recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nea Radio** er en lokalradioaktør i Trøndelag som ble etablert i 1985 og som driver kanalene Nea Radio, Nea Radio+, Nea Selbu/Tydal og Nea Røros/Holtålen. Hovedkontoret ligger i Selbu, men radioens 11 ansatte er i tillegg spredt på tre avdelingskontorer på Stjørdal, Røros og i Holtålen. 

Selskapet ble etablert i 1985 og var opprinnelig en lokalradio for Selbu, Tydal, Røros og Holtålen i Trøndelag, men i 2017 innlemmet selskapet også resten av Trøndelag i sitt hovednedslagsfelt. 

Nea Radio eies primært av Polaris Media Midt-Norge AS. 

Nea Radio har i dag over 50.000 lyttere i uka og er Norges 3. største lokalradio. 

Kanalen omsatte for 15,7 millioner kroner i 2021, og er med sine lyttertall landets mest hørte lokalradio utenfor Oslo. 

Kanalen er kåret til «Årets lokalradio» hele fire ganger; i 2000, 2017, 2020 og 2022.

Referanser
----------

1. ↑  Lyttertall 4.kvartal 2023, NLF

Eksterne lenker
---------------

* Nea Radio
* David slår Goliat – om Nea Radio hos nrk.no
* Nea radio Nettradio
**Obs Elektro** (tidligere kjent som **Coop obs! elektro** og **Obs! elektro**) er en norsk elektronikk kjede eid og drevet av Obs som igjen er under moderselskapet Samvirkeforetaket Coop Norge SA.

Obs Elektro er mellomstore butikker med varer som består av kategoriene: hvitevarer, brunevarer og små elektronikk. Obs Elektro er å finne som både av selvstendige, og av elektronikk avdelinger i Obs varehus eller kjøpesentre.

Historikk
---------

Den første Obs Elektro-butikken ble åpnet i 1985 i Åssiden, Drammen som Obs! elektro, for å konkurrere mot andre lokale elektro aktører samt skille ut elektro avdelingen fra allerede eksiterende Obs! Stormarked i Drammen. i 2001 ble Obs! elektro omprofilert til Coop obs! elektro, som igjen ble i 2016 omprofilert tilbake til Obs Elektro.

Fleste Obs Elektro butikker har i årene fra 1987-2016 blitt enten sått sammen med Obs eller lagt ned.

#### Logoens utvikling

* Obs! elektro 1985-2001Obs! elektro 1985-2001
* Coop obs! elektro 2001-2003Coop obs! elektro 2001-2003
* Coop obs! elektro 2003-2004Coop obs! elektro 2003-2004
* Coop obs! elektro 2004-2006Coop obs! elektro 2004-2006
* Coop obs! elektro 2006-2016Coop obs! elektro 2006-2016

Butikker
--------

Pr 2024 finnes det to Obs Elektro butikker i Norge:

* Obs Elektro City Syd
* Obs Elektro City Lade

Tidligere Obs Elektro butikker:

* Obs! Elektro Drammen (1985-1987, nedlagt)
* Obs! Elektro Fokserød Senter (1986-1998, slått sammen med Obs Sandefjord)

Referanser
----------

1. ↑  «Historie, 1985: Obs! Elektro åpner i Drammen og Stavanger Samvirkemuseet i Bærum åpnes». *COOP* **(norsk)**. Besøkt 9. april 2022.
2. ↑  «Obs! Elektro». *City Syd* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 24. januar 2022. Besøkt 9. april 2022.
3. ↑  «Obs! Elektro – City Lade» **(engelsk)**. Besøkt 9. april 2022.
4. ↑  «Historie, 1985: Obs! Elektro åpner i Drammen og Stavanger Samvirkemuseet i Bærum åpnes». *COOP* **(norsk)**. Besøkt 9. april 2022.
**Fort Tienhoven**, også kjent som **Fort Kraaijenest** (no.: Fort Kråkerede) er et av forsvarsverkene som hører til den nye hollandske vannlinjen. Det ble bygget i 1848-50, og er idag (2008) forfallent og gjengrodd. Fortet befinner seg i kommunen Marssen i den nederlandske provinsen Utrecht, og ligger mellom Marssen og Amsterdam. Det er bygget over samme grunnriss som Fort Kijkuit og Fort Spion, men speilvendt i forhold til disse.

Fortet bestod opprinnelig av en redutt omgitt av en vollgrav. Redutten var et vakthus på 15x15 m som var bygget for å kunne forsvares. Fortet skulle forsvare Tienhovensch Kanal og veien «de Nieuwe weg», samt kontrollere bevegelse på de omliggende innsjøene og veiene. Det ble ombygget i 1879-80. I 1885-86 ble forskansninger bygget bak fortet, på begge sider av veien. Under mobiliseringen i 1939-40 ble det bygget enkelte tilfluktssteder for infanterigrupper og dessuten en mitraljøsekasematt med en jernkuppel.

Eksterne lenker
---------------

* Nationaal Project Nieuwe Hollandse Waterlinie (nederlandsk)
* Fort Tienhoven på Stiftelsen Menno van Coehorns nettsted (nederlandsk)
* Fort Tienhoven, flybilde (nederlandsk)

Portal: Nederland
Det skjeve tårnet Foto: ja\_macd 
Kirkens interiør Foto: Jan Arkesteijn 
**Oude Kerk i Delft** (*den gamle kirken* i Delft) med tilnavnet *Gamle Jan*, *Oude Jan*, er en kirke i gotikk i den gamle bydelen av Delft. Kirkens kjennemerke er et 75 meter høyt tårn som heller rundt to meter.

Oude Kerk ble grunnlagt i 1246 under navnet Bartolomeuskirken på et område hvor det tidligere hadde vært kirker i to hundre år tidligere. 

Kirkens plantegning følger en tradisjonell basilika med et sentralt kirkeskip flankert av to mindre sideskip.

Tårnet med det sentrale spiret og fire hjørnetårn er en senere tilføyelse fra 1325–1350. Det var med sin høyde det dominerende kjennetegnet for byen i halvannet århundre inntil det ble forbigått i høyden av Nieuwe Kerk. Muligens er hellingen forårsaket av at en nærtliggende kanal måtte flyttes for å gi plass til bygningen og at tårnet dermed ble oppført på et ustabilt fundament.

På slutten av 1300-tallet ble sideskipene forhøyet og fikk dermed samme høyde som midtskipet. Kirken fikk i det store og hele mer utseende av en hallkirke. Etter denne ombyggingen ble kirken gjeninnviet til Hippolytus. Mellom 1425 og 1440 ble det sentrale kirkeskipet også forhøyet slik at kirken igjen fikk en mer tradisjonell basilika-form.

En større bybrann i Delft i 1536, de kaotiske omstendighetene i forbindelse med reformasjonen og eksplosjonen i Delft i 1624 medførte at en storstilt ombygning og utvidelse av kirken måtte skrinlegges før det var ferdigstilt. De ufullstendige endringene kan ses i at den nordlige transeptarmen adskiller seg markant fra bygningsstilen i den resterende eldre kirken.

Inventar
--------

Kirken har tre pipeorgeler; hovedorgelet fra 1857, et orgel fra 1873 som står i det nordlige sideskipet og et orgel fra 1770 i koret.

Kirkens største og mest massive kirkeklokke er kjent som *Trinitasklok* eller *Bourdon* og veier nesten ni tonn. Den ble støpt i 1570, men på grunn av dens sterke og potentielt skadelige vibrasjoner blir den bare benyttet ved helt spesielle anledninger, som for eksempel ved begravelser av kongelige medlemmer i den nærliggende Nye kirke.

Graver
------

Rundt 400 personer er begravet i Oude Kerk, blant annet:

* Elizabeth Morgan, datter av Philips van Marnix (1608)
* Clara van Spaerwoude (1615)
* Sjøhelten Piet Pieterszoon Hein (1629),
* Forfatteren Jan Stalpaert van der Wiele (1630)
* Sjøhelten Maarten Tromp (1653)
* Lege Reinier de Graaf (1673)
* Johannes Vermeer (1675), maler
* Hendrick Cornelisz van Vliet, (1675), maler
* Raadspensionaris Anthonie Heinsius (1720)
* Vitenskapsmannen Anton van Leeuwenhoek (1723)
* Dikteren Hubert Poot (1733)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oude Kerk (Delft) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Rijksmonument **·** GND **·** SkyscraperCenter
 |

Portal: Nederland
**Coop sport** (tidligere kjent som **ProSport**) var en norsk sport kjede eid og drevet av Samvirkeforetaket Coop Norge SA.

Coop sport-kjeden besto både av selvstendige sport butikker, og av sports avdeling i dagligvarebutikker eller kjøpesentre. Kjeden førte varer innenfor sportsartikler. Siden butikkene har ulik størrelse, varierer også sortimentet noe fra butikk til butikk.

I løpet av 2020-2024 så har de fleste siste Coop Sport-butikker blitt enten faset ut, kjøpt opp av konkurrenter som sånn Sport1 og Intersport eller slått sammen med Obs varehus. Per 2024 er det ingen Coop Sport butikker igjen i Norge.

Historikk
---------

Den første Coop sport-butikken ble åpnet i 1996 som ProSport, for å konkurrere mot andre lokale sports aktører for NKL (dagens Coop Norge SA). I 2002 ble ProSport omprofilert til Coop sport.

Fleste Coop sportsbutikker har i årene fra 2002-2016 blitt enten slått sammen med Obs, EXTRA, andre forhandlere eller lagt ned.

### Logoens utvikling

* ProSport 1996-2002ProSport 1996-2002
* Coop sport 2002-2003Coop sport 2002-2003
* Coop sport 2003-2004

Referanser
----------

1. ↑  «1996: Stavanger Packing og NKLs krydderpakkeri selges ProSport lanseres som Forbrukersamvirkets sportskjede, og gjennom Det norske Møbelsenter kjøper NKL 30 prosent av aksjene i møbelselskapet Idé Skeidar. NKL blir medeier i kleskjeden Popin.». *COOP* **(norsk)**. Besøkt 6. mai 2022.
**Cacadou** er et band fra Oslo/Hamar. Bandet ble startet i 2001, og sjonglerer mange ulike instrumenter og musikalske sjangre både på scenen og i studio. Musikken er en salig blanding av americana, bluegrass, balkanboogie og speedcountry, og alle sangene handler om livet i den imaginære havnebyen Aboretto, et vakkert og voldelig sted.

I 2006 spilte bandet inn en musikkvideo til sangen Favourite time of the year, regissert av Anne Sewitsky og med skuespiller Anders Baasmo Christiansen i en sentral rolle som den uberegnelige Captain Ed. Cacadous musikk har vært med i flere NRK-produksjoner (blant annet Himmelblå), og bandet har også bidratt i flere av Kristoffer Kumars skateboard-filmer. I 2011 dukket også bandets medlemmer selv opp i Jakten på den 6. sans.

Cacadous foreløpig siste album, *Cold Cuts*, innspilt i Athletic Sound Studio i Halden, kom ut i desember 2016.

Medlemmer
---------

* Knut Kirknes (tidl. Harum Skarum): vokalist, trompetist, trombonist og bekkenist (2001–)
* Erlend Wold (tidl. Harum Skarum): gitarist, banjo-, banjolin- og trekkspiller (2001–)
* Egil Berntzen (tidl. Shaft): bassist, trekkspiller, pianist og klarinettist (2001–)
* Per Kirknes (tidl. Jack in the Box): gitarist, banjo- og banjolinspiller, trombonist og bassist (2001–)
* Hans Tore Rytterbakken (tidl. Shaft): trommeslager og trekkspiller (2001–)
* Roger Berntzen (tidl. Shaft): gitarist, bassist, lap steel- og dobrospiller (2006–)

Diskografi
----------

* *At the Depot*, Aboretto Records 2009
* *Geradeaus*, Aboretto Records 2010 (singel)
* *Tall Tales*, Aboretto Records 2011
* *Hoverman,* Aboretto Records 2013 (singel)
* *Your Uncle's Grave*, Aboretto Records 2014
* *Cold Cuts*, Aboretto Records 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Gangen imellom tårnfortet og kontreskarpgalleriet (som tjente som kaserne Foto: Michiel1972 
**Fortet ved Vuren** er et av forsvarsverkene som hører til den nye hollandske vannlinjen. Det befinner seg i kommunen Lingewaal i den nederlandske provinsen Gelderland, der det er plassert ved elven Waal mellom landbyen Vuren og byen Gorinchem.

Fortet ble bygget på elven Waals nordlige dike, rett ovenfor Slott Loevestein. Det var omgitt av en vollgrav og på diket mot elven lå en enkel redutt av jord. Fortet hadde tre hovedoppgaver: sammen med Slott Loevestein skulle det stenge tilgangen til elven, videre beskytte slusene som befant seg foran og bak fortet og dessuten beskytte den gamle festningsbyen Gorinchem mot direkte angrep.

I 1844 ble en redutt og en lunett føyet til, og i løpet av årene 1847 til 1849 ble fortet utvidet med et nytt, bombesikret tårn med kjeller og to etasjer og en diameter på 40 meter. Dette ble bygget i fortets redutt, og rundt dette ble en vollgrav med vindebro anlagt.

De neste omfattende forandringene fant sted i 1873-'79 da tårnets øverste etasje ble revet fordi det på grunn av høyden kunne fungere som et enkelt mål. En dekningsvoll av jord med et Artilleribatteribatteri ble føyd til, redutten ble føyd sammen med lunetten og østsidens forsvar ble forbedret ved at et frittstående contrescarpgalleri ble bygget. Videre ble en bombesikret kaserne med remiser bygget nord i fortet. På denne tiden kunne opptil 500 soldater forlegges her.

Fortet idag
-----------

Fortet ved Vuren eies av Staatsbosbeheer, mens stiftelsen *Wandel & FietsForten* driver et overnattingssted og kafé her. I den varme årstiden finner ulike arrangementer sted, som for eksempel sykkelturer og vandringer med basis i fortet, mens flaggermusene overtar fortet om vinteren og bruker det til vintersøvn. Blant fugleartene som finnes rundt fortet er kattugler og isfugler.

Kilder
------

Med unntak av nettstedene som nevnes under eksterne lenker har de følgende blitt brukt:

* Om fortet på kommunens eget nettsted (engelsk)
* Fortet ved Vuren på Stiftelsen Menno van Coehorns nettsted (nederlandsk)
* Stiftelsen Wandel & FietsForten (nederlandsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fort Vuren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nationaal Project Nieuwe Hollandse Waterlinie (nederlandsk)
* Om fortet på vannlinjerutens nettsted (nederlandsk)

Portal: Nederland
**Alf Kristiansen** (født 6. januar 1913 i Drammen, død 7. september 1942 ved Trandumskogen) var en norsk jernbanearbeider fra Drammen, Spania-frivillig, sabotør og motstandsmann.

Alf Kristiansen var sønn av Alfred Kristiansen og Jenny f. Eriksen (f. 1879). Bosatt i Fjellsbyen i Drammen. Han var sveiser på gård, før han dro til sjøs. Hans tilknytning til NSB er uklar, men han kan ha vært ansatt på jernbaneverkstedet Sundland i Drammen der mange andre fra NKP og Osvald-gruppa arbeidet.

Kristiansen var blant de frivillige som meldte seg til tjeneste for å kjempe mot Franco-fascistene under den spanske borgerkrig. Der tjenestegjorde han som sersjant i De internasjonale brigadene.

Han var under andre verdenskrig med i Osvald-gruppen, den norske sabotasjeorganisasjonen som fra 1941 ble ledet av sjømannen Asbjørn Sunde. I det illegale arbeidet gikk Kristiansen under dekknavnet «Dagfinn».

Kristiansen var med i gruppen fra sensommeren 1941, og deltok i den store sprengningsaksjonen mot jernbanestasjonene i Oslo i februar 1942. Dessuten var han og Sunde med i sprengningen av Statspolitiets hovedkvarter i Henrik Ibsens gate 7 i Oslo, 21. august 1942.

Kristiansen ble tatt samme dag. Han satt fengslet på Akershus festning til han ble overført Trandum og henrettet 7. september.

Referanser
----------

1. 1 2  «Minnetavla på Oslo Østbanestasjon». *kulturpunkt.org* **(norsk)**. Besøkt 19. mai 2021.
2. ↑  Side 79. *Norske frivillige i Spania*, Internasjonalt Arbeiderforlag, Oslo 1938
3. ↑  Bildesidene, Asbjørn Sunde: *Menn i mørket*. Dreyer (1947)
4. ↑  Side 411. Kristian Ottosen: *Nordmenn i fangenskap 1940-1945*, Universitetsforlaget, Oslo 2004

Litteratur
----------

* Sunde, Asbjørn: *Menn i mørket*. 1947, nytt opplag Spartacus Forlag 2009, side 129-130 (bildesidene). ISBN 978-82-430-0467-2.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Arthur Simensen** (født 23. oktober 1914 i Nedre Eiker, død 14. oktober 1943 på Trandum) var en norsk fotballspiller og motstandsmann. Han ble henrettet av tyskerne på grunn av sin angivelige delaktighet i Osvald-gruppens sprengning av et tysk troppetog ved Mjøndalen 7. oktober 1943. I det sivile var han maskinsnekker.

Som fotballspiller var Simensen høyre half (midtbanespiller) på Mjøndalen IF, og var med på å vinne Norgesmesterskapet i fotball tre ganger: i 1933, 1934 og 1937. Han ble også tatt ut på Norges B-landslag i 1934, i en kamp mot Sverige.

Da krigen brøt ut i 1940, sluttet Simensen seg til motstandskampen. Han deltok i kampene i Norge fra Helgelandsmoen til Fagernes. Senere var han med på å organisere Milorg i Eiker, og var Milorgs første områdesjef i dette distriktet.

7. oktober 1943 utførte den kommunistiske Osvald-gruppen et bombeattentat ved Mjøndalen mot et tysk troppetog på vei fra Oslo til Kristiansand. To tyske soldater og fem norske sivile ble drept i angrepet. Det fantes ingen beviser på at Simensen hadde noe som helst med dette angrepet å gjøre, men han ble likevel arrestert 9. oktober sammen med fire andre personer fra Mjøndalen og Drammen som ifølge de tyske okkupasjonsmyndighetene «*ved sin holdning tidligere har lagt for dagen at de tilhører de kretser som åndelig og politisk bærer ansvaret for at en så feig og avskyelig handling kunne forøves*». Simensen satt fem dager på Grini, og ble deretter skutt på Trandum.

Referanser
----------

1. 1 2  Våre falne, bind 4 Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. side 108, *Digitalarkivet.no*
2. ↑  Kampfakta: Norge B – Sverige B, 1. juli 1934[*død lenke*], *n3sport.no*
3. ↑  Norske kommunister iverksetter attentat mot tysk troppetog ved Mjøndalen i 1943 (krever innlogging), *Aftenposten* (28. september 1968)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
Cathinka Guldbergs plass
**Cathinka Guldbergs plass** er en plass på Lovisenberg i Oslo.

Plassen ligger ved enden av den private stikkveien inn fra Lovisenberggata nord for Lovisenberg kirke, ved Diakonissehuset og Lovisenberg diakonale høgskole.

Plassen ble navnsatt av bydelsutvalget i bydel St. Hanshaugen i november 2009. Tidligere vedtak om å gi navnet til en gate mellom Anton Schjøths gate og Vallegata på Valleløkken, og vedtak om å gi stikkveien nord for Lovisenberg kirke navnet Cathinka Guldbergs gate, ble samtidig opphevet.

Cathinka Guldberg (1840–1919) etablerte den første sykepleierutdanning i landet i 1868 og ledet Diakonissehuset i 51 år, fra 1887 på det området der plassen ligger.

På plassen står en statue av henne i helfigur, utført i bronse av Nic Schiøll og avduket i 1966.

Referanser
----------

1. ↑  Protokoll fra bydelsutvalgets møte 24. november 2009, se sak 213/09. Kart med markering av plassen finnes i brev fra Diakonissehuset Lovisenberg til bydelen 31. august 2009 (avlest 12. desember 2009)
2. ↑  Utdypende artikkel om Cathinka Guldberg i Store norske leksikon, nettutgaven (avlest 12. desember 2009)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cathinka Guldbergs plass, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En vinylskjærer
En **vinylskjærer** er en type datastyrt maskin som ved å føre et skarpt knivblad over materialets overflate skjærer ut figurer, bokstaver og lignende fra tynne ark med selvklebende vinylstoff. Små vinylskjærere kan se ut som en skrivebordsskriver. De tilskjærte vinylfigurene kan så festes til en rekke overflater, avhengig av type lim og materiale. Eksempelvis kan vinylskjærere brukes til å lage klistremerker, klestrykk og bildekorasjoner.

Figurene som skal skjæres ut er gjerne vektorgrafikk, og lages med tegneprogram. En stor ulempe med vinylskjærere er at de bare kan skjæres ut en og en farge. Dersom flere farger skal kombineres må de dermed skjæres ut separat og legges lagvis oppå hverandre. Eksempler på varianter av selvklebende vinyl som kan skjæres til med vinylskjærere er gull- eller sølvfolie, vinyl som simulerer frostet glass, holografisk vinyl eller refleksvinyl.

Se også
-------

* Laserskjærer
* Skaperverksted
* Skjærematte

Referanser
----------

1. ↑  Vinylskjærere – Skaperskolen
2. ↑  Vinylskjærer og -printer | Skaperkraft Valdres
**Reppadalen naturreservat** ovenfor Arnatveit i Bergen er et myrområde med regnvannsmyr, jordvannsmyr, flatmyr og bakkemyr og med vegetasjon av flaskestarr og bleiktorvmose. Området er 400 dekar stort og ble vernet i 1983. Området ligger ca. 400 meter over havet og er mye brukt som friluftsområde i Arna via turveiene Rambergsveien og Reppadalsveien. Man kan også følge turstiene fra Garnes over Ådnanipa.

Fra Reppadalen stiger Repparåsen 609 moh. opp mot nord, Herlandsfjellet 695 moh. ligger i sørøst, Skåldalsfjellet 718 moh. i sør og Skåldalsnipa 603 moh. i sørvest.

I naturreservatet befinner det seg også noen gamle setrer: Garnessetra, Ådnasetra og Seimssetra. Et bygg fra Seimssetra er flyttet fra Reppadalen til Ådnatun museum.

Naturreservat i Arna
--------------------

Kråmyrane naturreservat – Reppadalen naturreservat – Nesvika naturreservat

Fjell i Arna
------------

* Gullfjellet – 987 moh.
* Skåldalsfjellet – 718 moh. med Skåldalsnipa – 603 moh.
* Hananipa – 717 moh. med toppunktet i Vaksdal, men oppstigning fra Arna.
* Trollabotshaugen – 678 moh.
* Krånipa – 703 moh.
* Trengereidhotten – 577 moh.
* Borga – 634 moh.
* Repparåsen – 609 moh.
* Vardegga / Vareggen – 590 moh.
* Ådnanipa / Arnanipa – 456 moh.

Se også Byfjellene i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Vernebeskrivelse Reppadalen naturreservat
* Forskrift om freding av Reppadalen naturreservat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Tivolis Koncertsal** ligger i hjertet av Tivoli i København, og hovedsalen har en publikumskapasitet på 1660. Den opprinnelige konsertsalen ble oppført i 1902 i maurisk stil av Richard Bergmann og Tivoli-direktør Knud Arne Petersen. I 1944, under den tyske okkupasjonen av Danmark, ble salen sprengt og ødelagt som en hevnaksjon mot den danske motstandsbevegelsen.

Bakgrunn
--------

Den første konsertsalen (1902–1944).
Dagens konsertbygg ble bygget i årene 1954–1956, og i 2005 ble konsertsalen modernisert, og publikumsområdene kraftig utvidet.

Hovedsalen har nærmere 1700 sitteplasser, og den offisielle kapasiteten oppgis til 1660.

Inne i salen er det bygget en orkestergrav, og fargene i salen er ført tilbake til de opprinnelige fargene. Under hovedsalen ligger enda en foyer, *Akvariefoyeren*, med Europas lengste saltvannsakvarium.

Konsertsalen har huset mange kjente artister og arrangementer. Deriblant ble Eurovision Song Contest 1964 og europamesterskapet for brassband 1985 arrangert i Tivolis Koncertsal.

Referanser
----------

1. ↑  «Tivolis koncertsal». *www.b.dk* **(dansk)**. 4. november 2005. Besøkt 22. juli 2017.
2. ↑  «Tivolis Koncertsal». *Tivoli* **(dansk)**. Besøkt 22. juli 2017.
3. ↑  «Tivolis Koncertsal | Gyldendal – Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 22. juli 2017.
4. ↑  «Tidslinie». Arkivert fra originalen 6. august 2017. Besøkt 22. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tivolis Koncertsal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Konsertsalens offisielle hjemmeside Arkivert 20. november 2016 hos Wayback Machine.

|
|  |
| Forgjenger :**BBC Television CentreLondon**

 | **Eurovision Song Contest Arena**1964 | Etterfølger :**Sala di Concerto della RAINapoli** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
For andre skip med samme navn, se MS «Oslofjord»

**MS «Oslofjord»** var et norsk skip bygd i Nederland og overlevert rederiet Amerikalinjen (NAL) i 1949. MS «Oslofjord» var på 16 844 bruttoregistertonn og hadde en passasjerkapasitet på 620.

MS Oslofjord
I 1966 ble skipet lagt ut for salg. Forhandlinger med bl. a. finske interesser førte imidlertid ikke frem. Skipet ble derfor oppgradert i 1967 og deretter chartret til Greek Line for 1967 og 1968. I 1969 gikk skipet inn i et nytt charter for Costa Line og fikk navnet MS «Fulvia». Sammen med skipene MS «Federico C» og MS «Flavia» gikk så skipet i cruisetrafikk på Karibien med norsk flagg og mannskap. I juli 1970 brøt det ut brann ombord i farvannet ved Kanariøyene. Passasjerer og mannskap ble tatt ombord i MS «Ancerville». Skadene var så omfattende at skipet gikk ned under tauing til Tenerife.

Referanser
----------

1. 1 2  «Oslofjord, NAL». NorwayHertiage.com. Besøkt 7. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MS Oslofjord – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Numa Morikazu** (沼間 守一, *Morikazu Numa*) (født 2. desember 1843; død 17. mai 1890) var en japansk politiker og journalist i Meijiperioden.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født inn i en *samurai*-familie i Edo i 1843, og ble fort en lærd mann. Han lærte engelsk av James Curtis Hepburn i Yokohama, og dro senere til Nagasaki for å studere vestlig militærvitenskap. 

### Offiser

Han oversatte en tekst om engelsk infanterikrigføring i 1866 og ble utpekt til å delta som *hohei-gashira nami* (歩兵頭並; tilsvarende løytnant) i Shogunatets eliteenhet kalt *Denshūtai*. Numa kjempet på Tokugawa-shōgunatets side i Boshinkrigen. 

Han befant seg i en kort tid i fengsel, men ble løslatt da Meijirestaurasjonen skjedde; han hadde gjort en tjeneste for Itagaki Taisuke. I eftertid ble han ansatt av den nylig innsatte Meijiregjeringen som instruktør i infanterikrigføring for Tosadomenet. Han underviste også i engelsk i Tōkyō. Hans studenter var blant andre Takamine Hideo og Shiba Shirō, sønnene til den tidligere Aizu-samuraien som senere ble kjent innenfor akademia.

### Embedsmann, politiker

Numa ble ansatt i det japanske finansdepartementet i 1872, og jobbet senere for justisdepartementet og andre deler av regjeringen. I 1873 grunnla han sammen med Kono Togama og Itagaki Taisuke det liberale partiet.

Efter å ha blitt desillusjonert over regjeringens innskrenkninger i ytringsfriheten trakk Numa seg fra Genrōin i 1879 og valgte å investere tid og energi i frihet- og menneskerettighetsbevegelsen (*Jiyū Minken Undō*). Han kjøpte i tillegg opp en avis, nemlig *Yokohama Mainichi Shinbun*. Han brukte den som distribusjonskanal for liberale ideer, som han alltid hadde støttet, blant annet ideen om en nasjonalforsamling. I 1881 ble han medlem av *Rikken Kaishintō* sammen med Ōkuma Shigenobu. På det samme tidspunktet, fra 1882 frem til sin død, var han formann i Tōkyōs prefekturforsamling.

Numa døde av lungebetennelse i 1890, i en alder av 47.

Fotnoter
--------

1. ↑  Nussbaum (2005), 729.

Referanser
----------

* Jansen, Marius B. (2000). *The Making of Modern Japan.* Cambridge: Harvard University Press. ISBN 0674003349/ISBN 9780674003347; OCLC 44090600.
* Nussbaum, Louis-Frédéric og Käthe Roth. (2005). *Japan encyclopedia.* Cambridge: Harvard University Press. ISBN 0-674-01753-6; ISBN 978-0-674-01753-5; OCLC 58053128.
* Sims, Richard L. (1998). *French Policy Towards the Bakufu and Meiji Japan 1854-1894*. London: RoutledgeCurzon. ISBN 978-1-873410-61-5
* \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_. (2001). *Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000*. New York: Palgrave Macmillan. ISBN 0312239149/ISBN 9780312239145; ISBN 0312239157/ISBN 9780312239152; OCLC 45172740.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
Kart over de gamle japanske provinser, Hizen markert i rødt
**Hizen** (japansk: 肥前国, *Hizen no kuni*) var en av Japans historiske provinser, øst på den sørlige hovedøya Kyushu. Den grenset til provinsene Chikuzen og Chikugo. Dets territorier er blitt delt mellom de moderne prefekturene Saga og Nagasaki; Nagasaki består dessuten av deler av de historiske provinser Tsushima og Iki.

Historie
--------

Provinsen oppstod ved en deling av provinsen Hi i provinsene Hizen («fremre Hi») og Higo («bakre Hi»). Higo ble nevnt første gang i år i 696 i *Shoku Nihongi*. 

Den gamle provinshovedstaden (*kokufu*) lå nær byen Yamato i dagens Saga. 

Mot slutten av Muromachi-tiden hadde provinsen meget av den tidligere kontakt mellom Japan og portugisiske og spanske handelsfolk og misjonærer. Hirado og senere Nagasaki ble viktige handelssentre, og en betydelig del av befolkningen konverterte til katolisismen. 

Toyotomi Hideyoshi kommanderte invasjon av Korea fra byen Nagoya i Hizen. Etter undertrykkelsen av utenlandskontakt og forbudet av *kirishitan*-religionen (det vil si av katolsk kristendom), fant Shimabaraopprøret sted her. 

I Sengoku-tiden var regionen oppdelt mellom flere daimyoer; de rikeste av dem hadde sine borger i Saga. Den mest dominerende herskerklanen var Nabeshima-klanen.

Litteratur
----------

* Louis-Frédéric Nussbaum og Käthe Roth. (2005). *Japan encyclopedia.* Cambridge: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01753-5; OCLC 58053128
* Edmond Papinot. (1910). *Historical and Geographic Dictionary of Japan.* Tokyo: Librarie Sansaisha. OCLC 77691250

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
Furuberget med kalkverket og Furnesfjorden i forgrunnen. Jessnes ligger utenfor til venstre i bildet, mens Furnesåsen kan sees i bakgrunnen.
**Furuberget naturreservat** er et naturreservat på 300 dekar som ligger i Hamar kommune og som grenser mot Mjøsa i vest og Ringsaker kommune mot nord. Området ble vernet den 9. juli 1993 på grunnlag av både vegetasjon og geologi. Furuberget er en kalksteinsformasjon av mellomordovicisk alder på rundt 450 millioner år, hvor den nordlige delen består av fjell i mjøskalk med et høyt kalkinnhold kalt Mjøsformasjonen med inntil 90 % CaO. 

Berggrunnen er oppsprukket og drenerer dermed unna mye vann. Som følge av dette er det sparsomt med løsmasse på skogbunnen som igjen gir gode vekstvilkår for tørkebestandig furuskog av Oslofelttypen og kalkkrevende arter i bunnsjiktet. Kalkfuruskogen i Furuberget er en av Norges største sammenhengende og har derfor verneverdi. Utvinning av kalk forekommer i et åpent dagbrudd tett opptil reservasjonsgrensen. Dette dagbruddet er åstedet i Knut Faldbakkens krimroman Natthagen. Den sørlige delen av Furuberget ligger i en helling mot Hamar vest og Mjøsa, og består av mindre ren kalk og et større innslag av leirskifer. På grunn av den varierte jordkvaliteten finnes det derfor flere sjeldne plantearter i området.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,

Se også
-------

* Verneområder i Hedmark

Eksterne lenker
---------------

* (no) Furuberget naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Sandbukta-Østnestangen naturreservat** ble oppretta 14. desember 2007. Det omfatter Østnestangen, Sandbukta vest for tangen og Steinvika vest for tangen. Naturreservatet ligger på sørkysten av Hurumlandet i Asker kommune.

Området ble verna for å bevare et område med stor variasjon i vegetasjonstyper og spesielle naturtyper. Området har ei naturlig sonering fra åpent hav og velutvikla sandstrender til skog med innslag av naturskog, sumpskog og edellauvskog. Her forekommer flere rødlista arter, og deler av området har meget høy entomologisk verneverdi.

Vernebestemmelsene bestemmer blant annet at:

* Bålbrenning og bruk av grill utenfor avsatte plasser er forbudt.
* Bruk av reservatet til teltleirer, idrettsarrangementer eller andre større arrangementer er forbudt.
* All vegetasjon, herunder døde busker og trær, er freda mot skade og ødeleggelse.
* Det er forbudt å fjerne planter eller plantedeler fra reservatet.
* Bruk av sykkel og hest utenom eksisterende veier er forbudt.
* All motorisert ferdsel er forbudt.

Et mindre område øst i Sandbukta er avsatt som friområde, hvor bålbrenning er tilltatt. Ellers i naturreservatet er det ikke lov å gjøre opp ild. Ytterst på Østnestangen står det ei grønn fyrlykt (ledlykt) som står i samband med ei rød fyrlykt på Ranvikholmen. På toppen av Østnestangen ligger det ei gravrøys fra bronsealderen, ca. 65 moh.

Flora og fauna
--------------

Sandbukta har tre hovedsoner for vegetasjon: strandsone, kystbarskog, og lett blandingsskog. I strandsonen vokser strandkål, grasstjerneblom, strandreddik, slyngsøtvier og strandvortemelk. Det vokser også meget sjelden prikkstarr i et bekkefar nær sjøen. Det er også stor spredning av den uønska arten rynkerose, i likhet med situasjonen i Ersvika. 

Barskogsonen har legeveronika, storkonvall, liljekonvall, teiebær og bjørnebær. Blandingsskogen har flere åpne lunder og forekomster av blåklokke, fagerklokke og misteltein.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sandbukta-Østnestangen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* Naturreservatets verneforskrift hos Lovdata
* Brosjyren *Sandbukta-Østnestangen naturreservat*, utgitt av Fylkesmannens miljøvernavdeling og Statens naturoppsyn

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Solfjellåsene naturreservat** er et naturreservat på sørkysten av Hurumlandet i Asker kommune. Naturreservatet ble oppretta 13. februar 2002, og er 296 dekar stort. Reservatet strekker seg mellom Rusodden øst for Rødtangen og Skjøttelvik, sørvest på Hurumlandet.

Reservatet omfatter et strandområde og en lav ås av kalkrike kambrosilur-bergarter. Strandområdet er uten trevegetasjon, mens det lenger inne er edellauvskog og kalkfuruskog. Området har urterik kalkskog, og et stort innslag av gamle edellauvtrær, blant annet mye lind på kalkrik grunn, og forekomst av svartorstrandskog. Ved sjøen er det kalkberg med rik blomsterflora, og et stort antall interessante og sjeldne arter.

Kyststien rundt Hurumlandet går gjennom reservatet helt nede ved sjøen Øst for Skjøttelvik ligger Haraldsfjellet naturreservat, med lignende geologiske forhold og flora.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Solfjellåsene naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* Naturreservatets verneforskrift hos Lovdata
* Brosjyren *Solfjellåsene og Haraldsfjellet naturreservater*, utgitt av Fylkesmannens miljøvernavdeling og Statens naturoppsyn

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Gibraltere i 1863.
**Llanito**, eller **yanito**, er en form for spansk som er tungt preget av ord fra engelske og andre språk, som genuesisk (italiensk), og er snakket i det britiske oversjøiske territoriet Gibraltar. Det består av en eklektisk blanding av andalusisk spansk og engelsk, markert av stor del kodeveksling og lånord fra italiensk og andre språk og dialekter fra rundt Middelhavet, blant annet hebraisk grunnet Gibraltars historiske og nåværende jødiske samfunn.

Llanito er et ord som på spansk betyr «liten slette», men det er flere teorier om ordets opphav. Gibraltere kaller seg selv for *lanitos*. Llanito er ikke hovedspråket i Gibraltar, som er engelsk og som benyttes i skolen og i offisielle sammenhenger. Selv om engelsk er det offisielle språket er de rundt 30 000 gibraltere vanligvis tospråklig og snakker spansk like flytende som engelsk. De fleste gibraltere kan føre en samtale i llanito, men det er ikke lett å klassifisere dette språket ettersom det betyr forskjellig til ulike mennesker og generasjoner, men er uansett en refleksjon av lokal kultur.

Eksempler
---------

Llanito: *Hombre, I'm telling you ke no puede...*  

Spansk: Hombre, te digo que no puedes...  

Engelsk: Man, I'm telling you (that) you can't...

Llanito: *No puedo cocé la gallina porqué la tengo frozen.*  

Spansk: No puedo cocer la gallina porque la tengo congelada.  

Engelsk: I can't cook the chicken because it's frozen.

Llanito: *Allé tome lanch depue de la demontrasion.*  

Spansk: Ayer comí almuerzo después de la manifestación.  

Engelsk: Yesterday I had lunch after the demonstration.

Llanito: *Ay un call pa ti.*  

Spansk: Hay una llamada para ti.  

Engelsk: There's a call for you.

Llanito: *Si, pero at the end of the day...*  

Spansk: Sí, pero a fin de cuentas...  

Engelsk: Yes, but at the end of the day...

Llanito: *Te llamo p'atrá anyway.*  

Spansk: Te devuelvo la llamada de todas maneras.  

Engelsk: I’ll call you back anyway.

Llanito: *Ke piha!*  

Spansk: ¡Que suerte!  

Engelsk: How lucky!

Referanser
----------

1. ↑   «Culture of Gibraltar», *Everyculture*.
2. ↑   Kodeveksling et begrep innen språkvitenskapen som betegner det fenomen at språkbrukere iblant bytter språk eller dialekt midt i en samtale.
3. ↑   Levey, David (januar 2008): *Language Change and Variation in Gibraltar*, s. 1-4
4. ↑   «Language of Gibraltar», *Andalucia.com*
5. ↑   Levey, David (2008): *Change and Variation in Gibraltar*, s. 2

Litteratur
----------

* Cavilla, Manuel (1978): *Diccionario Yanito*, MedSUN (Mediterranean SUN Publishing Co Ltd) - Gibraltar
* Levey, David (januar 2008): *Language Change and Variation in Gibraltar*. John Benjamins Publishing, ISBN 90-272-1862-5.

Eksterne lenker
---------------

* Llanito alphabet and pronunciation hos *Omniglot*
* A weekly comical editorial in exaggerated code-switching Llanito, satirisk kodeveksling i dagsavisen *Panorama*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Gunnar Dahl** (1900–1940) var en norsk fotballspiller fra Horten, kjent for sine syv scoringer og deltakelse i fem strake cupfinaler.

Han spilte i hjembyens Sportsklubben Falk frem til 1923. Da gikk han til nabolaget Ørn-Horten der han spilte frem til 1938 og var lagets toppscorer i flere sesonger. Her vant han Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1927 (fire scoringer), 1928, 1930 (to scoringer og lagets kaptein), fikk andreplass i 1926 og 1928 (en scoring). For Norges herrelandslag i fotball spilte han fire landskamper 1927-30, hvori han scoret en gang.

Dahl omkom i en arbeidsulykke. Han var far til Ruth Dahl og svigerfar til storspilleren Per Bredesen fra Horten.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 429436[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  omtale[*død lenke*] fra sportskontoret.no
3. ↑  artikkel om Per Bredesen fra Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gunnar Dahl – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Gunnar Dahl – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Gunnar Dahl – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Gunnar Dahl – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Gunnar Dahl – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Asjkhabad** (turkmensk: *Aşgabat*) er hovedstad og den største byen i Turkmenistan. 

I 2005 hadde byen ca. 798 000 innbyggere. Asjkhabad ligger i provinsen Ahal i landets sørlige del, ved foten av fjellkjeden Kopet-Dag i sør og i utkanten av Karakumørkenen i nord. Majoriteten av befolkningen er sunnimuslimer. I Asjkhabad produseres det tekstiler, glass, næringsmidler og metaller, og byen har en betydelig filmindustri. Byen rommer også et universitet og flere høyskoler.

Asjkhabad er en relativt ung by og vokste ut av en landsby med samme navn som ble etablert av Russland i 1881. Byen blomstret inntil den ble ødelagt av mongolene i det 13. århundre etter vår tidsregning. Etter mongolenes herjinger rommet området bare en liten landsby før russerne tok over i det 19. århundre. I 1869 bygde russiske soldater en festning på en høyde i nærheten av landsbyen, og denne ekstra sikkerheten tiltrakk seg snart kjøpmenn og håndverkere til området. Asjkhabad forble en del av Persia frem til 1881, da området ble avstått til Tsar-Russland. 

Russland valgte å utvikle området som et regionalt senter på grunn av dens nærhet til det britisk-influerte Persia. I juli 1918, kom en koalisjon av mensjevikene, sosialrevolusjonære og tidligere russiske offiserer fra keiserlige russiske hæren, og gjorde opprør mot bolsjevikene. Asjkhabad ble ansett som en trivelig by med bygninger, butikker og hoteller i europeisk stil. Byen opplevde en kraftig vekst og industrialisering, men dette ble alvorlig skadet med et stort jordskjelv i dette området den 6. oktober 1948. Jordskjelvet ble målt til cirka 7,3 på Richters skala og over 100 000 mennesker, cirka 60 % av befolkningen i byen døde som følge av dette jordskjelvet, selv om det offisielle tallet bekjentgjort av sovjetiske myndigheter ikke var mer enn 40 000 døde.[]

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  Språkrådets utenlandske stadnamn: A–F Arkivert 14. april 2016 hos Wayback Machine.. Besøkt 8. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aşgabat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Aşgabat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Tahmoh Penikett** (født 20. mai 1975 i Whitehorse, Yukon, Canada) er en canadisk skuespiller. Han er mest kjent for sin rolle som Captain Karl «Helo» Agathon i science fiction-serien *Battlestar Galactica*.

Bakgrunn
--------

### Tidlig liv og familie

Tahmoh er sønnen til Tony Penikett. Tahmoh, hans far og hans tvillingsøstre bor i Vancouver, Britisk Columbia. Tahmoh har aner fra urbefolkningen i Canada. Moren er fra White River First Nation i Yukon, mens faren er britisk.

### Utdannelse

Tahmoh gikk med eksamen fra Victoria Motion Picture School og studerte så ved the Lyric School of Acting i Vancouver.

Skuespillerkarriere
-------------------

### Teater og film

Blant roller han ahr hatt, er serier som *Cold Squad* og *Smallville*. Han har også hatt rollen som en politimann i et hovedsakelig homoseksuelt nabolag i en episode av *The L Word*, samme episode som medspiller fra *Battlestar Galactica*, Nicki Clyne, også spilte i.

### Battlestar Galactica

I 2003 ble tv-serien fra 1970-tallet, *Battlestar Galactica* brakt tilbake til live, selv om det i første omgang var i form av en tre timer lang miniserie. Penikett spilte rollen som Karl «Helo» Agathon. Rollen i miniserien skulle egentlig ikke bli med i serien, men på grunn av positiv mottakelse blant fansen, ble den skrevet inn. Miniserien ble etter hvert en pilot for den nye science fiction-serien *Battlestar Galactica*, som kom til å vare i fire sesonger. *Battlestar Galactica* ble filmet for det meste i Vancouver, Canada.

Priser og nominasjoner
----------------------

**Leo Awards**

* 1998 – Nominert – Dramatic Series: Best Supporting Performance by a Male – *Cold Squad*

Utvalgt filmografi
------------------

* 2009–2010 – *Dollhouse*, tv-serie (27 episoder)
* 2007 – *Whistler*
* 2004–2007 – *Smallville*, tv-serie (3 episoder)
* 2004–2007 – *Battlestar Galactica*, tv-serie (64 episoder)
* 2004–2005 – *Cold Squad* tv-serie (11 episoder)
* 2002 – *Stargate SG-1*, tv-serie (1 episode)
* 2002 – *Dark Angel*, tv-serie (1 episode)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tahmoh Penikett på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Tahmoh Penikett på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Tahmoh Penikett på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Tahmoh Penikett hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* All about Tahmoh Penikett (fan site)
* Tahmoh Penikett interview[*død lenke*]
* Victoria Motion Picture School Arkivert 11. februar 2021 hos Wayback Machine.
* Lyric School of Acting

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Majuskler brukt på inskripsjon på bygning i antikkens Roma.
En **majuskel**, også kalt **versal**, er innen typografi det som til daglig kalles en «**stor bokstav»**, altså (*A*, *B*, ..). Dette står i motsetning til (*a*, *b*, ..) som kalles en minuskel eller gemen. 

Betegnelsen majuskel kan brukes for å unngå tvetydighet med skriftstørrelse, hvor uttrykket «stor bokstav» kan bety «bokstav satt i stor type», som refererer til den fysiske størrelsen på en bokstav (i motsetning til hvorvidt bokstaven er en majuskel eller minuskel).

I tradisjonell typografi betegnes versaler også som «**blokkbokstaver**», i motsetning til «gemene» (små) bokstaver.

Historie
--------

Dagens *majuskler* er de opprinnelige latinske bokstavene. Minusklene er et senere tillegg som utviklet seg fra bokstavenes majuskelformer.

Etymologi
---------

Ordet majuskel kommer fra latin *maiusculus*, som betyr «litt større».

Ordet versal kommer fra nylatin *versus*, som betyr «vers», og refererer til stor forbokstav i en verslinje.

Bruk
----

Bruken av majuskler avhenger av språket. På norsk brukes majuskler bare i første bokstav i en ny setning eller første bokstav i særnavn. I tysk brukes i tillegg majuskler i begynnelsen av hvert substantiv.

Se også
-------

* Minuskel
* Versalbevaring, når et filsystem tar vare på informasjon om hvorvidt bokstaver er store (majuskel) eller små (minuskel)

Referanser
----------

1. ↑  «*Typografi.org:* Historien om Fabritius-skriften (Avsnittet «faguttrykk)». Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 20. februar 2015.

Litteratur
----------

* Øyvin Rannem *Bokstavene i historien* Forlaget Press 2017 ISBN 978-8232800759

Eksterne lenker
---------------

* (en) Capital letters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Enzo Ferrari** (2002–04) var en superbil fra den italienske bilfabrikken Ferrari, oppkalt etter selskapets stifter, Enzo Ferrari (1898–1988). Rundt 500 ble laget.

Den hadde teknologi fra Formel 1 som karosseri i karbonfiber, sekvensiell girkasse og keramiske bremseskiver, og var fabrikkens første med den nye 6-liters og 65-graders V12-motor på 660 hk. 

Som superbil etterfulgte den Ferrari F50 (1995–97). Enzo dannet grunnlag for Ferrari FXX fra 2005. Neste superbil i rekken ble LaFerrari i 2013.

Modellen ble først vist på bilutstillingen i Paris i 2002 og forhåndssolgt i 343 eksemplarer til lojale kunder av Ferrari. Senere bygget fabrikken etter eget sigende ytterligere 50 stykk. Den 8. november 2005 annonserte Ferrari at nok et eksemplar av Enzo skulle bygges, slik at det totale antallet ble 400. Denne bilen, med chassisnummer #ZFFCZ56B000141920, ble auksjonert bort av auksjonsfirmaet Sotheby's den 28. juni 2005, til inntekt for ofre etter tsunamien i Indiahavet 2004. Bilen ble solgt for 1 274 229 amerikanske dollar, nesten dobbelt så mye som listeprisen. Enzo Ferrari ble også solgt til Norge til en estimert pris på seks millioner kroner.

Senere opptellinger har anslått at 500 biler ble laget.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. 1 2  Via flere uavhengige tellinger er anslaget 500 produserte Enzoer, se diskusjonene *Ferrari road car production numbers* og *Enzo production numbers results Arkivert 23. september 2016 hos Wayback Machine.* fra ferrarichat.com.
4. ↑  Enzo Ferrari fra auto.ferrari.com.
5. ↑  Geir Bakke, *Ferrari for de få* i Adresseavisen den 23. oktober 2002

Eksterne lenker
---------------

* (en) Enzo Ferrari (automobile) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Stuguflåtbrua**, eller **Stuguflåten bru**, er en jernbanebru i stein like nord for Stuguflåten på Raumabanen over elva Rauma i Lesja i Innlandet, like øst for fylkesgrensa til Møre og Romsdal. Lengden på brua er 54,1 meter og den har et hovedhvelv over elva med 30 meter spennvidde og et hvelv med 10,6 meter spennvidde ved søndre ende. E136 går under banen ved enden av brua (på Raumas høyre bredd).

Arbeidet med brua startet i 1919 og fundamentsprengningen for hovedhvelvet ble begynt høsten 1920 og muringen av vederlagene ble gjennomført våren 1921 med en arbeidsstyrke på 12 mann. Den første hvelvringen sto ferdig den 16. september 1921 og senkningen av bærebuen ble gjennomført den 22. august 1922. Byggestillaset ble revet høsten 1922 og materialene fra dette ble brukt til blant annet permanente snøforbygginger. Stuguflåtbrua stod ferdig rundt årsskiftet 1923 og den totale byggekostnaden for brua ble på 407 997,57 kr.

Et NSB type 93 passerer broen
E136 passerer under jernbanen (sett fra vest mot øst, oppstrøms Rauma). Reparasjon etter sprengingsforsøket i 1945 er synlig. 
Operasjon Fieldfare forsøkte å sprenge brua januar 1945 for å hemme tysk transport gjennom Romsdalen. Brua fikk mindre skader og ble åpnet etter tre uker. Sporene etter sprengingsforsøket er synlig.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Høgslund, O. (1924). *Raumabanen*. Norges statsbaner.
2. 1 2  Statens vegvesen/Jernbaneverket: *Steinhvelvbruer*. Håndbok nr 230. Utgitt 2002.

Eksterne lenker
---------------

* Raumabanen.net/Anleggstiden Arkivert 6. oktober 2011 hos Wayback Machine. – Planlegging og bygging av Raumabanen.