recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rugby i Norge** styres av Norges Rugbyforbund, som per 2017 hadde 1300 aktive medlemmer fordelt på 25 klubber. Klubbene holder til fra Farsund i sør til Bodø i nord. Langs vestkysten og Østlandet er det også en god spredning rugbyklubber

Rugby Union
-----------

I 1964 ble Oslo Rugby Klubb stiftet av briter bosatt i Oslo, og nordmenn som hadde lært seg sporten. Norges Rugbyforbund ble stiftet i 1982, og er medlem av International Rugby Board (IRB). I 1994 ble det startet en norsk serie, etter at klubber hadde blitt stiftet i Horten, Stavanger og Trondheim. Den første kvinneklubben ble stiftet i Horten i 1998. Det arrangeres norgesmesterskap for både kvinner og menn hvert år.

Den 20. oktober 2019 var Norge på 97. plass av 105 rangerte nasjoner.

Rugby League
------------

Rugby League ble startet i Norge i 2009 i Oslo av Warren Heilig. I 2011 ble Tromsø Polarbears norgesmestere. I 2012 vant Oslo Capitals finalen i Bodø som ble sendt på nett-TV hos NRK Live. Oslo Capitals vant også finalene i 2013 og 2014. Bodø Barbarians vant sin første NM tittel i 2015 hjemme på Aspmyra. Trondheim vant i 2016. I 2017 vant Stavanger Storm.[]

Lagene som deltar i eliteserien 2019 er

* Flekkefjord Tigers
* Sandnes Raiders
* Stavanger Storm
* Porsgrunn Pirates
* Oslo Capitals
* Trondheim Rugbyklubb
* Bodø Barbarians
* Lillestrøm Lions

Norge deltar hvert år i Nordic Cup. Nordisk mesterskap i rugby league mellom Sverige, Danmark og Norge. I 2012, 2016 og 2017 vant Vikingene[*hvem?*] nordisk mesterskap. I 2018 deltar Vikingene for første gang i kvalifisering til VM, i 2021.

### Verdensrangering i rugby league

Per 21. august 2018 var Norge rangert som nummer 19.

| Dato | Rangering | Endring |
| --- | --- | --- |
| november 2011 | 18. |  |
| februar 2017 | 26. |  8 |
| mai 2018 | 22. |  4 |
| 21. august 2018 | 19. |  3 |
|

Referanser
----------

1. ↑  worldrugby.org. «Men's Rankings | World Rugby | worldrugby.org». *www.world.rugby*. Arkivert fra originalen 4. juni 2020. Besøkt 20. oktober 2019.
2. ↑  Rugby League International Federation, Mens World Rankings (Besøkt 21. august 2018)
**FLK «Svend Foyn»** var et flytende hvalkokeri, bygget i 1931 for Hvalfangerselskapet Sydhavet A/S (Johan Rasmussen & Co, Sandefjord) til erstatning for FLK «Svend Foyn I». Den første sesongen, 1931/32, lå «Svend Foyn» og resten av den norske hvalfangstflåten i opplag på grunn av lave priser på hvalolje. I 1932 ble kokeriet solgt til *Star Whaling Co Ltd* (*St Helier Shipowners Ltd*) i London, der Tønsbergs Hvalfangeri var hovedaksjonær. «Svend Foyn» hadde åtte fangstsesonger i Sørishavet før andre verdenskrig.

Sverre Schjeldsøe var kaptein og bestyrer sesongene 37/38 og 38/39. Resultatet for disse sesongene ble hhv. 127 000 og 104 000 fat. Ekspedisjonen talte 346 mann, hvorav 220 jobbet på kokeriet og 126 mann på de ni hvalbåtene.

I august 1940 overtok Chr. Salvesen som driftselskap, men «Svend Foyn» ble aldri satt inn i fangst igjen. I mai 1941 ble skipet tilbakelevert eierne og satt i tankfart.

Under seiling fra New York til Liverpool ble hun 7. oktober 1941 angrepet av en tysk ubåt sør for Island. Hun var imidlertid i stand til å søke havn i Reykjavik, og gikk senere til Liverpool og Birkenhead for reparasjon. 30 personer omkom i angrepet.

Under en konvoi fra New York til Liverpool kolliderte hun 19. mars 1943 med isfjell sør for Grønland og sank to dager senere. 152 personer ble berget, mens 195 omkom.

Hun er oppkalt etter Svend Foyn, grunnleggeren av den moderne hvalfangst.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Eksterne lenker
---------------

* SVEND FOYN Lardex.net
* Svend Foyn Uboat.net
**Thomas Thomesen** (1819–1884) var en norsk distriktslege og ordfører.

Oppvekst
--------

Han var sønn av skipsfører Jørgen Thomesen og hustru Anne født Gundersen, og vokste opp i Kragerø. 1840 dimittert han med Examen artium fra Skiens Skole.

Legepraksis
-----------

Han fikk medisinsk embetseksamen (examen medicum) fra Det Kongelige Frederiks Universitet 16. mars 1846. I tre år var han amanuensis hos den eldre distriktslegen i Kragerø. Fra august 1849 var han ett år kandidat ved Rikshospitalets hovedavdeling, før han dro tilbake til Kragerø. 6. juli 1852 ble han utnevnt til distriktslege i Alta med bopel i Talvik. 

Under Kautokeino-opprøret 1852 ble han involvert for obduksjon av Carl Johan Ruths
lik.

Sommeren 1855 fikk han permisjon, og ble utnevnt til distriktslege i øvre Thelemarkens østfjeldske distrikt (Silgjord) 10. november 1855. I 1863 ble legedistriktene omregulert, og han ble da distriktslege i Hviteseid. 28. oktober 1871 ble han utnevnt til distriktslege i Ringerike, med bopel Hønefoss. Han fikk avskjed derfra 1. januar 1882. Etter avskjeden bosatte han seg i Skaadø sogn ved Kragerø, der han døde 4. januar 1884.

Politiske verv
--------------

Han var ordfører for Alten-Talvigs formannskap 1853–1855, og medlem av Silgjords formannskap 1861–1869 (varaordfører 1862–1867, ordfører 1868–1869). Ordfører for Hønefoss 1876–1878.

Bibliografi
-----------

Han fikk publisert to vitenskapelige artikler:

* «Beretning om den i øvre Thelemarkens østfjeldske Legedistrikt i Aaret 1859 herskende Epidemi af Blodgang» i Norsk Mag. f. Lægev. 2 Række XIV (1860), side 978-85.
* «Om Blodgangen i øvre Thelemarkens østfjeldske Lægedistrikt» i Forhandlinger ved de skandinaviske Naturforskeres 8de Møde i Kjøbenhavn 1860, side 308-309.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   «Kragerø Tidende: Dødsfald», side(r) 3, utgitt 7. januar 1884[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norges leger, www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kautokeino-dokumentene*. Albatross forl. 1997. s. 151-157. ISBN 8291038015.
4. ↑  «Dødsfald». *Kragerø Tidende*. 7. januar 1884. s. 3.
5. ↑  Kiær, F.C. (1890). *Norges Læger i det nittende Aarhundrede*. Alb. Cammermeyer. s. 428.
6. ↑  Flatin, Tov (1954). *Seljord*. Seljord kommune. s. 336.
7. ↑  Ropeid, Andreas (1965). *Hønefoss*. Hønefoss kommune. s. 268.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Theodor Bergmann Borchgrevink** | **Alten-Talvigs ordfører**(1853–1855) | Etterfølger:**Theodor Bergmann Borchgrevink** |
Kanonbåt av 1. klasse, Sleipner, i Kiel i 1895.
Kanonbåter av 1. klasse var en fartøyklasse som gjorde tjeneste i den norske marinen fra det første, «Sleipner», ble bygget i Horten i 1878, til de ble utrangert en gang i mellomkrigstiden. Fra før var det bygget 2. klasse kanonbåter og 3. klasse kanonbåter.

Etter at treskipene hadde fått sin dødsdom etter den amerikanske borgerkrig og Slaget på Hamton Roads i 1864, måtte man finne en måte å erstatte de tidligere fregatter og korvetter på. Man prøvde først med monitorer, men denne fartøyklassen kunne ikke erstatte de sjøgående skipene. Løsningen ble kanonbåter – sjøgående skip med kraftige kanoner som kunne ta opp kampen med større skip.

Det viste seg etterhvert at selv ikke disse skipene var gode nok, og panserskip måtte til. Norges første panserskip, Tordenskjold-klassen, ble bestilt i 1895.

Kanonbåtene av 1. klasse var også armert med torpedoer, som var en temmelig ny oppfinnelse. Besetningen varierte fra 90-130 mann, men fartøyene var ganske ulike. Grunnen til dette var at de ble bygget med såpass store mellomrom, og at teknologien og kravene til et moderne krigsskip endret seg ganske radikalt mellom hver gang man bestilte et nytt skip. De ble drevet fremover av dampmaskiner, og for eksempel «Sleipner» hadde en fart på 12,7 knop.

Litteratur
----------

* Marius Thomassen: 90 år under rent norsk orlogsflagg, Eide forlag, 1995
**«Fridtjof Nansen»**, sjøsatt den 18. august 1930, var sjøforsvarets første fartøy bygd spesielt som oppsynsskip for fiskeri.

Fartøyet ble satt inn i tjeneste etter tester og prøveturer i 1932.

### Fiskerioppsyn

«Fridtjof Nansen» ble etter overlevering satt inn i fiskerioppsynet i Nord-Norge.

Andre verdenskrig
-----------------

### Nøytralitetsvernet i 1939-1940

«Fridtjof Nansen» gikk inn i sjøforsvarets Finnmarksavdeling den 4. desember 1939.

### Felttoget i Norge i 1940

Ved krigsutbruddet den 9. april 1940 var fartøyet stasjonert i Øst-Finnmark, under 3. sjøforsvarsdistrikts Finnmarksavdeling. Fartøyet var her en del av Norges forsvar, inntil evakueringsordre for sjøforsvarets fartøyer ble gitt 7. juni samme år. «Fridtjof Nansen» med sjef Fredrik Lie Vogt (født 30. november 1895) ble liggende i Tromsø for å transportere utenriksminister Halvdan Koht som ventet svar på regjeringens forslag til demarkasjonslinje i Narvik. Hun avgikk Tromsø klokken 15.00 8. juni for Storbritannia. Ombord var også blant andre kommanderende admiral Henry Diesen, hans datter Unni Diesen og Gerd Egede-Nissen. 12. juni kom «Fridtjof Nansen» frem til Tórshavn på Færøyene. Fartøyet gikk siden i konvoi sammen med flere norske trålere til Storbritannia og ankom Edinburgh 18. juni 1940. Hun ble siden oppgradert i Storbritannia og ble fra 21. september 1940 stasjonert på Island.

### Operasjoner under 2. verdenskrig (juli – november 1940)

«Fridtjof Nansen» gikk inn i sjøforsvarets Islandsavdeling, med kommandørkaptein Ernst Ullring som skipssjef. Fartøyet foretok derifra flere tokt til Grønland. 8. november 1940 gikk hun på en umerket flud utenfor Eggøykalven på Jan Mayen og sank. Flua fikk senere navnet Nansenflua.. Mannskapet på 68 ble senere hentet av «Honningsvåg».

Til tross for intensiv tjeneste under andre verdenskrig kom «Fridtjof Nansen» kom aldri i direkte kamp med fiendtlige enheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Havets voktere».
2. ↑  «Rapport fra den militære undersøkelseskommisjon av 1946, avgitt mai 1950».
3. 1 2  Koht, Halvdan (1947). *Frå skanse til skanse*. Tiden. s. 181.
4. ↑  «Norges krig 1940-1945 s.499».
5. ↑  Hans H. Engebrigtsen (1991). *Seierens bitre frukter : en soldats beretning 1940-1945*. Oslo: Aschehoug.
6. ↑  «Stadnamn i norske polarområde» **(Nynorsk)**. Norsk Polarinstitutt. Besøkt 16. mars 2014.

Litteratur
----------

* Marius Thomassen: *90 år under rent norsk orlogsflagg*, s. 83.
* Jan P. Jansen: *Havets voktere : historien om Kystvakten* [Oslo] : Schibsted, 1998

Eksterne lenker
---------------

* (no) Fridtjof Nansen – Krigsseilerregisteret Rediger på Wikidata

Kartvisning Vis alle koordinater  : OSM eller | WikiMap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |
**MS «Gullha»** er et stykkgodskip (fraktskip) som ble bestilt av Viking Skips A/S, Ålesund. Skipet ble levert i mars 1973 under navnet MS «Viking Ole» og det var Hjørungavaag Verk. A/S, Hjørungavåg som stod for verket. Hun er byggenummer 19. 

Siden sjøsettingen i 1973 har MS «Gullha» hatt flere eiere, og forskjellige navn. Hun har også seilt under svensk flagg en periode.

19. mars 1995 var hun på reise med kull fra Stettin til Skottland og kantret i Nordsjøen, 75 n.m. nordvest av Ekofisk. Ulykken resulterte i at to mann omkom. Skipet ble berget og slept i land. Drøyt fem år senere, natt til 10. februar 2000, dundret daværende MS «Gullhav» inn i fjellveggen på Aareholmen helt nordvest i Grimstadfjorden. Hun var lastet med 50 tonn gjødsel. Båten ble flerret opp i baugen, tok inn vann, fikk skader på styrbord side og propellen ble ødelagt. Overstyrmannen ble tiltalt for å være full i tjenesten, og ble målt til 2,55 i promille dagen derpå.

Idag seiler MS «Gullha» under flagget til Tanzania. Hun har diverse oppdrag, og var ofte å se på Verket som ligger i tidligere Hurum kommune. Her fraktet hun sand og steinmasser fra bryggen til Svelviksand AS, som driver sandtak, rundt Drammens -og Oslofjorden.

### Søsterskipene

Hjørungavaag Verk. A/S bygget flere tilsvarende fraktskip på starten av 1970 tallet. Søsterskip til «Gullha» er MS «Viking Anton» (1971), MS «Bremer Roland» og «Viking Sigvald» (1972) og MS «Grinna» (1973). De tre sistnevnte med eksakt brt verdi på 299.

Referanser
----------

1. ↑  «M/S Unlis - Sjøhistorie». *www.sjohistorie.no*. Besøkt 8. mars 2023.
2. ↑  Skipet - Norsk skipsfartshistorisk Selskap (November 1995). «MS UNLIS» (PDF). Skipet. Arkivert fra originalen (PDF) 8. mars 2023. Besøkt 08.03.2023.
3. ↑  NRK (4. januar 2001). «Full styrmann med tre i promille». *NRK*. Besøkt 8. mars 2023.
4. ↑  «Fullstyrmannmå i fengsel». *www.bt.no*. 9. februar 2001. Besøkt 8. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 7311769 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) «Gullha» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**«Falken af Bergen»** var et mindre dansk-norsk orlogsskip som var kjøpt fra Bergen av kongen i 1558 sammen med «Akershus Kravel». Skipet deltok i den nordiske sjuårskrigen, fram til det ble tvunget til å søke ly i nøytral havn på den pommerske kysten i 1565. «Falken af Bergen» ble sammen med fire andre skip internert av den pommerske hertugen. Hertugen skulle frigi fartøyene med artilleri etter krigens opphør. Skipet forsvant fra historien etter slaget ved Rügen i mai 1565, og man vet ikke sikkert hva som skjedde med skipet.

Skipet ble først nevnt i 1558, og var også omtalt som «Bergenskibet» i løpet av sin tjenestetid i den danske flåten. Formodentlig var skipet bygget i Bergen, og var et mellomstort orlogsskip med en besetning på mellom 74 og 78 mann, og en bestykning på 15 skyts. Skipet deltok i de årlige flåteekspedisjonene til Norge, og var admiralskip for Erik Munk sommeren 1564, da han i triumf dro til København med 133 fanger som var tatt i Trondheim.

I 1565 var «Falken af Bergen» med i en dansk-lybsk eskadre på 9 skip som skulle blokkere Sverige fra den tyske østersjøkysten, men svenskene hadde dratt tidlig ut på havet med en stor armada på 48 skip. Kommandanten på Bornholm fikk rede på dette og varslet eskadresjefen, viseadmiral Peder Huitfeldt, som straks satte kurs sørover, bort fra svenskene som kom etter. Under forfølgelsen delte de allierte seg i to grupper. Den ene gruppen med fem skip nådde nøytralt område i Greifswald, mens den andre gruppen med fire skip ble innestengt av svenskene i en vik ved øya Rügen. Skipene i den andre gruppen ble destruert på viseadmiralens ordre. «Falken af Bergen» var i den første gruppen, og klarte sammen med det danske skipet «Jomfruen af Enckhuysen» å komme seg i sikkerhet i Pommern, sammen med tre lybske skip.

Etter forhandlinger mellom Danmark, Sverige og Pommern ble det besluttet at hertugen i Pommern skulle ta alle kanoner og skip i forvaring, mens Huitfeldt fikk lov til å marsjere med alle sine menn tilbake til Danmark. De fem skipene i Greifswald ble dermed beslaglagt for resten av krigen, og frigitt først etter at krigen var avsluttet i 1570. Hva som siden hendte med «Falken af Bergen» er ikke kjent.

Referanser
----------

1. ↑  The Mukran Wreck - Nordic Underwater Archaeology. Lest 27. desember 2015

Litteratur
----------

* Jørgen H. Barfod, *Den danske flådes historie 1533–1588: Christian 3.s flåde* 1995 ISBN 87-00-24526-7
* Henrik Christiansen, *Orlogsflådens skibe gennem 500 år, Bind 1* 2010 ISBN 978-87-89022-78-9
**DS Viking** var en norsk selfangstskute bygget i Arendal ved Løgebergskåret verft i 1880–1881. Skipet var eid av rederne Smith & Thommesen fra Arendal. "Viking" var Arendals første selfanger og det var bygget for å tåle de kraftige påkjenningene det ville møte i ishavet. Skipet var tegnet av den kjente skipskonstruktør Johan Christian Jacobsen som holdt til i Svelvik.

Første tokt
-----------

Kaptein Axel Krefting sammen med "Viking"s besetning og en skutt isbjørn. Fotograf: Fridtjof Nansen.
Det første toktet gikk til Svalbard og senere til Grønlandstredet mellom Island og Grønland. Kaptein var Axel Krefting. «Viking» forlot Arendal havn 11. mars 1882 med et mannskap på 62 personer. En av den var den senere så kjente vitenskapsmannen og polhelten Fridtjof Nansen. Den 20 år gamle Nansen var med som passasjer for å samle vitenskapelige prøver i forbindelse med sine studier i zoologi. Dette var hans første ishavstur. "Viking" jaktet både sel og isbjørn under toktet som ble avsluttet i juli 1882. Turen skulle få stor betydning for Nansen. Under toktet ble "Viking" liggende fast i isen. Nansen benyttet sjansen til å studere de enorme islagte områdene på Øst-Grønland, og han ble sterkt fascinert. Seks år senere kom han tilbake. Denne gang som leder for en ekspedisjon som hadde til mål å krysse Grønlands innlandsis på tvers.

Ny turer
--------

Det første toktet gav dårlig utbytte. Men "Viking" dro på nytt tokt i året etter. Smith & Thommesen fortsatte med selfangst i nordormrådene frem til begynnelsen av 1900-tallet. I 1902 ble D/S Viking solgt til et Tønsberg-rederi. Skipet eksploderte utenfor Newfoundland i 1903.

Referanser
----------

1. ↑  Fridtjof Nansens første ishavsferd, *Avtrykk.no*, 02.07.2018
2. ↑  D/S Viking, Sjohistorie.no, besøkt 02.07.2018
**Valdres flyklubb** er småfly- og seilflyklubb med base på Leirin lufthavn ved Fagernes. Flyklubben bruker Strandefjorden utenfor Fagernes til isflyplass om vinteren og til sjøfly om sommeren. 

Klubben er aktiv i skogbrannovervåkningen i samarbeide med Gjøvik og Toten flyklubb som deler ukene i sommersesongen slik at Valdres har ukene med ulikt uketall og Gjøvik og Toten har ukene med likt uketall.

Klubben er aktiv med skolefunksjon for privatflygersertifikat, sjøflysertifikat, seilflysertifikat og utsjekk for halehjul og ski.

Klubben har sørget for at det er mange vann og innsjøer i Valdres der det er tillatt å lande med sjøfly om sommeren og med ski om vinteren.

Klubben har et fint og romslig klubbhus på Leirin med flyplassgjerdet festet på begge sider av huset, slik at flyklubbmedlemmene kan låse seg inn på flyplassen gjennom klubbhuset. Det er flere hangarer på plassen med plass til klubbens rikholdige flypark.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for Valdres Flyklubb Arkivert 8. desember 2013 hos Wayback Machine.
Høvelbenk. Skolemuseet, Gamla Linköping.
Europeisk modell av arbeidsbenk
Enkel sløydbenk (foto 2000)
Snekker på sin arbeidsplass (1767)
**Høvelbenk** , **snekkerbenk** eller **sløydbenk** er en arbeidsbenk som brukes av snekkere for å bearbeide trestykker av ulike slag og dermed lette arbeidet ved at høvelbenken holder fast arbeidsstykket, som er nytting når man bruker verktøy som høvel, tappjern eller sag. Den består av en arbeidsplate og oftest en eller to spennanordninger for å feste arbeidstykket.

Normalt er disse spennanordningene av tre og med dreide gjenger. Høvelbenker er laget av hardt tre, som bøk, eik eller ask. Tidligere pleide snekkere å lage sin egen høvelbenk.

**Framtang** er tvinge på fremsiden av høvelbenken som brukes for å spenne fast arbeidsstykket.

Se også
-------

* Sveisebord

Eksterne lenker
---------------

* (en) Workbench (woodworking) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Store norske leksikon: *Høvelbenk*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Manuel Larraín Errázuriz** (født den 17. desember 1900 i Santiago de Chile forulykket 22. juni 1966 i Rosario-VI-regionen i Chile) var en chilensk perlat of katolsk biskop av Talca.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Manuel Larraín Errázuriz var sønn av Manuel Larraín Bulnes og Regina Errázuriz Mena. Han hadde skole, han gikk op skolen *San Ignacio* og var fra 1909 var han skolekamerat til Alberto Hurtado, som ble en av den katolske kirkes helgener. Han studerte jus ved Det pavelige katolske universitet i Chile, og begynte deretter på presteseminar og fullførte studiene ved Det pavelige gregorianske universitet i Roma.

### Prest

Den 16. april 1927 ble Larraín Errázuriz ordinert til prest for presteskapet i erkebispedømmet Santiago de Chile.​

### Koadjutorbiskop av Talca

Den 7. mai 1938 utnevnte pave Pius XI ham til koadjutorbiskop til msgr Carlos Silva Cotapos, biskop av bispedømmet Talca. 

### Biskop av Talca

Den 21. januar 1939, samtidig med pavens innvilgelse av biskop Silva Cotapos fratreden på grunn av alder, etterfulgte Larraín Errázuriz ham som biskop av Talca.​

Han spilte en viktig rolle i den chilenske katolske kirke. Hans kirkelige løpebane utviklet seg parallelt med den til Alberto Hurtados, han som de ville vise seg å være en av de viktigste katolske prestene i første halvdel av det chilenske 1900-tallet. Han var en reformerende biskop, nært knyttet til unge mennesker og katolsk aksjon, som han var rådgiver for sammen med pater Alberto Hurtado. Han ble godt minnet blant politikere, spesielt de som tilhørte det kristendemokratiske parti.

Sammen med kardinal Raúl Silva Henríquez begynte han i 1962 implementeringen av den chilenske jordbruksreform, som de gjorde gjeldende for eiendommer til bispedømmet Talcas og erkebispedømmet Santiagos eie.3​

Fra 1962 til 1965 hadde han en fremtredende deltakelse ved Det andre Vatikankonsil, der han var en del av den mest progressive sektoren. Han var en av de førti biskopene som undertegnet katakombepakten, hvorved de forpliktet seg til å vandre med de fattige, anta en enkel livsstil og gi avkall på alle maktsymboler.4

Han var grunnlegger av Latin American Episcopal Council og visepresident for Episcopal Conference of Chile.

Han døde som følge av en bilulykke mens han reiste fra Santiago til Talca. Begravelsen hans fant sted den 25. juni 1966 med deltagelse av daværende president i Chile Eduardo Frei Montalva og en stor del av hans kabinett. Han ble gravlagt i katedralen San Agustín (Talca).
***Aralius*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea).

Utseende
--------

Stort sett små (ofte 3 – 5 mm), avlange, noe flate biller, brune, rødlige eller svarte. Oversiden er med spredte, fine hår eller skjell, ofte noe glinsende, gjerne kraftig og tett punktert. **Hodet** er i midten trukket ut til en snute som er lengre enn resten av hodet. Antennene sitter festet ved roten av snuten, rett ved øyets framkant. Antennenes to-tre ytterste ledd danner en løs kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, tilsmalnet framover, med markerte sidekanter. Det er ofte tett og sterkt punktert. **Dekkvingene** er avlange og parallellsidige. **Beina** er ganske korte og kraftige, baklårene gjerne sterkt fortykkede. På mellom- og bakbeina har leggene og lårene en rekke av kraftige knøler på oversiden. Framleggene (protibiae) har en kam av børster som brukes til å rense antennene. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite og knapt synlig. Det tredje og ofte også det andre leddet er tolappede. På framføttene er det ytterste leddet lengre enn de fire innerste til sammen.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra New Zealand og Ny-Caledonia.

Systematisk inndeling
---------------------

Underfamilien Aglycyderinae har av og til blitt regnet som en egen familie, Aglycyderidae. På den andre siden blir alle oxycorynidene av og til regnet til Belidae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (Infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Oxycorynidae** Schönherr, 1840
					- Underfamilien **Aglycyderinae** Wollaston, 1864
						* Slekten ***Aralius*** Kuschel, 1990 - fire arter, New Zealand og Ny-Caledonia
							+ *Aralius dispar* Kuschel, 2008 - Ny-Caledonia
							+ *Aralius gemellus* Kuschel, 2008 - Ny-Caledonia
							+ *Aralius olivieri* (Montrouzier, 1861) - Ny-Caledonia
							+ *Aralius wollastoni* (Sharp, 1876) - New Zealand

Referanser
----------

1. ↑  Kuschel, G. 2008: Curculionoidea (weevils) of New Caledonia and Vanuatu: ancestral families and some Curculionidae. I: Grandcolas, P. (red.), *Zoologia Neocaledonica 6. Biodiversity studies in New Caledonia.* *Mémoires du Muséum national d’Histoire naturelle* 197: 99–250.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aralius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aralius* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Aralius* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aralius* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aralius* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Dominik Hrušovský** (født 1. juni 1926 i Veľká Maňa i Tsjekko-Slovakia; død 27. juli 2016[1]) var en slovakisk katolsk biskop og apostolisk nuntius til Hviterussland (Belarus).

Liv og virke
------------

### Prest

Dominik Hrušovský ble presteviet den 23. desember 1950. På grunn av det kommunistiske styre i Tsjekkoslovakia bodde han i Italia. Han arbeidet først som menighetssjelesærger i Belluno, og fra 1955 til 1962 var han teologi- og filosofiprofessor ved presteseminaret i Viterbo. I 1975 ble han leder for det slovakiske *Kyrill og Metodius-institutteet*. Samtidig ga pave Paul VI ham oppdrag som leder av sjelesorg for slovaker i utlandet over hele verden.

### Titulærbiskop, slovakisk utenlandssjelesorg

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til biskop dor sjelesorg for slovaker utenfor hjemlandet, og til titulærbiskop av *Tubia* den 18. desember 1982. Den 6. januar neste år ordinerte paven ham personlig til biskop; medkonsekratorer var Eduardo Martínez Somalo, substitutt for statssekretariatet, og Duraisamy Simon Lourdusamy, sekretær for Kongregasjonen for folkenes evangelisering. I 1989 var han i stand til å utvide sjelesorgen for slovaker i utlandet til land som tidligere hadde vært styrt av kommunistenw, som Ungarn og Romania.

### Hjelpebiskop av Bratislava-Trnava

Den 17. desember 1992 ble han utnevnt til hjelpebiskop i erkebispedømmet Bratislava-Trnava i Slovakia. Den 4. april 1993 ble han valgt til den første generalsekretær for den nye slovakiske bispekonferanse.[2] 

### Apostolisk nuntius til Belartus

Den 15. april 1996 ble han utnevnt til apostolisk nuntius til Belarus og titulærerkebiskop av *Tubia*. 

Den 28. juli 2001 innvilget Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits’ flagg Sveits |
|  i langrenn: |
| Langrenn U23-Verdensmesterskap |
| Sølv | 2010 Hinterzarten | Sprint fristil |

**Martin Jäger** (født 20. desember 1987 i Vättis) er en sveitsisk langrennsløper og skiskytter. Hans beste resultater er oppnådd på sprint i friteknikk.

Liv og karriere
---------------

Martin Jäger er sønn av Helen og Beat Jäger. Han vokste opp sammen med sine søstre Barbara og Christa i Vättis (Sankt Gallen kanton).

Jäger tok sølvmedalje ved de nasjonale mesterskapene 2008 i sprint (friteknikk). I februar 2009 deltok han i VM i Liberec. Han ble nummer 2 i sprint under U23-VM 2010 bak Ole-Marius Bach. Under VM 2011 i Oslo hadde Jäger i sprintøvelsen tredjebeste tid i kvalifiseringen. Han vant også sitt kvartfinaleheat, og kvalifiserte seg dermed til semifinalen, hvor han derimot endte sist i sitt heat og ble slått ut.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Jäger – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Martin Jäger – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Martin Jäger – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata
* Martin Jägers hjemmeside
Minnesmerke over norske sjøfolk som trente i Camp Norway under annen verdenskrig
**Camp Norway** i Lunenburg i Nova Scotia i Canada var en treningsleir for skyttere til handelsflåten under annen verdenskrig.

Ved krigsutbruddet i Norge var 11 hvalkokerier og mer enn 100 hvalfangstfartøyer på vei tilbake til Norge etter endt sesong i Antarktis. Disse fikk ordre om å gå til nærmeste havn. De fleste av disse fartøyene endte i Halifax og Sydney i Nova Scotia. For at mannskapene på fartøyene skulle få en mer meningsfylt tilværelse, opprettet Nortraship en leir i Lunenburg ikke langt fra Halifax.

Camp Norway ble offisielt åpnet 29. november 1940. Om lag 1 200 sjøfolk fikk militær opplæring der før de ble satt som skyttere og væpningsoffiserer på norske og allierte handelsfartøy. Organisasjonsmessig lå leiren først under Marinens avdeling, Halifax, men ble fra november 1941 overført til Sjøforsvarets Skytteravdeling for Handelsflåten. Leiren ble nedlagt sommeren 1943.

I alt 16 hvalbåter ble bygd om og utrustet som patruljefartøyer og minesveipere med bemanning fra leiren.

I en periode hadde også den norske hæren en liten avdeling stasjonert i leiren.

Liste over ankomne hvalkokerier i 1940
--------------------------------------

* FLK «Thorshammer»
* FLK «Pelagos»
* FLK «Lancing»
* FLK «Suderøy»
* FLK «Sir James Clark Ross»

Referanser
----------

1. ↑  Steen, Erik Anker (1959). *Norges sjøkrig 1940–1945: Handelsflåtens selvforsvar*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  Kjelsrud, Jostein A. (1998). *"Etsteds" på den kanadiske østkyst: 1940–1943 Lunenburg, Nova Scotia*. Dartmouth, N.S: Camp Norway Foundation.

Kilder
------

* Aftenposten 13. november 1996
* Aftenposten 29. november 2000
* Norsk krigsleksikon 1940–1945

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Mengele» har flere betydninger.
***Mengele Zoo*** er en roman fra 1989 av den norske forfatteren Gert Nygårdshaug. Dette er første bok i en kvintologi som også kalles Mino-serien.

Historien handler om Mino Aquiles Portoguesa, som er født i en landsby i Latin-Amerikas regnskoger. Faren lærer ham å samle på sommerfugler. En dag rammer katastrofen landsbyen, og Mino går ut i verden alene. Etter hvert blir han grunnlegger av «Mariposa-bevegelsen», oppkalt etter (den fiktive) sommerfugl-arten *Mariposa mimosa*. *Mariposa* er spansk for «sommerfugl».

Boken tar opp temaer som miljøvern, nord-sør-konflikt og imperialisme, og ikke minst hvordan man velger å prioritere sine verdier. Til tross for at *Mengele Zoo* beskriver verden sett fra en av Jordas mest ettersøkte terroristers øyne, er det lett for leseren å ta parti med Mino gjennom hele boken. Han dukker også opp i Nygårdshaugs påfølgende bøker i Mino-serien; *Himmelblomsttreet*, *Afrodites basseng,* *Chimera* og *Zoo Europa*.

Utmerkelser
-----------

Boken ble kåret til «folkets favoritt» i forbindelse med litteraturfestivalen på Lillehammer i 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Wilhelmsen, Ken Willy (1. juni 2007). «Mengele Zoo beste norske». *NRK*. Besøkt 19. februar 2024.

Portal: Litteratur
Flakk fergeleie
Rørvik fergeleie
**Flakk–Rørvik** er et fergesamband på fylkesvei 715 mellom Flakk i Trondheim og Rørvik i Indre Fosen kommune, begge i Trøndelag. Overfarten går over Trondheimsfjorden og tar omtrent 25 minutter. Fra 1. januar 2019 trafikkeres ruten av Torghatten Midt, tidligere FosenNamsos Sjø, som er et datterselskap av Torghatten ASA. Fra 2011 til 2018 ble sambandet trafikkert av Fjord1 A.S. Også før 2011 ble ruten trafikkert av FosenNamsos Sjø. Fra 2019 brukes de to hybridferjene MF «Munken» og MF «Lagatun», i tillegg brukes MF «Trondheim» som C-ferje.

Historie
--------

Fergesambandet ble åpnet i Rørvika øst for Stadsbygd i 1978 med Fosen Trafikklag som operatør. Selskapet hadde også ansvar for all bussdrift på Fosenhalvøya. Sammen med hurtigbåtforbindelsen Skansen – Vanvikan erstattet det fergesambandet Skansen–Vanvikan. Trønderbilene ble kjøpt opp av tidligere Fosen ASA (Nå Torghatten ASA) og bussdriften ble overlatt til dem, og fergeselskapet gjennoppsto som FNS (Fosen Namsos Sjø AS). I Fosen Namsos Sjøs periode til 2010 trafikkerte MF «Trondheim», MF «Fosen» og MF «Masfjord» sambandet. Ferga Masfjord ble satt inn ved økt trafikk i fergesambandet. Da MF «Trondheim» gikk til Hufthamar-Krokeide Sammen med MF Marstein (før MF Masfjord) og MF «Fosen» gikk til Hatvik-Venjaneset.[]

I 2010 vant Fjord1 A.S anbudet som ble lagt ut av Statens vegvesen. I dette anbudet var forutsetningene at det gikk tre ferjer fast på sambandet. Fjord1 vant anbudskonkurransen. Fjord1 brukte MF «Glutra», gassferga MF «Korsfjord» og MF «Tresfjord».

Som første fergesamband i Norge fikk fergesambandet fra 4. januar 2010 innført AutoPASS, drevet av Bro- og Tunnelselskapet AS. Alle betalingshus ble tatt ut av drift og man kan kun kjøre gjennom AutoPASS på begge sider av fjorden. Bilister uten AutoPASS ble etterfakturert på grunnlag av registreringsnummeret på kjøretøyene. Det ble også mulig å betale ombord. Fra 1. januar 2019 gikk ferjesambandet over til den nasjonale løsningen AutoPASS for ferje som driftes av Skyttel AS.

Fra 2019 brukes de to hybridferjene MF «Munken» og MF «Lagatun», i tillegg brukes MF «Trondheim» som C-ferje.

Referanser
----------

1. ↑  Fjord1 tar over ferjestrekningen Flakk-Rørvik / nye takster Arkivert 26. desember 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Bedre kapasitet på Flakk-Rørvik». Arkivert fra originalen 12. oktober 2011. Besøkt 19. september 2011.
3. ↑  Killingberg, Skjalg Ledang,Alexander (1. juli 2016). «Her er de nye ferjene». *www.fosna-folket.no*. Besøkt 4. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* www.flakkrorvik.no Arkivert 23. juli 2011 hos Wayback Machine.
* Ferjene i Midt-Norge Arkivert 25. november 2005 hos Wayback Machine.
* Bro- og Tunnelselskapet

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
Må ikke forveksles med Tanbur.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Den britiske tamburen Lee Rigby i Royal Regiment of Fusiliers
**Tambur** var dansk-norsk betegnelsen på en militær signaltrommeslager fra 1600-tallet og framover. Tamburer kunne også være bryllupsmusikanter.

Historikk
---------

Tamburer skulle finnes i alle kompanier etter 1628. Tamburen var offentlig embetsmann, oppført med yrke i folketellingene. De militære signalene ble spilt på tamburtromme. Tamburer ble særlig brukt under trettiårskrigen på 1600-tallet, men er kjent minst hundre år tidligere i renessansen. Tamburene omsatte offiserenes muntlige ordre til lydsignaler som soldatene kunne oppfatte på lang avstand. En tambur kunne i gamle dager tegne en kontrakt på ti, tjue eller tretti år. Kongen kunne leie ut regimentene for å tjene penger. Tamburen måtte følge regimentet i Europa, eventuelt sammen med familien.

På 1700- og 1800-tallet var det vanlig med en tambur og en eller to felespillere i bryllup. Tamburen spilte da bryllups- og andre trommeslåtter som ofte var variasjoner over militære signaler. Tamburer som ikke hadde tilknytning til militære ble gjerne kalt bryllupstamburer.

Se også
-------

* Tamburmajor
* Tamburin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Martinus Antonius Jansen** (født den 29. august 1905 i Amsterdam i Nederland, død den 28. mars 1983 i Amsterdam) var katolsk biskop i bispedømmet Rotterdam.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Martinus Jansens far var bødker i Amsterdam. Martinus fikk sin presteutdannelse ved presteseminarene i Hageveld og Warmond. 

### Prest

Han ble presteviet den 25. mai 1929. Hans første utnevnelse var som kapellan i *St. Jeroen* menighet i Spoorwijkdistriktet i Haag, hvor han ble konfrontert med konsekvensene av den økonomiske krisen. Fra 1931 til 1953 var Jansen professor ved *Philosophicum* i Warmond. Fra 1953 til 1956 var han dekan i Leiden og sogneprest i *St. Louis*-kirken i Leiden sentrum.

### Første biskop av Rotterdam

Martinus Jansen ble utnevnt til biskop i det nyopprettede bispedømmet Rotterdam den 8. mars 1956. Under hans ledelse ble organisasjonen av bispedømmet oppbygd, blant annet det nye mindreseminaret i Noordwijkerhout, det senere *Leeuwenhorst konferansesenter*, ble fullført. Da det ble fullført i 1961, så det ut til å ikke være noen fremtid for et mindreseminar, absolutt ikke i denne svært sekulariserte delen av Nederland.

### Senere år

Etter at Adrianus Simonis var blitt hans etterfølger som biskop av Rotterdam den 29. desember 1970, returnerte Jansen til sin hjemby Amsterdam.

Biskop Jansen død den 28. mars 1983 i Amsterdam. Han ble gravlagt på *St. Laurentius katolske kirkegård* i Rotterdam. 

Fordi denne graven ikke lenger oppfylte tidens krav, ble det besluttet å flytte biskopens levninger til en ny grav i den renoverte historiske arkaden den 1. november 2009.[1]
**Giovanni Andrea Caligari** (født den 14. oktober 1527 i Brisighella, død 19. januar 1613 i [[Bertinoro}}) var en italiensk katolsk biskop og diplomat i tjeneste for Den hellige stol.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Giuliano og Comelia Gualamini. Han flyttet til Bologna, der han oppnådde en grad i jus i 1554. 

### Prest

I 1561 ble han ordinert til prest og var kapellan i bispedømmet Piacenza til 1564. Fra 1570 til 1574 var han sogneprest for kirken *San Giovanni* i Brisighella, flyttet deretter til Roma for å bli referendar for de to signaturaer.

Den 16. oktober 1574 mottok han stillingen som apostolisk innsamler i Portugal, hvor han donerte et sverd og en hatt velsignet av paven til kong Sebastian, som et tegn på takknemlighet for den portugisiske hærs seier over maurerne. 

Den 9. april 1578 ble han apostolisk nuntius til Polen.

Biskop sv Bertinoro=
--------------------

Den 14. oktober 1579 ble han utnevnt til biskop av Bertinoro av pave Gregor XIII. 10. januar 1580 ble han i katedralen i Warszawa bispeviet av biskopen av Włocławek, Stanisław Karnkowski. 

### Apostolisk nuntius i Graz

12. oktober 1584 ble han utnevnt til apostolisk nuntius i Graz, hvor han hovedsakelig var opptatt av å håndtere spredningen av lutherdommen.

I 1587 sluttet han seg til statssekretariatet for Den hellige stol med rollen som sekretær og rådgiver med ansvar for germanske saker, og tjenestegjorde for flere paver: Sixtus V, Urban VII og Gregor XIV, som valgte ham som sin privatsekretær[1] ].

Han døde i Bertinoro den 19. januar 1613.
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**FK Púchov** er en fotballklubb fra byen Púchov i det nordvestlige Slovakia. 
Klubben ble stiftet i 1920 under navnet Športový klub Púchov (Sportsklubben Puchov). Klubbens farger er svart, rødt og hvitt. I 1968 skiftet sportsklubben navn til TJ Gumárne 1.mája Púchov. Den gang omfattet klubben de fire idrettene fotball, håndball, ski og ishockey. 
I 1993 skiftet klubben navn til ŠK Matador Púchov. I sesongen 2001/02 ble Púchov nummer to i  Corgoň Liga (øverste nivå i Slovakia). Matador vant Slovenský Pohár (den slovakiske cupen) sesongen 2002/03 ved å slå Slovan Bratislava 2-1 i finalen. Siden 2007 har klubben brukt navnet FK Púchov. Laget spiller for tiden i slovakisk 3. divisjon, etter å ha rykket ned i 2010/11-sesongen.

Historiske navn
---------------

* 1920 – Športový klub Púchov
* 1945 – ŠK Rolný Púchov
* 1948 – Sokol Makyta Púchov
* 1956 – TJ Iskra Púchov
* 1968 – TJ Gumárne 1.mája Púchov
* 1993 – ŠK Matador Púchov
* 2003 – FK Matador Púchov
* 2007 – FK Púchov

Slovakisk cup
-------------

2002/03 ŠK Matador Púchov

Kjente spillere
---------------

* Slovakias flaggFrantišek Chovanec
* Slovakias flaggTsjekkias flaggJozef Chovanec
* Slovakias flaggJozef Tománek
* Slovakias flaggŠtefan Tománek
* Slovakias flaggJozef Bajza
* Slovakias flaggMilan Bagín
* Slovakias flaggMilan Luhový
* Slovakias flaggĽubomír Luhový
* Slovakias flaggIvan Kozák
* Slovakias flaggMário Breška
* Tsjekkias flaggTomáš Bernady
* Den sentralafrikanske republikks flaggAlias Lembakoali
* Slovakias flaggJozef Mužlay
* Slovakias flaggZdeno Štrba
* Slovakias flaggKornel Saláta
* Slovakias flaggPatrik Mráz

Kjente hovedtrenere
-------------------

* Slovakias flaggJozef Šuran
* Slovakias flaggMilan Lešický
* Tsjekkias flaggFrantišek Komňacký
* Tsjekkias flaggPavel Vrba

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Shukrullo Rahmatovich Mirsaidov** (født 14. februar 1939 i daværende Leninabad (nå Kodzjent), død 2. november 2012 i Tasjkent) var en usbekisk politiker som var formann for ministerrådet i Usbekistan fra 24. mars til 1. november 1990 og 1. visepresident fram til embetet ble nedlagt 8. januar 1992.

Mirsaidov var tidligere borgermester i Tasjkent og en nær alliert av president Islom Karimov. Han var den siste statsministeren (formelt var tittelen «Formann i ministerrådet») i Den usbekiske sosialistiske sovjetrepublikk, og han var den eneste som hadde tittelen visepresident i sovjetrepublikken.

Mirsaidov gikk ut med kritikk mot Karimovs administrasjon og utgjorde en politisk trussel. Før han gikk av sendte han et åpent brev til Karimov hvor han pekte på at «demokrati og åpenhet var blitt erstattet av et autoritært regime». I 1993 stiftet han «Forum for de demokratiske krefter» i et forsøk på å forene de forskjellige partiene mot Karimovs ledelse. Det lyktes ikke. Mirsaidov stiftet et nytt parti, Adolat (Rettferdighet) i desember 1994 og la vekt på økonomiske reformer, politisk mangfold og sekularisme.

Mirsaidov døde i Tasjkent i en alder av 73. Ifølge noen kilder døde han av hjerteattakk. Han er gravlagt på Teshik Kapak-kirkegården i Tasjkent.

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*

* Nations in Transit 1998: Country Report of Uzbekistan (PDF)
**Mari Toft** (født 11. mars 1953), også kjent under psevdonymet *Syphilia Morgenstierne*, er en norsk journalist og anarkist.

Journalistikk, tidsskrifter og forlag
-------------------------------------

Toft var mellom 1975 og 1982 medredaktør og svært produktiv bidragsyter i *Gateavisa*. I 1983 startet hun tidsskriftet *XS*, som utkom i ett nummer. Hun startet og redigerte tidsskriftet *Prosa*, som kom ut fra 1995 til 1999. Hun har også utgitt en rekke bøker. Toft er blitt betegnet som en av de første utøvere av «new journalism» eller «gonzojournalistikk» i Norge.

Rundt år 2000 startet hun forlaget *Fritt og vilt* under signaturen «nytenkning». Våren 2007 ble hun ansatt som redaktør av tidsskriftet *Bok og bibliotek*, men sa opp sin stilling august samme år i protest mot styrets ledelse. Forlaget *Fritt og vilt* ble nedlagt 31. desember 2018, og oppga at årsaken til nedleggelsen var at «vi som står bak pensjonerer oss».

Strid om psevdonymet
--------------------

Toft begynte i 1970-årene å kalle seg *Syphilia Morgenstierne*. Av denne grunnen ble Toft anmeldt for å bruke et beskyttet navn. Toft ble ilagt en bot som hun nektet å betale, og saken havnet i rettsvesenet. Hun vant fram med retten til å bruke navnet som litterært psevdonym.

Referanser
----------

1. ↑  «Fritt og vilt». *frittogvilt.no*. 31. desember 2018. Besøkt 30. august 2023. «31/12 2018: Forlaget Fritt og vilt gir seg, vi som står bak pensjonerer oss.»

Litteratur
----------

* *Reggae – i fritt fall fra Babylon mot Jamaicas indre* (Gyldendal 1979)
* *Elsk deg rik – anarkistiske løsninger på verdensproblemene* (Pax 1999/Fritt og vilt 2000).
* *Anarkistene i verdenshistorien 1*  (Fritt og vilt 2008).
* *Anarkistene i verdenshistorien 2*  (Fritt og vilt 2012).

Eksterne lenker
---------------

* *Fritt og vilt*
* *Sphloggen*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Småflekket rødhai** tilhører rødhaifamilien (Scyliorhinidae), og har en utbredelse langs norskekysten nord til Nordland.

Småflekket rødhai blir opptil en meter lang og har er en slank kropp dekket med mørke flekker. Den andre ryggfinnen er mye mindre enn den første.

Haien holder normalt til i mellom 10 og 400 meters dybde (fra 288 til 780 meter i den østre delen av Det joniske hav). Den finnes over sandbunn, koraller, algebevokst, grus- og mudderbunn på dybder på bare få meter, typisk på dyp ned mot 110 meter. Den finnes også tidvis i de midtre vannlagene.

Småflekket rødhai lever av bløtdyr og virvelløse dyr, små krepsdyr, småfisk og andre smådyr.

Mennesker bruker denne haien fersk og tørrsaltet til mat, og også til fremstilling av olje og fiskemel. I Norge har småflekket rødhai ingen økonomisk betydning. 

Tom eggkapsel av småflekket rødhai. Trådene brukes for å feste kapselen til bunnen. Foto: Magne Flåten 
Reproduksjonen er oviparisk, med ett enkelt egg per eggleder av gangen. Hunnen skiller ut en eggkapsel osom omgir egget.

Norsk sportsfiskerekord er 1730 gram og 83 cm.

Referanser
----------

1. ↑  Hopland, Endre (20. februar 2016). «Anders (17) knuste norgesrekorden - Hooked». *Hooked*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *småflekket rødhai* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *småflekket rødhai* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *småflekket rødhai* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (no) *småflekket rødhai* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *småflekket rødhai* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *småflekket rødhai* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *småflekket rødhai* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *småflekket rødhai* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Scyliorhinus canicula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Scyliorhinus canicula* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Scyliorhinus canicula* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Hans Jørgen Sandnes** (født 19. juni 1979) er en norsk illustratør, animatør og tegneserieskaper. 

Sandnes har laget ni animasjonsfilmene i serien *Eventyrskogen*, som er basert på Alf Prøysens barneviser, for NRK Fjernsynet. Han har også skrevet og illustrert barnebøker og holder tegne- og animasjonskurs for barn. 

Til *Østlands-Postens* magasin *BØK* tegnet Sandnes og kollegaen Ingebjørg Faugstad Mæland barnesidene om Crenate. Siden 2013 har han illustrert Jørn Lier Horsts barnebokserie om *Detektivbyrå nr. 2*.

Han har også illustrert nye utgaver av Anne-Cath. Vestlys barnebøker *Åtte små, to store og en lastebil, Mormor og de åtte ungene i skogen* og *Marte og mormor og mormor og Morten* samt ny utgave av Alf Prøysens *Sirkus Mikkelikski*. 

Sammen med forfatter Maja Lunde har han laget barnebøkene *Den helt sanne historien om hvordan det aller beste ble til* og *Navnebringeren* for Aschehoug. 

Han var regissør for tegnefilmen *Geitekillingen som kunne telle til ti*, og hadde også utviklet alle figurene i filmen. Filmen ble vist av NRK Barne-Tv første gang 25. desember 2015. Også denne filmen var basert på en fortelling av Alf Prøysen.

For tegneserien *Krypto – Ned i Dypet* ble han nominert til Kulturdepartementets debutantpris for barne- og ungdomslitteratur utgitt i 2020. Boken er første bind i serien Krypto, utgitt av Gyldendal.

Se også
-------

* *Eventyrskogen*

Referanser
----------

1. ↑  «Crenate tegneserie». *barnas-ark.blogspot.no*. Sandnes Media AS. Besøkt 28. januar 2018.
2. ↑  «Russerne skal lese Horst». *Rogalands Avis* **(norsk)**. 18. oktober 2016. Besøkt 28. januar 2018.
3. ↑  Illustrasjonsoppdrag for Gyldendal forlag
4. ↑  «Hans Jørgen Sandnes». *aschehoug.no*. Besøkt 27. mars 2021.
5. ↑  «NRK TV - Se Geitekillingen som kunne telle til ti» **(norsk)**. Besøkt 28. januar 2018.
6. ↑  Lello, av Niklas (15. februar 2021). «Nominasjoner til Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur utgitt i 2020». *Norsk barnebokinstitutt*. Besøkt 27. mars 2021.
7. ↑  «Krypto». *www.gyldendal.no*. Besøkt 27. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Hans Jørgen Sandnes i BIBSYS
* Intervju med Sven Erik og hans Jørgen Sandnes i Vestfold Blad 2010
* Intervju 2011 om *Barnas By*
* Tegneforestilling med Hans Jørgen Sandnes 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Reginald Semb Norby** (født 21. mai 1934 i Lillesand, død 6. desember 2012 i Bærum) var en norsk diplomat.

Reginald Norby var cand.philol. fra UiO. Han var lærer ved Drammens handelsgymnasium 1960–1963 og gjennomgikk Utenriksdepartementets aspirantkurs i 1964. Han var deretter stasjonert ved den norske ambassaden i Ottawa og i Bonn/Vest-Tyskland. Han ble byråsjef i Utenriksdepartementet i 1974 og deretter ministerråd ved Norges ambassade i Paris 1978–1984. I tiden 1989-1993 var han ekspedisjonssjef og sjef for UDs administrative avdeling.

Norby var Norges ambassadør i Paris 1993-1997 og ambassadør i Helsingfors 1997–2001. Reginald Nordby var kommandør av St. Olavs Orden.

Reginald Nordby var en engasjert boksamler og ble som pensjonist innvalgt som en av de trettitre medlemmer i Bibliofilklubben.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |