recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marie Louise Mignot** (født 12. februar 1712 i Paris, død 10. august 1790) var en fransk kvinne kjent for sin relasjon til Frankrikes store åndshøvding Voltaire.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var datter av Voltaires søster og giftet seg med hans materielle assistent Denis i 1737, noe som førte til hennes ekteskapsnavn Madame Denis. Etter hennes ektefelles altfor tidlige død i 1744 ble hun tatt vare på av Voltaire og ble hans husholderske, følgesvenn og elskerinne. 

### Med Voltaire

Helt fra begynnelsen i 1744 var hans tiltrekning til Marie Louise Mignot opplagt seksuell; han skrev brev til henne (som først ble oppdaget i 1957) som var av en slik privat art at de oppfattes som pornografiske av utenforstående, eksempelvis «Min sjel kysser din; mitt lem, mitt hjerte, er forelsket i deg. Jeg kysser din vakre rumpe...» Senere levde de sammen, og forble sammen til Voltaire døde i 1778.

Marie Louise Mignot adopterte også Voltaires protesjé Reine Philiberte de Varicourt, senere en kjent brevforfatterinne, da dennes ekteskap med marki de Villette ble oppløst grunnet hans homofili. Hun nektet å følge Voltaire til Fredrik II av Preussens hoff hvor han ble i noen år, og kom først tilbake til ham ved hans gods i Ferney hvor hun ble husfrue og hvor de levde som et gift ektepar, skjønt til tross for at Voltaire elsket henne ble de aldri gift. Ved hans død i 1778 arvet hun mesteparten av hans eiendom, men hun foretrakk sosieteten i Paris og solgte herregodset for å kunne flyttet til hovedstaden. Hun døde tolv år etter ham.

Referanser
----------

1. ↑   Q24746221[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Q24395273[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Davidson, Ian: *Voltaire in Exile*, Grove Press 2006. Se også Durant, Will & Ariel: *The Age of Voltaire*, Simon & Schuster (196 ), side 392

Litteratur
----------

* Magnan, André: *Pour Marie-Louise Denis*, Cahiers Voltaire 1, 2002
* Badinter, Elisabeth: *Le viol de Mme Denis: hypothèse ou roman?*, Cahiers Voltaire 3, 2004
* Magnan, André: «Mes très chers et très aimables enfants...». *Une lettre inédite de Voltaire à ses neveux Denis*, Cahiers Voltaire 4, 2005
* *L'affaire Paméla : Lettres de Monsieur de Voltaire à Madame Denis*, de Berlin, Présentation André Magnan, Paris-Méditerranée, Paris, France

Eksterne lenker
---------------

* Voltaire and Madame Denis
* What's in a Name? Reflections on Voltaire's Pamela, om de historiske problemene med Voltaires brev fra Preussen til Marie Louise Mignot

  

Portaler: Historie | Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Fra en fistballkamp.
En serve i en fistballkamp.
Steve Schmutzler i en smash.
**Fistball** er en ballsport med fem spillere på hvert lag. Sporten ligner på volleyball, og spilles både utendørs om sommeren og innendørs om vinteren.

Spillet
-------

Fistball spilles på en bane med nett mellom. Ballen slås over nettet, men til forskjell fra volleyball kan spillerne kun slå ballen med knyttet neve, ikke flat hånd. Man kan slå ballen med knyttneven eller armen. Motstanderlaget kan slå ballen inntil tre ganger før ballen må slås tilbake til det andre laget, og ballen kan være i bakken én gang mellom hver gang en spiller slår den. Laget vinner poeng dersom det andre laget ikke greier å få ballen tilbake over nettet på maks tre slag, eller dersom det andre laget gjør en feil, som å berøre nettet.

Poeng
-----

Kampen vinnes når et lag har vunnet tre sett. For å vinne et sett må et lag score 11 poeng og vinne med minst to poeng, dvs. 11-9. Dersom stillingen er 10-10 i poeng så må et lag score 12 poeng for å vinne, f.eks. 12-10 eller 13-11. Laget vinner likevel uansett når det når 15 poeng, så 15-14 er en gyldig poengstilling for å vinne et sett.

Mesterskap
----------

Det arrangeres flere internasjonale konkurranser i fistball:

* Verdensmesterskapet i fistball
* Europamesterskapet i fistball
* Asia- og stillehavsmesterskapet mesterskapet i fistball
* Verdenslekene (World Games)

Referanser
----------

1. ↑  IFA - *This is fistball*, besøkt 3. august 2022.
2. ↑  IFA - *Rules of the game*, besøkt 3. august 2022.
Peter I Øy i Antarktis.
**Ola Kristoffersen Olstad** (født 22. februar 1885 i Øyer, død 15. november 1969) var en norsk zoolog og polarforsker, og det første menneske som satte sine ben på Peter I Øy i Antarktis.

Etter examen artium 1908 tok han embetseksamen i 1916 (realfag). Hovedoppgaven het *De thekosome pteropoders tentakelorganer*. Olstad ble i 1918 ansatt ved Zoologisk museum i Oslo der han først arbeidet i Statens forsøksvirksomhet for ferskvannsfiskeriene under ørreteksperten Knut Dahl (1871–1951). Etter et par år tok han opp studier over lirypa i Øyer i Gudbrandsdalen, og ble tilknyttet Landbruksdepartementet som jaktkonsulent. Hans doktoravhandling fra 1925 het *Ørretvann i Gudbrandsdalen*.

Statens viltundersøkelser (Viltforskningen, som i 1974 ble endret til Direktoratet for vilt og ferskvannsfisk) ble fra oppstarten i 1936 ledet av Olstad. Han var spesielt opptatt av utbredelse og beskatning av elg, rådyr, villrein og bever og utga i 1945 boken *Jaktzoologi*. Han arbeidet også med biologien hos arter som kråke, jordugle og gråtrost.

Olstad deltok i 1927/28 i den første Norvegia-ekspedisjonen til Bouvetøya og Sør-Georgia. Sesongen etter ledet han den andre Norvegia-ekspedisjonen til Peter I Øy i Amundsenhavet, utenfor Ellsworth Land i Vest-Antarktis. Olstad var den første i verden som satte sine ben på den fjerntliggende øya. Olstad krevde øya for kongeriket Norge.

Olstadbreen på Peter I Øy og Olstadtoppen på Annenkovøya i Sør-Atlanteren er oppkalt etter ham.

Familie
-------

Han var sønn av gårdbruker Kristoffer Olstad og Lisbeth Halvorsen. I 1922 giftet han seg med Sigrid Furulund (1896–1969) som også kom fra en gård.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ola Olstad, (22.februar 1885 - 15.november 1969).», besøkt 7. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 20. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Folketellingen i Norge i 1891, www.digitalarkivet.no, oppført som Ola Kristoffersen Olstad[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 20. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3  «Historiske tilbakeblikk på vilt- og fiskeforvaltningen i Norge». Direktoratet for naturforvaltning. 1996. Arkivert fra originalen (pdf) 24. april 2015. Besøkt 11. mars 2015.
6. ↑  «Norvegia I». Norsk polarhistorie. Besøkt 14. januar 2009.
7. ↑  «Norvegia II». Norsk polarhistorie. Besøkt 14. januar 2009.
8. ↑  Konas dødsår fra gravferdsetaten i Oslo
9. ↑  *Norges filologer og realister*. Stavanger: Dreyer. 1933.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Music for Nations** var et britisk plateselskap som hovedsakelig fokuserte på rock og metal. De var et datterselskap av det større distribusjonsselskapet Zomba Records, som igjen er eid av RCA. 

Selskapet ble dannet i 1983 av Martin Hooker, og Music For Nations etablerte seg selv som ledende i Europa innen rock og metal, med tidlige signeringer som Metallica (som hadde tre gullalbum mens de var hos MFN), Slayer og Megadeth som ryddet vei for dem. Etterhvert som Music For Nations vokste utvidet selskapet driften til ikke bare å omfatte band som var lisensiert fra USA, men også egne signeringer. De ga ut album av artister som blant annet Paradise Lost, Opeth, Anathema, Cradle of Filth, Testament og mange andre metal-band. 

I 2004 stengte selskapet offisielt dørene. Selskapets katalog — som også hadde titler fra så vidt forskjellige artister som Lost Horizon og Frank Zappa — ble lagt inn i morselskapet Zomba Label Group, som i dag er eid av Sony BMG.

Band signert til Music For Nations
----------------------------------

* Acid Drinkers (1989 – 1992)
* Amplifier
* Anathema
* Apes Pigs and Spacemen
* Battleaxe
* The Beyond
* Cradle of Filth
* Dispatched
* Entombed
* Freak of Nature
* Godflesh
* InMe
* Lost Horizon
* Opeth
* Paradise Lost
* Sarcófago (1985 – 1986)
* Sirrah (1995 – 1999)
* Spiritual Beggars
* Three Days Grace
* Tigertailz (1990 – 2005)
* X Is Loaded

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Musica poetica** er et begrep fra 1500- og 1600-tallets musikkteori som betød komposisjon.

Under henvisning til Aristoteles skilte man mellom *musica theoretica*, *musica practica* og *musica poetica*. Med *poetica* mente man *poiesis* i betydningen «skape/lage», og altså ikke poesi i moderne betydning. Begrepet dukket første gang opp i Nikolaus Listenius' *Rudimenta Musicae Planae* (Wittenberg, 1533), deretter som verktitler hos Heinrich Faber (1548), Joachim Burmeister (1606), Johann Andreas Herbst (1643) med flere.

Musica Poetica ble delt inn i *sortisatio* og *compositio*. Med sortisatio forsto man sponan «allsang» og gav ulike eksempler som *villanellas*, *cantica rustica* og «bawrenlieder», mens for compositio ble bare *Contrapunkt* nevnt.

Litteratur
----------

* Hans Heinrich Eggebrecht, *Terminologie der musikalischen Komposition*, Steiner, Wiesbaden 1996. ISBN=3515070044
* Heinrich Faber: *Musica Poetica*, Hof 1548.
* T. D. Jones: *Passions in Perspective: An Analytical Discussion of the Three Passion Settings of Heinrich Schütz (1585-1672) against their Historical and Stylistic Backgrounds*, doktorgradsavhandling, University of Birmingham, UK, 2000.
* Heinz von Loesch, *Der Werkbegriff in der protestantischen Musiktheorie des 16. und 17. Jahrhunderts. Ein Mißverhältnis*, Olms Verlag, Hildesheim 2001. ISBN=3487114461

Referanser
----------

1. ↑  Ref. Eggebrecht: *Terminologie der musikalischen Komposition.* s. 26.
**The Music Corporation of America**, vanligvis kun kjent som **MCA**, var et USA-basert firma i musikk. MCA publiserer musikk, bøker og driver et plateselskap.

MCA ble grunnlagt som et "musikkbooking"-agentur basert i Chicago, Illinois i 1924 av Jules Stein. Firmaet var pionerer med å praktisere band på turné. Tidlig fremstående MCA-bookede artister inkluderte King Olvier og Jelly Roll Morton.

Lew Wasserman ble fort forfremmet og satt til å styre MCA i nesten 40 år. Under hans ledelse ekspanderte firmaets tilstedeværelse til fjernsyn (grunnla EMKA, Ltd. som eier Paramounts filmbibliotek før 1948 og Revue Studios, toppleverandøren av fjernsyn for alle kringkastingsnettverk i 30 år). Wasserman ekspanderte også MCA med å kjøpe Universal Studios i 1962, snudde det rundt og gjorde det om til et førsteklasses filmstudio som produserte storselger etter storselger og han styrket firmaets tilstedeværelse innen musikk.
Andre ledere i firmaet er Sidney Sheinberg, som var styreleder for MCA, og Ned Tanen, tidligere sjef for Universal Pictures. 

MCA gikk inn i platebransjen i 1962 med oppkjøpet av det USA-baserte Decca Records, som inkluderte Coral Records og Brunswick Records. Disse merkene ble lagt under MCA Records tidlig på 1970-tallet. Firmaet gikk inn i forleggerbransjen i 1975 med oppkjøpet av "G.P. Putnam's Sons".
I 1979 kjøpte det ABC Dunhill Records med dets datterselskaper ABC Records, Paramount Records, Impulsive Records, Dot Records og Dunhill Records. Chess Records ble kjøpt i 1985 mens Motown Records ble kjøpt i 1988 og solgt igjen til Polygram i 1993.

GRP Records og Geffen Records ble kjøpt i 1990, det samme året som MCA Corporations holdingselskap ble kjøpt av Matsushita-gruppen.

Seagram Company Ltd. kjøpte i 1995 80% av aksjene i *MCA INC.* og samme år droppet de nye eierne MCA-navnet og firmaet endret struktur til Universal Studios og dens musikkdivisjon, *MCA Music Enternainment Group* ble døpt om til Universal Music Group. I 1996 solgte Seagram "G.P. Putnam's Sons" til Pinguin Group. I 1998 kjøpte Seagram PolyGram fra Philips og fusjonerte det med Universal Music Group. Da Seagram Company Ltd. ble kjøpt opp av det franske selskapet Pernod Ricard, ble Universal holding solgt til Vivendi Universal. 

Våren 2003 ble MCA Records lagt under Geffen Records. Deres country-musikkmerke, MCA Nashville Records, er fortsatt i drift.

Artister
--------

* Ann-Margret

Referanser
----------

1. ↑   besøkt 30. januar 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Universal Music Group Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Music Export Norway** (**MEN**) var et norsk aksjeselskap etablert i 2000 med følgende formål:

«*Service- og kompetansesenter for eksportører av norske musikkprodukter. Selskapet skal primært konsentrere sin virksomhet om å styrke norsk musikkliv på kommersiell basis, men i den utstrekning det er mulig, uten å ekskludere aktører som kan bidra til dette. Selskapet skal tilrettelegge internasjonale eksportframstøt, og bistå med å tilrettelegge internasjonale eksportframstøt, og bistå med å tilrettelegge forholdene for eksport av norske innspillinger så som deltagelse på internasjonale messer, konferanser, presentasjon på Internett m.m. Selskapet skal der det synes hensiktsmessig søke samarbeid med beslektede virksomheter, samt institusjoner som naturlig bør benytte musikk i sin profilering så som UD, større norske konsern m.m.*»

Pr. desember 2011 var MEN eiet av seks ulike organisasjoner fra norsk musikkbransje, henholdsvis International Federation of the Phonographic Industry, FONO (interesseorganisasjonen for uavhengige norske plateselskaper), Norske Populærautorer, GramArt (Grammofonartistenes Forening), Musikernes fellesorganisasjon og Norsk Musikkforleggerforening.

Music Export Norway hadde i 2011 hovedkontor i Karl Johans gate 23 i Oslo. Selskapet jobbet for å styrke norsk musikk internasjonalt. Selskapet initierte, tilrettela og koordinerte internasjonale eksportfremstøt og bistod med å legge til rette for eksport av norsk musikk, deltagelse på internasjonale messer, konferanser og bransjefestivaler, presentasjoner på Internett m.m.

Aksjeselskapet Music Export Norway ble avviklet fredag 11. januar 2013 og eiendelene og de ansatte i selskapet overdratt til den nye statlige stiftelsen Music Norway. Samtidig ble stiftelsen Norsk Musikkinformasjon lagt ned og deler av deres ansatte overført til Music Norway som fra januar 2013 overtok ansvaret for den norske musikkbransjes fellesrettede musikkeksportarbeid..

Organisasjon
------------

Music Export Norway hadde seks ansatte, hvorav fire arbeidte ved hovedkontoret i Oslo og to ved selskapets kontorer i henholdsvis London og Berlin.

Referanser
----------

1. ↑  Pressemelding fra Kulturdepartementet

Eksterne lenker
---------------

* Music Export Norways hjemmesider
Norske reineieres hevdvunne sommerbeiteområder i Sverige, og omvendt.
**Nord-Trøndelag reinbeiteområde** er en del av reindriftsforvaltningen i Norge. Reinbeiteområdet omfatter deler av Fosen og Nord-Trøndelag fylke. Reinbeiteområdet ledes av et områdestyre med medlemmer oppnevnt av Fylkestinget og Sametinget.

I alt har Nord-Trøndelag reinbeiteområde et beiteareal på 22 300 km², fordelt på 6 reinbeitedistrikter:

* Fovsen Njaarken sijte (Fosen), kystreindrift
* Åarjel-Njaarken sijte (Vestre Namdal), kystreindrift
* Gaske-laanten sijte (Færen) i kommunene Meråker, Stjørdal, Levanger og Verdal, fjellreindrift
* Skæhkeren sijte (Skjækerfjella), i kommunene Snåsa, Steinkjer og Verdal, fjellreindrift
* Låarten sijte (Luru), i kommunene Snåsa, Grong og Lierne, fjellreindrift
* Tjåehkeren sijte (Østre Namdal), i Røyrvik, Namsskogan, Grong, Lierne, Snåsa, Overhalla, Namsos, Namdalseid, Steinkjer, Grane og Hattfjelldal, fylkefjellreindrift

Kystreindrifta har vinterbeitene mot kysten, mens fjellreindrifta har alle sine årstidsbeite i innlandet. Tjåehkeren sijte har tilgang på sommerbeite i Sverige.

Nord-Trøndelag reinbeiteområde grenser til Sør-Trøndelag og Hedmark reinbeiteområde og Nordland reinbeiteområde.

Eksterne lenker
---------------

* Reinbeitedistrikt og tamreinlag i vårt forvaltningsområde Arkivert 29. oktober 2021 hos Wayback Machine.; Statsforvalteren i Trøndelag
**Suizhong kullkraftverk** er et kullkraftverk som er under utvidelse i Suizhong helt sørvest i provinsen Liaoning i det nordøstlige Kina. Anlegget ligger 35 km øst for storbyen Qinhuangdao. Det har en installert produksjonskapasitet på 3 600 MW fordelt på 2 turbiner på 800 MW hver, samt 2 under bygging (1 000 MW hver). Anlegget stod ferdig med 1 600 MW i to russisk-bygde turbiner fra 2000 (fase I), og i utvidet stand med 2 x 100 MW Dongfang-turbiner skal det stå ferdig i 2010 (fase II). 

Operatør er CSEC Guohua International Power Co Ltd, tidligere kjent som *CLP Guohua Power Co Ltd*. Dette venture eier 50% av kraftverket, og er igjen eid 70% av China Shenhua Energy, og 30% av China Light & Power. De øvrige eierne deler halve eieskapet i kraftverket hvorav Liaoning Energy har 35% og Shenhua Energy har 15%.

To enheter på 800 MW hver er såkalt superkritiske, dvs at forbrenningen skjer under meget høy temperatur og trykk slik at effekten øker og de relative utslippene reduseres.

Se også
-------

* Liste over verdens største kullkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Industcards – Kinas kullkraftverk i nord.
* Suizhong I & II Power Station – China Light & Power.
* The Diffusion of Clean Coal Combustion Technologies For Power Plants in China – Daniel Vallentin & Liguang Liu, Roskilde Universitet, mai 2005, side 36. Besøkt 1. juni 2013.
**Steve Harkness** (født 27. august 1971 i Carlisle) er en tidligere engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid som venstreback/venstreving i Liverpool FC.

Harkness begynte sin karriere i sin lokale klubb Carlisle United FC i 1988. Han fikk kun 13 kamper for klubben før Liverpool manager Kenny Dalglish kjøpte han for 75 000 pund 17. juli 1989.

Han fikk sin debut for Liverpool 27. august 1991 i hjemmekampen på Anfield mot Queens Park Rangers FC i en kamp Liverpool vant 1–0 etter mål av Dean Saunders. Hans første mål kom først 29. april 1995 i bortekampen mot Norwich City FC på Carrow Road i en kamp Liverpool vant 2–1.

Harkness tilbragte totalt 10 år i Liverpool, hvor han spilte totalt 139 kamper, og scoret tre mål. I denne tiden var han på utlån to ganger i henholdsvis Huddersfield Town AFC og Southend United FC.

I 1999 signerte han for SL Benfica hvor han kun ble i fem måneder før han ble hentet til Blackburn Rovers FC.

Han spilte også for Sheffield Wednesday FC og Chester City FC før han la støvlene på hylla[*klargjør*] i 2002.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID e4fa02d3[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 107196, oppført som Steven Harkness[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steve Harkness – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Steve Harkness – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Steve Harkness – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Steve Harkness – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Steve Harkness – Fora De Jogo Rediger på Wikidata

* (en) Steve Harkness – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på LFChistory.net Arkivert 16. juni 2008 hos Wayback Machine.
* Profil på sporting-heroes.net
**Marel Jóhann Baldvinsson** (født 18. desember 1980) er en islandsk fotballspiller. 

Han startet sin karriere hos islandske Breiðablik UBK, men signerte for Stabæk i år 2000 etter mislykket prøvespilling for Rosenborg. Han spilte for Stabæk i to sesonger. 

I perioden 2003 til 2006 spilte han for Lokeren, der det spilte flere islendinger. En skade gjorde imidlertid at han måtte avslutte karrieren der før kontrakten gikk ut. 

Han returnerte til Island i 2006, og kjempet seg tilbake til landslaget. Dette gjorde at også interessen for han økte på klubbnivå, og han kom til Molde i august 2006. For Molde spilte han 8 kamper i 2006-sesongen, og 17 i 2007-sesongen. 

Baldvinsson ble frigitt etter 2007-sesongen fra MFK og dro tilbake til Island.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 2e863f02[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, oppført som Marel Jóhann Baldvinsson, Transfermarkt spiller-ID 12898, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marel Baldvinsson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Marel Baldvinsson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Marel Baldvinsson – FBref Rediger på Wikidata

  

Portal: Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
De britiske seilskipene «Resolution» og «Adventure» i Matavaibukta. Maleri av William Hodges, 1776
**Matavaibukta** (fransk Baie de Matavai) er ei bukt ved Pointe Vénus i Mahina nordvest på Tahiti. Det var et sted der europeiske sjøfarende på 1700-tallet søkte havn, og der kontakten mellom tahitiere og europeere først fant sted. 

Samuel Wallis kalte bukta Matavai Port Royal Harbour, mens James Cook ga den navnet Royal Bay. De første misjonærene fra London Missionary Society steg i land her i 1797, og ble møtt av Pomare II.

Det ble oppdaget sandbanker som gjorde farvannet farlig ved vind fra vest og sørvest. Skip forliste og Matavaibukta ble etter hvert oppgitt som havn til fordel for Papeete, der havnen er beskyttet året rundt.

Referanser
----------

1. ↑  «Matavai Bay», *South Seas Companion*, National Library of Australia.
2. ↑  «Arrivée des missionnaires à Tahiti, 5 mars 1797» Arkivert 20. oktober 2012 hos Wayback Machine. Tahiti Heritage.
3. ↑  Lal, Brij V. og Kate Fortune (red.): *The Pacific Islands: An Encyclopedia*, Honolulu: University of Hawai'i Press, 2000, s. 101.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matavai Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Matbransjens Faglige Utvalg** (**MFU**) er en norsk organisasjon opprettet av Annonsørforeningen, Næringslivets Hovedorganisasjon og Virke. MFU vurderer og fatter vedtak vedrørende markedsføring av en rekke mat- og drikkevarer overfor barn og ungdom.

MFU og fellelsene der virker som en selvjustisordning, men vedtakene har ingen juridisk betydning. Det er heller ikke slik at de som blir felt i MFU forplikter seg til å rette seg etter vedtaket, og MFU har ingen sanksjoner de kan iverksette dersom vedtakene ikke blir fulgt.

Juryen i MFU består av ett uavhengig medlem, to med markedsføringsbakgrunn, ytterligere ett med juridisk bakgrunn, ett med ernæringmessig bakgrunn, representanter fra Helsedirektoratet eller Helse- og omsorgsdepartementet og ett medlem fra almenheten.

Referanser
----------

1. ↑  Nestlé
2. ↑  «Om MFU». Arkivert fra originalen 31. mars 2016. Besøkt 2. april 2016.
3. ↑  «Retningslinjer». Arkivert fra originalen 13. oktober 2016. Besøkt 13. oktober 2016.
4. ↑  dinside.no

Eksterne lenker
---------------

* Nettside
**Kunoy** (IPA: [ˈkuːnɪ], dansk: *Kunø*) er en bygd på Færøyene. Den ligger på vestkysten av øya Kunoy, som den har sitt navn fra, og er administrasjonssentrum i Kunoyar kommuna. 1. januar 2009 hadde Kunoy 84 innbyggere, mot 49 i 1985.

Historie
--------

Bygda Kunoy er første gang nevnt i Hundebrevet. Et sagn fra bygda forteller at det høyt oppe på øya Kunoy ligger en planke fra Noas ark. Det vokser muslinger og små konkylier på den. Folk som har gått seg ville i tåken har sett planken, men ingen som har lett etter den har noensinne funnet den. I 1867 ble Kunoyar kirkja reist. For å kunne finansiere kjøpet av altertavle og lysekrone ble man enige om at hver båt skulle gi én fisk til kirken etter hver fisketur. Nabobygda Haraldssund på østkysten er sannsynligvis eldre enn Kunoy, mens Skarð i dag er avfolket. Tidligere var postbåten fra Klaksvík den eneste forbindelsen til omverdenen. Det ble først veiforbindelse mellom Kunoy og Haraldssund i 1988, da en tunnel ble sprengt ut gjennom fjellene, og videre en veidemning over fra Haraldssund til Borðoy. Dette la grunnlaget for at de fleste av Kunoys innbyggere i dag kan arbeide i Klaksvík.

* Kunoy fra sjøenKunoy fra sjøen
* Kunoy og KalsoyKunoy og Kalsoy
* Kunoyar kirkjaKunoyar kirkja

Referanser
----------

1. ↑  Hagstova Føroya Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Heimabeiti Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kunoy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kunoy – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kunoy på *faroeislands.dk*

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kart over Mississippibekkenet.
Kart
**Mississippibekkenet** er USAs største, og verdens nest største nedbørfelt for ett vassdrag – bare overgått av Amazonasbekkenet. Mississippibekkenet utgjøres av elvene Mississippi, Missouri og sideelver, og drenerer et totalt areal på 3,23 millioner km², en tredel av USAs areal. Mer enn 99% av arealet er i USA, med bare helt små nedbørsfelt i Canada i nord. 

Mississippibekkenet ligger i geologisk stabile kontinentalområder, og omsluttes av vannskiller («continental divides») mot de kaledonsk foldede Appalachene i øst og det gamle fjellområdet Rocky Mountains i vest. Vassdraget renner sørover ut i Mexicogulfen. Landskapet er svært flatt, og består av løsmasser som er vasket ut av Rocky Mountains og avsatt langs elvene helt ned til Louisiana, hvor hovedvassdraget er sakte og meanderpreget. 

Mississippibekkenet har enorm økonomisk betydning. USAs landbruk har sin hovedbasis i bekkenet, og skipsfarten på havnene i Lousiana og opp elvene hele veien til St. Paul i Minnesota har meget stor økonomisk betydning. Reguleringen av elvene er betydelig for irrigasjons- og flomkontrollformål, men har lite potensial for vannkraft på grunn av den beskjedne fallhøyden.

Sideelvene i bekkenet omfatter blant annet:

* **Mississippi – 3 770 km**
	+ Ohio – 1 579 km
	+ Tennessee – 1 049 km
	+ Des Moines – 845 km
	+ Missouri – 4 090 km
		- James – 1 143 km
		- Platte – 499 / 1 593 km
			* North Platte – 1 090 km
			* South Platte – 720 km
	+ Arkansas – 2 348 km
		- Canadian – 1 220 km
		- White – 1 162 km
	+ Red River – 2 190 km

Vannføringen langs Mississippi (3 770 km) tar hele 90 dager fra øverst i Minnesota til Mexicogulfen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Pingding** (kinesisk: 平定县; pinyin: *Píngdìng Xiàn*) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Den er understilt byprefekturet Yangquan.

I 1999 var befolkningen på 317 294 innbyggere.

Samferdsel
----------

Shitai Expressway, hovedferdselsåren mellom Shanxis hovedstad Taiyuan og naboprovinsen Hebeis hovedstad Shijiazhuang, fører i vest-øst-retning gjennom Pingding fylke.

Også Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.

Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Pingu*** er en sveitsisk-britisk stop motion-animert TV-serie for barn som gikk på BBC og Schweizer Fernsehen fra 1990 til 2006. Serien handler om den lille pingvinen Pingu som bor i Antarktis sammen med vennene sine. Serien ble skapt av animatør og manusforfatter Otmar Gutmann i 1990. 

*Pingu* fikk raskt internasjonal suksess.[] Én av grunnene til det er at serien ikke trengte å dubbes da dialogene er fremført på «pingvinsk», et lydspråk uten ord som kan forstås av alle. Carlo Bonomi (1937-2022), også kjent som stemmen i animasjonasfilmene om *Streken*, var mannen bak alle stemmene i de første fire sesongene av serien. Da serien ble solgt til Hit Entertaiment i England, ble Bonomi byttet ut med stemmeskuespillerne Marcello Magni og David Sant, da han ble ansett å være for gammel for jobben.

Serien hadde norsk premiere andre påskedag 1992 under tittelen *Her kommer Pingo!*.[]

Referanser
----------

1. 1 2  Dana Stevens (1. februar 2008). «The March of the Pingu». *Slate* **(engelsk)**. Besøkt 26. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pingu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Pingu* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Pingu* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Pingu* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Pingu* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Milliardæren*** (engelsk: *The Billionaire of Dismal Downs*) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Første opptreden var i Uncle Scrooge 1993. Dette er kapittel 9 i Skrue McDucks liv og levnet. Historiens tidsrom er 1902.

Handling
--------

Nå er Skrue den rikeste gullgraveren i Klondike. Han har en million kroner! Så nå kommer han hjem. Landsby folkene ønsker han velkommen på denne måten: de kaster tomater. Så skriker de: Vi vil ikke ha deg her din røverridder! Lurvete løsgjenger som flakker rundt her i verden! Forsvinn herfra oppblåste såpeboble! Er ikke høylandet bra nok for deg lenger? Men etter Skrue har sagt: %¤#@%! Jeg skal kjøpe landsbyen å jage dere på dør, sier de: Hva gikk de av han? Han som alltid har vært en trivelig gutt! For et sinne! Helt uten grunn! Tenk å ønske velkommen en så uforskammet person! Faren til Skrue merker at han har fått temperament siden sist…… 
Så blir Skrue med på høylands mesterskapet. Første øvelse er å kaste slegge. Han kaster uendelig langt, men han får null poeng siden han hang fast i slegga, og da ble kastet bare en kvart tomme langt. Andre øvelse er saueklipping. Men han får null poeng der også, fordi han klippet Angus også, han som holdt fast sauen. Øvelse nummer tre er å fange flest fisk på en viss tid. Men siden Skrue kaster all fisken på dommerne, får han null poeng. Han skal kaste en forvokst stokk på øvelse fire. Et rundkast er nok, men Skrue klarer tre! Til hans store skuffelse er ikke dommerne tørre enda, så han får null poeng… neste øvelse er dikt lesning. En poetisk tulling er før Skrue, han klarer seg kjempe bra. Det er tre gamle damer som er dommere, og de besvimer når de hører Skrues dikt: En gullgraver ungkar, en garvet og frisk en, forelsket seg en gang i piken bak disken. Han luktet så ille at piken fnøs, og prøvde forgjeves å komme seg løs. Han grep kniven… så kom de seg fort til neste øvelse. Så er det øvelse seks, golf. Men ballen kommer helt ut av kurs og havner i myra. Skrue har altså null poeng til sammen men han får fem ekstra poeng fordi at han vassa igjennom myra for å finne golfballen sin… Skrue innser at han ikke passer hjemme i Skottland lenger. Han skal flytte til et sted i Amerika, som heter Andeby! Søstrene til Skrue blir med han. Dagen før de skulle dra, tar de farvel. Men på morgenen står Fergus McDuck i vinduet og vinker farvel til Skrue McDuck. 
Men det står en ved siden av han, som de ikke helt ser hvem er. På slutten ser vi at Fergus og Myra går igjennom veggen…

Barks-kjennetegn
----------------

- "På jakt etter gull" (DD nr. 52-2/1959-1960)

- "Gøy i Alaska" (DD nr. 1-3/1967)

- "Den lure onkel Skrue" (DD nr. 1/1954)

- "Siste hundeslede til Dawson" (DD nr. 35-38/1990)

- "Kongen av gullelven" (DD nr. 48-50/1963)

- "Gullfeber på Månen" (DD nr. 18-19/1965)

- "Sjeldne Mynter" (DD nr. 6/1952)

- "Hunden fra Wiskerville" (DD nr. 6/1961)

- "Kong Skrue av Skruerike" (DD nr. 39/1991)
**Millerettidene** er en familie av urreptiler kjent fra funn fra sen perm i Sør-Afrika.

Bygning og levevis
------------------

Alle millerettidene var relativt like av bygning. *Millerretta*, den best kjente slekten, var omkring 60 cm lang. Den var lettbygget med lang hale og en serie små, skarpe tenner i kjeven. Trolig levde den av insekter og smådyr i ørkeonområdene på det sørlige Pangea. Av utseende har de liknet en stor firfisle, og har trolig hatt et tilsvarende levevis. Ni slekter er beskrevet, men mange baserer seg på meget fragmentarisk materiale. Hvor mange slekter og arter det egentlig har dreid seg om er ukjent.

Hodeskallen var trekantet og ganske dyp. Skalletaket var av anapsid type uten sideåpninger hos de fleste, men hos enkelet former finnes det en åpning bak hvert øye lavt i skallen, slik som synapsidene. De hadde alle en velutviklet åpning for pinealøye over hjernekassen. En innbuktning bakerst på hodeskallen antyder at mllerettidene hadde en ytre trommehinne på samme måte som moderne firfisler, men med et stort og tungt stigbøyle-ben. Trolig hørte ikke millerettider like godt som moderne firfisler og skilpadder.

Millerettidene døde sannsynligvis ut mot slutten av perm, kanskje på grunn av konkurranse fra de tidlige skjellkrypdyrene og broøgler.

Systematisk plassering
----------------------

Millerettidene regnes ofte som en av de mest basale urreptilene. De har gjennom tidene vært plassert som primitive skjellkrypdyr og primitive synapsider takket være åpningene bak øynene hos enkelte arter. Nyere studier viser at denne åpningen er en egen utvikling hos millerettidene, et tilfelle av parallell evolusjon hos to ellers ubeslektede grupper.

Millerettidene viser en meget enkel og lite modifisert bygning, og mange regner den som den eldste sidegreina på urreptilenes (og derved alle landdyrs stamtre. Om så er tilfelle, må det har eksistert millerettider helt tilbake til midre karbon, uten at man kjenner til noen funn. Uansett om de er den eldste sidegreine aller ikke, viser de en meget konservativ anatomi som i det alt vesentlige likner på den vi finner hos de første krypdyrene, som levde 70 millioner år før.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Millerettider* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Millerettider* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Millerettidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Millerettidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Ola Steen** (født 10. juni 1952 i Vadsø) er en norsk billedkunstner, bosatt i Risør. Han har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole, linje for grafikk 1970-73. Videre har han utdannelse fra Statens lærerhøgskole i forming på Notodden 1985-87. Steen har en rekke separat- og kollektivutstillinger bak seg både i inn- og utland, og han har blant annet deltatt hele 14 ganger ved Sørlandsutstillingen og 4 ganger ved Høstutstillingen. Steen er to ganger innkjøpt av Nasjonalgalleriet og tre ganger innkjøpt av Riksgalleriet. Han er også innkjøpt av blant annet Norsk kulturråd, Statens konstråd i Sverige og Riksdagen i Stockholm. 

For mange er Ola Steen kjent som «kattekunstneren», og hans store produksjon av kattemotiver er etter hvert blitt et av hans varemerker: 

> Hans kattemotiver er kjent og høyt verdsatt av katteelskere og kunstelskere over hele landet. Også Nasjonalgalleriet har gått til innkjøp av hans kattedyr.
> 
> 
> Ole Kjeldsberg Endresen i *Østlandets Blad*, 2013
> 
> 

Han arbeider med forskjellige grafiske teknikker, vesentlig etsing, koldnål og monotypi-tegning. I den senere tid har natur og menneske vært tema i hans kunstproduksjon. Isfiskeren er et motiv i en ny, stor serie av koldnålsarbeider. Sommeren 2014 hadde Steen et felles kunstprosjekt sammen med keramiker Bibiche Mourier i galleri Osebro i Porsgrunn, der temaet var hav og fisk.

I tillegg til kunstproduksjon, har Steen hatt flere engasjementer i regi av Den kulturelle skolesekken i Aust-Agder. Han har også ledet kunstformidlingsprosjekter på Agder, blant annet ved Flekkefjord ungdomsskole og ved Valle og Blakstad videregående skoler.

Ola Steen er medlem av Norske Billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og Norske grafikere (NG).

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ola\_Steen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID dd0d81fe-9d60-486d-81ca-8592c4184341, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Endresen, Ole Kjeldsberg: «Katteinvasjon i Avistegnerhuset» i *Østlandets Blad*, 11. mars 2013 (Besøkt 14. desember 2014)
4. ↑  Tveit, Christina: «Stiller ut felles kunstprosjekt» i *Aust Agder Blad*, 07. mai 2014 (Besøkt 14. desember 2014)

Litteratur
----------

* Minge, Hans Otto (1999): *Norske billedkunstnere Agder*, s. 150-51
* Steen, Ola (2004): *Med hjerte og klør* ISBN 9788292496152

Eksterne lenker
---------------

* Steens hjemmesider Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Hornnes** er en tidligere kommune i Aust-Agder. Før sammenslåingen med Evje, så var ikke Hornnes en del av Setesdal. Hornnes ble selvstendig kommune 1. januar 1886 da det tidligere Hornnes og Iveland formannskapsdistrikt ble delt i to enheter: Hornnes og Iveland kommuner.

1. januar 1960 ble Hornnes og Evje kommuner slått sammen til en enhet med navnet Evje og Hornnes kommune.

1. januar 1986 ble gårdsnummer 125, Lislevand i Birkenes, tillagt Evje og Hornnes kommue.

Severdigheter
-------------

Hornnes stasjon på den nå nedlagte Setesdalsbanen er tegnet av arkitekt Paul Due og ble oppført i 1895. Stasjonbygningen, privetbygningen og restene av stasjonhagen ble fredet i 2002.

Hornnes kirke er en laftebygd, 8-kantet kirke med plass til 300. Den er bygd i 1828. Hornnes er dokumentert som kirkested tilbake til 1327. I tienderegnskapene i Roma er kirken omskrevet som «Ornes i Odralen provincis».

I Hornnes ligger Mineralparken (tidl. Setesdal Mineralpark) som har en 1 100m² utstillingshall innsprengt i fjellet med mineraler og bergarter. På uteområdet finnes det en rekke aktiviteter for barn.

Fjelltoppen «Masi» er et utsiktspunkt over Hornnes, og et populært turmål for lokalbefolkningen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Historiske arkiver etter Hornnes kommune på Arkivportalen
* «Hornnes» på *Setesdalswiki*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Frank Frost** var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Frost vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var målvakt på det amerikanske laget *St. Rose Parish*, som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club* og *Christian Brothers College* fra USA. *St. Rose Parish* tapte første kampen med 0-4 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, *Christian Brothers*, med 7-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *St. Rose Parish* og *Christian Brothers College* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i fotball, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Frost – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frank Frost – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Colin William Wyatt** (født ca. 1909, død 1975 i Guatemala) var en britisk skiløper, friluftsmann og dokumentarforfatter. Han ble tre ganger britisk mester på ski, og deltok i ski-VM i 1931. Han var også sommerfuglsamler og entomolog.

Som representant for Cambridge vant han universitetskampen på ski mellom Cambridge og Oxford i 1928 og 1929. Han deltok i de internasjonale studentlekene i Davos i januar 1930, der det britiske laget ble nummer 2. Han vant utforrennet under den britisk-sveitsiske universitetskampen i 1931, og vant begge de to første offisielle slalåmrennene i Norge, som ble arrangert i 1933.

Sammen med Guy Nixon og Percy Legard deltok Wyatt i ski-VM i Oberhof i 1931, der han ble nummer 40 av 73 deltakere i spesielt hopp. De tre var for øvrig de første britene som hoppet over 50 meter på ski. Under Morven Cup i Olympiabakken i St. Moritz i 1931 satte Colin Wyatt britisk rekord med 57,5 meter. I 1933 var han den første brite som deltok offisielt i Holmenkollen.

Etter karrieren som aktiv idrettsmann besteg han flere fjell på ski. Han fotograferte og skrev bøker om disse turene.

Colin Wyatt bodde i Australia fra august 1939 til januar 1947, og brukte der mye av fritiden til å samle sommerfugler. I mai 1947 ble han dømt i England for å ha stjålet rundt 1600 sjeldne sommerfugler fra flere museer i Australia. Wyatt innrømmet tyveriet, og fikk en bot på 100 britiske pund. Han fortsatte å dyrke sommerfuglhobbyen resten av livet.

Wyatt døde i en flyulykke i Guatemala i 1975. Etter hans død ble sommerfuglsamlingen hans solgt til Staatliches Museum für Naturkunde i Karlsruhe i Vest-Tyskland.

Bibliografi
-----------

* 1952 – *The call of the mountains*
* 1955 – *Going wild*

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Colin William Wyatt, BNF-ID 16490042g[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.zobodat.at[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Tim Ashburner: *The history of ski jumping*. Quiller Press, Wykey, Shrewsbury 2003. ISBN 1-904057-15-2, s. 58-59, 68-72, 75
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 149
* Roger Laurence Kitching: *Biology of Australian butterflies*. CSIRO, Collingwood 1999. ISBN 0-643-05027-2, s. 16-17 (forhåndsvist på Google Books)
* The Sydney Morning Herald: Butterfly theft - Colin Wyatt fined (22. mai 1947)
* The Sydney Morning Herald: The strange case of the stolen butterflies (6. september 1947)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Colin John Nish** (født 7. mars 1981 i Musselburgh utenfor Edinburgh) er en skotsk fotballspiller som spilte for Scottish Premier League-klubben Hibernian fram til mai 2011. Mandag den 27. juni 2011 signerte han på en fri overgang for den engelske League One-klubben Hartlepool.

Nish var i Hibernian i sin ungdom, med innledet den profesjonelle karrieren i Dunfermline Athletic, der han i to perioder var utlånt til Alloa Athletic og en periode til Clyde.

I 2003 gikk han til Kilmarnock, der han fram til 2008 spilte 145 kamper og scoret 40 mål. I oktober 2007 avslo han et nytt kontraktsforslag fra Kilmarnock FC, og stod da fri til å innlede forhandlinger med sin barndoms helter i Hibernian FC som Bosmanspiller den følgende sommeren. Klubbene ble imidlertid enige om en umiddelbar overgang og Nish kunne debutere for klubben allerede 9. februar 2008 i bortekampen mot Dundee United. Han scoret sitt første mål ti minutter inn i den påfølgende hjemmekampen mot Gretna. Etter at Anthony Stokes kom til Hibernian FC fra Sunderland FC sommeren 2009, ble Nish andrevalg på spissplass og har måttet slite benken mye. Da Stokes ble solgt til Celtic FC for £1.25 millioner 31. august 2010, var manager John Hughes rask med å låne inn spissen Darryl Duffy fra Bristol Rovers, noe som mange regner som tegn på at Nish ikke har befestet sin stilling som førstevalg på topp for Hibernian FC. I april 2011 ble det kunngjort av Hibernian at Colin Nish var en av flere spillere som ikke ville få forlenget sin avtale med klubben. Kontrakten til Nish gikk ut i mai 2011. Den 27. juni 2011 signerte Nish på en fri overgang til Hartlepool i engelsk League One (nivå 3). Hartlepool har imidlertid også signert Nolberto Solano i dette overgangsvinduet, slik at Nish vil møte konkurranse om angrepsplassen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Colin Nish – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Colin Nish – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Colin Nish – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Colin Nish – FBref Rediger på Wikidata
* Colin Nish på ESPN
**Bekjennelseslitteratur** er svært personlige og intime selvbiografiske verk. Det er en undersjanger av selvbiografien, der forfatteren går inn for å fortelle det intime, uanstendige, ulovlige og så videre. Selvbiografier kan brukes til skryt for å skape seg et godt ettermæle, men de kan også brukes til å offentliggjøre anfektelser og komme med syndsbekjennelser. I motsetning til i tradisjonelle selvbiografier er det i bekjennelseslitteraturen en åpenhet helt ned i sjelens avgrunner. Denne litteraturen er ofte sjokkerende, og det hender den blir forbudt i sin samtid. 

Teksten er avsløringsorientert og kan lage skandaler. Forfatteren framstår som modig, men kanskje også hjerteløs overfor noen av dem som omtales. Bekjennelsesforfatterne bruker skrivingen til å komme seg mentalt løs fra fortiden og fra sin oftest dårlige samvittighet. De er ærlige inntil selvplageri. Bører kastes av ved å beskrives. Skrivingen og offentliggjøringen fungerer som en botsgang. 

I bekjennelseslitteraturen er det ofte interessant å oppleve hvordan fortidens hendelser omtolkes i ettertidens lys: Noe som alle trodde var tilfeldig, avsløres som nøye planlagt, altruistiske handlinger avsløres som egoistiske og noe tilsynelatende uviktig omtolkes til å bli svært viktig. 

Katolske skriftemål og andre samtaler innen kirken som institusjon har av og til også resultert i at synderen har bekjent sin brøde offentlig og gjort bot. I vår tid har «tilgi meg»-programmer på såkalt «søppel-TV» en lignende funksjon som bekjennelseslitteraturen. 

Det finnes også bekjennelsestekster på Internett.

Eksempler på bekjennelseslitteratur i bokmediet
-----------------------------------------------

* Augustin: *Bekjennelser*
* Jean-Jacques Rousseau: *Bekjennelser*
* Thomas DeQuincey: *Confessions of an English Opium Eater*
* Arthur Rimbaud: *En tid i helvete*
* Leo Tolstoj: *Skriftemål*
* George Moore: *Confessions of a Young Man*
* Hans Jæger: *Bekjendelser*
* Pamela Des Barres: *I'm With The Band: Confessions Of A Groupie*
* Lars Einar Engström: *En sexists bekännelser*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Andreas Loven** (født 1981 i Tromsø) er en norsk jazzpianist.

Loven vokste opp i Oslo, hvor han ble undervist i klassisk piano av sin bestemor fra han var seks år gammel. Da han var 23 år gammel, kort tid etter at han fullført sine ingeiørstudier, hørte han Tord Gustavsen Trio live på Canal Street-festivalen. Opplevelsen førte Loven til å slutte i jobben og gå inn i jazz studier.[] Først kontaktet han Gustavsen via gule sider, og lyktes i å få noen pianotimer. Senere, flyttet Loven til Sør-Afrika for å studere jazz på det sørafrikanske College of Music under professor Andrew Liley.

Siden 2011 har han spilt flere konserter i Sør-Afrika og Europa, inkludert på Oslo Jazz-Festival, Canal Street Jazz Festival og den norske jazzscene. I januar 2015 ga Loven ut sitt debutalbum. Albumet bestod av både duetter og trioer med den sørafrikanske saxofonisten Buddy Wells og med Spha Mdlalose på vokal.

I februar 2016 ga Loven ut sitt andre album, *District Six* med sin sørafrikanske quartet: Buddy Wells (sax), Clement Benny (trommer) og Romy Brauteseth (bass). Albumet er preget av både sørafrikansk jazz og nordisk folkemusikk. Gwen Ansell i Sør-Afrika, Peter Bacon i STORBRITANNIA, Adam Baruk i Israel, Jan Granlie i Norge og andre.

Diskografi
----------

* 2015: *Nangijala* (Losen Records)
* 2016: *District Six* (Losen Records)

Referanser
----------

1. ↑  «Andreas Loven Nangijala» (PDF). *Biography*. LosenRecords.no. 23. januar 2015. Besøkt 10. april 2015.
2. ↑  sisgwen. «Andreas Loven’s District Six conjures up the bittersweet magic of Cape Town». *sisgwenjazz*. Besøkt 8. mars 2016.
3. ↑  Bacon, Peter. «Andreas Loven – District Six». *thejazzbreakfast*. Arkivert fra originalen 8. mars 2016. Besøkt 8. mars 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. mars 2016. Besøkt 12. oktober 2017.
4. ↑  «Adam Baruch - The Soundtrack Of My Life». *adambaruch.com*. Arkivert fra originalen 8. mars 2016. Besøkt 8. mars 2016.
5. ↑  «ANDREAS LOVEN | salt peanuts\*». *salt-peanuts.eu*. Besøkt 8. mars 2016.
6. ↑  «(Losen Records)».
7. ↑  «District Six - Andreas Loven».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |