske makthaverne i byen, partietPYD som er alliert med PKK i Tyrkia], ba om internasjonal hjelp. Tyrkiske stridsvogner ble plassert langs grensa, men greip ikke inn i kampene. Den tyrkiske presidenten, Recep Tayyip Erdoğan, uttalte at Tyrkia ikke ville gripe inn i en kamp mellom to terroristgrupper. Imidlertid valgte USA og Frankrike å sette inn flyvåpen, først ved å slippe forsyninger til byens forsvarere. Deretter fulgte ei lang rekke flyangrep på ISILs stillinger, som gjorde det mulig for de kurdiske geriljastyrkene å holde stand gjennom harde gatekamper, ofte fra hus til hus. I slutten av november fikk PYD dessuten støtte av kurdiske peshmerga-styrker fra den kurdiske regionen i Irak, som i en overraskende utvikling fikk tillatelse il å passere gjennom tyrkisk område. 

I januar 2015 ble det klart at ISIL var på retrett for de kurdiske styrkene, og i februar erklærte PYD at byen Kobane var befridd for jihadister. I dagene som fulgte rykket de kurdiske styrkene også inn i landsbyene omkring byen.

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 2004. Syrisk statistisk sentralbyrå (CBS). Aleppo guvernement.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Billedkunstnernes Vederlagsfond, forkortet **BKV,** er et fond administrert av kunstnernes fagorganisasjon Norske Billedkunstnere. Fondet deler ut prosjektstøtte (med søknadsfrist to ganger i året) til gjennomføring av kunstprosjekter, og ett- eller flerårige arbeidsstipend til billedkunstnere. Fondet bevilger også årlig driftsstøtte til Norske Billedkunstnere.

Tildelingsprosess
-----------------

Ved månedsskiftet mars/april hvert år innstilles årets arbeidsstipend. Vanligvis kunngjøres stipendtildelingene samtidig med Statens Kunstnerstipend. Selv om Statens Kunstnerstipend administreres av Kulturrådet, og Billedkunstnernes Vederlagsfond og Bildende kunstnernes Hjelpefond (BKH) administreres av Norske Billedkunstnere, er det Billedkunstnernes stipendkomité som innstiller til de samme stipendene. Mens arbeidsstipend fra Statens Kunstnerstipend utbetales som personinntekt, utbetales arbeidsstipendene fra Billedkunstnernes Vederlagsfond og Billedkunstnernes Hjelpefond som næringsinntekt. 

Statens Kunstnerstipend må søkes gjennom Kulturrådet, mens arbeidsstipendene for både Billedkunstnernes Vederlagsfond og Bildene Kunstneres Hjelpefond må søkes gjennom Norske Billedkunstnere, har det de siste årene vært krav til at alle søknadene bør dokumenteres med samme søknadsmateriale, inkludert søknadstekst og dokumentasjon som CV og bilde-, video- og lyddokumentasjon av kunstnerens verk.

Historie
--------

Billedkunstnernes Vederlagsfond ble stiftet av Norske Billedkunstneres forgjenger Norske Billedkunstneres Fagorganisasjon (NBFO) i 1984. Billedkunstnernes andel av visningsvederlaget (rundt 84 prosent) går i sin helhet til fondet – som også disponerer kollektive vederlagsmidler fra kopieringsvederlag og kabelvederlag.

Referanser
----------

1. 1 2  «Billedkunstnernes Vederlagsfond». Norske Billedkunstnere. Besøkt 7. mai 2020.
2. ↑  «Billedkunstnernes Hjelpefond». Besøkt 7. mai 2020.
3. ↑  «Statens Kunstnerstipend | Kulturrådet». Kulturrådet. Arkivert fra originalen 10. mai 2020. Besøkt 7. mai 2020.
4. ↑  «Kunstnerøkonomien | Regjeringen.no». Regjeringen.no. Besøkt 7. mai 2020. «Staten betaler årlige kollektive vederlag for utnyttelse av verk som er utgitt her i landet og som disponeres til utlån i offentlige bibliotek (bibliotekvederlag) og for offentlig visning av norsk og samisk billedkunst, fotografisk kunst og kunsthåndverk (visningsvederlag)»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Arne Kildal** (født 10. desember 1885 i Kristiania, død 7. desember 1972 i Oslo) var en norsk bibliotekspionér og filolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Arne Kildal var sønn av statsråd og riksrevisor Birger Kildal (1849–1913) og Sofie Lund Berger (1851–1940).

Han tok examen artium i 1903, ble cand. phil. i 1904, studerte filologi 1904-1905 og reiste til USA høsten 1905 for å utdanne seg til bibliotekar. Han ble «bachelor of library science» ved New York State University i 1907. 

### Karriere

Han arbeidet i flere amerikanske bibliotek i tre år, deriblant Library of Congress. Han etterfulgte i 1910 Valborg Platou (1839–1928) som sjefsbibliotekar ved Bergen Offentlige Bibliotek, og lyktes å få realisert nybygg i 1917. 

Frem til han ga seg i 1920 var han også en aktiv kulturarbeider. Han skrev om teater og litteratur avisene og holdt litterære foredrag. Kildal opprettet «*Den billige folkeundervisning*», som senere ble drevet under navnet «*Kildals Kurser*». Han sørget også for videregående undervisning for mange ubemidlede voksne.

I 1920 ble Kildal ansatt som presseutsending i Washington. Han virket i den stillingen i fem år. Her var han meget aktiv og skrev mange artikler om Norge og norske forhold. Oppholdet i Amerika førte ham til vervet som generalsekretær i Nordmanns-Forbundet. Senere var han innom forlagsbransjen, litteratur- og teateranmelder i norsk presse, byråsjef i Kirkedepartementet 1937-49 og direktør i Statens bibliotektilsyn 1949-56.

Han var svigersønn til professor Waldemar Christopher Brøgger (1851–1940).
### Familie

I 1917 giftet Arne seg med Helga Gjerløw (1886–1979), datter av professor Waldemar Christopher Brøgger (1851–1940).

### Ordener og hedersbevisninger

Kildal var innehaver av Dannebrogordenen, St. Olavsmedaljen og ble ridder av St. Olavs Orden i 1954.

Litteratur
----------

### Av Arne Kildal

* 1917: *Bergens offentlige bibliotek. Festskrift ved indvielsen av den nye biblioteksbygning 3. december 1917*
* 1935: *Amerikas stemme. Fra amerikansk litteratur og kulturliv*
* 1938: *Jubileumsskrift 1913-1938*. Norsk biblioteksforening
* 1942: *Slekten Kildal fra Otradalen. Biografisk-genealogiske optegnelser*
* 1945: *Presse- og litteraturfronten under okkupasjonen 1940-1945*
* 1949: *Norske folkeboksamlinger. Fra leseselskapets tid til bibliotekreformen av 1902*
* 1950: *Bibliotek og folkeopplysning. Artikler og foredrag gjennom 40 år*
* 1959: *Statens folkeopplysningsråd 1934-1959*
* 1968: *Bokhyllen er den stige. Essays og artikler*

### Annet

* 1955 *Kulturoptimisme og folkeopplysning : festskrift til Arne Kildal på 70-års dagen 10. desember 1955*

Referanser
----------

1. ↑  Arne Kildal i Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
En **løgn** er en usann påstand eller erklæring fremstilt som en sannhet. Løgn foregår mellom mennesker når **løgneren** uttaler noe hen vet er usant, med den hensikt å få noen til å tro det er sant.
En løgn er fremsatt for å villede, og som altså ikke er i overensstemmelse med avsenderens egen forståelse av sannheten.

Løgn er et etisk begrep. Enhver uttalelse som har til hensikt å villede i forhold til egen oppfatning av sannheten kan karakteriseres som løgn i etisk forstand. Dette kan også innebære å si noe som faktisk er sant. Eksempel: Styrmannen skrev i skipsloggen: «I dag er kapteinen edru». En slik uttalelse impliserer at kapteinen er en fyllik, noe som slett ikke behøver å være tilfelle. Altså kan styrmannen ha sagt noe sant, men på en måte som har til hensikt å villede. Dette blir i så fall løgn.

Løgn er ikke det motsatte av sannhet. Løgnens motstykke er oppriktighet, eller ærlighet. (Det motsatte av sannhet er usannhet). Det går fint an å si en usannhet uten å lyve. Man kan være i god tro, være feilinformert, ha misforstått, feiltolket, være ført bak lyset og så videre.

En person som lider av indre tvang til å lyve kalles mytoman eller, noe misforstått: *lystløgner*.

Hva forskningen sier om hvorledes løgn avsløres
-----------------------------------------------

En rekke «eksperter» har med jevne mellomrom hevdet at de vet hvorledes løgn kan avsløres uten at dette kan bekreftes i forskning. 
Forskningen hittil omfatter både kreative modellforsøk i laboratoriet og feltstudier foretatt i en kriminalpsykologisk sammenheng hvor det står mye på spill og hvor avsløring av løgn har store konsekvenser. Og det forskningen viser hittil (2020), er at de populært antatte tegn på løgn – det unnvikende blikket, blunking, selvmanipulering, generelt urolig kroppsspråk og skifte i kroppsstilling, urolige ben – ikke har sammenheng med hvorvidt avsender faktisk produserer en løgn.

Referanser
----------

1. ↑

Se også
-------

* Hvit løgn
* Narrestrek (*practical joke*)
* Bløff
* Svindel, bedrageri
* Forfalskning, falsk
* Løgnfabrikk, falske nyheter, desinformasjon

Eksterne lenker
---------------

* Sannheten om løgn - artikkel fra forskning.no 21. oktober 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
Klippene «Bror» og «Søster» nær Nakhodka.
**Nakhodka** (russisk: Нахо́дка) er en havneby i Primorskij kraj i Russland. Innbyggertall: 148 826 (folketelling 2002), 160 056 (folketelling 1989). I tiden mellom 1950–1991, da den nærliggende store havnebyen Vladivostok var stengt for utlendinger og utenlandsk skipsfart, ble Nakhodka den viktigste dypvannshavna i Russlands fjerne østen.

Byens økonomi, som hovedsakelig er basert på havna og havnerelatert aktivitet som fiskeindustri, har hatt problemer etter 1991, da Vladivostok igjen ble åpnet for utenlandsk aktivitet. Den lokale industrien fikk seg også et slag i 1998 under den russiske finanskrisen. Men fremtiden ser nå lysere ut, da Nakhodka er blitt erklært som «økonomisk frisone», og styresmaktene i både Moskva (føderalt) og Vladivostok (regionalt) har virket interessert i å åpne byen ytterligere opp for utenlandske investeringer.

Nakhodkabukta, som byen ligger ved, ble oppdaget i 1859 av den russiske korvetten «Amerika», som søkte ly i bukta under en storm. Fra dette kommer Nakhodkas navn, som på russisk betyr «et heldig funn». Før 1950 var Nakhodka en liten fiskerlandsby, men alt det endret seg da de sovjetiske styresmaktene stengte Vladivostok for utenlandsk skipsfart, etter at det ble bestemt at den sovjetiske Stillehavsflåten skulle baseres der. Nakhodka vokste raskt. Mange av bygningene i byen er fra 1950-tallet, da japanske krigsfanger ble brukt som tvangsarbeidere for å bygge boliger for de kommende havnearbeiderne. Byens «gullalder» var tydeligvis på 1970- og 1980-tallet, da den nøt godt av å være den eneste stillehavshavna som var helt åpen for utlendinger. På den tid fungerte den også som det østlige endepunktet for passasjerdelen av den transsibirske jernbanen.

Panorama over Nakhodkabukta sett fra Dzerzjinskij-åsen. Mai 2006

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 21. mai 2012; besøksdato: 7. desember 2011; arkiv-URL: .
2. ↑  ; besøksdato: 30. august 2022; utgiver: Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nakhodka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Находка – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Byer i Primorskij kraj |
| --- |
| Administrativt senter: Vladivostok |
| Flagget til Primorskij kraj | Arsenjev **·** Artjom **·** Bolsjoj Kamen **·** Dalnegorsk **·** Dalneretsjensk **·** Fokino **·** Lesozavodsk **·** Nakhodka **·** Partizansk **·** Spassk-Dalnij **·** Ussurijsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Mervyn Pinfield** (født 28. februar 1912, død 20. mai 1966) var en britisk produsent og regissør, som jobbet for BBC i 1950- og 1960-årene. Han er mest kjent for å ha hatt stillingen som «associate producer» i TV-serien *Doctor Who* fra den første episoden av *An Unearthly Child* til *The Romans*, mens Verity Lambert var produsent.

Pinfield var en meget erfaren produsent og regissør. Før han ble ansatt i BBC, jobbet han fire år som regissør og teatersjef for Royalty Theatre i Morecambe. Han ble ansatt i BBC for å jobbe med direktesendt drama. På grunn av sin erfaring, ble han utpekt til å støtte den mindre erfarne Lambert siden *Doctor Who* var hennes første serie, som produsent. Hun viste seg å være så dyktig at hun sjelden trengte hans assistanse, og han jobbet derfor mere som en rådgiver.

Han regisserte også episode 1–4 av *The Sensorites*, *The Space Museum* og episode 1 og 2 av *Planet of Giants* for *Doctor Who*. Han regisserte også episoder av *Compact*, *The Monsters* og *The Franchise Affair*.

Pinfield var også kjent som oppfinneren av en tidlig versjon av teleprompteren, et system med en skjerm som viser programlederen hva hen skal si foran kamera under sending. Han kalte sitt system for Piniprompter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mervyn Pinfield på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mervyn Pinfield hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Rengjøring av vinduer  Foto: Francois Schnell 
En **renholder** eller **reinholder** er en yrkesutøver som holder noe rent. Hen arbeider med renhold (rengjøring), vedlikehold eller renovasjon. 

En renholder kan vaske, feie og rydde inne i hus for å vedlikeholde interiører og bygninger og skape et godt innemiljø. Disse kalles ofte renholdsoperatør, rengjøringspersonale eller vaskehjelp. En renholder kan også fjerne søppel og avfall ute, f.eks. i en gate eller by. Disse kalles renholdsarbeidere, eller «søppelmenn» og «søppelkjørere» på folkemunne. De henter og kjører bort avfall med søppelbiler, og arbeider ofte i såkalte renholdsverk. Andre renholdere er vaskere, feiere (tidligere skorsteinsfeiere), gatefeiere, gjenvinningsoperatører m.m.

Renhold har de siste årene utviklet seg til et eget fag med kurs på videregående skoler eller teorikurs og fagprøve på arbeidsplassen. Det har også oppstått flere spesialfirmaer som arbeider etter detaljerte arbeidsplaner og med avansert utstyr.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av renholdsoperatør

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BBC Things
 |