recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Saigontraktaten** er betegnelse på to traktater som overførte store deler av kontrollen og suvereniteten over særlig Annam til Frankrike og disse sikret fransk kontroll over Indokina.

Den første Saigontraktaten 1862
-------------------------------

Den første Saigontraktaten ble undertegnet 5. juni 1862 mellom representanter for Det franske koloniriket og den siste uavhengige keiseren fra Nguyen-dynastiet, keiser Tự Đức. I denne traktaten avsto keiser Tự Đức både Saigon, øya Poulo Condor og de tre sørligste provinsene til det som skulle bli Cochinkina (Bien Hoa, Gia Dinh og Dinh Tuong) til Frankrike. Traktaten ble bekreftet av Huétraktaten som ble undertegnet 14. april 1863.

Den andre Saigontraktaten 1874
------------------------------

Den andre Saigontraktaten ble undertegnet 15. mars 1874 og var en bekreftelse av den tidligere traktaten. Vietnam anerkjente Frankrikes fulle suverenitet over de tre provinsene som admiral La Grandière hadde erobret 1867. Den røde elv (Song Hong) ble åpnet for handel, sammen med havnene i Hanoi, Haiphong og Qui Nhon. Selv om Frankrike tilbakeleverte Hanoi, den vietnamesiske keiseren var tilbakeholden med å ta imot hjelp fra Kina. Dette førte til at både Frankrike og Kina hevdet suverenitet over Vietnam. I mars 1882 hevdet den første sivile guvernøren i Cochinkina, Le Myre de Vilers at traktaten fra 1874 ikke var oppfylt og Hanoi ble igjen okkupert 27. april 1882.

Se også
-------

* Den fransk-kinesiske krig

Kilder
------

* Saigon, Treaty of, Encyclopædia Britannica 2006, Encyclopædia Britannica Premium Service. 30 Mar. 2006[*død lenke*]
* The Encyclopedia of the Nations – Country Data – Vietnam
* C'est arrivé un jour – 5 Juin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kart over Republikken Kongo fvor Pool er markert med mørkerødtKart over Republikken Kongo fvor Pool er markert med mørkerødt
**Pool** er et department i Republikken Kongo i den sørøstlige delen av landet. Det grenser til departementene Bouenza, Lékoumou og Plateaux, og internasjonalt mot Den demokratiske republikken Kongo. Det omslutter også kommunen og departementet i landets hovedstad, Brazzaville. Regionshovedstad er Kinkala, og andre viktige byer er Boko, Kindamba og Mindouli. Pool var hjemstedet til et lite opprør ledet av Pasteur Ntumi.[] Regionen er oppkalt etter Pool Malebo (tidligere Stanley Pool), som er en spesielt bred strekning av elva Kongo.

Pool er delt inn i seks distrikter:

1. Boko
2. Kindamba
3. Kinkala
4. Mayama
5. Mindouli
6. Ngabe

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |

| * v
* d
* r
Republikken Kongos departementer |
| --- |
| Hovedstad | Brazzaville | Republikken Kongos flagg |
| Departementer | Bouenza **·** Cuvette **·** Cuvette-Ouest **·** Kouilou **·** Lékoumou **·** Likouala **·**  Niari **·** Pointe-Noire **·** Plateaux **·** Pool **·** Sangha |
| ISO 3166-2:CG |
***Tapere i Tallinn*** (orig: *Torsk på Tallinn - en liten film om ensamhet*) er en svensk TV-film fra 1999, produsert av Killinggänget og regissert av Tomas Alfredson. Mange av rollene spilles av Robert Gustafsson.

Handling
--------

En gruppe svenske menn drar på gruppereise til Tallinn i regi av et kontaktformidlingsbyrå for å finne seg partnere. De reisende er den forsagte dansebandentusiasten *Roland Järverup* fra Karlskoga; *Micke* og *Slobodan*, to storsjekkere fra Skövde som har gått lei av de lokale damene; den asosiale langtidsstudenten *Magnus Ronell*; den taletrengte renholdsgründeren *Lennart Sundström* som bor med sin gamle mor i Vännäs og en del andre menn. Reisen ledes av *Percy Nilegård* og bussen kjøres av *Lasse Kongo*, en alkoholiker med en ubegripelig roslagsdialekt. For mange av deltagerne slutter ikke reisen helt som planlagt.

Om filmen
---------

Filmen hadde premiere på SVT1 22. april 1999 og er et eksempel på en *mockumentary*.
Deler av filmen er spilt inn i den nesten avfolkede havnebyen Paldiski i Estland, noen mil vest for Tallinn. Arrangementet hvor mennene får møte de estiske kvinnene er spilt inn på Folkets hus i Spånga vest i Stockholm.

I rollene
---------

* Robert Gustafsson - Roland Järverup/Micke "Jan Banan"/Lasse Kongo
* Johan Rheborg - Magnus Ronell/Percy Nilegård
* Jonas Inde - Lennart Sundström
* Tõnu Kark - Lembit Metsik
* Merle Palmiste
* Karolina Palutko
* Lena Söderblom - Lennarts mor
* Tina Tauraite
* Johan Tillenius

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet Film

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tapere i Tallinn* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Tapere i Tallinn* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Tapere i Tallinn* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
«**Tømmerhoggervisa**» er et skillingstrykk. Alf Prøysen samlet den inn i 1955 til sin visespalte i «Magasinet for Alle». Opphavsmenn oppgis ikke.

Teksten
-------

**1.**Visst er det besværtligt i skogen att vara,  

når vinteren er kommit och dagen er kort,  

men likevel måste vi holda oss glada  

om vi ei har flickor, ei brennevin, ei kort.  

Vi kokar poatis och erter och flesk  

sen drikker vi kaffe och vatten dernest.  

Då blir vi så pirum, så pirum fadirullan  

så pirum, så parum, fadrerullan och lei.  

  

**2.**Den ene han slipar, den andra drar veivan,  

den tredje han kilar sin yksa så vel.  

Den fjerde han går innpå golvet och språkar  

och synas så livligt av hjerte og sjel.  

Han ropar nu gossar, skynd jer och kom inn  

jag vil eder bjuda et glass brennevin,  

då blir det så pirum så pirum fadirullan  

så pirum så parum faderullan och lei  

  

**3.**Når morgonen kommer vi ruslar til skogen  

och hogger de graner som påblinkat står,  

då får vi ei rasta men flittiga vara  

om vi skal fortjena den føden vi får.  

Vi hoggar då alla til dagen er all  

sen spaserar vi alle til grottans portal.  

Og der der så røkat så roligt faderullan  

så røkat så roligt fadirullan og lei.  

  

**4.**Om kvelden vid spisen vi sitter og språkar  

om alla de eder som hvar og en vet,  

den ene han ligger på benken og bråkar  

den andra han går ut på vägen och svär.  

Den tredje han spiller den ljuvlige vals  

den fjerde han sjunger og det er av full hals.  

Og her er så roligt så roligt fadirullan  

så roligt så roligt fadirullan og lei.  

  

**5.**Når lørdagen kommer vi rusler til bygden  

och veljor de flickor som vi haver kjær,  

då blir vi så snapsa når detta ei lykkas  

thi flickorna sier vi utbygninger er.  

Vi ruslar til skogen med nedslagent mot  

så vi knapt neppe orkar att røra en fot,  

thi vi er så snapsa, så snapsa, fadirullan  

så snapsa, så snapsa fadirullan och lei.  

  

**6.**Ursäkta godvenner jag visan må slutta  

jag måste nu spisa når grisen er stekt.  

Kaffikurran står der i spisen och kokar  

och kokar i oska kvar enesta skvett.  

Och hånden den dirrar och stemmen blir svak  

så jag knapt neppe orkar och sjunga en rad.  

Thi jag er så søvnig, så søvnig fadirullan  

så søvnig, så søvnig fadirullan och lei.  

  

**7.**Men om jag får leva och helsen får hava  

til våren den grønnas och dagen blir lång,  

då vil jag adjøs i från flickorna taga  

ei mere får høra på fjellrypas sång.  

Da vil jag bortreise til Østersund stad  

der mottar mig flickor med flaskar och glas  

då blir vi så pirum så pirum fadirullan  

så pirum så pirum faderullan och lei.

Kilder
------

* De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle 1973
***Taphes*** er en slekt av biller som hører til familien rødvinger (Lycidae).

Utseende
--------

En liten til middelsstor (ca. 5 millimeter), avlang, rød og svart rødvinge. Underside, hode, antenner og bein er svarte, dekkvingene skarlagensrøde med svart spiss. Pronotum er mørkbrunlig med lysere, opphøyde ribber. Antennene er kraftig sagtakkede. Dekkvingene har opphøyde lengderibber og tverr-masket skulptur mellom disse.

Levevis
-------

De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Sørøst-Asia (sørlige Kina, Singapore).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Dictyopterinae Houlbert, 1922
					- stammen Taphini Bocák & Bocákova, 1990
						* slekten ***Taphes*** Waterhouse, 1878
							+ *Taphes brevicollis* Waterhouse, 1878

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av *Taphes brevicollis*
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Tim Sloth Jørgensen** (født 21. oktober 1951 i Randers) er en dansk admiral, som siden 1. august 2008 har vært forsvarssjef for Danmarks forsvar.

Etter utdannelse fra Søværnets Officersskole i 1978 ble han premierløytnant. I 1981 ble han sjef og divisjonssjef for det danske forsvarets torpedobåter, og avansertei 1983 til kapteinløytnant og i 1987 til orlogskaptein. I 1989 ble han ansatt i Forsvarsministeriets 1. kontor, og fra 1993 var han nestkommanderende og sjefkorvett. I 1994 ble han saksbehandler i Forsvarsstabens ledelsessekretariat. Han ble utnevnt til kommandørkaptein i 1995 og ble samtidig sjef for Søværnets Taktik- og Våbenskoles Kampinformationskursus. Han blev chef for Forsvarsstabens studiesektion i 1997, og for Operations- og Aktivitetsafdelingen i 1998. Samme år ble han kommandør. I 2000 ble han leder af Søværnets Operative Kommando og utnevnt til kontreadmiral, og i 2002 ble han sjef for Forsvarsstaben og viseadmiral.

Jørgensen ble i 2008 utnevnt til kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen. Han har også mottatt Hederstegnet for god tjeneste ved sjøetaten.

Eksterne lenker
---------------

* Forsvarschefens CV på Forsvaret.dk[*død lenke*]

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Utsikt over Pool of London fra London Bridge, 1841.
**Pool of London** er en strekning av Themsen i London nedenfor London Bridge, til halvøya Rotherhithe, som historisk sett var det lengste et høymastet skip kunne seile. Det ble dermed en viktig del av London havn. For at skipenes adgang til Pool ikke skulle blokkeres, ble en ny gangvei mellom Rotherhithe og Wapping anlagt som tunnel fremfor bro.

Pool of London er inndelt i to seksjoner, Upper Pool og Lower Pool. Upper Pool består av strekningen mellom London Bridge og Tower Bridge, mens Lower Pool tradisjonelt rekker fra Tower Bridge til Cherry Garden Pier i Rotherhithe. Den var av avgjørende betydning for London gjennom århundrer – så tidlig som på 600-tallet skrev Beda den ærverdige at Pool var årsaken til Londons eksistens – men nådde sitt høydepunkt på 1700- og 1800-tallet.[] På dette tidspunktet var det nesten sammenhengende kaianlegg over flere kilometer langs elvens bredder, og hundrevis av skip lå ankret i elven eller fortøyd til kai. Londons Docklands hadde sin opprinnelse i mangelen på kapasitet i Pool of London, som ga støtet til at jordeiere bygget innhegnete skipsdokker med bedre sikkerhet og fasiliteter enn Pools kaier.[]

Den plutselige nedgangen i trafikk på Themsen grunnet introduksjonen av containere og dypvannshavner ved kysten i 1960-årene tømte Pools kaier og førte til at mange kaianlegg ble revet.[] Området ble i stor grad sanert i 1980- og 1990-årene for å bygge nye bolig- og forretningsområder. Pool of London Partnership ble etablert for å utvikle området nord og syd for elven.

Eksterne lenker
---------------

* Pool of London Partnership
**Edgar Evans** (født 7. mars 1876 i Middleton i Rhossili i Wales, død 17. februar 1912 sannsynligvis på Beardmorebreens nedre del i Antarktis) var et av medlemmene på Robert Falcon Scotts mislykkede ekspedisjon til Sydpolen i 1912.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Edgar Evans ble født i Wales. Hans far var sjømannen Charles Evans (1839–1907). Etter skolegang på St. Helen’s Boys School på hjemstedet ble han i 1891, femten årgammen, innrullert i Royal Navy. Fra 1899 tjenestegjorde han på HMS «Majestic», og det var da han ble kjent med Scott.

### Oppdagelsesreisende

Han ble valgt ut til å være med Scott på hans første ekspedisjon til Antarktis mellom 1901 og 1904. Dette var den såkalte Discoveryekspedisjonen. De vitenskapelige resultatene fra ferden dekket omfattende områder innen biologi, zoologi, geologi, meteorologi og magnetisme. Det ble gjort viktige geologiske og zoologiske funn, som oppdagelsene av de snøfrie McMurdo Dry Valleys og koloniene av keiserpingviner ved Cape Crozier. Den geografiske utforskningen ledet blant annet til oppdagelsen av King Edward VII Land og polarplatået via fjellruten i vest. Ekspedisjonen gjorde ingen seriøse forsøk på å nå Sørpolen, men presterte å sette en ny sørlig rekord da en gruppe på tre mann nådde 82°17' sørlig bredde.

Evans deltok også på Scotts andre Sørpolekspedisjon, og ble valgt som en av de fire som skulle følge Scott til polpunktet sammen med Henry Bowers, Lawrence Oates og Edward Adrian Wilson den 17. januar, men tilbaketuren til basen ble meget problematisk. Evans hadde skadet hånden sin da en av sledene skulle kortes ned på turen til polpunktet, og holdt dette skjult for Scott før han skulle velge hvem som skulle hele veien til polpunktet. På grunn av kulden ville ikke såret gro skikkelig og Evans begynte etterhvert å bli dårligere, både fysisk og psykisk. Han kan også ha fått en hodeskade da han falt ned en issprekk den 4. februar, og han hadde i tillegg frostskader på hendene og nesen. Sannsynligvis hadde han også utviklet skjørbuk på grunn av vitamin C-mangel.

Den 16. februar, i det ekspedisjonen nærmet seg bunnen av Beardmorebreen, kollapset Evans. Neste morgen ble han etterlatt på grunn av at han ikke kunne følge med de andre medlemmene på ekspedisjonen, som ved neste stopp snudde og hentet han. Da de returnerte fant de han krabbende i snøen og mistet raskt bevisstheten. Natt til den 17. februar døde han i teltet. Det ble ikke notert av de andre medlemmene hva som ble gjort med liket og da samtlige av ekspedisjonsmedlemmene døde står dette som et åpent spørsmål.

Litteratur
----------

* Isobel Williams: *Captain Scott’s Invaluable Assistant Edgar Evans*. The History Press, 2012, ISBN 0-7524-5845-0 (englisch)

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, Find a Grave 9732106, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6jz3jjc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Mischief Maker*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av John G. Adolfi.

Handling
--------

Effie Marchand nekter å gifte seg med en mann hun aldri har møtt, men som har blitt plukket ut av moren hennes. Effie blir deretter sparket ut fra en internatskole. Men når en lærer, Jules Gerard, ber Effie om å posere for ham til en skulptur, samtykker den alltid impulsive Effie. Under en av disse modell-øktene forsøker Jules imidlertid å forføre henne. Men Effie blir raskt reddet når Al Tournay, en besøkende ved det samme studioet, som konfronterer skulptøren.

Effie begynner deretter et forhold med Al. Når de ønsker å gifte seg, tar moren til Effies bryllupet bare som et nytt tegn på datterens impulsivitet. Men Fru Marchand oppdager imidlertid snart at hennes nye svigersønn er den samme mannen som hun faktisk hadde valgt ut for Effie lenge før disse hendelsene fant sted.

Skuespillere
------------

* June Caprice som Effie Marchand.
* Harry Benham som Al Tourney.
* John Reinhardt som Jules Gerard.
* Margaret Fielding som May Muprey.
* Inez Ranous som Madame Briand.
* Minnie Milne som søsteren til Effie.
* Tom Brooke som Henry Tourney.
* Nellie Slattery som Mrs. Marchand.

Referanser
----------

1. ↑  THE MISCHIEF MAKER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Mischief Maker* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Mischief Maker* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***The Moon Stallion*** er en britisk eventyrserie for barn på seks episoder som gikk på BBC i 1978. 

Serien handler om Diana Purwell, en ung blind jente med overnaturlige evner som blir innviklet i intrigene på landet i Oxfordshire. Hun begynner å se syner om en mytisk hvit hest, som er knyttet til legenden om Kong Arthur. Den ble skrevet av Brian Hayles, som senere også skrev boken basert på serien.

Handling
--------

Satt i sen viktoriansk tid, forteller historien om hvordan Purwell-familien reiser til Wiltshire når faren i familen (en enkemann på dette tidspunktet) blir kontaktet av Sir George Mortenhurze, en lokal godseier og en tidligere kavaleri-offiser, for å finne historiske bevis på historien om kong Arthur. Professor Purwell tar med seg sine to barn, Diana og Paul.

Når de ankommer jernbanestasjonen, blir de hentet av Todman og kjørt med ponni til eiendommen hans. På veien får de øye de «månehingsten» en hvit hest som lever vilt på heiene, som Diana blir klar over til tross for at hun er blind. Det viser seg at hesten er månegudinnens mystiske budbringer, og er knyttet til historien om trollmannen Merlin.

Diana og Paul sammen med Estelle, datteren til Sir George, oppdager at Sir Mortenhurse og Todman forsøker å fange den hvite hesten. Godseieren klandrer hesten for at hans kone døde, og søker hevn.

Skuespillere
------------

* James Greene som Professor Purwell
* Sarah Sutton som Diana Purwell.
* David Pullan som Paul Purwell.
* John Abineri som Sir George Mortenhurze
* Caroline Goodall som Estelle Mortenhurze.
* David Haig som Todman
* Richard Viner som en rytter.

Referanser
----------

1. 1 2  «The Moon Stallion». *BBC Online* **(engelsk)**. 6. juni 1980. Besøkt 26. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Moon Stallion* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Moon Stallion* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Moon Stallion* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* Bilder og multimedia.
* Episodeliste og informasjon Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine..
**Whole Foods Market** er en amerikansk matvarekjede som selger næringsmidler som benevnes *Whole Food.* Det innebærer blant annet at de næringsmidlene som selges skal inneholde naturlige ingredienser i så stor utstrekning som mulig, samt at de ikke er blitt foredlet mer enn nødvendig.[] Selskapet ble etablert i 1978 av John Mackey og Rene Lawson. Den første butikken åpnet i Austin i Texas. Gjennom diverse sammenslåinger og oppkjøp har antallet butikker økt til flere enn 100 per 1999.[]

I 2003 ble selskapet den første landsdekkende næringsmiddelkjeden i USA som fikk status som selger av *certified* organic-produkter.[] Selskapet er engasjert i miljøspørsmål og sosiale forhold og har fått flere utmerkelser for sitt arbeid.[]

I 2017 ble selskapet kjøpt opp av Amazon.com for 13,7 milliarder amerikanske dollar.

Referanser
----------

1. ↑  «Amazon becomes most valuable public firm». *BBC News* **(engelsk)**. 8. januar 2019. Besøkt 8. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
| معركة الزاب  Maʿrakat az-Zāb |
| --- |
| Store Zab nær Arbil i Irakisk Kurdistan. Under: Zāb-elvene. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 25. januar 750 AD |
| Sted | Store Zab, Irak35°59'28"N 43°20'37"Ø |
| Resultat | Seier til umayyadene; opprørene slått ned. |

 |
| Stridende parter |
|  Umayyadekalifatet |  Abbasidene |
| Kommandanter og ledere |
|  Marwān II |  As-Saffāḥ   ʿAbd Allāh ibn ʿAliyy |
| Styrker |
| ~100-150.000 | ~30-80.000 |
|  |

**Slaget ved Zāb** (arabisk: معركة الزاب DIN: *Maʿrakat az-Zāb*) ble utkjempet på breddene til Store Zab i det som i dag er Irak 25. januar 750 mellom Umayyadekalifatet og abbasidene og deres allierte. Slaget endte med et nederlag for umayyadene, som mistet sin makt i hele den muslimske verden med unntak av al-Andalus, mens de seirende abbasidene opprettet et kalifdynasti som kom til å vare fram til det trettende århundre.

Bakgrunn
--------

I 747 brøt det ut opprør mot umayyadene, som hersket over mesteparten av Midtøsten fra 661 til 750. Den viktigste årsaken til opprøret var den stadig økende avstanden mellom den umayyadiske regjeringa i Dimašq og folkene i kalifatets ytre områder. Umayyadenes utnevnte guvernører for kalifatets provinser var ofte korrupte og mest interesserte i egen vinning. I tillegg var ikke umayyadene beslektet med Muḥammad, mens abbasidene nedstammet fra Profetens onkel ʿAbbās, noe de stadig brukte til sin fordel under opprøret mot umayyadene.

Hærene
------

I 750 kjempet umayyadenes kalif Marwān II mot en sammensatt hær bestående av persere, sjiitter og abbasidesoldater. Marwāns hær var i utgangspunktet mye større og bedre enn hæren til hans motstandere, siden den inkluderte mange veteraner fra umayyadenes tidligere felttog mot Det bysantinske riket. Men hærens støtte til kalifen var begrenset. Deres moral skal ha blitt svekket av en rekke nederlag tidligere i opprøret, noe som også økte deres motstanderes moral.

Slaget
------

Abbasidearméen formet en spydmur, en taktikk de hadde lånt av sine syriske motstandere, antageligvis etter å ha sett den brukt i tidligere slag. Dette innebar at de sto i en slaglinje med sine lanser mot fienden. Umayyadekavaleriet angrep, siden de trodde at med sin erfaring ville de være i stand til å bryte spydmuren, men dette viste seg å være feil, og de ble slaktet. Umayyadehærens moral var nå endelig brutt, og den startet å trekke seg tilbake. Mange ble myrdet av abbasidene, mens andre druknet i Zāb.

Etterspill
----------

Marwān klarte å flykte fra slagmarka, og fant sin vei til Levanten mens han stadig ble forfulgt av abbasidesoldater, som ikke møtte noen seriøs motstand i Syria, siden området allerede hadde blitt herjet av jordskjelv og pest. Marwān flyktet så til Abusir ved Nilen, og det var der han et par måneder etter slaget døde i et kort slag. Han ble etterfulgt som kalif av as-Saffāḥ, og umayyadenes styre i Midtøsten hadde kommet til sin endelige slutt. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Agile Project Management: Creating Innovative Products*** (direkte oversatt: *Smidig prosjektledelse: Å skape innovative produkter*) er en bok skrevet av Jim Highsmith hvor han drøfter styring av prosjekter ved hjelp av metoder fra smidig programvareutvikling. Boken har blitt anbefalt av forskjellige anmeldere.

Boken starter med å si at nye utfordringer innen produktutvikling krever en adaptiv istedenfor forventningsfull prosjektledelse. Den introduserer deretter leseren til de grunnleggende smidige verdiene beskrevet i *Manifestet for smidig programvareutvikling* og de 6 hovedprinsippene[*klargjør*] for smidig prosjektledelse. Deretter blir man presentert for et rammeverk for smidig prosjektledelse, og dets 5 prosjektfaser blir diskutert i detalj. Boken avsluttes med å snakke om skalering av smidige metoder for prosjektledelse og de kulturelle endringene som kontinuerlig kreves for at man skal oppnå ønskede resultater ved bruk av smidig metodikk. Det brukes en rekke eksempler fra forskjellige bransjer som illustrasjoner.

Boken var finalist i CMP Media sin Jolt Award i 2005, men vant ikke noe.

Referanser
----------

1. ↑  Thomas V. Kappel. «Agile Project Management - book review». Digital Gigs. Besøkt 16. juli 2006.
2. ↑  Pichler, Roman; Stefan Schulze (juli 2005). «Book Reviews: Agile Project Management: Creating Innovative Products by Jim Highsmith, and Agile Project Management with Scrum by Ken Schwaber». *Journal of Product Innovation Management*. 22 (4): 371–373. doi:10.1111/j.0737-6782.2005.133\_3.x.
3. ↑  
 (pressemelding) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  «Fresh Faces». CMP Media. Besøkt 16. juli 2006.
**Stamsild** (*Alosa fallax*) er en anadrom sildefisk som lever ved kysten av Europa til Nord-Afrika. I Norge blir arten noen ganger fanget langs kysten nord til Bergen, men den er ikke videre vanlig.

Kjennetegn
----------

Stamsild er en stor sildefisk med sølvblanke sider og lange, tynne skjell som sitter løst og danner en rad tagger under buken. På sidene har fisken fra seks til åtte mørke flekker. Den kan lett forveksles med maisild, men har færre gjellestaver; vanligvis 40-60 på første gjellebue mot maisilden sine 90-120. Den er også noe mindre; vanlig lengde er 50-60 cm. Maksimalvekten ligger på 1,5 kg.

Levesett
--------

Stamsild lever pelagisk i salt- og brakkvann ned til 300 meters dybde. De lever i stim, og spiser som regel planktoniske krepsdyr og fiskeyngel. Om våren går stamsilden opp i elver for å gyte, vanligvis rundt midnatt over sand- eller grusbunn. Siden de voksne individene er dårlig tilpasset ferskvann, går de sjelden særlig langt opp i gyteelven – noen ganger foregår gytingen helt nede i brakkvannsområdet. Mange av de voksne dør likevel kort etter at gytesesongen er slutt.

Yngelen klekker etter tre dager til en knapp uke. Etter få måneder vandrer de ut i elveoset, og er da 6-8 cm lange. Vinteren året etter vandrer de ut i havet.

Kilder
------

* Jonsson, Bror: «Sildefisker» i *Norges dyr – Fiskene 1*, Cappelen 1992
* (en) *Alosa fallax* (Lacepède, 1803) Twaite shad - FishBase

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stamsild* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Stamsild* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stamsild* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Stamsild* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Stamsild* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Stamsild* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Stamsild* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Stamsild* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stamsild* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Alosa fallax* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Alosa fallax* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
| Slaget ved Værebro |
| --- |
| Konflikt: De danske kongekrigene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1133 |
| Sted | Værebro ved Jyllinge på Sjælland, Danmark |
| Resultat | Seier for Kong Nils av Danmark |

 |
| Stridende parter |
|  Erik som tronpretendent fra Skåne og Jylland | Kong Nils av Danmark |
| Kommandanter og ledere |
|  Erik |  Magnus kongesønn |
| Styrker |
| Ukjent | En hær basert på 100 skip |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

**Slaget ved Værebro** fant sted i år 1133, mellom tronpretendenten Erik og kongesønnen Magnus, som sønn av danskekongen, om herredømme over Sjælland, som sluttet med seier for de kongetroe. Etter nederlaget ved Værebro hadde Erik mistet sin halvbror Knud Lavards eiendommer i Slesvig, støtten i Jylland, og til slutt også Sjælland.

Etter beleiringen av Slesvig i 1131-1132 og Slaget ved Sejerø i 1132, måtte tronpretendenten, som hadde støtte i Jylland, Slesvig og Skåne, oppgi Jylland og trekke seg til Sjælland, der han fant sterk støtte blant borgerne i Roskilde, som fordrev Harald Kesja fra borgen i byen etter en beleiring. Etter å ha hørt om dette, rustet Kong Nils ut en jysk flåte på cirka hundre fartøy, som kan ha hatt 3 000 til 6 000 mann ombord.

Kongesønn Magnus, som overtok ledelsen fra sin eldre far, kom ned gjennom Roskilde fjord, der han fant Erik med en flåte mellom Værebro Å og Kølholm. De kongelige styrkene kunne ikke fortsette lenge, og gikk i land for å møte opprørshæren ved Værebro Å. Det var allerede en sperring av nedsenkede fartøy ved Skuldelev, på fjorden fra eldre tid.

Etter et hardt slag måtte Erik flykte til Skåne, men dro videre til Norge for å søke ly hos Kong  Magnus. Mens Erik, sammen med sin hustru og frillesønn oppholdt seg i Bergen, gikk kongesønn Magnus, Kong Nils og Harald Kesja hardt ut mot borgerne i Roskilde, som hadde gitt viktig støtte under beleiringen av Haraldsborg, som var brutt ned til bare grus i mellomtiden. 

Harald Kesja lemlestet alle tyskere han kom over og overtalte kongen til å straffe borgerne i Roskilde av tysk avstamming, med lemlestelse som å skjære av deres neser, en meget ydmykende og grusom straff. Men denne fremferden vekket stor harme i Tyskland, der den tyske kongen Lothar hadde blitt keiser. Lothar hadde støttet tronpretendenten, som var hans vasall Knud Lavards halvbror.

Portal: Danmark
**Viktor Niitsoo** (født 12. mars 1952 i Kuressaare) er en estisk politiker, offentlig tjenestemann og dissident fra sovjettiden.

Liv og virke
------------

Han studerte arkitektur ved Tallinns tekniske skole for bygningsteknikk og mekanikk, senere også historie ved Universitetet i Tartu. Han hadde tekniske stillinger på offentlige arbeider.

I 1977 gikk han inn i den estiske motstandsbevegelsen. Han begynte å samle informasjon om menneskerettighetsbrudd og spre illegale blader og litteratur (samizdat). Han undertegnet flere protestbrev. I 1980 ble han arrestert av KGB. Han satt to år i fangeleir i Perm før han ble sendt i to års indre eksil i Kolyma. I 1984 vendte han tilbake til Estland, men med yrkesforbud, meldeplikt og portforbud om natten. Han klarte likevel å bistå motstandsbevegelsen.

I 1988 var han blant grunnleggerne av Det estiske nasjonale uavhengighetspartiet (ERSP), som samlet mange dissidenter. Lagle Parek ble leder, og Niitsoo ble nestleder. I 1990 ble han valgt inn i Den estiske kongressen og Den estiske komiteen, som utfordret de sovjetiske statsorganenes legitimitet.

Da Estland erklærte sin uavhengighet fra Sovjetunionen i 1991, ble Niitsoo medlem av Estlands grunnlovsgivende forsamling. Ved de første frie valgene i 1992 ble han valgt inn i Riigikogu (Riksdagen). Han var leder for ERSPs riksdagsgruppe fra 1993 til 1995. Han ble ikke gjenvalgt til Riigikogu i 1995, men møtte som vara fra 1996 til 1999. Han ble ekskludert fra Fedrelandsunionen i 1997.

Fra 2000 til han ble pensjonist i 2012, arbeidet Niitsoo med internkontroll og revisjon i den estiske staten. Som historiker har Niitsoo forsket på motstanden mot Sovjetunionens okkupasjon av Estland.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Niitsoo, Viktor. «Curriculum Vitae» **(engelsk)**. Academia. Besøkt 25. april 2021.
2. ↑  Karu, Ülo og Hint, Endla (1992). *Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992* **(estisk)**. Eesti Entsüklopeediakirjastus. s. 42. ISBN 5-89900-023-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  «Stramt grep». *Bergens Arbeiderblad*. NTB-UPI: 12.
4. ↑  Hellberg, Lars (9. desember 1980). «Sovjetisk razzia i Estland». *Aftenposten* (morgen utg.): 8.
5. ↑  Hellberg, Lars (23. april 1981). «Kritiker for retten i Estland». *Aftenposten* (aften utg.): 6.
6. 1 2  Mõttus, Aaro m.fl. (red.) (2004). «Riigikogu liikmed fraktsioonides». *Riigikogu VII, VIII ja IX koosseis. Statistikat ja kommentaare* (PDF) **(estisk)**. Tallinn: Riigikogu. s. 71. ISBN 9985-9246-9-X.
7. ↑  Paet, Urmas (7. desember 1997). «Viktor Niitsoo arvati Isamaaliidust välja». *Postimees* **(estisk)**. Besøkt 25. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Agim Çeku** (etternavnet feilstaves ofte som Ceku, født 28. oktober 1960 i Qyshk, Peja kommune, Kosovo) er en kosovoalbansk politiker og general, som har vært Kosovos statsminister fra mars 2006 til januar 2008. Før Çeku ble statsminister var han øverste leder for TMK (Kosovos beskyttelseskorps) fra 1999.

Karriere
--------

Çeku er uteksaminert både fra Den militære høyskolen i Beograd (Serbia) og Det militære akademiet i Zadar (Kroatia). Han startet sin militærkarriere i 1984 i det jugoslaviske forsvaret hvor han fram til 1991 var tropp kommandant. Da oppløsningen av Jugoslavia startet ble Çeku en del av det nystartede kroatiske forsvaret hvor han til å begynne med var artillerikommandant. Under krigen mellom kroatene og serberne ble Çeku dekorert ni ganger og i 1995 hadde han graden brigadegeneral. Fram til Kosovo-krigen jobbet han ved det kroatiske forsvarsdepartementet. I mars 1999 ble Çeku en del av UÇK (Kosovos frigjøringshær) hvor han var generalstabssjef. Etter krigen hadde Çeku oppnådd graden generalløytnant og ble øverste leder for TMK som i all hovedsak besto av tidligere UÇK-medlemmer. I mars 2006 meldte han seg inn i partiet Alliansen for Kosovos Fremtid (AAK) og ble Kosovos statsminister. I november 2007 var det valg i Kosovo og partiet til Çeku gjorde det relativt dårlig. I januar 2008 gikk han av som statsminister og Hashim Thaçi overtok. Çeku har forlatt AAK og signalisert at han vil stifte sitt eget politiske parti.

Familieliv\*
------------

Çeku er gift med en kroatisk kvinne og de har tre barn sammen. 
Under Kosovo-krigen ble både faren, Hasan Çeku, og broren, Kadri Çeku, drept av serbere i det som er kjent som Qyshk/Cuska-massakren hvor 44 sivile albanere ble først massakrert og så brent.[]

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Agim Ceku, Munzinger IBA 00000025933, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (en) Agim Çeku – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
* Biografien publisert av statsministerens kontor i Kosovo
* A Village Destroyed: The killings in Cuska

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
| Yílíng Zhīzhàn 夷陵之戰 |
| --- |
| Konflikt: De tre rikers tid |
| Kina i 215, syv år før slaget. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | Juli 221-august 222 AD |
| Sted | Xiāotíng og Yílíng, i dag nord for Yidu og sørøst for Yichang, Hubei30°41'31"N 111°17'13"Ø |
| Resultat | Avgjørende seier for Dong Wu |

 |
| Stridende parter |
| 吳 Dong Wu | 漢 Shu HanStammefolk fra Wuling |
| Kommandanter og ledere |
| **Lu Xun**  Pan Zhang  Sun HuanZhu Ran Han Dang Luo TongBu ZhiXianyu DanSong QianLi YiLiu E | **Liu Bei** Shamoke †Ma Liang †Cheng Ji †Wang Fu †Feng Xi † Zhang Nan †Wu Ban  Chen Shi Huang Quan Pang Lin  Shi He Zhao Yong Fu Kuang  Chen Dao  Liao Hua  Zhao Yun Du Lu  Liu Ning  Fu Rong †  Xiang Chong |
| Styrker |
| ~50-60.000 | ~100-120.000+  (750.000 totalt i  *Sanguo Yanyi*) |
| Tap |
| Ukjent | ~80.000 |

Liu Bei, her avbildet på Trettenkeisersrullen fra Tang-dynastiet, ble beseiret i slaget og døde det følgende året i Baidicheng av dysenteri, deprimert etter nederlaget.
En illustrasjon av Lù Xùn, som ledet Wu-styrkene til seier i slaget, fra en utgave av *Beretningen om de tre kongedømmer* fra Qing-dynastiet.

| Avgjørende slag og felttog under  Han-dynastiets fall og de tre rikers tid  184-280 |
| --- |
|  De gule turbaner - Dong Zhuo - Guandu - Chibi - Tongguan - Yizhou - Hanzhong - Yiling  - Nanzhong - Zhuge Liang - Jiang Wei - Shu -Wu |

**Slaget ved Yílíng** (tradisjonell kinesisk: 夷陵之戰; forenklet kinesisk: 夷陵之战; hanyu pinyin: *Yílíng Zhīzhàn*) også kalt **slaget ved Xiāotíng** (tradisjonell kinesisk: 夷陵之戰; forenklet kinesisk: 夷陵之战; pinyin: *Xiāotíng Zhīzhàn*) var et omfattende slag utkjempet mellom de kinesiske statene Dong Wu og Shu Han i 222 og 223 i begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie. Slaget endte med en avgjørende seier for Dong Wu, hvis styrker var ledet av Lu Xun, som stoppet Shus invasjon av riket, som hadde begynt høsten året før, ved bruk av taktikk og angrep med ild mot fiendens leirer, og det følgende året døde også Shus keiser Liu Bei i Baidicheng.

I 1300-tallsromanen *Beretningen om de tre kongedømmer*, skrevet av Luo Guanzhong, blir slaget ved Yílíng og Xiāotíng skildret er, som også i historien, en av de avgjørende hendelsene i de tre rikers tid. Shu Hans mobiliserte styrke blir hevdet å være 750.000 soldater, men ikke alle disse deltok i slaget, mens Wus styrke ikke er tilsvarende overdrevet. Slaget er fremdeles et minst like katastrofalt nederlag for Shu, men en rekke detaljer har blitt forandret, for eksempel gikk Liu Bei i romanen til krig blant annet for å hevne Guan Yu, og nederlaget skal i stor grad ha skyldtes at Zhuge Liang, som i romanen motsatte seg angrepet på Wu (i virkeligheten var dette Zhao Yun), var fraværende. I romanen dør Gan Ning, Zhu Ran, Pan Zhang og Huang Zhong i slaget, men i virkeligheten døde disse av andre årsaker.
| Silver Eagle (USA) |
| --- |
| Valør: | 1 USD |
| Vekt: | 31.103 g |
| Diameter: | 40.60 mm |
| Tykkelse: |  mm |
| Kant: | Riller |
| Materiale: | 99.9% Ag |
| År preget: | 1986 – |
| Katalog nummer: |  |
| Forside |
| Forside |
| Design: |  |
| Designer: | Adolph A. Weinman |
| Bakside |
| Bakside |
| Design: |  |
| Designer: | John Mercanti |

Ny bakside fra 2021
**American Silver Eagle** er en amerikanskt bullionmynt i sølv som har vært i produksjon siden 1986. Det er en del av "American Eagle Coin Program" og har en verdi på 1$, men metallverdien er mye større.

Design
------

Designet på myntens advers ble hentet fra "Walking Liberty"-designet av Adolph A. Weinman, som opprinnelig hadde blitt brukt på halvdollarmynten i USA fra 1916 til 1947. Dette fordi dette ikoniske designen hadde vært svært godt likt av publikum. På adversen er det innskrevet pregeåret eller utstedelsen, ordet LIBERTY (frihet) og uttrykket IN GOD WE TRUST (vi stoler på Gud). Mindre endringer av adversen ble fortatt i 2021. 

Den nydesignede reversen fra og med 2021 ble designet av Emily Damstra og viser en ørn som lander på en gren. På adversen finner man også innskriftene UNITED STATES OF AMERICA, 1 OZ. FINE SILVER ~ ONE DOLLAR, og E PLURIBUS UNUM, samt myntemerket hvis aktuelt. Fra 1986 til 2021 var reversen designet av John Mercanti og fremstilte en heraldisk ørn bak et skjold; ørnen holder en olivengren i sine høyre klør og piler i sine venstre. Skjoldet gjenspeiler USAs segl, over ørnen er det tretten femtakkede stjerner som representerer de tretten første koloniene. Innskriftene var det samme som på de nye.

Se også
-------

* American Eagle bullion mynt

Referanser
----------

1. 1 2  «American Eagle Silver Bullion Coins» **(engelsk)**. U.S. Mint. Besøkt 10. desember 2021.
**John Thomas «Jack» Murphy** (født 1888, død 1965) var en britisk organisator av flere fagforeninger i Storbritannia, i tillegg til at han var medlem av Communist Party of Great Britain (CPGB) helt fra opprettelsen av dette partiet i 1920.

Murphy ble medlem av Socialist Labour Party (SLP) i 1916 og han sto i 1918 som en kandidat til parlamentsvalget for valgkretsen Gorton i Manchester. Murphy var medlem av sentralkomiteen tilhørende det britiske kommunistpartiet frem til han ble utvist fra partiet i 1932. Murphy var også aktiv innenfor National Minority Movement, en kommunist-ledet forent front i flere av de britiske fagforeningene, fra etableringen av denne fronten i 1924. 

I 1925 var Murphy var en av de tolv kommunistiske tjenestemenn som ble arrestert og fengslet for opprørske ærekrenkelser og oppfordring til mytteri mot den britiske staten.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**John Carlyle Balfanz** (født 23. juni 1940 i Minneapolis, død 11. november 1991) var en amerikansk skihopper. Balfanz ble introdusert til skisporten i en alder av 6 år, og startet å hoppe på ski 7 år gammel.

Fra 1957 til 1959 var han i US Army, først ved Ft. Carson, Colorado, senere Karlsruhe, Tyskland. Han forlot hæren i 1959, men det var for sent til å kvalifisere seg til OL i Squaw Valley i 1960. Han deltok senere i VM i 1962 i Zakopane.

I 1963 ble han ranket som nummer to i verden av FIS i spesielt hopp, og deltok i 17 internasjonale renn i Europa. Han vant to av dem, og var aldri dårligere enn nr. 7. Han ble nr. 2 i Holmenkollen dette året. Han satte ny personlig lengderekord i Holmenkollen i 1964.

Balfanz flyttet til Colorado i 1964 og deltok i OL i Innsbruck samme år. Han vant rennet i 90-metersbakken i LaBrasses, Sveits, og i Garmish-Partenkirchen. Ny personlig rekord ble satt i Obersdorf, Tyskland, med 427 fot.

Fra 1965 til 1968 var han en del av USAs landslag, og deltok i begge renn i OL i Grenoble i 1968.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Balfanz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Balfanz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Balfanz – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Profil på U.S. Ski and Snowboard Hall of Fame and Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**J/24** er en entypekjølbåt med finnekjøl og spaderor og ble konstruert av amerikaneren Rodney Johnstone i 1977. J/24 klassen er verdens største med mer enn 5300 båter produsert Australia, Brasil, England, Italia, Japan og USA.

Historie
--------

J/24 var J-Boats første båt og er basert på Rodney Johnstones garasjebyggede båt «Ragtime» fra 1976. Båten var tenkt som en entype båt og meget potent regattabåt, og dette var et konsept seilere i hele verden tok imot med åpne armer. I Sverige var både Albin Marin og Maxi raske til å kopiere konseptet. I 1979 kom både Albin Express og Maxi 80 Racer. J/24 og Expressen seiler med LYS 1,11 mens den litt lengre Maxi seiler med LYS 1,12.
Da J/24 fikk konkurranse av svenske og billigere båter gikk salget dårligere i Skandinavia og idag seiler det færre J/24 i SM enn f.eks. Expresser.

På verdensbasis ble nr. 2000 bygget i 1979, nr. 4000 i 1984 og nr. 5000 i 1992

Konstruksjon
------------

Både skrog og dekk er bygget i glassfiber/balsa. Finnekjølen er i bly. Stevnen er vinklet mens spaderoret er montert på det vertikale akterspeil. Riggen er 5/6 brøkdelsrigg med enkle vinklete salinger og enkle undervant.
Båten kunne også kjøpes som 1/2 og 3/4 fabrikat.

Seilegenskaper
--------------

RegattaRegatta
Seilegenskapene sies å være jolleaktige med sitt flate skrog og lette deplasement. Det betyr også morsom seiling og mulighet for plan på unnavind.
Båten bør seiles med minimalt med krenging og i mye vind behøves derfor et mannskap opp mot maxvekten på 400 kg.
Under IOR måler J/24 som en 1/2 tonner.

Innredning
----------

Lav og svært enkel innredning som er bygget i glassfiber og teak. Det finnes fire soveplasser på 1,90 m lengde og en enkel bysse med vanndunk og arbeidshøyde på 61 cm. Det finnes ikke noe toalett.

J/24 i Norge
------------

J/24 er aldri blitt noen tallrik klasse i Norge og det er kun 5 registrerte båter i Norlys. Ingen båter i Færdern i 2008.

Kjente forekomster per juli 08:  

Karmøy Seilforening Arkivert 7. januar 2009 hos Wayback Machine.: 3 båter  

Hamar Seilforening: 1 båt  

Gjøvik Seilforening: 1 båt

Eksterne lenker
---------------

* J-Boat Arkivert 23. august 2007 hos Wayback Machine.
* International J/24 Klasse Forening
* Tysk Klasse Forening
* Italiensk Klasse Forening
* J/24 verft – Waterline Systems
* Den svenske J/24 foreningen
* Norsk J/24 team-side

J24 lenser for spinnaker

| * v
* d
* r
Det internasjonale seilforbundets kjølbåtklasser |
| --- |
| 11 mR • 12 mR • 2.4 mR • 5.5 mR • 6 mR • 8 mR • Access 2.3 • Access 303 • Access Liberty • Dragon • Etchells • Flying Fifteen • H-båt • IOD • J/22 • J/24 • J/80 • Melges 24 • Melges 32 • Micro • Platu 25 • SB3 • Shark • Soling • Sonar • Star • Tempest • Ultimate 20 • Yngling |
| Andre internasjonale klasser: | Olympiske klasser •  Jolleklasser • Flerskrogsklasser • Seilbrettklasser • Storbåtklasser |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Tāufaʻāhau Tupou IV** ( født 4. juli 1918 død 10. september 2006 i Auckland, New Zealand) var konge av Tonga fra sin mors død den 16. desember 1965 til sin egen død den 10. september 2006.

Da han døde var han den femte lengt regjerende monarken i verden bak kong Bhumibol Adulyadej av Thailand, Saqr bin Mohammed Al Qasimi av Ras al-Khaimah, dronning Elizabeth II av Storbritannia og sultan Abdul Halim av Kedah.

Biografi
--------

Tāufaʻāhau Tupou IV ble født den 4. juli 1918 som sønn av dronning Sālote Tupou III og prins Viliami Tungī Mailefihi.

Han var statsminister i Tonga fra 1949 til 1965. Den 16 desember 1965 ble han konge av Tonga. Han var konge av tonga helt fram til sin død, 41 år senere.

### Familie

I 1946 giftet han seg med Halaevalu Mataʻaho ʻAhome, sammen fikk de fire barn George Tupou V, prinsesse Salote, prins Fatafehi 'Alaivahamama'o Tuku'aho Aho'eitu og Tupou VI.

Hans kone døde i 2017.

Død og begravelse
-----------------

Den 15. august 2006 avbrøt Tongas statsminister Feleti Sevele tv- og radiosendinger for å annonsere at kongen var syk, og spurte alle innbyggerne på Tonga om å be for kongen. 28 dager senere døde kongen, 88 år gammel. Hans sønn George Tupou V ble konge etter han.

Kongen ble begravd den 19. september, i Malaʻe Kula, i hovedstaden Nukuʻalofa. Tusenvis av tonganere fulgte kongen på sin siste reise, det var også mange utenlandske gjester, som Japans kronprins Naruhito, New Zealands statsminister Helen Clark, Fijis statsminister Laisenia Qarase, Vanuatus president Kalkot Mataskelekele, Amerikansk Samoa guvernør Togiola Tulafono og prins Richard.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Taufa'ahau Tupou IV. Munzinger IBA 00000012451, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, oppført som Taufa'ahau Tupou IV, Find a Grave 15687717, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6x374k5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Tongan queen mother dies, aged 90». *NZ Herald* **(engelsk)**. Besøkt 22. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tāufaʻāhau Tupou IV – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Munzinger (iba)
 |
**Stephen Nathaniel Frick** (født 30. september 1964 i Pittsburgh, Pennsylvania, USA) er en amerikansk astronaut som var pilot på romferden STS-110 i 2002, og er nå kommandør  for STS-122 til Den internasjonale romstasjonen. Frick har ingeniørutdannelse fra United States Naval Academy i 1986, og tjenestegjorde som jagerpilot i den amerikanske marinen ombord på hangarskipet USS «Saratoga» under Gulfkrigen. Han tok en mastergrad som flyingeniør ved Naval Postgraduate School i 1994, og ble tatt ut som astronautkandidat i 1996.

Frick var pilot under romfergeoppdraget STS-110 i 2002. I 2006 ble han utnevnt til kommandør på STS-122, som ble skutt opp fra John F. Kennedy Space Center den 8. februar 2008. Målet med den elleve dager lange ferden STS-122 er å bringe bringe den europeiske laboratoriemodulen Columbus til Den internasjonale romstasjonen, samt hente ned besetningsmedlemmet Daniel M. Tani.

Se også
-------

* STS-110
* STS-122

Eksterne lenker
---------------

* Stephen N. Frick – biografi av NASA
Mk41 VLS ombord på USS San Jacinto
Prinsippskisse for vertikalt utskytingssystem for ICBM
**Vertical launching system** (**VLS**) er et missil-avfyringssystem som blir brukt ombord på ubåter og overflateskip i flere mariner rundt om i verden. Systemet er utviklet fra avfyringssystemene for ballistiske missiler ombord på ubåter (SSBN). Flere av systemene kan brukes med en rekke forskjellige missiler. Det amerikanske Mk 41 VLS, som er montert i de norske fregattene i Fridtjof Nansen-klassen, kan brukes med blant annet RIM-162 ESSM Evolved Sea Sparrow Missil, RIM-66 Standard, RIM-161 Standard missile 3 og Tomahawk kryssermissil.

Noen systemer, som Mk 41 VLS og Mk 57 VLS, er «hot launch»-systemer. Det vil si at motoren på missilet blir startet mens det står i utskytningsrøret. «Cold launch»-systemer fungerer slik at missilet blir skutt ut av røret før motoren starter.

Referanser
----------

1. ↑  Preview ofTable of contents (8. juli 2016). «Naval Swiss Army Knife: MK 41 Vertical Missile Launch Systems (VLS)». Defenseindustrydaily.com. Arkivert fra originalen 30. desember 2016. Besøkt 29. desember 2016.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 30. desember 2016. Besøkt 6. november 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Se også
-------

Guided missile launching system