recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barbarossa**, fra italiensk for «rødskjegg», også kalt Khair ed-Din, var den yngste av to brødre som på 1500-tallet var aktive som sjørøvere i Middelhavet. 

Brødrene ble født i 1470-årene i byen Palaiokipos på øya Lesbos. De var sønner av en muslimsk prest, Yakup Ağa, og en gresk kristen kvinne fra øya. Faren hjalp til med osmanenes erobring av øya. Mange historikere anser at faren var en albansk janitsjar som stammet fra Ioannina.[] Familienavnet Aga er vanlig blant albanere og er synonymt hvermannsen eller å beskrive en mann av stor bragd eller stor tittel. Den eldre broren hette Horuk (Aruk eller Urudzj). Den yngres egentlige navn Khizr, ble senere forandret av sultanen til Khair ed-Din ("god i troen"), hvilket de kristne forvrengte til Hairaddin (Djereddin).[]

Tidlig skaffet begge brødrene seg et rykte som dristige sjømenn og ble til skrekk i middelhavslandene. Siden gikk de i tjeneste hos emiren av Tunis, og her gjorde de anselige erobringer langs kysten av Nord-Afrika. I 1515 ble Horuk sendt for å hjelpe emiren av Alger mot spanjolene. Han beseiret spanjolenes flåte og tok deretter kontroll over Alger med omgivelser og myrdet sultanen[], noe som tvang resten av det styrtede dynastiet til å flykte. I 1518 døde Horuk i et slag ved Oran mot spanjolene da disse forsøkte å gjenopprette det gamle styret.[]

Khair ed-Din etterfulgte sin bror som hersker over Alger og stilte seg i 1519 under den osmanske sultanens overhøyhet samt utvidet snart sitt område gjennom å underlegge seg Tunis.[] Han organiserte sjørøveriet på Middelhavet i stor skala og ledet en stor osmansk flåte under sultan Suleimans krigstog mot det habsburgske Østerrike under keiser Karl V. Dette skjedde i 1535 i slaget om Tunis, et land han erobret og ga tilbake til den fordrevne fyrsten.

Khair ed-Din, innesperret i Alger, fortsatte å være de kristnes gissel. I 1536 ble han av Suleiman I utnevnt til øverstkommanderende (beglerbeg) over den osmanske flåten og bortførte innbyggerne i byen Mahón på Spania, slo seg ned i Arta-viken hvor den genovesiske admiralen Andrea Doria regjerte og erobret i 1539. Han erobret Castelnuovo på Dalmatia-kysten etter hard kamp i 1540 og tilintetgjorde en kristen flåte ved Kreta, og i 1542 kom han med en stor sjømakt Frans I av Frankrike til hjelp under den fransk-osmanske alliansen, samt medvirket til erobringen av Nice.[]

Han døde i høy alder i Konstantinopel i 1546.

Se også
-------

* Barbareskpirater

Referanser
----------

1. ↑   Dictionary of African Biography[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
***Så er vi kvitt*** (originaltittel: *Forsaking All Others*) er en amerikansk komedie fra 1934 regissert av W.S. Van Dyke.

Manus var skrevet av Joseph Mankiewicz etter Edward Barry Roberts and Frank Morgan Cavett sitt skuespill fra 1933 hvor Tallulah Bankhead hadde spilt hovedrollen.

Dette var den sjette av åtte filmer hvor Crawford og Gable spilte mot hverandre.

Handling
--------

Helt siden Jeff Williams (spilt av Clark Gable) var barn, har han vært forelsket i Mary Clay. Når han kommer tilbake fra Madrid i Spania, ønsker han å gifte seg med henne. Men han oppdager snart at hun allerede er forlovet, og dagen etter planlegger å gifte seg med Dillon Todd. De tre hadde vært venner siden barndommen. Mn det var bare en butler i husstanden deres som var klar over Jeffs romantiske følelser. Men dagen etter dukker ikke Dillon ikke opp ved alteret.

Det viser seg at Dillon stakk av kvelden før bryllupet, og giftet seg med Connie Barnes (spilt av Frances Drake) en kvinne som Dillon hadde hatt en affære med i Europa ett par måneder tidligere. Men hun har fremdeles romantiske følelser for Dillon, selv etter at han stakk av fra henne. Jeff og Mary blir deretter invitert til en sammenkomst hjemme hos Dillon og Connie. Mens spenningene mellom Mary og Connie er til å ta og føle på.

Rollebesetning
--------------

* Robert Montgomery - Dillon 'Dill' Todd
* Joan Crawford - Mary Clay
* Clark Gable - Jeff Williams
* Charles Butterworth - Shep
* Billie Burke - Aunt Paula
* Frances Drake - Connie Barnes Todd
* Rosalind Russell - Eleanor

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Så er vi kvitt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Så er vi kvitt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Så er vi kvitt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Så er vi kvitt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Så er vi kvitt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Så er vi kvitt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Så er vi kvitt* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Så er vi kvitt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
***Heroes of Newerth*** (***HoN***) var et MOBA-spill opprinnelig utviklet av S2 Games for Windows, Mac og Linux. Spillopplevelsen er stort sett basert på *Warcraft III: The Frozen Throne*-modifikasjonen *Defense of the Ancients*, en av grunnsteinene i MOBA-sjangeren. *Heroes of Newerth* ble først utgitt 12. mai 2010, og gjenutgitt som gratis å spille 29. juli 2011. Frostburn Studios tok over utviklingen av spillet 5. mai 2015. Den offisielle driften av spillet ble avsluttet 20. juni 2022.

Spillopplevelse
---------------

*Se også: MOBA*
I flerspillerspillet *Heroes of Newerth* er spillerne satt på ett av to lag – Legion eller Hellbourne – med fem spillere på hvert lag. De to lagene på motsatt side av et kart, hvor de har som mål å ødelegge motstanderlagets hovedstruktur – the World Tree (engelsk, verdenstreet; tilhører Legion) eller Sacrificial Shrine (engelsk, offeralter; tilhører Hellbourne). Spillerne må benytte seg av sine figurers (helter eller «heroes») unike evner og egenskaper for å seire.

I spillets gang må spillerne få tak i erfaring («experience points»), som de blant annet kan skaffe fra å beseire datastyrte monstre som kommer i bølger. Spillerne starter på første nivå, men kan etter tid komme seg til nivå 25. Spillerne må også samle penger, som blant annet kan skaffes gjennom å beseire monstre og motstanderspillere. Disse pengene kan brukes på forskjellige gjenstander som øker en figurs liv, manamengde, grunnattributter («agility», «strength», «intelligence») og kan gi andre effekter.

Ved starten av hvert spill, får en velge mellom mange forskjellige figurer. Per 20. juli 2012 var det 107 tilgjengelige figurer i *Heroes of Newerth*.

Utvikling
---------

*Heroes of Newerth* bruker spillmotoren K2 Engine, en proprietær motor fra S2 Games.

Spillverdenen
-------------

*Heroes of Newerth* finner sted i den fiktive verdenen Newerth, en postapokalyptisk verden der mennesker slåss for tilværelsen mot et utall mutanter og beist i en konstant krig. Menneskene tyr til skapte våpen og teknologi, mens motstanderne benytter magi og sine naturlige våpen – som klør og gift.

Referanser
----------

1. ↑  Plafke, James (20. juli 2012). «All Heroes of Newerth Heroes Are Now Free». *The Mary Sue* **(engelsk)**. Besøkt 29. februar 2024.
2. ↑  «S2 Games Announces Heroes of Newerth». *IGN* **(engelsk)**. 2. september 2009. Besøkt 29. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Heroes of Newerth* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Heroes of Newerth* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Heroes of Newerth* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
***Skamløs*** er en bok som ble skrevet av Sofia Nesrine Srour, Nancy Herz og Amine Bile, med Esra Røyse som illustratør og Maria Gossè som fotograf. Boken ble utgitt av Gyldendal forlag i 2017. 

De tre forfatterne omtaler seg som «De skamløse jentene» og mottok samme år som bokutgivelsen, prisene Fritt Ords Honnør og Brosteinprisen fra Kirkens Bymisjon. For sitt engasjement og samfunnsdebatt fikk de den første offisielle «Skamløsprisen» fra stiftelsen Sex og samfunn i 2016.

Om forfatterene
---------------

Forfatterne Sofia Srour og Nancy Herz på skolebesøk for å holde foredrag om boken sin.
**Sofia Nesrine Srour (født 1994)** er både norsk-libaneser, muslim og feminist. Srour har også vært med i TV2-programmet «Snakk med Linn Wiik» og «God Morgen Norge», i tillegg til opptredninger i NRK-programmet «Lindmo».

**Nancy Herz (født 1996)** er norsk-libaneser, kosmopolitt, skribent og glad i bøker. Hun jobber også som organisasjonskonsulent i frivillig.no.

**Amine Bile (født 1998)** er norsk-somalisk og fjerde stortingskandidat for Telemark SV.

Handling
--------

I *Skamløs* diskuterer forfatterne Srour, Herz og Bile negativ sosialkontroll i samfunnet og hvilken innvirkning den kan ha. I boken er det blant annet skrevet om opplevelsene til anonyme som forfatterne har snakket med. I tillegg blir forfatterenes egen oppvekst med sosialkontroll, skamfølelsen og æreskulturen beskrevet. Boken veksler mellom korte fortellinger skrevet i tredjeperson og en samtaledel som følger diskusjonene mellom forfatterne. Samtaledelen er skrevet som et manus med replikkveksling og det blir brukt muntligspråk.

Referanser
----------

1. 1 2  «Skamløs av Amina Bile». *bokelskere.no*. Besøkt 6. juli 2019.
2. 1 2  Forlag, Gyldendal Norsk. *Skamløs* **(norsk)**.
3. ↑  Forlag, Gyldendal Norsk. «Srour, Sofia Nesrine». *www.gyldendal.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
4. ↑  «NRK TV – Lindmo» **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
5. ↑  «Skamløse jenter». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
6. ↑  AS, TV 2. «- Du må være dydig, jomfruelig og passe på ryktet ditt». *TV 2*. Besøkt 6. juli 2019.
7. ↑  Forlag, Gyldendal Norsk. «Herz, Nancy». *www.gyldendal.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
8. ↑  «Nancy Herz». *Bærum kommune* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 6. juli 2019. Besøkt 6. juli 2019.
9. ↑  Forlag, Gyldendal Norsk. «Bile, Amina». *www.gyldendal.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2019.
10. ↑  «Line's review of Skamløs». *www.goodreads.com*. Besøkt 6. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Vi er de skamløse jentene og vår tid har begynt, Aftenposten *Besøkt 06.07.19*
* En rådtrød av «f\*\*\*\* you», NRK *Besøkt 06.07.19*
* Vi ønsker en seksuell revolusjon, VG *Besøkt 06.07.19*
* Til ungdommen, Morgenbladet *Besøkt 06.07.19*
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den.

**Leif Tsolis** (født 7. desember 1976) er en norsk fotballtrener som er assistenttrener for Strømsgodset.
Tsolis var hovedtrener for Sarpsborg 08 sitt damelag fra høsten 2020 til 2022.

Tsolis startet sin trenerkarriere i utviklingsavdelingen i Vålerenga i 2001. I 2007 ble han heltidsansatt i Finnsnes IL. I 2008 og 2009 var han hovedtrener i Oslo Allianse FK, kombinert med å være hovedtrener for Røa IL Der ledet han Oslo Allianse FK til opprykk fra 8. til 7. divisjon. I 2010 var han assistenttrener og toppspiller utvikler i 1. divisjonsklubben Mjøndalen IF, der han også var hovedtrener for 2. laget.

Fra 2011 til 2012 var han A-lagstrener i Flekkefjord Fotballklubb i 3. divisjon, kombinert med rolle som spillerutvikler og trener utvikler. Begge sesongene unngikk Tsolis nedrykk med ett poengs margin. I 2013 hadde Tsolis et kort opphold som trener for juniorlaget til  Sandnes Ulf og arbeidet samtidig på Wang Toppidrett.
I 2014 var han hovedtrener og utviklingssjef for Valdres FK i 2. divisjon. I 2015 returnerte Tsolis til Vålerenga fotball for å ta over damelaget. Dette ble også hans første jobb som hovedtrener i toppfotballen. Tsolis og Vålerenga ble enige om å avslutte forholdet 2 år før tiden.

Tsolis driver også sitt eget akademi i Spania ved navn Mallorca Toppfotball som drives i vinterhalvåret. Tidligere hadde også Tsolis en klubb tilknyttet akademiet. Mallorca Toppfotball Feminina. Klubben nådde sitt høydepunkt da de rykket opp i 2017/18 sesongen. Tsolis hadde ingen andre jobber som trener enn i egen klubb og akademi fra 2015 til vinteren 2019.

På slutten av 2019 sesongen skrev Tsolis under for Stoppen SK som hovedtrener for deres satsning i 3. divisjon for kvinner. Tsolis rakk aldri å lede laget i noen kamper grunnet corona pandemien. Isteden forlot Tsolis Stoppen til fordel for Sarpsborg 08 sitt damelag.

I Sarpsborg 08 vant Tsolis 2. divisjon for kvinner avdeling 1 på første forsøk og fikk dermed muligheten til å lede laget tilbake til 1. divisjon, uten at det lyktes. I 2022 ledet Tsolis Sarpsborg 08 til en femteplass og berget plassen i 2. divisjon kvinner. Klubben og Tsolis kom etterhvert til enighet om å avslutte samarbeidet før tiden.

I 2023 er Tsolis hovedtrener for Amazon Grimstad FK i 2. divisjon for kvinner og har skrevet under en kontrakt for perioden 2023-2024.

Referanser
----------

1. ↑  Her er det nye G19-teamet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leif Tsolis – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (no) Leif Tsolis – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Denis Ramiljevitsj Galimzianov** (russisk: Денис Рамильевич Галимзянов; født 7. mars 1987) er en russisk syklist.. I Vuelta a España 2010 endte han blant de ti beste på fem av de 13 etappene han deltok på. I 2011-sesongen fikk han blant annet to tredjeplasser i Paris–Nice og etappeseier og spurttrøye i KBC Driedaagse van De Panne-Koksijde, samt andreplass i Scheldeprijs.

I mars 2012 testet han positivt for EPO, og ble utestengt i to år.

Referanser
----------

1. ↑  «Two year ban for Galimzyanov». CyclingNews. 20. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Denis Galimzianov – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Denis Galimzianov – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Denis Galimzianov – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Denis Galimzianov – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Denis Galimzianov – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Denis Galimzianov – TheSports.org Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Øyvind Christoffer Vogt Knutsen** (født 16. mars 1994) var en norsk fotballspiller.

I sesongen 2015 ble han den keeperen i 1. divisjon fotball for menn som slapp inn færrest mål, med 28 mål på 30 kamper. I tillegg holdt han nullen i hele 12 oppgjør, som var best av samtlige keepere i divisjonen.

Han høstet mye skryt fra mange hold for debutsesongen i 1. divisjon, og var blant kandidatene til Årets lag satt opp av Jørgen Klem i TV2.

Knutsen har tidligere spilt for Vålerenga mellom august 2012 og desember 2013. Han ble hentet fra Tønsberg for rundt en halv million kroner. Dette var et resultat av et meget vellykket prøvespill der Øyvind Knutsen ble avgjørende i finalen i JET-cup mot Rosenborg. Først utlignet han Rosenborgs ledelse med et kraftfullt hodestøt på corner i tilleggsminuttene, før han også ble helt i straffekonkurransen.

Tidlig i karrieren var Knutsen på prøvespill i Liverpool FC. Der ble han bedømt av enorme fotballpersonligheter som Kenny Dalglish, men imponerte ikke helt nok til å bli tilbudt kontrakt av Merseyside-giganten.

Han var med Rosenborg på treningssamling til Gran Canaria i januar 2017. Mindre minneverdig var det da han kastet opp langs hele gangen ved ankomst Gardermoen.

Etter oppholdet i Jerv fulgte nedrykk med Hønefoss i 2. divisjon, et lite vellykket opphold i Arendal FK og et enda mindre opphold i Norges fotballstolthet Lyn. Disse opplevelsene gjorde at Øyvind tok hintet, og han er nå i ferd med å fullføre mastergraden som siviløkonom.

Landslaget
----------

4. oktober 2016 erstattet han Per Kristian Bråtveit i den Norske U21-troppen til kampene mot Sveits og Kasakhstan. 3. november 2016 ble han tatt ut i U21-troppen til kampene mot Serbia 11. og 15. november 2016.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 16. november 2015.
3. ↑  Søker lykken i Liverpool 27. februar 2010
4. ↑  Øyvind på samling med RBK!
5. ↑  Knutsen blir med til Spania
6. ↑  Jerv-keeper på landslagssamling: - Kjenner at jeg har litt sommerfugler i magen
7. ↑  U21-landslagstroppen til kampene mot Serbia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Øyvind Knutsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Øyvind Knutsen – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata
* Øyvind Christoffer Knutsen fotball.no
De to turbinene. Den ene er muligens tyskprodusert.
**Fosselven kraftverk** var et kraftverk som besto av to bygninger i Vallset i Stange kommune. Kraftverket ble bygget i 1910. 

Det finnes rester etter rørgaten som strakk seg opp til Runefossdammen, 76 høydemeter ovenfor.

Rørledningen fra Runefossdammen bestod av korte rørstumper, en meter i diameter og naglet sammen, med ca 80 nagler i hver skjøt.

Runefossdammen hadde for lite kapasitet, så det ble besluttet å bygge en større demning ca en kilometer ovenfor.

Denne lå rett ovenfor der Fossbergvegen krysser Fosselva, rett ovenfor Haraset.

Demningen var 11 meter høy, 11 meter tjukk i bunnen og 1.25 meter på toppen. Eksakt lengde vites ikke,- men ifølge flybilder fra den tiden dreier det seg om ca 50 meter. 

Den hadde ett flomløp som var 19 meter bredt.

Det var mulig å inspisere både spillverksluke og hovedluke, samt rørledning fra ett kammer inne i demningen.

Det gikk ett grovt trerør laget av granbord fra den nye demningen og ned til Runefossdammen.

Det var hold sammen med grove smidde jernringer med en avstand på ca 30 cm.

Den nye demningen var ferdig våren 1915.

  

Selve kraftstasjonsbygningen ble tegnet av Murermester Peter Hekne.

Den tekniske verdien av «Fosselvens Elektricitetsverk» var i 1915 kr 225.000 .

Det gamle navnet var «Fosselvens Elektricitetsverk».

  

Den vesle kraftstasjonen Fosselven 2 ble bygd som en slags hjelpestasjon til Fosselven 1 rundt 1916-17, men det skal ha vært liten effekt på den. 

Fosselven 2 er i dag en ruin. Bygningen Fosselven 1 er reparert av eierne.

Den bygningen som er reparert kalles også Fosselven 1, og den nedre Fosselven 2.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Fosselven 1. Man kan klart se hvor utslippet fra de to turbinene befant seg.
* Bilde av apparattavle med måleutstyr
* Bilde av Runefossdammen
* Bilde av dammen oppe ved Fossbergvegen
* Bilde av rørgate til Fosselven 2.
* Bilde av rørgate fra dammen ved Haraset.
* Fosselven 1 på Openstreetmap.
* Fosselven 2 på Openstreetmap.

* Eiernes blogg:

* Eiernes facebookside
**Dr. Martens sykehus** er en avdeling for psykiatriske pasienter ved Sandviken sykehus i Bergen.

Historie
--------

Opprinnelig ble sykehuset grunnlagt i 1865 av brigadelege Daniel G. Martens (1817-1898) som privatasyl for sinnslidende. Den gang var navnet Møllendal asyl. Institusjonen skiftet navn i 1956 til Dr. Martens sykehus. Den 1. januar 1962 ga den daværende eier Louise Grolle Olsen (1886-1979) asylet til en stiftelse (Stiftelsen Dr. Martens sykehus) knyttet til Neevengården sykehus, i dag Sandviken sykehus. 

I 1963 flyttet institusjonen til sin nåværende adresse i Hatleveien 7d, en tomt på Neevengårdens grunn skjenket av Bergen kommune. De syke kunne flytte inn i et helt nytt bygg tegnet av arkitektene Torgeir Alvsaker og Einar Vaardal-Lunde. Sykehuset var funksjonelt forbundet med Neevengården sykehus, men hadde sin egen administrasjon. Overlegen ved Neevengården skulle være fast tilsynslege ved Dr. Martens. Pasientene ble overført fra Sandviken sykehus og fra Sentralhjemmet Floen. 

Frem til 1985 var altså Dr. Martens sykehus en frittstående økonomisk og administrativ institusjon. Men det var en faglig nær relasjon med Sandviken sykehus. I 1985 ble sykehuset kjøpt av Hordaland fylkeskommune og integrert i Sandviken sykehus som avdeling IV. Staten overtok eierskapet i 2002. 

Bergen Byarkiv oppbevarer arkivet etter Dr. Martens sykehus. Hordaland fylkesarkiv oppbevarer også arkivmateriale etter Dr. Martens.

Se også
-------

* Sandviken sykehus
* Neevengården sykehus
* Møllendal asyl

Litteratur
----------

* Geelmuyden, Carl & Schetelig, Haakon (red.): "Bergen 1814-1914" bd. I og II. Utgitt av Bergen kommune 1914 og 1915
* Hartvedt, Gunnar Hagen 1999: Bergen byleksikon. Bergen
* Pihl, Torbjørn 2003: "Sykehus i bybildet." i årbok for Gamle Bergen 2003. Bergen
* Rud, Finn 1964: "Betenkning vedrørende den psykiatriske service for Bergen fylke, dens nåværende status, den fremtidige utvikling og behovsdekning." Bergen
* Skålevåg, Svein Atle 2003: "Dårekiste og psykiatrisk sykehus." i Elvbakken, Kari Tove & Riise, Grete (red.): Byen og Helsearbeidet. Bergen
* Statistisk sentralbyrå: "Psykiatriens historie i Norge, del 1: Sykeplasser ved asyler/sinnssykehus 1900–1960."

Eksterne lenker
---------------

* Dr. Martens sykehus - oppslagsverket oVe, artikkel av Ragnhild Botheim, Bergen Byarkiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
***The Sound of Perseverance*** er det syvende og siste studioalbumet av det amerikanske death metal-bandet Death. Albumet ble utgitt 15. september 1998, på plateselskapet Nuclear Blast. Dette er det eneste albumet med gitarist Shannon Hamm, trommis Richard Christy, og bassist Scott Clendenin.

Albumet var et gjennombrudd for trommeslager og senere radiostjerne Richard Christy, i likhet med tidligere trommeslagere som Gene Hoglan og Sean Reinert. Albumet inkluderer sangen «Voice of the Soul», en instrumentallåt i motsetning til nesten alle andre låter av badnet. I et intervju fra mars 1999 sier Chuck Schuldiner at den akustisk gitar-drevne «Voice of the Soul» ble skrevet til albumet *Symbolic*. Death har laget kun to instrumentaler (den andre er den mer elektrisk gitar drevne «Cosmic»Sea» fra albumet *Human*). The Sound of Perseverance inneholder også en cover av Judas Priests «Painkiller», hvor Schuldiner synger med en lysere stemme som minner om Rob Halfords opprinnelige vokal, og også mot slutten av sangen med en klar stemme for første gang.

  

«Spirit Crusher» var den singelen fra dette albumet. Musikkvideoen til låta var fra Deaths konsert *Live i Eindhoven*.

Referanser
----------

1. ↑  Divita, Joe. «10 BEST SONGS BY THE BAND DEATH». Besøkt 24. mars 2018.
2. ↑  «Death Metal, Melodic». *Metal Storm*. 3. august 2005. Besøkt 15. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Sound of Perseverance* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *The Sound of Perseverance* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *The Sound of Perseverance* på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) *The Sound of Perseverance* på AllMusic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Venabu** er et norsk merkenavn som benyttes av bedriftene Venabu Fjellhotell, Venabu Hytter og Venabustallen. Navnet ble etablert i 1947 da Birgit og Arvid Tvete bygget Venabu Fjellstue sentralt på Venabygdsfjellet. Venabu Fjellstue ble høyfjellshotell etter utbygging i 1976 og i 1983 ble navnet endret til Venabu Fjellhotell. I 1995 ble anlegget utvidet med utleiehytter.

Historie
--------

Venabu Fjellstue ble etablert langs det som i dag er fylkesvei 27 over Venabygdsfjellet, og hadde sin første sesong vinteren 1950. Byggingen startet fra grunnen i 1947, avbrutt på grunn av pengemangel og varerasjonering. KNA, Kongelig norsk automobilklub, kom etter hvert inn med finansiering slik at fjellstua kunne ferdigstilles. 

På 1950-tallet var driften av stedet avhengig av beltebiler til transport de siste syv kilometrene om vinteren, da veien over fjellet ikke ble brøytet. Om sommeren var trafikken økende gjennom tiåret, med stadig flere biler, og fordi fjellovergangen mellom Ringebu og Atnadalen etter hvert ble mer benyttet. Det var ikke bygget ut kraftforsyning på fjellet, så en var avhengig av parafinlamper, koks til oppvarming av vann, og vedovner.  

Selve reiselivsproduktet var urørt natur og rekreasjon gjennom aktivitet, ski innover fjellet om vinteren og skogsturer, toppturer og fiske om sommeren.  

Etter hvert ble det installert dieselaggregat for produksjon av elektrisk kraft, og i 1963 ble fjellstua tilkoblet det offentlige strømnettet. Det gjorde driften atskillig enklere. 

En stor utbygging skjedde i 1964, og fjellstua fikk da en kapasitet på 60 ordinære sengeplasser, med mulighet for ekstrasenger i toppsesongen. 1960- tallet var preget av betydelig omsetningsøkning. Dette, pluss at fylkesveien ble brøytet fram til Venabu fra 1971, la grunnlaget for neste byggetrinn, i 1976. Da ble det 120 ordinære sengeplasser på Venabu, som etter hvert tok navnet Venabu fjellhotell. Antall årsverk ble cirka 20, som er det samme i dag.  

Venabu har de senere tiår fått tilknyttet flere utleiehytter, og har dessuten utviklet tilbud innen ridning og kjøring med hest. Skiløypene merkes og kjøres med tråkkemaskin, og  sommerstiene innover fjellet er skiltet.  

Venabu har vært i samme families eie siden starten.

Navneforvirring
---------------

Mange bruker feilaktig navnet Venabufjellet om Venabygdsfjellet. Noen bruker også navnet Ringebufjellet som ligger lengre sør omkring Friisvegen mellom Øksendalen og Hirkjølen.

Referanser
----------

1. ↑  *Venabu 1947–1997*. Venabygd: Venabu Fjellhotell. 1997.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hauge skole** er en barne- og ungdomsskole i Haugeveien 31, Haugesund kommune i Rogaland. Skolen har ca. 50 ansatte.

Historie
--------

Skolens eldste del ble bygd i 1897 etter tegninger av arkitekt Einar Halleland. Skolen var byens første skolebygning og ble gitt som en gave fra skipsreder Johan Thorsen til Skåre kommune. Skolen ble overtatt av Haugesund kommune ved byutvidelsen i 1910. 

I 1924 ble fikk skolen et nytt bygg preget av nyklassisime, tegnet av S. Sexe. 
Ulike ombygninger på de eldre bygningene og en ny, tverrgående fløy ble bygget i 1953. Utvidelsen blir betraktet som et av byens beste eksempel på etterkrigstidmodernisme og er tegnet av en av byens mest markante arkitekter gjennom tidene, arkitekt David Sandved.

I 1984 ble skolen en 1–9–skole, og etter 1997-reformen utvidet til 1–10. denne skolen har mange retards

Referanser
----------

1. 1 2 3  ; besøksdato: 12. juni 2019.
2. ↑  Antikvarisk registrering:

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Registrering[*død lenke*]
* (no) Om skolen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
Lotusblomstens frøstilling kan utløse trypofobi hos enkelte.
**Trypofobi** er et instinktivt ubehag hos enkelte forårsaket av uregelmessige hull, ujevnheter eller mønstre. For noen er fobien bare visuell.

Årsaken kan være biologisk assosiasjon av slike former med fare eller sykdom, og kan derfor stamme fra evolusjonen. Eksponeringsterapi kan være en mulig behandling. En studie har forelått at avskyfølelsen skjer grunnet redsel for hudinfeksjoner og parasitter.

Etymologi
---------

Begrepet trypofobi (engelsk *trypophobia*) ble foreslått av en bruker på et internettforum i 2005, og er satt sammen av de greske ordene τρύπα (*trýpa*) "hull" og φόβος (*phóbos*) "skrekk".

Navnet har blitt populært på sosiale media. Navnet er omdiskutert.

Som diagnose
------------

Flere tusen mennesker sies å lide av trypofobi, men det finnes fremdeles ikke som en offisiell diagnose i DSM-håndboken for psykiatri som utgis av American Psychiatric Association.

Medfødt eller lært frykt?
-------------------------

Arnold Wilkins og Geoff Cole fra senteret for hjerneforsning ved University of Essex var de første å publisere en vitenskapelig tekst om fenomenet. De tror at fobien er medfødt, snarere enn en innlært redsel. I en artikkel i *Psychological Science* i 2013 skrev Wilkins og Cole at reaksjonen har sin grunn i en respons i hjernen som assosierer hullene med fare, lik som hull skapt av insekt eller skadd vev hos et dyr som har blitt angrepet av spyfluen *Cordylobia anthropophaga*. De fant også at fleste giftige dyr, som for eksempel blåringade blekkspruter, har mønster av hull eller flekker som kan forårsake reaksjonen.

Galleri
-------

* Hullmønster på canjeelo (pannekakebrød)Hullmønster på *canjeelo* (pannekakebrød)
* Jordvepsebol. Merk at noen av cellene fremdeles har larver.Jordvepsebol. Merk at noen av cellene fremdeles har larver.
* Sandstein med irregulære hullSandstein med irregulære hull
* Hyperion, en av Saturns måner og en av de største uregelmessige (ikke-sfæriske) legemene i solsystemet.Hyperion, en av Saturns måner og en av de største uregelmessige (ikke-sfæriske) legemene i solsystemet.

Referanser
----------

1. ↑  Thomas, Gregory (1 oktober 2012). «Phobia about holes is not officially recognized, but U.K. scientists look into it». *The Washington Post* **(engelska)**. Besøkt 20. oktober 2015.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
2. ↑  «Frykten for små hull». *Psykologisk.no*. 28. mai 2015. Besøkt 28. oktober 2020.
3. ↑  forskning.no, Marianne Nordahl journalist i (15. juli 2017). «Blir du uvel av dette bildet?». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 28. oktober 2020.
4. ↑  Mal:Tidskriftsref
5. ↑   **(engelska)** (10). October 2013. PMID 23982244. doi:10.1177/0956797613484937.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp); Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑   **(engelska)**. 2013-09-05 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Winsnesløkka** var en fotball- og idrettsplass som lå i Øvrebyen i Kongsvinger. 
Løkka var oppkalt etter korpslege Winsnes som kommunen kjøpte løkka av i 1901. Før løkka ble idrettsplass var den blant annet markedsplass. Den ble overlatt til Kongsvinger idrettsplass høsten 1924 og senere gitt i gave til klubben.

Winsnesløkka var Kongsvinger Idrættsforening (dagens Kongsvinger Idrettslag) tredje bane, etter banen på Rasta og banen på Lomsnæsløkka, men før Gjemselund Stadion. Den første fotballbanen på Winsnesløkka gikk på tvers av den senere store banen og var veldig liten, men da idrettsforeningen i februar 1928 overtok et større areal ved Winsnesløkka som gave fra kommunen, fikk man en større grusbane og løpebane rundt ble bygget.

Winsnesløkka ble av mange lokale bare kalt "kølastubben" (kullstubben) og ble betegnet som en ekkel bane. Bakgrunnen for navnet kom av at banedekket var en blanding av jord innblandet med finmalt kull. Dette satt seg under huden og i skrubbsår og ble sittende i mange år.

I tillegg til friidrett og fotball, ble det også kjørt speedway på Winsnesløkka. Den legendariske Basse Hveem er bare en av få som har kjørt på plassen.

Under andre verdenskrig ble Winsnesløkka ødelagt, og i 1953 flyttet KIL til dagens Gjemselund Stadion. Siden da har plassen stått tom, og i dag er det bygget flere leiligheter på tomten.

Referanser
----------

1. ↑  Vigeland, Nils P. (1954). *Kongsvinger: 1854–1954*. [Kongsvinger]: Kongsvinger kommune. s. 319.
Må ikke forveksles med Windows Phone.

**Windows Mobile** er et mobilt operativsystem som ble utviklet av Microsoft som for bruk på smarttelefoner og mobile enheter/PDAer, men som nå blir faset ut til spesialiserte markeder.

HTC S710 - den første mobiltelefonen med Windows Mobile 6 som standard
Den nåværende versjonen heter "Windows Mobile 6.5". Den er basert på Windows CE 5.2-kjernen, og har en rekke grunnleggende applikasjoner utviklet ved hjelp av Microsoft Windows API. Det er designet for å være noe lik PC-versjoner av Windows, og for å være logisk og estetisk. I tillegg er tredjeparts programvare utvikling tilgjengelig for Windows Mobile, og programvare kan kjøpes via *Windows Marketplace for Mobile*.

Siden den første versjonen *Pocket PC 2000* ble lansert har de fleste Windows Mobile-enheter blitt levert med en «stylus penn», som brukes til å skrive inn kommandoer ved å peke på den på skjermen. Microsoft annonsert en helt ny plattform, Windows Phone, på Mobile World Congress i Barcelona den 15. februar 2010. Telefoner som kjører Windows Mobile 6.x vil ikke bli oppgradert til versjon 7.

Windows Mobile andel av Smartphone markedet har falt fra år til år, og minsket med 20 % i 3. kvartal 2009. Det er pr september 2010 det femte mest populære smartphone operativsystemet, med en 6,8 % andel for smarttelefoner på verdensbasis (etter Symbian, BlackBerry OS, Android og iOS). Microsoft faser nå ut Windows Mobile til kun å gjelde spesialiserte markeder, slik som såkalte «rugged devices» (brukt i logistikk, som i varehus, på trucker og/eller trailere), og fokuserer heller på sin nye mobile plattform: Windows Phone.

Utgaver
-------

* Pocket PC 2000
* Pocket PC 2002
* Windows Mobile 2003
* Windows Mobile 2003 Second Edition
* Windows Mobile 5.0
* Windows Mobile 6.0
* Windows Mobile 6.5
* Windows Mobile 6.5.1
* Windows Mobile 6.5.3
* Windows Mobile 6.5.5

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pocket PC Powered – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Microsoft Windows |
| --- |
| MS-DOS-basert | 
* 1.0
* 2.0
* 2.1
* 3.0
* 3.1x
* 95
* 98 (SE)
* Me

 |
| NT-basert | 
* NT 3.1
* NT 3.5
* NT 3.51
* NT 4.0
* 2000
* XP
* Server 2003
* Win-FLP
* Vista
* Home Server
* Server 2008
* 7
* 2008 R2
* 8
* 8.1
* 10
* 11

 |
| Mobile OS | 
* Windows CE (CE 1.0
* CE 2.0
* CE 3.0
* CE 4.0
* CE 5.0
* CE 6.0)
* Mobile
* Phone 7

 |
| Avbrutte | 
* Cairo
* Nashville
* Neptune
* Odyssey

 |
| Relaterte OS | 
* OS/2

 |
*Se også: Grosseto (provins)*

**Grosseto** er en by i Italia og er hovedstad i provinsen Grosseto i regionen Toscana, og har ca. 80 000 innbyggere. Byen ligger 12 km fra Tyrrenhavet i området Maremma, og er et senter på sletta som elva Ombrone renner gjennom.

Historie
--------

Grosseto har spor tilbake til senmiddelalderen. Den er første gang nevnt i 803 som et len under grevskapet Aldobrandeschi. 

Byen ble viktigere med årene, hovedsakelig siden Rusellæ og Vetulonia forfalt. I 1137 ble byen erobret av tyske tropper, ledet av hertug Henrik X av Bayern, sendt av keiser Lothar III av Det tysk-romerske riket for å ta tilbake makten fra Aldobrandeschi. Et år senere ble setet i bispedømmet Roselle flyttet til Grosseto.

I 1151 sverget innbyggerne lojalitet til Siena. Aldobrandeschi-familien ga i 1222 innbyggerne retten til å ha en egen *podestà*, sammen med tre rådgivere og konsulene. I 1244 ble byen erobret av Siena, og fra den tid delte Grosseto Sienas skjebne. Den ble en viktig festningsby, og murene og bastionene er fremdeles synlige. I 1266 og 1355 prøvde de å frigjøre seg fra Siena, men begge forsøkene var mislykket. Da ghibellinerne og guelferne kjempet om makten i byen prøvde Umberto og Aldobrandino Aldobrandeschi å ta tilbake makten i Grosseto. Sienas hær seiret, og i 1259 utnevnte de en podestà fra sin egen by. Grosseto kom seg igjen fri, og et år senere kjempet de side om side med Firenze i slaget ved Montaperti. De neste årene ble Grosseto okkupert, plyndret og bannlyst av pave Klemens IV, igjen frigjort under en republikk ledet av Maria Scozia Tolomei, omringet av keiser Ludvig IV (1328) og av motpave Nikolas V i 1336, før den til slutt ble underlagt Siena for godt. 

Svartedøden i 1348 rammet Grosseto hardt, og i 1369 var det bare noen hundre familier igjen. I tillegg ble områdene rundt byen plyndret, som i 1447 av Alfons V av Sicilia og i 1455 av Jacopo Piccinino. 

Siena sitt styre endte i 1559 da Karl V ga hele hertugdømmet til Cosimo I de' Medici, første storhertug av Toscana. I 1574 begynte byggingen av bymurer, og disse er fortsatt godt bevart. Den omliggende elvesletten ble drenert. Grosseto var likevel en liten by, og hadde bare 700 innbyggere på begynnelsen av 1700-tallet. 

Under styret til Huset Lorrain blomstret Grosseto på ny. Den ble deretter hovedstad i den nye provinsen Maremma.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grosseto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Grosseto – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Prostikirken Stedje kirke. Foto: Bjørn Erik Pedersen 
**Indre Sogn prosti** var et tjenestedistrikt i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke fra 1819 til 2013. Prostiet omfattet kommunene Aurland, Balestrand, Leikanger, Luster, Lærdal, Sogndal, Vik og Årdal.

Prostiet ble etablert i 1819 da Sogn prosti ble delt i to: Indre og Ytre Sogn prosti. Prostiet omfattet kommunene Leikanger, Sogndal, Aurland, Lærdal, Årdal og Luster. Prosten hadde sete på Stedje. I en periode på 1800- og 1900-tallet var prostiet delt i Indre og Midtre Sogn prosti, slik at dagens Luster og Årdal utgjorde det indre prostiet.

Balestrand og Vik ble overført til prostiet da Ytre Sogn prosti ble lagt ned i 2013. Prostiet byttet da navn til Sogn prosti.

Stedje kirke i Sogndal var prostikirke i Indre Sogn prosti.

Prostiet var inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet. De ansatte i kirken var enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. 
De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.

Sogn i Indre Sogn prosti
------------------------

* I Aurland kommune
	+ Vangen sogn
	+ Flåm sogn
	+ Undredal sogn
	+ Nærøy sogn
* I Balestrand kommune
	+ Balestrand sogn
* I Leikanger kommune
	+ Leikanger sogn
* I Luster kommune
	+ Dale sogn
	+ Nes sogn
	+ Fortun sogn
	+ Jostedal sogn
	+ Fet og Joranger sogn
	+ Gaupne sogn
	+ Hafslo sogn
	+ Solvorn sogn
* I Lærdal kommune
	+ Tønjum sogn
	+ Borgund sogn
	+ Hauge sogn
* I Sogndal kommune
	+ Stedje sogn
	+ Kaupanger sogn
	+ Norum sogn
	+ Fjærland sogn
* I Vik kommune
	+ Arnafjord sogn
	+ Feios sogn
	+ Fresvik sogn
	+ Vangsnes sogn
	+ Vik sogn
* I Årdal kommune
	+ Nedre Årdal sogn
	+ Øvre Årdal sogn

Prestegjeld
-----------

Se også
-------

* Liste over kirker i Norge etter kommune

Referanser
----------

1. ↑  «Ytre Sogn prosti blir lagt ned - Solund fryktar for soknepresten sin» - NRK 15. februar 2013.
2. ↑  Stedje kyrkje fra Kirkesøk

Eksterne lenker
---------------

* Prostiet på kirken.no

| * v
* d
* r
Prostier i Bjørgvin bispedømme |
| --- |
| 
* Bergen
* Bergensdalen
* Fana
* Hardanger og Voss
* Nordfjord
* Nordhordland
* Sogn
* Sunnfjord
* Sunnhordland
* Vesthordland
* Åsane

 |
**Telemarksbakken** var en hoppbakke i Skien i Telemark. Den hadde K-punkt 93 meter og var arena for NM normalbakke i 1988. Bakkerekorden var 98 meter, satt av Håvard Lie 25. januar 1997 og Wilhelm Brenna 24. januar 1999, begge i norgescupen. Bakken lå på nordøstsiden av Rugtvedtkollen i bydelen Klyve, ikke langt fra kommunegrensa til Porsgrunn. Telemarksbakken lå like nord for hoppbakken Rugtvedtkollen, som var NM-arena i 1952 og som i modernisert utgave fremdeles eksisterer.

Alt i 1958 var det planer om en, etter datidens målestokk, storbakke i Skien. Hegnabakken i Bjørkedalen skulle være en 100-metersbakke, men bakken ble aldri bygd. Først på 1980-tallet ble det alvor av å bygge en større hoppbakke i Skien. Telemarksbakken ble bygd i 1986 og prøvehoppet året etter. Etter NM i 1988, der langrennsøvelsene måtte flyttes til Vang på grunn av snømangel og sterk vind gjorde at spesialhopprennet i Telemarksbakken måtte utsettes, var bakken i bruk bare fram til 1999.

I 2004 ble det bestemt at hoppbakken skulle rives, men sommeren 2013 sto stillaset og dommertårnet fremdeles, forfalt og i svært dårlig stand. Nytt vedtak om riving av bakken ble gjort i 2015.

NM, spesielt hopp
-----------------

| Dato | Vinner | Andre | Tredje | Type renn |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. mars 1988 | Erik Johnsen | Magne Johansen | Jon Inge Kjørum | NM, normalbakke |

Referanser
----------

1. 1 2  VG: Børsen (s. 33, 27. januar 1997)
2. 1 2  VG: Børsen (s. 36, 25. januar 1999)
3. ↑  Skisprungschanzen-Archiv oppgir 93 meter, andre kilder 90 meter
4. ↑  Unni Aaltvedt Pettersen, Vidar Aaltvedt, Finn Johnsen, Nils Haagenrud, Ronald Haakonsen : *I.F. Ørn - 100 år 1896-1996*. I.F. Ørn, Skien 1997 (s. 87 og 147, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
5. 1 2  *I.F. Ørn - 100 år 1896–1996* (s. 27)
6. ↑  Varden: Vil gi bort bakken (25. februar 2002)
7. ↑  Telemarksavisa: Spøkelsesbakken som ikke rives (s. 30-31, 24. juli 2013)
8. ↑  Telemarksavisa: Endelig vedtatt (s. 34, 12. februar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Skisprungschanzen-Archiv: Skien (Telemarksbakken)
* Idrettsanlegg.no: Rugtvedtkollen - Telemarksbakken K 90
**Grado** (lokal venetiansk dialekt: *Gravo*, friulisk: *Grau*, slovensk: *Gradež*) er en by i det nordøstlige Italia i regionen Friuli-Venezia Giulia. Byen ligger på en halvøy i Adriaterhavet mellom Venezia og Trieste. Grado har et areal på 114 km² og en befolkning på 8.691.

Byen var opprinnelig en fiskerby, men er nå vesentlig et feriested.

Historie
--------

I Romertiden var byen kjent som *ad Aquae Gradatae* og var den første havnen for båter som skulle reise opp over Natissa-elven (Natisone) på vei opp mot Aquileia. 

På grunn av nærheten til Aquileia, flyktet mange hit i de siste årene av Vestromerriket, da dette var et mer beskyttet område for invasjoner fra øst. I 452 oppholdt biskopen av Aquileia, Nicetas, seg her en kort periode, og på denne tiden ble den første katedralen i byen påbegynt. Grado var da hovedhavnen for patriarkatets flåte.

I 568, etter Langobardernes invasjon, ble patriarkatet i Aquileia flyttet hit av patriarken Paulinus. Senere ble det valgt to patriarker, hvor patriarken i Grado utøvet sin jurisdiksjon langs kysten og lagunen rundt Venezia, mens den i Aquileia, senere flyttet til Cividale del Friuli, hadde sin jurisdiksjon på fastlandet. En lang disputt mellom disse fulgte og i 993 erobret patriarken i Aquileia, Popo, Grado, men han var ikke i stand til å holde på denne. Saken ble løst i 1027 da paven erklærte at patriarken i Aquileia hadde overhøyhet over hele området.

I 1451 ble patriarkatet overført til Venezia av pave Nikolas V, og Grado ble etter hvert redusert til en landsby. Byen ble plyndret av engelskmenn i 1810 og av franskmennene i 1812. Etter Napoleonskrigene ble området en del av Østerrike-Ungarn og ble ikke en del av Italia før ved fredsslutningen etter første verdenskrig.

* Fra gamlebyenFra gamlebyen
* Basilica di Sant'Eufemia om kveldenBasilica di Sant'Eufemia om kvelden
* HavnenHavnen

Referanser
----------

<refferences />

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grado, Italy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Grado, Italy – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |


1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  .
Portrett av Christian Meyer Ross (Eilif Peterssen,1879)
**Christian Meyer Ross** (født 1843 i Flekkefjord, død natt til 2. april 1904 i Roma) var en norsk maler.

Foreldrene var tollinspektør Lauritz Lassen Ross (1794–1872) og Helene Dorthea Meyer (1801–59). 9 år gammel kom Ross til Bergen, hvor han i 1862 ble dimittert ved Bergen latinskole til studier ved Universitetet i Christiania. Som student var hans spesialitet å spille gamle damer ved Samfundstheatret.

Ross studerte ved Kunstakademiet i København sammen med Marcus Grønvold og August Schneider, og det var her han ble kjent med Bjørnstjerne Bjørnson. Sommeren 1874 møttes Ross og Bjørnson igjen i München, der Grønvold og Ross hadde fortsatt sine studier som figur- og historiemalere ved akademiet fra 1870. Bjørnson fikk da lokket med seg Ross til Schwaz, der han selv ferierte med familien. Ross fortsatte studiene i Paris, men i 1879 slo han seg ned i Roma, hvor han ble en populær og vel ansett portrettmaler.

Ross var usedvanlig språkmektig og en flink pianist.

Han ble begravd på *Cimitero acattolico di Roma* («den protestantiske kirkegården») ved Cestius-pyramiden. Bjørnson skrev: «*Jeg har bare ved de største begravelser sett så mange blomster.*» Selv ønsket han å holde en minnetale over sin mangeårige venn, men fikk ikke frem et ord: «*Vi måtte gå, vi holdt det ikke ut. En kan heller ikke tale over en bror dagen etter vi får vite at han er død!*» Ross hadde mange venner også blant italienere, og kuskene i Roma dannet en kortesje til hans ære. Bjørnson holdt derfor sin minnetale på italiensk 17. mai-feiringen. For ham og Karoline ble aldri Roma den samme igjen uten Ross, noe de ofte ga uttrykk for.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14803108v, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00161394[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Christian\_Meyer\_Ross[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Christian\_Meyer\_Ross, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Helge Dahl: *Bjørnson i Roma* (s. 180), Messel forlag, 2008, ISBN 978-82-7631-099-3
7. ↑  Helge Dahl: *Bjørnson i Roma* (s. 280)

Litteratur
----------

* Peter Rosenkrantz Johnsen: Kunstmaleren C.M. Ross (s. 177-178). Folkebladet No. 12. 30te Juni 1900.
* Peter Rosenkrantz Johnsen: C.M. Ross (s. 116-117). Folkebladet No. 8. 30te April 1904.
* Knut Ljøgodt: Christian Meyer Ross (1843-1904). Kunst og kultur - Årg. 83, 2000, s. 2-29.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Meyer Ross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Sandefjord svømmehall** ligger i Bugårdsparken. Hallen åpnet i 1982. Den er åpen for publikum morgen og kveld flere ganger i uka. Blandt annet driver Sandefjord svømmeklubb svømmeopplæring og trening der og Sandefjordstuperne holder til der.

Hovedbassenget måler 25 meter og har 8 baner. Vanntemperaturen er 28 grader og det er klorvann. Stupebasseng med stupehøyde 1, 3 og 5 meter. Sklie med fall på 5,8 meter og lengde på 55 meter. Det er et varmtvannsbasseng på 12,5 x 7,7 meter, med temperatur på 34 grader. Bassenget har tilknyttet trimrom, badstue og kafe.

### Historikk

#### Svømmestadion i bugårdsdammen

Bugårdsdammen var opprinnelig et lite tjern som ble gravd ut for hånd av 50 mann med tanke på vannverk i 1875–1876, og ble senere utvidet flere ganger. I 1953 ble det anlagt svømmestadion og badebasseng i vestre del av bugårdsdammen. Stupetårn stod ferdig i 1957. I tillegg til bading ble det arrangert stevner i svømming og stup der. Bassengene ble fylt igjen og stupetårnet revet i 1981.

Stupetårnet hadde tre ulike høyder, 5, 7 1/2 og 10 meter. I tillegg var det stupebrett ifra 1 og tre meter. Svømmestadion hadde basseng med ulike dybder. 1 meter for de som ikke kunne svømme eller skulle lære å svømme, et basseng med 2 meters dybde for de som kunne svømme og for konkurranser, og et basseng som skrånet ned til en dybde på 6 meter under stupetårnet. Bunnen var brosteinsbelagt.

Norgesmester-skapet i utendørs svømming og stup ble arrangert i Bugårdsparken i 1961. Roar Løken fra Sandefjord (STIF) ble OL-deltager i stup under OL i Mexico i 1968.

#### Sandefjord svømmehall

Tankene på en svømmehall kan spores tilbake til 1930 årene. I 1976 nedsatte kommunen en plankomité, byggearbeidene kom i gang, og hallen ble innviet 23. juni 1982.

Sandefjord svømmeklubb ble stiftet i 1974 eller 1972 og holdt først til ved Varden ungdomsskole og het da Varden svømmeklubb, men flyttet sin aktivitet til Sandefjord svømmehall da svømmehallen sto ferdig. Dekorasjonene på svømmehallens yttervegger er utført av kunstneren Per Kallevik, og er en gave fra Sandar Sparebank, avduket 16. september 1983.

Referanser
----------

1. 1 2  «Om Sandefjord Svømmeklubb». Besøkt 9. september 2023.
2. 1 2  Sandefjord kommune (30.09.2019). «Sandefjord kommunes hjemmeside - Sandefjord svømmehall - Om». Arkivert fra originalen 18. september 2023. Besøkt 9. september 2023.
3. ↑  Lardex. «Bugårdsparken - dammen(e)». Besøkt 5. november 2023.
4. 1 2 3 4  Lardex. «Lardex - Sandefjords Historie, SVØMMESTADION». Besøkt 4. november 2023.
5. ↑  Rolf Bryhn (23. januar 2020). «SNL, Roar Løken». SNL. Besøkt 4. november 2023.
6. 1 2 3 4  «Svømmehallen». Lardex. Besøkt 4. november 2023.