recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Emmanuel Hecht jr.** (født 3. juni 1919 i Baltimore i Maryland, USA, død 8. februar 2012 i Paris i Frankrike) var den ledende antikvitetsforhandleren i sin generasjon. Han gjorde sine første viktige salg på 1950-tallet, inkludert spredningen av samlingen til Ludwig Curtius, tidligere leder av det tyske arkeologiske instituttet i Roma, og senere salget av en rødfigurvase fra sent i det sjette århundre før Kristus til Metropolitan Museum of Art. 

I 1972 solgte han Eufronios-kratéret til Metropolitan Museum of Art for én million dollar. Krateret viste seg å være plyndret og eksportert ulovlig, og ble overlevert til den italienske stat i 2008. I forbindelse med dette ble Hecht tiltalt av italienske myndigheter, men saken falt gjennom etter at et hovedvitne plutselig trakk tilbake sine uttalelser. I etterkant av dommen mot den kjente antikvitetssmugleren Giacomo Medici i 2005 ble Hecht igjen etterforsket og tiltalt for ulovlig eksport og handel med plyndrete oldsaker. Hecht benektet kjennskap til den ulovlige herkomsten til oldsakene. Saken ble senere henlagt grunnet foreldelse.

Referanser
----------

1. ↑   «Death of American antiquities dealer Robert E. Hecht»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Robert E. Hecht Jr. figure in antiquities case involving the Getty, is dead. *Los Angeles Times*. 8. februar 2012.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Frostbite Engine** er en spillmotor for førsteperson skytespill utviklet av EA Games Digital Illusions CE, skaperne av Battlefield serien. Den første versjonen av motoren, Frostbite 1.0, var designet bare til Xbox 360 og PlayStation 3. Etter Frostbite 1.5, har motoren også blitt laget for Windows-plattformen.

DICE har brukt begge versjonene av motoren for krigsspillene Battlefield: Bad Company, Battlefield 1943 og Battlefield: Bad Company 2. Frostbite 1.5 blir også brukt for multiplayer-delen av Medal of Honor som DICE utvikler (Singleplayer-delen blir utviklet av et annet EA-studio med Unreal Engine 3). Den neste generasjonen av motoren, Frostbite 2, blir brukt i Battlefield 3. Frostbite er også kjent for å kunne ødelegge 90 % av alt innhold i spillet.

Versjoner
---------

### Frostbite 1.0

Frostbite gjorde sin inntreden i 2008 med Battlefield: Bad Company. Den har HDR-lyd, som justerer forskjellige typer lyd, høyde og lar deg høre viktige lyder klart selv om det er annet støy omkring. (For eksempel er skyting alltid høyere enn musikken i spillet, og musikken blir dempet mens skudd blir avfyrt.) Den har også Destruction 1.0, som lar spilleren ødelegge forskjellige ting, som vegger, tak, busker og så videre.

### Frostbite 1.5

Den neste generasjonen av Frostbite som fikk sin introduksjon i Battlefield 1943. Den har forbedret alle ødeleggelsesmulighetene med Destruction 2.0, som lar spilleren ødelegge eller rive hele bygninger i stedet for bare vegger. I 2010 utga DICE Battlefield: Bad Company 2 med denne versjonen av motoren, som var det første spillet som fikk Frostbite Engine til Windows-plattformen. Flerspillerdelen av Medal of Honor kommer også til å bruke motoren, men uten ødeleggelsesmulighetene.

### Frostbite 2

Den neste versjonen av Frostbite ble introdusert i Battlefield 3. DICE har sagt at denne versjonen er designet til å ta full utnyttelse av DirectX 11-APIet. Helt siden de første versjonene av DirectX 11 har DICE jobbet med å få Frostbite 2.0-motoren til å utnytte DX11 fullt.

### Frostbite 3

Frostbite 3 ble fra 2015 kalt bare «Frostbite», og introduserte et vær-system, fysisk basert gjengiving (PBR), samt støtte for forskjellige utviklingsmetoder. Destruction 4.0 forbedret ødeleggelsesmulighetene i spill i forholdt til forgjengerne. Battlefield 4 og Dragon Age 3 bruker Frostbite 3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
***Enicoscolus*** er en slekt av myggene (Nematocera), som sammen med fluene, utgjør tovingene (Diptera). Slekten omfatter fire kjente, nålevende arter, men alle er regnet som sjeldne.

Utseende
--------

Små til middelsstore (ca. 3,5- 6 millimeter), mørke hårmygg. De ligner mye på slekten *Bibio*, men kan skilles fra først og fremst på at vingenes årenett er noe redusert, og at thorax er flatere. Fasettøynene er omtrent nakne. Antennene er ganske korte og består av seks mer eller mindre kjegleformede ledd. Vingene er nokså korte og brede, røykfargede, vingeåren R5 er betydelig forkortet og medialåren (M) er forgrenet like etter tverr-åren som forvinger den med radialåren (R). Beina er kraftige, og ligner på slekten *Bibio*. Hannens kjønnsorganer ligner derimot mer på slekten *Dilophus*, gripeorganet (gonostylus) er kort og kølleformet, ikke sigdformet som hos *Bibio*.

Levevis
-------

Lite eller ingenting synes være kjent om disse artenes biologi. Per 2004 var det bare kjent mindre enn ti eksemplarer til sammen av de fire artene, bare ett av disse (et eksemplar av *E. brachycephalus*) var en hann. Alle artene er beskrevet basert på enslige hunn-eksemplarer.

Utbredelse
----------

Slekten har en merkelig, spredt utbredelse og er kjent fra det nordlige Mexico, fra Brasil og fra det nordlige Australia og Ny-Guinea. Alle artene er regnet som meget sjeldne og bare noen få eksemplarer var kjent, inntil nylig ingen hanner.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden tovinger (Diptera)
	+ Gruppe mygg (Nematocera)
		- Familien hårmygg (Bibionidae)
			* Underfamilien Bibioninae
				+ Slekten ***Enicoscolus*** Hardy, 1961
					- *Enicoscolus brachycephalus* Hardy, 1961 - Mexico
					- *Enicoscolus dolichocephalus* Hardy, 1961 - Mexico
					- *Enicoscolus hardyi* Fitzgerald, 1997 - Brasil
					- *Enicoscolus collessi* Hardy, 1962 - Nordlige Australia, Ny-Guinea

Referanser
----------

1. ↑  Hardy, D.E.1961.Notes and descriptions of exotic Bibionidae. *Proceedings of the entomological Society of Washington* 63: 81-99.
2. ↑  Fitzgerald, S.J. 1997. A new species of *Enicoscolus* (Diptera: Bibionidae) from Brazil, with additional distribution records for the genus. *Pan-Pacific Entomologist* 73: 152-155.
3. ↑  Hardy, D.E.1962. A remarkable new bibionid fly from Australia. *Pacific Insects* 4: 783-785.

Kilder
------

* Amorim, D. de S. og L.G. Pinto (2004) First known male of *Enicoscolus* (Diptera: Bibionidae), with a redescription of *E. brachycephalus*. Zootaxa 665: 1-8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Enicoscolus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Enicoscolus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Enicoscolus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tree of Life - Bibionomorpha, (Diptera) (engelskspråklig)
**Armagh** irsk: *Ard Mhacha*, «Machas høyde»)er en by i grevskapet Armagh i Nord-Irland. Den var tidligere administrasjonsby for grevskapet, og er nå del av distriktet Armagh City, Banbridge and Craigavon. Armagh har status som *city*. Distriktet omfatter også området rundt byen. Selv om Armagh ble klassifisert som en mellomstor by, fikk den bystatus i 1994 av Elizabeth II av Storbritannia. Den hadde en befolkning på 16 310 innbyggere ved folketellingen i 2021.

Byen er erkebispesete for både Den katolske kirke og Den irske kirke (anglikansk). Begge har i tillegg til erkebispetittelen også tittelen *Primas for hele Irland*. Dette har ikke blitt endret etter at øya ble delt i provinsen Nord-Irland og det som i dag er republikken Irland, ettersom byen ifølge tradisjonen ble etablert som kirkelig hovedstad av sankt Patrick selv på 400-tallet. Byen har således to katedraler som begge har navn etter helgenen.

Armagh ble etter tradisjonen grunnlagt i 444 av sankt Patrick. Den irske overkongen Brian Boru er gravlagt i kirkegården som i dag tilhører den anglikanske katedralen. Han døde av skader fra slaget ved Clontarf i 1014, som regnes som slutten på vikingenes maktperiode i irsk historie. 

Queen's University etablerte en avdeling i Armagh i 1995. Byen har en lengre tradisjon for forskning, med Armagh Observatory fra 1790 og Armagh Planetarium fra 1968.

North-South Ministerial Council, et organ som ble opprettet etter at Belfastavtalen ble inngått i 1998, har sete i Armagh. Rådet har representanter for myndighetene i både Nord-Irland og Irland, og arbeider for å iverksette tiltak som er en del av fredsprosessen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Religion or religion brought up in», *NISRA*
2. ↑   Field, John (1980): *Place-names of Great Britain and Ireland*. Newton Abbot, Devon: David & Charles. ISBN 0389201545. OCLC 6964610; s. 25.
3. ↑  Settlement Information on Armagh City, *Northern Ireland Neighbourhood Information Service*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armagh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kubbetjørn** er et tjern på østsiden av Gandsfjorden i Sandnes kommune. Ved tjernet ligger den gamle fraflyttede husmannsplassen med samme navn. Fremdeles sees bygningsrester etter gården, som ble drevet fra 1851 til 1891.

Turområde
---------

Området er et populært turområde som også er tilrettelagt for å ta med barnevogn, bare 20 minutter spasertur fra parkeringsplass på Gramstad. Ved Kubbetjørn er det flere grillplasser og sittegrupper, og det er satt opp lekeapparater for barn. 

Fra Kubbetjørn er det mulig å gå på merkede stier til Dalsnuten og en rekke andre steder i området. Østover kommer man over Paradisskaret til Lutsi, sørover kommer man til Aspervika eller til Vatne og Hana.

Litteratur
----------

* Bang-Andersen, S. 1999: *Husmannsplassen ved Kubbetjørn*. Stavanger turistforenings årbok 1998, 40-41.
* Johanson, Helge: *De minstes favoritt*. Stavanger Aftenblads helgemagasin Pluss 27. juni 2008 side 36-37

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Nattogene klar til avgang fra Oslo S. Bergenstoget til venstre, Stavangertoget til høyre.  Foto: Alasdair McLellan 
Nordlandsbanens nattog ved Nordvika mellom Bodø og Fauske.
**Nattog** er et jernbanetog som kjøres fra avgangsstasjon til endestasjon i løpet av en natt. Nattoget fører vanligvis en kombinasjon av sovevogner og sittevogner som de reisende etterspør. 

Nattoget er hensiktsmessig for mange reisende fordi reisen foregår om natten, og man kan reise mens man sover liggende i en seng, eller sittende i en liggestol. Med nattoget reiser man fra sentrum til sentrum, og jernbanen tilbyr kupeer som hotellrom. Mange nattog fører også vogn med serveringstilbud. 

Den tradisjonelle sovevognen hadde kupeer med tre køyesenger over hverandre. I dag er antallet senger redusert.

Nattog i Norge
--------------

Det kjøres i dag nattog på følgende baner i Norge: Sørlandsbanen, Bergensbanen, Dovrebanen og Nordlandsbanen. Nattogene fra Oslo S går om lag kl. 23. 

* På Bergensbanen benyttes sittevogner og bistrovogn type 7 (B7/FR7).
* Nattoget Stockholm-Narvik ved Rombak, ca. 20 km før endestasjonen. På grunn av den lange kjørestrekningen er det blitt langt på dag innen toget er framme.På Sørlandsbanen, Dovrebanen og Nordlandsbanen benyttes sittevogner og bistrovogn type 5 (B5/FR5).
* På alle strekninger benyttes sovevogner WLAB2.

I tillegg går det nattog mellom Narvik og Stockholm, hele nattstrekningen ligger imidlertid i Sverige.

Nattog i Europa
---------------

En ny nattogsforbindelser mellom Moskva i Russland og Paris i Frankrike ble tatt i bruk igjen 12. desember 2011 etter en pause på 17 år. Den drives av det russiske jernbaneselskapet RZD (EuroNight 452/453, 37 timer) og er europas nest lengste direkte jernbaneforbindelse. Europas lengste forbindelse går mellom Moskva og Nice (IC 17/19, rundt 50 timer). Den kjører nattog fra Stockholm til Hamburg og Berlin hver dag.

Nattog utenfor Europa
---------------------

Southern Aurora var et nattog i Australia mellom Sydney og Melbourne i perioden 1962-1986.

Referanser
----------

1. ↑  «Moskau – Berlin – Paris in 37 Stunden». Deutsche Bahn. 13. desember 2011. Besøkt 19. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Nattoget av Nordahl Grieg på DigitaltMuseum
**Banbridge** (irsk: *Droichead na Banna*) er en by i grevskapet Down i Nord-Irland. Den ligger ved elven Bann og hovedveien A1. Den vokste opp omkring en skysstasjon og linindustri. Byen er administrasjonssenter for distriktet Banbridge. Byen hadde en befolkning på rundt 17 400 innbyggere i henhold til folketellingen for 2021.

Byen har navn etter en bro som bygget over elven Bann i 1712. Byen er også kjent for en veiundergang fra 1834, kalt *The Cut*, som går under hovedgaten. Den er blant de eldste i sitt slag, og ble konstruert for at hestekjerrer skulle slippe å kjøre opp en bratt bakke. 

Nær Banbridge oldtidsstrukturen Loughbrickland crannog, som ble ble bygget omkring år 500. Også ringborgen Lisnagade ligger rett utenfor byen.

Kaptein Francis Crozier ble født i Banbridge, og det står en statue av ham ved sentrum. I 1840-årene var han kaptein på HMS «Terror», og ledet en ekspedisjon som utforsket Antarktis.

Referanser
----------

1. 1 2   «Settlement 2015», *NISRA*
2. ↑   «Droichead na Banna / Banbridge», *Placenames Database of Ireland*
3. ↑  «Loughbrickland Crannog», *Hillforts*
4. ↑  «Lisnagade Fort», *Department for Communities*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Banbridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Haaken Andreas Christensen** (født 16. februar 1924, død 11. april 2008) var en norsk kunsthistoriker og gallerist. Christensen tok magistergraden i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo i 1956, med en avhandling om Gustave Courbet, kalt «Gustave Courbet i lys av sin samtids kunstkritikk». I 1961 startet han opp sitt eget galleri i Oslo, Galleri Haaken, som et av Norges første kommersielle gallerier for samtidskunst. Galleriet spilte en sentral rolle i norsk kunstliv på 1960- og 1970-tallet, og stilte jevnlig ut arbeider av fremstående norske kunstnere som Knut Rose, Johs. Rian, Ole Rinnan, Gunnar S. Gundersen og Jens Johannesen.

I 2003 åpnet *Sal Haaken*, en ny fløy ved Henie Onstad kunstsenter på Høvikodden, som et resultat av samarbeid mellom Christensen og kunstsenteret. Christensen finansierte bygget, og det var inkludert i planene at fløyen skulle huse Christensens private kunstsamling etter hans død. Etter en uoverensstemmelse med kunstsenteret om driften av Sal Haaken endret Christensen denne planen, og testamenterte hele samlingen, til en anslått verdi av 200 millioner kroner, til den ideelle organisasjonen Leger uten grenser.

Haaken Christensen utga også to bøker: *En gallerists erindringer: Innfall og novellette* (1985) og *Olivier Debré: Debré og Lærdal* (1991).

Christensen var ridder av den franske Ordenen for kunst og litteratur.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Haaken A. Christensen, BNF-ID 12235911r[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   oppført som Haaken-A Christensen, www.babelio.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Galleri Haaken
* Tv2-innslag om Christensens gave til Leger uten grenser

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Kirsten Ribu** (født 1952) er en norsk maler, tegner og grafiker. Hun er kjent for kraftfulle uttrykk i svart hvitt i kulltegninger og litografier, og fargerike malerier inspirert av natur.

Utdannelse
----------

Kirsten Ribu er cand.scient. i informatikk fra Universitetet i Oslo. Hun gikk malerlinjen ved Statens håndverks- og kunstindustriskole fra 1979 til 1982, og i perioden 1989–1991 tok hun hovedfag i tegning og maleri. Hun hospiterte også på litografiavdelingen, og har stilt ut litografiske arbeider. Ribu studerte på kunstakademiet i Krakow fra 1982 til 1984 med polsk statsstipend, under professor Janina Kraupe-Swiderska.

Kunstnerisk virke
-----------------

Ribu har hatt flere separatutstillinger blant annet i Tegnerforbundet og galleri Norske Grafikere og har deltatt på mange kollektivutstillinger både innenlands og utenlands. Hun er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Trondheim kunstmuseum. og Time kommune.

Ribu har arbeidet som lærer i tegning og maleri ved Asker kunstskole og AOF. Siden 2003 arbeidet hun som høgskolelektor med undervisning og forskning i informatikk på Oslomet – storbyuniversitetet.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 22. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, oppført som Ribu, Kirsten (1952 - ), besøkt 22. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Kirsten Ribu – 1 roller i norsk næringsliv». *proff.no*. Besøkt 7. april 2022.
4. ↑  «Ribu, Kirsten (1952 - ) [no]». Besøkt 12. september 2023.
5. ↑  «Kirsten Ribu | Utan tittel». *time.nkdb.no*. Besøkt 13. september 2023.
6. ↑
7. ↑  «Kirsten Ribu». MediaLT. Besøkt 12. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Kirsten Ribu på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav **·** CRIStin
 |
**«Akerselva»** er en sang skrevet av Vilhelm Dybwad til østerrikeren Leopold Sprowackers melodi som en hyllest til Akerselva, hvor mye bedre den er enn alle andre elver i verden.

Sangen ble først fremført av Harald Otto i 1906 som del av Centralteatrets underholdningsforestilling «Verdens Undergang».

Sangen finnes på flere plateinnspillinger, blant annet på *Frem fra Glemselen kap.17* med Helge Borglund, og i duett med Hans Aleksander Hansen og Albert Nordengen på den doble LP-platen *Jeg har mitt hjerte i Oslo* (Talent) i 1979. Lars Lillo-Stenberg hadde også en versjon på albumet *Oslo* i 2000.

Refrenget lyder slik:

> Akerselva, du gamle og graa!
> 
> 
> Akerselva, dig holder jeg paa.
> 
> 
> Selv om Donau er aldrig saa blaa,
> 
> 
> kan den i skjønhed aldrig dig naa.
> 
> 
> Slike farver vist aldrig man saa,
> 
> 
> som hvor du munder ut paa skaa,
> 
> 
> i den yndige duftende vraa
> 
> 
> mellem Nyland og H.A.H.
> 
> 
> 

Nyland var myntet på Nylands mekaniske verksted, og H.A.H. var Hans Arnt Hartvig Paulsen («Kølapålsen»). Navnet H. A. H. Paulsen sto skrevet med store bokstaver på en av bygningene på hans lagertomt på Paulsen-kaia på østsiden av Akerselvas utløp, tvers overfor Nylands mekaniske verksted. På Paulsen-kaia ble det nye Munchmuseet etter tegninger av den spanske arkitekt Juan Herreros oppført fra 2016 til 2020. Han vant arkitektkonkurransen i 2008 med prosjektet «*Lambda*».

Referanser
----------

1. 1 2  «Akerselva, du gamle og grå!». Norsk Teknisk Museum. Besøkt 28. april 2022.
**Sergej Sergejevitsj Lomanov jr.** (russisk: Сергей Сергеевич Ломанов, født 2. juni 1980) er en russisk bandyspiller. Han er sønn av Sergej Lomanov, som regnes blant tidenes beste bandyspillere. Lomanov jr. har spilt for Jenisej i hjembyen Krasnojarsk mesteparten av karrieren, med unntak av perioden 2005–2008 da han spilte for Dinamo Moskva. Han tilbrakte dessuten deler av oppveksten i Sverige på grunn av at faren spilte for Uppsala-klubben Sirius.

Lomanov jr. er verdensmester for Russland åtte ganger (i 2001, 2006, 2007, 2008, 2011, 2013, 2014 og 2015), de tre siste som kaptein. Han har blitt russisk mester for Jenisej i 2001, 2014 og 2015 og for Dinamo Moskva i 2006, 2007 og 2008. Han har vunnet klubbturneringen Bandy World Cup tre ganger samt Europacupen én gang.

Referanser
----------

1. 1 2  Erik Illerhag (16. oktober 2011). «Sergej kan bli som pappa» **(svensk)**. gd.se. Besøkt 3. februar 2014.
2. ↑  «Sergey Lomanov» **(engelsk)**. sochi2014.com. Besøkt 3. februar 2014.
3. ↑  «- Pengar är inte allt» **(svensk)**. bandysverige.se. 1. august 2008. Arkivert fra originalen 3. februar 2014. Besøkt 3. februar 2014.
4. ↑  «Lomanov: "Vi var starkare"» **(svensk)**. bandysverige.se. 2. februar 2014. Arkivert fra originalen 24. februar 2014. Besøkt 3. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Intervju med Lomanov jr. svensk TV4 (2013).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Rokkansenteret** var et samfunnsvitenskapelig senter ved Universitetet i Bergen, oppkalt etter Stein Rokkan. Det var en del av Uni Research, et forskningsselskap eid av Universitetet i Bergen. Senteret ble opprettet i 2002, og tok opp i seg *Senter for Samfunnsforskning* (SEFOS) og *Norsk senter for forskning i ledelse, organisasjon og styring* (LOS-senteret). På senteret ble det drevet samfunnsvitenskapelig forskning, men også humanistisk (historie). Senterets viktigste forskningsområder var demokrati, makt og forvaltning, sosiale og helsepolitiske spørsmål, velferdsforskning, helseøkonomi, ledelse, organisasjon, kultur, teknologi, arbeidsliv og utdanningsforskning. Mellom 60 og 70 forskere var ansatt ved senteret. I januar 2018 overtok forskningsselskapet NORCE som eier av Uni Research og Rokkansenteret ble oppløst.

Rokkansenteret holdt til i Stein Rokkans hus i Bergen sentrum (det tidligere hovedkontoret til Bergens Tidende), og hadde i tillegg kontorer i Munthes gate 31 ved Frognerparken i Oslo (samlokalisert med Institutt for samfunnsforskning).

Referanser
----------

1. ↑   Felles autoritetsregister for personer og korporasjoner, NORAF-ID 2055763, besøkt 12. september 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Rokkansenteret.[*død lenke*] Stein Rokkan senter for flerfaglige samfunnsstudier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
En **alderspresident** er det eldste medlem av et parlament. I Sveriges riksdag er *ålderspresidenten* den representanten med lengst ansiennitet som riksdagsmedlem. I Forbundsdagen i Tyskland er *der Alterspräsident* også det medlem av parlamentet som har lengst ansiennitet.

I noen parlament, som i den svenske riksdagen, det engelske Underhuset, og fram til 2009 også i Europaparlamentet,[] vil vedkommende ha en rolle i konstitueringen av parlamentet og valg av presidentskap. I Forbundsdagen holder alderspresidenten som regel en tale der hen formaner de nyvalgte medlemmene til å utføre sitt arbeid samvittighetsfullt. Alderspresidenten leder valget av det presidentskapet som skal lede parlamentet gjennom valgperioden.

I Norge brukes ikke begrepet alderspresident, men ved konsitiuering av Stortinget etter valg får stortingsrepresentanten med lengst ansiennitet midlertidig fungere som stortingspresident dersom ingen fra det forrige Stortings presidentskap er tilstede, frem til ny stortingspresident er valgt. Dersom flere stortingsrepresentanter i en slik situasjon har lik ansiennitet, fylles rollen av den av dem som er eldst.

Referanser
----------

1. ↑  Alderspresident; Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  Riksdagsordning (2014:801) t.o.m. SFS 2018:605, hämtad 2018-06-05.
3. 1 2  Toyka-Seid, Gerd Schneider, Christiane. «Alterspräsident | bpb». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 1. januar 2019.
4. ↑  «Stortingets forretningsorden § 1». *Stortinget* **(norsk)**. 24. mars 2020. Besøkt 17. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Jacob Eriksen Haarset** (født 1818 i Rendalen, død 24. april 1903 i Rendalen) var skogeier, tømmerhandler, gårdbruker på Nestu Undset og ordfører i Rendalen 1858–1859. Hans liv er skildret i Jacob Breda Bulls roman *Østerdalskongen* (1907), der under navnet «Knut Strand». 

Han var født som yngre sønn på gården nordre Haarset. Han giftet seg i 1845 med Ingri Jonsdatter Nestu og overtok gården Nestu Undset etter svigerfaren. I bygdeboka skriver Jacob Breda Bull at «Jacob Eriksen var sin Bygds mærkeligste Mand. Han oparbeidet sig til stor Velstand gjennem Handel, Gaardhandel og Skogshandel, og blev i 1870-aarene Millionær. Store Spekulationer om at selv forædle sit tømmer og selge det i forædlet stand til Utlandet bragte ham til oprettelsen af 'Ryen Sag' ved Kristiania. Planen mislykkedes og bragte uhyre Tab. […] Jacob Haarset betalte hver sit og var allikevel saa vel ved Magt at han kunde efterlade sin søn Erik Nestu i 1878 og hver av sine svigersønner betydelige beløp.» Som føderådsmann bosatte han seg på gården nedre Bakken.

Andreas Blochs tegning til novella «Da prinsen kom» (1895)
Han gikk som ung på underoffiserskole i Fredrikshald. Den erfaringen han der gjorde seg som rytter, utnyttes i J.B. Bulls novelle «Da prinsen kom» i samlingen *Mellom fjeldene* (1895), som skildrer prins Carls reise gjennom bygda i 1856/1857.

Flere av hans slektninger var også ordførere i Rendalen. Svigersønnen Ola Balstad var den første ordføreren i Ytre Rendal 1880–1882. Svigersønnen Erik Pedersen Schanke hadde en sønn før ekteskapet, og denne Hans Bergseth var ordfører i Øvre Rendal 1905-1910. Broren Nils Haarseth var ordfører 1846-1847, mens brorsønnen Erik Nilsen Haarset var ordfører i Øvre Rendal 1886-1889. Jacob Eriksens søster Berte var mormor til Ola Hole, som var ordfører i Ytre Rendal 1941–1945, og farmor til fekteren Sigurd Akre-Aas.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jacob Eriksen Haarseth»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1865, www.digitalarkivet.no, oppført som Jakob E. Haarset[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Jacob Breda Bull (1919). *Rendalen : dens historie og bebyggelse. 2 : Anden del*. Oslo: Gyldendal. s. 170, 171.
4. 1 2  Bull, Jacob B. (1904). «Fra Østerdalen». *Folkelivsbilleder*. København: Gyldendal. s. 403–405.
5. ↑  Bull, Jacob Breda (1940). *Øvre Rendalen : gårdenes og slektenes historie*. Gyldendal. s. 321.
6. ↑  Bull, Jacob B. (1895). *Mellem Fjeldene*. Kristiania: Malling. s. 28–37.
7. 1 2  Nytrøen, Odd (1970). *Ytre Rendal, gard og ætt*. Rendalen kommune. s. 244–245, 532–537.
8. ↑  De Robelin, Roger (1995). *Skanke ätten*. Eget forlag. s. 158. ISBN 8299379105.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
*Gamle* **Bjørnsletta stasjon** var en av stasjonene på Kolsåsbanen da denne var forstadsbane, beliggende mellom Lysakerelven og Åsjordet stasjoner. Stasjonen ble åpna 15. juni 1942. Den het opprinnelig bare «Sletta». Dette anonyme navnet kunne ikke departementet godta og forlangte en mer spesifikk stedsangivelse. En av naboene kunne fortelle at det var observert bjørn i dette området i 1852 – og dermed ble Bjørnsletta-navnet tatt i bruk. Stasjonen hadde ikke trappefri adkomst, som den eneste sammen med Frøen stasjon.

Under Kolsåsbanens oppgradering til metrostandard ble stasjonen lagt ned 1. juli 2006. Imidlertid er det bygget en ny stasjon med samme navn noen hundre meter lenger vestover: Se nye Bjørnsletta stasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Sammen for Bjørnsletta[*død lenke*] (Ullern Avis om flyttingen)
* Ny Bjørnsletta stasjon[*død lenke*] (Akersposten)
* Flickr - Bildet av stasjonen rett før den ble stengt (copyright)


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lysakerelven |  | Kolsåsbanen |  | Åsjordet |
**Mansour bin Zayed bin Sultan bin Zayed bin Khalifa Al Nahyan** (født 20. november 1970), også kjent som **Sheikh Mansour**, er en politiker og visestatsminister i De forente arabiske emirater. 

Han er milliardær og medlem av konge-familien Al Nahyan av Abu Dhabi. Han er halvbror til presidenten i De forente arabiske emirater Khalifa bin Zayed Al Nahyan. Per 2022 regnes Sheikh Mansour som en av de tre mennene som er de reelle makthaverne i Emiratene, etter at Sheikh Khalifa ble rammet av hjerneslag i 2014.

Fotballklubber
--------------

### City Football Group

Sheikh Mansour er eier av selskapet City Football Group, som ble etablert i 2014. Selskapet eier blant annet fotballklubbene Manchester City, Melbourne City FC, New York City FC og Mumbai City FC.

### Manchester City FC

I 2008 gikk det rykter om at Sheikh Mansour vurderte å kjøpe Everton FC, Newcastle, eller andre Premier League-klubber, men at Manchester City så ut til å være hans foretrukne valg. Vurderingen dreide seg om hvilke klubber i Premier League som ville være best å investere i. Han fant feil med dem alle, inkludert Manchester City, men tilfeldigvis kjente han Manchester Citys avholdte eier Thaksin Shinawatra, forhenværende statsminister i Thailand. Han fikk høre at Shinawatra ønsket å selge majoriteten av aksjene sine snarest mulig. Den 1. september 2008 tok dermed Sheikh Mansour over Manchester City. Den 23. september 2008 overførte Sheikh Mansours eierskapet i Manchester City til sitt private selskap Abu Dhabi United Group.

Familie
-------

Sheikh Mansour er sønn av Zayed bin Sultan Al Nahyan (1918–2004), som oftest omtalt som Sheikh Zayed. Faren var kjent som arkitekten bak opprettelsen av De forente arabiske emirater, og var Emiratenes første president.

Sheikh Mansour er en av halvbrødrene til Khalifa bin Zayed Al-Nahyan.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjeiken i skyggene». *www.vg.no*. 13. januar 2022. Besøkt 27. mars 2022. «Tahnoun er Emiratenes nasjonale sikkerhetsrådgiver og bror til landets de facto hersker, kronprins Mohammed bin Zayed al Nahyan (60). (---) Tahnoun, Mohammed og en tredje bror, Mansour (i Vesten mest kjent som eieren av fotballklubben Manchester City), utgjør et triumvirat, en trio som deler den reelle makten i landet, ifølge tre forskere VG har snakket med.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Magikarp** er en av de første pokémonene som kom ut (første generasjon). Det er en vann-pokémon som er lett å fange, og den finnes de fleste steder der det er vann, i både hav og innsjøer. Av utseende kan den minne ganske mye om en fisk. Magikarp er en av de aller svakeste pokémonene. Den klarer ikke å svømme mot selv svake strømmer i vannet, og kan lett skylles vekk. Magikarp plasker og spretter rundt av ukjente grunner, noe som gjør det enkelt for rov-pokémon, som Pidgeotto, å fange den. Men selv om den kan være svak i kamp, er den ikke svak på alle områder. Den kan leve overalt, uansett hvor forurenset vannet er.

En gang ble det sagt at Magikarp var en av de sterkeste pokémon som fantes i forhistorisk tid.

Magikarp kan lære seg fire angrep på spillene: Splash, Tackle, Flail og Bounce. Bounce kan den kun lære gjennom *Pokémon Platinum*.

Det er laget et videospill for Android og iOS om Magikarp kalt *Pokémon: Magikarp Jump* hvor man skal trene opp Magikarp for å hoppe høyest mulig.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (en) «Magikarp» på Bulbapedia

  

Portal: Videospill
**Dan Dare, Pilot of the Future** er en britisk science fiction tegneserie som ble skapt av Frank Hampson. Den første delen av serien kom 14. april 1950 i det første nummeret av tegneseriebladet Eagle. Serien er en fremtidsroman som starter i 1996, nær femti år inn i fremtiden (i 1950). 

Dan Dare ble den mest populære fiktive helten i britisk historie, og bidro til at bladet Eagle solgte 750 000 utgaver i uken. Tilleggsprodukter som figurer og plakater gjorde Dan Dare til en god butikk. Dan Dare ble så populær at han fikk sitt eget radioprogram på Radio Luxembourg. Tegneserien ble oversatt til en rekke språk, og utkom med egne utgaver i blant annet Frankrike, Nederland, Kroatia, Australia, og etter hvert også i Norge.

Dan Dare
--------

Hovedpersonen i tegneserien er den fiktive piloten Daniel MacGregor Dare. Han er i historien født i 1967 i Manchester, England. Hans hobbyer er cricket, fekting, riding, maling og modellbygging. Historiene om Dan Dare ble også kalt *The adventures of Colonel Daniel MacGregor Dare of the Interplanet Spacefleet* (Eventyrene til oberst Daniel MacGregor Dare av den interplanetariske romflåten). 

Dare er den øverste lederen i romflåten, og innehaver av FN-orden som han fikk etter den første bemannede flygningen til Venus i 1996. Herfra starter historiene om Dan Dare, og Hampson gjorde et poeng av stor nøyaktighet i blant annet tidslinjer og progresjon i historiene.

Dan Dare i Norge
----------------

I 1955 kom den norske versjonen av bladet Eagle under navnet Hauk. Den var lagt opp som en kopi av den britiske utgaven. Dan Dare fikk på norsk navnet Dan Djerv, og det var historiene om Dan Djerv som i farger prydet fremsiden av det norske bladet. Utgiver av bladet var Se-bladene i Stavanger. Bladet Hauk kom ut 62 utgaver fordelt på fire nummer i 1955, 30 i 1956 og 28 utgivelser i 1957.

Eksterne lenker
---------------

* dan-dare.net: fanside
* internationalhero.co.uk: Dan Dare

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Knut Arve Johansen** (født 27. september 1941 i Trondheim) er en norsk tidligere turner og turntrener, som bl.a. har jobbet i Norges Gymnastikk- og Turnforbund (NGTF), der han fikk NGTFs fortjenstmedalje i gull i 2010.

Han har vært en sentral ressurs innen norsk turnsport, der han bl.a. har skrevet lærebok om turn, han har jobbet med utdanning av norske turntrenere og -dommere i NGTF. Han har vært en pådriver for konkurranseformen «SALTO-konkurranse», som er en lavterskelkonkurranseform for barn.

Idrettskarriere
---------------

Johansen ble juniornorgesmester i turn i 1958, og norgesmester i klasse C i 1960. Han ble med det Trøndelags første nasjonale mester i turn individuelt. Han kom på 6.-plass i NM klasse B i 1960. Han deltok på det norske ungdomslandslaget (U23) i to nordiske mesterskap, og ble nordisk ungdomsmester i ringer i 1960. Han måtte imidlertid avslutte sin turnkarriere etter en kneskade han fikk da han var i militæret. 

Han ble turntrener i Trondhjems Turnforening da han var 16-17 år gammel, og ble senere hovedtrener. Han var hovedtrener fra 1958 til 1966 og igjen fra 1976 til 1979. Han ble også senere vise-overturner og overturner i Trondhjems Turnforening. 

Gjennom NGTF har han vært sentral innen utvikling av turntrenerutdanningen i Norge, og ga i 2003 ut læreboken *Bevegelseslære i turn*. Han har sittet i Teknisk Komite Turn Menn (TKTM) i NGTF. Han ga også ut boken *Innføringskurs I i turn* i 1983.

Utmerkelser
-----------

* 2010 - Norges Gymnastikk- og Turnforbunds fortjenstmedalje i gull
* 2002 - Norges Gymnastikk- og Turnforbunds fortjenstmedalje i sølv

Referanser
----------

1. 1 2  Trondhjems Turnforening - *Trondhjems Turnforening 150 år*[*død lenke*] (s. 27), besøkt 27. september 2016.
2. ↑  NGTF - *Årbok 2014-2015* Arkivert 8. juli 2016 hos Wayback Machine. besøkt 27. september 2016.
3. ↑  NGTF - *Reglement Saltokonkurransen - Norges Gymnastikk- og Turnforbund* Arkivert 8. juli 2016 hos Wayback Machine. besøkt 27. september 2016.
4. 1 2  Trondhjems Turnforening - *Trondhjems Turnforening 150 år*[*død lenke*] (s. 14), besøkt 27. september 2016.
5. ↑  Nasjonalbiblioteket - *Bevegelseslære i turn*, besøkt 27. september 2016.
6. ↑  WorldCat - *Innføringskurs I i turn*, besøkt 27. september 2016.
7. ↑  NGTF - *Protokoll fra Norges Gymnastikk- og Turnforbunds ting i Kristiansand 4. - 5. MAI 2002* Arkivert 8. juli 2016 hos Wayback Machine. besøkt 27. september 2016.
**Eland** (*Taurotragus oryx*) er verdens største antilopeart, utbredt på savannene i det sørlige Afrika. Tilhører gruppa okser (Bovidae).

Elanden er planteeter og drøvtygger, den lever av gress og busker i åpent skogslandskap og på de halvtørre savannene i Sør-Afrika, Namibia og tilstøtende land lengre nord. Akasie er en skattet vekst for elanden. Dyrene holder seg unna ørken, skog og sumpområder. Den kan bli to meter høy og veier 600–900 kg.

Svangerskapstiden er 9 måneder og en enkelt kalv fødes til alle årstider. Voksne hunner holder til i store flokker med ulikt antall dyr, yngre hanner lever isolert i små flokker på 3-4 dyr, og eldre hanner lever alene. Regelmessig tilbringer hannene noen timer eller opptil et par uker i flokken av hunner. Levealderen er 15-20 år.

Eland (*Taurotragus oryx*)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *eland* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *eland* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *eland* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *eland* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Taurotragus oryx* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Taurotragus oryx* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Taurotragus oryx* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Stiftelsen CRUX** er en landsomfattende diakonal og ideell stiftelse som tilbyr tjenester innen helse- og sosialfeltet i Norge. Formålet til stiftelsen er å avdekke hjelpebehov i befolkningen, og bidra med konkrete tiltak for å bedre livskvaliteten for mennesker som trenger det. 

Stiftelsen tilbyr tjenester innen barnevern, psykisk helsevern, rus- og avhengighetsbehandling og oppfølgingstjenester med blant annet bo- og arbeidstrening etter endt soning eller behandling. Arbeid med familie og pårørende er en viktig del av arbeidet. Stiftelsen har også et tilbud til mennesker med psykisk utviklingshemming.

Stiftelsen CRUX har virksomhet på flere steder i Norge; blant annet barnevernsinstitusjonen Rostad. Den tidligere arbeidskolonien Svanviken eies fortsatt av stiftelsen, men har ingen virksomhet.

Historie
--------

Stiftelsen ble etablert i 1987 som *Kirkens Sosialtjeneste*. Den overtok da alle aktive og passiva etter avviklingen av foreningen Norsk misjon blant hjemløse, som hadde stått for den norske assimileringspolikken ovenfor romanifolket. I en juridisk vurdering innhentet i forbindelse med Tater-/romaniutvalgets arbeid med *NOU 2015:7*, fant Geir Woxholth at Kirkens Sosialtjeneste mest trolig er å betrakte som en ny organisasjon, uten juridisk ansvar for Misjonens virksomhet. I juni 2015 beklaget Kirkens Sosialtjenestes generalsekretær Helmuth Liessem på det sterkeste de krenkelser og overgrep som tater- og romanifolket ble utsatt for under Norsk misjon blant hjemløse. I 2017 skiftet Kirkens Sosialtjeneste navn til Stiftelsen CRUX.

Referanser
----------

1. ↑  «Om stiftelsen CRUX». stiftelsencrux.no. Besøkt 29. august 2023.
2. ↑  Tater-/romaniutvalget (2015). «4.6.2 *Fra Misjonen til Kirkens Sosialtjeneste*». *NOU 2015:7 Assimilering og motstand – Norsk politikk overfor taterne/romanifolket fra 1850 til i dag*. Kommunal- og moderniseringsdepartementet. ISBN 978-82-583-1237-3.
3. ↑  «Misjonsorganisasjon ber tatere om unnskyldning». *aftenbladet.no*. NTB. 1. juni 2015. Besøkt 29. august 2023.
4. ↑  «Erkjenner uretten som ble gjort mot taterne». *ba.no*. 6. januar 2018. Besøkt 29. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) CRUX på Facebook Rediger på Wikidata
**Yang Zhongjian** (kinesisk: 杨钟健, pinyin: *Yáng Zhōngjiàn*; født 1. juni 1897 i Hua i Shaanxi i Qing-Kina, død 15. januar 1979 i Beijing), også kjent som **C.C. *(Chung Chien)* Young**, var en av Kinas fremste paleontologer. 

Yang tok slutteksamen fra det geologiske fakultet ved Pekinguniversitetet i 1923, og doktorgraden i 1927 fra Universitetet i München i Tyskland. Han var professor ved den geologiske oppmåling ved Beijinguniversitetet og Xi'ans Nordvestuniversitet. Yangs vitenskapelige arbeid var viktig for opprettelsen av Det kinesiske institutt for virveldyrpaleontologi og paleoantropologi i Beijing, som huser en av verdens viktigste samlinger innen disse områder. Han var direktør både der og ved Beijings naturhistoriske museum. 

Yang hadde oppsynet med innsamling av og forskning på dinosaurer i Kina fra 1933 til inn i 1970-årene. Han var involvert i noen av verdens viktigste fossilfunn, som av prosauropodene *lufengosaurus* og *yunnanosaurus*, ornitopoden *tsintaosaurus*, og den kjempestore sauropoden *mamenchisaurus*, så vel som av Kinas første stegosaur *chialingosaurus*.

Litteratur
----------

* Dong Zhiming: *Dinosaurian Faunas of China*, Beijing: China Ocean Press, 1992 ISBN 3-540-52084-8

  

Portal: Vitenskap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NLA **·** CiNii
 |
**Elkem Salten**, eller **Salten Verk** er et Ferrosilisiumverk i Straumen i Sørfold. Smelteverket ble åpnet i 1967 og var i 2021 et av Europas største smelteverk.

Historie
--------

Utbyggingen av Elkem Salten startet i 1963 da Elkem kjøpte rettighetene til Sisovassdraget for å kunne produsere kraft til et nytt smelteverk under Siso kraftverk. Selve utbyggingen av smelteverket startet på midten av 1960-tallet og produksjonen kunne starte med én smelteovn i 1967. Ovn to ble satt i gang i 1970 og den tredje ovnen startet produksjon i 1972.

I 1985 blir det åpnet et renseanlegg ved Elkem Salten som skal filtrer røyk fra de tre smelteovnene. Støvet som ble liggende igjen er salgbart Silikastøv. Silikastøvet skal senere bli utviklet hos Elkem til produktet Sidistar som også blir produsert ved Elkem Salten.

Samme år gir smelteverket spillvarme til det som da ble Norges første oppvarmede fotballbane.

Fra 2013 til 2020 ble alle tre smelteovnene ved verket bygget om med tilskudd fra NOx-fondet for å redusere utslippene fra anlegget med 1500 Tonn årlig noe om tilsvarer ca. 50%.

I 2021 åpnet statsminister Jonas Gahr Støre energigjenvinningsanlegget ved Elkem Salten. Anlegget kan gjenvinne 300 GWH årlig. Noe som brakte Elkem konsernets totale energigjenvinning opp på ca. 900 GWH per år.

Referanser
----------

1. ↑  september 2021, Publisert | Oppdatert 15. «Næringsliv - SØRFOLD KOMMUNE». *www.sorfold.kommune.no* **(norsk)**. Besøkt 5. desember 2022.
2. 1 2  «Elkem Salten | Our Worldwide Presence». *Elkem.com* **(engelsk)**. Besøkt 5. desember 2022.
3. ↑  Karlsen, Stig Bjørnar (24. august 2020). «Fauskes største arbeidsplass ligger ikke i Fauske». *altomfauske.no* **(norsk)**. Besøkt 5. desember 2022.
4. ↑  forfattere, ULIKE. «1900-tallet i Sørfold - fylkesleksikon Nordland». *arkivinordland.no*. Besøkt 5. desember 2022.
5. ↑  Martinsen, Lars-Bjørn (23. september 2020). «Halverer utslipp tilsvarende 500.000 biler». *NRK*. Besøkt 5. desember 2022.
6. ↑  kontor, Statsministerens (15. november 2021). «Statsministeren åpnet energigjenvinningsanlegg ved Elkem Salten». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. desember 2022.
**MK** «**Arnefjord**» er en Hardangerkutter bygget i Jondal i 1917. Skipet ble benyttet som agentbåt til handelsreiser. I tillegg fraktet skipet post med eget poststempel. Skipet har hatt flere bruksområder, blant annet har det gått i rutefart Fylkesbåtane og betjent flere postruter. Skipet har også blitt benyttet til frakt av prester, doktor og skoleelever. MK «Arnefjord» har utført syketransport, seilt som turistbåt, som fiskebåt, fraktebåt og deltatt i krigstjeneste.

Historie
--------

Skipet ble bygget i Jondal i 1917. Fra 1941, under 2. verdenskrig, tjenestegjorde skipet som fraktebåt i krigstjeneste under navnet MK «The Brigadeer’s Yacht» på Shetland. Morten Neset kjøpte skipet i 1990.

MK «Arnefjord» ble vernet av Riksantikvaren i 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Arnefjord, Spesialfartøy». Besøkt 5. september 2023.
2. ↑  «Arnefjord». *Norsk fartøyvern*. Besøkt 5. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «MK «Arnefjord»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
***Plecia nearctica*** er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den er utbredt i det sørvestlige Nord-Amerika og kan til tider bli svært tallrik. I USA er den kjent som "lovebug".

Utseende
--------

En middelsstor (kroppslengde ca. 7 – 8 mm), nokså slank og langbeint mygg, svart bortsett fra forkroppen (thorax) som er oransjerød. Vingene er store og mørkt røykfargede. Antennene er kortere enn hodet. Hannen er mindre og spinklere enn hunnen og har store fasettøyne som dekker hele oversiden av hodet.

Levevis
-------

 Disse myggene tilbringer mye tid i paring
Larvene lever i jorda, trolig mest av råtnende plantedeler. De voksne myggene danner svermer, som kan bli enorme. Hannene konkurrerer om hunnene, og store hanner ser ut til å ha en fordel. Paringen varer ganske lenge, denne arten tilbringer en stor del av sitt voksne liv i paring, dette har gitt opphav til det amerikanske navnet "lovebug". Arten er også kjent for at den blir tiltrukket til bil-eksos som er utsatt for sollys, trolig fordi kjemikalier i eksosen ligner på stoffer som skilles ut når plantemateriale råtner. Dette fører til at svære svermer kan samles over motorveier, og forårsaker problemer ved at tusenvis av mygg suges inn i bilenes radiatorer der de kan føre til varmgang og motorskader.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det sørøstlige USA, fra Texas til Nord-Carolina, og tilstøtende områder av Mexico, sørover til Guatemala. Den har spredt seg nord- og østover i de siste ti-årene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Bibionoidea**
			* familie Hårmygg, Bibionidae
				+ underfamilie markmygg, Pleciinae
					- Slekten *Plecia* Wiedemann, 1828 - ca. 200 arter i tropiske og subtropiske områder
						* *Plecia nearctica* Hardy, 1940

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Plecia nearctica* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Plecia nearctica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Plecia nearctica* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Plecia nearctica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Plecia nearctica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Kuppelen sett innenfra
**San Bernardo alle Terme** er en kirke på Quirinalen i Roma, dedisert til den hellige Bernhard av Clairvaux. Kirken ligger til Piazza di San Bernardo i rione Castro Pretorio. San Bernardo alle Terme tilhører sognet *Santa Maria degli Angeli e dei Martiri*.

Historie
--------

Kirken ble oppført i 1598 i en kuppeldekket rundbygning som tidligere hadde utgjort en del av Diokletians termer. Fasaden og interiøret er i sin nåværende form fra 1700-tallet. Interiøret huser blant annet åtte helgenskulpturer utført av Camillo Mariani omkring 1600.

San Bernardo alle Terme har siden 1670 vært tittelkirke.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Litteratur
----------

* *Roma* **(italiensk)**. Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 336–337. ISBN 88-365-2541-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) San Bernardo alle Terme (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |