recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**William Robert «Bill» Hammond** (født 1. juli 1886 i Eastbourne i Sussex, død ukjent) var en engelsk syklist som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Hammond vant en olympisk sølvmedalje i sykling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det engelske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen over 320 kilometer landevei bak Sverige. De andre syklistene på laget var Frederick Grubb, Leonard Meredith og Charles Moss. Det ble kun kjørt et ritt under OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hver nasjon summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Storbritannia stilte med tre separate lag, England, Skottland og Irland. Syklistene fra England som kom på andreplass kom individuelt på plass nummer 2,4,18 og 22. Hammond kom på tjueandreplass i den individuelle konkurransen over 320 kilometer.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i sykling, 320 kilometer landevei lagkonkurranse (Storbritannia)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Hammond – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Hammond – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Hammond – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Hammond – Cycling Archives Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Stephen Hopkins** (født ca. 1582, død mellom 6. juni 1644 og 17. juli 1644) var en engelsk handelsmann og garver som var en av passasjerene på skipet «Mayflower» i 1620, og som slo seg ned i Plymouth-kolonien i USA.

Hopkins var medlem av en gruppe passasjerer kjent for pilegrimene som *The Strangers* fordi de ikke var en del av pilegrimenes religiøse menighet. Hopkins var ombord et skip som var på vei til Virginia med forsyninger da det kjørte på et skjær og kantret etter at skipet hadde fått store skader under et kraftig uvær. Det var 150 passasjerer, mannskap og én hund ombord på skipet da det strandet i nærheten av Bermuda. Hopkins og de overlevende fra skipet tilbrakte ni måneder på Bermuda hvor de bygde to mindre skip. De skipbrudne skal ha kommet frem til Virginia, hvor noen kilder sier at Hopkins oppholdt seg i to år før han returnerte til England.

Hopkins-familien regnes som en av de første familiene fra Virginia. Hans første kone døde i 1613 i Hursley, England mens Hopkins var borte. Han giftet seg for andre gang i London 19. februar 1617.

Hopkins hadde totalt 10 barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Mayflower 400 DVD[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00538384[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 240896, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Geni.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Stephen Hopkins of the *Mayflower*
* Stephen Hopkins First encounter marker
* MayflowerHistory.com page on Stephen Hopkins
* Stephen Hopkins in the Records of the 17th Century
* Last Will and Testament of Stephen Hopkins at The Plymouth Colony Archive Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | World History Encyclopedia **·** Geni **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
*Hilton of Cadboll Stone*: Den sekulære siden som peker mot land, plassert i Easter Ross. Dette er en kopi laget av steinhuggeren Barry Grove.**Hilton of Cadboll Stone** er en piktisk stein (klasse II) som ble avdekket ved den skotske landsbyen Hilton of Cadboll på halvøya Tarbat i Easter Ross i 1811. 

Steinen eller bautaen er en av de mest praktfulle av piktiske steinene. På den siden som er vendt mot sjøen er det et kristent kors og på motsatt side er det verdslige inskripsjoner. De siste er utskårete eller graverte, piktiske symboler i form som månesigd, V-stav og dobbeldisk og Z-stav: en jaktscene som inkluderer en kvinne som bærer en vid, halvveis ringformet brystnål og rir på hest i en sidesal.

Steinen var tidligere i nærheten av et kapell rett nord for landsbyen. Da steinen ble gjenfunnet var siden med korset allerede blitt mishandlet. Korset var blitt skrapet av for å gi plass til en gravstein. Et grovt innskåret våpenskjold med inskripsjonen Alexander Duff og hans tre hustruer er datert 1676, men deretter funnet for tung til å bli transport til Fearn Abbey noen km unna, og lagt igjen. Etter at den ble gjenoppdaget på nytt på 1800-tallet ble den etterlatt i skur inntil den på 1860-tallet ble fjernet av familien Macleod av Cadboll som reiste den ved vegen til Invergordon Castle. 

Der forble steinen inntil 1921 da det ble donert til British Museum. At steinen ble flyttet ut av Skottland førte til oppstyr hos skottene og allerede det samme året ble den levert tilbake. Den ble deretter oppbevart i Skottlands Nasjonalmuseum i Edinburgh hvor den fortsatt er. En kopi er blitt formgitt og utskåret av Barry Grove og deretter reist på det opprinnelige funnstedet.

Referanser
----------

1. ↑  De engelske betegnelsene for de piktiske symbolene, som er mystiske ved at de ikke er tolket, er «crescent», «V-rod», «double disk», «Z-rod», og viser til symbolenes form eller utseende.

Litteratur
----------

* Scott, Douglas, *The Stones of the Pictish Peninsulas*, (Hilton Trust, 2004)

Eksterne lenker
---------------

* Hilton of Cadboll Stone – historie og gjenreisningen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Hilmar Solli** (født 14. september 1911 i Folldal) var en norsk skiløper. Han deltok i både spesielt hopp, kombinert og langrenn, men oppnådde sine beste resultater i de to siste grenene.

Solli ble norsk arbeidermester i kombinert i 1932 og 1935, og på 30 km langrenn i 1933 og 1935. I 1934 vant han turrennet Vidarløpet i Oslo. Under den internasjonale spartakiaden i Oslo i 1936 ble han nummer 2 i kombinert og nr. 3 på 30 km. Året etter vant han 30 km og ble nummer 2 i arbeiderolympiaden i Johannisbad. I 1938 tok han 3.-plass på 30 km og i kombinert under den sovjetiske spartakiaden, og samme år vant han kombinert og ble nummer 5 på 30 km i det sovjetiske mesterskapet i Sverdlovsk.

Hilmar Solli deltok i Holmenkollrennet i 1946, der han utmerket seg med et spektakulært fall. Fra 1949 var han også aktiv i skyting. Solli representerte det meste av sin aktive karriere Folldal AIL, der han en tid også var formann, og deretter Folldal IF. Han var også medlem av Jernindustriens IL, Bjølsen IL og Østerdølenes IL (alle tre i Oslo), samt Bardu IL og Rondane skytterlag. Solli ble utnevnt til æresmedlem i Folldal IF i 1976.

Kilder
------

* Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955 (s. 109-120 og 399-400, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Thorbjørn Bakken (red.): *På ski i Hedmark i 100 år*. Trysil-forlaget 1999. ISBN 82-91352-31-3 (s. 62, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Sør*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1956 (s. 358, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Yngvar Ustvedt: *Det skjedde i Norge. Bind 2: 1945-1952 - Vi bygger landet og samler oss rundt radioen*. Den norske Bokklubben, Oslo 1990. ISBN 82-525-1993-8 (s. 40, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Willy Røgeberg: *Norske skyttere i ord og bilder. Østre del*. Kulturforlaget, Oslo 1953 (s. 393, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Folldal Idrettsforening: Æresmedlemmer i FIF Arkivert 1. november 2013 hos Wayback Machine. (besøkt 30. oktober 2013)
**Rudolf Besier** (født 2. juli 1878 i Blitar i Øst-Java i Nederlandsk India, død 16. juni 1942) var en britisk dramatiker og oversetter.

Besiers far var en nederlandsk soldat stasjonert i Nederlandsk India og som døde da gutten var ung. Moren var engelsk. Han studerte på Elizabeth College i Saint Peter Port på Guernsey og deretter i Heidelberg. 

Han hadde en grad av suksess tidlig i sin karriere i England, som begynte med *The Virgin Goddess* (1906) produsert av Otho Stuart og med musikk av Christopher Wilson. Så fulgte en rekke skuespill, for det meste dramaer, men også noen satirer og komedier.

I 1912 samarbeidet han med H.G. Wells med dramatiseringen av Wells' *Kipps*. Han samarbeidet også med Hugh Walpole med *Robin's Father* (1918). *Secrets* (1922) ble skrevet med May Edginton (1883–1957).

Som hans fremste verker er *Don* (1909) og ikke min st *The Barretts of Wimpole Street* (1930) blitt nevnt. Den siste var basert på Elizabeth Barrett og Robert Brownings kurtise. Stykket ble først avvist av to produsenter i London, men ble oppsatt på Malvern Festival i 1930, under Barry Jackson. Besiers stykke ble avvist i USA, han fikk nei fra hele 27 produsenter der, men skuespillerinnen Katharine Cornell fattet personlig interesse for det. Hun fikk det oppsatt i Cleveland i 1931, og deretter i New York City. Den fikk senere et nytt liv og ble oppsatt i mange land, og ble filmatisert to ganger, og også omskrevet til musikal.

Besier døde i Cobham i Surrey i England i 1942, i en alder av 63 år.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, besøkt 21. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Ancestry, «England & Wales, National Probate Calendar (Index of Wills and Administrations), 1858-1995 for Rudolf Wilhelm Besier»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Times, «Mr Rudolf Besier», hefte 49262, side(r) 6, utgitt 15. juni 1942[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Wearing, J.P. *The London Stage, 1900-1909* (2013), s. 316
5. 1 2 3  Stanley Hochman, McGraw-Hill Encyclopedia of World Drama
6. ↑  The Cambridge Guide to Women's Writing in English

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rudolf Besier på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Rudolf Besier hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Rudolf Besier hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

* (en) Rudolf Besier hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** BNE **·** CiNii **·** Discogs
 |
**Hilmar Reksten Almennyttige Fond** ble i 1971 opprettet av Hilmar Reksten, etter at han hadde donert et grunnfond verdsatt til 80 millioner kroner. Fondets hovedfokus var på kulturelle og humanitære oppgaver, først og fremst på Vestlandet, med bidrag til økonomisk vekst og menneskelig trivsel som mål. Hilmar Reksten Almennyttige Fond fikk ved gavebrev av 1972 overført Hilmar Rekstens store kunstsamling. Denne ble huset i Rekstensamlingene, som består av representasjonslokalet Pentagon, Hetlandhallen, Sølvsalen og villaen Ekhaug. En vesentlig del av fondets kapital ble imidlertid utgjort av aksjer, og disse ble tilnærmet verdiløse etter at Reksten ble hardt rammet av skipsfartskrisen i 1974. Etter Rekstens død i 1980 var det liten aktivitet i fondet, men i siste halvdel av 1990-tallet skjedde det en kraftig opptrapping av virksomheten. Rekstensamlingene har i dag et aktivt program, og er en av Bergens vesentligste formidlere av kunst og kultur.

Arnljot Strømme Svendsen var fondets styreformann fra 1971 til 2008.
**Gefionbroen** er en fotgjengerbro ved Gefionspringvannet i København. Broen fra 1894 er antageligvis Danmarks første betongbro. Den er tegnet av professor Asger Ostenfeld, som også designet den nærliggende Langeliniebroen som nå er borte. Broen ble fredet i 1997. Under broen gikk tidligere Frihavnsjernbanen mellom Københavns Frihavn og Toldboden. Broens omkringliggende hageanlegg var tegnet av H.A. Flindt.

Broens sammenheng er svekket, etter at den i forbindelse med rekonstruksjonen av Kastellet i 1998–2000 ble flyttet 37° ut av «Gefionspringvannet»s akse med Amaliegade. Den går nå i en mer sydlig retning. Enkelte deler av broen ble skiftet ut i forbindelse med denne operasjonen.

Forundersøkelser av broen viste at den var i så dårlig stand at den ikke kunne flyttes. Myndighetene godkjente at det ble oppført en ny bro etter de opprinnelige tegningene. Den brukes nå som gang– og sykkelbro mellom havnen og Langelinie. Broens støpejernsrekkverk kunne imidlertid restaureres og brukes på nytt.

Det lot seg ikke gjøre å redde brosidenes mosaikk, som var tegnet av Vilhelm Dahlerup. Disse ble erstattet av nylagde kopier.

Eksterne lenker
---------------

* Litteraturliste, Danmarks Vej- og Bromuseum[*død lenke*]

  

Portal: Danmark
**Robert Alexander Young** regnes som forfatteren av **Det etiopiske manifest** (*The Ethiopian Manifesto*, egentlig *The Ethiopian Manifesto, Issued in Defence of the Blackman's Rights, in the scale of Universal Freedom*) fra 1829, som er en av de aller første tekstene innenfor svart nasjonalisme.

I manifestet sammenligner Young negrenes slavekår i de amerikanske sørstatene med israelsfolkets fangenskap i Egypt, han kaller alle afrikanere i fangenskap for etiopiere, og spår at en Svart Messias vil komme for å utfri folket.

Man vet svært lite om Young, annet enn at den ti sider lange teksten ble tilskrevet ham da den i 1829 ble registrert hos myndighetene i New York. I det anonyme skriftet presenterer forfatteren seg som «Rednaxela», som er Alexander skrevet baklengs.

Tekster på norsk
----------------

* Et utdrag fra Det etiopiske manifest er utgitt på norsk i antologien *Svart Messias*, 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Marius Liens innledning til *Svart Messias*, 2011

Eksterne lenker
---------------

* Classical Black nationalism: from the American Revolution to Marcus Garvey. Wilson Jeremiah Moses, google books
* George Mason University: *American Egyptomania*
STN-ku
**Sidet trønder- og nordlandsfe** (forkortet **STN**) er en tradisjonell norsk storferase med opprinnelse og kjerneområde i Trøndelagsområdet (inkludert indre/nordre Nordmøre og Nord-Østerdalen) og Nordland.

Historie
--------

STN-kalv
Det svartsidete, kollete feet rundt Røros ble valgt ut som det mest opprinnelige og rene, og egnet som en fjellkurase for Trøndelagsdistriktet da stedegenhetslæra slo igjennom som avlssyn rundt 1900. Derav også navnet «**rørosfe**».
Navnet *sidet* er en type fargefordeling som er vanlig i de tradisjonelle nordiske ferasene. Det som har gitt opphavet til denne betegnelsen er at sidene har en annen farge enn kroppen.

I Nord-Norge var feet i utgangspunktet mer uensartet enn i Trøndelag. Det var mye svartsidete og røde dyr, og også hornete individer. Det var stor uenighet om hvilken rasestandard man skulle velge, men valget falt til slutt på den svartsidete typen det ble satset på i Trøndelag. Ved dette valget fikk man fordelen ved å få et stort enhetlig avlsområde for rasen. 

Sidet trønderfe og nordlandsfe (**STN**) ble regnet som samme rase fra 1920-årene.

Beskrivelse
-----------

**STN** er en melke- og kombinasjonsrase tilpasset forholdene i dal- og fjellbygdene. Kyrne har en gjennomsnittlig levendevekt på snaut 450 kg. Dyra er i dag naturlig kollet, og fargen er oftest svartsidet, men rødsidete og brannsidete dyr kan også forekomme.

Det kan være stor forskjell i forholdet mellom svart og hvitt, alt fra nesten svart med hvit stripe over ryggen, til nesten hvite dyr med få svarte dropler (punkter) på sidene. Rasen er som oftest sort eller farget rundt øyne, ører og på mulen. STN-kua er finlemmet, godlynt og kjent for å ta seg lett fram i terrenget.

Dyra er tidlig kjønnsmodne og kyrne viser god brunst. Produksjonen på første kalven er som regel moderat, men øker med alderen. 

Gjennomsnittlig årsavdrått på kyr registrert i Husdyrkontrollen er i underkant av 4000 kg. Melka har et fettinnhold på 4,2 % og proteininnhold på 3,5 %.

Det finnes i dag cirka 1000 renrasede kyr.

Eksterne Artikler
-----------------

* Sammenligning av Norsk Rødt Fe (NRF) og Sidet Trønder og Nordlandsfe (STN) på bare grovfôr Artikkel på [www.umb.no]
* Karakterisering av genotype og produksjonsegenskaper hos den gamle norske storferasen sidet trønderfe og nordlandsfe (STN) Dokument på [www.nordgen.no]

Eksterne lenker
---------------

* Avlslaget for Sidet Trønderfe og Nordlandsfe
* Informasjonsprosjekt for Sidet Trønderfe og Nordlandsfe

Andre norske kuraser
--------------------

* Dølafe
* Telemarksfe
* Østlandsk rødkolle
* Vestlandsk fjordfe
* Vestlandsk raudkolle
* Målselvfe
* Norsk rødt fe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Rudolf Børø** (født 31. januar 1948 i Råkvåg, Rissa) er barnebokforfatter og museumsformidler, bosatt i Trondheim.

Han debuterte med diktsamlingen *Rolig, hjerte, rolig*, Arbeidern forlag i 1982. Hans første barnebok, *Skoddeskogen*, kom i 1985 og han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets debutantpris for den. Boken skildrer forholdet mellom sønn og alenefar, og tematiserer mannsidealer, farsrolle og innadvendthet. Børø har skrevet ytterligere tre bøker.

Børø arbeider ved Trøndelag Folkemuseum.

Bibliografi
-----------

* *Rolig, hjerte, rolig*, lyrikk, Arbeidern (1982)
* *Skoddeskogen*, barnebok, Gyldendal (1985)
* *Rockegruppa Platon I*, barnebok, Eide (1990)
* *Rockegruppa Platon II*, barnebok, Eide (1991)
* *Tippekupongen*, barnebok, Eide (1992)

Kilder
------

* Presentasjon av Rudolf Børø i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Rudolf Børø i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Stein Ørn** (født 19. juni 1968) er cand.med. fra Universitetet i Oslo 1994. Ph.D, spesialist i indremedisin og hjertesykdommer og overlege ved kardiologisk avdeling ved Stavanger universitetssjukehus.

Ørn har vært trener i Stavanger Sykleklubb i en årrekke, hvor han har trent unge og lovende syklister, blant annet sykkelproffen Alexander Kristoff. Det var Ørn som introduserte Kristoff for sykkelsporten da familien flyttet til Stavanger i 1996. Han er fortsatt Kristoffs trener og nærmeste medarbeider. Fra 1. mars 2014 deler han også det sportslige ansvaret for profflaget Team Coop-Øster Hus sammen med Roy Hegreberg, Jan Erik Fjotland og Arne Åreskjold Ørn er i tillegg lege for Norges sykkellandslag, samt for den norske OL-troppen.

Han er gift med gynekolog Anne Kristoff. Sammen har de fire barn, i tillegg til at han er stefar til Anne Kristoffs eldste sønn, Alexander.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Nå hjelper han Kristoff med «alt»». VG.no. 26. september 2014. Besøkt 7. oktober 2014.
3. ↑  «Usikker framtid for Øster Hus-Ridley». [Procycling.no]. 19. mars 2014. Besøkt 30. august 2014.
4. ↑  «- Han har betydd alt for meg». Aftenposten.no. 20. mai 2013. Besøkt 30. august 2014.
5. ↑  «Suksess er ikke tilfeldig». Sykkelløftet.no. Besøkt 30. august 2014.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Rudolf Breitscheid** (født 2. november 1874 i Köln, død 24. august 1944 i konsentrasjonsleiren Buchenwald) var en ledende politiker i det tyske sosialdemokratiske partiet SPD og delegat til riksdagen under Weimarrepublikken.

Breitscheid var sønn av en bokhandler i Köln. Han gikk på gymnas der og studerte siden økonomi ved universitet i München og Marburg. Han disputerte til doktorgrad i 1898. Fra 1898 til 1905 arbeidet han som redaktør og korrespondent for aviser med liberal bakgrunn. Mellom 1903 og 1912 var han med i liberale politiske grupper, men sluttet seg dette året til SPD. I 1917 gikk han videre til det mer venstreorienterte USPD, som bestod av krigsmotstandere fra SPD. 

Etter en oppsplittelse av USPD, var Breitscheid med i den gruppen som i 1922 gikk tilbake til SPD. Han var riksdagsmann, SPD-gruppens talsmann i utenrikssaker og medlem i den tyske delegasjonen til Folkeforbundet. 

Etter at Adolf Hitler og nazistene kom til makten i 1933, flyktet Breitscheid til Frankrike sammen med sin venn Rudolf Hilferding. I 1941 ble Breitscheid og Hilferding arrestert i Marseille av Gestapo og internert i konsentrasjonsleiren Buchenwald. 

Presise detaljer om Breitscheids siste år er vanskelig å få tak i, så de nærmere omstendighetene rundt hans død er uavklart. Ifølge nazi-kilder døde Breitscheid og KPD-lederen Ernst Thälmann under et bombeangrep. Når det gjelder Thälmann er det vist at dette ikke er riktig, slik at det kan være like feil i Breitscheids tilfelle. Som Thälmann kan han altså ha vært drept på ordre fra høyeste hold.

Breitscheidplatz med Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche sentralt i Berlin er oppkalt etter ham, og i Kaiserslautern, Potsdam, Cottbus, Leverkusen og Dresden finner man gater som bærer navnet hans. 

Breitscheid er begravet på Südwestkirchhof Stahnsdorf i Brandenburg.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000562, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id breitscheid-rudolf[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 25. juni 2015[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   www.berlin.de[Hentet fra Wikidata]
8. ↑  Wilfried Gottschalch, biografi i Neue Deutsche Biographie lest 8. februar 2015
9. ↑  Rudolf-Breitscheid-Str. Leverkusen.com.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rudolf Breitscheid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Folkeforbundet **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** Munzinger (iba) **·** Discogs
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Steinalderen** |
| --- |
|  |
| **Epoker i Midtøsten (*og i Norge*)** |
| Paleolitikum 
ca. 2 millioner–10 000 f.Kr. (*-8 000 f.Kr.*)
Mesolitikum 
ca. 10 000–8 000 f.Kr. (*ca. 8 000–4 000 f.Kr.*)
Neolitikum 
ca. 8 000–4 000 f.Kr. (*4 000–1 800 f.Kr.*) |

**Steinalderen** er en betegnelse på den epoken i menneskehetens historie da man hovedsakelig brukte egger av stein til å kutte med. Kuttende egger av metall var ennå ikke i bruk. Steinalderen deles gjerne inn i tre perioder:

* *Paleolitikum* (i Norge ca. 2 millioner–8 000 f.Kr.),
* *Mesolitikum* (i Norge ca. 8 000–4 000 f.Kr.) og
* *Neolitikum* (i Norge ca. 4 000–1 800 f.Kr.).

Med begrepet neolitikum betegner man den perioden i steinalderen hvor før-metallurgiske befolkninger tar i bruk dyrking og husdyrhold (jordbruk).

Steinalderen hadde ulik varighet i de forskjellige deler av verden, og lå for eksempel i Midtøsten 2 000–4 000 år forut for den norske dateringen (se infoboks til høyre).

Perioden er den første i menneskets historie hvor man ser utstrakt bruk av teknologi, og en spredning av mennesker til tidligere ubebodde områder. Den ender med utviklingen av jordbruket, domestisering av dyr og smelting av kopper. Den kalles en prehistorisk periode, i den betydning at den var forut for den nedskrevne historie. 

Man tok i bruk en rekke materialer. Noen steinsorter, som f.eks. flint, ble formet eller knakket for å lage skjæreredskaper og våpen, mens andre steinsorter som basalt og sandstein ble brukt til å lage kverner og andre redskaper. Tre, bein, skjell og horn ble også mye brukt. Når det er steinen som har gitt perioden navn skyldes dette at det er det materialer som bevares best og som dermed har satt mest spor etter seg. Mot slutten av perioden tok man også i bruk keramikk. 

Steinalderen er den første perioden i treperiodesystemet, der bronsealderen og jernalderen utgjør de to andre. Den ble videre delt inn i de tre underperiodene nevnt ovenfor av John Lubbock i boken *Pre-historic Times* fra 1865, en klassiker innen forskningen på forhistorisk tid. De tre underperiodene er ytterligere inndelt i enda mindre underperioder.

Se også
-------

* Steinalderen i Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**The Sandman** er en tegneserie skrevet av Neil Gaiman, først tegnet av Sam Kieth og Mike Dringenberg, og siden av en lang rekke ulike tegnere og publisert av DC Comics. Den blir ofte referert til som en av de viktigste tegneseriene i moderne tid, og representerte et gjennombrudd for Gaiman. Den gikk fra #1 (1988) til #75 (1996). Seriene har blitt samlet i flere tegnseseriebøker, med omslag av illustratøren Dave McKean.

*The Sandman* (engelsk for Ole Lukkøye) er seriens hovedperson. Hans virkelige navn (ett av mange) er *Drøm* (Dream), en av de Evige, konge over Drømmeriket og personifiseringen av drømmer og fortellinger. Figuren er inspirert av flere fortellinger for barn. De gjennomgående hovedpersonene er Drøm og hans seks søsken, de Evige (i synkende rekkefølge etter alder): *Destiny* (*Dom* på norsk), *Death* (*Døden*), *Dream* (*Drøm*), *Destruction* (*Destruksjon*), tvillingene *Despair* (*Desperasjon*) og *Desire* (*Drift*), samt lillesøster *Delirium* (*Delirium*). I tillegg til de Evige og andre personer som er unike for serien, har Neil Gaiman lånt en lang rekke figurer fra mytologi, religioner og vår egen historie (f.eks. Tor og Odin, Shakespeare og den egyptiske katteguden Bast).

Neil Gaiman har også skrevet to miniserier om Sandmans søster; *Death: The High Cost of Living* og *Death: The Time of Your Life* (begge illustrert av Chris Bachalo). Begge disse to historiene er frittstående i forhold til resten av serien, men viderefører flere personer som først ble introdusert i *A Game of You*. I 2003 utga Gaiman også den tegneserieboken *Sandman: Endless nights*, hvor hvert av de syv kapitlene dreier seg rundt en av de Evige.

*The Sandman* har vunnet et utall priser over hele verden, blant annet i England, USA, Tyskland, Spania, Frankrike, Finland og Norge. På norsk er *The Sandman* gitt ut både i egne bøker og i tegneserieheftet Magnum og Magnum Spesial av Bladkompaniet.

Samlebøker
----------

* Preludes & Nocturnes – #1-8 – 1989
* The Doll’s House – #9-16 – 1990
* Dream Country – #17-20 – 1990
* Seasons of Mist – #21-28 – 1991
* A Game of You – #32-37 – 1991,1992
* Fables and Reflections – #29-31, 38-40, 50 + Sandman Special #1-1991,-92,-93
* Brief Lives – #41-49 – 1998.-93
* World’s End – #51-56 – 1993
* The Kindly Ones – #57-69 – 1993,-95
* The Wake – #70-75, 1995,-96

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***The Saphead*** er en amerikansk stum dramakomedie fra 1920, regissert av Herbert Blaché og med Buster Keaton i hovedrollen. Filmen er basert på to skuespill; *The Henrietta* av Bronson Howard (1887) og *The New Henrietta* av Winchell Smith og Victor Mapes (1913).

Dette var Keatons første hovedrolle i en langfilm.

Handling
--------

Nicholas Van Alstyne er den mest velstående mannen i New York. Men han er veldig skuffet over oppførselen til sønnen sin Bertie, som ser ut til å ikke vise noe talent eller interesse for arbeid. Egentlig holder Bertie seg til denne oppførselen fordi han tror at dette kommer til å imponere drømmejenta hans: adoptiv-søsteren Agnes. Berties søster, Rose, er i mellomtiden gift med en mislykket advokat ved navn Mark Turner, som blir beundret av Van Alstyne. Han har en elskerinne som heter Henrietta, og han har et barn født utenfor ekteskap sammen med henne. Når Henrietta dør etter lang tids sykdom, sendes et brev til Turner som informerer ham om hva som har skjedd. Turner påstår imidlertid at brevet faktisk er Berties, som går med denne løgnen for å beskytte søsteren sin. Men dette knuser Agnes sitt hjerte, og det gjør at Van Alstyne aldri vil snakke med sønnen sin igjen.

Kort tid senere, når Van Alstyne må på forretningsreise, overlater han til Mark Turner å kontrollere hele familiens økonomi. Men Turner planlegger å ta hånd om hele formuen deres selv, ved å selge alle aksjene deres. Bertie redder utilsiktet dagen ved å kjøpe tilbake alle disse aksjene, men uten å innse hva han egentlig har gjort. Når Van Alstyne endelig innser hva som faktisk har skjedd, tilgir han Bertie og lar ham gifte seg med Agnes. Turner dør i mellomtiden av et hjerteinfarkt, når han innser at planene hans har mislyktes. Ett år senere fødes Bertie og Agnes sine tvilling-barn.

Skuespillere
------------

* Buster Keaton som Bertie Van Alstyne
* Beulah Booker som Agnes Gates
* Edward Connelly som Musgrave
* Edward Jobson som Rev. Murray Hilton
* Edward Alexander som Watson Flint
* Odette Taylor som Mrs. Cornelia Opdyke
* Carol Holloway som Rose Turner
* Irving Cummings som Mark Turner
* Jack Livingston som Dr. George Wainright
* William H. Crane som Nicholas Van Alstyne

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 12. mai 2023.
2. ↑  «THE SAPHEAD | Il Cinema Ritrovato Festival» **(engelsk)**. Besøkt 13. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Saphead – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Saphead* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Saphead* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *The Saphead* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Saphead* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Saphead* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Stein Solli** (født 23. oktober 1930) er en norsk banksjef og politiker (H).

Han begynte i Forretningsbanken på Røros etter realskolen. Han tok etter hvert bankøkonomisk utdannelse. Solli var banksjef i Forretningsbanken, senere Fokus Bank, i Levanger fra 1965 til han gikk med pensjon i 1992. Han hadde også vikariater som banksjef ved filialene på Sunndalsøra, i Steinkjer og i Verdal.

Solli var medlem av Levanger kommunestyre og formannskap fra 1972 til 1979 og varaordfører fra 1976 til 1979, som representant for Høyre. Han har også vært styreleder i Levanger havnevesen, Levanger Handelsstands Forening, AS Levanger-Avisa og en rekke andre foretak.

Han vokste opp på Røros som sønn av stasjonsmester Peder Solli og Anna Elisabeth Øverhaug.

Referanser
----------

1. ↑  Tromsdal, Bjørnar (6. august 1994). «Sykkel-sjefen». *Trønder-Avisa*: 13.
2. 1 2  Blikø, Trond (23. oktober 2000). «Mild i formen – klar i tanken». *Trønder-Avisa*: 37.
3. ↑  Ask, Nils Ottar (23. mai 1992). «Stein Solli trer tilbake». *Levanger-Avisa*: 4.
4. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (red.) (1978) [1956]. *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Sør-Trøndelag. Østre del*. I–II. Trondheim: Faglitteratur. s. 625. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
***The Scarlet Letter*** er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av George Loane Tucker og Joseph W. Smiley.

Handling
--------

Hester Prynne har forlatt Holland og ektemannen sin Roger, for å slå seg sammen med kolonistene i Salem. Roger skal etter planen reise etter henne, men etter å ha ankommet New England blir han tatt til fange av en gruppe indianere. Hester venter derfor forgjeves på at han skal dukke opp. Det har aldri vært mye kjærlighet i ekteskapet deres, og Roger er en god del eldre enn henne. Pastor Arthur Dimmesdale, den kjekke unge forkynneren i det nye samfunnet deres, blir æret og elsket av hans sognebarn. Han møter Hester i hemmelighet, og de forelsker seg i hverandre. Når det blir oppdaget at Hester har født et barn blir hun snart arrestert, fordi hun nekter å røpe navnet på barnets far.

Pastor Dimmesdale blir bedt om å overtale henne til å avsløre hemmeligheten hennes. Men hun nekter fremdeles. Roger, ektemannen hennes, har i mellomtiden blitt løslatt av indianerne. Han dukker opp i Salem, og gjenkjenner henne. Han tar navnet Roger Chillingworth, og er vel vitende om at pastoren er faren til Hesters barn. Barnet, Pearl, vokser til en vakker jente, men guvernøren bestemmer snart at Hester ikke er den rette personen til å oppdra henne. Men pastoren bestemmer seg endelig for å tilstå sine synder offentlig. Til forbauselse for hele menigheten hans sier han at Pearl er hans eget barn. Medlemmene av kirken blir forferdet og stumme av forundring. De kan ikke fatte hva de har hørt, og Hester slipper å bære hele skambyrden alene.

Skuespillere
------------

* King Baggot som Dimmesdale
* Lucille Young som Hester Prynne
* William Robert Daly som Roger
* Anita Hendrie
* Robert Z. Leonard

Referanser
----------

1. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*
2. ↑  The Scarlet Letter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Scarlet Letter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Scarlet Letter* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Stein Østre** (født 24. juni 1940 i Oslo, død 16. januar 2018) var en norsk samfunnsøkonom og forfatter. Han var utdannet cand.oecon. og var professor i forvaltningsøkonomi ved Høgskolen i Hedmark, avdeling Rena, hvor han ble tilsatt i 1991.

Østre var ansatt ved Transportøkonomisk institutt (TØI), Agder distriktshøyskole, Finansdepartementet, Rogalandsforskning og Nordland distriktshøyskole (siviløkonomutdanningen i Bodø). Han var rådmann i Folldal kommune i perioden 1986-1991. Han ga ut flere bøker om kommunaløkonomiske spørsmål.

I studietiden var han formann i Norges Konservative Studenterforbund 1965–1966 og redaktør i tidsskriftet *Minerva* høsten 1967.

Referanser
----------

1. ↑  Jensen, Bjarne. «Nekrolog: Stein Østre». *Aftenposten*. Besøkt 19. juli 2020.
2. ↑  Høgskolen i Hedmark[*død lenke*]
3. ↑  Bibsys - Stein Østre[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Stein Østre i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Stein Østre i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Rädda Barnen** er en svensk medlemsorganisasjon, tilsluttet Save the Children, som i 2006 hadde drøyt 89 000 medlemmer. Samme år var der 260 lokalforeninger over hele landet som arbeider med barnerettsspørsmål på regionalt og kommunalt nivå. De påvirker lokalpolitikere, arrangerer seminarer, driver samtalegrupper for foreldre, besøker flyktningmottak, arrangerer lekselesning og mer. Rädda Barnens ungdomsorganisasjon heter Rädda Barnens Ungdomsförbund (RBUF). Organisasjonen gir ut *Barn: Tidningen om barns rättigheter*. Styreleder i Rädda Barnens Riksförbund er siden 2016 Lise Bergh.

Rädda Barnen driver också projektet *Utanpapper.nu* till stöd för barn som vistas i Sverige illegalt.

Styreledere
-----------

* 2005–2008: Marianne Nivert
* 2008–2016: Inger Ashing
* 2016–: Lise Bergh

Priser og utmerkelser
---------------------

* Kronprinsparets Kulturpris, 2005

Referanser
----------

1. ↑  raddabarnen.se - Om oss
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. april 2009. Besøkt 25. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Rädda Barnen
Salgsboder i Xuhui
Xuhui
**Xuhui** (kinesisk: 徐汇区, pinyin: *Xúhuì Qū*) er en av de indre bydistrikter i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Det regnes til Puxi, et samlebegrep for det større historiske Shanghai. Xuhui har 886 071 innbyggere (2003) på 54,76 km² (hvorav 3,82 km² vannoverflate). Befolkningstettheten pr kvkm er dermed på 16 181. 

Frem til 1949 het området *Xujiahui Qu* (徐家汇区 = Familien Xus distrikt). Fremdeles er det et administrativt subdistrikt her med navnet *Xujiahui*. Fra denne familien stammet den kjente stormandarin og katolske tenker Xu Guangqi (徐光启), som var en elev og så en samarbeidspartner av den italienske misjonæren Matteo Ricci. Området var lenge en folkerik katolsk bydel. Selv om antallet katolikker fremdeles er høyt, er den katolske dominansen nå borte som følge av befolkningsutviklingen i den raskt voksende byen.

Under sine første år holdt det katolske Auroraakademiet til her, tett ved jesuittenes stjerneobservatorium; dette ble et universitet og fikk senere ny campus i Luwandistriktet. Dette universitetet regnes som en forløperinstitusjon til et av Kinas mest ledende universiteter, Fudanuniversitetet. 

Også jesuittenes store bibliotek, Bibliotheca Zi-Ka-Wei, ligger i Xuhui. Man finner også vel bevart tidligere bosteder til personligheter som Song Qingling og Sun Yat-sen.

Administrative enheter
----------------------

Xuhui er (2011) sammensatt av tolv subdistrikter og én storkommune:

* Subdistriktet Tianpinglu (天平路街道);
* Subdistriktet Hunanlu (湖南路街道);
* Subdistriktet Xietulu (斜土路街道);
* Subdistriktet Fenglinlu (枫林路街道);
* Subdistriktet Changqiao (长桥街道);
* Subdistriktet Tianlin (田林街道);
* Subdistriktet Hongmeilu (虹梅路街道);
* Subdistriktet Kangjian Xincun (康健新村街道);
* Subdistriktet Xujiahui (徐家汇街道);
* Subdistriktet Lingyunlu (凌云路街道);
* Subdistriktet Longhua (龙华街道);
* Subdistriktet Caohejing (漕河泾街道);
* Storkommunen Huajing (华泾镇).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |

1. ↑  ; *Folketellingen 2020 i Kina*.
**Rännarbanan** er en gangtunnel mellom Riksdagshuset i Stockholm på Helgeandsholmen og Kanslihuset på Stadsholmen i Gamla stan, som delvis går under Stallbron.

I forbindelse med ombygging av Riksdagen ble Stallbron komplettert med en innglasset gangbro der allmenheten ikke har adgang. Det opprinnelige konkurranseforslaget for renovering av Riksdagen, utarbeidet av AOS Arkitekter, foreslo en klimabeskyttet høy bro over Stallkanalen som ga en direkte forbindelse mellom Kansellihuset og plenumssalen i Riksdagen. En høy bro i dette bevaringsverdige miljøet møtte mye motstand, og i den etterfølgende behandling ble broforslaget sløyfet, og erstattet med den nåværende forbindelse, tegnet av arkitekt Torbjörn Olsson. Endringen medførte en anslått økning av gangtiden fra riksdagsmedlemmenes kontorer til plenumsalen med omtrent ett minutt.

Navnet kommer fra en *riksdagsledamot* som *ränner (løper)* mellom kontorene i Kanslihuset i Gamla stan og plenumssalen på Helgeandsholmen. Når riksdagsmedlemmene skal ned for å avgi stemme ringes det med en klokke som høres over hele Riksdagen, og de har da de seks minutter til å komme seg på plass.

Navnet kommer fra den historiske Beridarebanan på Norrmalm.

Kilder
------

* Dymling, Claes, red. (1983). *Riksdagens Hus*. Stockholm: Byggförlaget. ISBN 91-85194-48-4. , s. 66-68
White Nothe og Ringstead Bay fra Smugglers Path.
**White Nothe** er et nes ved Den engelske kanal øst i Ringstead Bay, øst for Weymouth i Dorset i England. Området er velkjent for geologien og de fleste fossilene som er å finne her. Sidene av neset kommer av gamle jordras.

Det går en flott sti opp til en klippe, som en mener ble benyttet av smuglere. Det er mulig å gå fra bunn av White Nothe langs kysten fra Ringstead Bay, men veien blir dekket av vann ved å flo sjø

Området er delvis eiet av National Trust. Fra toppen av White Nothe kan en i øst sjå kalkklippen Bat's Head. Det er mulig å gå østover langs toppen av klippen til Durdle Door og Lulworth Cove. Ut mot havet kan en se Isle of Portland.

Like nordvest for White Nothe ligger Burning Cliff.

Eksterne lenker
---------------

* White Nothe på siden til Joint Nature Conservation Committee (JNCC)
* Ringstead Bay til White Nothe[*død lenke*] fra Ian West sin *Geology of the Wessex Coast*
* Fossil og geologi i White Nothe, Dorset
* South West Coast Path National Trail
* White Nothe i Ringstead på Walks4softies

Galleri
-------

* SmuglerstienSmuglerstien
* Neset.Neset.
* Vestsiden av nesetVestsiden av neset
* Utsyn østover fra White Nothe.Utsyn østover fra White Nothe.
* Neset sett nedenfraNeset sett nedenfra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Yajirō** (japansk: ヤジロウ, 弥次郎, også kjent som **Anjirō** (アンジロー) eller **Anjero** (アンジェロ) fra portugisisk *Angelo* (=engel); født antagelig etter 1510, død etter 1549) var en japansk samurai fra provinsen Satsuma som i 1549 førte den baskiske jesuitten Francisco de Xavier y Jassu fra Goa til Japan. Med dette begynte den katolske misjon i Japan.

Fernão Mendes Pinto forteller i sin episk anlagte biografi at Anjirō/ Yajirō hadde begått et mord og så flyktet fra Japan på et portugisisk skip som lå i Yamakawas havn.[] Pinto ble kjent med ham, og introduserte ham for pater Francisco de Xavier. Anjirō hadde plukket opp litt pidgin-portugisisk slik at han nå kunne samtale direkte rimelig greit med pater Xavier.[] Han ble den som gav pater Xavier impulsen til å reise på misjonsreise til Japan. 

Etter sin konversjon til kristen tro var Yajirō også kjent som Paulo de Santa Fé. Han hjalp misjonen som oversetter. 

Pater Xavier kom til Japan den 27. juli 1549, men det var ikke før den 15. august at han steg i land ved Kagoshima, den viktigste havnebyen i Satsuma-provinsen på øya Kyūshū. Han ble tatt vennlig i mot og var gjest hos Anjiros familie. Da hadde han så smått begynt med sin misjonærgjerning, etter først å ha studert kultur og, så godt han fikk til, språk.[]

Litteratur
----------

* Cabezas, Antonio (1995): *The Iberian century Japan. The Spanish-Portuguese presence in Japan (1543-1643)*. Valladolid: Secretariat Publications, University of Valladolid. ISBN 84-7762-452-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
***White Light/White Heat*** er rockegruppa The Velvet Undergrounds andre album, og det siste med bandmedlemmet John Cale.

Etter det dårlige salget av rockegruppas forrige album, *The Velvet Underground & Nico*, forverret forholdet seg mellom bandet og manageren Andy Warhol. The Velvet Underground var på turne i store deler av 1967. Mange av deres opptredener inneholdt støyende improvisasjoner som senere ble hovedelementet i albumet *White Light/White Heat*. 

Bandet bestemte seg for å sparke både manager Andy Warhol og Nico, og satte i gang med å spille inn andrealbumet med en annen produsent. Albumet ble spilt inn på bare to dager, og skilte seg en god del fra forgjengeren. Det havnet for en kort stund på hitlisten Billboard top 20, men bare til en lunken 199.-plass. 

Til tross for dårlige salgstall regnes den forvrengte og røft produserte musikken for å ha hatt en enorm innvirkning på punkrock og eksperimentell rock. Albumet er nummer 292 på Rolling Stone Magazines liste over de 500 beste albumene noensinne og har oppnådd kultstatus.

Sporliste
---------

Alle sangene er skrevet av Lou Reed unntatt hvor annet er notert.

**Side en**

1. «White Light/White Heat» – 2:47
2. «The Gift» (Reed, Morrison, Cale, Tucker) – 8:18
3. «Lady Godiva's Operation» – 4:56
4. «Here She Comes Now» (Reed, Morrison, Cale) – 2:04

**Side to**

1. «I Heard Her Call My Name» – 4:38
2. «Sister Ray» (Reed, Morrison, Cale, Tucker) – 17:27

Personell
---------

* John Cale – vokal, elektrisk fiolin, orgel, bass, lydeffekter på «Lady Godiva's Operation»
* Sterling Morrison – vokal, gitar, bass, lydeffekter på «Lady Godiva's Operation»
* Lou Reed – vokal, gitar, piano
* Maureen Tucker – perkusjon, trommer

Eksterne lenker
---------------

* (en) *White Light/White Heat* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *White Light/White Heat* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *White Light/White Heat* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *White Light/White Heat* på AllMusic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz
 |
Elvemøtet ved Allen's Landing sentralt i Houston.
**White Oak Bayou** er en langsomt flytende elv i Houston i Texas. Den er en viktig sideelv til byens hovedvassdrag, Buffalo Bayou. White Oak har sitt opphav nær krysset mellom Texas State Highway 6 og U.S. Highway 290 (Northwest Freeway) og bukter seg sørøstover i 40 km til den forener seg med Buffalo Bayou i Downtown ved Allen's Landing, 

Det meste av White Oak Bayou renner gjennom tett bebygde områder. I elvens nedbørsområde på 290 km² er det bosatt en folkemengde på over 430,000.

Referanser
----------

1. ↑  «White Oak Bayou: An Evolving Urban Waterway» (PDF). *Harris County Flood Control District*. høsten 2000. Besøkt 27. mars 2017.
2. ↑  «White Oak Bayou Watershed» (PDF). *Harris County Flood Control District*. juli 2013. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 30. august 2017.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 28. mars 2017. Besøkt 30. august 2017.
**Rätan** er et tettsted i Berg kommune i Jämtlands län i Sverige. Stedet ligger på østsiden av Rätanssjön, rett nordøst for Rätansbyn, som Rätan gikk sammen med til ett tettsted i 1980. Før 1980 gikk tettstedet under navnet *Norra Rätansbyn* hos Statistiska centralbyrån. Det bodde 199 innbyggere her i 2018.

Rätan ligger i den sørlige delen av landskapet Jämtland, på grensen mot Härjedalen, langs länsväg 315 cirka 100 kilometer sør for Östersund. Stedet er en gammal skogsarbeiderbygd.

Navnet ble skrevet *Rætan* i 1482. Navnet betyr *Rätt* eller *Rätte*, og henviser til Rätanssjön. Andre ledd i navnet stammer fra *vin*, som betyr eng eller beitemark. Navnet har derfor betydningen *beitemarken ved sjøen Rätte*. Fram til 1645 ble navnet skrevet *Rett an*, som er det norske navnet på byen, og har sin bakgrunn i at når pilegrimmer som vandret opp Sverige på vei til Nidaros nådde sjøen, så nådde de sjøens sørende, og de kunne da bare følge sjøens retning, siden den pekte mot Stiklestad og Olav den Helliges dødssted.

Kjente personer fra Rätan
-------------------------

* Rosa Arbman (1861-1919) - forfatter
* Jon Brännström (1977-) - musiker
* Tomas Ledin (1952-) - musiker
* Jens Burman (1994-) - langrennsløper

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska småorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per småort*, Statistiska centralbyrån, 31. mars 2022, Wikidata Q113505564,
2. ↑  Statistiska centralbyrån - *Tätorter 2015; befolkning 2010–2018, landareal, andel som överlappas av fritidshusområden*, besøkt 3. juni 2019.

  


| * v
* d
* r
Berg kommune i Jämtlands län i Sverige |
| --- |
|  | 
* Hackås
* Klövsjö
* Myrviken
* Svenstavik
* Åsarne

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Basil Xu Zhanzeng** (født 1627, død ca. 1696) var en ledende støttespiller under Den katolske kirkes misjoner i Kina under det tidlige Qing-dynastiets år. Han var sønn av Candida Xu, en ledende katolsk kvinne som spilte en stor rolle for kirken i områdene rundt Shanghai, og barnebarns barn av den ledende katolske stormandarinen Paul Xu Guangqi. 

Xu Zhanzeng oppnådde graden *jinshi* ved sin embedsmannseksamen i 1647 og bekledte en rekke offentlige stillinger, hvorav rundt nesten ti år ved Hanlin-akademiet (1648–1658) og ni år i forskjellige provinser (Jiangxi, Sichuan, Henan og Yunnan). Da han dro til Yunnan i 1661 tok han med seg en jesuitt, pater Claude Motel (1618–1651), som tok bolig i hans residens i Chongqing. Model døpte rundt 170 personer i løpet av et knapt år. I 1665 mistet han stillingen under kristenforfølgelsene utløst av kalenderstriden i Beijing, men regjeringen restituerte ham i 1669. Han fik dog ordre om ikke å distribuere noen eksemplarer av Li Zubais *Tianxue chuan'gai* (Sammendrag av Den himmelske læres utbredelse), bronsestauer eller religiøse gjenstander.

Xu var interessert i bøker om moral, og skrev forordet til pater Francesco Brancatis (1607–1671) *Tianzhu shengjiao shijie quanlun shengji* (1650), en bok som presenterer ved hjelp av eksempler hvordan overholdelse de ti bud får sin lønn. Han kommenterte og fikk trykket en ny utgave av det daoistiske *Taishang ganying pian tushuo* (1665) og var forfatter av *Yuyingtang quanshan yen'* (Beskrivelse av rådgivning om velgjørenhet for hittebarnshjem) som beskriver et hittebarnshjem i Songjiang.

Referanser
----------

1. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Nicolas Standaert (red.): *Handbook of Christianity in China – Volume One: 635-1800*, Brill, Leiden 2001, ISBN 90-04-11431-9

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN
 |