recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cecilio de los Reyes Apostol** (født 22. november 1877 i Santa Cruz i Manila på Filippinene, død 8. september 1938 i Caloocan som den gang var tilordnet provinsen Rizal) en av de tre mest fremstående patriotiske filippinske diktere og forfattere under og etter den filippinske revolusjon. Han ble anerkjent av en av de fremste diktere på det spanske språk i sin samtid.

Hans dikt ble i sin tid benyttet i undervisningen av det spanske språk (Republic Act No. 1881). De to andre var Jose Palma (1876–1903) og Fernando María Guerrero (1873–1929).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etter grunnskolen gikk han på *Ateneo Municipal* i Manila, der han to bakkalaureat i de frie kunster  *(Bachilles en Artes)* i 1894. Han begynte senere på det juridiske studium ved Santo Tomas-universitetet. Men før han fullførte det, sluttet han seg i 1896 til den filippinske revolusjon. 

### Journalist, dikter

Han var også med i redaksjonen av avisen *La Independencia*, der han skrev under signaturene *Catulo* (under Antonio Luna) eller *Isagani*.. Hans første utgitte dikt var *El Terror de los Mares Indicos* i avisen *El Comercio*. Andre kjente dikt er *Al Heroe Nacional*, *Mi Raza*, *A La Bandera*, *La Siesta*, *Sobre El Plinto* (tilegnet Mabini), *A Emilio Jacinto*, *Los Martires Anonimos de la Patria* og *El Solo de la Independencia*.

Etter freden fortsatte han sin juridiske utdanning (avslutning i 1908) og arbeidet som journalist i en rekke aviser, som *La Fraternidad*, *La Democracia*, *La Patria* og *El Renocimiento*. Senere arbeidet han også som jurist. 

Hans dikt *Al Heroe Nacional* («Til nasjonalhelten») hyller José Rizal. MDette hans mest berømte verk er ofså kjent som *A Rizal* (til Rizal). 

I en diktsamling ved navn *Pentélicas* beskriver han levende de filippinske landskap. Hans beherskelse av det spanske språk var mesterlig; man skrev dessuten også på engelsk.

Han sluttet seg til *Nacionalista-partiet* som etterstrebet filippinsk uavhengighet fra USA. Han avslo i 1935 et tilbud om å bli en av president Quezons juridiske rådgivere.

Referanser
----------

1. ↑   Spansk biografisk leksikon, Spanish Biographical Dictionary ID 85182/cecilio-apostol, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «111st Anniversary of Dr. José P. Rizal’s martyrdom». Manila Bulletin. 30. desember 2007. Arkivert fra originalen 1. desember 2008. Besøkt 6. februar 2009.
3. ↑  «REPUBLIC ACT NO. 1881». 22. juni 1957. Besøkt 6. februar 2009.
4. ↑  Anselmo Bernad, Miguel (2008). *Waiter & Fisherman & Other Essays*. Ateneo de Manila University Press. s. 105–106. ISBN 971-550-541-4. Besøkt 5. februar 2009.
5. ↑  McCoy, Alfred W. (2001). *Philippine social history global trade and local transformations South Asian*. Ateneo de Manila University Press. s. 189. ISBN 971-550-279-2. Besøkt 5. februar 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** BNE
 |
**Det Centrale DNA-profilregister** er et dansk register over DNA-profiler innsamlet av politiet.
Registeret ble opprettet 1. juli 2000 og styres av Rigspolitiets DNA-seksjon i København. Registeret brukes til å identifisere personer i straffesaker eller ved ulykker.

En lovendring i 2005 sidestilte DNA med fingeravtrykk når det gjelder innsamling og registrering. Det vil si at politiet i dag registrerer profiler fra personer som er eller har vært siktet for en forbrytelse som kan gi fengsel i mere enn ett år og seks måneder, eller i visse tilfelle i saker om barnepornografi.

Registeret består av en persondel som inneholder personidentifiserede DNA-profiler og en spordel som inneholder ikke-personidentifiserede DNA-profiler. Persondelen har over 65 000 DNA-profiler og spordelen 37 000 DNA-profiler (pr. 1. oktober 2010). Med tiden vil antallet i DNA-profilregisteret høyst sannsynlig svare til Fingeraftryksregisteret, hvor ca. 250 000 er oppført.

Eksterne lenker
---------------

* Retsinformation – Lov om oprettelse af et centralt dna-profilregister
* Politiet – DNA – Sådan bruger politiet DNA Arkivert 2. januar 2011 hos Wayback Machine.
* Etisk råd – Et DNA-profil-register, som omfatter alle borgere i Danmark? Etiske overvejelser[*død lenke*]
**Penair's Spirit of Alaska Award** er en pris i hundesledeløpet Iditarod
som tildeles «den første hundekjøreren som kommer til sjekkpunktet McGrath».

Innledning
----------

Utmerkelsen ble første gang utdelt i 2000, og flyselskapet PenAir har hele tiden vært sponsor. Hundekjøreren som når McGrath først får en original «spirit mask» av kunstneren Orville Lind. I tillegg gir flyselskapet kreditt til en verdi på $500 som vinneren enten kan bruke på flybilletter eller flyfrakt. Utdelingen skjer ved banketten i Nome.

Paul Gebhardt var den første som vant, mens Robert Sørlie er med sine to seire den mestvinnende. Sørlie var også den første fra Europa og Norge som vant prisen.

Vinnere
-------

| År | Vinner |  |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Paul Gebhardt | USAs flagg |
| 2001 | Linwood Fiedler | USAs flagg |
| 2002 | Martin Buser | USAs flagg |
| 2003 | Robert Sørlie | Norges flagg |
| 2004 | Jeff King | USAs flagg |
| 2005 | Robert Sørlie | Norges flagg |
| 2006 | Doug Swingley | USAs flagg |

Eksterne lenker
---------------

Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
**Fredrik Hagemann** (1929–2019) var en norsk geolog og offentlig tjenestemann, sentral i utviklingen av den norske oljeindustrien.

Fredrik Hagemann var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han var utdannet cand.real. og var statsgeolog ved Norges geologiske undersøkelse 1957–1966. Hagemann arbeidet ved Industridepartementets oljekontor fra 1966, før han var direktør i Oljedirektoratet i Stavanger 1972–1990. Han var fungerende direktør samme sted i perioden 1990–1996.

Hagemann var en svært benyttet foredragsholder og hadde en av landets største private boksamlinger.

Han var sønn av litteraturhistoriker og litteraturkritiker Sonja Hagemann.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 15. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Den egentlige oljedirektør", 23.nov 1974 s.3.

Eksterne lenker
---------------

* «Vi var bare tre stykker som administrerte hele oljeindustrien», intervju med Hagemann i *Teknisk Ukeblad* 20. april 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**EUs 7. rammeprogram for forskning og teknologisk utvikling** er EUs hovedvirkemiddel for å finansiere forskning i perioden 2007 til 2013. Rammeprogrammet samler alle forskningsrelaterte initiativer under en felles ordning. CORDIS er EUs offisielle internettportal for deltagelse i rammeprogrammet. Totalbudsjettet er på 51 milliarder euro fordelt på syv år. I gjennomsnitt tilsvarer dette drøyt syv milliarder euro pr år. EØS-avtalen gir Norge de samme rettigheter og plikter som de øvrige 34 landene i rammeprogrammet. Norge betaler nesten 9 milliarder kroner fordelt på 7 år for at norske forskningsmiljøer og bedrifter skal være berettiget til å søke om finansiering fra rammeprogrammet. Dette tilsvarer omtrent 2% av rammeprogrammets totalbudsjett.

Struktur
--------

Rammeprogrammet er delt opp i særprogram. Norge deltar i fem. Disse er

1. Cooperation (samarbeid) – 32.4 milliarder euro
2. Ideas (grensesprengende forskning) – 7.5 milliarder euro
3. People (forskermobilitet) – 4.6 milliarder euro
4. Capacities (kapasitetsfremmende aktiviteter) – 4.1 milliarder euro
5. Joint Research Centre (EUs felles forskningssenter) – 1.8 milliarder euro

Innenfor Nuclear Research deltar Norge innenfor området Strålevern.

Prosjekttyper
-------------

I forhold til tidligere rammeprogrammer, har EU gjort visse forenklinger i det 7. rammeprogram. Følgende prosjekttyper er aktuelle i det 7. rammeprogram:

1. Collaborative Research Projects
2. Network of Excellence
3. Support & Coordination Actions
4. Marie Curie-ordningen

Råd og Vink
-----------

Alle land som deltar i rammeprogrammet har et såkalt National Contact Point med offentlig finansiert ekspertise på rammeprogrammet, veiledning knyttet til utlysninger, partnersøk, praktisk informasjon og hjelp. Forskningsmiljøer og bedrifter som ønsker å delta i rammeprogrammet kan få gratis konsultasjoner fra ekspertene som er tilknyttet et slikt National Contact Point. Nettverket av kontaktpunkter kalles i dag Enterprise Europe Network og er satt sammen av de tidligere Euro Info Centres og Innovation Relay Centres

EU Kompetansenettverk
---------------------

I tillegg til National Contact Points finnes det kommersielt tilgjengelig ekspertise som kan bistå i utforming av EU-prosjektforslag, Grant Agreement (standardkontrakt), håndtering av immaterielle rettigheter og EU-prosjektkoordinering i forbindelse med gjennomføringen av prosjekter. Kompetanse innen for Evaluering av prosjekter er også tilgjengelig. Opplæringstiltak og kurs gjennomføres av ulike aktører i Norge. Et EU Kompetansenettverk for Norge er nå under etablering.

Eksterne lenker
---------------

* Norges forskningsråds EU-virksomhet
* Innovasjon Norges EU-virksomhet
* Aktuelle utlysninger
* Rådgivende fagorganer
* Søk etter National Contact Points
* Viktige dokumenter
* Prosjektverktøy for EU-prosjekter
**Fredrik Glad Balchen** (født 6. april 1815 i Bergen, død 24. april 1899 i Kristiania) var en norsk pedagog, kjent for sin døveskole i Christiania som han etablerte i 1849 og ledet frem til 1891.

Etter examen artium studerte han teologi ved Det Kongelige Frederiks Universitet i hjembyen mens han var timelærer hos Hartvig Nissen. Fra 1846 kunne Balchen med stipend ofre seg for døvesaken, først ved å studere hos Lars Smith (1815–60) som var forstander ved døveskolen i Trondheim, den gang landets eneste hvor man bedrev *fingermetoden*. Så dro han til Tyskland hos Friedrich Moritz Hill i Weißenfels og lærte seg *talemetoden*. Denne metoden tok han i bruk da han startet sin egen skole, først i Heiberggården i Karl Johans gate, med ikke så mange elever. I 1858 kjøpte han Schafteløkken på Elisenberg fra Thomas Heftye og med nytt navn *Elisenberg Døvstuminstitut* blev her straks over hundre elever og ni lærere med egne bygninger for internat og syketjenester. Skolen flyttet til 
Vibes gate i 1891 og Balchen gikk samme året av som rektor. Han var også med i komitéen som utarbeidet Abnormskoleloven av 1. juli 1883.

Blant hans elever finner man Lars Havstad (1851–1913) som var statistiker og journalist, samt forleggeren Halvard Aschehoug (1851–1880). De ble i 1871 de to første døvstumme som tok examen artium i Norge. Blant lærerne finner en Hedevig Rosing (1827–1913) som ble ansatt i 1872 og i 1881 startet egen døvstumme-skole. Balchen døde i 1899. I 1901 ble Balchens gate (Oslo) oppkalt etter ham.

Hans foreldre var kapellan Johan Peter Balchen (1783–1827) and Christiane Wilhelmine Gulbrandsen (1789–1819), han giftet seg i 1869 med Benjamine Walgerda Heiberg (1845–1926), dattera til Caspar Cappelen Heiberg (1814–1855) og Emilie Christine Hansine Bjertnæs (1824–1865).

Utmerkelser
-----------

* St. Olavs Orden, ridder 1873

Se også
-------

* Slekten Glad, Balchen (slekt), Heiberg-slekten og Cappelen (slektstre)
* Balchens gate (Oslo)

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Fredrik\_Glad\_Balchen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Instituttbestyrer Balchen». Tegn og tale. 1944.
3. ↑  (no) Fredrik Glad Balchen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
***Filmpolitiet*** er et norsk radioprogram om film og populærkultur som har gått på NRK Radio siden 1998. Programmet inneholder i hovedsak informasjon om ukens kinoaktuelle filmer. I tillegg har den stoff om aktuelle TV-serier, videospill og popkultur generelt. Programmet sendes på P3, på fredags formiddagene og varer i to timer. I tillegg har det siden 2010 hatt egen hjemmeside med podkast. Programmet har blitt ledet av Birger Vestmo helt siden starten.

Programmet hadde sin første sending 11. januar 1998 og er et av kanalens lengstlevende.

Medarbeidere
------------

Redaksjonen består av:

* Birger Vestmo
* Marte Hedenstad
* Sigurd Vik

Faste bidragsytere:

* Martin Aas
* Maria Lindberg
* Rune Håkonsen

Referanser
----------

1. ↑  «Filmpolitiet Podkast». *p3.no*. Besøkt 7. januar 2019. «Filmpolitiet er NRKs portal for anmeldelser og saker om film, spill og tv. Vi er ærlige, personlige og subjektive i hva vi skriver, sier og viser frem. I tillegg til dette nettstedet kan du høre oss på radio.»
2. ↑  «Konstabel Vestmo». Dusken. 16. september 2009. Besøkt 10. oktober 2013.
3. ↑  «Gratulerer med dagen til oss!». *NRK P3* **(norsk)**. 11. januar 2018. Besøkt 7. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Filmpolitiets* nettside
* *Filmpolitiets* sendinger på NRK radio
* *Filmpolitiet* på Twitter
Engelsk herre ca. 1910 i tidsriktig dress og frisyre lagt med velduftende makassarolje.
**Makassarolje** var en hårolje som ble brukt av menn på 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Man kan si at det var forløperen til 1900-tallets Brylcreem.

Makassarolje ble laget av kokosolje eller palmeolje, tilsatt en ekstrakt fra blomstene til treet Ylang-ylang (latin: *Cananga odorata*)
. I tillegg inngikk andre aromatiske oljer og parfyme. 
Navnet kommer av at de vesentlige ingrediensene opprinnelig ble innkjøpt i Makassar i Indonesia.

For å hindre at møblene ble ødelagt av makassarolje som ble overført fra håret, ble det brukt en liten beskyttende tøyduk på møbelryggen, en såkalt antimakkasar.

|  |
| --- |
| Engelsk karikaturtegning fra ca. 1814 som latterliggjør bruken av makassarolje for økt hårvekst. tegning: Thomas Rowlandson  |

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. oktober 2008. Besøkt 31. januar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av Ylang-ylang

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kulturnett Møre og Romsdal** er den offisielle hovedportalen for kultur i Møre og Romsdal fylke.

Bakgrunn for Kulturnett
-----------------------

Kulturnett Møre og Romsdal ble opprettet av Fylkeskulturutvalget i april 2004 som et prosjekt efter å ha vært innlemmet i fylkesdelplan og økonomiplan for 2001-2004, samt diskutert på fylkeskulturkonferansen i 2002. Kulturnett Møre og Romsdal er et regionalt nett under Kulturnett Norge.
Kulturnett er ikke lenger et prosjekt, men den offisielle hovedportalen for kultur i Møre og Romsdal. Kulturnett hadde pr. desember 2006 én fast stilling, og er samlokalisert med Interkommunalt Arkiv for Møre og Romsdal (IKA).

Mål for Kulturnett
------------------

Kulturnett Møre og Romsdal skal være:

* en felles innfallsport til kulturtilbud og informasjon i og om Møre og Romsdal på Internett
* en digital møteplass for kunst, kultur og kunnskap i og om fylket
* en arena med intensjon om å gi en mest mulig samlet oversikt på internett over institusjoner innen kulturlivet, kunstnere av forskjellige slag, kulturtemaer, kulturarrangementer og nyheter innen kultur i fylket.

Målgrupper
----------

* Kulturnettet satser på et bredt publikum, dvs. alle innbyggere med kultur som interessefelt.
* Det satser på aktuelle miljøer som kan levere informasjon til tjenestene, dvs. kulturaktørene.

Samarbeide om tjenester
-----------------------

Kulturnett Møre og Romsdal samarbeider med Kulturnett Norge (Norsk kulturråd) og Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane om etablering og drifting av forskjellige tjenester. Kulturnett Norge leverer f.eks. kulturkalender, registre over institusjoner og kunstnere fra fylket, kultur på kart og søkefunksjoner. Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane har søkbare databaser med forskjellig materiale, f.eks. eldre fotografier, kunnskaps- og artikkelbase og en stedsnavnbase med stoff fra Møre og Romsdal. Kulturnett Møre og Romsdal er plassert ved IKA og samarbeider om tilgjengeliggjøring og formidling av arkivstoff.

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmeside for Kulturnett Møre og Romsdal
2. ↑  Hjemmeside for Kulturnett Norge Arkivert 23. august 2011 hos Wayback Machine.
Røntgenstråler starter ved ~0.008 nm og strekker seg over det elektromagnetiske spektret til ~8 nm, som jordens atmosfære er ugjennomtrengelig for.
**Røntgenastronomi** er en gren av astronomien som omfatter studiet av røntgenstråling fra verdensrommet. Siden røntgenstråler ikke trenger igjennom jordens atmosfære, må en registrere den kosmiske røntgenstrålingen med detektorer i satellitter og romfartøy. 

Røntgenstrålingen kommer fra små, isolerte områder som blir kalt røntgenkilder, om en ser bort fra en svak bakgrunnsstråling fra hele himmelen som trolig har ekstragalaktisk opphav. En kjenner til flere tusen slike kilder, og de fleste ligger i eller i nærheten av Melkeveien. Kildene som ligger på høye galaktiske bredder hører stort sett til fjerne stjernesystem.

Typer
-----

Det finnes tre hovedgrupper av røntgenkilder:

1. Rester etter supernovaer, som Tauri X-1 eller Krabbetåken. Navnet viser at den er den første røntgenkilden som ble oppdaget i stjernebildet Tyren
2. Den lyssvakeste komponenten av spesielle dobbeltstjernesystem, som Herculis X-1, eller den formørkingsvariable stjernen HZ Herculis). Dette er den vanligste typen av sterke kosmiske røntgenkilder.
3. Normale stjerner. Einstein-observatoriet (1978–1981) og andre røntgensatellitter, som er utstyrt med svært følsomme instrumenter har påvist svak røntgenstråling fra flere tusen normale stjerner. De fleste identifiserte ekstragalaktiske kildene er radiogalakser, kvasarer og galaksehoper. Fra galaksehopene kommer røntgenstrålingen fra svært varm gass som ligger mellom galaksene.

Historie
--------

Den kosmiske røntgenkilden Scorpius X-1 ble oppdaget i 1962, og dette var den første påvisningen av en slik kilde. Den er den sterkeste av de rolige, stabile kildene. Riccardo Giacconi fikk Nobelprisen i fysikk for denne oppdagelsen. Røntgenstrålingen fra Scorpius X-1 er 10 000 ganger sterkere enn strålingen i det optiske og 100 000 ganger sterkere enn den totale utstrålingen på alle bølgelengder fra solen. Kilden til røntgenstrålingen er gass som blir varmet opp til flere millioner grader når den faller inn mot et kompakt legeme, som en nøytronstjerne eller et sort hull.

Kilder
------

* Truls Ringnes. «Røntgenastronomi». Store norske leksikon. Besøkt 23. april 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Makareus** (Μακαρεύς) eller *Makar* (Μάκαρ) var i henhold til gresk mytologi den første kongen på greske øya Lesbos nordøst i Egeerhavet. Han var sønn av solguden Helios og nymfen Rhode, som var herskerinne på øya Rhodos hvor han vokste opp. I henhold til andre myter var hans foreldre Aiolos og Enarete.

Makareus hadde seks brødre og en søster, Elyktro, som døde som ung. Hans brødre het Kerakfos, Okhimos, Aktis, Tenages, Triopas og Kandalos. Alle var dyktige astronomer på Rhodos. Makareus og hans brødre ble sjalu på den femte broren, Tenages, for hans kunnskaper i naturvitenskap. Det endte med at de drepte den yngre broren, og da udåden ble oppdaget måtte de flykte fra Rhodos. Makareus flyktet nordover til Lesbos.

På Lesbos ble Makareus konge, og tok også over mange av naboøyene. På Lesbos fikk han datteren Methymna. En gud ved navn Lesbos, det mytologiske opphavet til øyas navn, var sønn av helten Lapithes og sønnesønn av Apollon, giftet seg med Makareus' datter Methymna (eponym for Methymna, en by på Lesbos) En alternative vri på den samme myten er at Methymna giftet seg med Lepetymnos (eponym for et fjell på Lesbos), og fikk med ham to sønner, Hicetaon og Hypsipylos, som begge ble senere drept av Akilles i løpet av et angrep på byen Methymna.

Makareus hadde også andre døtre som Mytilene (eponym for byen Mytilene på Lesbos), Agamede og Antissa. Makareus ga sine sønner herredømmet over de kolonier som han grunnla på naboøyene: Kydrolaos ble sendt til Samos, Neandros til Kos, Leukippos til Rhodes hvor bosetterne skal ha blandet seg med den lokale befolkningen, og en navn uten navn til Khíos.

Referanser
----------

1. ↑  Diodorus Siculus: *Library of History*, 5. 81. 8
2. ↑  Diodorus Siculus: *Library of History*, 5. 57. 2
3. ↑  Diodorus Siculus: *Library of History*, 5. 81
4. ↑  Stephanos av Bysants: *s. v. Methymna*
5. ↑  Parthenios fra Nikea: Love Romances, 21
6. ↑  Stephanos av Bysants: ss. vv. Mytilene; Agamede; Antissa

Portaler: Litteratur | Antikkens Hellas
**Tove Sørensen** (født 1958) er en norsk hundekjører fra Tromsø og eier av Tromsø Villmarkssenter AS.

Sørensen har drevet med hundekjøring siden midten av 1980-tallet, og har deltatt 16 ganger i Finnmarksløpet. 47 år gammel debuterte hun i verdens lengste hundesledeløp, Iditarod. Bare to uker før løpet hadde hun et uhell på en treningsøkt som førte til at det ene øyet ble skadet. Selv om øyet ikke ville bli leget innen Iditarod 2006 startet, valgte hun å gjennomføre hundesledeløpet. Med bare et funksjonelt øye endte Sørensen til slutt som nummer 29. For denne prestasjonen ble hun av de andre hundekjørerne kåret til *Den mest inspirerende hundekjøreren* (Chevron Most Inspirational Musher Award) i Iditarod 2006.

Plasseringer i Iditarod
-----------------------

| År | Plassering | Tid |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 29 | 10 døgn, 14 timer og 30 minutter |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tove Sørensen – Iditarod Trail Sled Dog Race Rediger på Wikidata
* Biografiside fra Cabela
* Side om Tromsø Villmarkssenter
**Graeme Leven Hogg** (født 17. juni 1964 i Aberdeen) er en tidligere skotsk fotballspiller som har spilt for en rekke britiske klubber på 1980- og 1990-tallet. Hogg var forsvarsspiller og spilte primært som midtstopper.

Hogg begynte sin karriere hos Manchester United i 1984 og spilte 83 seriekamper for klubben før han dro videre til Portsmouth i 1988. I United ble Hogg FA-cup-vinner etter at laget slo Everton 1–0 i finalen på Wembley under FA-cupen 1984/85, men Hogg var ikke med i troppen som vant finalen. Mens han var på Old Trafford ble han også lånt ut til West Bromwich Albion i 1987.

Etter å ha spilt 100 seriekamper for Portsmouth dro han i 1991 tilbake til sitt hjemland og skrev under for Heart of Midlothian. Under en treningskamp mot Raith Rovers kritiserte han lagkaptein Craig Levein såpass at Levein svarte med å gå inn i en slåsskamp med Hogg, med det resultat av at sistnevte fikk et alvorlig nesebrudd. Begge ble ilagt strenge straffer gjennom at Hogg fikk ti kampers karantene mens Levein på sin side fikk tolv kamper.

Graeme Hogg spilte også for Notts County (hvor han var med på å vinne Anglo-Italian Cup) og Brentford før han la opp som aktiv fotballspiller i 1998.

Referanser
----------

1. ↑  Smells like team spirit – when things are so bad, you hit your own club-mates, *Daily Mail*, 23 January 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Graeme Hogg – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Graeme Hogg – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Graeme Hogg – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Graeme Hogg – FBref Rediger på Wikidata
* Spillerprofilen til Hogg på Stretford End.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kulturminner under vann** kan være mer enn 100 år gamle båter, skipsskrog, tilbehør, last og annet som har vært ombord, ifølge Norsk Maritimt Museum. Kulturminner eldre enn 1537 er automatisk fredet. Slike kulturminner kan man finne i vassdrag, på sjøbunnen langs vår kyst eller innen økonomisk sektor av Nordsjøen. Kulturminnelovens formål fremgår av § 1: Kulturminner og kulturmiljøer med deres egenart og variasjon skal vernes både som del av vår kulturarv og identitet og som ledd i en helhetlig miljø- og ressursforvaltning. Det er et nasjonalt ansvar å ivareta disse ressurser som vitenskapelig kildemateriale og som varig grunnlag for nålevende og fremtidige generasjoners opplevelse, selvforståelse, trivsel og virksomhet. Når det etter annen lov treffes vedtak som påvirker kulturminneressursene, skal det legges vekt på denne lovs formål.

Akerendam
---------

Et av de mest kjente kulturminnene under vann i Norge er Akerendam. Akerendam (VOC-ship), en nederlandsk "austindiafarer" et frakteskip som under sin jomfrutur i 1725 kom ut av kurs og forliste utenfor Runde på Sunnmøre en stormfull natt til 8. mars samme år. Skipet tilhørte det Nederlandske Ostindiske kompani Vereenigde Oostindische Compagnie (V.O.C.A) (Amsterdam),som drev utstrakt handelsvirksomhet med utgangspunkt i de nederlandske koloniene i Øst-Asia. Den 19. januar 1725 kastet Akerendam loss fra øya Texel i Nederland sammen med "Gaasperendam" og "Kockenge" med Batavia som mål. Alle tre hadde skulle bringe store pengerforsendelser til koloniene. Men under en storm i Nordsjøen mister Akerendam følget, kom ut av kurs og havnet på nordsiden av Runde hvor hun forliste. Verken kapteinen Nicolaas de Roy eller besetningen på 200 overlevde. Skipet var en 145 fot lang tremaster, solid bygget med et imponerende akterspeil og rikt utsmykket med skulpturarbeider av kunstneren "Pieter Hogendijck".

Eksterne lenker
---------------

* Om Akerendam og myntfunnet
* Digitale bøker om skipsbygging
* Om Akerendam og myntfunnet
* Wrecksite
* Maritim arkeologi: Kulturminnevern under vann[*død lenke*]
* Miljøstatus i Norge: Kulturminner under vann
**Trond Sverre Hansen** (født 27. januar 1964 i Narvik) er en norsk jazzmusiker (slagverk). Han er sønn av jazztrombonist, Viggo Hansen og er en viktig trommeslagere innenfor bebop-sjangeren. Hansen jobber som bussjåfør i busselskapet Nobina. 

Hansen debuterte i 14-årsalderen sammen med den legendariske nord-norske gitaristen Thorgeir Stubø, og var medlem i dennes kvintett (1981–82). Han var med andre ord en meget ung bidragsyter til Narviks vitale jazz miljø på denne tiden.
Han medvirket i NRKs TV-serie *Ung norsk jazz* (v/Erling Wicklund) på begynnelsen av 1990-tallet, og spilte med landsdelsmusiker-gruppa Jazz i Nord sammen med pianist Jørn Øien, bassist Konrad Kaspersen og trombonist Øystein B. Blix. Dette ensemblet er dokumentert på plate med vokalisten Marit Sandvik (*Song fall soft*, 1995). Hansen spilte med Øystein Norvoll kvintett på Kongsberg Jazzfestival (1988) og var med The Ernst-Wiggo Sandbakk group (1989–90). Kombinasjonen Kaspersen/Hansen har lagt grunnlag for mange konstellasjoner. Bl.a Hallgeir Pedersen Trio (1999–) som han har vært medlem av. Hansens bidrag her kan høres på platene *West Coast Blues*, 2002, *Wistful*, 2004 og *Bluero*, 2006. En annen utgivelse Hansen medvirker på, er pianist Knut Kristiansens *Monk Moods* fra 1994.

Diskografi
----------

### Hallgeir Pedersen Trio

* *West Coast Blues* (2002)
* *Wistful* (2004)
* *Bluero* (2006)

### Pentatomics

* *This Is Not a Drill* (2012)

### Tromsø Kunstforsyning

* *Tur* (2009)

### Deltar på

* Ragnar Olsen & Sverre Kjelsberg: *Den glade pessimisten* (1987)
* Kurt Samuelsen & Kjell Harald Langhaug: *Trekkspill! trekkspill!* (1991)
* Knut Kristiansen: *Monk Moods* (1995)
* Marit Sandvik: *Song, Fall Soft* (1995)
* Gemini Records & Taurus Records: *Gemini & Taurus – The Jazz Sampler Vol. 4* (1998)
* Boknakaran: *På kryss og ters* (1999)
* Gemini Records: *Distant Reports – Jazz From North Norway* (2001)
* Sverre Kjelsberg: *Større kraft enn krutt* (2005)
* Are & Trine: *Trollnatt* (2007)
* Alf Kjellman: *June 1999* (2007)
* Alf Kjellman: *Feather, But No Wings* (2008)
* Odd Erik Rude: *Still Present* (2011)
* Turn Left Prod: *Distant Reports No. 2 – Jazz From North Norway* (2014)

Utmerkelser
-----------

* Dølajazz-stipendet (1982)
* Stubøprisen (1999)

Referanser
----------

1. ↑  biografi Arkivert 27. mai 2014 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon

* (no) Publikasjoner av Trond Sverre Hansen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** CRIStin **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Tysk plansje fra 1880 som viser bøkkere i arbeid.
**Kulturhåndverk** er et begrep som har sin opprinnelse i Stockholms Hantverksförening.[] Begrepet ble introdusert i Norge i Kultur- og kirkedepartementets rapport *Kulturhåndverk – Avtrykk fra fortiden, uttrykk for øyeblikket, grunnlag for framtiden*. Kulturhåndverk defineres her som: «håndverk som er sentrale i og for vår kultur, som gjennom handlingsbåren kunnskap viderefører tradisjonelle teknikker og kunnskap om bruk av tradisjonelle materialer. Kulturhåndverk er håndverk som forteller om historie, tradisjon, levevis, som er tilpasset lokale forhold og tradisjoner, som bruker lokale råvarer og som i sin tradisjonelle form er bærekraftige i sin holdning til bruk og gjenbruk. Kulturhåndverkerne jobber med gamle hus, gjenstander og miljøer, men de jobber også med nyskaping og produktutvikling». Begrepet avgrenses i forhold til andre håndverkere ved at kulturhåndverkeren: «besitter og bruker sentrale kunnskaper knyttet til tradisjonelle teknikker og tradisjonelt håndverk».

Eksterne lenker
---------------

* Kultur- og kirkedepartementets rapport *Kulturhåndverk – Avtrykk fra fortiden, uttrykk for øyeblikket, grunnlag for framtiden*

Portaler: Arkeologi | Kunst
**Graemsay** (norrønt: *Grímsey*) er en øy i den skotske øygruppen Orknøyene. Den er lokalisert ved den vestlige adkomsten til Scapa Flow og i sundet Hoy Sound mellom øyene Hoy og Mainland. I henhold til folketellingen av 2011 er 22 innbyggere på øya, mens det på 1800-tallet var opptil 200 innbyggere.

Historie
--------

Gammel husmannsplass
Fyrtårnet Hoy Low (NW)
Som med mange andre av øyene Orknøyene er det en tilknytning til keltisk kristendom, muligens fra før den norrøne bosetningen. Det er restene av to tidlige kirker, dedikert til sankt Brigid og sankt Columba, som begge er helgener av irsk opprinnelse.

Øya har to fyrtårn, Hoy High (NE) og Hoy Low (NW), begge designet og bygget av Alan Stevenson i 1851 for sildeindustrien for siste halvdel av 1800-tallet.

Ved Point of Oxan helt i nordvest, i Burra Sound, ligger det som på engelsk kalles for «blokkskip». Disse ble senket med vilje under den andre verdenskrig for å hindre (blokkere) fiendtlige ubåter å komme inn sundet. Dette er et fellestrekk ved sundet og tidligere sund rundt Scapa Flow. Et kystforsvarsbatteri ble også reist ved Oxan, bygget i 1944, og voktet den vestlige inngangen til Scapa Flow, fram til slutten av andre verdenskrig.

Graemsay barneskole ble bygget i 1876 og på det meste hadde skolen hele 60 elever. På slutten av 1990-tallet hadde skolen fire ansatte til bare én elev, noe som gjorde den til den dyreste statlige skolen i Storbritannia.Skolen stengte i 1996 og er lagt ut for salg. På 2020-tallet reiste øyas 2 barn daglig til skolen i Stromness med fergen MV «Graemsay».

Referanser
----------

1. ↑   Anderson, Joseph, red. (1873): *The Orkneyinga Saga*. Overs. Jón A. Hjaltalin & Gilbert Goudie. Edinburgh. Edmonston and Douglas. The Internet Archive.
2. ↑  National Records of Scotland (15. august 2013): «Appendix 2: Population and households on Scotland's Inhabited Islands» (PDF). Statistical Bulletin: 2011 Census: First Results on Population and Household Estimates for Scotland Release 1C (Part Two) Arkivert 23. februar 2014 hos Wayback Machine. (PDF) (Report). SG/2013/126.
3. 1 2  Haswell-Smith, Hamish (2004): *The Scottish Islands*. Edinburgh: Canongate. ISBN 978-1-84195-454-7.
4. 1 2   «Graemsay website»
5. ↑  Burra Sound Block Ships, *Huskyan*
6. ↑  «Burra Sound Blockships» Arkivert 12. desember 2002 hos Wayback Machine. *Gasdiving*
7. ↑   Dobson, Roger (22. juni 1996): «The boy with four teachers and a school to himself», *Independent*

Eksterne lenker
---------------

(en) Graemsay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Graemsay.org.uk, offisielt nettsted
* Informasjon om alle familiene på Graemsay
* Northern Lighthouse Board
* Kart over Graemsay

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Per **Lassi Karonen** (født 17. mars 1976 i Djura) er en svensk roer. 

Karonen har flere ganger blitt svensk mester i singelsculler, sist i 2007. Karonen har også sammen med sin trener Per «Pliggen» Andersson vunnet flere SM-titler i dobbeltsculler.

Karonen har hatt framgang i verdenscupen i roing i klassen singelsculler og har også flere framskutte plasseringer i verdensmesterskapet. Ved siste VM i München var Karonens sjetteplass ikke bare hans hittil beste VM-plassering, men innebar også kvalifisering til OL 2008 i Beijing, der han nådde finalen på 2000 meter.

Lassi Karonen ror for Leksandsklubben Brudpiga RK. Karonen bor i Uppsala og gjennom samarbeidet med Uppsala akademiska roddarsällskap trener han så lenge det er isfritt til daglig på Fyrisån. 

Karonens mor er svensk og far finsk.

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, «Lassi Karonen», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ka/lassi-karonen-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   World Rowing athlete database, «Lassi Karonen», World Rowing-ID 337a0e61-d6eb-4a11-8dc0-8c5486245871, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lassi Karonen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Lassi Karonen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Lassi Karonen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lassi Karonen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Lassi Karonen – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Lassi Karonen – FISA Rediger på Wikidata
* (sv) SOK

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BBC Things
 |
**Godkendt teknologisk serviceinstitut** (*GTS-institut*) er en dansk betegnelse på almennyttige virksomheter med en særlig godkjennelse fra Uddannelses- og Forskningsministeriet, som gjør det muligt å søke om resultatkontraktmidler til utvikling av nye teknologiske serviceytelser målrettet dansk erhvervsliv.

Det finnes syv GTS-institutter:

* Alexandra Instituttet
* Bioneer
* Dansk Brand- og sikringsteknisk Institut
* DFM
* DHI
* FORCE Technology
* Teknologisk Institut

GTS-instituttene er et vesentlig element i samfunnets innsats for å skape gode rammer for innovasjon og vekst i dansk erhvervsliv. Hovedoppgaven for GTS-instituttene er å få teknologi i anvendelse i virksomheter i hele Danmark.

Samlet sett dekker GTS-instituttene et bredt felt av faglige områder fra internet-of-things, digitalisering, automatisering og robotteknologi, landbruk og matvarer, elektronikk og mikroelektronikk, det maritime område, byggeri, vann og miljø, biomedisin, brann og sikring samt velferdsteknologi. GTS-instituttene selger sine ytelser på kommersielle vilkår og inngår dessuten i en rekke forsknings- og utviklingsprosjekter finansiert av danske og internasjonale puljer og fond. 

Hvert år selger GTS-instituttene samlet sett ytelser til opp imot 19.000 unike, danske kunder og inngår i samarbeide om forskning og utvikling med flere hundre danske virksomheter. Den samlede omsetning var i 2016 på 3,6 milliarder kroner, av dem var 306 millioner kroner resultatkontrakter med Styrelsen for Institutioner og Uddannelsesstøtte.

Referanser
----------

1. ↑  www.bedreinnovation.dk
2. ↑  Om GTS-nettet
3. ↑  Performanceregnskab for GTS-net 2017 - gts-net.dk
**Koninklijke Sportkring Beveren**, også kjent som **KSK Beveren**, var en belgisk fotballklubb fra byen Beveren i Øst-Flandern. Klubben var spesielt kjent for sin talentutvikling av målvakter, og fikk frem spillere som Jean-Marie Pfaff, Filip De Wilde, Geert De Vlieger, Erwin Lemmens og Tristan Peersman, som alle fikk landskamper for Belgias herrelandslag i fotball. Klubben ble grunnlagt i juli 1934 og lagets draktfarger var gul med lyseblå ermer på skjorten og lyseblå underdel. Klubben spilte sine hjemmekamper på Freethiel stadion.

I perioden mellom 2002 og 2006 var en stor andel av klubbens spillere av ivoriansk bakgrunn grunnet en samarbeidsavtale med ASEC Mimosas. De mest kjente spillerne som gikk fra ASEC Mimosas til Beveren var Emmanuel Eboué og Yaya Touré. I perioden mellom 2001 og 2006 hadde klubben et samarbeid med den engelske klubben Arsenal FC, som innebar utlånsavtaler og vennskapskamper mellom de to klubbene.

KSK Beveren spilte sist i landets høyeste divisjon Jupiler League under 2006/2006-sesongen, men ble deretter degradert til andredivisjon og fikk siden problemer med økonomien. Kun noen måneder før 2010/2011-sesongen skulle sparkes igang ble klubbens lisens trukket tilbake av det belgiske fotballforbundet på grunnlag av økonomi, noe som førte til at KSK Beveren tok kontakt med den lokale konkurrenten KV Red Star Waasland angående en sammenslåing. Denne sammenslåingen ble dannet i juni 2002 under navnet Waasland-Beveren, som overtok Beverens plass i seriesystemet.

Meritter
--------

* Jupiler Pro League: (2) 1978-79, 1983–84
* Beker van België: (2) 1977-78, 1982–83
* Belgische Supercup: (2) 1979, 1984

Kjente spillere med en fortid i klubben
---------------------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Belgias flagg Geert De Vlieger
* Belgias flagg Jean-Marie Pfaff
* Belgias flagg Filip De Wilde
* Belgias flagg Tristan Peersman
* Belgias flagg Erwin Lemmens
* Englands flagg Steve Sidwell
 |   | * Elfenbenskystens flagg Arthur Boka
* Elfenbenskystens flagg Gervinho
* Elfenbenskystens flagg Emmanuel Eboué
* Elfenbenskystens flagg Yaya Touré
* Nederlands flagg Edwin van Ankeren
* Nederlands flagg Peter van Vossen
 |
Portal: Alternativ behandling

En pasient gjennomgår hydroterapi i 1902
**Hydroterapi** er behandlingsmetoder med bruk av vann. Terapiformen kan innebære hele eller delvis bad med stigende eller fallende temperatur, kalde fotbad, varme bad, eller dampbad.

Ulike tilsetninger i vannet som kullsyre, olje, svovel, urter, mineraler eller andre stoffer kan ifølge hydroterapeuter ha en legende virkning. I enkelte tilfeller vil undervannsmassasje inngå som en del av behandlingen.

Metoden benyttes mot svært ulike plager, blant annet ved revmatisme, hudinfeksjoner, eksem, psoriasis og for å stimulere immunapparatet og blodomløpet. Det finnes foreløpig lite dokumentasjon som bekrefter at metoden har noen effekt. Revmatikere synes likevel å foretrekke vanntemperaturer omkring 35 grader som det som bedrer deres her-og-nå-bevegelighet, og rapporterer stivningstendenser i leddene dersom temperaturen synker noen få grader.

I terapeutisk øyemed har hydroterapi vært brukt innenfor ulike kulturer siden Romerrikets storhetstid. 

Badesteder vokste da gjerne fram ved naturlige mineralholdige eller varme kilder. I Tyskland er der vokst fram byer, med navn som begynner på «Bad». Enkelte av disse ble flittig besøkt av adelige og rike mennesker fra hele datidens Europa, noe blant annet bygningsmassen både for badestedet og herskapsboligene rundt bærer preg av. I Bad Ems finner man også en russisk ortodoks kirke, bygd for medlemmer av den tids russiske adel, foruten en katolsk. I Budapest er noen varmtvannskilder offentlige og populære for både fastboende og turister.[]

Eksterne lenker
---------------

* Hydroterapi – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (NIFAB)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**René Morel** (født 6. desember 1908 i Granges-sur-Vologne, død 8. mai 1974 samme sted) var en fransk general. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han som kaptein deltok i det franske ekspedisjonskorpset som ble satt inn i slaget om Narvik. Morel ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats der.

Andre verdenskrig
-----------------

Morel begynte i 1930 ved militærakademiet Saint-Cyr og gikk deretter inn på en militær karriere. I april 1940 ble Morel sendt med det fransk-polske ekspedisjonskorps til Norge, der han tjenestegjorde i Fremmedlegionens 13. halvbrigade. Han ble satt inn i kamp mot tyske invasjonsstyrker i Nord-Norge i mai–juni 1940 og utmerket seg i slaget om Narvik.

Etter evakueringen av de allierte styrker fra Norge i juni 1940 kom Morel til Storbritannia. Han gikk med i general de Gaulles frie franske styrker. Senere i 1940 deltok han i de frie franske styrkers ekspedisjon til Vest-Afrika for å forsøke å vinne kontroll over de franske koloniene. I 1941 ble han satt inn i kampen mot italienerne i Eritrea. Deretter ble han sendt til Palestina og deltok i kamp i Syria. Morel tjenestegjorde så i krigen i Nord-Afrika. I mai 1943 deltok han i kampene i Tunisia, året etter var han med i erobringen av Italia. I august 1944 deltok Morel i landgangen i Provence. Morel ble seks ganger skadet i strid i løpet av verdenskrigen.

Etter verdenskrigen
-------------------

Etter krigen fortsatte Morel sin militære karriere. I 1949 ble han sendt til Indokina. Fra 1957 tjenestegjorde han i Algerie. Morel ble i 1960 utnevnt til brigadegeneral og ble inspektør for Fremmedlegionen. Fra 1962 til 1964 var han nestkommanderende for den franske 3. divisjon i Tyskland. Han ble så forfremmet til generalmajor og var fra 1964 til 1966 sjef for en avdeling i Alpes-Maritimes. Morels siste postering var som sjef for 64. militærdivisjon i Dijon fra 1966 til 1968.

Utmerkelser
-----------

Kaptein Morel ble i norsk statsråd 20. mars 1942 hedret med det norske Krigskorset med sverd for sin innsats i kampene ved Narvik. Han ble også utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. 

Morel ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen, var storoffiser av Æreslegionen og mottok storkors av Den nasjonale fortjenstorden. Han ble hedret med både Croix de guerre 1939–1945 og Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures, så vel som andre franske militære utmerkelser. Morel ble dekorert med de britiske utmerkelsene Distinguished Service Order og Military Cross. Han ble også tildelt det belgiske Croix de Guerre og ble utnevnt til offiser av Kroneordenen. Morel var kommandør av Iftikhar-ordenen og Den svarte stjernes orden.

Referanser
----------

1. ↑   www.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Compagnon de la Libération ID 683[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   fichier des personnes décédées[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  «René Morel» Arkivert 28. august 2010 hos Wayback Machine. Musée de l'Ordre de la Libération.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 44.
**René Lagrou** (født 1904, død 1969) var en flamsk-belgisk politiker og samarbeidspartner med det nasjonalsosialistiske Tyskland under andre verdenskrig. Opprinnelig kom han fra det vestlige Flandern, og i mellomkrigstiden arbeidet Lagrou som advokat i Antwerpen.

Hans meninger og politiske holdning ble stadig mer anti-semittisk etter at Adolf Hitler kom til makten i Tyskland i 1933. Etter den tyske okkupasjonen av Belgia under andre verdenskrig meldte Lagrou seg sammen med en kamerat seg som frivillige til en flamsk brigade som var en del av Waffen-SS. Lagrou var utstasjonert sammen med Waffen-SS på østfronten, og enkelte rapporter har feilaktig antydet at han hadde dødd i kamphandlinger. Men Lagrou overlevde kampene, og han ble tatt til fange av de allierte styrkene i Frankrike, men han klarte å stikke av fra det allierte fangenskapet til Spania. 

I mai 1946 ble spanske myndigheter bedt om å utlevere ham og andre krigsforbrytere fra krigens dager som hadde gjemt seg i Spania. Kort tid etter dette ble han dømt til døden in absentia av i krigsforbryterdomstolen som var blitt opprettet i Antwerpen rett etter krigen. Med muligheten for at en snarlig utlevering fra Spania til å bli anklaget som krigsforbryter i hjemlandet, ankom Lagrou til Argentina i juli 1947 hvor han brukte det falske navnet Reinaldo van Groede. Lagrou var en av mange europeiske nazistene som Argentinas daværende president reddet fra videre rettsforfølgelse i hjemlandene deres.

Lagrou ble deretter gitt vide fullmakter innenfor immigrasjonstjenesten i Argentina, og i denne posisjonen sto Lagrou bak den ambisiøse planen om å flytte så mange som to millioner mennesker fra Belgia, alle disse var enten samarbeidspartnere med nazistene under krigen eller noen i deres nærmeste familier var det. Lagrou døde i 1969, da han var 65 år gammel

Referanser
----------

1. 1 2   ODIS, ODIS ID PS\_37518, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Digitale Bibliotheek voor de Nederlandse Letteren, DBNL-id lagr003, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Andre verdenskrig
Manikeiske prester, bilde fra et manuskript fra 700-/800-tallet fra Khocho, en by i Tarimbekkenet i det som nå er det vestlige Kina.
***Manikeiske skrifter*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Einar Thomassen og utgitt i 2011. Boken inneholder utdrag fra tekster som framstiller manikeismens lære: skrifter av religionsstifteren Mani, tekster om hans liv, andre tekster som framstiller troslæren, og salmer fra manikeismen.

Manikeismen er en dualistisk religion med gnostiske trekk, grunnlagt av Mani (ca. 216–276) omkring 240, basert på åpenbaringer han skal ha hatt fra 12-årsalderen av. Han var født av iranske foreldre i Ktesifon i det nåværende Irak. Manikeismen ble en verdensreligion med utbredelse fra så langt øst som i Quanzhou i Kina og vest til Nord-Afrika. Dens budskap er kontrasten mellom den guddommelige lysverden og det demoniske mørket.

Mani skrev selv syv tekster, som ble regnet som manikeismens kanoniske bøker, men som i vår tid bare er kjent i små bruddstykker. De syv er *Evangeliet*, *Skatten*, *Fortellingen*, *Mysteriene*, *Kjempene*, *Brev* og *Salmer og bønner*. Disse syv er skrevet på syrisk; i tillegg skrev han *Sjabuhragan* på mellompersisk og en billedbok kjent under navnet *Bildet*. I tillegg er noen av hans tekster kjent fra kristne teologers gjendrivelser av Manis lære, slik som det omfattende lærebrevet *Brevet om det grunnleggende* (*Epistulam Fundamenti*), som Augustin viet et helt motskrift til: *Contra Epistulam Fundamenti*; det er uvisst om *Epistulam Fundamenti* var en del av samlingen av Manis *Brev*. 

De fleste originalene av tekstene i om manikeismen er funnet på 1900-tallet; først fant en tysk ekspedisjon en samling håndskrifter i Turfan-oasen i Xinjiang langs Silkeveien rett etter århundreskiftet. Det neste store funnet kom i 1929, da flere kodekser med kopitiske oversettelser ble funnet i Medinet Madi i Egypt. *Kefalaia*, *Den koptiske salmeboken* og *Homiliene* ble funnet der. Antologien består i hovedsak av tekster fra disse to funnene, i tillegg til to tekster av kristne teologer som var motstandere av manikeismen.

Innhold
-------

* Fra Manis skrifter: *Skatten*, *Brevet om det grunnleggende* og *Det levende evangelium*
* Manis liv: *Köln-kodeksen* (*Om hans legemes tilblivelse*), fra *Homiliene* og utdrag fra iranske tekster bevart i fragmenter
* Salmer og hymner: Fra *Den koptiske salmeboken*, og løse iranske hymner
* Tekster om læren: Fra *Kefalaia*, fra *Sjabuhragan* og løse iranske tekstfragment
* Beskrivelser av manikeismen: Hegemonius' *Acta Archelai* og Theodor Bar Konais *Skolieboken*

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Einar Thomassens innledning til *Manikeiske skrifter*, 2011

Bibliografi
-----------

* *Manikeiske skrifter*. Utvalg og innledende essay av Einar Thomassen ; oversatt av Prods Oktor Skjærvø og Einar Thomassen. Bokklubben, 2011. XLVIII, 299 sider. (Verdens hellige skrifter; 68). ISBN 978-82-525-7263-6
**René Sparenberg** (født 3. desember 1918 i Semarang i Nederlandsk Østindia, død 1. juli 2013 i Florida) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Sparenberg vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Tyskland. Nederland vant sin gruppe, men tapte semifinalen med 0-3 til Tyskland. I bronsefinalen vant de over Frankrike med 4-3. Sparenberg spilte alle fem kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) René Sparenberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) René Sparenberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) René Sparenberg – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |