recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Virvasselva** (lulesamisk: *Viresjåhkå*, umesamisk: *Vijriesjuhka*) er et vassdrag i Rana kommune i Nordland, hvis kilder ligger i kommunene Sorsele og Arjeplog i svensk Lappland. Den øvre delen av vassdraget drenerer ut i østenden av Virvatnet. Boneselva løper sammen med Virvasselva i deltaområdet ca. 1 km øst for Virvatnet, og Sørbekken munner ut sammen med Virvasselva i Virvatnet. Dette er et stort, sammenhengende, svært rikt og urørt våtmarksområde med tjønner, elver, myrer og tett vegetasjon. Virvasselva er rik på røye.

Den nedre delen av Virvasselva munner ut i Ranelva ved Elvmøthei i Dunderlandsdalen, ca. 70 km fra Ranelvas utløp på Saltfjellet.

* Den nederste delen av VirvasselvaDen nederste delen av Virvasselva
* Den nederste delen av VirvasselvaDen nederste delen av Virvasselva
* Virvasselvas møte med Ranelva (fra høyre)Virvasselvas møte med Ranelva (fra høyre)

Referanser
----------

1. ↑  «Virvasselvas utløp i Virvatnet». Miljødirektoratet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Portal: Film

***Bad Boys*** er en japansk halvdokumentarisk dramafilm fra 1961 om ungdomskriminelle, skrevet og regissert av Susumu Hani. Den er basert på romanen *Ungdomsforbryter* (不良少年) av Aiko Jinushi.

Filmen i dokumentarstil er spilt inn med håndholdt kamera i et reelt ungdomsfengsel, og amatørskuespillere innehar rollene.

Den blir regnet som verket som innledet «Den nye japanske bølge», som innebar et brudd med konvensjonelle fortellerteknikker.

Utmerkelser
-----------

I en kåring i det japanske filmtidsskriftet *Kinema Junpo* (キネマ旬報) ble *Bad Boys* utnevnt til årets beste av landets kritikere. Hani mottok også prisen som beste nykommer i 1961 av Japans regissørlaug (日本映画監督協会新人賞, *Nihon Eiga Kantoku Kyōkai Shinjinshō),* mens Toru Takemitsu fikk avisen *Mainichi Shimbun*s pris for beste filmmusikk.

Handling
--------

Etter å ha blitt arrestert for tyveri i en smykke-butikk, blir den ungdomskriminelle Asai sendt til en reform-skole. Der får han først i oppdrag å arbeide ved skolens vaskeri, hvor han blir mobbet av gruppens hensynsløse ledere. Deretter skal han, og en annen gruppe ungdommer, produsere møbler. Der opplever han større solidaritet og lagånd.

Asai blir etter hvert venn med Debari, som hadde blitt dømt for gjentatte overfall sammen med gjengen sin. Han oppfordrer Asai til å bli en bedre person, og ikke ende opp som ham selv. Asai blir til slutt løslatt, med går en usikker fremtid i møte.

Skuespillere
------------

* Yukio Yamada
* Hirokazu Yoshitake
* Koichiro Yamazaki
* Yasuo Kurokawa
* Masayuki Itô
* Katsuhiro Segawa
* Chieko Wada

Referanser
----------

1. ↑   KINENOTE filmdatabase, «不良少年(1961)», verkets språk japansk, besøkt 18. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Thomas, Kevin (29. oktober 1998). «Japan's New Wave Pioneer». Besøkt 6. januar 2023.
3. ↑  Desser, David (1988). *Eros Plus Massacre*. Indiana University Press. s. 62. ISBN 0-253-31961-7.
4. ↑  «Bad Boys» **(engelsk)**. Museum of Modern Art. Arkivert fra originalen 2. mars 2014. Besøkt 27. januar 2013.
5. ↑  «1961年度キネマ旬報ベストテン (Kinema Junpo ti beste i 1961)». *Cinema 1987* **(japansk)**. Besøkt 27. januar 2013.
6. ↑  «New Directors Award» **(engelsk)**. Directors Guild of Japan. Arkivert fra originalen 3. mars 2012. Besøkt 27. januar 2013.
7. ↑  «Konkūru no rekishi: 1961». *Mainichi Eiga Konkūru* **(japansk)**. Mainichi Shinbun. Besøkt 27. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bad Boys* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bad Boys* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Bad Boys* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***The Luck of Geraldine Laird*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Edward Sloman og med Bessie Barriscale i hovedrollen. Filmen er basert på en roman av Kathleen Norris.

Filmen antas å ha gått tapt.

Handling
--------

Selv om hun er gift, insisterer Geraldine Laird på å bo sammen med moren sin - til ektemannen Deans misbilligelse. Dean foretrekker et lite hus, hvor han kan se mer av sin egen familie og mindre av svigerfamilien eller andre ubudne gjester. Laird har ambisjoner om å skrive skuespill. så når Kennedy Bond - en litterær agent - besøker landsbyen og forteller ham at han har talent, reiser Laird sammen med henne når hun skal tilbake til New York.

Geraldine, fast bestemt på å redde ektemannen sin, følger etter ham til storbyen. Der takker hun ja til en jobb som selger, men blir snart oppdaget av en teater-sjef som mener at hun ligner på skuespillerinnen Sarah Bernhardt. Han tilbyr henne en jobb på teater-scenen- Der møter Geraldine igjen mannen sin, nå en mislykket dramatiker, på en bankett arrangert til hennes ære. Etter å ha fordømt ham foran alle gjestene, glemmer Geraldine senere sinnet sitt - og de blir forsonet.

Skuespillere
------------

* Bessie Barriscale som Geraldine Laird
* Niles Welch som Dean Laird
* Boyd Irwin som Louis Redding
* Dorcas Matthews som Kennedy Bond
* William V. Mong som Leo Goldman
* Rosita Marstini som Paula Lucas
* Ashton Dearholt som George Fitzpatrick
* Mary Jane Irving
* Jeanne Carpenter
* Maggie Fisher
* Siska Swanson

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 8. april 2023.
2. ↑  Sloman, Edward; Barriscale, Bessie (1920). «The Luck Of Geraldine Laird». Besøkt 8. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Luck of Geraldine Laird* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Luck of Geraldine Laird* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Luck of Geraldine Laird* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***The Lost House*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Christy Cabanne.

Handling
--------

Før hans niese Dosia Dale skal bli myndig, må onkelen hennes - som allerede har brukt opp hele formuen hennes - finne en måte å gjøre rede for handlingene hans på. Han foreslår å gifte seg med henne, noe en indignert Dosia nekter å være med på. Deretter konspirerer han med sin ondskapsfulle venn, Dr. Protheroe, for å bli kvitt Dosia - før hun rekker å stille spørsmål ved arven sin.

De to mennene erklærer Dosia som sinnssyk, og låser henne inne i legens psykiatrisk institusjon. Men hun klarer å slippe en melding fra et vindu, og denne bønnen om hjelp blir oppdaget av en reporter ved navn Ford. Han later deretter som han har en form for galskap, for å få tilgang til institusjonen. Men Dr. Protheroe blir snart mistenksom overfor Ford.

Rolleliste
----------

* Lillian Gish som Dosia Dale.
* Wallace Reid som Ford.
* F.A. Turner som Dosias onkel.
* Elmer Clifton som Cuthbert.
* Allan Sears som Dr. Protheroe.

Referanser
----------

1. ↑  The Lost House
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lost House* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lost House* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Juan Roberto Melendez-Colon** (født 1951) er en amerikansk menneskerettsaktivist som i 1984 ble fengslet og dømt til døden for en forbrytelse han ikke hadde begått. Han ble frikjent og løslatt nesten 18 år senere.

Melendez ble født i Brooklyn, New York, men oppvokst på Puerto Rico. Han returnerte til fastlandet da han var 17. I 1984 ble arrestert og dømt til døden for drap. Han satt nesten 18 år på dødscelle før han ble frikjent og løslatt i 2002, da politiet tok den rette personen. Melendez jobbet iherdig for å bevise sin uskyld i den perioden han satt på dødscella, men det var først i 2001 at arbeidet hans førte frem. En advokat som jobbet med saken hans fant en eske som inneholdt en kassett med tilståelsen til den ekte drapsmannen, og de klarte å finne 20 vitner som underbygget tilståelsen. Ved nærmere undersøkelser ble det også funnet tekniske bevis mot denne personen, som det viste seg var en politityster.

Melendes har etter sin frigivelse reist rundt, både i USA og Europa og fortalt om sine opplevelser som uskyldig dømt. Han er også en talsmann mot bruk av dødsstraff og har stiftet organisasjonen *Juan Melendez Voices United for Justice Project*. Hun har under intervju sagt at «Jeg ble ikke satt fri på grunn av systemet. Jeg ble satt fri på tross av systemet».

I forbindelse med en kampanjetur til Europa i 2006 besøkte han Norge hvor han var gjest Fredrik Skavlans talkshow *Først & sist*.

Referanser
----------

1. 1 2  «Dødsstraff: Det amerikanske marerittet». *amnesty.no*. 2006. Besøkt 9. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside til "Juan Melendez Voices United for Justice Project"
Bad Gastein
Bad Gastein
**Bad Gastein** er en by og et vintersportssted i Østerrike som ligger cirka 1000 moh.

I vinterhalvåret trekker skisporten mange turister til byen, og i sommerhalvåret er fjellvandring den største aktiviteten. I og omkring Bad Gastein er det flere anlegg for både langrenn og alpint.

Bad Gastein arrangerte alpin-VM i 1958, og frem til 1988 var byen jevnlig åsted for renn i verdenscupen. Byen ligger øverst i Gasteindalen, innenfor delstaten delstaten Salzburg, der Salzburg er hovedstad.

Etter andre slesvigske krig, var byen vertskap for en konferanse hvor Preussen og Østerrike i august 1865 inngikk en avtale om delingen av Slesvig og Holstein. Østerrike skulle administrere Holstein, mens Preussen fikk Slesvig.

Referanser
----------

1. ↑  «Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑  «Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 9. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bad Gastein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Trasamund** (født 450, død 523) var vandalenes og alanernes konge fra 496 til 523, den fjerde kongen i vandalenes kongedømme i Nord-Afrika, og styrte lenger enn noen annen vandalkonge i Afrika, med unntak av sin bestefar, Geiserik.

Trasamund var den tredje sønnen av Geiseriks fjerde sønn, Gento, og ble konge i 496 bare fordi alle Geiseriks sønner og hans egen bror, kong Guntamund, alle døde før de ble 50 år. Da Guntamund døde, var han den ene av to gjenlevende barnebarn av Geiserik og arvet tronen i henhold til en lov som hans bestefar innførte, som gav kongetittelen til det eldste mannlige medlemmet av en avdød konges familie.

Han har vanligvis blitt beskrevet som en ineffektiv hersker. Under hans lederskap ser vandalenes kongedømme ut til å ha fortsatt nedgangen som begynte med Geiseriks død og mistet kontrollen over nesten hele dagens Algerie til berberne. I det siste året av hans styre, ble den viktige byen Leptis Magna plyndret av berberne.

På den andre siden ser det ut til at han opprettholdt et sterkt grep om kjerneområdet til vandalenes kongedømme som bestod av dagens Tunisia og det østlige Algerie. Han gjorde også slutt på mange års forfølgelse av katolikker som hadde begynt under hans onkel Huneriks styre, et grep som forbedret vandalenes forbindelser med Østromerriket.

Trasamund døde i 523 og ble etterfulgt av sin fetter Hilderik, den førstefødte sønnen til Hunerik.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Guntamund** | **Vandalenes konge**(496–523) | Etterfølger:**Hilderik** |

| * v
* d
* r
Vandalenes konger |
| --- |
| Godigisel **·** Gunderik **·** Geiserik **·** Hunerik **·** Guntamund **·** Trasamund **·** Hilderik **·** Gelimer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**John Georg Ljosdal** (født 5. juli 1903 på Flå i Birkenes, Aust-Agder, død 25. oktober 1974) var visedikter, novelleforfatter, musiker og sjømann.

Han er mest kjent for å ha skrevet vestlandsgruppa Salhuskvintettens ønskekonsertslager «Gryta hennar mor», innspilt på plate i 1965. I 1933 fikk han på trykk sin første novelle i *Arbeidermagasinet*. For leserne ble han av Prøysen-venn og redaktør Nils Johan Rud presentert for leserne som «fullblods romani – en skribent utenom den vanlige sort». Samme år fikk han også på trykk novellen «Reisen til Lykkeland» i Omstreifermisjonens blad *På Hjemveien*.

John Ljosdal, (ofte skrevet Jon Ljosdal) var tater og tilhørte slektene Gripenfeldt, Allting og Lindbom. Hans mor Gunhild Marie, var datter av Rasmus Lindbom. John Georg Ljosdals far Jakob, skal ifølge Eilert Sundts Fantefortegnelse fra 1862, vært Ole Christian Jakobsen fra Skien, «Aarelader, kaldt Ole Blodtapp». Ljosdal ble seks år gammel plassert av norske myndigheter i åtte års isolasjon på Lindøen Opdragelsesanstalt utenfor Stavanger, et sted opprettet av vekkelsespredikant Lars Oftedal, stortingsmann og grunnlegger av *Stavanger Aftenblad*. 16 år gammel dro han til sjøs, og var fyrbøter på skip som gikk i fart på England, USA og Canada. I 1929 vendte han tilbake til Norge, og vandret i mange år langs veiene mellom Arendal og Stavanger med sitt følge og sin ledsagerske Lisa Fredriksen. Hun var av Flintian-slekt, datter av hans stefar, og også født på gården Flå. Som forfatter brukte Ljosdal stabbestein som skrivebord. Han leverte dikt til Alfred Maurstad og hadde utstrakt brevkontakt med andre norske kunstnere, bl.a. Sigrid Undset og Alf Prøysen. 

Ljosdal spilte flatfele, trekkspill og munnspill. I 1971 utga Rune forlag boken *Gryta hennar mor* med en rekke av hans tekster. Enkelte, som bl.a. «De lappede seil» og «Det nye bedehuset» er også representert i andre visebøker. Sangen «Juledrømmen», med melodi av Valborg Tveite, er innspilt av Stor Johan-folkets sangere Elias Akselsen (*Her kommer dine arme små*, Via Music 2003) og Veronica Akselsen (*Fattige var de som først fikk se*, Via Music 2004).

Han døde av hjerneslag i Marnardal (Vest-Agder), mens han leste sitt eget vinnerdikt under er prisutdeling.

Referanser
----------

1. ↑  Gotaas, Thor (2017). *Taterne*. Dreyers forl. ISBN 9788282654012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
VSS Vintorez
**VSS** (russisk: Винтовка Снайперская Специальная, *Vintovka Snajperskaja Spetsialnaja* eller «Spesiell skarpskytterrifle», GRAU betegnelse 6P29), også kalt **Vintorez** («piggtrådkutter»), er en skarpskytterrifle kamret for 9x39 mm som bruker tunge subsoniske SP5-kuler eller panserbrytende SP6-kuler. Riflen ble utviklet på slutten av 1980-tallet av TsNIITochMash og har blitt produsert av Tula Arsenal. VSS har primært blitt brukt av Spetsnaz-enheter for spaning eller hemmelige oppdrag.

Design
------

1PN51 nattsikte
Våpenet har en heldemper som flyter fritt rundt pipen. Lyddemperen kan lett demonteres for oppbevaring eller vedlikehold, men våpenet bør ikke skytes uten lyddemper. Med lyddemperen montert har våpenet en lengde på 894 mm.

Standard siktemiddel er 1PN51 nattsiktet.

Se også
-------

* AS Val

Referanser
----------

1. ↑  *ИЗДЕЛИЕ 1ПН51 ТЕХНИЧЕСКОЕ ОПИСАНИЕ И ИНСТРУКЦИЯ ПО ЭКСПЛУАТАЦИИ* [*PRODUCT 1PN51 TECHNICAL DESCRIPTION AND OPERATING INSTRUCTIONS*] **(russisk)**. Januar 1992. s. 11.
**Trashilhünpo** eller **Tashi Lhunpo** (tibetansk: བཀྲ་ཤིས་ལྷུན་པོ, wylie: *bkra shis lhun po*, THL: *trashilhünpo*; tradisjonell kinesisk: 扎什倫布寺, pinyin: *zhāshí lúnbù sì*) er et tibetansk buddhistisk kloster. I tibetansk pinyin, som er det offisielle systemet for romanisering av det tibetanske språk i Folkerepublikken Kina, blir klosteret kalt **Zhaxilhünbo**. Klosteret befinner seg i den vestlige delen av Samzhubzēdistriktet, som befinner seg i prefekturet Shigatse i det sentrale Tibet. Dette distriktet er nærmest ekvivalent med det urbane senteret Shigatse (གཞིས་ཀ་རྩེ་གྲོང, *Gzhis-ka-rtse*), som er Tibets nest største by.

Det er et av de seks store klostre som tilhører Gelugpa, den yngste av de fire retningene i tibetansk buddhisme. Det er av tradisjon sete for Panchen Lama, som er den nest øverste religiøse leder av Gelugpa etter Dalai Lama.

Historie
--------

Den sjette Panchen Lama mottar George Bogle i Trashilhünpo, malt av Tilly Kettle, ca. 1775
Trashilhümpo ble grunnlagt i 1447 av Gedun Drub (1391–1475), som var en av Tsongkhapas fremste disipler og som mer enn hundre år etter sin død ble anerkjent som den første inkarnasjonen av Dalai Lama. Byggingen ble finansiert av lokale aristokratiske familier.

Den fjerde Panchen Lama, Lobsang Chökyi Gyaltsen, gjennomførte utbygninger av klostret, hvorpå det tjente som hovedsete for alle følgende Panchen Lama. I 1791 ble klosteret angrepet og plyndret av nepalske Gurkha-soldater, som senere ble drevet ut av Tibet av tropper fra Qing-dynastiet.

I sin storhetstid hadde Trashilhümpo mer enn 4000 munker og fire tantriske kollegier, som hver og en hadde sine egne abbeder. I 1960 ble imidlertid klosteret oppløst under den tiende Panchen Lamas fravær. 

Trashilhünpo er et av få kloster i Tibet som klarte seg unna fullstendig ødeleggelse under kulturrevolusjonen, selv om klosteret ble angrepet av rødegardister ved forskjellige anledninger. 

På 1980-tallet ble Trashilhümpo gjenåpnet.

Litteratur
----------

* Phuntsok Namgyal (phun tshogs rnam rgyal) (chief editor): *Tibetan Buddhist monastery Bkra-sis-lhum-po*. Encyclopedia of China Publishing House, Beijing, 1. januar 1998, ISBN 7-5000-6101-3.
* Tanjun Ranopanza: *Das Kloster Tashilhunpo*. Die Residenz der Großmeister Panchen (Beijing, Verlag für fremdsprachige Literatur 1993), ISBN 7-119-01618-0.
* Michael Buckley, Robert Strauss, Chris Robert: *Tibet: travel survival kit*, 3 Rev.ed /revised by C. Taylor, 1995, Lonely Planet, ISBN 0-86442-289-X (pbk)

Referanser
----------

1. ↑   BDRC Resource ID G104[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tashilhunpo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Tekstilprodusenter i Schmallenberg fra 1850 til 1938
**Tekstilindustrien i Sauerland** er en industri i den historiske regionen Sauerland i Tyskland som går tilbake til middelalderen. I Schmallenberg hadde *Schmallenberger Wullenweber* allerede i 1416 en vev som frem til begynnelsen av tidlig moderne tid ble brukt til produksjonen av linprodukter. Produktene ble solgt lokalt under navnet *Schmallenberger Wand*. Tekstilindustrien i området opplevde et oppsving på 1800-tallet, ikke minst som reaksjon på tapet av inntjeningsmuligheter under krisen i gruveindustrien i kjølvannet av fremveksten av Ruhrområdet. Etter andre verdenskrig, og spesielt i 1950- og 1960-årene, hadde industrien sitt største oppsving, og i mai 1970 var 53,1 % av befolkningen i Schmallenberg ansatt i tekstil- og lærindustrien, mens tallene for resten av Tyskland var 9,6 %. Ved inngangen til det 21. århundre var det en vekst i antall selskaper i tekstilindustrien, og i 2006 eksisterte fortsatt *Veltins Wiethoff und Falke* fra 1800-tallet.
Museumsdorf Niedersulz
**Museumsdorf Niedersulz** er et friluftsmuseum i Østerrike som viser tradisjonelle bygninger og arkitektur fra distriktet Weinviertel. Det ligger i landsbyen Sulz im Weinviertel, omtrent 45 km nord for Wien i provinsen Niederösterreich. 

Landsbymuseet i Niedersulz er det største friluftsmuseet i Niederösterreich og ble grunnlagt i 1979. Museet består av 80 historiske bygninger fra hele regionen.

Landsbymuseet er formet som en "rekke-landsby"; landsbyens gårder ligger inn mot en landsbygate. Dette er en tradisjonell form for bosetting som går tilbake til år 1000. Husene langs landsbygaten er rektangulære i form og består av en boenhet, fjøs og stall, et avlangt skur og et uthus som også avgrenser baksiden av eiendommen.

På museet foregår det demonstrasjoner av tradisjonelle håndverk og husflidsteknikker. Husdyr er det også på museumsområdet.

Landsbyens hustyper
-------------------

* *Streckhof*: Dette er landsbyens opprinnelige hustype, et langt, rett hus. Gavlsiden av huset vender mot gaten. Rommene ligger ved siden av hverandre under ett tak.
* *Zwerchhof*: Et L-formet hus type. Et hus av Streckhof-type med en tilstøtende rad med boder for husdyr.
* *Doppelhakenhof*: U-formet grunnplan , en videreutvikling fra Zwerchhof. Et stort skur er festet til raden med boder, og skaper En U-formet planløsning.
* *Kleinhäuslerhaus*: Lite hus, bolig for lavere sosiale lag i samfunnet.

Referanse
---------

1. ↑  «Museumsdorf Niedersulz - Museums and exhibitions». Besøkt 4. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Friluftsmuseet Niedersulz
Grote Kerk Maassluis, hvor Asma var organist fra 1965.
**Feike Pieter Asma** (født 21. april 1912 i Den Helder, død 18. desember 1984 i Amsterdam) var en nederlandsk organist, dirigent og musiker. 

Fra ung alder spilte han i kirken i hjembyen på et orgel med 9 stemmer, og fra han var 16 år gikk han i lære hos Jan Zwart. I 1933 flyttet han til Leiden, der han ble organist på det hundre år gamle orgelet som opprinnelig var bygget av Pieter Janszoon de Swart i 1565. Derfra dro han i 1943 til Den Haag og ble organist i den evangelisk-lutherske kirken, også kjent som Burgwal lutherske kirke. Her er det et stort orgel bygget av JHH Bätz i 1753. 

I 1965 flyttet han til Grote Kerk Maassluis, som har et orgel bygget av Rudolf Garrels fra 1732. 

Ved Koninklijk Conservatorium i Den Haag studerte han direksjon med Jan Koetsier og piano og komposisjon med Hugo van Dalen. Han gikk også i lang tid hos Eduard Flipse og tok leksjoner i orkester- og korledelse. I 1950 og 1951 deltok han i mesterklasser for dirigenter med Paul van Kempen i Siena.

I løpet av sitt yrkesaktive liv ga Feike Asma nesten daglig orgelkonserter over hele landet som tiltrakk seg mange besøkende. Han var en talsmann for den franske symfoniske orgelmusikk av komponister som Alexandre Guilmant, Leon Boëllmann, Louis Vierne og Charles–Marie Widor. Han spilte ikke bare i Nederland, men også i Frankrike, USA, Canada og Sør-Afrika, og overalt samlet han store forsamlinger med sin musikk.

Priser
------

* Arts-Sciences-Lettres Diplome de Médaille Argent 1964
* Ridder av Oranje-Nassau-ordenen 1967
* Diplome de Médaille Vermeil 1975
* Wolfert van Borselenpenning fra Rotterdam by.

Diskografi
----------

Lp gjenutgitt som CD:

* *Koraalbewerkingen Van Jan Zwart* 2008
* *Feike Asma Plays Five Organs in the Netherlands* 2007
* *Orgelsonaten 1-4* by Feike Asma and Felix Mendelssohn Bartholdy
* *Bekende orgelklanken*
* *Dubbelconcert Live*. Hovedorgel og Johannusorgel i Klanken. Med Wilhelm Hendrik Zwart.
* *North German Organ Music* 1999

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119146363, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Musicalics, oppført som Feike Pieter Asma, Musicalics komponist-ID 98812[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 795017, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Feike Asma på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Feike Asma på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Feike Asma på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Nettsted om Feike Asma

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BPN **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Feidhmeannacht na Seirbhíse Sláinte** (irsk) eller **Health Service Executive** (engelsk) er en irsk statlig organisasjon med ansvar for å levere helse- og omsorgstjenester til Irlands innbyggere, finansiert over skatteseddelen. Organisasjonen ble etablert ved helseloven (*Health Act*) av 2004 som trådte i kraft 1. januar 2005. Den erstattet ti regionale helsestyrelser og en rekke andre etater og organisasjoner. Irlands helseminister har politisk ansvar for virksomheten.

Feidhmeannacht na Seirbhíse Sláinte er Irlands største arbeidsgiver, med mer enn 67 000 ansatte og ytterligere 40 000 i finansierte helsetjenester. Organisasjonen har et årlig budsjett på over 13 milliarder euro, mer enn noen annen organisasjon i offentlig sektor. I mars 2017 ble det kunngjort at Feidhmeannacht na Seirbhíse Sláinte skal legges ned og erstattes av et nytt system med regionale organisasjoner som er direkte underlagt det irske helsedepartementet. Planen ble imidlertid reversert senere samme år.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. november 2017. Besøkt 4. desember 2017.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. desember 2017. Besøkt 4. desember 2017.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** EU mva-nr.
 |
***Persepolis*** er en selvbiografisk tegneserie av iranske Marjane Satrapi. Den ble gitt ut i fire deler i Frankrike, og to deler på engelsk. I Norge har alle fire delene blitt gitt i en bok av No Comprendo Press. Tittelen kommer fra navnet på den gamle persiske byen Persepolis.

Tegneserien handler om Satrapis liv. Den starter da sjahen blir styrtet i 1979, og forteller videre om hvordan det var å bo i Teheran under Irak-Iran-krigen, til hun som fjortenåring flyktet til Wien og måtte leve der uten foreldrene sine. Hun flytter etterhvert tilbake til Iran, hvor hun gifter seg, skiller seg og flytter til Paris.

Den andre delen vant prisen for beste scenario under Angoulême Internasjonale Tegneseriefestival.

I 2007 kom en tegnefilm basert på tegneserien. Den hadde premiere på filmfestivalen i Cannes, til stor kritikk fra de iranske styresmaktene.

Referanser
----------

1. ↑  «'Persepolis', by Marjane Satrapi - Best Fictional Books - Newsweek 2010». *web.archive.org*. 19. september 2012. Arkivert fra originalen 19. september 2012. Besøkt 25. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis
 |

Portaler: Litteratur | Kunst
**Tulga** var vestgoternes konge i Spania fra 640 til 642, dersom hans far døde i desember 640 som noen kilder sier. Men noen kilder sier at hans styre begynte så tidlig som i 639 eller endte så tidlig som i 641. Han ble konge etter sin far, Chintila, i enda ett mislykket forsøk på å etablere en dynastisk kongemakt i Spania.

I 642 gjennomførte Chindasuinth, en gotisk krigsherre, et opprør. Han var allerede 79 år gammel. Han hadde hatt kommandoen ved grensen til baskerne. Han så kongemaktens svakhet og en konvensjon av adelsmenn (landeiende gotere) og folket (andre gotiske innbyggere) ved Pampalica (antagelig dagens Pampliega) utropte ham til konge uten støtte fra kirken.

Ifølge Sigibert av Gembloux, avsatte opprørerne Tulga i Toledo, barberte hodet hans og sendte ham i et kloster for å leve sine dager som munk (siden munker ikke kunne velges til tronen). Men St Ildefonso sier at opprøret mislyktes uten kirkens støtte og Chindasuinth etterfulgte Tulga først da han døde. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Chintila** | **Vestgoternes konge**(640–641) | Etterfølger:**Chindasuinth** |

| * v
* d
* r
Vestgotiske konger |
| --- |
| 
* Fritigern
* Atanarik
* Alarik I
* Ataulf
* Sigerik
* Wallia
* Teoderik I
* Torismund
* Teoderik II
* Eurik
* Alarik II
* Gesalek
* Amalarik
* Teudis
* Teudigisel
* Agila
* Atanagild
* Liuva I
* Liuvigild
* Reccared I
* Liuva II
* Witterik
* Gundemar
* Sisebut
* Reccared II
* Suintila
* Sisenand
* Chintila
* Tulga
* Chindasuinth
* Recceswinth
* Wamba
* Erwig
* Ergica
* Witiza
* Roderik

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BNE
 |
**Aldor Gamle** (2544-2645 av det tredje tideverv) var en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens bøker. Han var den tredje kongen av Rohan, og den av alle kongene som styrte lengst (i hele 75 år) og ble 102 år gammel. Derav kom tilnavnet *Gamle*.

Han var den andre sønnen til Brego. Hans eldre bror Baldor forsvant da han forsøkte å gå *De dødes stier*, så Aldor ble konge i en alder av 26 år da faren døde i året 2570 T.T..

Hans lange styre var en gullalder for Rohan og Rohirrim vokste i antall, og de jaget ut eller tvang under seg alle Dunlendingene som var øst for elva Jarna og Adorn. Etter det ble Hovadal og andre fjelldaler bebygd, og han grunnla også tilfluktsstedet Dunhov. Det var lenge fred i Rohan i tiden etter kong Aldors død.

Aldor hadde mange barn, og av dem var de tre eldste døtre. Han styrte i 75 år, og ble kjent som Aldor Gamle. Han døde i år 2645 i det tredje tideverv, i en alder av 102 år, et år etter fødselen av sin første tipp-oldesønn. Han ble etterfulgt av sitt fjerde barn, sønnen Fréa, som hadde ventet til han var 75 år gammel før han endelig ble konge av Marken.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Brego** | **Konge av Rohan**(2570–2645 T.T.) | Etterfølger:**Fréa** |

Portal: Litteratur
**Owners Group International** (OGI) var et norsk nettverksselskap etablert i 2004 av Jørn Ronnie Tagge og Jarl Moe. Selskapet var registrert på Seychellene.

OGI ble markedsført som et investeringsselskap der medlemmene ble lokket med egen oljebrønn i Texas og store avkastninger på investerte midler. Tagge kom fra vervet som styreleder i pyramideselskapet T5PC, og OGI kom raskt både i medienes og Økokrims søkelys. Dette medførte at selskapet la ned sin satsing i Skandinavia. På et tidspunkt var selskapet basert på aksjekursen verdsatt til 2,5 milliarder kroner. Selskapet oppga selv å ha nærmere 10.000 medlemmer.

Selskapet var i drift bare noen måneder før all aktivitet ble stengt. Virksomheten ble så flyttet over til Jomfruøyene, men like etter ble selskapets konto på Kypros sperret, og pengene betalt tilbake til mange av investorene. Tagge hadde da selv tatt ut store beløp i kontanter. Etter at Tagge ble slått personlig konkurs opphørte også virksomheten i OGI.

I etterkant omtales OGI som et av flere kortvarige pyramidespill som oppstod i kjølvannet av kollapsen i T5PC.

Referanser
----------

1. ↑  Pyramidebygger rir igjen Arkivert 21. september 2013 hos Wayback Machine. Hegnar Online
2. ↑  T5PC-topp starter opp igjen NRK
3. ↑  T5PC-innsider ble OGI-leder Hegnar Online
4. ↑  Owners Group International dropper Skandinavia Arkivert 9. mars 2016 hos Wayback Machine. Adresseavisen
5. ↑  Pyramidetopper i gang igjen[*død lenke*] Rogalands avis
6. ↑  – Owners Group verdt 2,5 milliarder Dagens Næringsliv
7. ↑  Ny lov – men futen kommer Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. NæringsRapport, 5/6, 2004
8. ↑  Owners Group legges ned Dagens Næringsliv
9. ↑  Stengte Tagges Kypros-konto VG
10. ↑  Tok ut 426 000 på Kypros før jul VG
11. ↑  T5PC-topp konkurs VG
12. ↑  Fra pyramidetopp til næringsflopp, Kapital 20/2011
**Tullingesjön** er en innsjø som ligger mellom Tullinge og Tumba i Botkyrka kommune sørvest i Stockholms län.

Tullingesjöns tilløp er Tumbaån og Älvestaån fra Tumbasiden i vest. Tullingesjön har, siden utgravingen av Flottsbro kanal på 1700-tallet hatt forbindelse med Mälaren, utløpet er i nord, via Flottsbro kanal til Albysjön, og videre via Fittjaviken til Vårbyfjärden i Mälaren.

På Tullingesiden ligger Tullinge kyrka og Tullinge gård. Stendalsbadet er en populær badeplass, og ligger langs bredden en drøy kilometer lengre nord. På sørsiden av innsjøen går Huddingevägen og pendeltogbanen Södertälje–Stockholm–Märsta.

På tumbasiden, lavlandet, ligger Vita villorna og Röda villorna, som opprinnelig ble oppført for ansatte ved *Seperator*, senere Alfa Laval, men er nå utleieleiligheter disponert av Botkyrkabyggen.

Ved Tullingesjöns nordside ligger Flottsbro, et alpint vintersportssenter med en 100 meter høy skibakke. Langs Tullingesjön går «utsiktsrundan», en ca fire km lang turløype med god utsikt over innsjøen.

Eksterne lenker
---------------

* Tullingesjön Miljödatabasen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Owen Roberts internasjonale lufthavn** (IATA: **GCM**, ICAO: **MWCR**) ligger på Grand Cayman på Caymanøyene. Flyplassen er den største i landet og er hovedbase for det nasjonale flyselskapet Cayman Airways. Den er oppkalt etter den britiske RAF-piloten Owen Roberts, som var en pionér for den sivile luftfarten i landet. Flyplassen kan ta i mot kort- og mellomdistansefly og som har ruter til blant annet USA, Canada, Jamaica, Honduras og Cuba. I tillegg har det nasjonale flyselskapet Cayman Airways rutet til de to andre mindre øyene i landet. Flyplassen ble i perioden 2015–2020 utvidet med større passasjerterminal og lengre rullebane, for å kunne ta i mot større fly og mulighetene for direkterute til blant annet London via Bahamas.

Referanser
----------

1. ↑  Silva, Ken (4. mars 2019). «Airport seeks contractor to extend runway». *Cayman Compass*. Besøkt 7. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Cayman Islands Airport Authority
* Guide to Georgetown Owen Roberts Airport - Airport Guides

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kevin George Robertson** (født 2. februar 1959 i Biloxi i Mississippi), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Robertson vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Robertson spilte sju kamper og scoret tretten mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i vannpolo, USAs flagg USA
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i vannpolo, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kevin Robertson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kevin Robertson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kevin Robertson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kevin Robertson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kevin Robertson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Thomas Wegner** (født 31. januar 1695 i Stavanger, død 22. januar 1758) var en norsk prest.

Thomas Wegners foreldre var kongelig translatør Valentin Wegner og Christiane Sørensdatter (født Wendelboe). Han gikk først på skole i sin fødeby, senere i Christiania. 1721 ble han kapellan i Stavanger, og etter å ha tjent som sådan i 10 år, drog han til København, fikk preke for Christian VI, ble sjelesørger for prinsesse Sofie Hedvig av Danmark og fikk 1731 Spjellerups kall på Sjælland; herfra ble han 1732 eller 1733 forflyttet til Vemmetofte. Da prinsessen var død 1735, søkte han bort og ble samme år sogneprest til Ås, den gang et dårlig kall. Her satt han i 16 år, til 1751, da han hadde den lykke å få være vert for Frederik V, som forhørte seg om hans liv og forhold og lovet ham det første ledige embede, som passet for ham. Han ble da samme år stiftsprost i Christiania, hvor hans virksomhet må ha vært meget stille, siden hans samtidige, slottsprest Otto Holmboe, i sin dagbok kun nevner hans ankomst og hans død. Han har åpenbart vært av den pietistiske tids tilbakeholdne og stillferdige menn. Et legat til de fattige bærer hans og hans hustrus minne. Han ble gift 1724 med Sara Godtzen (1692–1768).

Kilder
------

* *Dansk biografisk Lexikon*
**Wang Daohan** (汪道涵, pinyin: *Wāng Dàohán* født 27. mars 1915 i Jiashan i provinsen Anhui i Kina, død 24. desember 2005 i Shanghai) var borgermester av Shanghai og så president of the Association for Relations Across the Taiwan Straits (ARATS). 

Wang ble medlem av Det kinesiske kommunistiske parti i 1938. I sin tidlige karriere i Folkerepublikken Kinas regjering syslet han med handels- og investeringssaker. I 1965 var han stedfortredende minister for Statskommisjonen for økonomiske relasjoner med fremmede stater, og i 1979 ble han viseformann i Statens kommisjon for utenlandske investeringer og viseformann for Statens kommisjon for import og eksport. 

Etter ett år som viseborgermester ble Wang borgermester av Shanghai i 1981. Som borgermester bidro Wang til at Deng Xiaopings økonomiske reformer skulle lykkes ved sin aktive innsats for investeringer og *joint ventures*. Da han gikk av i 1985 klarte Wang å få partiledelsen til å la hans protesjé Jiang Zemin etterfølge ham i embedet. 

Den 16. desember 1991 ble Wang president for den halvoffisielle Association for Relations Across the Taiwan Straits (ARATS).

Referanser
----------

1. ↑   www.chinadaily.com.cn[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* "Economic Policy after the 16th Party Congress"
* *Same Bed, Different Dreams*
* AsiaWeek "Who's Who"

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Antonio Canevari** (født 1681 i Rom, død 1764 i Napoli 1764) var en Italiensk arkitekt i den Rokokko-Klassisistisk arkitektur-perioden.

Han studerte sammen med en knapt kjent arkitekt ved navn Antonio Caleri og begynte tidlig å arbeide i Rom. Han flyttet til Lisboa i 1725, og så til Napoli, Italia. I Rom, som ung 22-åring vant han en arkitektkonkurranse, utlyst av Accademia di San Luca. Han hjalp til med å tegne *Chiesa delle Stimmate*, og restaurere Santi Giovanni e Paolo-kirken Han lavet noen tegninger (ikke brukt) for restaurering av Laterankirken og fulførte, sammen med Filippo Juvarra, Michetti, og andre moderniseringen av sakristiet i Peterskirken. I Portugal, hvor han hjalp til med å bygge en akvadukt som var blitt sterkt skadet som følge av jordskjelvet i Napoli i 1755. Han arbeidet så med Slottet i Capodimonte, det kongelige slott i Portici, og med andre bygg, som Porta Nuova.

Referanser
----------

1. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 109, besøkt 14. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Canevari, Antonio[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 109, besøkt 4. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp00815575, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Boni, Filippo de' (1852). Biografia degli artisti ovvero dizionario della vita e delle opere dei pittori, degli scultori, degli intagliatori, dei tipografi e dei musici di ogni nazione che fiorirono da'tempi più remoti sino á nostri giorni. Seconda Edizione.. Venice; Googlebooks: Presso Andrea Santini e Figlio. s. 178.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ULAN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Rullestolcurling Rullestolcurling |
| VM i rullestolcurling |
| Bronse | 2012 Chuncheon |  Skip |
| Bronse | 2013 Sotsji |  Skip |

**Wang Haitao** (født 2. desember 1989 i Heilongjiang) er en kinesisk rullestolcurlingspiller. Han har to VM-bronsemedaljer som fremste meritter, og har vært skip på det kinesiske landslaget siden 2008. 

Han begynte med rullestolcurling i 2007, og debuterte for Kina ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i 2009.

Idrettskarriere
---------------

Wang var skip ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2009 i Vancouver i Canada. Kina kom på 2.-plass i kvalifiseringsmesterskapet, etter at de tapte finalen 1-13 for Russland, men ble kvalifisert til VM i 2009. I VM kom Kina på 8.-plass. I 2010 vant Kina kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2011, og ved VM 2011 kom Kina på 5.-plass. 

Ved VM i rullestolcurling 2012 fikk Kina bronse, de slo Slovakia 7-4 i bronsefinalen. Ved neste VM, i 2013, kom de også på 3.-plass, denne gangen slo de USA 6-5 i bronsefinalen. 

Han var også skip ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der det kinesiske laget kom på 4.-plass. Her tapte de 3-7 for Storbritannia i bronsefinalen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Haitao – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Wang Haitao – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Wang Haitao – World Curling Federation Rediger på Wikidata
* Profil hos Sotsji 2014 Paralympics Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine.
**Tamzin Outhwaite** (født 5. november 1970) er en engelsk skuespiller. Hun er født i Essex i England og var med i teaterkompaniet Stagestruck som tenåring. Da hun var 16 år reiste hun til London for å studere dans og drama ved London Studio Centre.

Etter studiene fikk Outhwaite flere roller på teaterscenen, blant annet i *Grease* og *Oliver!*, og gjesteroller i TV-seriene *The Bill* og *Men Behaving Badly*. I 1998 fikk hun en større rolle i såpeoperaen *EastEnders* og ble rikskjendis.

Outhwaite forlot *EastEnders* i 2002 og gikk rett inn i hovedrollen som «Jo» i kriminalserien *Red Cap*. Da serien ble innstilt i 2004 ble Outhwaite tildelt store gjesteroller i flere dramaserier, inkludert *Hustle*, *Final Demand* og *Frances Tuesday*. Hun inngikk en reklameavtale med kosmetikkselskapet Avon verdt én million pund og var modell for Debenhams.

I 2005 fikk hun en rolle i dramaserien *Walk Away and I Stumble* og hovedrollen i Hollywood-filmen *7 Seconds* sammen med Wesley Snipes.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0653666, besøkt 23. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tamzin Outhwaite på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Tamzin Outhwaite på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Tamzin Outhwaite på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Tamzin Outhwaite på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Tamzin Outhwaite hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Amtsinspektører** var en stilling som ble opprettet ved folkeskoleloven av 1889. Det ble da anledning til å ansette amtssinpektører i hver amtskommune (fylkeskommune fra 1919). Amtsinspektørene skulle hjelpe amtsskolestyret i tilsynsoppgavene på skolefeltet. Amtsinspektørene skiftet navn til **fylkesinspektører** i 1919. Ordningen med fylkesinspektører ble tatt bort ved folkeskoleloven av 1959.

Historie
--------

Ved *Lov om Folkeskolen paa Landet* av 26. juni 1889 ble det opprettet amtsskolestyrer i hvert amt. Amtsskolestyrene skulle ivareta amtets oppgaver på skolefeltet, deriblant avgi forslag til bruk av amtsskolekassens midler og føre tilsyn med amtets folkeskoler og fortsettelsesskoler. Til å hjelpe seg med tilsynsoppgavene kunne amtsskolestyret ansette en amtsinspektør og fastsette dennes oppgaver (§ 70). Amtsinspektørene skulle rapportere om sin virksomhet til amtsskolestyrene. I 1919 skiftet amtsskoleinspektørene navn til fylkesinspektører.

Ordningen med fylkesinspektør var ikke obligatorisk, og det var ikke mange fylker som opprettet disse stillingene. Rundt 1960 var det bare to fylker som hadde opprettet stillinger for fylkesskoleinspektører; Nordland og Vestfold. To andre igjen hadde ordninger med egne kontorsjefer som skulle ta hånd om fylkesskolestyrets saker. Andre igjen hadde sekretærer, gjerne i deltidsstillinger, som betjente fylkesskolestyret. I de øvrige fylkene var det fylkesskolestyrets formann som utførte både forberedende saksbehandling og sekretærarbeid for fylkesskolestyrene. I *Lov om folkeskolen* av 10. april 1959 ble bestemmelsen om fylkesinspektører tatt bort.

Arkiv
-----

I og med at ordningen med amtsinspektører ikke ble utbredt i særlig grad, er det begrenset med arkivmateriale etter denne. For de fylkene som hadde opprettet stillinger som amtsinspektør, vil eksisterende arkivmateriale være avlevert det respektive statsarkiv. Det kan også være relevant dokumentasjon i fylkesarkivet.

Se også
-------

* Fylkesskolestyre
* Fylkesskolekasse
* Fylkeskommune

Kilder
------

* *Lov om Folkeskolen paa Landet*, 26. juni 1889
* *Lov om folkeskolen*, 10. april 1959

Litteratur
----------

* Odd Asbjørn Mediås: *Skoledirektørembetet i Norge 1860-1992*. KUD 1996
**Vlaams Blok** var et høyrepopulistisk politisk parti i Belgia, grunnlagt i 1978. Det ble nedlagt i 2004 etter at Belgias høyesterett hadde avgjort at partiet var rasistisk.

Historie
--------

Grunnleggerne av Vlaams Blok hadde nære forbindelser til pro-fascistiske krefter under annen verdenskrig.[] Partiets mål var uavhengighet for Flandern, og de var imot staten Belgia. Partiet var en ledende kraft i den militante flamske bevegelsen. Det er likevel blitt beskrevet som et euronasjonalistisk parti.

Partiet stod særlig sterkt i Antwerpen-provinsen, hvor det fikk 33 % oppslutning og var største parti i bystyret. Det var det femte største partiet i Belgias parlament, med 11,6 % på landsbasis og 17,9 % av stemmene blant flamske velgere. Det hadde dermed 18 seter i det føderale parlamentet. Ved valget i 2004 ble partiet nest størst i det flamske delstatsparlamentet, med 24,1 % av stemmene og 32 representanter.

Senere samme år ble partiet dømt av Belgias høyesterett for å fremme rasisme. Dette var den direkte årsaken til at partiet ble oppløst, men dets program er likevel i stor grad videreført i Vlaams Belang.

Kjente medlemmer
----------------

* Gerolf Annemans
* Lode Claes
* Filip Dewinter
* Karel Dillen
* Roeland Raes
* Frank Vanhecke

Referanser
----------

1. 1 2  «Court rules Vlaams Blok is racist» **(engelsk)**. 9. november 2004. Besøkt 2. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vlaams Blok – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (nl) Vlaams Blok på Twitter Rediger på Wikidata

* (nl) Vlaams Blok på Facebook Rediger på Wikidata

* (nl) Vlaams Blok på Instagram Rediger på Wikidata

* (nl) Vlaams Blok på LinkedIn Rediger på Wikidata

* (nl) Vlaams Blok på YouTube Rediger på Wikidata
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Amtsforordningen av 1661** var den mest dyptgripende administrative endring av den norske samfunnstrukturen i løpet av foreningstiden med Danmark. Forordningen var et direkte resultat av innføringen av eneveldet i tvillingriket, som *med et kongelig pennestrøk* ble de tradisjonsrike norske embedsdistriktene (len) omgjort til amt og hvert amt fikk sin amtmann utpekt av kongen.

Det skal sies at selv om de aller fleste amtmenn etterhvert var av dansk avstamning, så gav de opphav til en embedstand som var særdeles lite korrupt og denne samfunnsmodellen har i stor grad stått seg til vår egen tid.

Fra len til amt i 1662
----------------------

Etter innføringen av eneveldet i Danmark-Norge i 1660 falt den gamle lensordningen bort. Det hadde vært en maktkamp mellom kongen og borgerskapet på den ene side og den gamle adel – som lensherrene ble rekruttert fra – på den annen side. Det var derfor en naturlig konsekvens at når sentralforvaltningen av Danmark-Norge med sete i København ble endret til et enevelde og arvekongedømme, måtte også regionalforvaltningen, dvs lensordningen, endres. Ved *Amtsforordningen av 8. februar 1661* – bare ett år etter innføringen av eneveldet – ble lenene fra 1. februar 1662 avløst av amt, både i Norge og i Danmark. De fire hovedlen i Norge ble gjort om til fire stift- eller hovedamt i Akershus, Stavanger, Bergen og Trondheim. Dessuten fikk man åtte underliggende amt, som stiftamtmannen førte overtilsynet med samtidig som han bestyrte sitt eget stiftamt.

Den opprinnelige inndelingen fra 1662 i fire stiftamt med til sammen åtte underamt:

* Aggershuus Stift
	+ Fredrikstad med Smaalenenes Amt
	+ Tønsberg med Brunla Amt
* Stavanger Stift
	+ Agdesiden Amt
	+ Bratsberg Amt
* Bergenhuus Stift
	+ Halsnøy kloster og Hardanger Amt
	+ Nordlandenes Amt
* Throndhjems Stift
	+ Romsdals Amt
	+ Vardøhus Amt

Amtene var videre oppdelt i fogderier, og tilsammen var det i 1660-årene 55 fogderier.