recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Koksoak Rivers nedbørsområde i gult. Det delvis tilførte sidevassdraget Caniapiscau Riverer her vist i oransje.
**Koksoak** er en elv langt nord i den canadiske provinsen Quebec. Den er 100 km lang, men hele 874 km inklusive de to tilførselselvene ***Caniapiscau*** (737 km) i øst og ***Rivière aux Mélèzes*** i vest. Elvesystemet har et samlet nedbørfelt på om lag 133 000 km². 

Vassdraget er det største i Nunavik, og munner ut primært i Ungavabukten i nord, men gjennom regulering ledes 45 % av vannet vestover og inn i **La Grande River**, som renner vest til Hudson Bay.

I elven *Caniapiscau* er Caniapiscau-reservoaret – som er Canadas nest største kunstig oppdemmede vannmagasin – oppdemmet av Brisay-demningen med utbygd 469 MW.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** GeoNames
 |
*Se også: Nes prestegjeld (Akershus), Nes prestegjeld (Buskerud), Flekkefjord prestegjeld og Nesset prestegjeld*
Nes kirke Foto: Thomas Andersen 
**Nes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hamar domprosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet tidligere Nes kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Nes kirke.

Nes prestegjeld og dets sogn er nå en del av Ringsaker kirkelige fellesråd underlagt Hamar domprosti.

Historikk
---------

*Á Nesi sókn* har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Nes kirke, *Ullinshofs kirkja á Nese*, skal ha avløst en stavkirke fra 1000-tallet og antas å ha vært oppført like før 1250. Den er bygget av kalkstein i en slags anglo-normannisk gotikk og var opprinnelig en enskipet kirke (langkirke), men ble utvidet til korskirke rundt 1700. Nordre korsarm ble fullført i 1697 og den søndre i 1704. Det skal ha blitt brukt stein fra domkirkeruinene på Hamar til denne utvidelsen.

Nes prestegjeld antas å gå tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Næsz præstegield*:

* Neess Hoffuitt Kiercke
* Ballesold Annex

Nes prestegjeld dannet grunnlaget for Nes formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Nes
* Helgøya
* Stavsjø

Sogneprester i Nes
------------------

* 1545–1552 Jon Nebbe
* 1575–1593 Morten Olsen
* 1594–1608 Oluf Mortensen
* 1608–1613 Herman Hansen Ringius
* 1613–1630 Mogens Haagensen Gyldenaar
* 1634–1642 Rasmus Christoffersen Hjort
* 1642–1671 Oluf Jensen Pharo
* 1671–1706 Hannibal Knutsen Hammer
* 1706–1744 Oluf Hannibalsen Hammer

...

* –1821 Vincent Stoltenberg Bull (f. 1768)
* 1821–1837 Even Andersen (f. 1780)
* 1837–1851 Julius Frederik Paludan (1787–1851)
* 1852–1863 Christian Severin Bloch Wille (1809–1892)
* 1863– Henrik Christian Borchgrevink (f. 1811)

...

* Torbjørn Granerud (nåværende)

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 47.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 40.
3. ↑  Nes kirke, norske-kirker.net
4. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Prestegjeld og sogn i Hedmark
**Kazimierz Małachowski** (født 24. februar 1765 i Wiszniewo ved Słonim i storfyrstedømmet Litauen i Det polsk-litauiske samvelde, død 5. januar 1845 i Chantilly i Frankrike) var en polsk offiser.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Kazimierz Małachowski trådte inn i kadettanstalten i Warszawa, men måtte slutte der, vel på grunn ab familien fattigdom. I 1786 trådte han inn i den polske arme som kanonér. I 1790 ble han forfremmet til løytnant. På grunn av tapperhet under Kościuszkooppstanden ble han forfremmet til major.[]

### Napoleonskrigene

Małachowski gikk etter Polens tredje deling i fransk krigstjeneste (1799), og inntrådte i 1807 som oberst i hertugdømmet Warszawas hær; han deltok i felttoget mot Russland i 1812 og ble utnevnt av Napoleon I til general.[]

Ved slaget ved Leipzig i 1813 ble Małachowski tatt til fange.[]

Årene 1815–18 var han guvernør på festningen Modlin.[]

### Novemberopprøret

I 1830 sluttet han seg til det polske upprøret, Han hadde i en kort tid overkommandoen i august 1831 og undertegnet kapitulasjonen i Warszawa natten til den 8. september, hvorved byen ble overgitt til russerne.Etter dette flyktet han først til kongedømmet Preussen og så videre til Frankrike.[]

Kazimierz Małachowski døde 5. januar 1845 i Chantilly. Han ble begravet på cimetière Bourillon de Chantilly.[]

Kilder
------

* Małachowski, 2. Kazimirz i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1912)
**Method Kilaini** (født 30. mars 1948 i Katoma i Tanganyika) er en tanzanisk katolsk prelat og emeritert hjelpebiskop i Bukoba.

Liv og virke
------------

### Prest

Method Kilaini ble presteviet for bispedømmet Bukoba den 18. mars 1972 av prefekten for Kongregasjonen for folkenes evangelisering, kardial Agnelo Rossi.

### Hjelpebiskop i Dar es Salaam

Den 22. desember 1999 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av *Strumnitza* og hjelpebiskop i Dar es Salaam. Erkebiskopen av Dar es Salaam, kardinal Polycarp Pengo, ordinerte ham til biskop den 18. mars 2000 i Msimbazi; medkonsekratorer var biskopen av Bukoba, Nestorius Timanywa, og biskopen av Musoma, Justin Tetmu Samba. 

### Hjelpbiskop i Bukoba

Den 5. desember 2009 utnevnte pave Benedikt XVI ham. til hjelpebiskop i Bukoba. 

Med oppløsningen av titulærbispedømmet Strumnitza den 31. oktober 2018 av pave Frans, ble han overført til titulærbispedømmet *Tamalluma*.[1]

Fra 1. oktober 2022 administrerte han Bukoba bispedømme som apostolisk administrator under sedisvakansen der. Med innsettelsen av den nye biskop av Bukoba, Jovitus Francis Mwijage, ble denne oppgaven avsluttet den 27. januar 2024. På samme dato godtok også pave Frans hans aldersrelaterte fratreden som hjelpebiskop i Bukoba.[2]
**Sigmund Lystrup** (født 30. juli 1909 på Kvamsøya på Sunnmøre, død 8. mai 2006 i Asker) var en norsk maler og prest. Han flyttet til Rælingen med familien sin da han var tre år gammel. Han var nest eldst i en søskenflokk på 7.

Han studerte til å bli prest. I tillegg til sitt kall hadde han også et kunstnerisk kall. Han var sogneprest i Vinje kirke i Vinje i Telemark på 50-tallet. Han var god venn med Henrik Sørensen, Harald Kihle og Tarjei Vesaas som alle holdt til i Vinje på den tiden.

Hans høydepunkt i kunstnerlivet var på 1960-tallet. Han malte og lagde materialbilder. På 1960-tallet flyttet han til Asker og viet seg fullt og helt til kunsten, han arbeidet der i perioder også som formingslærer på Torstad ungdomsskole. Han giftet seg med Gina Langmoen på 40-tallet og fikk tre barn som heter Schack, Geirr og Marianne.

Kunstnerpresten er omtalt i mange avisartikler omkring 1960-tallet, og forfatteren Dag Kullerud har skrevet en biografi om ham.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00321775[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sigmund\_Lystrup, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 53b8fa11-c90d-4601-9519-3fa14862a09d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Skattelistene for 2001

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |
**Arvefølgen til den danske tronen** er en liste over de personene som har arverett til Danmarks trone.

Historie
--------

Danmark brukte det samme systemet som Storbritannia, der menn går foran kvinner. Loven ble endret 27. mars 1953 og 12. juni 2009, slik at kun etterkommere av kong Christian X og hans kone, dronning Alexandrine, har arverett til tronen, så sant de er født i ekteskap godkjent av monarken. Eldre barn går foran yngre. Man mister sin rett til tronen dersom man gifter seg uten tillatelse fra monarken i statsråd. Utover dette kan monarken når hen tillater et ekteskap, gi visse betingelser for arveretten til de eventuelle barna i ekteskapet. Dette ble gjort da prinsesse Benedikte giftet seg i 1968. Kong Frederik IX bestemte at hennes barn måtte bo i Danmark for at de skulle ha arverett, men ettersom alle de tre barna har bodd i Tyskland, er ingen av dem med i arverekken, i motsetning til moren. Prinsesse Anne-Marie og hennes etterkommere er heller ikke med i arverekken, fordi hun giftet seg med et annet lands monark.

Lovendringen i 1953 gjorde at prinsesse Margrethe ble tronfølger i stedet for kongens yngre bror, prins Knud, som var lite populær blant folket. Han og hans barn hadde imidlertid fortsatt arverett, men etter kongens tre døtre. Begge prins Knuds sønner mistet imidlertid sin rett til tronen som følge av sine ekteskap, men datteren Elisabeth var med i arverekken til sin død i 2018, som nr. 12.

Lovendringen medførte også at de som har arverett bærer tittelen *prins/prinsesse til Danmark*, mens de øvrige medlemmene av kongehuset bærer tittelen *prins/prinsesse af Danmark*. Denne distinksjonen kjennes også i tysk adelstradisjon (*von* og *zu*).

Selv om både den britiske, norske og greske kongefamilien er rent genealogisk sett medlemmer av den danske kongefamilien, er de ikke etterkommere av kong Christian X og har dermed ikke arverett til tronen. De britiske og norske kongelige har ingen referanser til Danmark i sine titler, men de greske kongelige har fortsatt tittelen *prins/prinsesse av Danmark*.

Dagens arverekke
----------------

1. Kronprins Christian av Danmark (sønn av kong Frederik X og dronning Mary)
2. Prinsesse Isabella av Danmark (datter av kong Frederik X og dronning Mary)
3. Prins Vincent (sønn av kong Frederik X og dronning Mary)
4. Prinsesse Josephine (datter av kong Frederik X og dronning Mary)
5. Prins Joachim av Danmark (sønn av dronning Margrethe II)
6. Nikolai, greve av Monpezat (sønn av prins Joachim)
7. Felix, greve av Monpezat (sønn av prins Joachim)
8. Henrik, greve av Monpezat (sønn av prins Joachim)
9. Athena, komtesse av Monpezat (datter av prins Joachim)
10. Prinsesse Benedikte av Danmark (datter av kong Frederik IX og søster av dronning Margrethe II)

Eksterne lenker
---------------

* Tronfølgeloven
* Lov om endring av tronfølgeloven

Portal: Danmark
**Sparebank 68° Nord** er en sparebank som ble til 1. januar 2019 som et resultat av fusjonen mellom *Lofoten Sparebank* (stiftet 1909) og *Harstad Sparebank* (stiftet 1926). 1. juli 2020 ble *Ofoten Sparebank* (stiftet 1899) innfusjonert, og regionen fikk en bank til stede på hele den 68. breddegrad.

Banken har hovedkontor på Leknes i Lofoten, samt seks avdelingskontorer i Ballangen, Bogen i Ofoten, Bøstad, Harstad og Narvik, samt Sortland i Vesterålen.

Historikk
---------

### Harstad Sparebank

Banken ble stiftet 10. april 1926 som *Harstad Sparebank*. Banken hadde hovedkontor i Harstad og etablerte høsten 2006 et avdelingskontor på Sortland i Vesterålen, som gikk under navnet *Vesterålen Sparebank*.

### Lofoten Sparebank

Banken ble stiftet 5. mai 1909 som *Borge Sparebank*, men endret navn 22. august 2001 til *Lofoten Sparebank*. Banken hadde hovedkontor på Bøstad, med ett avdelingskontor på Leknes i Lofoten. Begge lokalisert i Vestvågøy kommune.

### Ofoten Sparebank

Banken ble stiftet 27. desember 1899 som *Evenes Sparebank*, med avdeling i Ballangen fra 1967. Navnet ble endret til *Sparebanken Evenes-Ballangen* i 1989, og på nytt til *Ofoten Sparebank* 22. august 2001. Banken hadde hovedkontor på Bogen i Ofoten, samt to avdelingskontorer i Ballangen (siden 1967) og Narvik (siden 2007).

Referanser
----------

1. ↑  Nikolaisen, Kai (27. november 2018). «Lofoten Sparebank fusjonerer og skifter navn». Lofotposten. Besøkt 15. juli 2020.
2. ↑  Pettersson, Espen Mowinckel (2. juli 2020). «Sparebank 68° Nord og Ofoten Sparebank har fusjonert». Vesterålen Online. Besøkt 14. juli 2020.
3. ↑  «Endring av foretaksnavn». Enhetsregisteret. 22. august 2001. Besøkt 14. juli 2020.
4. ↑  «Harstad Sparebank». Visit Norway. 17. desember 2019. Besøkt 14. juli 2020.
5. ↑  «Endring av foretaksnavn». Enhetsregisteret. 3. desember 2002. Besøkt 14. juli 2020.
6. ↑  «Ofoten Sparebank». Evenes kommune. Arkivert fra originalen 14. juli 2020. Besøkt 14. juli 2020.
7. ↑  «Endring av foretaksnavn». Enhetsregisteret. 22. august 2001. Besøkt 14. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Brønnøysundregistrene
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Bernhard Simson**, fra 1888 **von Simson** (født 19. februar 1840 i Königsberg, Østpreussen, død 15. august 1915 i Berlin) var en tysk middelalderhistoriker.

Liv
---

Han var sønn av politikeren og juristen Eduard Simson, som i 1888 ble opphøyet i den arvelige prøyssiske adelstand. Etter studier ved Albertina-universitetet i Königsberg, hvor han tok doktorgraden i 1860, og Humboldt-universitetet i Berlin, arbeidet han i skoletjenesten og deretter i arkivtjenesten, før han habiliterte seg ved Friedrich-Schiller-Universität i Jena og i 1874 ble utnevnt til professor i historie ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg.

Middelalderhistorikeren Simson var bl.a. knyttet til arbeidet med Monumenta Germaniae Historica og Allgemeine Deutsche Biographie.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
**Ordensherre** er den person som besitter øverste myndighet i en orden, oftest en fyrstelig person som forvalter ordenen som sitt prerogativ. Denne personen kan da også omtales som ordenenes *suveren*. Betegnelsen *ordensherre* benyttes som regel ikke om øverste leder i ordener som ikke disponeres som fyrstens personlige rettighet; i stedet betegnes vedkommende da som ordenenes *stormester* selv om vedkommende er en regjerende monark.

Ordensherren vil fortsette å disponere over ordenen selv om kongehuset skulle bli avsatt, da retten til å disponere over ordenen følger dynastiet og ikke staten der dette har regjert. En rekke europeiske ordener, eksempelvis Annunziataordenen, har på denne måten gått fra å være en statlig orden i tiden ordenen ble utdelt av et regjerende kongehus, til å bli en dynastisk orden etter at dynastiet tapte tronen.

I de to norske ordenene, St. Olavs Orden og Den Kongelige Norske Fortjenstorden, er kongen *stormester*, og betegnelsen *ordensherre* benyttes ikke. I Danmark er regjerende monark *ordensherre* for Elefantordenen og Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. ↑  Statutter for tildeling av St. Olavs Orden, kongehuset.no.
2. ↑  Den Kongelege Norske Fortenesteordenen, kongehuset.no.
3. ↑  De kongelige Ridderordener Arkivert 1. mars 2013 hos Wayback Machine. kongehuset.dk.

Kilder
------

* «Ordensvæsenets organisation» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 11f
**Hans Gunnar Halle Moreite** (født 24. januar 1940 i Larvik) er en norsk jazzmusiker (trommer) som var aktiv i Oslo-grupper fra slutten av 50-tallet, Moreite er en stilfleksibel musiker som spenner over hele registret fra tradjazz til bop.

Han var aktiv i «Swing Cats» (1957) og «The Atlantic Beatnicks» (1. premie i gruppen «swingband» ved jazzamatørenes NM 1959). I perioden 1959-65 var han yrkesmusiker og var blant annet fast medlem av Big Chief Jazzband (1960-63), i tillegg hadde han egne smågrupper blant annet med Magni Wentzel (1962-64), Bjørn Stokstads orkester mellom 1963-66 (plateinnspilling 1963 og festivaldebut i Molde 1966), Ditlef Eckhoff kvintett og Kjell Karlsens orkester. Dessuten har han akkompagnert en rekke utenlandske solister, fra Albert Nicholas til Clifford Jordan.

Etter 1966 fulgte en periode med mindre musikalsk aktivitet inntil han i 1976 dannet «Appaloosa Mainstream Ensemble», som eksisterte til 1985 og spilte inn LP-ene «Live at Downtown» (1978) og «Andresen songbook» (1979). Han deltok også på platen «Øistein Ringstad 50 år» (1977), spilte i gruppene «Tenor Gladness» (1981-84), «Ool-Ya-Koo» (1982-83), Søren Bøgelund Swingsters (1982-83), Bjarne Nerem kvartett (1982-84) og John Bevan Big Band fra 1983. Han dannet sitt eget band «Dean Machine» (1985-89), var med i Harald Bergersens «Modern Jazz Clarinet HB» (1986-89), «VSOBOP» 1987-89, samt «Appaloosa Nova» og Monica Borgen/Eivin Sannes All Stars fra 1992.

Fra 1984 var han styremedlem og kafévert i Oslo Jazzhus. Fra slutten av 90-tallet har han vært innehaver av Fyret Mat & Drikke på Youngstorget.

Referanser
----------

1. ↑  Søbstad, Per Ivar (2010). *Drammens musikkhistorie*. Drammen: Søbstad musikk og data. s. 93. ISBN 9788299792639.
2. ↑  Horecanytt 2007: Én akevitt for hver stol Arkivert 25. mars 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

|  |
| --- |
| **Artikulasjonssteder** |
| Labial |
| Bilabial |
| Labiovelar |
| Labioalveolar |
| Labiodental |
| Koronal |
| Lingvolabial |
| Interdental |
| Dental |
| Alveolar |
| Apikal |
| Laminal |
| Postalveolar |
| Alveolopalatal |
| Retrofleks |
| Dorsal |
| Palatal |
| Labial-palatal |
| Velar |
| Uvular |
| Uvular-epiglottal |
| Radikal |
| Faryngal |
| Epiglottal-faryngal |
| Epiglottal |
| Glottal |
| Denne siden inneholder fonetisk informasjon skrevet med IPA, som kan vises feil i noen nettlesere. |
| [Rediger] |

**Koronale konsonanter** uttales med den bevegelige fremre delen av tungen. Bare de koronale konsonantene kan inndeles i apikale (uttales med tungespissen), laminale (uttales med tungebladet), hule (med tungen bøyet opp) eller subapikale (med tungen krøllet tilbake), samt noen få andre, sjeldnere stillinger, siden bare den fremre delen av tungen har en slik bevegelighet.

Koronale artikulasjonssteder er interdentale konsonanter med tungen mellom tennene dentale konsonanter ved overtennene, alveolare konsonanter ved gommen, de forskjellige postalveolare konsonantene bak denne, og de retroflekse konsonantene med tungen krøllet opp mot den harde ganen. Palatale konsonanter, med både den fremre delen av tungen og tungeryggen opp med ganen, regnes vanligvis som koronale

Referanser
----------

1. ↑  Zsiga, Elizabeth C. (2013). *The sounds of language: an introduction to phonetics and phonology*. Linguistics in the world **(engelsk)**. Oxford: Wiley-Blackwell. s. 24–26. ISBN 978-1-4051-9103-6.
2. ↑  Zsiga, Elizabeth C. (2013). *The sounds of language: an introduction to phonetics and phonology*. Linguistics in the world. Oxford: Wiley-Blackwell. s. 39. ISBN 978-1-4051-9103-6.
Limousinokse roter opp jord og spiser gress
**Limousin** er en fransk storferase.

Historie og utbredelse
----------------------

Rasen stammer fra den franske regionen Limousin. Det påstås at rasen kan spores 16 000 år tilbake til hulemalerier. Stambok for rasen ble etablert i 1866. Til Norge kom rasen første gang på begynnelsen av 70-tallet. Dagens populasjon stammer imidlertid fra import som startet i 1992. I 2007 ble det inseminert 3 500 kyr med Limousin gjennom Geno.

Kjennetegn og egenskaper
------------------------

Limousin er en kjøttferase som i liten grad brukes til melkeproduksjon. Kyrne brukes som ammekyr, dvs. at kalven går sammen med mora. Rasen er hornet og rød av farge. Rasen er mellomstor rase og kjennetegnes med lette kalvinger. Den har kraftig muskulatur i rygg og kryss, samt en spesielt kjøttfull bakpart. Kjøttet har lavt fettinnhold og lav beinprosent

Se også
-------

* Ku
* Liste over kuraser

Eksterne lenker
---------------

* Norsk limousin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Odd Christian Juell-Hagen** (født 22. april 1973) er en norsk produsent, innovatør, regissør og tekstforfatter fra Gjøvik. 

Hagen har en master i kultur og estetikk fra Universitetet i Oslo og er utdannet i manusutvikling ved Dansk Filminstitutt, samt prosjektledelse og en EMOM-programutdanning i nyskaping fra BI foruten studier i pedagogikk ved NTNU og etikk/religion ved UiA. Han tok regiutdannelse ved DSL i London, og satte senere opp Ibsens 'Byggmester Solness' i West End. Han har også hatt regi på flere oppsetninger ved norske teatre, blant annet ved Det norske teatret og Teatret Vårt, samt i London. Hagen har også vært tilknyttet Nationaltheatret og var sentral i 'Utan Filter' på Det Norske sammen med Yngve Sundvor. Hagen etablerte firmaet oddproductions i 1999.[] Han er nå[*når?*] utviklingsrådgiver ved KNUDEN - Kristiansand Kulturskole. 

Han var kulturredaktør i Kanal 24 i perioden 2003-2004, og utviklingsprodusent i Medieparken AS, som co-produserte *Switch*, og 'Lange Flate Ballær' i årene 2004-2007. Hagen har vært tilknyttet HiOF, og jobbet i flere år som studieutvikler og høgskolelærer innen medieproduksjon der og ved NTNU (tidl. HiG). Fra 2000 til 2010 produserte han i Russland, Norge, Island og Argentina fluefiskefilmserien *Ørretboms* sammen med André Brun.[]

Som showregissør var han involvert i musikkshowet «Sommerslagere» på Gjøvik gård, og regisserte i tre år sommershowet «Urbane Totninger på Kapp» med Gustav Nilsen og Paul Håvard Østby, stod bak «Hakkebakkeskogen» på Gjøvik gård og «Fredagsrevyen» og «Bære Bra Biringer». Han var også mannen bak terrenghinderløpet 'Totens Tøffeste' og Åsathlon - det første triathlon i regionen, og satte også igang et nytt terrengløp "Mandals Modigste" i 2018. Han var dessuten en av satirikerene bak den omdiskuterte "Frihetsavisen". 

Hagen var styreleder for SK Gjøvik-Lyn 2008-10 og en av initiativtagerne til Gjøvik FF.[] Han har også hatt verv i Gjøvik HK, og satt i styret i ABATE i flere år. 

Ved lokalvalget 2015 var han ordførerkandidat for Rødt, som han har representert i Utvalg for kultur og idrett i Gjøvik kommune siden 2011. Hagen ble valgt inn i kommunestyret[*når?*] som én av to representanter fra Rødt og var nestleder i utvalg for Fritid, kultur og tekniske tjenester frem til 2019. Han er nå bosatt i Mandal. I 2023 ga han ut boka 'Nesten Kjent' sammen med Jan Øvland - historien om megahiten 'Downtown' med One2Many.

Eksterne lenker
---------------

* Høyskolen i Gjøvik:«Filmprodusent med på laget»besøkt 16. juni 2009
Øyvind Arntsen på opptak for MUSEUM NRK P2 på Bømlo høsten 2014
**Øyvind Sten Arntsen** (født 26. mai 1954) er en norsk radiojournalist i NRK P2. 

Arntsen begynte i NRK i 1983.[] Han er programleder for det historisk-arkeologiske reportasjeprogrammet *Museum*, som har vært sendt i P2 siden 2001 og som produseres fra NRK Østfold i Gamle Fredrikstad. Programmet har kommet i mer enn 640 episoder per januar 2017. Arntsen ble i 2012 tildelt ViS-prisen for forskningsjournalistikk av Vitenskapsakademiet i Stavanger. I 2014 ble Arntsen tildelt Lytterprisen fra Riksmålsforbundet og Sverre Steen-prisen for fremragende formidling av historie fra Den norske historiske forening, HIFO. I 2015 og 2016 har Øyvind Arntsen vært tilknyttet NRKs avdeling Dokumentar og samfunn på Marienlyst hvor han arbeidet med to dokumentarfilmer om «Dronning Mauds album» og «Kronprinsesse Märthas krig».[]

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Torgersen, Espen (16. april 2012). «Norske medier hedret Museum». *NRK*. Besøkt 8. juli 2019.
3. ↑  «TV-prisen og Lytterprisen». *Riksmålsforbundet*. Besøkt 8. september 2019.
4. ↑  «Sverre Steen-prisen». 6. februar 2017. Besøkt 8. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Podcasten Museum på iTunes eller RSS
* Museums side på NRK og Facebook
**Harald Ellefsen** (født 12. juli 1945) er en norsk tidligere forretningsmann som var involvert i en rekke virksomheter fra slutten av 1970-tallet til begynnelsen av 2000-tallet. Han har blitt beskrevet som en av 1980-tallets mest markante norske japper.

Han ble senere kjent som en av hovedpersonene i straffesakene som gjaldt pyramidespillet T5PC, der han sammen med sønnen Henrik Ellefsen ifølge Økokrim hadde tjent ti millioner på transaksjoner mellom selskaper i T5PC-systemet. Han var en av fem bakmenn som ble tiltalt av Økokrim for grovt økonomisk utroskap i T5PC-saken, og var den eneste av de tiltalte som ble frikjent av Oslo tingrett i 2007. Sønnen Henrik Ellefsen ble i den samme saken dømt til fengsel i tre og et halvt år. Ellefsens forretningsimperium gikk i stor grad i oppløsning på 2000-tallet og han ble i 2013 beskrevet som «fallert».

Referanser
----------

1. ↑  Aakvik, Jo André (2. juni 2005). «Bostyrer vil granske T5PC-topp». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 8. november 2020.
2. ↑  DN.no, null (8. desember 2004). «Tjente 10 mill. på T5PC-handel». *www.dn.no*. Besøkt 8. november 2020.
3. ↑  NRK (15. oktober 2007). «T5PC-topp risikerer fengsel». *NRK*. Besøkt 8. november 2020.
4. ↑  «T5PC-toppene dømt til fengsel». *e24.no*. 21. desember 2007. Besøkt 8. november 2020.
5. ↑  Eikeland, Ole (26. juli 2013). «Norges råeste ferieparadis». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 8. november 2020.

Litteratur
----------

* Geir Imset og Alf R. Jacobsen (1985): «Møte med Det Uegentlige – Harald Ellefsens vei til rikdom», i *Børshaiene*. Oslo, Pax Forlag. ISBN 82-530-1370-1
**Torneträsk** eller **Torne träsk** (nordsamisk: *Duortnosjávri*, finsk: *Torniojärvi*) er en innsjø i det nordvestlige Lappland i Kiruna kommune i Sverige, med et areal på 330 km². 

Torneträsk er Sveriges sjette eller syvende (avhengig av hvordan man regner) største innsjø, og Skandinavias største fjellsjø. Den befinner seg innenfor en fordypning skapt av en isbre. Innsjøen er mer enn 70 kilometer lang og 11 kilometer bred, og er Sveriges nest dypeste innsjø, med en dybde på 168 meter. Innsjøen har et vannvolum på 17,1 milliarder kubikkmeter.

Innsjøens største tilførselselv er Abiskojåkka, og den har utløp gjennom Torneälven. Dens nedbørfelt er 3 349 km².

Innsjøen er vanligvis islagt fra desember til juni.

Langs størsteparten av Torneträsks sørlige strender går Europavei 10 og Malmbanan. På vestsiden av innsjøen ligger stedene og turistanleggene Abisko og Björkliden.

Nord for innsjøen er området stort sett uberørt, med nasjonalparker på både norsk og svensk side av grensen. Snøscootertrafikk er tillatt bare på selve innsjøen, som også er et populært område for sportsfiske. Om våren, spesielt i helgene, reiser mange fra Kiruna for å bedrive isfiske på sjøen. Et årlig arrangement som lokker mange fiskere er *Lapplandsmästerskapet* i isfiske, som arrangeres ved Stenbacken.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Sjölista» (Microsoft Excel). SMHI. Besøkt 3. september 2015.
2. ↑  «SMHI Vattenwebb, Modelldata per område». SMHI. Besøkt 14. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Torneträsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Panoramautsikt over Torneträsk fra fjellet Nuolja (1169 moh.)
Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LIBRIS **·** VISS
 |
Tektoniske plater
Et **subkontinent** er en stor del av et kontinent. Det er derimot ikke enighet om hva som fastslår dets grenser. Likevel, man sier generelt at et subkontinent er atskilt fra resten av kontinentet ved f.eks. en fjellkjede eller tektoniske plater.

Geologiske/geografiske subkontinenter
-------------------------------------

Indiske plate, også kalt *det indiske subkontinent*. Nærbilde av plategrensene mellom Eurasia, Afrika og Arabia.
I platetektonikken kaller man ofte en liten, kontinental plate som er tilknyttet en større kontinental plate, for et subkontinent. I denne forstand er det indiske subkontinent på Den indiske platen og det det arabiske subkontinent på Den arabiske platen de mest kjente. Sistnevnte blir vanligvis ikke kalt for et geografisk subkontinent, fordi det mangler en geografisk grense, og har stor variasjon i klimaet. Europa er bare en halvøy, siden den er på Den eurasiske kontinentalplaten.

Geografisk sett blir Europa ofte beskrevet som et subkontinent av Eurasia; et stort område som skiller Europa og Asia ved hjelp av fjell og innsjøer. Tilsvarende blir det minste kontinentet, Australasia, og den største øya, Grønland, iblant kalt for subkontinenter.

Nord-Amerika og Sør-Amerika blir noen ganger ansett som to subkontinenter av Amerika, siden de henger sammen ved hjelp av et eid. Afrika og Eurasia blir ansett som bestanddelene i kontinentet Afrika-Eurasia, med samme begrunnelse. Derimot blir Amerika og Afrika-Eurasia vanligvis kalt for superkontinenter, dannet av kontinenter.

Kulturelle subkontinenter
-------------------------

Betegnelsen *det indiske subkontinent* brukes også i kulturelle og politiske sammenhenger. Det inkluderer India, Sri Lanka, Pakistan, Bangladesh, Nepal, Maldivene, Bhutan og vanligvis andre sørasiatiske land også. Denne regionen har store geografiske variasjoner, med alt fra ørken, vidder, regnskog, fjell og et utall språk, raser og religioner. 

Noen ganger blir subregioner av kontinenter kalt for subkontinenter, fordi deres kultur er så forskjellig fra resten av kontinentet, slik som i Mellom-Amerika og Midtøsten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Boken om erkeengelen Mikaels innsettelse** er en koptisk kristen tekst, trolig skrevet på 400- eller 500-tallet.

Teksten følger et mønster som er typisk for koptiske tekster: de fortolker og utbroderer Bibelens fortellinger for å gi engler en fremtredende posisjon, og dette gjelder særlig Erkeengelen Mikael, som både er hovedperson og biperson i flere koptiske skrifter.

På samme måte som mange andre koptiske tekster tilskrives også denne teksten en kjent forfatter, i dette skriftet oppgis Evangelisten Johannes som verkets forfatter. Teksten utgir seg for å være referat fra en samtale mellom Jesus og disiplene på Oljeberget før korsfestelsen, og Jesus «forteller her i detalj om skapelsen av mennesket, djevelens fall fra himmelen, straffene som venter synderne og ikke minst om Guds innsettelse av Mikael som den fremste blant englene og om hans oppgaver.»

Teksten er oversatt til norsk i antologien *Koptiske skrifter*, 2012.

Referanser
----------

1. ↑  bokklubben.no Koptiske skrifter
2. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Hugo Lundhaugs innledning til *Koptiske skrifter*, 2012
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Koljutsjinskajabukten** (russisk Колючинская губа) er en bukt i Tsjuktsjerhavet på nordsiden av Tsjukotkahalvøya i Russland, ca 250 vest for Beringstredet. 

Den har en lengde på 100 km og er bare 2,8 km bred ved munningen på grunn av landtungen Beljaka, som ligger rundt Koljutsjinskajabukta og isolerer den fra Tsjuktsjerhavet. Bredden øker til 37 km sørover og innover i landet. Dypet i bukta er på 7 til 14 meter. Koljutsjinskajabukta er dekket av is store deler av året. 

I 1793 ble bukta kalt *Grev Bezborodko-bukta* til ære for den russiske statsmannen Aleksander Bezborodko.Леонтьев В. В. Новикова К. А. Топонимический словарь северо-востока СССР. — Магадан: Магаданское книжное издательство, 1989. — С. 199. De lokale bosatte tok ikkj til seg dette navnet og den ble senere kalt Koljutsjinskajabukta etter øya Koljutsjin.

66°50′00″N 174°24′00″V

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**«Dannebrog»** er Danmarks kongeskip. Det ble bygget ved Orlogsværftet i København og sjøsatt 1932, som avløser for det forrige kongeskipet, hjuldamperen «Dannebrog» fra 1879, som seilte for Kong Christian X og Dronning Alexandrine inntil 1931. Skipet er tegnet av N.K. Nielsen. Kongeskipet har hett *«Dannebrog»* siden 1912, og to forskjellige skip har hatt navnet.

Skibet ble døpt av dronning Alexandrine i 1931 og tjener nå som offisiell og privat residens for regentparet samt medlemmer av den danske, kongelige familie når de er på sommertokt i hjemlige farvann eller på offisielt besøk i utlandet.

Kongeskipet «Dannebrog» er en selvstendig kommando som administreres av Dronningens Jagtkaptein, som er medlem av Dronningens hoffstab. «Dannebrogs» besetning består av ni offiserer, syv sersjanter og 36 vernepliktige, som er spesielt utvalgt fra marinen. Siden 1932 har skipet tilbakelagt over 300 000 nautiske mil og besøkt mesteparten av havnene i Danmark, Grønland og Færøyene samt mange europeiske og oversjøiske havner.

Om våren når Regentparet innleder sesongen og går ombord i kongeskipet «Dannebrog», som ligger ved bøye 1 i København havn, avfyres det salutt fra Batteri Sixtus.

Kongeskipet tar del i farvannsovervåkning og sjøredningstjenesten når det er til sjøs.

* «Dannebrog» og kongefamilien i Vágur«Dannebrog» og kongefamilien i Vágur
* «Dannebrog» besøker Sønderborg«Dannebrog» besøker Sønderborg
* «Dannebrog» besøker Tórshavn«Dannebrog» besøker Tórshavn

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 4537661 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Royal Yacht Dannebrog – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) «Dannebrog» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* (da) Kongeskipet «Dannebrog»
* (da) Fakta om «Dannebrog»

Portal: Danmark
**Imad Mugniyah** (født 7. desember 1962 i Tayr Debba i Libanon, drept av bilbombe den 12. februar 2008 i bydelen Kafr Sousa i Damaskus i Syria) var leder for Hizbollahs militære styrker. 

23. oktober 1983 kjørte en lastebil med sprengstoff inn i den amerikanske ambassaden og en amerikansk marinebrakke i Beirut. Ambassadebygningen ble sprengt i småbiter og 299 mennesker mistet livet. USA holder Imad Mugniyah ansvarlig for disse angrepene. 

I oktober 2001 dukket Imad Mugniyah opp på FBIa liste over topp 22 *Most Wanted Terrorists*, og det ble utlovet en belønning på 5 millioner dollar for tips som kunne føre til hans arrestasjon. 

På 1990-tallet forsøkte Mossad å likvidere Mugniyah i Sør-Beirut. De klarte å drepe broren hans i operasjonen, og de håpte dette ville gi en ny mulighet til å kidnappe eller likvidere ham i brorens begravelse. Men Mugniyah møtte ikke opp.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Imad-Mugniyah, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   fr.jpost.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Niccolò Caracciolo**  (født 8. november 1658 i Villa Santa Maria ved Teano i Italia, død 7. februar 1728 i Capua) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, blant annet som nuntius i Toscana. Han ble senere erkebiskop av Capua 1703–1728, og var innimellom regent for Roma.

Han ble kreert til kardinal i desember 1715 av pave Klemens XI, med dispens ettersom hans onkel også var kardinal.

Han deltok ved konklavet 1721 som valgte pave Innocens XIII, men *ikke* ved konklavet 1724 som valgte pave Benedikt XIII.

De andre kardinaler i samme slekt var Marino Ascanio Caracciolo (kreert 1535), Innico Caracciolo den eldre (1666), Innico Caracciolo den yngre (1715), Giovanni Costanzio Caracciolo (1759), Diego Innico Caracciolo (1800), og Filippo Giudice Caracciolo, Orat. (1833). På morssiden var han i slekt med kardinalene Francesco del Giudice (kreert 1690, det var hans morbror), og Niccolò del Giudice (1725).

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ICCU **·** ICCU
 |
Økning i utgivelser av Prosjekt Gutenberg fra 1994 til 2015
**Prosjekt Gutenberg** er et åpent og idealistisk initiativ for å digitalisere, arkivere, og distribuere eldre verk hvor opphavsretten ikke lengre er gjeldende. Prosjektet ble grunnlagt av Michael Hart i 1971 og er det eldste digitale bibliotek.

Per oktober 2006 var det over 19 000 bøker i databasen og prosjektet hadde på samme tid en gjennomsnittlig vekst på 50 nye bøker hver uke. I 2015 hadde databasen nådd 50 000 bøker. Prosjekt Gutenberg inneholder hovedsakelig litterære verk som er blitt til offentlig eiendom, men også et fåtall lydfiler. I tillegg til skjønnlitteratur vil man også kunne finne andre verk som kokebøker, oppslagsverk og tidsskrifter.

Prosjektet er oppkalt etter boktrykkeren Johann Gutenberg.

Se også
-------

* Prosjekt Runeberg
* Google Books
* Wikibooks

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Project Gutenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Åndsverkloven

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
**Viktor Fernando Larsson** (født 1. januar 1986) er en svensk tidligere fotballspiller som spilte i Sverige og Norge i sine aktive år. Han la opp etter 2012-sesongen, da han spilte for Fyllingsdalen.

Da Larsson var 15 år gammel, ble han hentet til den svenske toppklubben Djurgården, hvor han, etter tre år på juniorlaget, fikk to kamper i Royal League. Dessverre for Larsson hentet Djurgården inn flere gode spillere, slik at han ikke fikk ny kontrakt med Stockholmsklubben.

Etter oppholdet i Djurgården, var Larsson innom Hammarby TFF og IFK Malmö, før han i 2009 dro til Oslo for å prøvespille for Skeid. Han ble ikke tildelt kontrakt med Adeccoliga-klubben, men Skeids trener, Arild Stavrum, tok en telefon til Kjell Sverre Hansen Wold i Manglerud Star og dermed ble Larsson tildelt kontrakt med den norske 2. divisjonsklubben. I 2011-sesongen spilte han for Mjøndalen før han signerte for Fyllingsdalen i forkant av 2012-sesongen.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 114543, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Viktor kan bli en hit». Nordstrands Blad. 7. april 2009. Besøkt 11. april 2009. [*død lenke*]
3. ↑  ba.no Flere nykommere i Dalen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Viktor Larsson – Transfermarkt Rediger på Wikidata
**Bjørn Geirr Harsson** (født 23. januar 1940, død 29. september 2023) var en norsk geofysiker som arbeidet med for geodesi i Statens kartverk.

Harsson var utdannet cand.real. med hovedfag i geofysikk fra Universitetet i Oslo.

Liv og virke
------------

### Yrkeskarriere

Han hadde sin yrkeskarriere i Norges geografiske oppmåling, som ble til Statens kartverk. Harsson var også rådgiver for Utenriksdepartementet i spørsmål om delelinjer til sjøs, blant annet ved Jan Mayen, Svalbard og i Barentshavet. 

Oppdraging av Norges sjøgrenser og avgrensning av norsk kontinentalsokkel, blant annet på Ekofiskfeltet i Nordsjøen, har vært av avgjørende betydning for norske nasjonale interesser.

I arbeidet med havrettskonvensjonen var Harsson representert i ulike arbeidsgrupper. Harsson har vært formann i Norsk Geofysisk Forening. Han har også vært presidiemedlem i Nordisk kommisjon for geodesi. Han arbeidet for å få Struves meridianbue inn på UNESCOs verdensarvliste.

### Lokalpolitiker

Harsson var aktiv i lokalpolitikken for Høyre og har vært kommunestyrerepresentant i Hole kommune. Han har vært leder i Hole Høyre.

### Annet

Harsson var også aktiv som lokalhistoriker og utga lokalhistoriske skrifter. Han var leder av Hole historielag. Han fikk Hole kommunes kulturpris i 2017 og ble æresmedlem i Hole historielag i 2020. Han var redaktør av Heftet Ringerike 2005–2009.

Harsson var medlem av Klimarealistenes vitenskapelige råd.

Kongen utnevnte i 2005 Harsson til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for norsk geodesi.» Han ble utnevnt til æresmedlem i GeoForum i Tønsberg i 2007 og æresmedlem i Norsk kartmuseums venneforening i 2020.

Bibliografi
-----------

* Bjørn Geirr Harsson og Roald Aanrud *Med kart skal landet bygges – Oppmåling og kartlegging av Norge 1773–2016* Statens kartverk 2016 ISBN 978-82-7945-471-7

Referanser
----------

1. ↑   www.ringeriksavisa.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tverran, Frank. «RingeriksAvisa med nyheter fra Hønefoss og Ringerike - Bjørn Geirr Harsson til minne». *www.ringeriksavisa.no*. Besøkt 10. oktober 2023.
3. ↑  *Aftenposten*, 23. januar 2005.
4. 1 2 3 4  *Aftenposten*, 23. januar 2000, s. 23.
5. ↑  «Oppdaget milliardfeil», *Aftenposten*, 15. september 2010.
6. ↑  «Struves meridianbue». Arkivert fra originalen 15. juni 2017. Besøkt 21. mai 2017.
7. ↑  Hole historielag
8. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Terrorangrepet i Ampara 9. mai 2008** skjedde da en bombe gikk av på en restaurant i byen i Ampara, som ligger ca. 350 km øst for Colombo, Sri Lanka.

Bakgrunn
--------

Tamiltigrene har slåss siden 1983 for en uavhengig stat for Sri Lankas etniske tamilminoritet i nord og øst, etter tiår med å bli marginalisert av den Sinhalese-dominerte regjeringer. Kampen har krevd livene til mer enn 70 000 mennesker.

Sentrale representanter for regjeringen har lovet å knuse opprørsgruppen innen 2008, og kampene har rast i månedsvis på frontlinjene av den de facto staten i nord.

Den srilankiske hæren har i tiden før dette terrorangrepet drevet med flere militære offensiver nord i landet hvor Tamiltigrene er sterkest. Tidligere i uka ble nesten 60 opprørere drept i løpet av to dager med kamper. I januar 2008 brøt regjeringen en våpenhvileavtale fra 2002. Myndighetene hevdet at våpenhvilen ble brukt av Tamiltigrene til å omorganisere seg og ruste opp.

Utdypende artikkel: Etnisk konflikt i Sri Lanka

Angrepet
--------

En bombe gikk av på en restaurant i Ampara ved navn «City Cafe and Bake House». Målet for angrepet var uklart, men konvoien til en minister i området passerte forbi restauranten noen minutter før eksplosjonen.

### Skader

11 sivile ble drept og mere enn 20 såret i angrepet. Al Jazeera meldte om så mange som 29 skadde. Ni av de drepte var kvinner.

Ansvar
------

Ingen tok på seg ansvaret, men regjeringen anklaget Tamiltigrene for å stå bak, med bakgrunn i tidligere angrep av samme karakter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  (en) BBC News: Bombing on eve of Sri Lanka polls, 9. mai 2008
2. 1 2 3 4 5  (en) Al Jazeera: Several dead in Sri Lankan bombing, 9. mai 2008
3. 1 2  (no) VG: Sri Lanka: Minister drept i selvmordsangrep, 6. april 2008
4. ↑  (no) Nettavisen: Minister drept i eksplosjon Arkivert 10. mai 2008 hos Wayback Machine. 6. april 2008

  


| * v
* d
* r
Terrorangrep i 2008 |
| --- |
| Januar | 10. Lahore **·** 14. Kabul Serena Hotell **·** 16. Buttala **·** 18. Hadramut **·** 21. Al-Hajaj **·** 23. Mosul **·** 29. Madhu |
| Februar | 1. Bagdad **·** 2. Colombo **·** 4. Dimona **·** 5. Bosaso **·** 9. Charsadda **·** 10. Balad **·** 16. Parachinar **·** 17. Kandahar **·** 18. Spin Boldak **·** 26. Mosul |
| Mars | Jerusalem **·** Bagdad **·** 11. Lahore **·** 15. Islamabad **·** 17. Karbala **·** 23. Mosul **·** 26. Helmand |
| April | 3. Adayaa **·** 4. Sadiya **·** 6. Colombo **·** 10. Kandahar **·** 15. Baquba **·** Ramadi **·** Bu Mohammed **·** Bilbao **·** 20. Elgoibar  **·** 25. Piliyandala **·** 27. Mosul |
| Mai | Bara **·** Bagdad **·** Baladrouz **·** 2. Saada **·** 9. Ampara **·** 13. Jaipur **·** Legutiano **·** Abu Minasir **·** 15. Farah **·** 16. Colombo |
| Juni | 2. Islamabad **·** Colombo **·** Kandy **·** 17. Bagdad **·** Garma **·** Mosul |
| Juli | 25. Bangalore **·** 26. Ahmedabad **·** 27. Istanbul **·** Bagdad **·** Kirkuk |
| August | 23. Swat |
| September | 6. Peshawar **·** 15. Morelia **·** 20. Islamabad |
| November | 4. Mumbai |
Nordenskjoldøyenes beliggenhet i Karahavet
De forskjellige øyene i Nordenskjoldøyene
**Nordenskiöldøyene**, eller **Nordenskjoldøyene** (russisk Архипелаг Норденшельда; *Arkhipelag Nordensjelda*), er ei stor øygruppe øst i Karahavet i Krasnojarsk kraj i Russland. De østligste øyene ligger 120 km vest for Tajmyrhalvøya.

Øygruppa har fått navn etter polfareren Adolf Erik Nordenskiöld av den norske polfareren Fridtjof Nansen og ble nedtegnet på de første nøyaktige kart av havområdet nord for Sibir. 
Det er om lag 90, kalde, forblåste og øde øyer denne øygruppen. De består hovedsakelig av magmatiske bergarter og er dekket av tundravegetasjon. Det er ingen permanente bosetninger på noen av øyene.

Nordenskiöldøyene er av geografiske årsaker blitt delt i flere mindre grupper. De største gruppene fra nord til sør er:

* **Litkeøyene** (острова Литке; *Ostrova Litke*), Denne gruppen inneholder Russkijøya (остров Русский; *Ostrov Russkij*) Den ligger helt nord i øygruppa og er den største øya i Nordenskiöldøyene.
* **Austøyane** (Восточные острова; Vostiotsjnyje Ostrova), Denne gruppa inneholder Kolomejtsevøyene (острова Коломейцева; *Ostrova Kolomejtseva*)
* **Tsivolkoøyene** (острова Циволько; *Ostrova Tsivolko*).
* **Pakhtusovøyene** (острова Пахтусова; *Ostrova Pakhtusova*).
* **Vilkitskijøyane** (острова Вилькицкого) eller **Dzjekmanøyene**.

Nordenskiöldøyene strekker seg nesten 100 km fra vest til øst langs Karahavet utenfor kysten av Sibir, der en finner store kystøyer som Tajmyrøya og Nansenøya.

Klimaet på Nordenskiöldøyene er arktisk og hardt. Havet omkring de mange øyene er isdekket om vinteren og stengt av pakkis om sommeren, som bare varer to måneder av året.

Øyene er en del av Det store arktiske statlige naturreservatet, det største naturreservatet i Russland og Europa.

Kilder
------

* Plassering
* Valerian Albanov, *In the Land of the White Death*, 2001. Inneheld bilete av dei tidlege karta til Fridtjof Nansen.
* Om istilhøva i Nordenskjoldøyane
* Naturreservat
* Geografiske trekk langs Nordaustpassasjen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |