recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trondheim litteraturfest** er en litteraturfestival som arrangeres årlig. Festivalen er et samarbeid mellom Trondheim folkebibliotek og Litteraturhuset i Trondheim.

Folkebiblioteket arrangerte festivalen første gang i 2013, i samarbeid med bokhandler og forlag, for å «skape en litterær fest». Fra 2015 har Litteraturhuset i Trondheim vært medarrangør.

NTNU har en samarbeidsavtale med Litteraturhuset i Trondheim. Avtalen omfatter at deler av den økonomiske støtten fra NTNU settes av til NTNUs litteraturpris. Prisen alternerer, annethvert år, mellom en skjønnlitterær og en faglitterær pris. Den skjønnlitterære prisen deles ut under Trondheim litteraturfest. Den ble første gang utdelt i 2017, da den gikk til Sara Sølberg for romanen *Seismiske smell.*

Referanser
----------

1. ↑  «Trondheim Litteraturfest». *Litteraturhuset i Trondheim*. 17. oktober 2019. Besøkt 15. oktober 2020.
2. ↑  «TRONDHEIM FOLKEBIBLIOTEK». *Issuu* **(engelsk)**. Besøkt 15. oktober 2020.
3. ↑  Lundemo, Trygve (24. november 2015). «(+) - Enkel og billig løsning for nytt litteraturhus». *adressa.no*. Besøkt 15. oktober 2020.
4. ↑  Lundemo, Trygve (21. oktober 2017). «Nyskapende forfatter fikk ny pris». *Adresseavisen*: 51.

Eksterne lenker
---------------

* «Trondheim Litteraturfest». *www.facebook.com*. Besøkt 15. oktober 2020.
**Aspekt** eller **aksjonsart** betegner i grammatikken måten en verbalhandling forløper på, for eksempel om den er *varig* (durativ), *umiddelbar* (momentan), *begynnende* (inkoativ), eller *gjentagende* (iterativ). Mange språk har egne bøyningsformer av verbene for å markere ulike aspekter, men i norsk er aspektet en integrert del av betydningen av verbet. Et eksempel er *å sove* som er durativ, mens *å sovne* er inkoativ. Aspekt kan også uttrykkes ved bruk av adverb, eller adverbiale bisetninger.

I de vesteuropeiske språkene har bøying i tid (tempus) stor betydning. Hvis en derimot ser på alle verdens språk under ett, så er aspektbøyning viktigere. I flekterende språk uttrykker ofte bøyningsformene tid, aspekt og modus samtidig, og betegnelsen blir derfor en definisjonssak.

De tre «tidene» i antatt urindoeuropeisk, presens, aorist og perfektum, uttrykte hovedsakelig aspekt, og ikke tid. Aspekt er fortsatt viktig i de slaviske språkene, der de fleste verb opptrer i to former, *perfektiv* og *imperfektiv*. De romanske språkene har bevart aspekt i fortid av verb. På spansk brukes for eksempel *pretérito perfecto* om momentane eller avsluttede handlinger, mens *pretérito imperfecto* brukes om varige eller gjentatte handlinger. 

I de germanske språkene forsvant aspekt helt som grammatisk kategori, men i mellomengelsk ble det utviklet en ny aspektbøyning, kanskje på grunn av keltisk innflytelse. I moderne engelsk beskriver for eksempel den gamle presens regelmessige eller varige handlinger i nåtiden, «*I eat breakfast every morning*». Den nye bøyningsformen *present progressive* brukes om handlinger som foregår akkurat nå, «*I am eating breakfast*». Afrikansk-amerikanerenes engelsk har et komplisert aspektsystem med minst fire aspekter i fortid og to i framtid.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  J.G. Fickett (1972). «Tense and aspect in Black English». *Journal of English Linguistics*. 6 (1): 17–19. ISSN 1552-5457. doi:10.1177/007542427200600102.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Asociación Internacional de Escritores Policíacos (AIEP)** er en internasjonal forening for forfattere som skriver eller skriver om kriminallitteratur. Foreningen ble grunnlagt i 1986 av Paco Ignacio Taibo II fra Mexico og Julian Semionov fra Sovjetunionen. AIEP har over 1 000 medlemmer i 22 land, med en rekke regionale datterorganisasjoner.

Formål
------

AIEPs opprinnelige formål var å kjempe for trykkefrihet, særlig for forfattere i Østblokken og Latin-Amerika. I senere år har den endret seg til hovedsalig å arbeide for fremme av kriminallitteraturen. Organisasjonens charter uttrykker innledningsvis at AIEP er

> 
> *Et verdensomspenende samfunn av skribenter til fremme for oversettelse, fri spredning av ideer og kommunikasjon mellom kriminalforfattere av alle nasjoner for -*
> 
> 
> 1. *å fremme skriving av kriminallitteratur i land der det denne ikke har noen tradisjon*
> 2. *å samle inn og distribuere informasjon om genren kriminallitteratur over hele verden*
> 3. *å støtte utgivelse av litterære verker, hovedsakelig gjennom å oppmuntre oversettelse av kriminalromaner*
> 4. *å kjempe for uttrykksfrihet og mot sensur*
> 
> 
>

AIEP i Norden
-------------

I Norden er AIEP representert ved den uavhengige regionale organisasjonen Skandinaviska Kriminalsällskapet (som også har medlemmer fra Finland og Island). Den svenske kriminalforfatteren K. Arne Blom har tjent som AIEPs president.

Noen norske medlemmer
---------------------

Blant annet følgende norske forfattere er eller har vært medlemmer av AIEP:

* Olav Angell
* Sverre Årnes
* Jon Bing
* Tor Åge Bringsværd
* Lars Saabye Christensen
* Willy Dahl
* Tor Edvin Dahl
* Kjell Ola Dahl
* Torolf Elster
* Jon Ewo
* Kjartan Fløgstad
* Karin Fossum
* Jørgen Gunnerud
* Kjell Hallbing
* Kolbjørn Hauge
* Aage Hauken
* Anne Holt
* Eirik Ildahl
* Alf R. Jacobsen
* Arnold Jacoby
* Jan H. Jensen
* Idar Lind
* Unni Lindell
* Øivind Madssen
* Jon Michelet
* Marit Nerem
* Nils Nordberg
* Gert Nygårdshaug
* Tron Øgrim
* Pål Gerhard Olsen
* Morten Harry Olsen
* Olav Ottersen
* Anne Birkefeldt Ragde
* Edith Ranum
* Arild Rypdal
* Gard Erik Sandbakken
* Kjersti Scheen
* Audun Sjøstrand
* Fredrik Skagen
* Michael Grundt Spang
* Kim Småge
* Gunnar Staalesen
* Reidar Thomassen
* Tor Torkildsen
* Harald Tusberg
* Fredrik Wandrup
* Kjell Arnljot Wig
* Herman Willis

Eksterne lenker
---------------

Offisielt nettsted

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Iron Heart*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av George Fitzmaurice.

Handling
--------

Stephen Martin kontrollerer sine jernverk med en hånd av stål. Til og med sønnen Tom, som har giftet seg mot farens ønske, blir tvunget til å forlate familie-hjemmet.

Når broren hans dør, som eide et enda større produksjonsanlegg, arver Martin brorens eiendom. Men når arbeiderne ved anlegget krever mer lønn, nekter Martin - og det utlyses streik. Tom forsøker å roe ned de streikende, men til ingen nytte. Under streiken blir hele fabrikken brent ned til grunnen, og Martin finner seg selv plutselig økonomisk ruinert.

Skuespillere
------------

* Edwin Arden som Stephen Martin.
* Forrest Winant som Tom Martin.
* Helene Chadwick som Grace.
* Leonore Harris som Anne Parbell.
* Gertrude Berkeley som Mrs. Martin.

Referanser
----------

1. ↑  The Iron Heart
2. ↑  THE IRON HEART

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Iron Heart* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Iron Heart* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *The Iron Heart* på AllMovie Rediger på Wikidata
Sneglehuset og labyrinten sett ovenfra
Det **indre øret** hos pattedyr muliggjør hørsel og bidrar til balansesansen. Det består av labyrinten og sneglehuset.

Sneglehuset
-----------

Når lydbølger treffer trommehinnen, vibrerer den. Disse vibrasjonene ledes gjennom mellomøret via tre bein: hammeren, ambolten og stigbøylen, til det ovale vinduet i sneglehusets vegg.

I sneglehuset sitter et stort antall nerveceller som er følsomme for vibrasjoner. Disse registrerer lydbølgene og oversetter dem til nervesignaler.

Sneglehuset fungerer som en frekvensanalysator, og det utfører en slags biologisk fourieranalyse. Lydbølgen er ofte en kompleks bølgeform, men kan ved hjelp av sneglehusets struktur splittes i flere smalere frekvensbånd. Dette skjer ved at basilarmembranen inne i sneglehuset i utstrakt grad er bredere og tynnere i den ene enden, og blir suksessivt stivere, samt smalere i bredden. Den delen av membranen som er nærmest inngangen (det ovale vindu), er i resonans med de høyeste lydfrekvensene (cirka 20 000 Hz) og vil da vibrere slik at nervecellene der stimuleres og sender signal mot hjernen. Dess lavere frekvensen er, dess lengre inn i sneglehuset skjer resonansen og stimuleringen.

Labyrinten
----------

Labyrintens signaler muliggjør, sammen med synssansen og leddsansen, at vi kan holde balansen og oppfatte endringer i bevegelsesretning.
Labyrinten har tre bueganger som står loddrett på hverandre. I hver bue er det væske og sanseceller som måler væskestrømningene. Ut fra disse målingene trekker hjernen konklusjoner om hodets bevegelser - nærmere bestemt rotasjonsakselerasjonen i buegangenes tre plan.

Tyngdekraften og andre lineære akselerasjoners størrelse og retning kan hjernen trekke konklusjoner om på grunnlag av nervesignaler fra veggene i hulrommene ved inngangen til labyrinten. Over disse nervecellene ligger det otolitter, sandkorn av kalsiumkarbonat som presser på nervecellene under akselerasjon.

Litteratur
----------

* Øre. (13. februar 2009). I *Store medisinske leksikon*. Hentet 25. januar 2017 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
Et de Havilland Dash 8 fra flyselskapet ANA etter en buklanding på Kochi Airport 13. mars 2007 der nesehjulet ikke foldet seg ut.
**Buklanding** er en nødlandingsprosedyre der et fly lander med et eller flere landingshjul helt eller delvis inntrukket, og derfor bruker undersiden, eller buken, på flyet som den primære landingsflaten. En buklanding fører normalt til alvorlig skade på flyet.

Buklandinger er spesielt risikable på grunn av muligheten for at flyet tar fyr, eksploderer, ruller ukontrollert, eller går i oppløsning, dersom landingshastigheten er for høy eller det tar bakken for hardt. Høy presisjon er nødvendig for å sørge for at flyet lander så rett og flatt som mulig, samtidig som man beholder høy nok hastighet til at flyet kan kontrolleres. Sterk sidevind, dårlig sikt, skade på flyet eller ødelagte instrumenter øker faren dramatisk ved en buklanding.

Enkelte småfly med innfellbare hjul har skinnelignende forsterkninger i buken som øker muligheten for at flyet ikke blir mye ødelagt ved en buklanding.

Ved innfellbare hjul er det en minimal fare for at flyet landes på fast rullebane med hjulene inne som pilotfeil. Ett punkt på landingssjekklisten er å sette ut hjulene og kontrollere at det lyser en grønn lampe på dashbordet for hvert hjul som viser at det er ute og låst i riktig posisjon. Når hjulene er inne virker en ekstra lydalarm som virker på samme måte som en stall-warning. Når flyhastigheten reduseres til standard hastighet på finalen vil angrepsvinkelen mellom luftstrømmen og vingen forandre trykkforholdene og gi lyd i en fløytelingnende, kraftig alarm som bør minne flygeren på at hjulene skal settes ut.

Enkelte amfibiefly skal lande på vann med hjulene inne. Dersom fly med hjulunderstell må nødlande på vann, er det en fordel at hjulene er inne, slik at det blir en buklanding på vannet.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Aftenposten om buklanding 18/9-2008 på Røros.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«The Inner Light»** er en sang av The Beatles, skrevet av George Harrison, først utgitt som B-side til singelen «Lady Madonna» den 15. mars 1968. Den finnes også på samlealbumene *Rarities* (alternativ versjon) og *Past Masters Volume Two*.

Bakgrunnen til sangen strekker seg tilbake til da John Lennon og Harrison var gjest i prateshowet *The Frost Programme* i oktober året før. Debatten handlet om transcendental meditasjon og en av gjestene var en lærer i sanskrit fra University of Cambridge, Juan Mascaro, og etter showet fikk Harrison hans bok *The Lamps Of Fire*. Harrison baserte teksten på en av avsnittene om *Tao Te Ching*:

*Without going out of my door*
*I can know all things on earth*
*Without looking out of my window*
*I could know the ways of heaven*
*The farther one travels the less one knows*
*Arrive without traveling*
*See all without looking*
Harrison spilte inn instrumentene først da han var i India for å gjøre filmmusikken til *Wonderwall*. Han brukte utelukkende indiske instrumenter og musikere, bestående av: shehnai; fløyte; sarod; tabla, pakavaj; og harmonium. Deretter kom vokal og koring av Paul McCartney og Lennon.

Eksterne lenker
---------------

* Instrumentering og tekster til «The Inner Light»
* Alan W. Pollacks notater på «The Inner Light»
Bukowskis hovedkontor ved Berzelii Park
**Bukowskis** er et auksjonsfirma for kunst og antikviteter med hovedkontor i Berzelii Park 1 i Stockholm. 

Bukowskis gjennomfører fire store auksjoner i året, en auksjon for moderne kunst hver vår og høst (blant annet moderne kunst og samtidskunst og grafikk, design) og en internasjonal auksjon hver vår og høst (blant annet svensk og internasjonal kunst, skulptur, eldre maleri, tepper, møbler, smykker, glass og keramikk).

Historikk
---------

Bukowskis ble grunnlagt i 1870 av den landsflyktige polske adelsmannen Henryk Bukowski. Han introduserte katalogbaserte kvalitetsauksjoner i Sverige. Høydepunktet var auksjonen av samlingene etter kong Karl XV av Sveriges i 1873.

Etter Henryk Bukowskis død i 1900 tok Carl Ulrik Palm over selskapet. En av det tidige 1900-tallets mest spektakulære auksjoner ble avholdt etter storsamleren Christian Hammer, da deler av hans samling ble solgt ved fem rekordauksjoner. Blant kjøperne var den gangen grevinnen Wilhelmina von Hallwyl, grunnleggeren av Hallwylska museet. På 1920-tallet hadde Bukowskis enerett på salget av Anders Zorns etsinger.

Bankdirektør Martin Aronowitsch og deretter hans eldste sønn Gregor Aronowitsch eide Bukowskis i årene 1928 til 1974. Finansmannen Matts Carlgren var fram til starten på 1990-tallet Bukowskis' eier. Mellom 1991 og mars 2007 ble Bukowskis eid av familien Göran Gustafsson. Selskapet ble så solgt til familien Lundin. Michael Storåkers er adm.dir. siden 2010. 

På 1970-tallet, 100 år etter grunnleggelsen, begynte Bukowskis å ekspandere kraftig. I 1979 ble en filial startet i Helsingfors. I dag har Bukowskis auksjonshus i Stockholm, Helsingfors og Moskva. Dessuten finnes kontor i Göteborg og Malmö, samt lokale representanter over nesten hele Sverige. På det internasjonale markedet finnes representanter i New York, London, Paris, Madrid, Roma, Brussel og Düsseldorf.

Bukowskis eier også Bukowskis Market (online-auktioner) og Bukowskis Real Estate.

Eksterne lenker
---------------

* Bukowskis
* Bukowskis Market

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Religionspsykologisk senter** ble etablert i Sykehuset Innlandet i 2008 som et kompetansesenter for behandlingsrelatert religionspsykologi.

Senteret har som målsetting å styrke den kliniske kompetansen når det gjelder religion, livssyn og eksistensielle spørsmål. Dette skjer gjennom forskning, undervisning og nettverksbygging.

Senteret driver religionspsykologisk forskning relatert til psykoselidelser, demens, kreft, folkehelse og ritualisering ved ulykker, samt helsetjenesteforskning på samhhandling mellom nivåer i den psykiske helsetjenesten.

Religionspsykologisk senter er lokalisert på Sykehuset Innlandet HF Sanderud utenfor Hamar.

Senteret ledes av forskningsleder og professor Lars Johan Danbolt.

Referanser
----------

1. ↑  «Etablerer religionspsykologisk senter». *www.oa.no* **(norsk)**. 13. juni 2008. Besøkt 29. januar 2019. «Sykehuset Innlandet etablerer landets og Nordens første religionspsykologiske senter.»
2. ↑  «Forskningsprosjekter ved Religionspsykologisk senter». *www.ostlendingen.no* **(norsk)**. 9. september 2011. Besøkt 29. januar 2019.
**The International** var en golfturnering på PGA-touren som ble arrangert hvert år på Castle Pines Golf Club i nærheten av Denver i Colorado. Den var en av to turneringer på touren som ikke spilles som tradisjonelt slagspill eller matchspill (den andre er WGC-Accenture Match Play Championship. Isteden benyttet man et modifisert Stableford-system. I 2007 besluttet PGA å legge ned turneringen.

Poengberegning
--------------

Det modifiserte Stableford-systemet ga spillerne poeng på hvert hull basert på spillerens score i forhold til par. Det er utviklet for å belønne spillerne for å ta sjanser for birdie (eller bedre), fordi belønningen for lav score på et hull er større enn straffen for en dårlig score. Spillernes score for hvert hull på runden legges sammen. Poengberegningen er som følger:

* Albatross: +8
* Eagle: +5
* Birdie: +2
* Par: 0
* Bogey: -1
* Dobbelbogey eller dårligere: -3

Vinnere
-------

| År | Vinner | Land | Poeng |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Dean Wilson | USAs flagg | 34 |
| 2005 | Retief Goosen | Sør-Afrikas flagg | 32 |
| 2004 | Rod Pampling | Australias flagg | 31 |
| 2003 | Davis Love III | USAs flagg | 46 |
| 2002 | Rich Beem | USAs flagg | 44 |
| 2001 | Tom Pernice jr. | USAs flagg | 34 |
| 2000 | Ernie Els | Sør-Afrikas flagg | 48 |
| 1999 | David Toms | USAs flagg | 47 |
| 1998 | Vijay Singh | Fijis flagg | 47 |
| 1997 | Phil Mickelson | USAs flagg | 48 |
| 1996 | Clarence Rose | USAs flagg | 31 |
| 1995 | Lee Janzen | USAs flagg | 34 |
| 1994 | Steve Lowery | USAs flagg | 35 |
| 1993 | Phil Mickelson | USAs flagg | 45 |
| 1992 | Brad Faxon | USAs flagg | 14 |
| 1991 | José María Olazábal | Spanias flagg | 10 |
| 1990 | Davis Love III | USAs flagg | 14 |
| 1989 | Greg Norman | Australias flagg | 13 |
| 1988 | Joey Sindelar | USAs flagg | 17 |
| 1987 | John Cook | USAs flagg | 11 |
| 1986 | Ken Green | USAs flagg | 12 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Profil på PGATOUR.com

Portal: Golf
**Rusasetvatnet** er en kunstig innsjø 14 meter over havet like ved gården Rusaset i Ørland kommune.

Vatnet har tilsig fra høydene i øst, og drenerer mot sørvest via Stamselva til Balsneselva, som har utløp i Hovsfjæra dyrefredningsområde.

Rusasetvatnet huser til tider usedvanlig store mengder og stort artsmangfold av fugl. Våtmarksfuglene har et tydelig mønstertrekk mellom de andre våtmarkene i Ørland; Litjvatnet i Agdenes og Rusasetvatnet. Derfor er Rusasetvatnet en viktig brikke i hele Ørland og regionens våtmarkssystem.

Vatnet er med i et reguleringsplanarbeide som har som formål å sette i verk Norges største restaureringsprosjekt for våtmarksområder, hvor 250 dekar sump og myr er planlagt omdannet til vann. Dette vil være første gang i Norge at man drar i gang et så stort rehabiliteringsprosjekt i våtmark. I november 2016 var det mange fugler på de nye øyene i Rusasetvatnet.

Historikk
---------

Den første neddemminga kom for å drenere dyrkingsområdet omkring. Det er ukjent når den første demningen ble laget, men vannet kan ha vært brukt til gjeddeoppdrett i 1535. I 1871 ga det vann til *Dalebakken Mølle*. Under den tyske okkupasjonen ble vannet gjort til drikkevannskilde for store deler av Ørlands befolkning. Vannet fikk eget gårds- og bruksnummer. Ørland og Bjugn kommuner bygde felles vassverk på 1990-tallet, uten bruk av Rusasetvatnet.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  Terje Dybvik (3. desember 2014). «Millionstøtte til nostalgisk veiprosjekt». *Fosna-Folket*.
3. ↑  Paul Aage Hegvik (1. februar 2014). «Klappet og klart for unikt prosjekt i Norge». *Fosna-Folket*.
4. ↑  Ina Marie Haugen (9. november 2016). «Fuglene flokker til Rusasetvatnet». *Fosna-Folket*. Besøkt 11. november 2016.
5. ↑  Snorre Berg (13. oktober 2016). «Nå trengs det skikkelig regn». *Fosna-Folket*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Buksnes kirke
**Buksnes** er en tidligere kommune i Nordland fylke opprettet som Buksnes formannskapsdistrikt i 1837.

Historie
--------

1. juli 1919 ble Hol fradelt som egen kommune. Buksnes hadde etter delingen 3 188 innbyggere. 1. januar 1963 ble Buksnes, Borge, Hol og Valberg kommuner slått sammen til den nye Vestvågøy kommune. Buksnes hadde ved sammenslåingen 4 416 innbyggere.

Kultur
------

Buksnes menighetshus og Buksnes kirke ligger på Gravdal, som var en del av Buksnes kommune.

Kjente personer fra Buksnes
---------------------------

* Leonhard Christian Borchgrevink Holmboe (1802-1887), prest og politiker
* Arnold Carl Johansen (1898–1957), politiker for Høyre
* Gerhard Schøning (1722-1780), historiker
* Harald Sverdrup (1923–1992), lyriker

Referanser
----------

1. ↑  (no) Buksnes i Store norske leksikon
2. ↑  Dag Jukvam (1999). «Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen» (PDF). Statistisk sentralbyrå. Besøkt 24. november 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
Lanolinsalve
**Lanolin** (fra latin *lana*, «ull», og *oleum*, «olje») er et gult voksaktig fettstoff som fremstilles fra talgkjertlene hos pattedyr med ull, som sauer, og består av fett og svettsalter. Det benyttes til å framstille blant annet salver og kremer.

Etymologi
---------

Betegnelsen ble opprettet på tysk i 1885 av den tyske fysikeren Mathias Eugenius Oscar Liebreich (1838-1908) ved sammensetningen latinske *lana*, «ull» + *oleum*, «olje, fett» + den kjemiske endelsen *-in*.

Lanolin hos dyr
---------------

Lanolinens naturlige oppgave er å beskytte ullfibrene og hud mot klima og omgivelser. Den fungerer slik at hvert ullhår «smøres» inn i lanolin før håret kommer ut av hårsekken. Når en sau blir våt løses svettsaltene til basisk lut og danner sammen med fettet en naturlig såpe, og ubehandlet ull er derfor selvrensende.

Bearbeiding og bruk
-------------------

I bearbeiding av ull og laging av ullgarn fjernes gjerne lanolinen, fordi få karde- og spinnemaskiner tåler lanolin. Noe lanolin kan man sørge for å beholde i ullen ved skånsom vaske, eller ved å tilsette det på nytt. Ullgarn med lanolin har bedre motstand mot fuktighet enn annen ull, og dermed også større motstand mot lukt og smuss.

Lanolin blandet med vann brukes i mange tilfeller som salve eller salvegrunnlag i medisinske og kosmetiske preparater.

Referanser
----------

1. ↑  «Lanolin», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑  Risnes, Tore (1991). *Kom skal vi klippe sauen*. Norges Husflidslag. ISBN 8291195021.
3. ↑  Ingun Grimstad Klepp, Jan Tore Halvorsen Gunnarsen, Anna Risnes (20. september 2003). «Vask og stell av ull» (PDF). Statens institutt for forsbruksforskning.
4. ↑  «Lanolin». Store medisinske leksikon. Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 4. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Paavo Lukkariniemi** (født 14. april 1941 i Övertorneå) er en finsk tidligere skihopper som representerte klubben Ounasvaaran Hiihtoseuraa i Rovaniemi i Østerbotten.

Han tok bronsemedalje i normalbakke i VM i Oslo i 1966. I storbakken ble han nummer 13. Han ble nummer 4 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka i 1965/66, der han ble nummer 3 i Oberstdorf 30. desember 1965 og vant i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1966. Han deltok også i Hoppuka i 1964/65, da han ble nummer 22 sammenlagt. Han huskes også for sin deltakelse i Polarsirkelkarusellen. En hoppkarusell med deltakelse i Bodø, Sulitjelma og Mo. Ved avslutningsrennet i Fageråsbakken i Mo i Rana 31. mars 1963, var han en av tre hoppere som havnet på Sanitetsforeningens sykehus i Mo, etter stygge fall. De andre to var verdensmesteren Toralf Engan og japaneren Yosuke Eto.

Paavo Lukkariniemi var den siste som satte bakkerekord i Vikersundbakken før den ble utbygd til skiflygingsbakke. Han hoppet 116,5 meter 27. mars 1960. Samme måned satte han også den siste bakkerekorden i Vikkollen i Mjøndalen, på 86,5 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6, s. 108
2. ↑  Tom Helgesen (red.): *Skogene mellom Drammenselva og Eikeren*. Drammens og Oplands Turistforening, 1996. ISBN 82-90027-27-3, s. 264 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

Kilder
------

* Rana Blad 1. april 1963.
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paavo Lukkariniemi – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
To Bacardi Breezer-varianter av rusbrus, med henholdsvis lime- og grapefruktsmak.
**Rusbrus** er en ferdigblandet cocktail tilsatt kullsyre på flaske. På 1990-tallet forekom også varianter som var fremstilt ved gjæring, svak musserende fruktvin. Disse er ikke lenger på markedet.

Rusbrusen kom til Norge med det britiske produktet Hooch i mai 1996, og den ble da solgt på Vinmonopolet. Reglene for skjenkebevilling for rusbrus var på denne tiden basert på hvordan den ble tilvirket: Hvis den var vinbasert krevdes skjenkebevilling for vin, men hvis den var brennevinsbasert krevdes skjenkebevilling for brennevin. Klassifikasjonen som vin eller brennevin gjorde at rusbrusen ikke kunne selges i dagligvarebutikk. I 1997 solgte Vinmonopolet 701 000 liter rusbrus — 100 000 liter mer enn salget av sterkøl samme år.

Fremskrittspartiet anket vedtaket om å bare selge rusbrus på Vinmonopolet inn for EFTA-domstolen, og her fikk partiet medhold. Grunnlaget for vedtaket var at norsk alkoholpolitikk forskjellsbehandlet ølprodusentene og rusbrusprodusentene. EUs regelverk om frihandel tilsa at alle alkoholholdige varer med samme styrke skulle ha like vilkår. Norske myndigheter fikk da et ultimatum om å enten flytte ølet til Vinmonopolet eller flytte rusbrusen ut i butikkene. Norske myndigheter valgte det sistnevnte, og fra 1. januar 2003 ble det åpnet for salg av rusbrus i butikk. Det ble samtidig åpnet for at steder med skjenkebevilling for øl også kunne skjenke rusbrus.

Referanser
----------

1. ↑  «Salgsrekord for rusbrus». *Aftenposten Aften*, 7. november 1996.
2. ↑  Hauge, Ragnar (2000). *Alkoholloven: en lov under endring*. Oslo: Rusmiddeldirektoratet. s. 34, 183. ISBN 8290594976.
3. ↑  NTB (15. januar 1998): Sterk økning i rusbrusøkning. *NTB*
4. ↑  «Varsler klage om økt avgift på rusbrus». aftenposten.no. 9. september 2003. Besøkt 30. juli 2017.
5. ↑  «Schou ber om strengere kontroll med alkoholkontroll i kommunene». Pressemelding fra Sosialdepartementet, 19. desember 2002.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Victoria Embankment under bygging. *Illustrated London News*, 1865.
Jablotsjkovs buelamper ble tatt i bruk desember 1878 for å lyse opp gaten.
**Victoria Embankment**, tidligere **Thames Embankment**, er en gate og gangvei langs den nordlige bredden av Themsen i London, i byområdene City of Westminster og City of London.

Victoria Embankment ble bygget i 1870 av Joseph Bazalgette. Den opprinnelige drivkraften var behovet for å gi London et moderne kloakksystem. En annen viktig faktor var ønsket om å avlaste trafikken i gatene Strand og Fleet Street.

Prosjektet innebar en utbygning av Themsens strandlinje, og følgelig en innsnevring av elven. Bygningsarbeidet krevet oppkjøp og nedrivning av en rekke dyre eiendommer langs elvebredden. Tunneler for District-linjen ble bygget under elvebredden. På bakkenivå, i tillegg til de nye veiene, ble det anlagt to offentlige parker.

Victoria Embankment starter ved Westminster Bridge, rett nord for Palace of Westminster, og følger elvens bredd nordover, forbi Hungerford Bridge og Waterloo Bridge, og slutter ved Blackfriars Bridge.

Undergrunnsstasjoner på Victoria Embankment er Westminster, Embankment, Charing Cross, Temple og Blackfriars.

I desember 1878 ble Victoria Embankment den første gaten i Storbritannia med permanent elektrisk gatebelysning. Belysningen kom fra 20 av Pavel Jablotsjkovs buelamper drevet av en Gramme-dynamo. 16. mars 1879 ble systemet utvidet til 40 lamper og 10. oktober til 55 lamper. Tidligere hadde gaten vært belyst av gasslamper og i juni 1884 ble gassbelysningen gjeninnført fordi den elektriske belysningen var for dyr.

Referanser
----------

1. ↑  «History of Electricity». Arkivert fra originalen 25. juni 2012. Besøkt 16. juni 2012.
2. 1 2  *Electricity Supply in the UK: A chronology* (PDF). Electricity Council. 1987. s. 11–12.

Se også
-------

* Chelsea Embankment
**Lankwitz** er en ortsteil i Berlins bydel Steglitz-Zehlendorf.

Historie
--------

Lankwitz nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1239. Johan I av Brandenburg og hans bror Otto III av Brandenburg skjenket stedet til Benediktinerklosteret St. *Marien zu Spandau* som tilhørte Brandenburg bispedømme. Befolkningen i området besto da hovedsakelig av bønder. Lankwitz var en selvstendig kommune da den i 1920 ble innlemmet i Stor-Berlin.

Etymologi
---------

Navnet kommer av det gammelslaviske Lancovice (tysk: Lancowice), som uttales *Lokovitse* (tysk: Lokowizze) og betyr «sted ved elvebredden» (tysk: *Ort and der Uferaue*). Det henspiller på elven Lanke, som nå er kanalisert eller tatt opp i Teltowkanalen. En stein ved Charlottenstraße 64 i Lankwitz markerer elvens kilde.

Geografi
--------

Lankwits grenser i nord til Steglitz, i øst til Mariendorf, i sørøst til Marienfelde og i vest til Lichterfelde.

Utdannelse
----------

Freie Universität har en avdeling I Lankwitz (GEO CAMPUS), med blant annet institutter for geografi og geologi.

Befolkningsutvikling
--------------------

| År | Innbyggere |
| --- | --- |
| før 1871 | 350 |
| 1890 | 2.102 |
| 1900 | 4.111 |
| 1910 | 10.060 |
| 1919 | 12.397 |
| 1940 | 30.000 |
| 1945 | 10.557 |
| 2005 | 40.613 |

Personer
--------

Komponisten Arvo Pärt er bosatt i Lankwitz. Ingeniøren og flypioneren Otto Lilienthal er gravlagt på en av stedets tre kirkegårder *Friedhof Lankwitz*.

Bygninger
---------

Preussenstadion er hjemmearena for BFC Preussen. Siemensvillaen huser musikkarkiv for Deutsche Bibliothek.

Galleri
-------

* Trefoldighetskirken ble innviet i 1906.Trefoldighetskirken ble innviet i 1906.
* Siemensvillaen er oppført i 1914.Siemensvillaen er oppført i 1914.
* Lyceum Lankwitz er fra 1914 og huser Beethoven-Schule, en videregående skole i Lankwitz.Lyceum Lankwitz er fra 1914 og huser Beethoven-Schule, en videregående skole i Lankwitz.
* Krigsminnesmerke for den første og den andre verdenskrigenKrigsminnesmerke for den første og den andre verdenskrigen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Lankwitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Lankwitz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Steder i Lankwitz Berlins internettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Steglitz-Zehlendorf |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Dahlem
* Lankwitz
* Lichterfelde
* Nikolassee
* Schlachtensee
* Steglitz
* Wannsee
* Zehlendorf

 | Bezirkswappen Steglitz-Zehlendorf |
Satellittbilde av Zambesi med Victoriafallene (til høyre for midten) og byen Victoria Falls (til venstre for midten)
Victoriafallebe sett fra Victoria Falls
Jernbanebro over Zambesi (1975)
Turistattraksjon over Zambesi
**Victoria Falls** er en grenseby vest i Zimbabwe. Den ligger i provinsen Matabeleland North ca 1200 meter over havet.

Victoria Falls ligger på søndre bredd av Zambesi i nærheten av Victoriafallene. På nordre bredd, som tilhører Zambia, ligger byen Livingstone. Byene er sammenknyttet av en vei- og jernbanebro som fører over den mer enn hundre meter dype slukten med elven øst for Victoriafallene og dermed grensen mellom Zimbabwe og Zambia.

Indirekte kan byen takke den skotske misjonæren David Livingstone for sin grunnleggelse. Først med Cecil Rhodes' jernbaneprosjekt utviklet bebyggelsen Victoria Falls seg, tidlig på 1900-tallet. Det første *Victoria Falls Hotel* ble åpnet i 1904; det ble senere utbygd til luksushotell.

Litteratur
----------

* Paul Murray: *Zimbabwe - the Bradt Travel Guide. With a foreword by Sir Ranulph Fiennes OBE*. utgitt av Travel Guide Ltd. UK, og The Globe Prequot Press Inc. USA. 2010, ISBN 978-1-84162-295-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Sergius IV** (født *Pietro Martino Boccapecora* i Roma, død 12. mai 1012 i Roma) var pave fra den 31. juli 1009 til sin død, 12. mai 1012.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Peter Grisetryne (*Pietro Bucca Porci*) var sønn av Peter skomaker, som bodde i Romas niende region, Pina. Man kjenner ikke til når han var født. Angivelig skal det lite flAtterende tilnavnet «grisetryne» *(bucca porci)* ha tilkommet i ungsomsårene. Med dette tilnavmnet nevnes han også i Thietmar av Merseburgs krønike.

### Biskop

Innen han ble pave var han 1004-1009 biskop av Albano. Han sikret seg støtte fra Johannes Crescentius, patrisieren som dominerte Roma ved å styrke partiet som begunstiget germanerne.

### Pave

Omkring den 31. juli 1009 ble han innsatt som pave, og antok pavenavnet Sergius IV; han anses dermed iblant å ha vært den første pave som tok et eget pavenavn, men både Agapetus I og Johannes II kunne også betraktes den første i denne tradisjon.

Ikke meget er kjent om Sergius' pontifikat utover de privilegier han utdelte. En del originalhåndskrifter på papyrus finnes fortsatt bevarte. Flere klostere ble løst av paven fra episkopal jurisdiksjon. I en bulle, hvis historiske ekthet er blitt satt spørsmålstegn ved, manar han til å drive islam ut av Det Hellige Land, en uttalelse som i så fall var foranlediget av at Gravkirken i Jerusalem ble ødelagt i 1009 av fatimidenes kalif ] al-Hakim bi-Amr Allah. Carl Erdmann anså bullen som ekte, men dette er blitt avvist av Aleksander Gieysztor, som mente at den ble fabrikkert omkring tiden for det første korstog for å støtte opp mot marsjen mot Jerusalem. En senere forsker, Hans Martin Schaller, har arbumentert sterkt for dokumentets ekthet.

Selv om hans egen verdslige makt var begrenset under Crescentius, overlot mange fra adelen sine landområder til hans beskyttelse. Han viste seg å være en stor venn av de fattige i tider med hungersnød.

Pave Sergius ble begravet i Lateranbasilikaen og en del benediktinere venererer ham som helgen.

Referanser
----------

1. ↑   www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Ernst Pulsfort: «Sergius IV» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 9, Herzberg 1995, ISBN 3-88309-058-1, sp. 1441–1442.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sergius IV – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**C++11** er en versjon av en internasjonal standard for programmeringsspråket C++. Den ble anerkjent av standardiseringsorganisasjonen, International Organization for Standardization (ISO) den 12. august 2011, og erstattet C++03. I sin tur ble den erstattet av C++14 den 18. august 2014. Den er også uformelt omtalt som C++0x fordi det var forventet at den skulle bli definert før 2010.

En av hovedmålsetningene i denne revisjonen var å gjøre endringer i bibliotekene, men C++11 inneholder også flere revisjoner av kjernespråket, deriblant støtte for multitråder, generisk programmering, uniform initialisering og ytelse. Signifikante endringer ble foretatt av C++ Standard Library, som inkorporerte de fleste av bibliotekene i C++ Technical Report 1 (TR1), med unntak av biblioteket for spesielle matematiske funksjoner.

C++11 ble utgitt som *ISO/IEC 14882:2011* i 2011. Utkastet til standarden ble puplisert som N3337 den 16. januar 2012, den inneholder imidlertid bare enkelte redaktørmessige endringer av C++11 standarden.

Referanser
----------

1. ↑  «We have an international standard: C++0x is unanimously approved». Besøkt 12. august 2011.
2. ↑  Sutter, Herb (August 18, 2014), *We have C++14!*, besøkt 2014-08-18
3. ↑  Stroustrup, Bjarne. «C++11 FAQ». *stroustrup.com*.
4. ↑  «C++11 Overview: What specific design goals guided the committee?». *Standard C++*.
5. ↑  «Bjarne Stroustrup: A C++0x overview» (PDF). Besøkt 30. juni 2011.
6. ↑  «ISO/IEC 14882:2011». ISO. 2. september 2011. Besøkt 3. september 2011.
7. ↑  «Working Draft, Standard for Programming Language C++» (PDF).
8. ↑  «The Standard». Besøkt 2. november 2012.
Plakett til minne om C-byrån i Stockholm
**C-byrån** var en hemmelig etterretningsorganisasjon innen det svenske forsvaret under andre verdenskrig. C-byrån var i virksomhet fra 1939 til 1946, men ble benevnt *G-byrån* (Gränsbyrån) frem til 1942 på grunn av dets arbeide ved og over Sveriges grenser. Organisasjonen begynte deretter å bli kalt C-byrån etter forbokstaven i sjefen Carl Peterséns fornamn.

Bakgrunn
--------

C-byrån ble etablert i 1939, ett par måneder etter krigsutbruddet, etter en felles aksjon av daværende ÖB (Sveriges militære øverstkommanderende) general Olof Thörnell og generalstabssjefen Carlos Adlercreutz. Carl Petersén og hans nestkommanderende, Helmuth Ternberg, delte opp ansvaret for informasjonsinnhentingen landvis mellom seg: Petersén søkte opplysninger om de allierte, mens Ternberg tok seg av Finland, Tyskland, Ungarn og Sveits. Ternbergs fremste informasjonskilde, ifølge han selv, var sjefen for den tyske etterretningsorganisasjonen Abwehr, Wilhelm Canaris.

C-byrån var den organisasjon som på svensk side høsten 1944 hadde ansvaret for Operasjon Stella Polaris, da nærmere 800 personer samt mengder med finsk signaletterretningsmateriale fra krigen med Sovjetunionen, i hemmelighet ble fraktet fra Finland til Sverige. I mai 1945 var C-byrån i samarbeid med amerikanske Office of Strategic Services (OSS) og med godkjennelse og støtte fra norske myndigheter ansvarlig for overføring av tyske etterretningseksperter fra Wehrmachts hovedkvarter på Lillehammer, det såkalte Lillehammer-kuppet.

C-byråns utveksling av informasjon med den tyske organisasjonen Abwehr ble etter andre verdenskrigs slutt ansett å være en belastning for det svenske forsvaret, så i 1946 ble Petersén avskjediget og religionshistorikeren Thede Palm, som hadde arbeidet på C-byrån siden 1943, fikk overta sjefsstillingen. Samtidig ble organisasjonens navn endret til T-kontoret (igjen tatt fra sjefens fornavn), så forsvaret offisielt kunne si at den miskrediterte C-byrån ikke lengre fantes.

Se også
-------

* Kai Holst

Referanser
----------

1. 1 2  
«Information om C-byrån». Bergrum.se. Arkivert fra originalen 12. mars 2013. Besøkt 8. februar 2012.
2. ↑  
Rydeberg, Göran (august 2002). «Raoul Wallenberg - Historik och nya forskningsfält» (PDF). Regeringen.se. Arkivert fra originalen (PDF) 11. februar 2005. Besøkt 8. februar 2012.
3. ↑  Thorulf Arwidson. «Spaningsarkiv öppnade för FRA». Svenska Dagbladet. Besøkt 17. juli 2017.

Litteratur
----------

* Svensson, Rune *Sveriges hemliga vapen?: C-byråns verksamhet under andra världskriget : en analys av mål, medel, organisation och verksamhet i stort*. Stockholm: Försvarshögskolan. (1998) Libris 10234901

Eksterne lenker
---------------

* «C-byråns verksamhet i Norge 1939-1945», fra *Prosjekt 1905*
**Anthony Coucheron**, også omtalt som **Anton Coucheron** eller **Anthony Willemsen** (født ca. 1650, trolig i Holland, død 14. mars 1689 på Akershus, Oslo) var en ingeniøroffiser. 

Coucheron arbeidet som *Verkbas* i Fredrikstad i 1665 og var assistent for sin far Willem Coucheron i 1666. Faren var en nederlandsk generalkvartermester, som påbegynte arbeidet med befestning av Fredrikstad i 1663. Samtidig arbeidet han med anleggelsen av det som senere ble Fredriksten festning i Halden. 

I 1673 ble Anthony Coucheron sendt som løytnant til Kongsvinger og Elverum for å utarbeide noen tegninger i forbindelse med noen allerede prosjekterte festningsanlegg. Han ledet byggingen av disse i noen år. Coucheron er omtalt som kapteinløytnant på Akershus i 1674, i mars samme år ble han utnevnt til kaptein. I juli samme år ble han utnevnt til generalkvartermesterløytnant i Danmark. Han etterfulgte sin far som generalkvartermester i Norge i 1680, og ble utnevnt til kommandant på Christiansø, trolig i 1681 og oberst trolig i oktober samme år. De siste årene var han kommandant på Akershus festning.

Anthony Coucheron fikk i oppdrag å planlegge og utføre flere betydelige festningsverk både i Danmark og i Norge. Hans arbeider var på linje med de mest moderne i samtiden og representerer dessuten nytenkning, blant annet med hans bidrag til utviklingen av brannsikre tårnfestninger. 

Sammen med Johan Caspar de Cicignon regulerte Coucheron Trondheim etter bybrannen i 1681 og ledet byggingen av Kristiansten festning. I tillegg til arbeidet på festningsanleggene i Trondheim, Kongsvinger og Elverum, arbeidet han med deler av Akershus festning og planer over Fredrikstad.

I Danmark arbeidet Coucheron med befestning av Christiansø, Ertholmene ved Bornholm (påbegynt i 1684) og Fladstrand i Fredrikshavn (1687). I samråd med kommandanten Jacob Geveke utarbeidet han forslag til ny befestning av Kronborg (1686–1688)

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Anthony\_Coucheron[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon, besøkt 21. desember 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* V.E. Tychsen: *Fortifikations-Etaterne og Ingeniørkorpset*, 1884
* Chr. Elling: *Holmens Bygningshistorie*, 1932
* *Norske Minnesmerker, Fredrikstad*, 1934
* J. Klindt Jensen: *Barokken i Rønne Fæstning*, 1952
* H. Langberg: *Danmarks Bygningskultur I*, 1955
* V. Steen Møller: *Frederiksvern*, 1973
* H.E. Nørregård-Nielsen i: *Magtens Bolig* (Danm. Ark.), 1980
* *Norsk kunstnerleksikon*, Oslo 1981
* Kjeld Magnussen: *Foren. til norske Fortidsminners Bevaring*, Årsbok 1985
* P. Bolten Jagd: *Danske Forsvarsanlæg I*, 1986
* *Huse i Fr.havn*, 1986

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt med verneplaner over gamlebyen i Fredrikstad

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Kunstindeks Danmark **·** KulturNav
 |
**Sergipe** er den minste delstaten i Brasil og ligger i den nordøstre regionen i landet. Den grenser til nabodelstatene Alagoas og Bahia, hvor elva São Francisco definerer grensen mot Alagoas. Delstatshovedstaden ligger i Aracaju. Sergipe hadde i 2015 et beregnet folketall på 2 242 937.

Økonomi
-------

Økonomien i Sergipe er dominert av sukkerindustrien.[] Store felt med sukkerrør gjør at delstaten produserer over 1,4 millioner tonn sukker hvert år. I tillegg dyrkes det en god del cassava samt appelsiner. 

En annen kommende næringsgren er oljeindustrien, hvor oljefelter utenfor kysten bidrar til økonomien. Et av oljefeltene er Piranema-feltet. I delstaten finnes det også litt lær- og tekstilindustri.

Geografi
--------

Geografisk er Sergipe veldig lik de andre statene nordøst i Brasil. Kysten preges av sandstrender samt en del mangroveskog. Rett innenfor kysten ligger en sone som opprinnelig var dekket av regnskog, men som nå brukes til landbruk. Lengst inne i delstaten ligger det halvtørre området *sertão*.

Historie
--------

Sergipe er et ord fra tupi-indianerne, og betyr krabbe. Den første portugisiske kolonien i Sergipe var bosetningen São Cristóvão.

På samme måte som de andre delstatene nordøst i Brasil, ble Sergipe på 1600-tallet invadert flere ganger av nederlendere samt at franskmenn flere ganger gjorde raid i delstaten. I denne perioden var delstaten berømt for det kostbare trevirket kingwood. Treslaget var hovedgrunnen til de franske raidene, og antakelig en viktig faktor for nederlandske militærekspedisjoner.[] Portugiserne klarte å få slutt på disse piratlignende raidene tidlig på 1700-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  *Estimativas da população residente no Brasil e Unidades da federação com data de referência em 1º de julho de 2015*, Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sergipe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Brasils ambassade i London, informasjon om Sergipe

| * v
* d
* r
Brasils delstater |
| --- |
| Nord | 
* Acre
* Amazonas
* Amapá
* Pará
* Rondônia
* Roraima
* Tocantins

 | Brasils flagg |
| Nordøst | 
* Alagoas
* Bahia
* Ceará
* Maranhão
* Paraíba
* Pernambuco
* Piauí
* Rio Grande do Norte
* Sergipe

 |
| Sentralt vest | 
* Goiás
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Distrito Federal

 |
| Sørøst | 
* Espírito Santo
* Minas Gerais
* Rio de Janeiro
* São Paulo

 |
| Sør | 
* Paraná
* Rio Grande do Sul
* Santa Catarina

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Anthony Salvatore Casso**, kalt «**Gaspipe**», (født 21. mai 1942 i Brooklyn i New York i USA, død 15. desember 2020 i Tucson i Arizona) var et amerikansk gjengmedlem og en tidligere «*underboss*» (undersjef) og *consigliere* i Lucchese-familien, en mafiagruppering.

Biografi
--------

Casso ble født i South Brooklyn som det yngste av tre barn. Hans foreldre var Michael og Margaret Casso (født Cucceullo). Deres foreldre var innvandret fra den italienske landsdelen Campania. Cassos dåpsfadder var Salvatore Callinbrano, medlem av mafiaen og *caporegime* i Genovese-familien, som hadde sterk innflytelse i Brooklyns havn.[] Casso sluttet på skolen da han var 16 år og sluttet seg til ungdomsbanden South Brooklyn Boys. Han øvde seg i omgangen med skytevåpen og arbeidet som pengeinndriver.

«Christie Tick» Furnari fra Lucchese-familien ble oppmmerksom på ham og ble hans mentor. Med dette begynte Cassos karriere i mafien, med narkotikahandel, pengespill og pengeinndrivelse. I 1961 ble han arrestert for et mordforsøk, men det tiltenkte offer ville ikke vitne mot ham.[]

Casso var kjent som en vill drapsmann innen den italiensk-amerikanske mafia. Han mistenkes å ha utført dusinvis av mord, og hadde avgitt tilståelser knyttet til mellom 15 og 36 mord. Blant disse drepte var Frank DeCicco, Roy DeMeo og Vladimir Reznikov.

Etter at han ble arrestert i 1993 ble Casso en av de mest høyststående sentralt plasserte medlemmer til å samarbeide med politiet som informant. I 1998 ble han dømt til 455 års fengselsstraff for utpressing og mord.

Casso døde 15. desember 2020 i fengsel i Tucson i Arizona av covid-19, i en alder av 78 år.

Literatur
---------

* Robert J. Kelly: *Encyclopedia of Organized Crime in the United States*. Greenwood Press, Westport, Connecticut 2000, ISBN 0-313-30653-2.
* Selwyn Raab: *Five Families: The Rise, Decline, and Resurgence of America’s Most Powerful Mafia Empires*. St. Martin Press, New York 2005, ISBN 0-312-30094-8.
* Jerry Capeci, Gene Mustain: *Gotti: Rise and Fall*. Penguin Books Canada, Limited (1996).
* Guy Lawson, William Oldham: *The Brotherhoods*. Pocket Books, 2007, ISBN 1-4165-2338-3.
* Philip Carlo: *Gaspipe: Confessions of a Mafia Boss.* William Morrow, 2008, ISBN 978-0-06-142984-2.
* Joseph D. Pistone, Charles Brandt: *Donnie Brasco: Unfinished Business*. Running Press Book Publishers, 2007, ISBN 978-0-7624-2707-9.
* Ralph Blumenthal: *Mobster Makes Offer on French Connection Case*, New York Times. 22. februar 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Selwyn Raab: *Five Families: The Rise, Decline, and Resurgence of America’s Most Powerful Mafia Empires.* (s. 470)
2. ↑  The Brotherhoods: The True Story of Two Cops Who Murdered for the Mafia von Guy Lawson, (S. 147)
3. ↑  Ackman, Dan (17. mars 2006). «Dispatches From a Mob Trial». *Dispatches*. Slate. Besøkt 17. september 2011.
4. ↑  «Mobster Anthony ‘Gaspipe’ Casso, who murdered dozens and caught COVID-19 behind bars, dead at 78». nydailynews.com. 16. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |