recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Statsministeriet** er den danske statsministerens sekretariat og bistår statsministeren med ledelsen av regjeringsarbeidet.

Under Statsministeriet hører saker som vedrører Færøyene og Grønland, forholdet til kongehuset, pressens forhold samt saker som vedrører stats- og forfatningsrettslige spørsmål, forretningenes fordeling, ministres utnevnelse, avskjedigelse mv.

Statsministeriet består av et ministersekretariat, som er en stabsfunksjon under statsministeren, og en departementssjef, hvorunder der er tre områder for henholdsvis 1) utenriks- og forsvarspolitiske forhold, 2) økonomi og innenrikspolitiske forhold, samt 3) medieforhold, Færøyene og Grønland, ministeriets egen administrasjon og statsforfatningsrett. Under Statsministeriet hører også de to riksombudsmennene henholdsvis på Færøyene og Grønland.

Statsministeriet har ca. 70 ansatte og har kontorer på Christiansborg Slot.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Danmarks ministerier |
| --- |
| Beskæftigelsesministeriet **·** Erhvervsministeriet **·** Finansministeriet **·** Forsvarsministeriet **·** Justitsministeriet **·** Ministeriet for Ligestilling og Kirke **·** Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet **·** Kulturministeriet **·** Miljø- og Fødevareministeriet **·** Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling **·** Skatteministeriet **·** Social- og Indenrigsministeriet **·** Statsministeriet **·** Sundheds- og Ældreministeriet **·** Transport-, Bygnings- og Boligministeriet **·** Uddannelses- og Forskningsministeriet **·** Udenrigsministeriet **·** Udlændinge- og Integrationsministeriet |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** ISNI
 |
**Toomas Savi** (født 30. desember 1942 i Tartu) er en estisk politiker. Han er medlem av Europaparlamentet for Eesti Reformierakond («Estlands reformparti»), som er en del av European Liberal Democrat and Reform Party.

Toomas Savi er utdannet lege. Han ble uteksaminert fra Universitetet i Tartu i 1970, og spesialiserte seg i idrettsfysiologi i 1975. Han har arbeidet både som praktiserende lege og som forsker. 

Han ble politisk aktiv på slutten av 1980-årene. Fra 1989 til 2000 var han i flere perioder medlem av Tartus bystyre. Fra 1993 til 1995 var han viseordfører i Tartu. I 1994 ble han medlem av reformpartiet, og i 1995 ble han valgt inn i Estlands riksforsamling, Riigikogu, der han i to perioder var parlamentspresident. Fra 2003 til 2004 var Savi visepresident i Riigikogu og en observatør i Europaparlamentet. Våren 2004 ble han valgt inn i Europaparlamentet, der han ble partiets eneste representant. 

Som idrettslege og ivrig sportsutøver var han i 1989 med på å grunnlegge Estlands Olympiske Komité, der han har vært visepresident siden 2008. Fra 1999 har han også vært president i Estlands skiforbund.

Savi ble i 1998 tildelt storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Referanser
----------

1. ↑   Eesti spordi biograafiline leksikon, ESBL athlete ID Toomas\_Savi, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Toomas Savi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Toomas Savi hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

  

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Yu Dan** (kinesisk: 于丹; pinyin: *Yú Dān*, født 28. juni 1965 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk professor ved Beijing Normal University, fjernsynspersonlighet og forfatter.

Ved universitetet er hun dekan for avdelingen for fjernsyns- og filmstudier ved fakultetet for media og kunst. Hun er en mediestrateg som er rådgiver for blant annet China Central Television (CCTV) og Rupert Murdochs *News Corp (China)*.

Noen av hennes forelesninger om Konfucius ble vist på fjernsynskanalen CCTV-10 til nyttårsfestivalen 2007. Forelesningene ble senere redigert og utgitt som boken *«Anmerkninger om Samtaler»*. Konficius' *Samtaler* er en av de kinesiske klassikere. Yu Dans bok ble en umiddelbar bestseller med 15 000 eksemplarer solgt allerede på lanseringsdagen 3. mars 2007. Boken inneholder både stoffet fra forelesningene og originaltekster fra Analektene. Etter noen måneder var mellom tre og fire millioner eksemplarer solgt, og dermed kunne boken regnes som en av de største kinesiske bestsellere etter *Maos lille røde*s tid. Bokens popularitet anses av noen å reflektere de åndelige behov hos mange kinesere som har nytt godt av Kinas økonomiske oppsving, og hvordan postmoderne konfucianisme er med på å fylle denne religiøse lengsel.

Yu Dan er blitt svært populær, og hun fremmer også den nye kinesiske interesse for andre kinesiske klassikere som *Shijing* og *Zhuangzi*.

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 120786[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 15. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Yu Dan (fra english.cri.cn) Arkivert 4. november 2017 hos Wayback Machine.
* Analects of Confucius in Women's Eyes (fra english.cri.cn) Arkivert 5. desember 2007 hos Wayback Machine.
* Yu Dan: Words of Wisdom (fra english.cri.cn) Arkivert 24. august 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
Yu Dafu
**Yu Dafu** (forenklet kinesisk: 郁达夫; tradisjonell kinesisk: 郁達夫; pinyin: *Yù Dáfū*; Wade–Giles: *Yu Ta-fu*, født 7. desember 1896 i Fuyang i provinsen Zhejiang, antatt henrettet 17. september 1945 på Sumatra) var en kinesisk forfatter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Yu Dafu kom fra en lærd familie og fikk en klassisk utdannelse og ble dessuten sendt til en moderne middelskole i Hangzhou. Allerede da beskjeftiget han seg også med vestlig litteratur.

I 1912 kom han til Tokyo, og fra 1916 studerte han økonomi ved Det keiserlige universitet i Tokyo, med avslutning i 1922. I studietiden lærte han seg både engelsk og tysk. 

### Forfatter

Mens hans første dikt var på klassisk kinesisk, gikk han etter oppfordring fra venner innen *den nye litterære bevegelse* over til omgangsspråket. Sammen med intellektuelle som Guo Moruo, Zhang Ziping og Tian Han grunnla han i 1921 det litterære selskap *Chuangzao she* 創造社 (Skapelsesselskapet) som gikk inn for denne språkreformen. Ett av hans tidlige arbeider, *Chenlun* 沉淪,ble ett av hans mest kjente – det ble publisert i Japan i 1921. Verket ble svært populært i Kina. Det var frittalende både om kinesiske politikeres inkompetanse og om seksualitet. 

I 1922 returnerte han til Kina og redigerte *Chuangzao*s tidsskrift og skrev noveller. I 1923, etter en periode sykdom med tuberkulose, vendte Yu Dafu sin oppmerksomhet mot de kinesiske folkemassers velferd.

I 1927 var han redaktør for tidsskriftet *Hongshui*. Han kom senere i konflikt med det kinesiske kommunistparti, og flyktet tilbake til Japan.

Etter utbruddet av den annen sino-japanske krig kom han hjem til Kina og arbeidet med antijapansk propaganda i Hangzhou og annetsteds i Zhejiang. Fra 1938 til 1942 var han kulturredaktør for avisen Sin Chew Jit Poh i Singapore. 

Da japanerne i 1942 invaderte Singapore ble han nødt til å flykte til Sumatra, der han tok en falsk identitet og arbeidet blant andre kinesere og starte bryggerivirksomhet. Senere ble han tvunget til å hjelpe det japanske militærpoliti (kempeitai) som tolk, etter at det ble oppdaget at han behersket japansk. 

I 1945 ble hans identitet kjent, og da ble han arrestert av kempeitai. Det antas at han ble henrettet av japanerne kort etter at Japan overgav seg.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Yu-Dafu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** BNE **·** CiNii
 |
***Yu gong** er også et av de viktigere kapitlene i det gamle klassiske kinesiske historieverket* Shujing*.*
**Yu Gong** (kinesisk: 愚公; *Den narraktige gamle*) er hovedskikkelsen i en lignelse fra det gamle Kina. Den er gjengitt i *Liezi* under tittelen *Yu Gong flytter fjell* (愚公移山。 – *Yu Gong yi shan*).

I lignelsen fortelles det at oldingen Yu Gong bor i de nordlige fjellene, og veien mot sør blokkeres av to store fjell. Da beslutter Yu Gong for å bære vekk fjellene, sammen med sine sønner. En annen olding, *Zhi Sou* (智叟; *den vise gamle*) lo av ham og sa til ham at det er umulig å fjerne så svære fjell med så få folk.

Yu Gong svarte:

*Hvis jeg skulle dø, fortsetter mine barn. Dør barna, så fortsetter barnebarna. Og slik forsetter en endeløs rekke gjennom generasjonene å bære bort fjellene. Fjellene kan jo ikke ble større, og alt det vi bærer vekk, gjør dem mindre. Så hvorfor skulle vi ikke klare å bære dem bort?.*
Og Yu Gong satte i gang med å bære bort fjellene. Dette rørte Gud så meget at han sendte to engler for å bære vekk fjellene.

Mao Zedong fortalte denne historien i 1945. Under kulturrevolusjonen ble rødegardistene kjent med legenden, for den var medtatt i Maos lille røde.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. september 2005. Besøkt 3. juni 2009.

Litteratur
----------

* Cai Yunhui: *Yu Gong Removed the Mountains*. Dolphin Books, China, 2005. ISBN 7-801385675

Eksterne lenker
---------------

* Yu Gong versetzt Berge (Radio China International)
**Domingo T. Franco** (født 4. august 1856 i Mambusao, Capiz, Filippinene, henrettet 11. januar 1897 i Manila) regnes som en av de filippinske nasjonalhelter for sin støtte til landets frigjøringskamp fra spanskestyret 1896–1897.

Domingo T. Franco var en nær medarbeider av Jose Rizal og hadde ansvaret for den nasjonalistiske foreningen *La Liga Filipina*s dokumenter. Da oppstanden mot Spania brøt ut i august 1896 ble han arrestert og holdt fengslet i Fort Santiago i Manila. Hans hustru ville kjøpe ham fri, men Franco ville ikke være med på det, fordi han mente det ville være et forræderi mot nasjonen. 

Den 30. desember (1896 henrettet spanjolene Jose Rizal i håp om at det ville knekke oppstanden som hadde stor fremgang særlig i provinsen Cavite sørvest for hovedstaden, under ledelse av Emilio Aguinaldo. Den 11. januar 1897 henrettet de en ny gruppe fanger, deriblant Franco («De 13 Bagumbayan-martyrene»), på Bagumbayanfeltet rett sør for murene rundt Manilas indre by «Intramuros».

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Domingo Franco y Tuason historical marker[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Alex Christiansen** (født 17. februar 1925, død 4. juli 2010) var en norsk arkitekt utdannet i Zürich.

I 1955 startet han egen praksis som han drev sammen med flere forskjellige partnere og i samarbeid med flere andre arkitektkontor. Han er mest kjent for store utbygginger som Lillo Terrasse, Romsås, Nordseter og Lysejordet i Oslo og Tjensvoll i Stavanger. Han jobbet alltid tett med sin ektefelle, interiørarktitekt Solveig Lønne Christiansen og sammen tegnet de sitt hjem på Kolsås i Bærum som del av et større utbygningsprosjekt utført av Christiansen og Rosland i 1960.

Arkitektkontor Alex Christiansen AS ble etablert i 1981 og Alex Christiansen drev dette til han gikk av med pensjon i 1992. I 1984 ble han tildelt Oslo kommunes arkitektur- og miljøvernpris for utbyggingen av Søndre Fjeldstad Borettslag. Det har vært sagt at Christiansen har skapt nærmere 10 000 boliger i sitt yrkesliv.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** KulturNav
 |
**Norunn Askeland** (født 3. juli 1951 i Davik i Nordfjord) er en norsk lingvist, tekstforsker, professor og forlagsredaktør. Hun er professor emerita i norsk ved Universitetet i Sørøst-Norge, og har tidligere vært redaktør i Aschehoug forlag. Hun har vært medlem av fagnemnda for nynorsk i Norsk språkråd. Hun har doktorgrad i lingvistikk fra Universitetet i Oslo. Hun har skrevet flere bøker om språk, blant annet om metaforer, fagspråk i lærebøker, kreativ akademisk skriving, om essayet og om nye veier til å lære nynorsk. Sammen med Magdalena Agdestein driver hun podkasten Metaforprat. Hun har også vært fagansvarlig for et masterstudium i faglitterær skriving ved Universitetet i Sørøst-Norge.

Bøker
-----

* Tekst i tale og skrift: Innføring i tekstarbeid
* Metaforer. Hva, hvor og hvorfor? Sammen med Magdalena Agdestein.
* Nynorsk på nytt: Ei idébok for studentar og lærarar
* Kreativ akademisk skriving. Antologi redigert saman med Iben Brinck Jørgensen
* Essayet. Ein veg til kreativ fagskriving. Saman med Bente Aamotsbakken og Arnfinn Åslund

Referanser
----------

1. 1 2   Allkunne, www.allkunne.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norunn Askeland i Allkunne
**Norulv Øvrebotten** (født 22. april 1955) er en tidligere forsvarspolitiker, pressemann og næringslivsleder fra Botnane i Bremanger i Sogn og Fjordane. Han var politisk rådgiver for forsvarsminister Johan Jørgen Holst i perioden 1986 til 1988, og leder av flere offentlige utvalg – deriblant Vassdalen-utvalget som vurderte Forsvarets informasjonsberedskap etter skredulykken i 1986. 

Øvrebotten var programsekretær i NRK Dagsnytt fra 1980 til 1984, og programsekretær i NRK radios utenriksavdeling i 1984–1985. Han var redaktør i Firdaposten i Florø fra 1986 til 1990, og sjefredaktør og administrerende direktør i Rogalands Avis fra 1990 til 1996. I årene 1988 til 1993 var Øvrebotten nestleder for styringsgruppen for Langtidsplanen for Forsvaret, og fra 1992 til 1994 ledet han det regjeringsoppnevnte Effektiviseringsutvalget, som vurderte tiltak for å effektivisere militærtjenesten. 

I 1985 etablerte han et settefiskanlegg i Botnane i Bremanger, som i dag drives av Firda Settefisk AS. 

Norulv Øvrebotten er forfatter av boken «Sett frå vest» (Dreyer Bok, 1996). Han er nå pensjonist, og bor på gården sin i Botnane i Sogn og Fjordane.[]

Bibliografi
-----------

### Bøker

* Norulv Øvrebotten (1996). *Sett frå vest* **(nynorsk)**. Stavanger: Dreyer bok. ISBN 82-7096-299-6.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Norulv\_Øvrebotten[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.allkunne.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Øvrebotten, 1996

Eksterne lenker
---------------

* Norulv Øvrebottens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
*«Spin Off» omdirigerer hit. For ordet i betydningen biprodukt, se: Spin-off.*
**Spin Off Forstudium i Dans** er en 1-årig skole for de som i fremtiden ønsker å jobbe profesjonelt som danser, pedagog eller koreograf. Skolen ligger i Oslo, og holder til i Schous Kulturbryggeri sentralt på Grünerløkka, naboer til Riksscenen, Popsenteret og Øvingshotellet. Skolen tar hvert år inn ca. 23 elever.

Skolen ble etablert av Liv Greli i 2002, og tar sikte på å være en viktig «leverandør» av studenter til høyskoler i inn- og utland. På denne måten bidrar skolen til å heve nivået på danseutdanning i Norge. Spin Off vektlegger å ha kompetente pedagoger med minimum høyskoleutdanning og kunstnerisk og pedagogisk erfaring, og inviterer årlig inn gjestepedagoger og koreografer fra inn- og utland.

Skolens hovedfag er klassisk ballett, moderne/samtidsdans og jazzdans. Hovedfagene vektlegges likt. I tillegg har man ukentlige timer med kreative oppgaver, improvisasjon eller visninger.

Spin Off har åpen opptaksprøve i april hvert år.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss». *Spin Off Forstudium i Dans* **(engelsk)**. Besøkt 5. februar 2019.
2. ↑  «Generell informasjon». *Spin Off Forstudium i Dans* **(engelsk)**. Besøkt 5. februar 2019.
3. ↑  «Krav for å søke». *Spin Off Forstudium i Dans* **(engelsk)**. Besøkt 5. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Thomas P.*** er en norsk thrillerserie for barn og unge som ble sendt på NRK1 i 2007. Serien handler om 13-år gamle Thomas, en gutt med helt spesielle evner. En dag blir han og søsteren forsøkt kontaktet av en far som de trodde var død. Faren forsøker å fortelle dem om at de er i fare. Tittelrollen som Thomas ble spilt av Jesper Flintegård Schøyen. Serien ble skrevet av Petter S. Rosenlund. Han utgav den også som bok. For denne romanen mottok han Arks barnebokpris. Serien gikk på lørdagskvelder, like etter Barne-TV.

Serien ble fulgt av i underkant av 300 000.

Handling
--------

Thomas bor i en bygård i Oslo sammen med søsteren Siss og adoptivforeldrene deres. De biologiske foreldrene døde i en trafikkulykke. Historien starter den dagen Siss påstår at hun hører stemmen til faren. Hun er overbevist om at han ikke er død likevel og er kommet tilbake for å advare dem om at de er i fare. Men hvis han lever i skjul, hvem er det han gjemmer seg for? Etterhvert tar faren kontakt med Thomas og prøver å advare ham. Det blir etterhvert klart at både Thomas og søsteren har spesielle evner som gjør at de kan høre ting som andre ikke kan høre. Faren er ikke den eneste som vet om deres evner og etterhvert leder trådene til Gladstone Corporation. Samtidig med dette oppdager han at han blir overvåket.

I rollene
---------

* Jesper Flintegård Schøyen (Thomas),
* Linn Nystadnes (Siss),
* Inga Amundsen (Monica),
* Felix Jatta (Fredrik),
* Ingjerd Egeberg (Therese),
* Martine Dahl Jørgensen (Anette),
* Ingar Helge Gimle (Erling),
* Hilde Grythe (Lisbeth),
* Anders T. Andersen (Frank),
* Jon Øigarden (Kongsberg)
* Neil Howard (Storm)

Referanser
----------

1. ↑  «Fikk bokpris for «Thomas P»». *VG*. 11.12.2007. Besøkt 19. oktober 2016.
2. ↑  «Thriller for barn og unge». *arkiv.nrk.no*. Besøkt 19. oktober 2016.
3. ↑  «NAVN: Jesper Flintegård Schøyen». *VG*. 24.11.2007.
***Triumph*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Joe De Grasse.

Handling
--------

Når Nell ankommer storbyen i håp om å begynne med teater, tiltrekker hun seg snart oppmerksomheten til scene-sjef David Montieth, som til slutt gir henne hovedrollen i et nytt skuespill - med forventninger om at han til gjengjeld skal bli begunstiget med hennes kjærlighet. Nell har imidlertid forelsket seg i dramatikeren Paul Neihoff. Men på ettermiddagen kort tid før Broadway-showet deres skal åpne for aller første gang, får Montieth vite om Nells spirende romantikk og han avbryter derfor hele showet før det har begynt.

Nell reiser straks til Montieths leilighet for å trygle ham om å åpne showet deres igjen. Han samtykker, etter å ha satt Nells jomfrudom som prisen for hennes ønsker. Men senere knivstikker Nell ham, og hun skynder seg deretter til Neihoffs leilighet. Dramatikeren ber henne gå på teatret for å opptre som om ingenting har skjedd. Han skriver et brev som tilstår at det var han hadde myrdet manageren, før han tar en overdose av et stoff og dør kort tid senere.

Skuespillere
------------

* Dorothy Phillips som Nell Baxter
* Lon Chaney som Paul Neihoff
* William Stowell som Dudley Weyman
* William Dyer som David Montieth
* Claire Du Brey som Lillian Du Pon
* Clyde Benson som Rupert Vincent
* Helen Wright
* Ruth Elder

Referanser
----------

1. ↑  TRIUMPH
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Triumph* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Triumph* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Triumph* på Silent Era Rediger på Wikidata
*For informasjon om flere liknende byggverk, se artikkelen Triumfbue*. *Triumfbuen er også tittelen på en roman av Erich Maria Remarque*.

Triumfbuen i Paris
**Triumfbuen**, egentlig **Arc de triomphe de l'Étoile**, (norsk: «Stjernens triumfbue») er et monument på Place Charles de Gaulle i Paris, i Champs-Élysées' vestlige ende. Plassen het tidligere Place de l'Étoile (norsk: «Stjerneplassen») etter dens sirkelrunde form med tolv avenyer radielt i hver sin retning.

Triumfbuen ble påbegynt i 1806 under Napoleon som et monument over ham selv og den franske arméen, men ble ikke fullført før under Louis-Philippe i 1836. Innvendig har buen inngravert navnene på franske generaler og slagsteder. Utvendig domineres dekoren av relieffet *La Marseillaise* av François Rude. Den ukjente soldats grav ligger under Triumfbuen. Bygningen er 50 meter høy.

Det er trapper i alle fire hjørner av bygningen. I den øvre delen er det to store etasjeflater og takterrasse som er åpen for besøkende. Det er utstilt bilder og modeller som viser triumfbuens historie. Monumentet er åpent hver dag fra 10:00 til 22:30.

Se også
-------

* Navnene inngravert på Triumfbuen

Litteratur
----------

* Thomas W. Gaehtgens: *Napoleons Arc de Triomphe.* Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 1974, ISBN 3-525-82363-0.
* Ernst Seidl: *La Grande Arche in Paris – Form, Macht, Sinn.* Kovač, Hamburg 1998, ISBN 3-86064-702-4.
* Dominique Fernandes, Gilles Plum, Isabelle Rouge: *L'arc de triomphe de l'Étoile.* Éditions du patrimoine, Paris 2000, ISBN 2-85822-202-9.
* Anne Muratori-Philip: *L’Arc de Triomphe.* Éditions du Patrimoine, Centre des Monuments Nationaux, Paris 2007, ISBN 978-2-85822-969-7.

Referanser
----------

1. ↑  «Arc De Triomphe» **(engelsk)**. 6. juni 2022. Besøkt 13. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Arc de Triomphe de l'Étoile – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Uttrykket **trivialiteter** brukes ofte om hverandre med **kuriosa**. Det trivielle beskriver det hverdagslige – det som bare er der og vi tar for gitt – ofte med tilsnitt av at det er kjedelig og grått. Trivialiteter var de opplysningene ingen hadde behov for – unntatt den som samlet dem opp. Det går an å vinne spill som «Trivial Pursuit» med «trivia» (trivialiteter). Når det er snakk om trivialiteter slik spillet forutsetter, er det nok mere snakk om «Curious Pursuit» – men det navnet var vel ikke salgbart nok.

**Kuriosa** er av samme rot som engelsk *Curious*, som har betydningen *nysgjerrig* og *rart*. Vi bruker ikke sjelden uttrykket snurrepiperier om kuriosa. Kuriosa kan en ta med seg og samle på, mens trivialiteter må skrives ned for å bli innlemmet i en samling.

Svært mange samlinger av kulepenner, julegaveetiketter, heklede grytelapper osv. går nok inn i denne kategorien. Sangeren Øystein Sundes samling av ubrukelige bruksanvisninger er et annet eksempel. Vanlige samleobjekter som biler og frimerker faller utenom, men noen eksemplarer kan være unika.

Info som gjør en til vinner av spørrekonkurranser, avisenes «Visste du at»- spalter og kryssordstikkord er eksempler på info-kuriosa (trivialiteter).
**1 times løp** er en øvelse innen friidrett der utøveren forsøker å løpe så lang distanse som mulig på 1 time. Øvelsen er offisiell anerkjent av det internasjonale friidrettsforbundet, men arrangeres sjelden og ikke i forbindelse med offisielle mesterskap.

Øvelsen har lang historie med beskrivelser fra løp tilbake til slutten av 1600-tallet. Den første utøver som løp over 20 kilometer på en time var tsjekkeren Emil Zátopek, fra september 1951. I det samme løpet satte Zátopek også verdensrekord på 20 000 meter. Siden har det vært vanlig at mennenes verdensrekord har vært satt underveis i rekordløp på 1 times løp. Det samme gjelder de norske rekordene, sist satt av Sondre Nordstad Moen i september 2014.

Verdensrekorder på 1 time er per 2014 21 285 m, av Haile Gebrselassie fra 27. juni 2007 og kvinnenes rekord er 18 517 m, av Dire Tune fra 12. juni 2008.

Referanser
----------

1. ↑  alfieshrubb.ca: *History of the Hour Run* Arkivert 13. desember 2014 hos Wayback Machine. hentet 6. desember 2014

| * v
* d
* r
Øvelser innen friidrett |
| --- |
| Sprint: | 
* 60 m
* 100 m
* 200 m
* 400 m

 |
| Hekk: | 
* 60 m hekk
* 80 m hekk
* 100 m hekk
* 110 m hekk
* 400 m hekk
* 3 000 m hinder

 |
| Mellomdistanse: | 
* 800 m
* 1 500 m
* En engelsk mil (1609 m)
* 3 000 m

 |
| Langdistanse: | 
* 5 000 m
* 10 000 m
* Halvmaraton (ca. 21 km)
* Maraton (ca. 42 km)
* 1 times løp
* Gateløp
* Terrengløp
* Ultraløp
* Motbakkeløp

 |
| Stafett: | 
* 4 × 100 m
* 4 × 400 m
* 4 × 800 m
* 4 × 1500 m
* 1 000 m stafett

 |
| Kast: | 
* Diskos
* Slegge
* Spyd
* Kulestøt
* Vektkast

 |
| Hopp: | 
* Høyde
* Lengde
* Stav
* Tresteg
* **Uten tilløp:**
	+ Høyde uten tilløp
	+ Lengde uten tilløp
	+ Tresteg uten tilløp

 |
| Mangekamp: | 
* Femkamp
* Sjukamp
* Tikamp

 |
| 
* Verdensrekorder i friidrett
* Europarekorder i friidrett
* Norske rekorder i friidrett

* **Kappgang**
* **Rullestolkjøring**

 |
Afghansk Turkestan i Afghanistan.
**Afghansk Turkestan** er en historisk region i det nordlige Afghanistan, på grensen til de tidligere sovjetrepublikkene Turkmenistan, Usbekistan og Tadsjikistan. Det var navnet på en tidligere provins i dette området som lå rundt Mazar-e Sharif, og omfattet områder i de nåværende provinsene Balkh, Jowzjan, Faryab og Sar-e Pol. Hele territoriet, fra møtepunktet mellom elvene Kokcha og Amu-Darja i nordøst til provinsen Herat i sørvest, strakte seg ca. 805 km. Den gjennomsnittlige bredden fra den russiske grensen til Hindu Kush var 183 km. Området dekket dermed en flate på om lag 148 000 km², eller omtrent to niendedeler av det tidligere kongedømmet Afghanistan.

Nesten hele området har dårlige jordbruksforhold unntatt i elvedalene. I sør er det fjellandskap, men høyden avtar med bølgete ødeland og beiteområder mot Turkmanørkenen.

Størstedelen av folket er tadsjikere, usbekere og turkmenere. I tillegg er det bosatt et stort antall hazarere og pashtunere.

Referanser
----------

1. ↑  USA Today – Pashtuns say they're being brutalized, Fra 12. mai 2002.
Notasjon og utførelse av en arpeggio
**Arpeggio** (forkortet *arp.*) er det musikkfaglige begrepet for en akkord der de enkelte tonene ikke slås an samtidig, men i hurtig rekkefølge, som en «brutt akkord».

*Arpeggio* stammer fra *arpa*, italiensk for harpe, og betyr omtrent «harpelignende, dvs. som spilt på ei harpe. Foruten for harpe er teknikken også vanlig i musikk for gitar og piano.

En arpeggiofigur kan noteres med eksakte noteverdier eller ved hjelp av en loddrett sikksakk-linje til venstre for akkorden.

Litteratur
----------

* Heinrich Lindlar (red.): *Rororo-Musikhandbuch. In 2 Bänden.* Bind 1 av *Musiklehre und Musikleben* (= *rororo* 6167 *rororo-Handbuch*). Rowohlt, Reinbek bei Hamburg 1973, ISBN 3-499-16167-2, s. 36f.
* Chuck Wayne, Ralph Patt: *Guitar arpeggio dictionary: A library of over 2000 arpeggios, Including a diagram projector and viewing screen, Showing 25 types of arpeggios.* H. Adler. 1965, s. 1–51.

Eksterne lenker
---------------

(en) Arpeggios – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Noteksempel: *Toccata Arpeggiata* fra Johann Hieronymus Kapsbergers *Libro primo d'intavolatura di chitarrone*, Venezia 1604

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Emeishan i Sichuan
Vesttlig adkomst til Emeifjellet
Utsyn fra Emeifjellet
**Emeishan** (kinesisk: 峨眉山; pinyin: *Éméishān*) er et byfylke i byprefekturet Leshan sør i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det har sitt navn etter det hellige fjell Emei Shan, som ligger i fylket.

Befolkningen var på 424 866 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

De tradisjonelle bygninger på Emeifjellet (*Emei shan gu jianzhuqun*, 峨眉山古建筑群) - Qingyinpaviljongen, Fuhutempelet, Baoguotempelet, Wanniantempelet, de buddhistiske bronse- og jernnskulpturer i Shengshou Wannian-tempelet og annetsteds - og Feilaitempelet (*Damiao Feilai dian*, 大庙飞来殿) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City - 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Infoside
* Kartside Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Der Emei-Berg und die Große Leshan-Buddhastatue
* Mount Emei[*død lenke*]
* Emeishan Shengshouwanniansi Tongtie Foxiang
* Mt. Emei
* Copper and Iron Buddha Statue in Wannian Temple
* Feilai Temple - the Big Temple
**Embryonale stamceller** er celler som er isolert fra den indre cellemassen til blastocyster. Embryonale stamceller er den celletypen man kan dyrker i laboratoriet som er mest potent, dvs. har evne til å utvikle seg til flest andre celletyper. Embryonale stamceller er i stand til å utvikle seg til alle andre celletyper i kroppen, og kalles derfor for pluripotente celler. Stamceller som stammer fra mer differensierte stadier (f.eks. hematopoietiske stamceller og mesenchymale stamceller) kan også utvikle seg i mange retninger, men ikke til alle. De kalles derfor multipotente stamceller.

Det finnes en type celler i en kreftform som kalles embryonalt karsinom. Dette er en type testikkelkreft, og embryonalt karsinomceller oppfører seg på en veldig lik måte som embryonale stamceller. Man tenker seg derfor at lærdom fra hver av disse celletypene kan også holde stikk for den andre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
***Emeia*** er en slekt av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Små til middelsstore (hannen 6,5-10 millimeter), avlange, gjerne matt brungule lysbiller med lysorganer på for- og bakkroppen. Hos hannene er hodet mer eller mindre dekket av pronotum, fasettøynene er store, antennene trådformede. Pronotum og dekkvingene har rundede sider. Hunnene er larvelignende, og ligner sterkt på spkalte trilobittlarver.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. Larvene lever i vann, gjerne på rismarker, det er trolig at de eter skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Øst-Asia (Kina).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Luciolinae** Lacordaire, 1857
					- stamme **Luciolini** Lacordaire, 1857
						* slekten ***Emeia*** Fu, Ballantyne & Lambkin, 2012
							+ *Emeia pseudosauteri* (Geisthardt, 2004)
							+ *Emeia pulchra* Zhu & Zhen, 2022

Referanser
----------

1. ↑  Xinhua Fu, Lesley A. Ballantyne og Christine L. Lambkin (2012) *Emeia* gen. nov. a new genus of Luciolinae fireflies from China (Coleoptera: Lampyridae) with an unusual trilobite-like larva, and a redescription of the genus *Curtos* Motsch. Zootaxa 3403:1-53.
2. ↑  Cheng-Qi Zhu, Xiao-Dong Xu og Ying Zhen (2022) Systematic review of the firefly genus *Emeia* Fu, Ballantyne & Lambkin, 2012 (Coleoptera, Lampyridae) from China
expand article info. *ZooKeys* 1113: 153-166.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Emeia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Emeia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Emeia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Emeia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Emeric Langlois de Chavagnac** ( født 1670 i Normandie i Frankrike, død 1717 i Kina) var en katolsk prest og kinamisjonær tilknyttet jesuittordenen. Han virket i Fuzhou.

Han ankom Guangzhou i den kinesiske misjonsmark 24. september 1701.

Et brev fra hans hånd fra 1701, skrevet fra Fuzhou, gir et innblikk i misjonærenes holdning til de de guddommer som vanlige kinesere dyreket; de ble sett som demoniske. I brevet beretter han at en kinesisk familie kontaktet prestene etter mislykkede forsøk på å få befridd hele husholdet fra onde ånder ved bruk av de konvensjonelle kinesiske metoder hentet frafolkereligiøsiteten. Jesuittenes intervensjon inkluderte, først og fremst, ødeleggeøse av alle bilder av lokale guder i gudholdet, alle personlige amuletter, daoistiske bøker og talismaner. Deretter bestenket de hjem og folk med vievann og anropte Jesu navn, og slo korsets tegn.

Hanforfattet også den teologiske kristendomsforklaring *Zhendao zizheng*  som inneholder sentrale elementer fra kristologi og soteriologi.

Verker
------

* (Med Joseph Henri Prémare): 眞道自证 / Zhendao zizheng (*Vera doctrina per seipsam probata), Beijing, 1718*

Referanser
----------

1. ↑  Ronnie Po-Chia Hsia: «Language Acquisition and Missionary Strategies in China, 1580-1760», s 211, i: Charlotte de Castelnau-l'Estoile, Marie-Lucie Copete, Aliocha Maldavsky and Ines G. Županov (ed.): *Missions d'évangélisation et circulation des savoirs: XVIe-CVIIe siècle*, Madrid:Casa de Valasquez, 2011, ISBN 978-84-96820-52-4
2. ↑  Anthony E. Clark: *Heaven in Conflict: Franciscans and the Boxer Uprising in Shanxi*, University of Washington Press, 2015, ISBN 978-0-295-99400-0, s 58
3. ↑  Roman Malek: *The Chinese Face of Jesus Christ:: Annotated Bibliography: volume 4a*

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
**Christian Orlainsky** (født 17. februar 1962 i Tschagguns, Vorarlberg) er en tidligere østerriksk alpinist.

Allerede 17 år gammel debuterte han i verdenscupen. Den første pallplasseringen fikk han i et slalåmrenn i Chamonix (Frankrike).

Orlainsky sikret seg sin første og eneste verdenscupseier i en alder av 19 år, i et storslalåmrenn 4. januar 1981 i Ebnat-Kappel i Sveits. I årene som fulgte dalte prestasjonskurven. Han oppnådde sin siste pallplasering 12. februar 1983 i Markstein (Frankrike), der han ble nummer tre.

Deretter måtte han hovedsakelig ta til takke med å kjøre europacuprenn. mellom 1986 og 1988 startet han i noen enkeltrenn, men oppnådde ingen topplasseringer. Han la opp da han var 26 år. Totalt i verdenscupen hadde han en seier, åtte pallplaseringer og 35 plasseringer blant de 10 beste.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Orlainsky – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christian Orlainsky – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Christian Orlainsky – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Christian Orlainsky – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Christian Paus Stockmann** (født 1780, død 1842) var en av Skiens rikeste kjøpmenn og eier av den store Stockmanngården på hjørnet av Telemarksgaten og Prinsens gate, der Henrik Ibsen ble født i 1828. Henrik Ibsen skal ha blitt født i hjørnerommet i andre etasje, med vinduene vendt mot datidens torg og kirke.

Christian Stockmanns far døde da han fremdeles var i ungdomsårene. Ved folketellingen i 1801 er hans mor, Dortea Christiandatter, oppført som «Enke efter første Egteskab», «Lever af sin Handel», 61 år gammel, og boende på adressen; "Tellemark Gade No. 136, Scheen", sammen med ugift sønn «Christian Stokmann», 21 år, og datter, «Fridericha Fransischa Stokmann», 26 år.

Christian Stockmann ble senere gift med Rachel Nilsen. Deres datter Margrethe Cathrine (født 19. november 1806) ble den 8. oktober 1838 gift med Hans Severin Arentz (1806–1875), som var adjunkt ved Skiens lærde Skole, borgermester i Skien og senere stortingsrepresentant.

Bygningen, som bar hans navn, Stockmanngården, var blant de mange bygninger som brant ned til grunnen under den store bybrannen i Skien i 1886.

Referanser
----------

1. ↑  J. Borchsenius 1934, s. 90-92.
2. ↑  Folketellingen for 1801. Arkivert 16. desember 2005 hos Wayback Machine.
3. ↑  Genealogi. Arkivert 24. desember 2008 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* J. Borchsenius: *Skien før branden 1886*. Oslo 1934.
**Di Xin** (kinesisk: 帝辛, pinyin: *Dì Xīn*, død 1122 f.Kr.) var Shang-dynastiets siste konge. Han ble opprinnelig gitt navnet Zhòu, og dermed kalles han også gjerne **Zhòu Xīn** eller **Zhòu Wáng**. Han kunne også tiltales med "dynastinavnet" *Shāng* foran ethvert av hans øvrige navn, altså f.eks. som **Shāng Zhòu**. 

I Den store historikers nedtegnelser forteller den gamle historiker Sima Qian at Di Xin tidlig i livet la for dagen egenskaper som lagt overskred den alminnelige mann. Han var rask i hodet, men også rask til å flamme opp i sinne. Han var lillebror til Wei Zi og Wei Zhong (begge barn ved farens konkubine), og far til Wu Geng og Lu Fu. Hans far, Di Yi, hadde to brødre: Ji Zi og Bi Gan. 

Di Xin utøkte Shang-territoriet i kamp mot stammefolkene som bodde rundt det, blant annet Yi Ren-stammen, også kjent som *de østlige yi* (dongyi).

Senere i livet ble han svært drikkfeldig, veltet seg i kvinner og umoralsk levnet, og forsømte å styre sitt rike på skikkelig vis. Broren Wei Zi forsøkte å tale ham til rette, men ble avfeid. Verre gikk det med onkelen Bigan som også forsøkte å få Di Xin til å endre sitt liv. Di Xin beordret at hans hjerte ble skåret ut av ham så han kunne se hvordan en vismanns hjerte så ut. Da hans andre onkel Ji Zi hørte det, protesterte han overfor sin kongelige nevø. Han reddet livet ved å late som om han var gal, og ble bare kastet i fengsel. 

Da Zhou-folket seiret over Shang i krigen, satte kong Di Xin fyr på sitt palass og begikk selvmord.

Litteratur
----------

* *Zhou*, i: Helmut Freydank et al. (Hrsg.): *Lexikon Alter Orient*, VMA-Verlag, Wiesbaden 1997, ISBN 3-928127-40-3, S. 486.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Alex Eduardo Ruiz Fuica** (født 1979) er et norsk-chilensk medlem/tidligere leder av den kriminelle gjengen Young Guns. 

Fuica var én av to som i august 2006 ble skutt av medlemmer av den rivaliserende B-gjengen på Aker Brygge.

Han ble i Oslo tingrett høsten 2008 frifunnet for et mye omtalt drapsforsøk på Furuset.

3. august 2008, på kvelden i Norway Cup-uken, åpnet Fuica ild mot ledere av den rivaliserende B-gjengen mellom Oslo Plaza og Oslo Spektrum i Oslo sentrum. Gjerningsmannen avfyrte fem-seks skudd. Politiet fikk opptak fra overvåkingskameraer som viste voksne og barn som prøvde å gjemme seg bak biler og betongkanter eller som flyktet fra skuddsalvene.

I 2009 ble han dømt for drapsforsøk på B-gjeng-lederen Ghulam Abbas i Rasool-familien. Hendelsen fant sted utenfor familiehjemmet til Rasool på Granstangen på Furuset. Også en venn av Abbas ble skutt under hendelsen. Han ble truffet i munnen, men ingen av de to mistet livet. Fuica ble dømt til elleve års fengsel for drapsforsøk. Høyesterett skjerpet straffen til 12 års fengsel.

Fuica var sjåfør for Mohammed Javed da sistnevnte ble skutt i hodet og bilen påtent i Oslo i 2009. Fuica utpekte Stig Millehaugen som gjerningsmannen, og var senere kronvitne i saken. Millehaugen utga i 2023 en bok hvor han hevdet Fuica hadde en annen rolle i saken enn det retten la til grunn under rettssaken. I boka skriver Millehaugen at Fuica var med på planleggingen av drapet og aldri ble forsøkt drept av Millehaugen slik Fuica selv påsto.

I januar 2023 var han én av to personer med bakgrunn fra Young Guns som ble skutt i Klingenberggata i Oslo av medlemmer av den rivaliserende gjengen Satudarah.

Referanser
----------

1. 1 2  «Politi og røvere». Aftenposten. 24. januar 2009. Besøkt 16. januar 2011.
2. ↑  Har videoopptak av livredde vitner , *Aftenposten*, publisert 17.01.2011
3. ↑  Aftenposten: *Dømt til elleve års fengsel for drapsforsøk på gjengleder*
4. ↑  TV2: *Young Guns-medlemmer i retten mandag*
5. ↑  Aftenposten: *Brødre bestilte drap*
6. ↑  Sverre Holm-Nilsen og Truls Alnes Antonsen (5. mai 2023). «Millehaugen i ny bok: Ranet til seg 30 millioner og innrømmer leiedrap». NRK. Besøkt 6. mai 2023.
7. ↑  Harald Stolt-Nielsen og Magnus Lysberg (16. januar 2023). «Han ble skutt på Aker brygge i 2006. I helgen ble gjengmedlemmet skutt igjen på åpen gate.». Aftenposten. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Intervju med TV2-nyhetene
Bilde av flaggene på presidentbilen når republikkens president er om bord
**Italias president** er statsoverhode for Italia. Makten til presidenten inkluderer retten til å utnevne statsministeren og livstids-senatorer, retten til å oppløse parlamentet og muligheten for å gjenopprette lover som kan bryte konstitusjonen. Presidentens mandatperiode er syv år, og antall perioder er ikke begrenset. For å bli president i Italia må en kandidat være italiensk statsborger, minst 50 år gammel, og ha fulle politiske og sivile rettigheter.

Valget av Italias president skal holdes av et felles møte med de to kamrene i det italienske parlamentet, som regionene også skal sende 58 representanter til. For å bli valgt som president, må en kandidat oppnå to tredjedeler kvalifisert flertall. Hvis kvalifisert flertall ikke oppnås innen tre omganger av avstemningen, vil det være nok med et flertall.

Personer som tidligere hadde presidentembetet kalles presidentene for republikken (*Presidente emerito della Repubblica*) og er medlemmer av Italias senat for livet (*Senatori a diritto e a Vita*). I fravær av presidenten eller i fravær av presidenten, skal presidenten for det italienske senatet fungere som visepresident (*Presidente supplente della Repubblica*).

31. januar 2015 ble Sergio Mattarella valgt til Italias nye president. Før ham var Giorgio Napolitano president i Italia fra 2006 til 2015.

Se også
-------

* Liste over Italias presidenter

Referanser
----------

1. ↑  Paolo Janni (2001). *Italia i årtusenet: Økonomi, politikk, litteratur og journalistikk: Edmund D. Pellegrino-forelesninger fra 1999 om italiensk samtidspolitikk*. CRVP. s. 58. ISBN 9781565181588. Besøkt 31. januar 2015.
2. ↑  «Italia-parlamentsmedlemmer velger dommer Sergio Mattarella som president». BBC. Besøkt 31. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Presidents of Italy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Bian Liunian** (forenklet kinesisk: 卞留念; tradisjonell kinesisk: 卞留念; pinyin: *Biàn Liúniàn*) er en kinesisk musiker og komponist. Han var ansvarlig for produksjonen av musikken til avslutningsseremonien for Sommer-OL 2008 i Beijing. Han spiller to-strenget erhu, et kinesisk folkemusikkinstrument i slekt med fele. Han spiller i tillegg 200 andre instrumenter, og som komponist lager han årlig 200 komposisjoner.

Han har vært musikkdirektør i en årrekke for CCTVs nyttårsgalla, et av de programmer som har flest seere i verden.

Norgesturné
-----------

Bian Liunian har vært på Norges-turne flere ganger. Siste gang var i 2007, da han spilte sammen med fiolinisten Henning Kraggerud, pianisten Christian Ihle Hadland og den kinesiske vokalisten Wang Yan i Voss, Nøtterøy, Oslo Fredrikstad, Steinkjer, Kvinesdal, Skien, Sandnes og i Trondheim. I tillegg til å spille kinesisk folkemusikk og egne komposisjoner, spiller Liunian også Edvard Griegs komposisjoner.

Referanser
----------

1. ↑  Mixture of Tradition and Modernity Arkivert 19. mai 2011 hos Wayback Machine. China Beat 2003-9-2
2. ↑  Pavel Udas: Bian Liu Nian (intervju)[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Kinesisk kulturfestival 2007
* Grieg på kinesisk
***PiHKAL: A Chemical Love Story*** er en bok av Dr. Alexander Shulgin og Ann Shulgin, utgitt i 1991. Temaet for arbeidet er psykoaktive fenetylamin kjemiske derivater, særlig de som fungerer som psykedelika og / eller empatogen-entaktogener. Hovedtittelen, *PiHKAL*, er et akronym som står for «Phenethylamines I Have Known And Loved».

Boken er organisert i to deler, den første delen er en fiktiv selvbiografi av paret og den andre delen som beskriver 179 forskjellige psykedeliske forbindelser (hvorav Shulgin oppdaget seg selv), inkludert detaljerte synteseanvisninger, bioanalyser, doser og annen dokumentasjon.

Den andre delen ble gjort fritt tilgjengelig av Shulgin på Erowid mens den første delen bare er tilgjengelig i den trykte teksten. Mens reaksjonene som er beskrevet er utenfor evnen til personer med grunnleggende kjemiutdannelse, har noen en tendens til å understreke teknikker som ikke krever kjemikalier som er vanskelig å få tak i. Bemerkelsesverdig blant disse er bruken av kvikksølv-aluminiumamalgam (et uvanlig, men lett tilgjengelig reagens) som reduksjonsmiddel og detaljerte forslag til lovlige plantekilder for viktige medikamentforløpere som safrol.

Referanser
----------
Pai bakt til pi-dagen med pi-tegnet i midten og noen av desimalene i pi rundt kanten.
**Pi-dagen** er en årlig feiring av den matematiske konstanten pi (π) som avholdes 14. mars. 14. mars er valgt da det kan skrives 3.14 hvis man følger den amerikanske måten å skrive måneder før dager på, og 3,14 er de tre første sifrene i konstanten pi. Ettersom pi uttales likt som pai på engelsk serveres det ofte pai for å feire denne dagen.

Fysikeren Larry Shaw er kreditert for å ha startet feiringen av dagen i 1988. Pi-dagen er imidlertid ikke anerkjent offentlig de fleste steder som en høytidsdag, med unntak av USA der representantenes hus vedtok et lovforslag i 2009 som vedtok 14. mars som nasjonal Pi-dag.

14. mars er også fødselsdagen til fysikeren Albert Einstein og dødsdagen til fysikeren Stephen Hawking.

14. mars 2019 slo Google en gammel rekord ved å kalkulere pi (π) til 31,4 billioner desimalplasser.

Se også
-------

* Liste over merkedager
* Kvadratrotdagen
* Håndkledagen
* Programmerernes dag

Referanser
----------

1. ↑  Justin Berton (11. mars 2009). «Any way you slice it, pi's transcendental». *San Francisco Chronicle* **(engelsk)**. Besøkt 24. november 2020.
2. ↑  Brett Molina (14. mars 2019). «What is Pi Day? Everything you need to know about celebrating». *USA Today* **(engelsk)**. Besøkt 14. mars 2019.
3. ↑  Ian Morris (14. mars 2019). «Google Celebrates Pi Day With Record-Breaking Calculation». *Forbes* **(engelsk)**. Besøkt 14. mars 2019.
Pi fylke i Chengdu
**Pi** (kinesisk: 郫县; pinyin: *Pí Xiàn*) er et fylke i den subprovinsielle by Chengdu i den kinesiske provinsen Sichuan. I 1999 hadde det 446.192 innbyggere. Arealet er på 437,5 km².

Historie
--------

Pi fylke ble etablert av staten Qin to år etter at den nedkjempet staten Shu, i 314 f.Kr..

Kulinarisk
----------

Fylket er kjent over hele Kina for sin *doubanjiang*, en type skarp fermentert bønnesaus.

Administrative enheter
----------------------

Fylket består av 14 storkommuner:

* Pitong (郫筒镇) – fylkessete
* Xipu (犀浦镇)
* Hongguang (红光镇)
* Anjing (安靖镇)
* Tuanjie (团结镇)
* Tangchang (唐昌镇)
* Sandaoyan (三道堰)
* Xinminchang (新民场)
* Huayuan (花园镇)
* Ande (安德镇)
* Tangyuan (唐元镇)
* Deyuan (德源镇)
* Gucheng (古城镇)
* You`ai (友爱镇)

Samferdsel
----------

Høyhastighetstoget ankommer Pi fylkes stasjon.
### Jernbane

Chengdu-Dujiangyan intercity høyhastighetsjernbane betjener fylket.

### Vei

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 

Kinas riksvei 317 løper gjennom området. Den fører fra Chengdu i Sichuan til Nagqu i Tibet.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |