recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ågot «Gåggå» Salvesen**
(født 16. januar 1926,
død 19. april 2002)
var en norsk kostymedesigner, kjent som kostymesjef
Den Norske Opera (1969–86), et virke hun overtok etter Helene Furunes.
Hun var utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1946) og
reiste til Miami der hun arbeidet, samt var lærer i drakthistorikk og kleskultur (1946–69).
Hennes far var tegneren Harald Snilsberg som gjorde henne til figuren *Gåggå* i en av hans
tegneserier for *Tidens Tegn*, såvel som barnebøker.
Av hennes spesielle utfordringer nevnes Flåklypaballetten, operaene Katja Kabanova og Carmen.

Premier
-------

* Den Norske Operas venner, æresstipend 1983 på kr 10 000
* Oslo bys kulturstipend 1987
* Statens kunstnerstipend for eldre fortjenstfulle kunstnere

Referanser
----------

1. 1 2   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rie Bistrup, *Hun har slitt ut seks operasjefer* i Aftenposten (16.1.1986)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gåggå Salvesen hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Tonje Tornes** (født 31. oktober 1977 i Bergen) er forlagsredaktør i Egmont, og forfatter. 

Hun var redaktør i studentavisen Universitas i 2002, og har også vært redaktør for antologiene *Levende om døden* (2004) og *Rosa Prosa* (2006). Siden 2006 har hun jobbet som tegneserieredaktør i Egmont, med mange Disney-titler som Hall of fame, Donald Duck årgangsbøkene, Carl Barks samlede, Donald pocket og Norsk Donald. Tornes har også vært redaktør for tegneserien *Lunch* fra dens oppstart i bladform i 2013, og til 2018. I samme periode ga hun ut de to fantasyromanene *Hulder* og *Forbannet* på Gyldendal Norsk Forlag. 

Som forlagsredaktør har hun blant annet arbeidet med *Nordlys* av Malin Falch, *Ragnarok* av Odin Helgheim, *Arkin: Lysets vokter* av H.L. Phoenix, *Dragens Øye* av Charlotte Sandmæl, *Snøkattprinsen* av Dina Norlund, og *Frida og jakten på nesehårene* av Frode Øverli.

Bibliografi
-----------

* *Levende om døden -* Red - Gyldendal (2004)
* *Rosa Prosa* - Red - Gyldendal (2006)
* *Hulder*, ungdomsbok, Gyldendal (2013)
* *Forbannet*, ungdomsbok, Gyldendal (2015)

Kilder
------

* Presentasjon av Tonje Tornes i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider Arkivert 27. mai 2018 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Om Tonje Tornes på Gyldendals nettsider Arkivert 27. juli 2014 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Carl Georg Gædeken** (1832-1900) var en dansk lege og professor.

Han ble født i København som sønn av glassmester Joachim Frederik Andreas Gædeken og Vilhelmine Andrea, født Kretzschmer. I 1856 avla han medisinsk eksamen, i årene 1857-67 var han reservelege ved sinnssykehuset ved Aarhus, i 1863 ble han doctor medicinæ og i 1868 dosent ved universitetet i rettsmedisin og hygiene. I årene 1875-87 var han overlege ved den nyopprettede 6. avdeling ved Kommunehospitalet.

Fra 1875 var han medutgiver av *Hygiejniske Meddelelser og Betragtninger* og deretter av *Tidsskrift for Sundhedsplej*. Han var med til å grunnlegge *Selskabet for Sundhedsplejens Fremme*, *Samfundet til Ædruelighedens Fremme* og *Foreningen for Ligbrænding*.

Han var gift to ganger. I 1862 med Ovidia Henriette Jensine Drejer (d. 1873), og etter hennes død med Clara Marie Weis (d. 1934), datter av stiftsfysikus Hans Christian Weis og baronesse Edvardine Reinholdine Hoff-Rosencrone.

Gædeken døde 8. november 1900.

Referanser
----------

1. ↑  Bricka, Carl Frederik. «419 (Dansk biografisk Lexikon / VI. Bind. Gerson - H. Hansen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 2. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
Galápagos-provinsens tre kantoner, med Santa Cruz avmerket i blått.
**Santa Cruz** er en kanton i den ecuadorianske Galápagos-provinsen. Kantonen utgjør øyene i den sentrale delen av arkipelet, med et samlet landareal på 1 794 kvadratkilometer og en befolkning på 15 393 (2010) er dette provinsens største kanton. Kantonens administrasjonssenter er Puerto Ayora på øya Santa Cruz.

Kantonen omfatter øyene Baltra, Bartolomé, Marchena, Pinta, Pinzón, Rábida, Seymour Norte, Santa Cruz og Santiago. Det går en passasjerfergeforbindelse mellom øyene Santa Cruz og Baltra, hvor Galápagos' viktigste flyplass ligger. Fra Baltra er det flyforbindelser til Isabela, Puerto Baquerizo Moreno og fastlandet.

Referanser
----------

1. ↑  Folketellingen 2010 gjengitt i Stephen Joseph Walsh,Carlos F. Mena, *Science and Conservation in the Galapagos Islands: Frameworks & Perspectives*. Side 71, tabell 4.1 Population distribution in the Galapagos Islands (INEC, Population and housing census, 2010a). (en)
2. ↑  GalapagosIslands.com: Transferring from Baltra Airport to Puerto Ayora. Besøkt 20. desember 2013. (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Bendix Djurhuus Prahl** (født 1. januar 1747 på Sokndal prestegård, død 7. januar 1814 i Christiania) var en norsk embetsmann og forfatter. Han var medlem av Det norske Selskab og en av Norges mest produktive forfattere i de første årene av 1800-tallet.

Liv
---

Han var sønn av sogneprest Niels Brostrup Prahl i Sokndal og Dorothea Juditha Djurhuus. Morens slekt stammet fra Færøyene. Faren døde året etter at han var født, slik at barna ble sendt til forskjellige slektninger. Bendix Prahl ble oppdratt hos sin morbror Bendix Djurhuus, sogneprest i Hå på Jæren. Senere ble han elev ved Christiania katedralskole, hvor Johan Herman Wessel, Ove Gjerløw Meyer og Søren Monrad var blant kameratene hans. Denne kretsen utgjorde senere kjernen i Det norske Selskab i København.

I 1767 ble Prahl student ved Københavns universitet. Etter å ha livnært seg et par år som huslærer i Norge begynte han å studere teologi. Senere vekslet han til rettsvitenskap og tok juridisk eksamen i 1780. Deretter ble han ansatt som kahyttskriver på en orlogsfregatt og senere som kopist i skifteretten og prokurator i den danske kolonien St. Thomas. Etter å ha vendt tilbake fra Vestindia reiste han i England, Frankrike og Tyskland, og etter et opphold i Danmark reiste han ut igjen, denne gangen til kolonien Trankebar i India, hvor han hadde forskjellige stillinger som embetsmann.

I 1798 fikk Prahl avskjed med tittelen kanselliråd og levde noen år i København som pensjonist. I 1804 fikk han en stilling som by- og rådstueskriver i Christiania, som han beholdt til 1809. Resten av livet bodde han i Christiania.

Forfatterskap
-------------

I 1804 utga Prahl en beskrivelse over øygruppen Nikobarene, som også inneholdt en selvbiografi. Mens han bodde i Christiania var han en av Norges mest produktive forfattere på denne tiden. I 1807 utga han *Skygger af romerske Mænd* i to bind, som ifølge Ludvig Daae «vidner om stor Erudition» (lærdom) og fikk mange lesere: Conradine Dunker nevner at boken fantes «næsten i ethvert Hus i Christiania». Han var en ivrig forkjemper for at Norge skulle få sitt eget universitet og skrev et prisskrift om dette emnet, utgitt av Selskabet for Norges Vel. Ifølge *Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn* skrev han i 1806 på en biografi over Warren Hastings og ville utgi et skrift om gjendøperne i Münster. I Christiania var han også medredaktør av bladet *Tiden* sammen med Niels Wulfsberg.

Ifølge Ludvig Daae var Prahl en original, «opfyldt af en Mængde Tanker og Ideer, som han ikke altid formaaede at ordne og beherske». I Det norske Selskab gikk han under kallenavnet «Pilen-Palen». Johan Herman Wessel har skrevet en spøkefull vise om ham.

Referanser
----------

1. ↑  Ludvig Daae: *Det gamle Christiania*. Christiania, 1891, s. 358, noten.

Litteratur
----------

* Ludvig Daae: «Prahl, Bendix Djurhuus», i *Dansk biografisk Lexikon* XIII. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1899

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Paul Skoe** (født 1. november 1918 i Skien, død 8. august 2000) var en norsk instruktør i Radioteatret i NRK. Han avsluttet sin karriere i NRK som programredaktør i radioens barne- og ungdomsavdeling 1978-1986, men fortsatte å instruere frem til 1992. 

Skoe ble utdannet telegraftekniker og begynte i Telegrafverket i 1949. Han ble senere lydtekniker i NRK. Det eldste bevarte opptaket med Skoe bak spakene var Øyvind Bolstads bildrapfarse *Du er morderen* (1950). I 1951 hadde han for første gang teknisk regi helt alene i det tapte krimhørespillet *Mordet på rom nr. 13*. Han debuterte i 1957 som instruktør i Radioteatret med tyske Hans Joachim Hohbergs *Hvem er Mr. Milbury?*. Teatersjef Hans Heiberg ansatte Skoe som programsekretær i «særklasse» i 1958 og frem til 1986 arbeidet han som instruktør på heltid.

Han er kanskje best kjent for bearbeidelsen og regien av hørespillseriene *Dickie Dick Dickens*, *God aften, mitt navn er Cox*, *Damen i tåken*, *Paul Temple*, *Tom Jones*, *De elendige* og en rekke andre. Skoe hadde regien på den norske klassikeren *Keiser og galiléer* (1956), Helge Krogs *Kom inn* (1951/1972), Hagen Hartvedts krimkomedie *Unnskyld, kan jeg få låne telefonen?* (1961), Sverdrup/Nordheims radiofantasi *Her bor vi så gjerne* (1963), grøsseren *I trifidenes dager* samt det eksperimentelle barnehørespillet *Gull alarm i Heie* (1978). Skoes oppsetning av Finn Havrevolds *En benk i parken* (1970) vant Prix Italia.

I tiden i NRK var han involvert i 475 hørespillsendinger. Men Tilman Hartenstein i boka *Det usynlige teatret: Radioteatrets historie 1926-2001*, Oslo 2001, s. 93, hevder at Skoe – både som instruktør og tekniker – trolig sto bak langt over 600 hørespill totalt.

Egne verk
---------

I 1972 skrev Skoe selv en fortsettelse av Dickie Dick Dickens serien med tittelen "Dickie Dick Dickens i Norge", hvor Dickens og hans venner tar en sving innom Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Brustad (red.): *Aktive fotballspillere. Bind II*. Idrettsforlaget, Oslo 1953 (s. 679, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Aftenposten – Nekrologer (16.8.2000, s.11)
Dekoratør ved Ganns Potteri & Teglverk i Sandnes i 1953 maler på en stor sandnesgauk. Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket 
**Ganns Potteri & Teglverk**, også skrevet **Ganns potteri- og teglverk** og omtalt som **Ganns**, var en norsk produsent av keramikk i Sandnes i Rogaland. Teglverket begynte virksomheten i 1873 og lagde teglstein, hånddreide husholdningsvarer og eksklusiv keramikk, både glasert og uglasert.

I 1974 gikk Ganns sammen med Graverens Teglverk og danna A/S Gann-Graveren, et selskap som seinere ble kalt Sandnes Tegl AS. Det ble lagt ned i 1994.

* Glaserte krukker ved Ganns i 1953 Foto: Billedbladet NÅ/ArkivverketGlaserte krukker ved Ganns i 1953 Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket
* Pottemaker ved dreieskiva i 1953 Foto: Billedbladet NÅ/ArkivverketPottemaker ved dreieskiva i 1953 Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket

Teglverks- og pottemakerindustrien i Sandnes
--------------------------------------------

Sandnes 1912 med flere teglverk ved Gandsfjordens leirete strand: Ganns ved jernbanestasjonen midt på kartet, Nynæs og Altona lenger øst, og det store Graverens teglverk innerst i Vågen. Kart: Nicolai Solner Krum /Nasjonalbiblioteket 
Jernbanen i Sandnes 1953 med blant annet pipene på Graverens teglverk innerst i Vågen i bakgrunnen. Pottemakervirksomheten ved Ganns begynte i 1873. Teglverket fusjonerte i 1976 til Gann-Graveren, siden Sandnes Tegl, som opphørte i 1994. Industribygga er i dag revet eller ombygd til kontorer og boliger. Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket 
Det finnes leirgrunn overalt i Sandnes, og den første produksjonen av tegl på stedet kom i gang allerede 1783–84. Etter hvert som teglverks- og pottemakerindustrien vokste, oppsto byen og en kunne snakke om «de sju teglverka i Sandnes»:

1. Sandnæs teglverk (Gamlaverket, 1784–1916)
2. Graverens teglverk (Østraadts Teglværk, 1852–1997)
3. Ullendals teglverk (Graverens teglverk nr. 3, 1860–1976)
4. Altona Teglverk (1854-1920)
5. Nynæs teglverk (O.C. Østraadt AS) (1873–1959)
6. Ganns potteri- og teglverk (1873–1976)
7. Lura teglverk limit (1900–1917)

Referanser
----------

1. 1 2 3  (no) Ganns Potteri & Teglverk i Store norske leksikon
2. ↑  Ganns potteri- og teglverk Arkivert 15. mars 2017 hos Wayback Machine.; Teglverk.no
3. ↑  De sju teglverka i Sandnes Arkivert 29. desember 2016 hos Wayback Machine.; teglverk.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ganns Potteri & Teglverk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Theater an der Wien (Papageno gate i Millöckergasse)
**Theater an der Wien** er et historisk teater som ligger i Wiens sjette distrikt, Mariahilf. Navnet viser til elven Wien. 

Teateret ble opprinnelig lagd i empirestil, og åpnet 13. juni 1801. Det ble skapt av den tyske impresarioen Emanuel Schikaneder, også kjent som Mozarts librettoforfatter. En lang rekke kjente klassiske verk, deriblant Beethovens symfoni *Eroica,* som fikk sin første offentlige fremførelse her 7. april 1805, under Beethovens egen ledelse. 

Theater an der Wien (inngang mot Naschmarkt) Også operetter, som *Flaggermusen* av Johann Strauss d.y. hat fått sine premierer her.

Den norske skuespilleren Kirsten Heiberg hadde sin tyskspråklige debut på teateret i 1937.

Referanser
----------

1. ↑  «Eroica: Beschreibung». *www.aeiou.at*. Besøkt 22. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside (tysk)
* Teaterets hjemmeside på engelsk
* Om teateret (på Vienna Online)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND
 |
**Jon Arne Arnseth** (født 9. august 1987) er en norsk skuespiller.

Arnseth har en treårig skuespillerutdannelse fra Nordisk Institutt for Scene og Studio i Oslo. Han har medvirket som skuespiller i teateroppsetninger ved Agder teater (Snødronningen 2016), Teatret Vårt (Jean de France 2014), Haugesund Teater (Reisen til Julestjernen 2013), Østfold Teater, Oslo Nye Teater, Grusomhetens Teater, Radioteatret og sammen med en rekke frigrupper.

Han har også spilt mindre roller i TV-seriene Spesialenheten, Valens Rikskringkasting og Meglerne, samt i spillefilmene *Haram* og *Høvdinger*. Brukes også ofte som stemmeskuespiller innen reklame og dubbing. Arnseth er medlem av Norsk Skuespillerforbund.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 179093[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Arne Arnseth på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Jon Arne Arnseth hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) Jon Arne Arnseth hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Jon Arne Arnseth hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) John Arne Arnseth på skuespillerkatalogen.no
Gazastripen i mai 2005, forut for evakuering og avvikling av de israelske bosetninger. De blå områdene er israelske bosetninger; det er helt i nord, nær middelhavskysten, at Elei Sinai er markert.

Mottak av bosettere fra Elei Sinai nær Jad Mordechai
**Elei Sinai** (hebraisk: אֱלֵי סִינַי, betyr *Mot Sinai*) var en israelsk bosetning nord på Gazastripen.

Grunnleggelse, historie
-----------------------

Elei Sinai ble etablert i 1982 av en gruppe israelere som var blitt kastet ut fra Yamit på Sinaihalvøya. Den ble oppkalt etter lengselen etter å vende tilbake til Sinaiørkenen, der Yamit lå.

Avi Farhan, en utvist fra Yamit, og Arik Herfez, hvis datter var blitt drept av palestinske militanter, var to av de mest bemerkelsesverdige innbyggerne.

Mellom 2001 og 2004 forøvet militante palestinenere flere angrep Ved et angrep av to tungt bevæpnede militante fra den radikal-islamistiske Hamas den 2. oktober 2001 ble to unge israelere skutt og dessuten 15 såret, tildels alvorlig. Gjerningsmennene brukte skytevåpen og håndgranater. Den 2. desember 2001 ble en israeler skutt og fire andre til dels alvorlig såret.

Ensidig frakobling
------------------

Blant argumentene anført i opposisjon mot Israels ensidige frakoblingsplan fra Gazastripen, som innebar at israelske bosettere skulle hentes ut fra Elei Sinai, var et forslag fra Farhan som tillot nybyggerne å forbli i sine hjem som palestinske borgere, en idé både palestinerne den israelske regjering avviste.

Beboerne hadde faktisk forlatt hjemmene sine frivillig, men kom tilbake etter å ha innsett at regjeringen ikke hadde noe sted å sende dem. Etter utkastelsen etablerte en gruppe på femti familier seg ved Yad Mordechai-krysset som en protest mot at regjeringen ikke hadde funnet en fellesskapsløsning for dem. Andre ble sendt til *Shirat HaYam*-hotellet. Resten av bosetningen delte seg senere inn i noen få grupper, blant dem de som etterhvert slo seg ned i:

* Karmia, som ble lovet fremtidige hjem i Talmei Yafeh nær Ashkelon.
* Eller HaNer, som ble lovet fremtidige hjem i Bat Hadar-området like ved Ashkelon.

Farhan og en del av hns familie etablerte en ny gruppe og håpet å etablere en ny bosetning i sentrum av landet. Regjeringen ble i 2006 enige om å plassere denne gruppen i Palmachim.

Israel–Hamas-krigen
-------------------

Området Elei Sinai ble inntatt av IDF etter bakkestyrkeinvasjonen på Gazastripen den 27. oktober 2023. Deres inntrengning ved Elei Sinai var en del av et knipetangstrekk for å omringe Gaza by, som ligger sør for Elei Sinai.

Referanser
----------

1. ↑  ; utgiver: Israels statistiske sentralbyrå.
2. ↑  *Hamas-Führer getötet*. n-tv, 1. januar 2009
3. ↑  *Waffenruhe in Israel in Gefahr*. I: Kölner Stadt-Anzeiger.de, 3. oktober 2001, lest 4. august 2018.
4. ↑  *Attentat im Gazastreifen – Ein Israeli getötet, vier verletzt*. I: Israelnetz.de, 2. desember 2001; lest 31. juli 2018.
5. ↑  Laila El-Haddad (4. juli 2005). «Interview: Israeli settler Avi Farhan». Aljazeera.
6. ↑  Nir Hasson (4. februar 2005). «Some settlers choose Gaza over citizenship». *Haaretz*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elei Sinai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Juliane Wilhelmine Wedel-Jarlsberg** (1753–1802) var en norsk komtesse, gift kammerherreinne Benzon. 

Hun ble født på Jarlsberg som datter av lensgreve Frederik Christian Otto Wedel-Jarlsberg og Sophie Rigborg Amalie Huitfeldt. I 1763 ble hun innskrevet i Roskilde Adelige Jomfrukloster. Den 4. september 1781 giftet hun seg med kammerherre Peter Ulrich Frederik Benzon til stamhuset Tirsbæk (1760–1840), som samme år ble amtmann i Stavanger. De fikk fem barn. 

Kammerherreinnen skal ha hatt en livlig, spøkefull og munter natur. I Stavanger tok ekteparet initiativet til *Det Stavangerske Klubselskab* (stiftet i 1785). Av hensyn til hennes helbred, flyttet de samme år til til Danmark. Hun døde på Tirsbæk herregård ved Vejle Fjord den 25. juli 1802, hvoretter ektemannen lot oppføre et minnesmerke i marmor og granitt over henne. Hennes jordiske rester ble nedsatt i et underliggende muret gravkammer den 2. august samme år.

Etter kammerherreinnens død, giftet Benzon seg på ny med Frederica Edel Benedicta Brüggemann (1777–1846).

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog, bind 1997-1999[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «81 (Dansk biografisk Lexikon / II. Bind. Beccau - Brandis)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 28. juni 2021.
3. ↑  Nielsen, Yngvar (1888). *Grev Herman Wedel Jarlsberg og hans samtid, 1779-1840*. Kristiania: Cammermeyer. s. 4.
4. ↑  Wyller, Trygve (1934). *Det Stavangerske Klubselskab og Stavanger by i 150 år*. Dreyers grafiske. s. 22.
5. ↑  «arkiv.dk | Kammerherreinde Juliane Wilhelmine von Benzon, ca. 1785». *arkiv.dk*. Besøkt 28. juni 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Evenburg** er et vannslott i landsbyen Loga (Leer) i Niedersachsen, ikke langt fra floden Leda i Tyskland. 

Slottet ble oppført av offiseren Erhard von Ehrentreuter van Hofrieth (1596–1664) i årene 1642–1645 og navngitt etter hans hustru friherreinne Eva von Ungnad – *Evenburg*. Parets yngste datter, Maria, giftet seg i 1665 med offiseren Gustav Wilhelm von Wedel-Jarlsberg, slottet gikk etter hans død videre til parets nest eldste sønn, Erhard Frederik. Slekten Wedel ble på Evenburg frem til 1930-årene, hvor hovedresidensen ble flyttet til slottet Gödens.

Evenburg har vært ombygget flere ganger, og etter en større restaurering åpnet det i 2014 for besøkende.

Referanser
----------

1. ↑  «Schloss Evenburg in Leer-Loga». *www.alleburgen.de*. Besøkt 2. august 2021.
2. ↑  Bratberg, Terje (17. juni 2020). «Wedel-Evenburg-Gödens». *Store norske leksikon*. Besøkt 2. august 2021.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «315 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 2. august 2021.
4. ↑  «Schlossgeschichte / Evenburg». *evenburg.landkreis-leer.de*. Besøkt 2. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Frederik Walter** (1649–1718) var en dansk gehejmeråd, overhoffmester og boksamler.

Han ble født i Tønning som sønn av generalmajor Hans Walter (1618–1677) og Dorothea Hecklauer (1633–1669). I 1659 fulgte han med grev Carl von Königsmarck til Nederlandene, Frankrike og Italia. I 1668 ble han immatrikulert i Padua, i 1669 var han i Rom mens han i 1671 studerte i Leyden.

I 1677 deltok han sammen med Königsmarck i kampene mot tyrkerne på Malta. I 1678 ble han hoffjunker, 1698 hoffmester for Christian Gyldenløve på dennes utenlandsreise, 1691 kammerjunker hos prins Frederik, 1694 hoffmester hos markgreven av Brandenburgs sønn. I 1701 ble han utnevnt til etatsråd og hvit ridder, 1702 til overhoffmester hos dronning Louise, senere hos prins Christian. I årene 1708–10 ledsaget han kong Frederik IV som hans yngling på dennes utenlandsreise. Og endelig ble han i 1710 utnevnt til gehejmeråd.

I 1714 giftet seg som eldre mann med Anne Christine Knuth (1678–1723), enke etter brigader C.F.C Bielke (1670–1709). Walter døde den 9. desember 1718.

Kabinettsamler
--------------

Walter var en av Danmark-Norges få kabinettsamlere, med knapt 1000 toppstykker i form av utsøgte bokbind. Mange av dem var innbundet i rød maroquin med en liten skjoldbærende amor på midten av forpermen. Walters kabinett var en verdensmanns bibliotek; foruten skjønlitteratur og praktisk filosofi, fantes her også militær- og statsvitenskap samt noen oppbyggelige og andre mere vovede bind. Oppstillet i vakre bokskap har de 1000 ensartede bind vært en pryd for den kjente levemannens elegante hjem. Det er ikke uten grunn at han er blitt kaldt en av landets største bibliofiler. Boksamlingen ble satt på auksjon kort tid etter hans død.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog, bind 1928[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  J. V. Teisen og Louis Bobé (1928). «Walter» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog* (II): 151.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «234 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 31. august 2021.
4. ↑  «bibliofili | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 31. august 2021.
5. ↑  Plesner, K. F. (1. januar 1958). «Kabinetsamlere». *Bogvennen* **(dansk)**. ISSN 2597-0631. Besøkt 31. august 2021.
6. ↑  Ilsøe, Ingrid (1. januar 1996). «BOGBINDSUNDERSØGELSER I DET KGL. BIBLIOTEKS SAMLINGER: II: DANSKE BIND OG BOGBINDERE CA. 1710-1740». *Fund og Forskning i Det Kongelige Biblioteks Samlinger* **(dansk)**. 35: 11–11. ISSN 2246-6061. doi:10.7146/fof.v35i1.40760. Besøkt 31. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Frederikke, hertuginne av Württemberg-Neuenstadt** (tysk: Friederike) (1699–1781) var hertuginne og prinsesse av Württemberg-Neuenstadt.

Hun fødtes den 27. juli 1699 som yngste datter av hertug Frederik August av Württemberg-Neuenstadt og Albertine Sophie Esther (født grevinne av Eberstein). Hennes begivenhetsrike liv ført henne til Schloss Gochsheim – stamsete for morens familie – videre til frøkenstiftet i Gandersheim tilbake til Württemberg via hertug Eberhard Ludwigs hoff og til Kirchheim unter Teck ved hertuginne Johanna Elisabeths enkesete. I 1737 forlot hun igjen Württemberg og dro til Danmark.

Av Danmark-Norges dronning Sophie Magdalene av Brandenburg-Kulmbach, som hun formentlig var venninne med, ble hun dame de l'union parfaite og utnevntes til Vallø Stifts første abbedisse ved dets innvielse i 1738. Til anledningen ble det slått en minnemedalje med dronningen- og hertuginnens navn.

Hertuginnen la seg ut med adskillige ved det danske hoffet, sogar med dronningens søster Sophie Caroline av Ostfriesland. Etter få år oppga hun den innbringende abbedisseverdighet, og reiste i 1743 hjem til Neuenstadt am Kocher. Her levet hun videre i henved 40 år, innen hun døde den 8. mai 1781. Som den siste i sin slekt, ble hun stedt til hvile i familiekrypten i byens Nikolauskirche. Etter bisettelsen ble krypten lukket.

Referanser
----------

1. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «363 (Dansk biografisk Lexikon / V. Bind. Faaborg - Gersdorff)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 11. oktober 2021.
2. 1 2  «Medaille auf die Einsetzung von Friederike von Württemberg-Neuenstadt als Äbtissin des Damenstifts Walloe». *www.landesmuseum-stuttgart.de* **(tysk)**. Besøkt 11. oktober 2021.
3. ↑  «Friederike von Württemberg-Neuenstadt (1699-1781)...». *www.findagrave.com* **(engelsk)**. Besøkt 11. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erhard lensgreve Wedel-Friis** (1710–1786) var en dansk generalløytnant, gesandt og greve. 

Han var sønn av offiser, senere kommanderende general i Norge, Erhard Frederik Wedel-Jarlsberg og Marie Juliane riksgrevinne Freytag zu Gödens (1684–1727). I forbindelse med inngåelse av ekteskap med komtesse Christine Sophie komtesse Friis-Frijsenborg (1713–1787) i 1743, fikk han patent på å forene de Frijsers navn og grevelige våpen med sitt eget.

Ved siden av en betydelige militær karriere, hadde han en rekke oppgaver som fremtredende gesandt (diplomat). I årene 1768–72 var han overkammerherre hos dronning Caroline Mathilde.

Erhard Wedel-Frijs døde på Frijsenborg den 10. november 1786 og ble bisatt fra Hammel kirkes grevelige kapell. Da ekteparet var barnløst, utdøde navnet Wedel-Friis med dets første bærer.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Erhard\_Wedel-Friis[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Wedel» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. 1997-99: 620–21.
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «334 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 1. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
Side fra *Neues systematisches Conchylien-Cabinet* med illustrasjon av keilesnegler.
**Konkologi**, noen ganger **conchyliologi** eller **konkyliologi** er vitenskapen om bløtdyrskall. Ordet kommer fra gresk *konchylion* - (musling)’ og *logia* - lære. Konkologer arbeider ofte med tørre objekter, typisk skallene av forskjellige typer bløtdyr. Arbeider med de bløte delene av dyret kalles gjerne malakologi.

På 16- og 1700-tallet var samling av sneglehus, skjell og særlig konkylier populære innslag i overklassens naturaliesamlinger. Med opplysningstiden utviklet dette seg etter hvert til en gren av vitenskapen for klassifisering av bløtdyr og andre marine grupper med hardt ytterskall slik som armfotinger og rur. Denne retningen fikk navnet konkologi etter de vakre skallene som preget mange av naturaliesamlingene. På 1800-tallet ble det også større interesse for å studere strukturene i de bløte delene av dyrene, og feltet gjennomgikk en stor profesjonalisering og systematiske revisjoner. Blant annet arbeidet Charles Darwin i mange år med å kartlegge og revidere systematikken til rur. Dette ledet til opprettelsen av begrepet malakologi for den mer profesjonaliserte delen av studiet, særlig det som dreier seg om hele dyret og feltstudier.

Konkologien har i stor grad forblitt et felt for samlere og amatører, og samlinger av de vakre skallene til mange arter er fortsatt populært. Der utføres imidlertid også vitenskapelige arbeider på selve skjellene, og disse omtales også noen ganger med utrykket konkologi.

Referanser
----------

1. ↑  Konkylier i Nordisk Familiebok
2. ↑  Kean, S. (2021). «Darwin’s Barnacles». Science History Institute. Besøkt 18. november 2021.
**Hans Frederik Leegel** (1645-1723) var kommandant på Frederiksten og Akerhus.

Han stammet fra Sachsen-Weimar og kom til Danmark i 1678, i 1691 ble han forfremmet til oberstløytnant. Han utmerket seg flere ganger ved initiativ og tapperhet under Karl XIIs angrep på Sjælland i 1700. Året etter ble han forfremmet til oberst, og i 1704 sendtes han til Norge, hvor han ble kommandant først på Frederikssten, fra 1706 på Akershus. Året etter reiste han tilbake til Danmark igjen for å overta kommandoen over sitt gamle regiment. Etter i Skåne å ha blitt såret i hodet av et sabelhugg, fikk han tillatelse til å avstå regimentet, for kort tid heretter å bli kommandant på Kronborg. Han døde i oktober 1723 i Fredericia, hvor hans bror, den senere generalmajor Christian Liebmann Leegel (d. 1729) var kommandant.

Referanser
----------

1. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Leegel, Hans Frederik (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 18. september 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Federal Reserve Bank of New Yorks hovedkvarter på 33 Liberty Street
**Federal Reserve Bank of New York** er den viktigste av de tolv bankene i Federal Reserve System. Den holder til i 33 Liberty Street på Manhattan, og har også en avdeling i Buffalo. Federal Reserve Bank of New York er sentralbank for staten New York, deler av New Jersey, Fairfield County i Connecticut, Puerto Rico og De amerikanske Jomfruøyer.

Federal Reserve Bank of New Yorks viktighet illustreres gjennom at presidenten i banken har fast sete i Federal Open Market Committee. Presidenten i New York blir også tradisjonelt valgt til viseformann i FMOC. Pr. 2007 er Timothy F. Geithner president i Federal Reserve Bank of New York.

En av verdens største gullreserver holdes i hvelvet i Federal Reserve Bank of New York. Disse reservene er større enn de i Fort Knox. Store deler av reservene eies av utenlandske sentralbanker og internasjonale organisasjoner.

Tidligere presidenter
---------------------

* Timothy F. Geithner, 2003 – d.d.
* William J. McDonough, 1993 – 2003
* E. Gerald Corrigan, 1985 – 1993
* Anthony M. Solomon, 1980 – 1985
* Paul Volcker, 1975 – 1979
* Alfred Hayes, 1956 – 1975
* Allan Sproul, 1941 – 1956
* George L. Harrison, 1928 – 1940
* Benjamin Strong Jr. 1914 – 1928

Eksterne lenker
---------------

* Nettsidene til Federal Reserve Bank of New York

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |


1. ↑   (på en) *ROR Data* (v1.19 utgave), 16. februar 2023, DOI:10.5281/ZENODO.7644942, Wikidata Q116976023
Et eldre trykk av fyrtårnet på Gabo Island.
**Gabo Island** er en øy utenfor kysten av Victoria i Australia mellom Mallacoota og Cape Howe ved grensen til New South Wales. Øya er 1,54 kvadratkilometer stor og er skilt fra fastlandet av en 500 meter bred kanal. Gabo Island er et av referansepunktene i Australian Bureau of Meteorologys maritime værmeldinger.

Fyrtårnet på Gabo Island (fullført i 1862) er med sine 55 moh det nest høyeste fyrtårnet i Australia og et kjent landemerke.

Øya er hjemsted for en av verdens største kolonier av dvergpingviner og flere andre plante og dyrearter, blant annet for fregattstormsvaler. Hele øya er et naturreservart bestyrt av Parks Victoria.

Referanser
----------

1. 1 2  «Parks Victoria - Gabo Island Lighthouse Reserve». Parks Victoria. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 26. desember 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. november 2012. Besøkt 25. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gabo Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
«Festmiddag i Framheims stue», kolorert glasspositiv av Olav Bjaaland, Sverre Hassel, Oscar Wisting, Helmer Hanssen, Roald Amundsen, Hjalmar Johansen, Jørgen Stubberud og Kristian Prestrud som fester med akevitt i Hvalbukta i Antarktis 1911/1912  Foto: Nasjonalbiblioteket 
Stubberud ble tildelt Sydpolsmedaljen
**Jørgen Stubberud** (født 17. april 1883 i Oppegård, død 12. februar 1980) var en norsk polfarer som deltok på Roald Amundsens ekspedisjon til Sydpolen mellom 1910 og 1912.

Stubberud traff Amundsen første gang i Amundsens hjem i Svartskog i 1909 i forbindelse med at Stubberud skulle utføre reparasjoner på noen gamle hus. På grunn av den gode jobben som Stubberud utførte, spurte Amundsen om han kunne bygge hytten som skulle brukes i Antarktis og som senere fikk navnet Framheim. Hytten ble bygget i hagen til Amundsen for deretter å bli satt opp i Hvalbukta da ekspedisjonen nådde Antarktis.

Stubberud var ikke en del av gruppen som nådde Sydpolen, men deltok på en mindre ekspedisjon til Edward VII Land.

Stubberud ble tildelt Sydpolsmedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jørgen Stubberud, født Nesodden, (17.april 1883 - 12.februar 1980).», besøkt 27. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Stubberud, Jørgen (1883-1980)». *FRAM*. Besøkt 25. september 2023.
4. ↑  «Jørgen Stubberud Polarfarer og snekker». Roald Amundsens Hjem. Besøkt 25. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jørgen Stubberud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Intervju med Dagbladet fra 1978

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
Hjemmelagd eske dekorert med glansbilder.
Danske honningkaker pyntet med tradisjonelt glansbilde.
**Glansbilder**, ofte bare kalt **glans**, er trykte fargebilder på blankt papir med eller uten glitter. Motivene varierer stort, men har tradisjonelt vært idylliske, idealiserte og beregnet for barn. Glansbildene kan for eksempel vise blomster, dyr, småbarn, engler, nisser og motiver fra eventyr. Bildene er malt med sterke, friske farger i en dekorativ, romantisk illustrasjonsstil som minner om «gamle dager», særlig den visuelle masse- og barnekulturen på slutten av 1800-tallet. Mange nye glansbilder er opptrykk av gamle motiver. Glansbildene kan vanligvis kjøpes i hele ark med flere motiver sammen. Omrisset rundt hvert motiv er ofte utstanset.

Etymologi
---------

Ordet glansbilde kommer fra det tyske *Glanzbild* (på tysk brukes dessuten *Oblat* om ulike typer papirmerker). Ordet kan i overført betydning også anvendes generelt om alle overdrevent idealiserte framstillinger, slik det også brukes på norsk. Glansbilder kalles *glansbilleder* på dansk; *bokmärken* på svensk; *poesie plaatjes* på nederlandsk; *scraps*, *scrap-pictures*, *printed scraps*, *die-cuts* eller *glossy coloured prints* på engelsk og *feuilles en échantillons* eller *images et chromos* på fransk.

Historie og bruk
----------------

Glansbildene oppstod i Tyskland rundt 1840 med oppfinnelsen av fargelitografiet. Å samle på glans ble etter hvert en svært populær hobby for barn. I Norge og andre land var glansbildesamling særlig utbredt blant jenter på 1900-tallet.

Glansbilder er først og fremst samlerobjekter som kan oppbevares i egne album, handles med og byttes. Enkelte samler også på gamle glansbilder med antikvarisk verdi. En kan dessuten bruke glansbilder som dekorasjoner og formingsmateriell, for eksempel på hjemmelagde gratulasjonskort, i minnebøker og scrapbooks.

Glansbilder er i dag til en viss grad erstattet med forskjellige slags dekorative klistremerker.

Se også
-------

* Glanspapir
* Klistremerker
* Minnebok
* Scrapbooking
* Bilderbogen, tysk betegnelse for ark med bilder

Litteratur
----------

### Sakprosa

* Faurholt, Estrid (1981): *Glansbilder*, Tiden forlag – oversatt fra dansk til norsk av Åse Enerstvedt.

### Skjønnlitteratur

* Borgen, Johan (1945): *Glans*, novelle i *Magasinet for alle* nr. 18, 1945

Referanser
----------

1. 1 2  Faurholt, Estrid (1981). *Glansbilder*. Tiden. ISBN 8210021176.
2. ↑  Borgen, Johan (1945). «Glans». *Magasinet for alle 1945 Vol. 18 Nr. 13*. s. 7–11.

Eksterne lenker
---------------

Det er en stor mengde nettstder som viser bilder av gamle glansbilder.

* Einar Øklands samling av glansbilder (intervju, kommentarer og eksempler)
* Glansbilder på dansk nettauksjon Arkivert 20. mars 2007 hos Wayback Machine.
* Oppslagsordet «Glans-billede» i *Ordbog over det danske sprog* (på dansk)
* Kort historikk (på dansk)
* Kort historikk (på tysk)
* Norske glansbilder tegnet av Harald Damsleth Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Erna Margrethe Holmboe Askeland** (født 14. mai 1952 i Tromsø) er en norsk luthersk prest og tidligere politiker (Sp). 

Hun er født i Tromsø som datter av lektor Hallvard Stub Holmboe (født 1920 i Oslo). Hun har artium fra latinlinjen ved Drammen gymnas fra 1972 og teologisk embedseksamen fra Det teologiske menighetsfakultet i Oslo fra 1981.

Hun kom til Leka i Nord-Trøndelag i 1983, hvor hun først var lærer, og bodde der i 20 år sammen med mann og barn. Askeland var ordfører i Leka kommune 1995–1999. I 2003 flyttet hun og ektemannen, presten Knut Ivar Askeland, til Brønnøysund for å tiltre sine prestegjeringer der. Margrethe Askeland ble sogneprest i Brønnøy i Sør-Hålogaland bispedømme. Fra 2008 til 2014 var hun prost i Midhordland prosti i Bjørgvin bispedømme. Fra 2014 har hun vært sokneprest i Os i Hordaland.

Referanser
----------

1. ↑  Tviberg, Svein Erik (27. juni 2003). «– Et vemodig farvel». *www.namdalsavisa.no*. Arkivert fra originalen 24. juli 2020. Besøkt 23. juli 2020.
2. ↑  «Sokneprest Margrethe Holmboe Askeland utnemnd til prost». Kulturdepartementet. 5. november 2007. Besøkt 27. januar 2013.
3. ↑  «Har fått drømmejobb». *Brønnøysunds Avis*. 21. november 2007. Arkivert fra originalen 28. oktober 2017. Besøkt 27. januar 2013.
Eid kirke
**Grytten prestegjeld** var var et prestegjeld tilhørende Indre Romsdal prosti. Det omfattet sogn i Rauma kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Grytten kirke.

Gryttens kirkesogn er nå en del av Rauma kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Romsdal prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Gryttinar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Grytten prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hadde *Gryttens Præstegjeld* fem kirker og en prest. Kirkene var hovedkirken Grytten, samt Vold, Eid, Isfjord og Kors.

Grøtten prestegjeld dannet grunnlaget for Grøtten formannskapsdistrikt, opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 10. september 1862 ble Eid og Vold sogn skilt ut som eget Eid prestegjeld. Ved kgl.res. av 23. februar 1968 ble Veøy prestegjeld nedlagt, og Vågstranda og Holm sogn lagt til Grytten prestegjeld, gjeldende fra 1. februar 1970. Fra samme dato ble Eid prestegjeld avviklet og Eid og Voll sogn igjen lagt til Grytten prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Grytten
* Kors
* Hen
* Holm
* Eid
* Vågstranda
* Øverdalen
* Innfjord

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 229.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 100.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Confederación Española de Derechas Autónomas**, forkortet CEDA (*Den spanske konføderasjon av autonome høyrepartier*) var et spansk politisk parti under Den andre spanske republikk. Partiet var basert på katolsk, konservativ tenkning, og ble stiftet av José María Gil-Robles y Quiñones og biskop Ángel Herrera Oria 4. mars 1933, gjennom en samling av de konservative, katolske gruppene Acción Popular og Acción Católica.

Ved valgene i 1933, vant CEDA de fleste setene i Cortes Generales. men president Niceto Alcalá Zamora nektet å spørre partiets leder José Maria Gil Robles å danne regjering, og spurte i stedet Alejandro Lerroux fra Partido Republicano Radical. CEDA støttet da den sentrumsorienterte regjeringen til Lerroux, fikk senere, 1. oktober 1934 tre ministerposter, etter å ha krevet dette. Her omgjorde de mange av de sosiale reformene som hadde vært i den forutgående regjeringen til Manuel Azaña. Dette førte til en væpnet oppstand fra gruvearbeiderne i Asturias den 6. oktober og en oppblomstring av katalansk nasjonalisme i Catalonia. Begge disse urolighetene ble slått ned unde3r ledelse av general Francisco Franco), og førte til en rekke politiske arrestasjoner og rettssaker.

Ved valgene 16. februar 1936 tapte partiet makten til den venstreorienterte *Folkefronten*. Mange av partiets tilhengere ønsket kuppforsøket fra Franco og José Sanjurjo velkommen, et kuppforsøk som førte til den spanske borgerkrigen. 

Ved Francos politiske reorganisering 19. april 1937 av det politiske liv innen det nasjonalistiske Spania ved en forordning som bestemte at den politisk svekkede, men militært styrkede falangen skulle slåes sammen med karlistene, den alfons-monarkistiske Renovacion Española og restene fra CEDA til ett parti, direkte underlagt ham selv, under navnet Falange Española Tradicionalista y de las JONS, og CEDA ble ved denne forordningen oppløst.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
Røros kirke
**Røros prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Gauldal prosti. Det omfattet sogn i Røros kommune i Sør-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Røros kirke.

Røros' kirkesogn er nå en del av Røros kirkelige fellesråd, og underlagt Gauldal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I Reformatsen 1589 hadde Holtaalens Præstegjeld tre kirker og en prest, og fjellviddene lengst syd i det vidløftige prestegjeldet sognet til Ålen kirke. I disse fjellene ble det i første halvdel av 1600-tallet påvist forekomster av kobber, hvilket skulle danne grunnlaget for Røros Kobberverk opprettet i 1644 og fremveksten av Bergstaden Røros. Allerede år 1650 ble Røros kirke oppført og innviet året etter, 10. august 1651. Sognepresten i Haltdalen skulle betjene denne kirken også, men sognekallet ble for stort og allerede i 1662 ble Røros sogn skilt ut som eget sognekall.

Røraas prestegjeld dannet grunnlaget for Røraas formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 21. januar 1873 fikk oppsitterne i Brekken og omegn tillatelse til å oppføre eget kapell. Ved kgl.res. av 9. april 1870 skulle det bygges to kapell i grensetraktene mot Tolgen prestegjeld, et i Øvre Engerdal og det andre i Elgåen. Samtidig, gjeldende fra 1. august 1870, ble det opprettet en hjelpepreststilling for fjelldistrikter av Tryssild, Rendalen, Tolgen og Røraas prestegjeld. Ved kgl.res. av 3. mars 1910, gjeldende fra 1. januar 1911, ble Engerdal prestegjeld opprettet av områder fra Tryssild, Rendalen, Tolgen og Røraas prestegjeld og skulle betjenes av hjelpepresten for "Østerdalens nordlige fjelddistrikter".

Ved kgl.res. av 3. april 1925 ble prestegjeldet delt i fire sogn: Røros bergstad, Røros landsogn, Glåmos og Brekken. Inntil videre skulle Røros landsogn bruke Røros kirke som sognekirke. Fra 1.januar 1926 skulle både Brekken og Jensvoll (Glåmos) kapeller gå over til sognekirker ifølge kgl.res. av 6. januar 1926. Hitterdal kapell ble bygd i 1959.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Røros
* Brekken
* Hitterdal
* Glåmos

Referanser
----------

1. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 42-7. ISBN 8270612960.
2. 1 2 3  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
3. ↑  Sundt, Johannes (1992). *Røros før - og nå -*. Banken. s. 114.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Catherine Bullock** (født 1976 i Yeovil i England) er en engelsk bratsjist bosatt i Oslo. 

Hun har sin musikkutdanning fra Royal Academy of Music hvor hun studerte fra 1994 til 1999. Etter endt utdanning flyttet hun til Oslo hvor hun har spilt i Oslo-Filharmonien i flere år. Hun har også spilt med Det Norske Kammerorkester, Oslo Sinfonietta og Ensemble Ernst.

Hun er aktivt innen kammermusikk og har blant annet spilt inn Mark Adderlys *Undeciphered Tremors* for bratsj og perkusjon sammen med perkusjonist Terje Viken. Hun har vært solist med Det Norske Kammerorkester og Oslo-Filharmonien. For utgivelsen *Low Jive*, hvor hun er en av solistene sammen med Oslo-Filharmonien, vant hun Spellemannprisen 2009 i klassen samtidsmusikk sammen med orkesteret, dirigentene Rolf Gupta og Peter Szilvay og solistene Peter Herresthal, Øystein Birkeland, Dan Styffe.

Referanser
----------

1. ↑  ofo.no Biografi
2. ↑  ofo.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Catherine Bullock på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |