recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Matching Dreams*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av B. Reeves Eason.

Handling
--------

Omstendighetene gjør at Martha Weaver begynner som dressmaker, og hun produserer vakre kjoler som hun designer for kvinner som har nok penger til å kjøpe kostbar silke og sateng. Lola, en niese av den velstående fru Hammond, ansetter Martha for å produsere en ny kjole som har blitt bestilt av Lolas tante. Men Lola planlegger å bruke den samme kjolen, når hun skal møte Hugh Clayton.

Lola elsker ikke Hugh, hun er i stedet interessert i en annen ung mann fra hjem-byen hennes. Lola har på seg kjolen, men Hugh uttrykker i stedet ønske om å møte den unge kvinnen som kunne designe en så vakker kjole. Martha har i mellomtiden økende økonomiske problemer, og klarer ikke betale husleie. Hun lover å betale så snart Mrs. Hammonds penger kommer for kjolen hun hadde bestilt. Men så bestemmer Lola seg plutselig for å stikke av sammen med sin unge kjæreste.

Rolleliste
----------

* Gayne Whitman som Hugh Clayton
* Vivian Rich som Martha Weaver
* Sylvia Ashton som Mrs. Hammond
* Jimsy Maye som Lola Hammond

Referanser
----------

1. ↑  Matching Dreams

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Matching Dreams* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Matching Dreams* på Silent Era Rediger på Wikidata
GNR nr. 1 er et *Stirling Single* 4-2-2 bygd i 1870 ved GNRs lokomotivverksted i Doncaster.
*Flying Scotsman* ved Doncaster Works i 2005. Lokomotivet ble påbegynt av GNR, men ferdigstillelsen skjedde etter opprettelsen av LNER
*For andre jernbaner med samme navn, se Great Northern Railway*.
**Great Northern Railway** (forkortet *GNR*) var et britisk jernbaneselskap som ble grunnlagt i 1846 da parlamentet ga sin godkjenning til prospektet *London & York Railway*. Navnet *London & York Railway* ble droppet til fordel for *Great Northern Railway* straks parlamentet hadde gitt konsesjonen. Selskapets første styreformann var Edmund Denison, og sjefsingeniør var William Cubitt. Linjen mellom Peterborough og London ble fullført i 1850. I 1852 ble den midlertidige stasjonen ved Maiden Lane (nær King's Cross) erstattet av dagens King's Cross stasjon samtidig som linjen mellom London og Doncaster var ferdig. GNR ble det første jernbaneselskapet som transporterte kull direkte inn til London, noe som gjorde at kullprisene ble nesten halvert.

I 1862 gikk Great Northern Railway, North British Railway og North Eastern Railway sammen om et samarbeid om et ekspresstog mellom London og Edinburgh - en strekning på 628 kilometer. Ekspresstoget hadde daglige avganger klokken 10:00 i begge retninger, og fikk navnet *Special Scotch Express*, men fikk snart kallenavnet *Flying Scotsman*  (per 2015 er det Virgin trains East Coast som står for driften av *Flying Scotsman*).

Til å begynne med ble rullende materiell (vogner og lokomotiver) kjøpt inn fra eksterne leverandører, men i 1853 hadde GNR etablert et vogn- og lokomotivverksted i Doncaster og begynte å bygge egne lokomotiver og vogner. Verkstedsanlegget i Doncaster het *Doncaster Works*, men ble i dagligtale kalt *The Plant*. Anlegget ble videreført etter opprettelsen av LNER, og omkring 2 500 lokomotiver ble bygd her totalt. De mest kjente lokomotivene var Nigel Gresley's Pacific-lokomotiver av klassene A1, A3 og A4 som inkluderer lokomotivene *Mallard* og *Flying Scotsman*.

I 1923 ble alle jernbaneselskapene i Storbritannia pålagt en tvungen omstrukturering der all jernbanevirksomhet ble samlet i fire selskaper: Great Western Railway (GWR), London, Midland and Scottish Railway (LMS), London and North Eastern Railway (LNER) og Southern Railway (SR). Great Northern Railway ble innlemmet i London and North Eastern Railway og opphørte som selskap 1. januar 1923. Linjenettet var ved sammenslåingen i 1923 på 1 680 kilometer.

Referanser
----------

1. ↑  Network Rail: The history of London King's Cross station Besøkt 16. august 2019
2. ↑  BBC «News Scotland: 'The world's most famous train' - The Flying Scotsman celebrates 150 years», *BBC* 18. juni 2012
3. ↑  «The route - The East Coast Main Line» Arkivert 8. april 2015 hos Wayback Machine. *National Railway Museum*
4. ↑  «History - The early days of Doncaster rail», *BBC South Yorkshire* 28. mars 2008

Eksterne lenker
---------------

* The History of the Great Northern Railway, 1845 - 1895, av Charles Herbert Grinling, via *Archive.org*
* The Great Northern Railway, *London & North Eastern Railway Encyclopedia*
IT components testing Nemko Korea
Anechoic chamber for EMC testing (Electromagnetic Compatibility) Nemko Norway
**Nemko Group AS** er et norsk konsern som gjennom sine datterselskaper tilbyr test-, inspeksjons- og sertifiseringstjenester for produkter, personell og systemer over hele verden. 

Det opprinnelige NEMKO (Norges Elektriske Materiellkontroll) ble opprettet i 1933 som en institusjon for obligatorisk og nasjonal godkjenning av elektrisk utstyr som skulle markedsføres og selges i Norge og dermed tilkobles det offentlige strømnettet. Senere ble også testing av krav for radiostøy en del av godkjenningsregimet.

I 1990, da Norge ble en del av EØS, ble EEC-direktivene for sikkerhet (European Community Directives for product safety) implementert, og de obligatoriske nasjonale kravene frafalt. NEMKO ble omgjort til et uavhengig, selveid selskap med et rådgivende utvalg sammensatt av representanter for ulike aktører (industri- og handelsorganisasjoner, forbrukergrupper, el-selskaper, osv.) som det høyeste tilsynsorgan. NEMKO etablerte samtidig Nemko AS som utgjorde det sentrale driftsselskapet og var ansvarlig for det som i dag kalles Nemko Group.

Siden 1992 har både omfanget av tjenester og den globale tilstedeværelsen til Nemko økt betraktelig.

Per 2023 tilbyr Nemko på verdensbasis testings- inspeksjons- og sertifiseringstjenester for produkter og systemer, og har 20 kontorer i 12 land.

Referanser
----------

1. ↑  «Our history» **(engelsk)**. Besøkt 30. mai 2023.
2. ↑  «Restructuring of Nemko Group» **(engelsk)**. Besøkt 30. mai 2023.
3. ↑  «Nemko locations» **(engelsk)**. Besøkt 30. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Norges Elektriske Materiellkontroll – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
William Hogarth: *Paul before Felix*, 1752. Drusilla sitter på Felix' høyre.
**Drusilla** (født 38 e.Kr. død 25. august 79 i Pompeii) var datter av Herodes Agrippa I og hans hustru Kypros, og søster til blant annet Herodes Agrippa II.

Hennes far hadde bortlovet henne til prins Epifanes av Kommagene, sønn av kong Antikos IV av Kommagene. Da Epifanes ikke ville gå over til den jødiske religion, ble det imidlertid ikke noe av giftermålet. Da Herodes Agrippa II hadde blitt tildelt tetrarkiet til Herodes Filippo og noen andre landområder i tiden rundt 49/50, brøt han Drusillas forlovelse og lot henne inngå ekteskap med Azizus av Emesa, som samtykket i å bli omskåret. Han giftet bort sin søster Mariamne med Prins Gaius av Kommagene.

Hun ble senere skilt fra Azizus og gift med den romerske stattholderen Antonius Felix. Hun fikk en sønn med ham, som fikk navnet Agrippa.

Referanser
----------

1. ↑  Josephus, *Jewish Antiquities*, xix. 9. § 1.

Litteratur
----------

* Klaus Bringmann: *Geschichte der Juden im Altertum. Vom babylonischen Exil bis zur arabischen Eroberung.* Klett-Cotta, Stuttgart 2005, ISBN 3-608-94138-X, S. 242.
* Ute Schall: *Die Juden im Römischen Reich.* Pustet, Regensburg 2002, ISBN 3-7917-1786-3, S. 198 f.
* Julia Wilker: *Für Rom und Jerusalem. Die herodianische Dynastie im 1. Jahrhundert n. Chr.* Verlag Antike, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-938032-12-1, S. 31, 33, 49–53 u. a. (siehe Register).
**Nemi Forsikring** er et norsk forsikringsselskap og heleid intern distribusjonskanal av norske Insr Insurance Group ASA (Insr). Nemi Forsikring tilbyr skadeforsikringer til privatpersoner samt små og mellomstore bedrifter.

Historie
--------

Selskapet ble etablert i 1989 som et bransjecaptive for norske energiverk under navnet Norsk Energiverk Forsikring AS (NEFO). Selskapet overtok Fender Forsikring i 2000 og skiftet navn til Norway Energi and Marine Insurance (NEMI) i 2003. NEMI ble notert på Oslo Børs i 2005, og navnet endret til Nemi Forsikring i 2006. Nemi Forsikring ble deretter kjøpt av det islandske forsikringsselskapet Tryggingamiðstöðin, som tok selskapet av børs. Nemi Forsikring ble i 2009 kjøpt av det danske forsikringsselskapet Alpha Insourance. I 2017 tok Insr over eierskapet i Nemi og ble offisielt fusjonert i 2018. Nemi Forsikring nå er en distribusjonskanal og et heleid varemerke for Insr. Insr Insurance Group ASA, forsikringsgiver av Nemi forsikringsprodukter, inngikk i 2020 en avtale med Storebrand Forsikring AS. 

Nemi Forsikring har 38 agenturer, derav tre er eksterne partnere.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**IRC** er et respittsystem innen regattaseiling der administreres av Royal Ocean Racing Club i Storbritannia. Systemet kom tidlig på 2000-tallet for å overta etter IMS-systemet og i 2008 hadde nesten 7500 båter fra mer enn 30 land et IRC sertifikat. Systemet brukes både i lokale regattaer og store internasjonale regattaer som Cowes Week, Fastnet Race, Cork Week, Voiles de St Tropez, Key West Race Week, Atlantic Rally for Cruisers, Middle Sea Race, Sydney to Hobart Race, Hamilton Island Race Week, China Sea Race, Philippines Presidents Cup, Phuket Kings Cup og Commodores’ Cup.

Systemet gir hver båt en korreksjonsfaktor (TCC), på samme måte som LYS systemet, som den utseilte tid skal multipliseres med for å få det tellende korrigerte tid. Men i motsetning til LYS-systemets empiriske korreksjonsfaktor er IRC-faktoren basert på teoretiske beregninger av båtens fartspotensiale. Systemet er åpent for alle typer kjølbåter og gir rom for avanserte båter med asymmetriske spinnakere, baugspryd, vannballast, kantbar kjøl, Code zero forseil etc.

IRC systemet forsøkes å holdes simplest mulig, og derfor trengs det ikke en offisiell måling av båtene, men bare en søknad fra eieren. For at konstruktører ikke skal utnytte svakheter i systemet holdes IRC-beregningene hemmelige. Beregningene baseres på båtens lengde, bredde, dypgang, deplasement, ballast, seilareal etc.

Kilder
------

* An Introduction to IRC av IRC (engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Royal Ocean Racing Club
IS-kurven skifter til høyre, for eksempel på grunn av økte offentlige utgifter. Dette gir et høyere rentenivå og en ekspansjon i realøkonomien (reelt BNP).
**IS/LM-modellen** er en svært mye brukt makroøkonomisk modell, som viser en sammenheng mellom renter og nasjonalprodukt, som gir likevekt i både kapitalmarkedet og i pengemarkedet. Modellen ble første gang formulert av John R. Hicks, i en artikkel i tidsskriftet Econometrica.

IS og LM er forkortelser for henholdsvis *investering = sparing* og *likviditetspreferanse og pengemengde*. 

Modellen er senere utvidet til å omfatte valutamarkedet. Den utvidete versjonen av modellen kalles gjerne Mundell-Fleming-modellen. Modellen er blant de mest sentrale på de fleste grunnleggende kurs i makroøkonomi på universitetsnivå.

Referanser
----------

1. ↑  Hicks, J. R. (1937), "Mr. Keynes and the Classics – A Suggested Interpretation", *Econometrica*, v. 5 (April): 147-159.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Panaro** er en elv i Emilia-Romagna i Italia og en av de siste sideelvene til Po fra høyre, om en ser bort i fra kanalen Cavo Napoleonico. Den renner nordøstover gjennom hele Emilia-Romagna fra kilden nær vannskillet i Appenninene og grensen til Toscana til munningen i Po ved grensen til Veneto.

Elven er 148 km lang med et nedbørfelt på 2 292 km².

Hovedkilden til Panaro er Rio delle Tagliole ved Foce a Giovo i Monte Rondinaio, om lag 12 km sørvest for den høyeste toppen i Toscana og Emilia-Romagna, Monte Cimone (2 165 m). Ved Pievepelago (i provinsen Modena) endrer elven navn til *Scoltenna*. Nær Modena møter den *Naviglio de Modena* og blir framkommelig fram til munningen i Po, like vest for Ferrara. Den renner gjennom Vignola, Finale Emilia og Bondeno.

Ved Olina går det en bro over elven som ble bygd i 1522. Den ligger i kommunen Pavullo nel Frignano.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Dollis Hill** er et område i Brent i det nordvestlige London. Det omfatter gatene rundt den 35 hektar store Gladstone Park, som tidligere var eiendommen til Dollis Hill House. Dollis Hill undergrunnsstasjon knytter stedet via Jubilee-linjen til Londons sentrum på 15 minutter.

Historie
--------

Området ble utviklet i begynnelsen av 1800-tallet, da Finch-slekten kjøpte opp flere gårder og slo sammen eiendommene. Dollis Hill House ble bygget i 1820-årene. 

Under den andre verdenskrig ble datamaskinen Colossus, som ble brukt av kodeknekkerne på Bletchley Park, utviklet på Post Office Research Station. Mot slutten av 1970-årene ble forskningsstasjonen flyttet til Martlesham Heath, og bygningen er innredet til leilighetskomplekset Chartwell Court. Bunkeren «Paddock», som under andre verdenskrig en sjelden gang ble brukt av blant annet Winston Churchill, ligger i Dollis Hill.

Statsminister William Ewart Gladstone besøkte ofte Dollis Hill House på slutten av 1800-tallet. Året etter hans død kjøpte distriktsforvaltningen i Willesden opp deler av eiendommen og gav parken de utviklet hans navn.

Mark Twain bodde i Dollis Hill House sommeren 1900. Han skrev at «Dollis Hill er nærmere å være et paradis enn noe annet hjem jeg har bodd i».

Referanser
----------

1. ↑   Dyckhoff, Tom (6. oktober 2017): «Let’s move to Dollis Hill, north-west London: ‘It could have been Silicon Hill’», *The Telegaph*
2. ↑   «Colossus – the computer built to break Hitler’s codes», *The Telegaph* 9. desember 2016
3. ↑   «Dollis Hill House: Our History», *Dollis Hill House*
4. ↑   Railton, Stephen: «London, England 1896-1900», *Mark Twain in His Times*. University of Virginia Library

Eksterne lenker
---------------

(en) Dollis Hill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Adriano Tilgher** (født 1. oktober 1947 i Taranto, Italia) er en italiensk politiker fra ytterste politiske høyre ving. Tilgher begynte sin politiske karriere som medlem av den italienske sosiale bevegelse, men i sin ungdom var han også knyttet til flere ekstremistgrupper som f. eks. National Vanguard.

Han ble arrestert i 1982 og satt i fengsel frem til 1987 da han var med på å grunnlegge det fascistiske politiske partiet Lega Nazionalpopolare, som senere skiftet navn til Alternativa Nazional Popolare. Begge disse bevegelsene viste seg å være kortvarige prosjekter som manglet omfattende støtte blant de brede massene av den italienske befolkningen.

Etter å ha gitt opp ideen å lede sin egen bevegelse ble han med i den radikale politiske bevegelsen Fiamma Tricolore (en splint-gruppe i den nylig konstituerte National Alliance) i 1996. Han ble imidlertid utvist fra Fiamma Tricolore i 1997 for sin kritikk av ledelsen i Pino Rauti og i september samme år satte han opp sitt eget parti som han kalte Fronte Nazionale.

Dette partiet er nå kjent under navnet Fronte Sociale Nazionale som Adriano Tilgher fortsatt er leder i. Selv om Tilgher fremdeles er leder så er han underlagt Alessandra Mussolini og hans Alternativa Sociale-koalisjon.
Forsiden til Film Max 1997.
Baksidetekst.
***Film Max 1997*** er en norsk filmguide i bokform som ble utgitt i 1996. Guiden er i all hovedsak en oversikt over mange av de spillefilmene som har vært vist på kino eller utgitt på video i Norge. Hovedvekten er på amerikansk film. I tillegg til omtale og litt teknisk data gis det en karaktervurdering av alle filmene. Denne består av en skala på åtte nivåer, der det benyttes symboler som filmruller og kalkuner. De høyeste rangerte filmene har fått fire filmruller og de lavest en kalkun. Boka ble skrevet av Tormod Bakke i perioden 1992-1996. Han bodde både i Norge og USA mens han skrev boka.

Boka inneholder i all hovedsak spillefilmer. I tillegg har forfatteren tatt med noen TV-filmer, dokumentarfilmer og noen få todelte miniserier. 

I motsetning til mange andre filmguider, så vil anmeldelsene i *Film Max* gjenspeile det generelle inntrykket filmen etterlot seg i et internasjonalt perspektiv, både ut ifra en historisk og en populærvitenskapelig vinkling. Det vil også bli tatt hensyn til hvor godt filmen har tålt tidens tann.

**Videoguidens klassifiseringer:**

* 4 filmruller: En klassiker!
* 3,5 filmruller: En høyst severdig film. En liten klassiker.
* 3 filmruller: Utmerket. Over gjennomsnittet.
* 2,5 filmruller: Gjennomsnittet. Grei nok.
* 2 filmruller: Under gjennomsnittet. Ikke det helt store.
* 1,5 filmruller: Bortkaste forsøk. Ikke rot bort for mye tid på dette her.
* 1 filmrull: Bomber og granater. Dette skulle ikke vært lovlig!
* 1 Kalkun: Så beryktet dårlig at den er severdig.
* 

Filmguiden er tilgjengelig for alle med norsk IP-adresse på Nasjonalbibliotekets digitale tjeneste bokhylla.no.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bakke, Tormod; Paulsen, Kenneth (1996). *Film max 1997*. Oslo: Schibsted. s. 5–9. ISBN 9788251616416.
**Fillan kirke** ligger ved Fillan på Hitra i Trøndelag, og ble innviet den 16. september 1789.

Kirka er den eldste eksisterende på Hitra og avløste den mindre Vår Frelsers kirke reist i 1686 da kirkestedet på Hestøya vest for Ulvøya og Ulvan kirke ble flyttet.

Noen gjenstander fra Vår Frelsers kirke er bevart, blant annet prekestolen fra 1689 og altertavlen fra 1691. Den gamle altertavlen forestiller et syn av den blødende Kristus som kong Christian IV skal ha hatt i 1625. Den gamle altertavlen lå lenge på kirkeloftet, men ble i 1927 innrammet og hengt opp. Kirkens nye altertavle er fra 1880.

Fillan kirke har en lukket veggstol i samme høyde som galleriet. Dette er *Ansnesstolen*, bekostet av en rik familie fra Ansnes og sannsynligvis oppsatt da kirken ble bygget. Etter tradisjonen kan bare folk fra Ansnes sitte i denne veggstolen. Det eksisterende galleriet ble ikke satt opp før mot slutten av 1800-tallet.

I 1880 og 1890-åra ble Fillan kirkegård avlastet da det ble anlagt kirkegårder på Sandstad og på Nordbotn. Innhitterværingene fikk egen kirke i 1888 da Sandstad kirke ble bygd.

På kirkegården ved Fillan kirke ble det i 1979 reist en bauta til minne om fiskere som er kommet bort på havet. På bautaen står det skrevet opp 62 navn.

Litteratur
----------

* Svein Bertil Sæther: *Fillan Kirke – to hundre år : 1789 – 1989* – Hitra bygdesamling / Fillan menighetsråd, eget forlag (1989)
* Maurits Fugelsøy (1958). «Øya med de sju kirkene». *Hitra: Øya og folket I*. Hitra-kommunene. s. 54–104.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Fillan kirke». *Kirkesøk*. Den norske kirke.
* «Fillan kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Kirkene på Hitra |
| --- |
| Kirker | Dolm kirke  **·** Fillan kirke  **·** Hitra kirke  **·** Kvenvær kirke  **·** Nordbotn kirke  **·** Sandstad kirke | Hitraskommunevåpen |
| Kapeller | Forsnes kapell |

| * v
* d
* r
Kirker i Orkdal prosti |
| --- |
| 
* Agdenes
* Buvik
* Børsa
* Dolm
* Fillan
* Forsnes
* Froan
* Geitastrand
* Hallaren
* Halsa
* Heim
* Hemne
* Hitra
* Ingdalen
* Kvenvær
* Lensvik
* Løkken
* Meldal
* Moe
* Måøy
* Nordbotn
* Orkdal
* Orkanger
* Rindal
* Sandstad
* Skaun
* Sletta
* Snillfjord
* Sula
* Søvasskjølen
* Titran
* Valsøyfjord
* Vinje
* Øvre Rindal

 |

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Astrup Fearnley Museet på Tjuvholmen
**Filipstad** er et delområde (SSB) som omfatter områdene Filipstad og Tjuvholmen i Frogner bydel i Oslo. Delområdet består av grunnkretsen med samme navn, og dekker et areal på 0,43 km².

Avgrensning
-----------

Kanalen som skiller Tjuvholmen fra Aker Brygge markerer grensen i øst mot delområdet Sentrum 3. Deretter følger grensen Filipstad brygge, Sjøgata og Munkedamsveien fram til jernbanen. Deretter går den langs jernbanelinja nedenfor bebyggelsen i Munkedamsveien og Svoldergata på Skillebekk, før den løper ut i fjorden igjen like vest for Kongen.

Befolkning
----------

Området var fram til utbyggingen av Tjuvholmen så godt som ubebodd, men siden 2007 har folketallet skutt i været. Tabellen under viser befolkningsutviklingen de siste årene.

|  | 2000 | 2005 | 2010 | 2015 | 2019 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Filipstad | 14 | 14 | 310 | 928 | 1077 |

Referanser
----------

1. ↑  SSB: Klassifikasjon av delområder og grunnkretser
2. ↑  SSB: Klassifikasjon av delområder og grunnkretser
3. ↑  SSB: Grunnkretsenes areal av land og ferskvatn
4. ↑  Kart fra SSB
5. ↑  SSB: Befolkning i grunnkretser
**Archil Mestvirishvili** (født 16. september 1972) er en georgisk økonom, visesentralbanksjef i Georgias nasjonalbank. 

Mestvirishvili er utdannet innen matematikk og mekanikk ved Tbilisi State University, og har tatt kurs i anvendt sosialøkonomi og finansielle markeder ved Temple University i Philadelphia.[] I tillegg har han en Master of Arts i sosialøkonomi. 

Mestvirishvili begynte å jobbe i sentralbanken i 2002, som forsker, og han ledet i denne perioden avdelingen for makroøkonomisk forskning. Fra 2004 til 2005 jobbet han ikke i sentralbanken, men en periode i administrasjonen til Georgias president og en periode i Tbilisi rådhus, der han ledet avdelingen for økonomisk politikk. 

I 2005 returnerte han til sentralbanken, som leder for avdelingen for makroøkonomi og statistikk. Fra 26. november 2009 til 1. desember 2009 var han fungerende visesentralbanksjef, en stilling han overtok formelt i desember 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Mr. Archil Mestvirishvili» **(engelsk)**. geostat.ge. Besøkt 20. april 2021.
***Archinemapogon yildizae*** er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne arten lever i skog, der larvene utvikler seg inne i kjuker.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (vingespenn 12-21 millimeter), brokete møll. Denen arten er lett å kjenne på vingenes fargetegninger. Antennene er trådformede og omtrent to tredjedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med kremfargede eller gråhvite, hårlignende skjell, forkroppen er samme farge, men med mørke flekker på skuldrene. Forvingen har brunhvir grunnfarge med brune og brunsvarte tegninger. Ved roten er det to parallelle, mørke lengdestreker, lenger ute i vingen en bredt U-formet, mørk tegning med diffuse, brune flekker i underkant. Langs forkanten er det fire-fem små, svarte flekker i den ytre delen. Den ytterste halvdelen av bakkanten har en smal, svart rand. Bakvingene er grå.

Levevis
-------

Arten kan finnes i mange ulike slags løv- og blandingsskoger, men mest i gammel, lite kulturpåvirket skog. Larvene utvikler seg i kjuker, blant andre knivkjuke (*Piptoporus betulinus*), knuskkjuke (*Fomes fomentarius*) og rødrandkjuke (*Fomitopsis pinicola*). Arten finnes gjerne sammen med skyggebillen *Bolitophagus reticulatus*, og det er mulig at den er avhengig av gangene som disse billene lager. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni-august.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over hele Europa og i Sibir, men er uvanlig i den vestligste delen av dette området. I Norge er den funnet over store deler av landet, men ser ut til å mangle langs kysten fra Rogaland og nordover.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Overfamilien Tineoidea
									* Familien ekte møll, Tineidae
									* Underfamilien Nematopogoninae
										+ *Archinemapogon yildizae* Koçak, 1981

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 381 – 489. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe, Zoologisk Museum, Universitetet i Oslo, og Norsk institutt for skogforskning, Ås.
* Nettsiden *Norges sommerfugler*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brunstripet kjukemøll* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *brunstripet kjukemøll* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brunstripet kjukemøll* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brunstripet kjukemøll* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brunstripet kjukemøll* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *brunstripet kjukemøll* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Archinemapogon yildizae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Archinemapogon yildizae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
| Gemini 3 |
| Gemini 3 |
| Oppdrag |
| Fartøyets navn: | Gemini 3 |
| Romferge: |  |
| Kallesignal: | Molly Brown |
| Kommandomodul: |  |
| Månemodul: |  |
| Mannskap: | 2 |
| Rampe: | LC 19 |
| Oppskyting: | 23. mars, 1965, 14:24:00.064 UTC Cape Canaveral |
| Bærerakett: | Titan (bærerakett) |
| Landing: | 23. mars, 1965, 19:16:31 UTC, 22°26′N 70°51′W |
| Ødelagt: |  |
| Reiselengde: | 128.748 km |
| Nyttelast: | 3236,9 kg |
| Startvekt: |  |
| Kommandomodul: |  |
| Månemodul: |  |
| Oppdragets lengde: | 2 d, 6 h, 20 m, and 53 s |
| Kurs |
| Romvandring: |  |
| Apogeum: | 224.2 km |
| Perege: | 161.2 km |
| Inklinasjon: | 32.6 grader° |
| Eksentrisitet: |  |
| Omløp: | 3 |
| Omløpstid: |  |
|  |
| Månelanding: |  |
| Månevandring: |  |
| Tid på overflaten: |  |
| Prøver: |  |
| Apoapsis: |  |
| Periapsis: |  |
| Inklinasjon: | ° |
| I bane rundt: | {{{i bane rundt}}} |
| Omløp: |  |
| Omløpstid: |  |
| Mannskapsbilde |
| John W. Young og Virgil I. Grissom |
| Navigasjon |
| **Forrige oppdrag**Gemini 2 | **Neste oppdrag**Gemini 4 |
|  Gemini 3 på Commons |

**Gemini 3** var en bemanned romferd i NASA sitt Gemini-program.
Det var den første bemannede romferden i programmet, den 9. bemannede amerikanske romferden og den 17. bemannede romferd gjennom alle tider.

Mannskap
--------

**Mannskap**

* John Young, Pilot
* Virgil I. Grissom, Command Pilot

**Backupmannskap**

* Wally Schirra, Command Pilot
* Thomas Stafford, Pilot

Høydepunkter fra ferden
-----------------------

Denne første bemannede ferden med et Gemini-romfartøy var for det meste en test.
I en morsom referanse til Broadway-hit'en «The Unsinkable Molly Brown», ga Grissom romfartøy tilnavnet «Molly Brown», og håpte at det ville gi han mer hell enn med Liberty Bell 7.

Ferdens primære mål var å teste det nye manøvrerbare Gemini-romfartøyet. Vel oppe i verdensrommet endret mannskapet kurs, endret omløpet rundt Jorden noe, og sank ned til lavere høyder over Jorden.

Gemini 3 var også det første romfartøyet med to amerikanere ombord.

Young og Grissom hadde sneket med seg et hemmelig corned beef sandwich ombord i romfartøyet. Da astronautene begynte å spise av dette, ble det spredt smuler rundt i kabinen, noe som kunne ha endt med katastrofe for de elektroniske kretsene i romskipet. Mannskapet fikk reprimande for dette etter landing, og andre mannskap ble advart mot å gjøre tilsvarende stunt.

Under landing da kapselen skiftet fra vertikal til horisontal stilling under fallskjermene skjedde det en nesten-ulykke ombord. Bevegelsen var så brå og hard, at Grissom smalt sin ansiktsmaske (laget av pleksiglass) mot kontrollpanelet foran seg. Masken sprakk i sammenstøtet. Senere romdrakter i Gemini- og Apollo-programmet brukte polykarbonatplast i maskene etter dette.

Bilder
------

* Vellykket oppskyting av Gemini 3Vellykket oppskyting av Gemini 3

Referanser
----------

1. 1 2  «Gemini-3 (3)». NASA. Arkivert fra originalen 1. september 2000. Besøkt 26. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Gemini 3 page on A Field Guide To American Spacecraft
**Bernt Johannes Johannesen (Bratthammar)** (født 23. oktober 1882 i Avaldsnes, død 1. desember 1962 i Haugesund) var én av de norske passasjerene som reiste med RMS «Titanic» på dens jomfrutur. Han var sønn av Johannes Sakariasen og Berta Johanna Arnesdatter og kom fra Avaldsnes i Rogaland.

15 år gammel begynte han å jobbe på et bakeri i Haugesund. I 1902 drog han til Island for å se etter nytt arbeid. Der ble han værende helt til 1904. Senere drog han til Amerika hvor han arbeidet på forskjellige båter ute på havet. Han returnerte til Norge i 1910.

I 1912 – 29 år gammel – bestemte han seg for å dra tilbake til USA for å finne seg nytt arbeid. Han bestilte tredjeklassebilletter på RMS «Titanic» og gikk ombord i Southampton. Ombord delte han for øvrig lugar med Daniel Danielsen Grønnestad, Ingvald Olai Olsen Hagland og Konrad Mathias Reiersen Hagland, alle fra Haugesundområdet. Johannesen overlevde Titanic-forliset natten mellom 14. og 15. april. Han kom seg ombord i livbåt nr. 13 mens romkameratene omkom.

Etter å ha tilbrakt tre måneder i Amerika, mesteparten av tiden på *St. Vincents Hospital* bestemte han seg for å dra tilbake til Norge. Han slo seg ned i Haugesund sammen med sin kone Alma Karoline og de fikk åtte barn. Hjemme i Norge fikk han arbeid som postmann og murer; mot slutten av livet arbeidet han som kirketjener i Førdesfjorden kirke. 

Han døde i 1962 – 80 år gammel.

Se også
-------

* Liste over norske passasjerer ombord på RMS Titanic

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopedia Titanica[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Om Johannesen på encyclopedia-titanica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Herman Krefting d.e.** (født 25. september 1592 Bremen, Tyskland, død 9. februar 1651, Eiker, Buskerud) drev flere jernverk i Norge.

Liv og virke
------------

Herman Krefting giftet seg i 1617 med Alheit Schnedermann i ‎Tyskland. De innvandret fra Bremen til Norge i 1624 og hadde ett barn, Johan Krefting (1618-1674). Fra disse stammer slekten Krefting i Norge. Herman Krefting bragte med seg til Norge en slektsbibel. Hans bestefar, far og han selv gjorde opptegnelser i Bibelen, som fortsatt er i slekten. I Bremen var de handelsfolk, og familiemedlemmer hadde verv bl.a. som borgermester og «stadskaptein». Det er usikkert om slekten kan føres tilbake til eierne av borgen *Haus Krechting* ved Wesel i Westfalen, Tyskland.

Herman Krefting fikk sammen med bl.a. Johan Post, omfattende særrettigheter av den dansk-norske unionskongen til å drive flere norske jernverk, bl.a. Bærum, Eidsvoll og Fossum Jernverk ved Skien. Etter få år måtte de imidlertid gi opp samarbeidet og driften, slik at særrettighetene bortfalt. Deretter drev Herman Krefting forskjellige norske jernverk, bl.a. i Moland og Eiker, til dels i samarbeid med andre i såkalte *partisipantskap*. Sønnen Johan Krefting drev også jernverk, og ble i 1664 eier av Bærums Værk som ble eid av Krefting-familien i ca. 100 år.

Se også
-------

* Jernkompaniet
* Bærums Værk
* Krefting slektsoversikt

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Herman Harmen Krefting, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. november 2012. Besøkt 29. september 2009.

Litteratur
----------

* Reidar Krefting: *Slekten Krefting*. 1972.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i SNL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook
 |
**Ferrari 330** (1963–1968) er diverse italienske sports- og racerbiler fra 1960-tallet med 4-liter 12-sylindret motor (V12) på om lag 300 hk, med forgasser. Hver sylinder har volum 330 ccm, derav navnet *330*.

Motoren hadde tidligere stått i Ferrari 400 America, og de første 50 bilene het da også **330 America**, men var av utseende nesten lik storselgeren Ferrari 250 GT/E, som hadde hatt en eldre 3-liters V12. Disse var 2-dørs familiebiler med 4 seter og tak, tegnet av Pininfarina.

Utseendet ble noe endret i **330 GT 2+2** fra 1964, solgt i 625 eksemplarer (som serie I), hvorav ett siden 1998 har vært i Norge, og et annet (#6781) ifølge Oppland Arbeiderblad ble den første bil som John Lennons eide selv. Fra 1965 var 4-trinns manuell erstattet med 5-trinns, solgt i 455 eksemplarer (som serie II). Videreført som Ferrari 365 GT 2+2 fra 1967.

**330 GTC** fra 1966 var en videreføring av Ferrari 275 GTC produsert i om lag 500 eksemplarer. En cabriolet kalt **330 GTS** ble laget i omkring 100 eksemplarer. Videreført som Ferrari 365 GTC og GTS, med nye motorer.

* 330 America (50 eks.) 330 America (50 eks.)
* 330 GT 2+2 Serie I (625 eks.) 330 GT 2+2 Serie I (625 eks.)
* 330 GT 2+2 Serie II (455 eks) 330 GT 2+2 Serie II (455 eks)
* 330 GTC (ca. 600 eks) 330 GTC (ca. 600 eks)
* 330 GTS (ca. 100 eks.) 330 GTS (ca. 100 eks.)
* 330 GTC Zagato (1 eks.) 330 GTC Zagato (1 eks.)
* 330 GT stasjonsvogn Vignale (1 eks. en tid eid av Jason Kay) 330 GT stasjonsvogn Vignale (1 eks. en tid eid av Jason Kay)

### Racerutgaver

To stykk **330 GTO** og fire stykk **330 LM B** (Le Mans Berlinetta) ble bygd i 1963 og hadde 390 hk, men var egentlig bygd på Ferrari 250 Lusso med utseendet til en Ferrari 250 GTO. Alle seks finnes fremdeles i 2012.

Racerbilene **330 P1, P2, P3 og P4** ble bygd i ett eksemplar hver.

* 330 GTO (2 eks.) replika 330 GTO (2 eks.) replika
* 330 LMB (4 eks.) 330 LMB (4 eks.)
* 330 P (1 eks.) 330 P (1 eks.)
* 330 P2 (1 eks.) 330 P2 (1 eks.)
* 330 P3 (1 eks.) 330 P3 (1 eks.)
* 330 P4 fra 1967 (1 eks.) 330 P4 fra 1967 (1 eks.)

Referanser
----------

1. ↑  *Elegant Ferrari 330 GT for skjønnere* i VG den 6. mars 1964.
2. ↑  330register.com Arkivert 18. mars 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Benny Christensen, *Eksklusiv superbil sto på låven i 40 år* fra tv2.no den 10. august 2012.
4. ↑  330 GT Registry fra barchetta.com.
5. ↑  *Beatles-bil til salgs* i Oppland Arbeiderblad den 11. mai 2013.
6. ↑  Máté Petrány, *Jay Kay Is Selling His Weird Green Ferrari Because His Garage Is So Full* på nettstedet Jalopnik den 30. juni 2015.
7. ↑  Travis Okulski, *Does The Billionaire Chairman Of Samsung Own A Stolen $15 Million Ferrari? på nettstedet Jalopnik den 29. august 2012.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferrari 330 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ferrari 288 GTO** (1984–87) er en serie italienske sportsbiler levert som to-seter coupe med ordentlig tak og to dører. Modellen hadde to turboer laget av japanske IHI Corporation og utviklet nesten 400 hestekrefter. Den ble omtalt som en «superbil», men var egentlig bare en lettet variant av den Pininfarina-designede Ferrari 308 GTB, der bagasjerommet måtte vike for å få plass til motoren. Betegnelsen *288* henspilte på 2.8 L motor og 8 sylindre (V8), mens GTO betød *Gran Turismo Omologato*. I likhet med Ferrari 250 GTO fra 1960-tallet, hadde Ferrari laget modellen kun for å få produsert nok enheter til å få delta i konkurranser. Nå ble 288 GTO mest solgt for privat bruk. I tillegg til de 272 eksemplarene som ble produsert, laget Ferrari fem *288 GTO Evoluzione* som hadde omtrent 650 hestekrefter og veide bare 940 kilo. I 2013 ble en 288 GTO stilt ut på Oslo Motorshow.

Referanser
----------

1. ↑  Phil Hill, *Phil Hill pits the Ferrari 288 GTO against the 250 GTO i det amerikanske bilbladet* Road & Track *8. mars 2014.*
2. ↑  Martin Jansen, *Sikret seg sjeldne biler* hos klikk.no den 9. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferrari 288 GTO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Carolyn Jean Spellmann Shoemaker** (født 24. juni 1929, død 13. august 2021) var en amerikansk astronom. Hun var mest kjent for å ha oppdaget kometen Shoemaker-Levy 9, som sommeren 1994 krasjet inn i Jupiter. I 2002 publiserte nettstedet Astropedia en artikkel om henne der det ble fastslått at hun var den personen i verden som hadde oppdaget flest kometer.

Bakgrunn og familieliv
----------------------

Carolyn Jean Spellmann ble født i Gallup i New Mexico i Amerikas forente stater. Hun var gift med astronomen Eugene Shoemaker til hans død i 1997.

Karriere
--------

Shoemaker begynte sin karriere som astronom i begynnelsen av 1980 på California Institute of Technology i Pasadena i California og ved Palomar Observatory i San Diego i California.

På 1980- og 1990-tallet brukte Shoemaker film tatt opp ved brett synsfelt teleskopet ved Palomar Observatory, kombinert med et stereoskop, for å finne objekter som forflyttet seg i forhold til bakgrunnen av faste stjerner.

Per 2002 hadde Shoemaker oppdaget 32 kometer og over 800 asteroider, innbefattet asteroider som på det tidspunktet ennå ikke hadde blitt nummerert.

Utmerkelser
-----------

Shoemaker mottok en æresdoktorgrad fra Northern Arizona University i Flagstaff i Arizona og National Aeronautics and Space Administrations Exceptional Scientific Achievement Medal i 1996. Sammen med sin ektefelle ble hun tildelt utmerkelsen James Craig Watson Medal av United States National Academy of Sciences i 1998.

Referanser
----------

1. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Carolyn Shoemaker, FemBio-ID 25228, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.lpi.usra.edu[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   aliveuniverse.today[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Mestel, Rosie (9. juli 1994). «Carolyn Shoemaker and 'Her Comet'». *New Scientist*. 143 (1933). s. 23.
6. 1 2 3 4 5 6  Mary G. Chapman (17. mai 2002). «Carolyn Shoemaker | USGS Astrogeology Science Center». *astrogeology.usgs.gov*. Besøkt 16. august 2021.
7. 1 2  «She's Looking Out for Us». *Explorer*. American Association of Petroleum Geologists. mai 2001.
8. ↑  «James Craig Watson Medal». National Academy of Sciences. Arkivert fra originalen 29. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carolyn S. Shoemaker på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Fjodor Fjodorovitsj Matjusjkin** (russisk: *Федор Федорович Матюшкин*, født 10. juli 1799 i Stuttgart i hertugdømmet Württemberg, død 16. september 1872 i St. Petersburg) var en russisk navigatør og admiral (1867), aig en nær venn av Aleksandr Pusjkin.

Liv og virke
------------

Fjodor Matjusjkin ble født i Stuttgart der faren var diplomat ved den russiske ambassade til hertugen av Württemberg, gikk på skole i St. Petersburg ved *Petrischule* (Петришуле), og ble uteksaminert fra lyceet i Tsarskoje Selo i 1817. Han meldte seg til den russiske flåte, og deltok i Vasilij Golovnins verdensomseiling på skipet *Kamtsjatka* fra 1817 til 1819. 

Årene 1820—1824 var Fjodor Matjusjkin deltaker på Ferdinand von Wrangels arktiske ekspedisjon til Østsibirhavet og Tsjuktsjerhavet. De utforsket og kartla Tsjetirekhstolbovojøya, den sørligste av Medvezjiøyene (*Bjørnøyene*) til som da var en nesten ukjent øygruppe. Deretter utforsket Matjusjkin på egen hånd vidstrakte tundraområder øst for elven Kolyma og innhentet verdifulle etnografiske data. 

Årene 1825—1827 ledsaget han Ferdinand von Wrangel på hans verdensomseiling på skipet *Krotkij*. Årene 1828—1829 deltok Matjusjkin under admiral Login Petrovitsj Heiden i den russisk-tyrkiske krig som kommanderende på forskjellige krigsskip. I 1835 tjenestegjorde ham i Svartehavsflåten, og 1850—1851 i Østersjøflåten. Fra 1852 arbeidet han i marineministeriet som admiral. I 1858 ble han valgt til formann for flåtens vitenskapelige komité. I 1861 ble Matjusjkin senator.

Litteratur
----------

* *Попов-Штарк В.* Фёдор Матюшкин. — М.—Л. 1940.
* *Волков С. В.* Генералитет Российской империи. Энциклопедический словарь генералов и адмиралов от Петра I до Николая II. — Т. II: Л—Я. — М. 2009.
* *Врангель Ф. П.* Путешествие по северным берегам Сибири и Ледовитому морю 1820—24. — М. 1948.
* *Степанов В. С. Григорович П. И.* В память столетнего юбилея императорского Военного ордена Святого великомученика и Победоносца Георгия. (1769—1869). — СПб. 1869.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fjodor Matjusjkin hos Find a Grave

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Antarctic Meteorological Research Center** (AMRC) er et antarktisk forskingsprosjekt under National Science Foundation (NSF) med base i Space Science and Engineering Center (SSEC) ved University of Wisconsin. AMRC ble startet som en forbindelse mellom UW-Madison det automatiske værstsjonprosjektet (AWS) og Man computer Interactive Data Access System (McIDAS), som også blir drevet av UW-Madison.

Behovet for satellittbilder fra geostasjonære og polarbanesatellittar over Antarktis bevirket at AMRC ble dannet. I dag skaper AMRC sammensatte satellittbilder og utfører forskning med disse bildene og andre observasjoner gjort av satellitter. I tillegg samler AMRC inn og sender ut data fra Antarktis, i tillegg til å arkivere dem, og fremmer forskning i Antarktis gjennom utdannelse. AMRC er en av de viktigste kildene til værdata fra Antarktis og områdene rundt.

Antarctic Meteorological Forecast Center (AMFC) ved UW-Madison ble starter opp samtidig og sender ut værvarsel for forskningsfartøy i nærheten av Antarktis.

Seogså
------

* United States Antarctic Program
* Klima i Antarktis

Eksterne lenker
---------------

* Antarctic Meteorological Research Center og The Automatic Weather Stations Project
* The Space Science and Engineering Center
* McIDAS

Portal: Antarktis
Verdenskart datert 1531 som viser det foreløpig ukjente Terra Australis.
**Antarktikas historie** starter med tidlige vestlige teorier om et enormt kontinent, kjent som Terra Australis, antatt å eksistere langt sør på kloden. Begrepet Antarktis refererer til det motsatte av den arktiske sirkel og ble skapt av Marinus av Tyre i det andre århundret e.Kr.

Rundingen av Kapp det gode håp og Kapp Horn i det 15. og 16. århundret beviste at *Terra Australis Incognita* («ukjent sørlig land»), hvis det eksisterte, var et kontinent i seg selv. I 1773 krysset James Cook den antarktiske sirkel for første gang, men selv om han oppdaget øyer i nærheten, fikk han ikke øye på selve Antarktika.

I 1820 hevdet flere ekspedisjoner å ha vært den første til å ha sett Antarktika, med den russiske ekspedisjonen ledet av Fabian Gottlieb von Bellingshausen og Mikhail Lazarev som den første. Den første dokumenterte ilandstigningen på det antarktiske fastlandet ble foretatt litt over ett år senere, da ekspedisjonen til den amerikanske selfangeren John Davis sendte en båt med fangstfolk i land ved Hughes Bay på Antarktishalvøya.

Den første norske ekspedisjonen til Antarktika ble ledet av kaptein Carl Anton Larsen ombord på barken «Jason» i 1892. I løpet av ekspedisjonen ble han den første til å oppdage fossiler i Antarktika, noe han mottok *Back Grant* fra Royal Geographical Society for. I desember 1893 ble han også den første personen til å stå på ski i Antarktika, hvor han også fikk Larsen isbrem oppkalt etter seg. Larsen er regnet som grunnleggeren av den antarktiske hvalfangstindustrien og etablerte hvalfangststasjonen Grytviken på Sør-Georgia i 1904.

Da Nordpolen ble nådd i 1909, forsøkte flere ekspedisjoner å bli den første til å nå Sydpolen. Flere av ekspedisjonene endte opp med store skader og dødsfall. Nordmannen Roald Amundsen og hans Fram-ekspedisjon nådde til slutt Sydpolen i desember 1911, etter et dramatisk kappløp med briten Robert Falcon Scott.

Referanser
----------

1. ↑  Headland, Robert K. (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. s. 132. ISBN 978-0-9550852-8-4.

* Ivanov, L. General Geography and History of Livingston Island. In: *Bulgarian Antarctic Research: A Synthesis*. Eds. C. Pimpirev and N. Chipev. Sofia: St. Kliment Ohridski University Press, 2015. pp. 17–28. ISBN 978-954-07-3939-7

Portal: Antarktis
En antennerotor kan ses i midten av bildet
En **antennerotor** brukes for å rotere en antenne elektronisk. Den må være robust nok til å holde en antenne stødig selv om en antenne ofte vil være plassert høyt oppe utsatt for vind.

Det legges normalt en styringskabel inn til en styringsboks som betjenes for å velge i hvilken retning antennen skal peke. Ofte har denne boksen et hjul som kan vris.

Parabol-rotor
-------------

En spesiell form for antennerotor, men kanskje den vanligste, er den som brukes for paraboler. Den styres av signaler som går gjennom den samme koaksialkabelen som det mottatte satelittsignalet. Kommunikasjonsprotokollen som brukes for slike rotorer er DiSEqC. En antennerotor for paraboler er laget slik at man enkelt skal kunne montere den slik at den følger jordas krumning når den beveger seg fra side til side. Når den peker mot sør (på den nordlige halvkule) vil den peke høyest. Den vil også bare kunne maksimalt bevege seg 180 grader. Dette skiller den fra andre antennerotorer som stort sett er laget for å kunne rotere 360 grader rundt i et plan.

Referanser
----------

1. ↑  «Rotators». *Nuts and Volts Magazine* **(engelsk)**. Besøkt 18. desember 2020.
*Denne artikkelen beskriver grad som en enhet for vinkelmåling. For andre betydninger, se grad.*
En **grad** er en enhet for måling av en vinkel i planet. Grader symboliseres med **°**. En vinkel på én grad tilsvarer 1⁄360 av en full sirkel. Én full sirkel er 360**°**.

Tallet 360 ble antagelig valgt fordi det er delelig med 24 forskjellige positive heltall, inkludert alle heltall fra 1 til 10 unntatt 7. Dette gjorde det enkelt å dele inn sirkelen i mindre vinkler og regne på disse ved hjelp av hoderegning. (For at antallet grader i en sirkel skulle vært delelig med alle heltall fra 1 til 10 måtte det vært 2 520 grader i én sirkel, noe som er et mye mindre bekvemt antall.)

Når grader brukes for å måle vinkler, brukes ofte også *minutter*, hvor ett minutt representerer 1⁄60 av én grad og symboliseres med **′**, og *sekunder*, hvor ett sekund er 1⁄60 av ett minutt eller 1⁄3600 av én grad og symboliseres med **″**. Disse enhetene kommer fra det seksagesimale tallsystemet. For eksempel, 40,20361**°** presenteres ofte som 40**°** 12**′** 13**″** eller 40 grader 12 minutter og 13 sekunder (eller som 40**°** 12,217**′** eller 40 grader 12,217 minutter). Det er vanlig å bruke disse mindre enhetene (minutter og sekunder) når man angir bredde og lengde til et sted på jorden (se også desimalgrader).

Idéen at det skal være 360**°** i en sirkel er trolig oppstått i oldtiden og er knyttet til tallteori og enkel geometri. I nåtiden foretrekker matematikere å bruke radianer som enhet for vinkelmål, ettersom antall radianer i en vinkel tilsvarer antall radier som er lik buelengden til vinkelen. Fordi det er 2π radier i omkretsen av én sirkel følger det at 360**°** er lik 2π radianer, så 1**°** = 2π⁄360 rad = π⁄180 rad ≈ 0,0174533 rad, og 1 rad = 360**°**⁄2π = 180**°**⁄π ≈ 57,29578**°**.

Med oppfinnelsen av SI (metrisk), basert på potenser av ti, ble det definert et nytt vinkelmål for «desimale grader», altså et vinkelmål basert på titallsystemet. Enheten kalles *gon* (tidligere *nygrader*). Det er 100 gon i én rett vinkel og dermed 400 gon i én sirkel. Dette vinkelmålet blir brukt innen landmåling, og dessuten innen orienteringssporten. Ved at 1⁄100 breddegon = 1,0001966 km (WGS 84) ≈ 1 km vil nautisk mil kunne bli overflødig.

Eksterne lenker
---------------

* Flere grad-konverteringer (eng.).
* Jorden ifølge WGS 84.

| * v
* d
* r
SI-systemet |
| --- |
| Baseenheter: | 
* Ampere
* Candela
* Kelvin
* Kilogram
* Meter
* Mol
* Sekund

 |  |
| Avledede enheter: | 
* Becquerel
* Grad celsius
* Coulomb
* Farad
* Gray
* Henry
* Hertz
* Joule
* Katal
* Lumen
* Lux
* Newton
* Ohm
* Pascal
* Radian
* Siemens
* Sievert
* Steradian
* Tesla
* Volt
* Watt
* Weber

 |
| Godkjent for bruk med SI: | 
* Atommasseenhet
* Astronomisk enhet
* Bueminutt
* Buesekund
* Dag
* Desibel
* Elektronvolt
* Grad
* Hektar
* Liter
* Minutt
* Neper
* Time
* Tonn

 |
| Se også: | 
* SI-prefiks

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld
 |