recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Landskap i Skallelv ved Varangerfjorden. Mange av bygningene som sees i bildet er Varangerhus.
**Varangerhuset** er en hustype som i Norge er spesiell for området rundt Varangerfjorden. Hustypen er karakteristisk for den kvenske befolkningen og finnes utenfor Norge i Finland og på Kolahalvøya.

Hustypen er i Norge særlig karakteristisk for nordsiden av Varangerfjorden, og Skallelv er kanskje der hustypen er mest iøynefallende i dag.

Kombinasjonshus
---------------

Hustypen er et kombinasjonshus der bolig, fjøs og andre uthus, bl.a. til lagerformål, ligger under samme tak. Også andre bygningsfunksjoner kunne forekomme: Badstue, bakeri, butikk eller annen næringsvirksomhet. De ulike rommene og bygningsfunksjonene er bundet sammen med en eller flere ganger slik at en slipper å gå ut. Dette var praktisk i et område med kaldt og vindfullt vær. Kombinasjonshus var dessuten materialbesparende og økonomisk. Husdyra bidro med varme. Gangene isolerte mot lyd og fjøslukt. (Skarstein 2018).

De ulike funksjonene kan kombineres på ulike måter. Det eldste dokumenterte Varangerhuset (omtalt som type 1), er datert til ca. 1840, er et langhus med bolig i den ene enden og fjøs i den andre. Type 2 hadde langsiden mot stedets kommunikasjonsåre (gata, elva eller fjorden), og fjøsdelen gikk bakover på tvers av boligens retning. Denne typen var mest vanlig. Type 3 har uthuset parallelt inntil langsiden bak, og fjøset har skråtak. Type 4 er den yngste typen med bolig og fjøs som to atskilte hus, men med en gang mellom. (Skarstein 2018).

Materialbruk
------------

Pomorhandelen bidro med mange nødvendige varer til Varanger-området, også bygningstømmer. Pomorene bodde ved Kvitsjøen og bidro med mel, tømmer og andre varer, bl.a. never til taktekking.  En kunne også skaffe seg bygningstømmer fra skog i Finnmark. Drivtømmer var også mye brukt.

Varangerhuset oppdages
----------------------

All gammel bebyggelse i Finnmark ble ikke ødelagt i 1944. Enkelthus her og der, og enkelte lommer med sammenhengende bebyggelse ble stående, men ikke før i 1970-årene ble det startet undersøkelser og registreringer av denne bebyggelsen. I 1973 og 1974 ble utvalgte hus på nordsiden av Varangerfjorden oppmålt og beskrevet av Tromsø Museum i det såkalte Varangerprosjektet. SEFRAK-registreringen startet også opp i Finnmark i 1974; Vadsø var en av to prøvekommuner på landsbasis. 700 førkrigsbygninger ble registrert i Vadsø og 201 av disse var førkrigsbygde Varangerhus.

Varangerhuset er som hustype første gang beskrevet og definert av Håvard Dahl Bratrein ved Tromsø Museum.

Litteratur
----------

* Sigrid Skarstein: Bolig både for folk og fe. Fortidsvern 2018: 1.
* Sigrid Skarstein: Hus i Vadsø. Varanger årbok 2006. s. 169 – 185.
* Håvard Bratrein: Varangerhuset. En foreløpig presentasjon av en nordnorsk hustype med konsentrerte gårdsfunkjsoner. Norweg. 1980. s. 311 – 331.
* Ingeborg Hage: Kvenenes bosetning og byggemåter. I Aritektur i Nord-Norge, s. 236 – 271. 2008.
* Signy Norendal: Dokumentasjon som immateriell kulturarv - en kilde til kunnskap.
**Leonard Percival Howell** (født 16. juni 1898 i Clarendon Parish, død 12. februar 1981 i Kingston) var en prest fra Jamaica og en av de fire prestene som grunnla rastafarianismen.

Howell utviklet sine tanker om rastafarianismen gjennom flere år på 1930-tallet, og formulerte dem i boken *The promised Key* (1935): Keiser Haile Selassie var den nye Messias, afroamerikanerne var Guds utvalgte folk, og ville snart bli utfridd fra sitt amerikanske diaspora og få vende hjem til Etiopia. Boken ble utgitt under psvedonymet *G.G. Maragh*, og har en del likhetstrekk med Fitz Balintine Pettersburgs *Royal Parchment Scroll of Black Supremacy* (1926). Fremstillingen av den svarte rases overlegenhet faller innenfor idéretningen svart nasjonalisme.

Tekster på norsk
----------------

* Utdrag fra «Den lovede nøkkel» er utgitt på norsk i antologien *Svart Messias*, 2011.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13511994j, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Trailer for Helene Lees documentarfilm om Howell, the first Rasta
* jamaicaobserver.com *Howell: man of heroic proportions* Arkivert 29. januar 2020 hos Wayback Machine.
* jamaicaobserver.com article on Howell

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Anja Røyne** (født 4. mars 1981) er en norsk fysiker og vitenskapsformidler som forsker på geologiske prosesser, materialer og bioteknologi.

Røyne begynte å studere ved Norges Landbrukshøgskole og gikk ut med en cand.mag. i miljøfysikk derfra i 2003.
Deretter dro hun til University of Sydney for å jobbe med solenergi og gikk ut med en MSc i 2005.
Tilbake i Norge tok hun en PhD i fysikk ved Universitetet i Oslo, der hun arbeidet ved forskningssenteret Physics of Geological Processes (PGP).
Siden har hun fortsatt som forsker i PGP-gruppen.

Anja Røyne er en aktiv vitenskapsformidler. Siden 2013 har hun blogget på bloggen «Fysikk og fascinasjon».
Hun har uttalt at hun ønsker å «formidle glede og fascinasjon over hvordan verden er skrudd sammen».
I 2018 ga hun ut boka *Menneskets grunnstoffer* som fikk Brageprisen i åpen klasse.

Referanser
----------

1. 1 2   www.mn.uio.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Fascinasjon for fysikk og formidling». *Uniforum*. 10. juni 2016.
4. ↑  «UiO-fysikeren Anja Røyne fikk Brageprisen i populærvitenskap». *Uniforum*. 23. november 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** ResearcherID **·** CRIStin **·** ResearchGate
 |
**Ole Bjørn Sundgot** (født 21. mars 1972) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han spilte i Molde Fotballklubb i perioden 1991–1999. Fra 2001 til 2004 spilte han i FC Lyn Oslo. Sundgot ble omskolert til høyreback da han kom til Lyn. Senere ble han Lyns toppscorer i serien i bronsesesongen 2002. Han var trener for Hønefoss Ballklubb, som han i 2009 tok fra Adeccoligaen til Tippeligaen. Sundgot fikk sparken i april 2010 etter seks strake tap i Tippeligaen.

Han ble kåret til banens beste spiller i finalen i Norway Cup i 1987 da han med Hødd var tapende finalist.

I november 1992 var Sundgot på et to ukers treningsopphold hos Premier League-klubben Oldham, som fra før hadde nordmannen Gunnar Halle på laget. Overgangen ble spolert av en skade. Et ødelagt korsbånd i høyre kne måtte opereres i mai 1993. Sundgot brukte to år på å gjenoppbygge toppformen. Like før jul i 1995 satte Sundgot kursen til Oldham igjen for et to måneders opphold på lån. Han returnerte til Molde i midten av januar 1996.

Sundgot ble først tatt ut til samling med A-landslaget i mars 1992. I mai 1995 ble han igjen innkalt til A-landslaget da Gunnar Halle meldte forfall. Landslagstrener Egil Olsen beskrev ham da som uryddig i positiv forstand, fandenivoldsk, veldig arbeidsom, med stor kapasitet, mye fysikk og vilje. Olsen mente han ikke imponerer med slepne finter, men tar det igjen med hard jobbing og bra fart. Innbyttet i 3-2 hjemmeseieren over Ghana i treningskamp 25. mai 1995 ble hans eneste opptreden på A-landslaget.

Han er bror av Arild Sundgot, og sønn av Otto Sundgot.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 61077e07[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  bt.no Sundgot ferdig i Hønefoss Arkivert 21. april 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Øygard og Pequeninos ble «heltene»». *Glåmdalen*. 3. august 1987. s. 15.
4. ↑  Magne Johansen (4. november 1992). ««Mini» aktuell for England». *Aftenposten*. s. 36.
5. ↑  Magne Johansen (17. mars 1992). «Mange nye navn i «Drillo's» A-tropp». *Aftenposten*. s. 13.
6. ↑  Arild Sandven (23. mai 1995). «Endelig på A-landslaget». *Aftenposten*. s. 52.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Bjørn Sundgot – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ole Bjørn Sundgot – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Ole Bjørn Sundgot – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ole Bjørn Sundgot – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Ole Bjørn Sundgot – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Ole Bjørn Sundgot – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Ole Bjørn Sundgot – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kautes og Kautopates** er to figurer innenfor den romerske Mithras-kulten mellom 100-tallet og 400-tallet e.Kr. som var spredt rundt i Roma og i provinsene i Romerriket.

Ettersom Mithras (*Sol Invictus*, latin «den uovervinnelig sol») representerte solen, representerte tvillingparet Kautes og Kautopates henholdsvis soloppgang og solnedgang. De opptrer i mange avbildninger ved siden av Mithras selv.

Begge er avbildet som mindre enn Mithras for å tydeliggjøre hans betydning, og begge er kledd i persiske klær, særlige frygisk lue, muligens for å betone kultens legendariske orientalske opprinnelse. Kautes (soloppgang) holder en brennende fakkel hevet mens Kautopates (solnedgang) holder en brennende fakkel senket ved bakken — bildet helt til høyre viser dette klarere, men interessant nok blir soloppoppgang forbigått av solnedgang her, noe som kan antyde en gjenfødt kult. En annen tolkning er at de representerer jevndøgn. Kautes representerer vårjevndøgn og Kautopates høstjevndøgn. Således, representert på venstre og høyre side av *taurobolium* — den hellige slaktingen av oksen, blir de en realistisk av grunnenhet i himmelekvator og stjernebildet, inkludert mellom de jevndøgnene i løpet av tyrens tidsalder i dyrekretsen.

Se også
-------

* Mithras-kulten
* Selene

Litteratur
----------

* Cumont, Franz: *Oriental Religions in Roman Paganism* (1911)

Eksterne lenker
---------------

* Universitetet i Newcastles forklaring av Mithras
**Attorney general** er i engelskspråklige land en embetstittel som innebærer en kombinasjon av det som i norsk forvaltning kalles henholdsvis justisminister og regjeringsadvokat. Stillingsinnholdet vil variere mellom enkelte jurisdiksjonene.

### Australia

I Australia er den føderale generaladvokaten kronens høyeste rettsembedsmann og medlem av kabinettet. Generaladvokaten er sjef for justisdepartementet og minister med ansvar for politi, juridiske saker og den australske sikkerhetstjenesten.

### Canada

I Canada er den føderale generaladvokaten og justisministeren kombinert i ett embede på kabinettnivå. Som generaladvokat er han kronens høyeste rettsembedsmann, og som justisminister er han beskjeftiget med justispolitikk og politiske beslutninger i forhold til rettsvesenet.

### England og Wales

I England og Wales er *generaladvokaten for England og Wales* den høyeste rettsembedsmann i England og Wales, og gir råd og representerer kronen og offentlige etater i retten. Det er egne generaladvokater for hertugdømmene Cornwall og Lancaster.

### USA

I USA er den *føderale* attorney general identisk med USAs justisminister. 

#### Delstatene og de øvrige jurisdiksjonene

I de amerikanske delstatene, District of Columbia, Amerikansk Samoa, Guam, Nord-Marianene, Puerto Rico og De amerikanske Jomfruøyer har alle hver sin, tilsammen 56 *attorney generals*. Disse embetene skal blant annet yte juridisk rådgivning til forvaltningen, være sivilombud i saker som gjelder barn, forbrukere, konkurranselovgivning og offentlig forvaltning. De skal foreslå lover og gjennomføre føderal og statlig lovgivning. De representerer staten i sivile saker for domstolene, og behandler straffesaker i ankeomgangen og dessuten straffesaker av generell betydning for delstaten.

Referanser
----------

1. 1 2  Western og Lødrup (1953). «Outlines of British and American institutions : for the use of schools». Aschehoug. Besøkt 27. september 2023.
2. 1 2 3  «National Association of Attorneys General». *National Association of Attorneys General* **(engelsk)**. Besøkt 28. september 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for KenyaKenya Kenya |
| Friidrett: |
| Friidrett VM i friidrett |
| Bronse | Budapest 2023 | 3000 m hinder |
| Friidrett Afrikamesterskapet i friidrett |
| Bronse | 2016 Durban | 3000 m hinder |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | 2015 Addis Abeba | 3000 m hinder |

**Abraham Kibiwott** (født 4. juni 1996) er en kenyansk langdistanseløper, som særlig konkurrerer på 3000 og 5000 meter, samt 3000 meter hinder. Hans fremste meritt til nå er bronse på 3000 meter hinder ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016.

Idrettskarriere
---------------

2014
Beyo kom på 4.-plass på 3000 meter hinder ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014, mindre enn et sekund bak Ezekiel Kemboi som tok bronsen. 

Ved Verdenscupen i friidrett 2014 representerte han Afrika, og kom også her på 4.-plass. Her satte han ny personlig rekord med tiden 8:25,45.

2015
Kibiwott vant 3000 meter hinder ved Kenyas uttakningskonkurranse for juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015, foran Vincent Kipyegon og Nicholas Bett. Kibiwott løp her på 8:38,7. Han ble dermed med ved juniorafrikamesterskapet 2015 i Addis Abeba, og vant der 3000 meter hinder med tiden 8:47,43. Han deltok ved det kenyanske uttakningsstevnet for VM i friidrett, og kom der på 13.-plass med tiden 8:44,36.

I juli deltok han ved Diamond League-stevnet i London (Sainsbury's Anniversary Games), der han kom på 8.-plass med 8:22,10. 

2016
Han deltok i flere Diamond League-stevner i 2016. I Doha kom han på 3.-plass, som ga 4 poeng i Diamond League, og i Birmingham løp han 3000 meter, og kom der på 9.-plass. Ved IAAF World Challenge-stevnet i Beijing kom han på 2.-plass, bak Ezekiel Kemboi. Den 28. mai ble han kenyansk mester på 3000 meter hinder, med en sluttid på 8:20,5 (håndholdt tidtaking).

Ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016 i juni fikk han bronse på 3000 meter hinder, bak de to etiopiske løperne Chala Beyo og Tolosa Nurgi.

Referanser
----------

1. ↑  Pic Centre - *Junior finals* (arkivert), besøkt 13. juli 2016.
2. ↑  LetsRun.com - *2015 Kenyan World Championship Trials Full Results*, besøkt 13. juli 2016.
3. ↑  Letsrun.com - *2016 Kenyan National Championships Results*, besøkt 13. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abraham Kibiwott – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Kibiwott – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Kibiwott – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Abraham Kibiwott – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 18. august 2016 hos Wayback Machine.
* (en) Profil hos Diamond League
**Silje Mariann Engja Sigurdsen** (født 1989 i Bergen) er en norsk kunsthistoriker med visuell kultur, visuell retorikk og medieutvikling som spesialområder.

Bakgrunn og yrkeskarriere
-------------------------

Sigurdsen har studiekompetanse fra Årstad videregående skole fra 2008. Hun er utdannet kunsthistoriker med mastergrad i kunsthistorie ved Universitetet i Bergen, og hadde et utvekslingsår ved Københavns Universitet i 2013. Foruten kunsthistorie har hun sosiologi og kjønnsteori i fagkretsen. 

Sigurdsen arbeidet som frilans kunstkritiker på video for avisene *Bergens Tidende* (2016-2018) og *Aftenposten* (2017-2018). Parallelt som hun arbeidet som kunstkritiker for avisene, bygget hun opp videobloggen Kunzt.no.

August 2017 vant Sigurdsen Arne Hestenes Journalistpris for arbeidet med Kunzt og kunstkritikk i videoformat.

I 2023 var hun en av fagdommerne i TV-serien på NRK, *Portrettmesterskapet.*

Referanser
----------

1. ↑  «Silje sørger for at 7.500 får kunstkritikk rett i feeden» **(norsk)**. Besøkt 4. august 2018.
2. ↑  «Hun gikk i krigen mot uforståelig kunstspråk. Det skapte debatt». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 21. august 2017. Besøkt 2. august 2018.
3. ↑  Drefvelin, Caroline (21. august 2017). «Hun gikk i krigen mot uforståelig kunstspråk. Det skapte debatt». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 17. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Videoblogg om kunst og kunstfeltet, lansert januar 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Bente Marie Ohnstad** (født 26. september 1953 i Bergen, oppvokst i Aurland i Sogn) er en norsk jurist. Hun er professor i rettsvitenskap ved Høgskolen i Innlandet. I tidsrommet 2007-2015 var hun valgt rektor ved Høgskolen i Lillehammer.

Ohnstad er utdannet jurist og har bevilling som advokat i tillegg til lederutdanning. Ohnstad har bred erfaring både fra offentlig forvaltning, undervisning, utredning, forskning og ledelse. Hun skrev NOU 1993:33 om helsepersonells rettigheter og plikter. Hun ledet også arbeidet med å utforme Ot. prop. nr 13 (1998-99). Disse arbeidene la grunnlaget for lov 2. juli nr. 64 1999 om helsepersonell (helsepersonelloven). Hun har publisert en rekke fagbøker og artikler innen rettsområdene forvaltningsrett, velferdsrett og helserett, med særlig vekt på ansvar, rettssikkerhet og personvern.Bente Ohnstad har initiert utvikling av flere studier på Høgskolen i Lillehammer. Høgskolen var den første i landet som startet videreutdanning i helserett, og Bente Ohnstad var den som sto for planlegging og gjennomføring av studiet. Denne utdanningen har nå vært tilbudt i over 20 år. Hun var også med i oppstarten av Paramedic-studiet, også her var Høgskolen i Lillehammer den første i landet som tilbød dette utdanningstilbudet. 
I 2004 tok hun initiativ til å etablere et årsstudium i juss, dette ble senere utviklet til et 3-årig bachelorstudium i rettsvitenskap. Høgskolen i Lillehammer var det første lærestedet i landet som tilbød dette, og Bente Ohnstad var ansvarlig for etableringen av studiet. 

Ohnstad har sittet i flere offentlige utvalg. Hun har i mange år vært ansatt i den sentrale helseforvaltningen. 

I 2007 ble hun valgt til rektor ved Høgskolen i Lillehammer for fire år. Hun ble gjenvalgt i 2011 for nye fire år.

Hun også vært dekan på Avdeling for helse- og sosialfag ved Høgskolen i Lillehammer og sittet som ansattrepresentant i høgskolestyret samme sted.

Hun etterfølges som rektor ved HiL av Kathrine Skretting.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Bente Ohnstad». Høgskolen i Lillehammer. Arkivert fra originalen 2. mars 2016. Besøkt 6. mai 2015.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. desember 2017. Besøkt 29. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Bente Ohnstad i BIBSYS
* 

* (no) Publikasjoner av Bente Ohnstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gudmund Moren** | **Rektor, Høgskolen i Lillehammer**(2007–2015) | Etterfølger:**Kathrine Skretting** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Grensen i Baarle: Caféen ligger i Nederland

**Baarle** er en by som Nederland og Belgia deler mellom seg. Den belgiske delen av byen hører under provinsen Antwerpen. Byen har litt over 2000 innbyggere.[]

Grensene i denne byen er svært komplisert. Belgia kontrollerer tolv atskilte deler av byen som alle er enklaver i Nederland, hvorav Nederland igjen kontrollerer syv enklaver inne i de belgiske enklavene. Noen hus ligger delvis i begge land. Det brukes i disse tilfeller en*voordeurregel* (nederlandsk: «fordørsregel») som sier at adressen regnes til det land som husets fordør er plassert i. Husnummerskiltene har et flagg, så man kan se hvilket land huset ligger i.

Se også
-------

* Liste over enklaver
* Baarle-Hertog, den belgiske kommunen
* Baarle-Nassau, den nederlandske kommunen

Referanser
----------

1. ↑  Whyte, Brendan (2004). *"En Territoire Belge et à Quarante Centimètres de la Frontière" An historical and documentary study of the Belgian and Dutch enclaves of Baarle-Hertog and Baarle-Nassau*. The University of Melbourne, School of Anthropology, Geography and Environmental Studies. ISBN 0-7340-3032-0.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Baarle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Baarle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Skysstasjon i England
Skysstasjon i USA
En **skysstasjon** var en offentlig subsidiert gård der gamle dagers reisende kunne få hest eller vogn for sin videre ferd, ofte kombinert med et gjestgiveri for mat og overnatting.

Norge
-----

Ringebu skysstasjon  Foto: Cato Edvardsen (2007) 
Botten skysstasjon i Vinje, Telemark mellom 1880 og 1910. Foto: Marthinius Skøien  / Nasjonalbiblioteket
Skyssvesenet i Norge går langt tilbake i tid, og ble opphevet ved lov av 25. mai 1951. Skysstasjonene fantes over hele Sør-Norge, men enkelte ble særlig berømte som samlingssted for engelske og andre reisende – som Tofte kongsgård og Hjerkinn på Dovrefjell.

På 1800-tallet var det graderte skyssgårder: *Faste skysstasjoner* hadde hester klare kontinuerlig som i Sverige, mens *tilsigelses*-stasjoner måtte ut til bønder og skaffe hester når reisende ankom, ofte med to-tre timers ventetid. Ofte var det mer enn en dagsreise mellom de faste stasjonene, til de reisendes irritasjon. Man kunne klage skriftlig på skysstasjonen i dens postbok, men klager ble sjelden fulgt opp med særlige sanksjoner, i motsetning til i Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  Bayard Taylor, *En reise i Norge i 1857*, New York/London 1857, Frifant Forlag 2009, side 21, 26-28, 32-33.
2. ↑  Bayard Taylor, *En reise i Norge i 1857*, New York/London 1857, Frifant Forlag 2009, side 21, 33.

Litteratur
----------

* Johannes B. Irgens: *Omkring Vestlandske hovedveg*.NB digitalbib Utgitt av Historielaget for Dypvåg, Holt og Tvedestrand. 1978.
* Bjarne Rogan: *Det gamle skysstellet. Reiseliv i Noreg frå mellomalderen til førre hundreåret* 1986. Rogan NB digitalbib

Rogan, Bjarne (1986). *Det gamle skysstellet*. Samlaget. ISBN 8252127592.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coaching inns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Motforestillinger – Femti påstander møter motargumenter*** er en debattbok fra 2012 av professor i sosiologi Sigurd Skirbekk. Boken er en kritisk gjennomgang av femti påstander innen debatter knyttet til innvandring og integrering, familie og moral, nasjon og velferdsstat, sivilisasjon og menneskerettigheter samt økologi og klima.

Omtaler
-------

Filosof Lars Gauden-Kolbeinstveit i *Minerva* beskrev boken som et oppgjør med politisk korrekthet ut fra et nasjonalt orientert og konservativt ståsted. Han mente boken var viktig, saklig og nyansert og at særlig stoffet om familieverdier var godt behandlet. Han mente samtidig at boken tok opp for mange tema og at behandlingen av stoffet ble for tynn og tildels ufokusert enkelte steder.

Finansavisens bokanmelder Ole Asbjørn Ness trakk fram sitatet «Det vil (trolig) ikke gå bra med miljøkrisen. Integrerings-problemene vil (trolig) ikke bli mindre med tiden. Velferdsstaten vil ikke kunne erstatte familien.»

Referanser
----------

1. ↑  Motforestillinger; femti påstander møter motargumenter[*død lenke*] Adlibris, hentet 5. november 2012
2. ↑  Lars Gauden-Kolbeinstveit: Et oppgjør med politisk korrekthet Arkivert 6. april 2015 hos Wayback Machine. Minervanett.no, 12. oktober 2012
3. ↑  *Finansavisen* 2012-11-03 «Bokhøstens viktigste og dystreste bok?»
**Romagna** (romagnol: *Rumâgna*) er en historisk region i det nordlige Italia som sammen med sammen med Emilia omtrentlig tilsvarer den sørøstlige delen av dagens Emilia-Romagna. Tradisjonelt er det begrenset av fjellkjeden Appenninene i sør-vest, Adriaterhavet i øst, og elvene Reno og Sillaro i nord og vest. 

Kart over kommunene i Romagna fra 2009 (RA = provinsen Ravenna, FC = provinsen Forlì-Cesena, RN = provinsen Rimini, RSM =  republikken San Marino
Regionens største byer er Cesena, Faenza, Forlì, Imola, Ravenna, Rimini og byen San Marino (San Marino er en innlandsstat og en enklave fullstendig omsluttet av Italia i Romagnas historiske region). Regionen omfatter de moderne provinsene Ravenna, Forlì-Cesena, Rimini og en del av provinsen Bologna, og har i moderne tid blitt formelt utvidet med overføringen fra regionen Marche med ni kommuner hvor språket romagnol snakkes (Casteldelci, Maiolo, Novafeltria, Pennabilli, San Leo, Sant'Agata Feltria, Talamello, Montecopiolo, og Sassofeltrio).

Navnet er på språket romagnol, tilhørende den gallo-italienske språkfamilien, avledet fra det lombardiske navnet for regionen Romagna. Navnet Romagna har sin opprinnelse i det latinske navnet Romania, som opprinnelig var generisk navn for «land bebodd av romere», og først dukket opp på latinske dokumenter på 500-tallet e.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  «Rumâgna», *Wiktionary.org*
2. ↑   «Marche addio: all'Emilia Romagna sette Comuni dell'Alta Valmarecchia», *Corriere della Sera*. Milano: RCS Quotidiani Spa. 29. juli 2009.
3. ↑  Larner, J. (1965): *The Lords of Romagna: Romagnol Society and the Origins of the Signorie*. Ithaca: New York.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Romagna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Det andre Romagna», lokal institusjon
* *La Romagna*
* RomagnaOggi.it, nyhetsavis for regionen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
Rester fra gamle Hafrsfjord bro  Foto: Rune Wersland 
Den gamle ferja før det ble bru Foto: Rune Wersland 
**Hafrsfjordbrua** er ei betongbjelkebru som går fra Sunde i Stavanger kommune til Jåsund i Tananger krets i Sola kommune. Brua er ble offisielt åpnet 15. juni 1967 og er i bruk i dag. Brua er en del av riksvei 509 og er om lag 220 meter lang. Statens vegvesen har planer om ny bru i fremtiden som skal ha 4 felt, 2 for kollektiv.

Historie
--------

Den første brua over sundet var en steinbru med roterende brulegeme slik at seilbåter kunne slippe gjennom. Den ble åpnet i 1925, og erstattet da fergeforbindelsen mellom Buseneset og Jåsund.
På begge sider av sundet kan man se rester av den gamle brua. En av de runde steinpillarene står igjen i sundet, resten er revet. Fra gang- og sykkelveien på den nye brua går det som er igjen av veien ut til den gamle brua.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad 16. juni 1967, side 13
2. ↑  Illustrasjoner på Vegvesen.no Arkivert 13. mai 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Stavanger Aftenblad 18. juni 1925, side 1-2
4. ↑  «Madla Historielag: Bydelsvandring Hafrsfjord bro». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 5. september 2008.

| * v
* d
* r
Liste over broer i Stavanger |
| --- |
| Nåværende | 
* Bybrua
* Engøy
* Hafrsfjord
* Pyntesund
* Strømsbrua

 | bro |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Petar Rnkovic** (født 28. november 1978 i Drammen) er en norsk fotballspiller som fra 31. desember 2018 er klubbløs.

Rnkovic har spilt for en rekke klubber, både i Norge og i andre land, og han har spilt stort sett overalt på banen. Frem til senior var han målvakt, og deretter har han spilt back, ving, midtbane, spiss og nå midtstopper.

Rnkovic debuterte på seniornivå for Åssiden IF i 2. divisjon, før ferden gikk til Birkebeineren. Han ble deretter utleid i noen måneder til islandske KS hvor han scoret åtte mål på 13 kamper. Han fikk kontrakt med Hønefoss BK på tampen av 2002-sesongen, og ble der frem til 2004-sesongen, og spilte totalt 50 (45 serie + fem cup) kamper for førstedivisjonslaget.

I 2005 trappet han ned til spill med Mjøndalen IF i 3. divisjon av familiære årsaker. Der scoret han 52 (46 serie + seks cup) mål på 25 (22 serie + tre cup) kamper. Han var ønsket av en rekke klubber, men valget falt til slutt på Strømsgodset. 

Rnkovic fikk store overskrifter da han knakk kjeven til Thomas Finstad på trening, og fremstod etterpå som en angrende synder. Han spilte totalt 14 kamper og scoret fem mål for Strømsgodset i 2006 da de vant Adeccoligaen. I 2007 signerte han for Randaberg IL. Han gikk til Mjøndalen foran 2009-sesongen og signerte for Ruzomberok i den slovakiske toppdivisjonen rett før overgangsvinduet stengte den 31. august 2009. Overgangen ble imidlertid ikke noe av på grunn av papirsommel i det slovakiske forbundet. I stedet signerte han for engelske Grays Athletic FC i Blue Square Premier (nivå fem) den 21. september 2009. Han scoret i debuten borte mot Stevenage Borough den 22. september 2009, i oppgjøret som endte 1-1.

I 2010 kom han imidlertid tilbake i den norske eliteserien og Strømsgodset, som han signerte en ettårskontrakt med like før overgangsvinduet stengte den 31. mars 2010. Han ble denne sesongen norgesmester for Strømsgodset og kom inn som innbytter i cupfinalen. Sesongen 2011 spilte han for Mjøndalen. I april 2012 signerte han kontrakt med islandske Breiðablik, men han ble der kun en sesong før han meldte overgang til Arendal.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 41827, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Første nysignering i boks!
3. ↑  Jostein Nilsen (24. september 2009). «Petar Rnkovic får skryt etter drømmedebut». Drammens Tidende. Besøkt 9. april 2013.
4. ↑  Sigve Kvamme (15. november 2010). «- Det var som å møte ei fin dame». Dagbladet. Besøkt 9. april 2013.
5. ↑  «Her er Arendals nye spiss». Arendal Fotball. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 9. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petar Rnkovic – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Petar Rnkovic – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (no) Petar Rnkovic – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Petar Rnkovic – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Den ortodokse kirke i Hellas** er en av de femten selvstendige ortodokse kirker. Den har over 10 000 000 medlemmer. Kirken har hatt stor betydning for kulturen i Hellas og har siden 1864 vært landets statsreligion.

Kirken var frem til 1800-tallet underlagt patriarkatet i Konstantinopel. Den erklærte seg som selvstendig i 1833, og ble offisielt anerkjent som det i 1850. Den ortodokse kirke i Hellas regnes som autokefal og er nært knyttet til den greske stat, men av respekt for patriarken i Konstantinopel har den ikke erklært seg som eget patriarkat.

Kirken ledes av erkebiskopen av Athen. Kirken er delt inn i 81 bispedømmer. 20 bispedømmer i Nordhellas står formelt under den økumeniske patriark av Konstantinopel med sete i Istanbul, men er reelt administrert fra Athen. Kirkens øverste myndighet er synoden, som består av alle biskoper under ledelse av erkebiskopen av Athen. En mindre synode består av 12 av biskopene, som bare sitter et år om gangen og tar seg av detaljer i administrasjonen. Kirken er på denne måten bygd opp på samme måte som statskirkeordningen i Russland etter Peter den store. Det er teologiske fakulteter ved universitetene i Athen og Thessaloniki. Få av prestene har noen virkelig høyere utdannelse.[]

Referanser
----------

1. ↑  Molland, Einar (1976). *Kristenhetens kirker og trossamfunn*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205087474.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Church of Greece – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Den ortodokse kirkens særkirker |
| --- |
| Oldkirkelige patriarkater | 
* Konstantinopel
* Alexandria
* Antiokia
* Jerusalem

 | Mosaikk av Jesus Kristus Pantokrator i Haga Sofia |
| Andre patriarkater | 
* Bulgaria
* Georgia
* Romania
* Russland
* Serbia

 |
| Andre autokefale kirker | 
* Albania
* Amerika\*\*
* Hellas
* Kypros
* Polen
* Tsjekkia og Slovakia
* Ukraina

 |
| Autonome og selvstyrte kirker\* | 
* Athos (Ko)
* Estland\*\* (Ko)
* Estland\*\* (Ru)
* Finland (Ko)
* Kviterussland (Ru)
* Japan (Ru)
* Latvia (Ru)
* Makedonia (Se)
* Moldova\*\* (Ro)
* Moldova\*\* (Ru)
* ROUK (Ru)
* Sinai (Je)
* Ukraina (Ru)

 |
| De oldkirkelige patriarkatene er sortert etter æresrang, de resterende kirkene alfabetisk.\* Det overordna patriarkatet er angitt i parentes.\*\* Autokefali/autonomi er ikke anerkjent av alle ortodokse kirker. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jørstadmoen krigskirkegård** er en krigskirkegård i et skogholt like utenfor den inngjerdede delen av Jørstadmoen militærleir. Rundt 70 000 sovjetiske krigsfanger skal ha vært innom leiren i løpet av siste verdenskrig. Av disse er 954 begravet på Jørstadmoen, i anonyme graver. Gravplassen er omgitt av et steingjerde. Tyskerne førte protokoller over fangene, og det planlegges et nytt minnesmerke med navneplater.

Feltprest Finn Guttormsen ba i september 1949 om at sovjetiske krigsgraver på Østlandet skulle flyttes til Jørstadmoen, grunnen var da at det allerede var mange graver på Jørstadmoen. Ved Jørstadmoen var det ingen planer om å flytte kirkegården, samtidig var det billig og enkelt å utvide gravplassen. Dette grunnet en plan fra forsvarsdepartementet om å spare vedlikeholdskostnader ved å samle de mange spredte gravene i Norge.

Bare Tjøtta internasjonale krigskirkegård er større blant russerkirkegårder i Norge.

Det er 25 jugoslaviske krigsgraver på Jørstadmoen krigskirkegård, og et minnesmerke med navn er i 2023 under planlegging.

Referanser
----------

1. ↑  Lillehammer byavis Arkivert 29. april 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Fåberg og Lillehammer historielag» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 29. april 2014. Besøkt 24. juli 2013.
3. ↑  Marianne Neerland Soleim (2016). ««Operasjon asfalt»» (PDF). Orkana forlag as. Arkivert fra originalen (PDF) 30. september 2021. Besøkt 30.09.2021.
4. ↑   Forsvaretsforum.no Fra Forsvarets forum, basert på melding fra den norske ambassaden i Beograd

Se også
-------

* Krigsgravtjenesten
* Operasjon asfalt
* Okkupasjonsmaktens fangeleirer og fengsler i Norge
* Sovjetiske fanger i Norge under andre verdenskrig
* Jugoslaviske fanger i Norge under andre verdenskrig

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jørstadmoen krigskirkegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalhistoriewiki om krigskirkegårder i Norge
**Underlandet** er en attraksjon på fornøyelsesparken Liseberg som ligger i Göteborg i Sverige. Attraksjonen er en av typen dark-ride, og er laget av den italienske attraksjons-produsenten Gosetto. Underlandet ligger i parkens tematiserte del Kaninlandet.

Attraksjonen åpnet offisielt i parken den 3. juni 2021.

Tema
----

Underlandet er tematisert etter Lisebergs maskot, «Lisebergskaninen», og ligger i Kaninlandet, som også er tematisert etter maskoten. Liseberg beskriver attraksjonen som en ukjent del av Kaninlandet, hvor mennesker aldri har satt foten før. Reisen begynner i en preshow, altså et rom som bygger opp stemningen, før man så går ombord i gondolene.

Virtuell kø
-----------

Til premieren av Underlandet, har Liseberg sammen med andre parker utviklet et virtuelt køsystem. Med dette systemet kan man reservere billetter via Lisebergsappen, og under tiden spise is eller lignende. Når tiden er inne får man en push-notis, og man skanner QR-koden i en maskin ved inngangen. Underlandet skulle være den første attraksjonen på Liseberg med dette systemet, men grunnet premiereutsettelsen, og råd om smittevern, ble dette innført på 15 ulike attraksjoner.

Utsettelse av premieren
-----------------------

Underlandet skulle åpne sammen med resten av parken den 25. april 2020. Men på grunn av Koronaviruspandemien ble premieren utsatt til ubestemt tid, og Liseberg og «Underlandet» åpnet den 3. juni 2021.

Tekniske data
-------------

* Antall gondoler: 18 vogner (4 pers per vogn)
* Banens lengde: 202 meter
* Produksjonsår: 2020
* Produsent: Gosetto, PP Projects, CL Corporation mfl
* Type attraksjon: Darkride

Referanser
----------

1. ↑  «Underlandet». *Liseberg* **(svensk)**. Besøkt 24. juni 2021.
**Omkjøringsvegen** (alternativ skrivemåte: **Omkjøringsveien**) er en 7,0 km lang motortrafikkvei på E6 mellom Sluppen og Rotvoll i Trondheim, som bidrar til å lede gjennomgangstrafikk utenom Trondheim sentrum.

Trasé
-----

Strekningen går fra Holtermanns veg ved Sluppen, forbi Nardosletta, Moholt, Angelltrøa og Tunga, til Rotvoll hvor den møter Innherredsveien (riksvei 706).

Historikk
---------

Omkjøringsveien ble påbegynt av tyskerne i 1941, under den andre verdenskrig. Arbeidet med veien ble raskt innstilt, og etter krigen ble de påbegynte partiene av veien pløyd igjen og brukt som jordbruksarealer. Arbeidet ble satt i gang igjen i 1946, men stoppet opp igjen i 1949, før det igjen ble satt i gang i 1952. Samme år åpnet strekningen Sluppen–Nardokrysset. Hele Omkjøringsveien ble ferdigstilt i 1967, da strekningen Nardokrysset–Rotvoll åpnet. I 2013 ble strekningen mellom Rotvoll og Tunga oppgradert til motortrafikkvei, i 2017 fulgte resten av veien mellom Tunga og Sluppen.

Etterhvert ble Omkjøringsveien utvidet til fire felt. Anleggsdriften for første del fra Klæbuvegen opp til Moholt foregikk i perioden 1989 til 1992. Strekningen fra Moholt til Ladeforbindelsen ble bygd mellom 1996 og 2000.

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark». Sentralt stadnamnregister. 2. januar 2006. Besøkt 21. januar 2021.
2. ↑  «Vegkart». Vegvesenet. 22. april 2021. Besøkt 30. april 2021.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T.V. (1996). *Trondheim byleksikon*. Kunnskapsforlaget. s. 409–410. ISBN 8257306428.

Eksterne lenker
---------------

* Omkjøringsvegen hos Strinda historielag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Portal: Alternativ behandling

**Elseby den trollkyndige** (født 1798, død omkring 1849) var en klok kone og folkemedisiner fra Biri. Hun var flink med urter og kjente mange legeråd. Ifølge tradisjonen sanket hun helst urter jonsokmorgenen mens duggen lå på, for da skulle urtene ha ekstra kraft. Ellers fortelles det at hun fikk to bergtatte jenter tilbake til bygda, og at hun kunne mane djevelen.

I folketellinga av 1801 finner vi henne tre år gammel som husmannsdatter under gården Svennes i Biri med navnet *Elsebye Hansdatter*. Faren er Hans Werersen (født omkring 1771), husmann med jord. Moren er Agnethe Povelsdatter (født omkring 1775). 

Elseby konfirmeres i 1814 i Ringsaker kirke med karakter "Meget god kundskab / meget flittig / Meget god Opførsel". Bosted: gården Syljuåshagen i Ringsaker. I 1821 er hun tjenestejente på gården Ulven i Ringsaker. 

28. desember 1821 gifter Elseby seg i Brøttum kirke med snekker og ungkar Johannes Olsen (født i Ringsaker i 1798). Elseby blir etterhvert kjent med den unge unge Anne, og finner henne verdig til å motta hennes kunnskaper om urter og helbredelses-kunster. Anne blir senere landskjent som Anne Brannfjell. 

Ifølge fortegnelsen over Ringsaker-utflyttere flytter Elseby og Johannes til husmannsplassen Benerud i Biri i 1823. Elseby og Johannes' førstefødte kommer til verden 20. april 1824, og får navnet Agnet (Agnethe) etter mormoren sin. Den andre blir født omkring 1827 og får navnet Ole etter farfaren sin. Rundt 1829 får de sønnen Peder. 

Det ser ut til at Elseby og Johannes får skjøte på gården Undsethagen i Biri i 1846, og fra da av blir selveiende gårdbrukere. 

Elseby dør omkring 1849, og enkemannen Johannes gifter seg på nytt i 1851 med Marte Andersdatter (født omkring 1799). De to får ingen barn sammen. 

Rundt 1860 får den eldste sønnen til Elseby og Johannes overta gården Unsethagen. Det vil si at sønnen Ole Johannesen (og hans hustru Johanne Krestiansdatter, født 1838 i Romedal) blir selveiende bønder. Og det vi si at enkmannen etter Elseby, Johannes, blir føderådsmann (og den nye kona Marte, føderådskone) på Unsethagen. 

Ungfolket på Unsethagen, Ole og Johanne, fikk barna Johannes (1860), Hans Petter (1862), Eline (1865), Martinius (1868) og Inga Kristine (1873). Den nesteldste sønnen til Ole og Johanne, Hans Petter, flyttet etter hvert til Tangen på Hedmarken. Hans Petter beholdt etternavnet Hagen (etter gården Unsethagen). Han giftet seg med Johanne Bakken. De fikk 6 barn, Inga Louise, Hjalmar, Gustav Adolf, Ingeborg, Hilda og Ragna. Hans Petter døde 1908. De tre eldste emigrerte til USA, der Gustav ble en kjent arkitekt. Ingeborg ble dikter og kulturpersonlighet, kjent under navnet Ingeborg Refling Hagen (1895-1989). Den yngste, Ragna (1902-1960), giftet seg i Tangen kirke i 1925 med komponisten Eivind Groven.

Referanser
----------

1. ↑  «Kloke koner og troll i ord». *Oppland Arbeiderblad*. 17. mars 2017.
2. ↑  Jf.den halvdokumentariske romanen "Gaven" av Ellen Vahr (2016). Den har mye om Elseby.
Et **kunnskapssenter** er generelt en frittstående forskningsinstitusjon og brukes overlappende med betegnelsen institutt, uten entydige skiller. Begrepet kom i bruk i Norge rundt årtusenskiftet og er primært brukt om de to nasjonale kunnskapssentrene, dvs. forskningsinstitusjoner etablert av regjeringen. Det er delvis også brukt i helt andre betydninger, bl.a. knyttet til etablering av arbeidsplasser på bestemte geografiske steder.

Nasjonale kunnskapssentre i Norge
---------------------------------

Begrepet kunnskapssenter er primært brukt om de to nasjonale kunnskapssentrene, dvs. to forsknings- og kunnskapsorganisasjoner etablert direkte av regjeringen i 2004 og med et nasjonalt mandat. Av disse var Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten klart størst med rundt 200 forskere og andre ansatte frem til det ble innlemmet som en divisjon i Folkehelseinstituttet i 2016; i 2018 ble divisjonen oppløst og oppgavene fordelt på resten av Folkehelseinstituttet. Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten drev både grunnforskning og mer anvendt forskning, slik som systematisering av kunnskap. Et annet statlig kunnskapssenter er Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) med rundt hundre ansatte, som hovedsakelig er et rent forskningsinstitutt med noen forvaltningsmessige tilleggsoppgaver knyttet til faglig rådgivning for myndighetene.

Andre institusjoner betegnet kunnskapssentre
--------------------------------------------

Ordet kunnskapssenter er også brukt av enkelte andre institusjoner enn de to statlige, nasjonale kunnskapssentrene etablert av regjeringen. Slike institusjoner er vanligvis små i sammenligning; f.eks. har Kunnskapssenter for laks og vannmiljø kun to ansatte. Norges Bank har betegnet et publikumsrettet tilbud henvendt til skoleelever som et «kunnskapssenter»; dette senteret består primært av et interaktivt rollespill. Begrepet kunnskapssenter brukes også for å referere til de fire ulike regionale kunnskapssentrene om barns og unges psykiske helse.

Annen bruk av ordet
-------------------

Betegnelsen kunnskapssenter er til dels brukt i politiske debatter knyttet til etablering av arbeidsplasser (særlig utenfor Oslo) innen forskning, utvikling og høyere utdanning, i betydningen et geografisk sted som er sentrum for «kunnskapsvirksomhet». Noen aktører har gitt bygninger navn som «kunnskapssenter», f.eks. det kommunale konferansebygget «Kunnskapssenteret i Sandvika».

Referanser
----------

1. ↑  Kunnskaps­senteret inn under Folkehelse­instituttet
2. ↑  Kunnskapssenteret for helsetjenesten
3. ↑  Kunnskapssenteret i Norges Bank
Zekharia moshav
Sdema

**Moshav** (hebraisk מוֹשָׁב, flertall מוֹשָׁבִים **moshavim**, betyr 'bebyggelse, landsby') er en type by eller bebyggelse i Israel, brukes særlig om en type kollektivt jordbruksamfunn av individuelle gårder bosettere av arbeidersionister under den andre aliyah-bølgen. En innbygger eller et medlem av en moshav blir kalt en «moshavnik» (מוֹשַׁבְנִיק).

Moshavar minner om kibbutzer men med en vekt på kollektivt arbeid. De ble utformete som en del av nasjonsbyggingen til sionistene etter Yishuv («bebyggelse») i Palestinamandatet tidlig på 1900-tallet, men i motsetning til de kollektive kibbutzene, eide de gårdene selv i en moshav, men de hadde fast og samme størrelse. Arbeiderne produserte avlinger og varer på eiendommene sine gjennom individuelt og/eller felles arbeid og ressurser, og benyttet fortjenesten og matvarer til å livnære seg selv. Moshavar blir styrt av et valgt råd (hebraisk ועד, *va'ad*, betyr 'komité'). Samfunnsprosjekt og anlegg ble finansiert av en særskatt (hebraisk מס ועד, *mas va'ad*, betyr 'komitéskatt'). Denne skatten var lik for alle husholdninger i bebyggelsen, og skapte dermed et system hvor gode bønder klarte seg bedre enn de dårlige, i motsetning til de kollektive kibbutzene der (i det minste på papiret) alle medlemmene hadde samme levestandard. Mange moshavar eksisterer fremdeles.

Varianter
---------

Det finnes flere varianter, noen av disse er: 

* *Moshav ovdim* (hebraisk מושב עובדים, betyr 'arbeidarmoshav'), en kollektiv arbeiderbebyggelse. Dette er den mer vanlige typen og baserer seg på at en kjøper inn forsyninger og selger varer felles.
* *Moshav shitufi* (hebraisk מושב שיתופי, betyr 'kollektiv moshav'), en kollektiv småbrukerbosetning som kombinerer de økonomiske funksjonene i en kibbutz med de sosiale funksjonene i en moshav. Gårdsbruket blir gjort kollektivt og fortjenesten blir fordelt likt.

Kilder
------

* «Kibbutz and Moshav». Kapitler 2. Israel: A Country Study. Helen Chapin Metz, ed. Federal Research Division, Library of Congress. 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Altaskifer** er en kvartsittskifer som utvinnes i nærheten av Alta. Den er grå av farge og blir nesten sort ved polering. Skiferen er ekstremt hard og er mye brukt til tak og gulv.

Skiferdrift
-----------

Utvinning av skifer foregår som dagbrudd i fire forskjellige steinbrudd. I Altadalen startet skiferutvinningen i Peska i 1905, Detsika i 1906 og Langvannet i 1920. I Tverrelvdalen startet utvinningen i Stilla i 1928.

Skiferen bearbeides ved bruddene og ved skiferkaia i Bossekop. Skiferen kan klippes, sages og slipes.

a-l Alta Skiferbrudd eksporterer skifer til kontinentet, og lokalt i Alta er skifer mye brukt som takstein og heller på gulv og inngangsparti.

Geologi
-------

Altaskiferen ble dannet i Proterozoikum-æraen, er fra 10 til 20 mm tykk, finkornet, tett og svært sterk kvartsskifer. Tykkelsen av utvinnbar skifer varierer fra 40 til 100 meters tykt belte.

Geotektonisk tilhører skiferen Nalganasdekket i Kalakdekkekomplekset.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Tannkremspor fra en tube med tannkrem.
**Tannkrem** eller **tannpasta** er et tregtflytende rengjøringsmiddel for tenner. Tannkremen har blant annet den funksjonen at det skummer og lar tannbørsten gli lettere. Dessuten er den ofte tilsatt smak som gir godsmak i munnen og «frisk» pust. Tannkrem kan være tilsatt kjemikalier som fjerner bakterier eller har andre funksjoner som forebygger skader på tenner og tannkjøtt. Tannkrem brukes sammen med tannbørste.

Tannkrem er laget av blant annet sand og kvarts, tilsatt fluor (natriumonofluorofosfat) som rengjøringsmiddel. Enkelte tannkremer inneholder det bakteriedrepende stoffet triklosan som er meget giftig for vannlevende organismer og mistenkes å kunne føre til antibiotikaresistens. Mattilsynet og Miljødirektoratet ønsker et forbud mot stoffet i kosmetiske produkter (herunder tannkrem).

Man kunne få tannkrem med 0,1 % fluorid på resept fra 1969, men først i september 1971 kom fluortannkrem i fritt salg, og salget økte til 50–60 % av totalt tannkremsalg rundt 1975. På 1980-tallet var andelen rundt 80 %, og på slutten av 1990-tallet nesten 100 %.

Referanser
----------

1. ↑  «Erdetfarlig.no (Miljødirektoratet): triklosan». Arkivert fra originalen 28. september 2014. Besøkt 31. juli 2013.
2. ↑  «Fluorid – atter i fokus», *Tannlegetidende* 2001

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus i Norge: Triklosan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |