recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*For lokalavisen, se Innherred (avis).*
Én mulig avgrensning av Innherred vist i rødt på kart over Nord-Trøndelag: de sju kommunene Frosta, Leksvik, Inderøy, Levanger, Verdal, Steinkjer og Verran.
**Innherred** (opprinnelig «de indre herredene») er et distrikt i Trøndelag fylke som omgir de indre delene av Trondheimsfjorden og som tidligere tilhørte Nord-Trøndelag. 

Til Innherred regnes i *noen* sammenhenger de seks kommunene Levanger, Verdal, Inderøy, Frosta, Steinkjer, Snåsa og tidligere Skatval kommune. Disse kommunene har til sammen 67 166 innbyggere (1. juli 2009) og 7 836 kvadratkilometer. Innherred grenser til Stjørdalen, Fosen og Namdalen. 

I andre sammenhenger inkluderes Namdalseid, Leksvik og eventuelt Stjørdal og Meråker. Avgrensingen av distriktet er ikke entydig; Namdalseid samarbeider både mot Innherred og nordover til Namdalen. 

Kommunene Snåsa, Steinkjer, Inderøy, Verdal og Levanger, inngikk i april 2021 et politisk samarbeid gjennom Innherred interkommunale politiske råd, Innherred regionråd. 

I Den norske kirke var distriktet til 2019 inndelt i Sør-Innherad prosti (Frosta, Levanger, Verdal) og Nord-Innherad prosti (Inderøy, Verran, Namdalseid, Steinkjer, Snåsa), begge i Nidaros bispedømme. Den 1. januar 2019 ble de to prostiene slått sammen til Stiklestad prosti.

Rettslig er distriktet underlagt Inntrøndelag tingrett. Tidligere hørte Levanger og Verdal inn under Stjør- og Verdal tingrett, mens de resterende kommuner utgjorde domsmyndighetsområdet til Inderøy tingrett, begge underlagt Frostating lagdømme. I den tidligere inndeling i fogderier hørte Levanger og Verdal til Stjør- og Værdalen fogderi, mens de resterende kommunene utgjorde Inderøen fogderi.

Området kalles også for Inntrøndelag, og var i Frostatingsloven inndelt i de fire småfylkene Skeynafylki, Verdølafylki, Eynafylki og Sparbyggjafylki. Den tilsvarende enheten Uttrøndelag omfattet da de noe større småfylkene Stiordølafylki, Strindafylke, Gauldølafylke og Orkdølafylke.

Referanser
----------

1. ↑  Johan O. Jensen (1993). *Trøndelag - sett fra luften*. Oslo: Hjemmets bokforl. s. 5, 112, 122. ISBN 82-590-1263-4.
2. ↑  «Nye «Stiklestad prosti» vedtatt i bispedømmerådet». Den norske kirke. Arkivert fra originalen 24. januar 2019. Besøkt 8. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Turistinformasjon

| * v
* d
* r
Distrikter i Norge |
| --- |
| 
* Indre Østfold
* Ytre Østfold
* Follo
* Romerike
* Asker og Bærum
* Oslo
* Glåmdalen
* Hedmarken
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Valdres
* Vestoppland
* Ringerike
* Midt-Buskerud
* Hallingdal
* Numedal
* Drammensregionen
* Vestfold
* Grenland
* Vestmar
* Aust-Telemark
* Vest-Telemark
* Østre Agder
* Setesdal
* Kristiansandregionen
* Lindesnesregionen
* Lister
* Dalane
* Jæren
* Ryfylke
* Haugalandet
* Sunnhordland
* Hardanger
* Midthordland
* Bergen
* Nordhordland
* Voss
* Sogn
* Fjordane
* Sunnmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkladalen
* Gauldalen
* Trondheim
* Stjørdalen
* Innherred
* Namdalen
* Helgeland
* Salten
* Ofoten
* Lofoten
* Vesterålen
* Sør- og Midt-Troms
* Nord-Troms
* Vest-Finnmark
* Øst-Finnmark

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Bjoa** er ei bygd i Vindafjord kommune, i dag geografisk inndelt i Innbjoa og Utbjoa. Riksvei 543 tar av fra europavei 134 i Ølensvåg og går til Utbjoa, der det er fergeforbindelse til Fjelberg og Sydnes. Fylkesvei videre fra Utbjoa via Vikebygd til europavei 134 i Isvik. 

Navnet Bjoa kommer fra norrønt *Bjodr* som betyr fat eller disk. Bjoalandet ligger som en hellende flate ned mot Bjoafjorden.

Historie
--------

Ei rekke kartlagte kulturminner, blant annet helleristninger og gravhauger fra bronsealderen, tufter etter båtbyggeri fra vikingtida, nausttomter fra middelalderen, kolerakirkegård, bygdeborg. 

Bautastein er reist på Utbjoa over Torbjørn Gunnarson Sandvik som deltok i Grunnlovsforsamlingen på Eidsvoll.

Garden Eikås på Dalsbruket ovenfor Innbjoa var kvarter for agenten Arquebus, som opererte en viktig radiosentral med samband til England under andre verdenskrig.

Næring
------

Hovedsakelig landbruk, en god del maskinentreprenører og mekanisk virksomhet samt varierende industri i mindre skala. Hundepensjonat med betydelig kursvirksomhet. Stor distributør og importør av arbeidshansker og arbeidsklær.

Reiseliv/aktiviteter
--------------------

Stor utleieaktivitet om sommeren, spesielt til tyske turister. Besøksgård med salg av egenprodusert godteri, urter og demonstrasjon av tradisjonell gårdsdrift. Ølbryggerlag med tradisjonell brygging i eldhus. Blåbærhage med mange ulike sorter bær. Gardsutsalg med økologiske jordbær og bringebær. Lokalbutikken Buo med pub og markedshall på tradisjonsrike Innbjoa kai. (Ble stengt etter Buo's eier stjal gjentatte ganger fra egen butikk)

Eksterne lenker
---------------

* Bjoanett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Fletting:** Det er foreslått at denne siden blir flettet med *Hopsjø*.

**Hopsjøstiftelsen A/L** ble stiftet 4. november 1989 med det formål å kjøpe og bevare restene etter handelsstedet Hopsjø ved Melandsjøen på Hitra. Bygningene som ble sikret av stiftelsen var selve pakkhusbrygga og krambua, i tillegg til at det er sikret avtaler for bruk av kaiområde med flytebrygge. Virksomheten har siden utviklet seg til å omfatte flere bygninger.

Initiativtaker til tilbakekjøpet og etableringen av stiftelsen var Tor Bugten.

Stiftelsen startet restaureringsarbeidet umiddelbart og sommeren 1990 kunne brygga åpnes offisielt, inneholdende et serveringssted, mens krambua inneholdt Tor Bugtens enorme samling av gamle krambodting og ble et levende museum for hva som tidligere hadde foregått på stedet. I tilknytning til stedet finnes Margrethes Minde som er et lokalt utfartssted og tidligere landsted for handelsstedets eiere.

Dolm kirke på den andre siden av Dolmsundet var i handelsstedets eie i mange år.

I tillegg til et enormt antall dugnadstimer (25 000?) er det investert vel 3,5 millioner kroner i utbedring og gjenreisning av stedet. Stiftelsen er sammen med andre lokale aktører arrangør av de årlige Hopsjødagene hver juli.

Krambua kan spores tilbake til 1716, mens dagens bygning er noe yngere, men fra 1700-tallet. Litjbrygga ble gjenreist i 1991 og benyttes som lager og sanitærbygning.

De siste årene har også gården på Hopsjø blitt restaurert, med utgangspunkt i hvordan den så ut rundt 1900. Hovedlåna eies og disponeres av Neerland-familien, mens annekset opereres av driftsselskapet og er innredet for utleie.

I 1992 ble driften av stedet profesjonalisert ved etableringen av driftsselskapet Hopsjø Kyst og Kultursenter AS. Selskapet har idag det formelle ansvaret for driften av handelsstedet Hopsjø.

Eksterne lenker
---------------

* Hopsjødagene

Portal: Hitra
**Andrea Bocskor** (ukrainsk: Андрея Гейзівна Бочкор) (født 1978) er en ungarsk politiker som tilhører den ungarske minoriteten i Ukraina. Hun var medlem av Europaparlamentet i perioden 2014–2019 der hun er nestleder for komitéen for kultur og utdannelse og medlem i Europaparlamentetsgruppen Det europeiske folkeparti der hennes ungarske parti Fidesz er medlem.

Bocskor er den første ukrainske borgeren i Europaparlamentet, selv om hun sitter på en av Ungarns 21 plasser. Ukraina godkjenner de jure ikke dobbelt statsborgerskap men Ungarn har siden en ny lov trådte i kraft i 2011 innvilget hundretusentalls etniske ungarere i Ukraina dobbelt statsborgerskap, blant disse Bocskor.

Hun er bosatt i Berehove i Ukraina.

Referanser
----------

1. ↑  Громадянка України стала депутатом Європарламенту - Українська правда
2. ↑  Ungern vill ha autonomi för Ukrainas ungerska minoritet HBL

Eksterne lenker
---------------

* Andrea Bocskor, Europaparlamentet
**American Biographical Institute** (**ABI**) er en amerikansk virksomhet i Raleigh, North Carolina som selger fiktive titler og sertifikater. Den har vært i drift siden 1967 og er en av de mest kjente innen såkalt hvem er hvem-svindel. Bedriften tjener penger ved å tilby individer å kjøpe en lang rekke forskjellige titler og utmerkelser og betale for oppføring i oppslagsverk. Den mest kjente tittelen bedriften selger er "man of the year" eller "woman of the year".

Referanser
----------

1. ↑  Richard Baker (27. august 2004). «Scam of the year a snip at $195». *The Age*.
2. ↑  Parliament of New South Wales (1. mars 2005). «Peace Prize Scam». Arkivert fra originalen 29. september 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. september 2007. Besøkt 29. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Erik Gustaf Bergqvist** (1891–1954) var en svensk svømmer og vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Bergqvist vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svensk vannpololaget som kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. I kampen om sølvmedaljene vant Sverige over Belgia med 4-2. Turneringen ble avviklet i Djurgårdsbrunnsviken i perioden 7. til 16. juli 1912. Han deltok også i svømmekonkurransen på 100 meter fri.

Han var også med på det svenske vannpololaget som kom på tredjeplass åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i vannpolo, (Sverige)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i vannpolo, (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Bergqvist – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Erik Bergqvist – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Erik Bergqvist – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Erik Bergqvist – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Erik Bergqvist – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Erik Bergqvist – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Erik Bergqvist – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Dasain** (nepali दशै, transkriberes også dasai) er den største nasjonale festivalen innafor hinduismen i Nepal.

Festivalen varer i 15 dager og faller i september-oktober, etter rishøsten. Den er ei blanding av hinduisk tantrisme og tradisjonelle fruktbarhetsritualer.

Dasain har et fast program for hver dag i festivalen som bl.a. omfatter at kvinner sier mantraer og planter bygg i blomsterpotter som høstes i løpet av festivalen, ofringer, slektninger blir velsigna med merker av tika (ei blanding av ris, yoghurt og rødfarge) på panna, og tempelbesøk.

Dasain er en viktig familiefest, da folk kommer fra hele verden for å gjenforenes med sine kjære. I fattige distrikter er Dasain også den eneste gangen i året der folk får nye klær.

Dasain er nær knytta til de hinduiske og nasjonalistiske tradisjonene fra staten Gorkha, som gjennom kong Prithvi Narayan Shahs erobringer blei til den moderne staten Nepal. I mesteparten av tida etter hans erobring av Khatmandudalen i 1768 har hinduismen vært statsreligion. Ifølge den nepalske hinduismen er kongen en reinkarnasjon av guden Vishnu, og Dasain-festivalen blir også brukt til å bekrefte kongens religiøse autoritet. Dette viser seg bl.a. ved at på Dasains 7. dag sender byen Gorkha et blomsteroffer til Kongen, og et militærorkester spiller i gamlebyen i Katmandu.

Blant ikke-hinduer og nasjonale minoriteter (som ofte er buddhister eller har egne religioner) er den statlige dasain-feiringa derfor blitt kritisert som en del av Shah-dynastiets Gorkha-nasjonalistiske propaganda for «et språk, en religion, et folk». Kravet om å feire Dasain har blitt oppfatta som et ledd i kongedømmets forsøk på å hinduisere dem og ta fra dem deres nasjonale egenart.

Dasain har også i de seinere åra blitt møtt med en kritikk som likner den som finnes i Vesten av den moderne feiringa av jula: Festivalen har blitt kommersialisert og brukes av økonomiske interesser til markedsføring av varer.
Snowdon sett fra Llyn Llydaw
**Snowdon** er det høyeste fjellet i Wales, og det høyeste i Storbritannia sør for det skotske høylandet. Selve toppen, som er 1 085 moh. er kjent under det walisiske navnet *Yr Wyddfa*, som betyr «gravhaugen». Det engelske navnet på fjellet kommer fra angelsaksisk *snow dun*, som betyr «snø-ås». 

Fjellet ligger i nasjonalparken Snowdonia i Gwynedd. Parken er et svært populært turistmål, og Snowdon er en av de største attraksjonene den har å by på. Som det høyeste fjellet i Wales inngår den i National Three Peaks Challenge. 

Fra toppen har man god utsikt over De britiske øyer. På en klar dag kan man se Irland, Skottland, England og Wales, inkludert 24 grevskap, 29 innsjøer og 17 øyer. Sikten mellom Snowdon og Merrick i det sørlige Skottland er med 232 km den lengste teoretiske siktelinje på De britiske øyer.

Referanser
----------

1. ↑  Jf.  Arkivert 27. september 2009 hos Wayback Machine.. I praksis er det sjelden at de atmosfæriske forhold er slik at det er mulig å se helt til Merrick.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Enkel 3-bladet toroidpropell
En **toroidpropell** er en type propell som er ringformet. Toroidpropeller er signifikant mer stillegående (særlig på hørbare frekvenser, som er mellom 20 Hz til 20 kHz), og hevdes å være mer effisient en tradisjonelle propeller både til lufts og vanns. Den er lovende for redusert støyforurensning gjennom mer stillegående luft- og skipsfart.

Historie
--------

Toroidspropellen skal angivelig ha blitt oppfunnet i 1900-årene, for rundt 120 år siden.[]

I 2013 søkte Sharrow Marine om en patent på toroidpropell, og har siden utviklet propeller til marin bruk i båter. De hevder at fordelene med mindre drivstofforbruk (høyere effisiens) og mindre støy er enda større i vann.

I 2017 ble designet på nytt aktuelisert da Massachusetts Institute of Technology (MiT) søkte om et patent på toroidpropellen, og i 2020 ble søknaden innvilget. I 2022 ble Lincoln Laboratory tildelt R&D 100 Award for å ha gjort toroidpropellen tilgjengelig.

Design og virkemåte
-------------------

Designet fordeler virvler generert av propellen langs hele propellens form, hvilket gjør at støy blir fordelt og dempet raskere. Propelldesignet har likheter med boksvingen som er annulusformet og dermed fordeler virvlene som genereres langs hele formen i stedet for bare på tuppen.

Det har vært testet dronepropeller laget etter dette prinsippet som avgir lydfrekvens mellom 1-5 Hz, hvilket et utenfor det hørbare spektrumet for mennesker.

Se også
-------

* Arkimedes’ skrue
* Flystøy
* Silent Aircraft Initiative

Referanser
----------

1. ↑  Sharrow, Gregory Charles (7. september 2016). «Propeller». EP2941539A4 **(engelsk)**. Besøkt 1. mai 2023.
2. ↑  «Toroidal propellers: A noise-killing game changer in air and water». *New Atlas* **(engelsk)**. 27. januar 2023. Besøkt 30. april 2023.
3. ↑  Sebastian, Thomas; Strem, Christopher (17. november 2020). «Toroidal propeller». US10836466B2 **(engelsk)**. Besøkt 30. april 2023.
4. ↑  «Toroidal Propeller». *Research & Development World* **(engelsk)**. Besøkt 30. april 2023.
5. ↑  «Six Lincoln Laboratory inventions win R&D 100 Awards | MIT Lincoln Laboratory». *www.ll.mit.edu*. Besøkt 30. april 2023.
6. ↑  Blain, Loz (27. januar 2023). «Toroidal propellers: A noise-killing game changer in air and water». *New Atlas* **(engelsk)**. Besøkt 29. januar 2023.
7. ↑  US US10,836,466B2, Sebastian, Thomas, "TOROIDALPROPELLER", published 2020
8. ↑  designboom, lea zeitoun I. (27. januar 2023). «toroidal propellers turn your drones and boats into noiseless machines». *designboom | architecture & design magazine* **(engelsk)**. Besøkt 30. april 2023.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg |
| Langrenn |
| Langrenn Norgesmesterskapet på ski |
| Gull | 2014 Lillehammer | 15 km klassisk |
| Gull | 2010 Tolga | 50 km klassisk |
| Sølv | 2008 Granåsen | 3 x 10 km stafett |
| Sølv | 2013 Budor | 50 km klassisk |
| Bronse | 2005 Lillehammer | 3 x 10 km stafett |

**Simen Håkon Østensen** (født 4. august 1984) også kjent som gullgutten er en norsk langrennsløper, langløpsekspert for NRK Sport og produksjonsleder i AF Bygg Oslo. Han representerer Fossum IF. Fram til 2014 var han tilknyttet langløpslaget Team Centric og til 2019 Team BN Bank. 

Han debuterte i verdenscupen 12. mars 2005 på den klassiske femmila i Holmenkollen, men brøt underveis. Han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i Tour de Ski 2006/07, og ledet sammenlagt etter de to første rennene, etter å ha kommet på syvende- og tolvteplass i de to første av i alt seks renn. Han endte på tredjeplass sammenlagt, og dette er hans fremste individuelle prestasjon i verdenscupen.

Han tok sølv på sprinten i norgesmesterskapet i Granåsen i februar 2008, og gull på 50 km klassisk på Tolga i 2010.

Sesongen 2012–2013 gikk han to gode løp nasjonalt i mønstringsrenn på Sjusjøen. Han ble tatt ut for Norge for å gå Tour de Ski. Det ble en skuffende opptreden, og Østensen brøt på den fjerde etappen. Målene for resten av sesongen var rennene i Ski Classics og å bli tatt ut til VM-femmilen i Val di Fiemme, men han ble ikke tatt ut til VM-troppen.

Han har en verdenscupseier i lagsprint fra tsjekkiske Liberec 17. februar 2008. Han gikk for Norges andrelag sammen med Martin Johnsrud Sundby. Østensen gikk sisteetappen og spurtslo finske Ville Nousiainen med fire tidels sekund.

Han vant 15 km klassisk i Norgesmesterskapet på ski 2014, og han vant Marcialonga 2014. Han vant også Skandinavisk Cup sammenlagt sesongen 2013/14.

I 2020 vant han Holmenkollmarsjen.

Siden 2019 har han jobbet som trener for ØHIL langrenn, og er fortsatt aktiv som trener.

Referanser
----------

1. 1 2   www.fis-ski.com, besøkt 3. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nå er Simen Østensen distanseløper igjen. langrenn.com (12. november 2014)
3. ↑  Simen Østensen ute av Tour de Ski Arkivert 16. februar 2019 hos Wayback Machine. Budstikka
4. ↑  Cup standing results. FIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simen Østensen – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Visma Ski Classics - Simen Østensen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kortknappskjer og Horsøy naturreservat** består av søndre del av Horsøyna samt et et skjær. Det ligger i Øygarden kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Det ble ikke registrert noen hekkende arter i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 1. april 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Kortknappskjer og Horsøy naturreservat, Øygarden kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 1. april 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 198. Besøkt 1. april 2024.
**Narvesen** ble etablert i 1894 av Johan Bertrand Narvesen og har vært en viktig servicebedrift i mer enn 100 år. Kjeden er i dag eid av Reitan Convenience, et av de fire forretningsområdene i Reitangruppen. 370 Narvesenkiosker finnes i Norge, fordelt over hele landet.

Narvesen-konseptet omfatter Narvesen i Norge, Litauen og Latvia. Hver av kjedene har en dominerende markedsposisjon i sine hjemmemarkeder. Antall utsalgssteder er til sammen 1124, hvorav 370 er lokalisert i Norge, 249 i Latvia og 260 i Litauen. 

Narvesen selger blant annet kioskvarer, lesestoff, bakevarer og pølser, samt billetter og elektroniske tjenester. Narvesens kioskeeiere er franchisetakere som eier og driver kioskene selv, med rammer satt av Reitan Convenience.

Se også
-------

* Fritt Ord, stiftelse etablert 1974 av Narvesens daværende eiere

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (lt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Narvesen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Narvesen på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Narvesen på Instagram Rediger på Wikidata
* (no) Narvesen i Bergen byarkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Bergen byleksikon
 |
**Skyrunning** er en sport som består i teknisk krevende løping i fjell over 2000 moh. Det konkurreres i tre disipliner: sky, ultra og vertikal.

Disipliner
----------

| Disiplin | Distanse | Vertikal klatring (minimum) | Ekstra informasjon |
| --- | --- | --- | --- |
| Sky | 20–49 km | 1300 m |  |
| Ultra | 50–99 km | 3200 m | under 16 timer sluttid |
| Vertikal | maks 5 km | 1000 m |  |

Organisasjoner og konkurranser
------------------------------

International Skyrunning Federation (ISF) arrangerer vekselvis annethvert år, VM og EM i skyrunning. I 2010 ble VM arrangert i Dolomittene med start i Cianacei og Premana, i 2014 i Mont Blanc med start i Chamonix, i 2016 i Vall de Boí med start i Lleida og i 2018 i det skotske høylandet med start i Kinlochleven. Svenske Tove Alexandersson vant sky i 2018. Nordmannen Stian Angermund-Vik vant både sky og vertikal i 2016.

ISF arrangerer også årlig Skyrunner World Series som i 2021 bestod av 13 konkurranser på tre kontinenter.

Nordic Skyrunning Federation organiserer skyrunning i de nordiske land og arrangerer løp i Norge.

Se også
-------

* Motbakkeløp

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Stian Angermund-Vik dobbelt verdensmester i SkyRunning. *Kondis*. Besøkt 3. febfruar 2021.
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. februar 2021. Besøkt 3. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* International Skyrunning Federation
* Nordic Skyrunning Federation
**Solheimsvannet** er en innsjø mellom Fabrikkgaten og Minde i Bergen med avløp sørover, til Kristianborgvatnet og videre til Fjøsangerbukten i Nordåsvatnet.

Sjøen er på 35 dekar, og langs breddene er det opparbeidet parkanlegg, gang- og sykkelstier. Første del ble opparbeidet i 1992.

Solheimsvannet er trolig hekkeplass for 16 fuglearter, også rødlistede arter som stær og sothøne. Sothønen hekker ikke andre steder i Vestland fylke enn i Bergen kommune, blant annet i Solheimsvannet, Ortuvannet og spesielt i Tveitevannet. I Solheimsvannet er arten truet av planen om tursti også gjennom våtmarken på østsiden av vannet. Knoppsvaneparet vil også forstyrres i hekkingen. Paret har fått kull her i flere sesonger, fem unger i 2020, syv i 2021 og tre i 2022. 2020-kullet vil selv ta til å hekke i 2023. Av 2021-kullet fra Solheimsvannet er to sett i Sagvåg på Stord, én overvintret i byparken i Bergen, og to sett i Sæbøvik.

Referanser
----------

1. ↑  «Planlagte boliger mellom Inndalsveien og Solheimsvatnet» (s. 4), *Rådgivende biologer*
2. ↑  «Mørke skyer truer fuglelivet», *Bergensavisen* mars 2023

Eksterne lenker
---------------

* Foto av Solheimsvannet i eldre tid, *Årstadposten*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*«Baby» omdirigeres hit. For sangen av Justin Bieber, se «Baby (sang)».*
Spedbarn. Foto: Carin Araujo 
Et **spedbarn** (eller en **baby**) er et barn i alderen fra nyfødt inntil 12 måneder (av og til hevdet 24 måneder). I alderen 1 til 3 år går de over til å kalles småbarn.

Navlestrengen hos det nyfødte og normale spedbarn måler mellom 35 og 70 cm og inneholder en pulsåre, som blodet til morkaken strømmer igjennom samt to blodkar, hvorigjennom blodet kommer tilbake til barnet.

Et foster før 3. svangerskapsmåned kalles embryo, etter 3. svangerskapsmåned kalles det føtus.

Å gråte er den tydeligste måten de minste babyene klarer å kommunisere på, og dette gjør de fra fødselsøyeblikket. De siste ti årene har forskningen om samspill og tilknytning kommet frem til at selv helt små barn er både observante og aktive samspillpartnere. Synet er best på 25 cm avstand. Hørselen er utviklet lenge før fødselen.

Eksterne lenker
---------------

* Mammanett.no om barns utvikling fra 0 til 1 år[*død lenke*]

### Digitaliserte bøker om babyer

* Søkbar digitalkopi av *Svangerskap, fødsel og barseltid : lærebok for sykepleiere* av Inger Eide Haugen, utgitt av Gyldendal 1990
* Søkbar digitalkopi av *Den store baby-boken* av Elizabeth Fenwick, utgitt av Teknologisk forlag 1996

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** NKC
 |
*For øya i Finnmark, se Rolvsøya. For øya i Østfold, se Rolvsøy (øy)*
Rolvsøys kommunevåpen fra 16. april 1982. Et vikingskip symboliserer oppdagelsen av Tuneskipet i 1860
Rolvsøy kirke.
**Rolvsøy** er et sted i Fredrikstad kommune i Østfold. Tidligere var Rolvsøy egen kommune, med Rekustad som administrasjonssentrum.

Rolvsøy var fra 1837 del av Tune formannskapsdistrikt, men ble skilt ut som egen kommune 1. januar 1911. Rolvsøy hadde 2 381 innbyggere ved kommuneetableringen.

Fra 1. januar 1994 ble Rolvsøy kommune slått sammen med Borge, Fredrikstad, Kråkerøy og Onsøy til den nye Fredrikstad kommune. Innbyggertallet i Rolvsøy var 5 947 og arealet var 31 km2 da den ble del av Fredrikstad.

Tre vikingskip er funnet på Rolvsøy: Valleskipet, Rostadskipet og Tuneskipet.

Tuneskipet er et vikingskip fra ca. år 900, ble gjenfunnet i 1867 på gården Haugen i Rolvsøy, som på den tiden tilhørte Tune. Skipet finner man i dag på Vikingskipshuset på Bygdøy i Oslo. Allerede i 1751 ble Rostadskipet gjenfunnet på øya. Også Valleskipet ble funnet der.

Langs Glommas bredd støter man stadig på Fredrikstads historie gjennom teglverk og sagbruk, som vanligvis lå side om side. Et eksempel er Valle Bruk på Rolvsøy.

Nylende ligger i kommunedel Rolvsøy. Navnet Nylende kommer fra norrøne *nýlenda* som betyr «nytt land», i betydningen *nydyrket mark* eller *nytt bosted*.

Fra Hauge på Rolvsøy kommer Hans Nielsen Hauge, som er mest kjent for å grunnlegge den kristne bevegelsen Haugianerne.

På Rolvsøy finner man i dag Østfoldhallen, der en rekke idrettsaktiviteter bedrives. I den senere tid er den blitt døpt om til Østfoldhallene, ettersom flere butikker er blitt etablert i samme område. Dette var tidligere et stort åpent landskap, men har i ettertid blitt et stort handelsområde.

Steinerskolen i Fredrikstad er lokalisert på Rolvsøy. Det samme er Rekustad barneskole, Nylende barneskole, Hauge Barneskole og Haugeåsen ungdomsskole. 
Rolvsøy har også en folkehøyskole ved navn Haugetun Folkehøyskole. Glommastien går gjennom Rolvsøy.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Rolvsøy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Bioplanes*** er en slekt av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer. De har derfor meget stor evne til å motstå uttørking.

Utseende
--------

En middelsstor, avlangt-oval, blankt svart skyggebille. Den har et ganske tykt hudpanser som gjør den motstandsdyktig mot uttørking.

Levevis
-------

Skyggebillene har utpregede tilpasninger til å overleve i tørre miljøer, med meget tykk, vanntett kutikula og velutviklede ekskresjonsorganer (malpighiske rør) som tar vare på det aller meste av fuktigheten. De fleste av artene lever da også i tørre omgivelser, men det finnes også arter som lever blant annet i sopp. Stort sett lever skyggebillene av ulike slags dødt plantemateriale.

Siden de fleste skyggebillene er knyttet til ørkener og andre tørre miljøer finner man ikke mange arter i Norge, men noen finnes også her på tørre steder. Blant annet kan man i sanddyner finne den lille, gråsvarte arten *Phylan gibbus* som der lever under ganske ørkenlignende vilkår.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i det sørlige Frankrike.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **skyggebiller**, Tenebrionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien Blaptinae Leach, 1815 - nylig skilt ut fra Tenebrioninae
						* Stammen **Dendarini** Mulsant & Rey, 1854 - ca. 340 arter
							+ Understammen Dendarina Mulsant & Rey, 1854
								- Slekten ***Bioplanes*** Mulsant, 1854
									* *Bioplanes meridionalis* Mulsant, 1854

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Pen Jakke** var en hiphop-gruppe fra Fredrikstad som ble startet i 1994 og oppløst i 2001.

Gruppen ble startet da rapperne Ubåt og Sjel-Jonas, som utgjorde duoen Blazer (tidligere Blender), skulle lage musikken til en reklamefilm for Norsk Glassgjenvinning. Dette resulterte i sangen «Hekta på glass» som var deres første med norsk tekst. Etterhvert fikk de med seg Skranglebein og Fundamental fra duoen Pasifist som de hadde samarbeidet en del med. Kvartetten ga ut EP-ene *De kom ridende* i 1999 og *Pen Jakke* året etter. I 2000 kom albumet *Østen*, som ble deres eneste album. For albumet ble de nominert til Alarmprisen 2001 i klassen årets hiphop/rapalbum. Albumet ble fulgt opp med EP-en *Generasjon Hip Hop* i 2001 hvor de blant annet samarbeidet med Apollo, Jørg-1 (fra Tungtvann), Dane (fra Klovner i kamp) og Kapabel, før de ble oppløst samme år.

Pen Jakke ble gjenforent for to utsolgte konserter på John Dee, og en siste opptreden på Månefestivalen i 2016.

Medlemmer
---------

Skranglebein under en konsert på Cosmopolite i 2016  Foto: Tore Sætre 
Skranglebein (Per Olav Hoff Mydske) på Platebaren i Grimstad (*Læringsdagene 2010*).  Foto: Grethe Tvede (AAbk) 
* Ubåt (Stian Neple): rap
* Sjel Jonas (Jonas Bjerketvedt): DJ
* Skranglebein (Per Olav Hoff Mydske): rap
* Fundamental Lyd (Mathias Rødahl): rap

Diskografi
----------

* *De kom ridende* (1999) EP
* *Pen Jakke* (OSLOVE, 2000) EP med 3 spor
* *Østen* (OSLOVE, 2000)
* *Generasjon Hip Hop* (OSLOVE, 2001) EP

Referanser
----------

1. ↑  «Bandpresentasjon fra Oslove». Arkivert fra originalen 9. juli 2007. Besøkt 1. mars 2009.
2. ↑  «Pen Jakke gir seg». *ballade.no*. 5. september 2001. Besøkt 24. desember 2023.
3. ↑  «Alarm Awards nominasjonene». *puls.no*. 5. februar 2001. Besøkt 24. desember 2023.
4. ↑  «Pen Jakke til Månefestivalen». *f-b.no*. 4. april 2016. Besøkt 24. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pen Jakke på Discogs Rediger på Wikidata
* (no) Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
* (no) Biografi fra Oslove

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Discogs
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Et sammensatt satellittbilde av jorden
Et **satellittbilde** er et fotografi tatt av jorden eller andre planeter av en kunstig satellitt.

Historie
--------

Det første satellittbilde ble tatt 14. august 1959 av den amerikanske satellitten Explorer 5. Fotografiet Den runde planeten ble tatt i 1972 og er blitt veldig populært over hele verden. I 1972 startet også USA Landsatprogrammet, det største og lengst varende prosjektet for fotografering av jordens overflate. Landset 7, den seneste satellitten i programmet, ble skutt opp i bane rundt jorden i 1999. I 1977 ble det første live overførte bilde tatt av USAs Di-CK satellittsystem.

Alle satellittbilder tatt av NASA blir publisert av NASA jordobservatorium og er for mesteparten tilgjengelig for offentligheten. Flere andre land har egne satellittbidleprogram, og et samarbeid av europeiske land skjøt opp IS-satellitten. Det er flere private firmaer som tar satellittbilder og i starten av det 21. århundre ble databaser med satellittbilder svært tilgjengelig via flere firmaer og organisasjoner.

Bruk
----

Satellittbilder blir brukt i produksjon av kart, overvåking av miljøforurensning, spionasje og krigføring, geologi, meteorologi, utdannelse med mer. Overgangen fra bruk av analoge til digitale bilder har økt bruksomfanget betydelig.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Satellite pictures – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
Verdens øystater. Stater merket med blått har ingen landegrenser; de som er merket med grønt har minst én landgrense med en annen stat.
**Øystat** er en stat som helt og holdent ligger på en øy eller flere øyer. 47 av verdens stater er øystater, blant annet de fleste mikrostatene.

Øystater kan deles inn i to hovedgrupper. Den første er øystater som er store, relativt folkerike og vanligvis i nærheten av et kontinent. Disse inkluderer Storbritannia, Japan, Indonesia, Filippinene og Madagaskar. Disse statene har som regel kulturelle og politiske likheter med sine fastlandsnaboer. Statusen som øy har noen ganger vært en viktig fordel som har isolert dem fra invasjon og gjort dem viktig i regional handel på grunn av beliggenheten og befolkningens maritime ferdigheter. Australia kan plasseres i denne kategorien i ytterste forstand; en øy så stor at den anses for å være et kontinent.

Mindre øystater som Komorene, Bahamas, Tonga og Maldivene skiller seg ofte svært mye fra fastlandsstater. Den lille størrelsen betyr vanligvis at det er lite landbruksområder og få naturressurser. Mange mindre øystater har imidlertid i moderne tid blitt trekkplaster for turisme, som idag ofte er den dominerende industrien.

Noen øystater er samlet på en eller to hovedøyer, som Storbritannia og Fiji. Andre er spredt utover hundrevis eller tusenvis av mindre øyer, som Indonesia eller Maldivene. Noen øystater deler øyene sine med andre stater; disse inkluderer Irland, Storbritannia, Indonesia, Papua Ny-Guinea og Haiti.

Se også
-------

* Liste over øynasjoner

Referanser
----------

1. ↑  «øystat», *NAOB*
2. ↑  «Island Nation», definition and meaning, *Collins Dictionary*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Island countries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
Myrholt og Tunheim, fra *Mere Contemplations*, 2007
**Enslavement of Beauty** er et norsk melodisk metal band stiftet i 1995. Debutalbumet *Traces O' Red* ble utgitt 1999 på plateselskapet Voice of Wonder.

Historie
--------

Ole Alexander Myrholt (vokal) og Tony Eugene Tunheim (gitar, keyboard) stiftet bandet i januar, 1995. Den første demoen, *Devilry and Temptation*, ble spilt inn i 1998, og året etter ble debutalbumet *Traces O' Red* gitt ut. På det neste albumet, *Megalomania*, som kom i 2001, medvirker også Asgeir Mickelson på trommer, og Hans-Aage Holmen på bass. *Mere Contemplations*, bandets tredje album, ble gitt ut i 2007. På dette medvirker alle de opprinnelige medlemmene, Tunheim og Myrholt, samt en kvinnelig gjestevokalist, Lisa T. Johnsen.

15. januar 2009 gav bandet ut en seks-spors plate, *The Perdition EP*, på INRI Unlimited. Den ble mikset og mastret av Henrik Ryøsä i Studio MHQ, i Luleå. En video til låten «Lush» ble spilt inn i Bergen i løpet av våren 2008, med Sten Brian Tunheim som regissør. Den ble publisert på YouTube samt på bandets Myspace den 12. desember 2008

Myrholt og Hans-Aage Holmen spiller også i black metal-bandet Tremor.

Utgivelser
----------

### Demoer

* 1998 – *Devilry and Temptation*

All musikk av Tony Eugene Tunheim. Teksten til «Sonnet #CXLIV» er av William Shakespeare, øvrig tekst av Ole Alexander Myrholt. Total spilletid 20:00

### Album

* 1999 – *Traces O' Red*
* 2001 – *Megalomania*
* 2007 – *Mere Contemplations*

### EP-er

* 2008 – *The Perdition* (EP, 6 spor)

**Sporliste**

1. «A Kodak Kiss» (intro)
2. «I Treasure the Sadness»
3. «Lush»
4. «Severely Flawed»
5. «Mirror Souls»
6. «I Descend to Perdition»

Medlemmer
---------

### Nåværende medlemmer

* Ole Alexander Myrholt – (vokalist)
* Tony Eugene Tunheim – (gitar)

### Tidligere medlemmer og gjestemusikere

* Asgeir Mickelson – (trommer)
* Hans-Aage Holmen – (bass) (også i Tremor og Gaia Epicus)
* Julie Johnsen – (vokal på *Megalomania*)
* Lisa T. Johnsen – (vokal på *Mere Contemplations* og *The Perdition EP*)
* Fred Endresen

Referanser
----------

1. ↑  Bandets Myspace-blogg Lest 2008-02-28
2. ↑  Lush på Youtube Lest 2008-12-13

Kilder
------

* Enslavement of Beauty på Myspace
* Encyclopaedia Metallum - Enslavement of Beauty

Eksterne lenker
---------------

* (en) Enslavement of Beauty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Enslavement of Beauty på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Enslavement of Beauty på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Enslavement of Beauty på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Enslavement of Beauty på Spotify Rediger på Wikidata
* (en) Officiell Myspace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Rosseland skule** er en barneskole skule på Bryne hvor de opplærer folk til å gjøre hærverk på sjeldne og gamle bygg, de gir blant anna elevar spraybokser gratis og de gir kokain og rusmidler og narkotika. spesielt til de minste eg kjenner ein som har ein sønn der som kom hjem drita full og med masse spye på heile seg han blei fly forbanna på skulen og flytta 20 timer bort herfra, mannen som kjøper meste parten av dette heiter Geir han er rektor på skulen han bør bli andmeldt til evig tid i fengsel.

Fakta om Geir.

Geir er ein natzi og hilser med å si heil hitler hvær morgon han bør skamme seg. Ordfører Andreas fant ut av dette da kom han å prøvde å få Geir vekk men han var for full å siktet eit våpen mot ordfører Andreas. Andreas forlata umiddelbart skulen. Ein dag så reiste han til Oslo og besøkte kongen men skøt han i hodet dessverre, om du møter Geir må du ringe 111, 112, 113 og militæret umiddelbart.

beste lærere på skulen.

de 3 beste å få er Maren, Roger og fotball spiller for Rosseland ballklubb Ola og Andreas Dybevik. Gratulerer om du får de alle andre er trash.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Skolens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Jan Paul Ulfstein** (1945–2019) var en norsk fotballspiller som spilte hele sin karriere for Idrottslaget Hødd.

Ulfstein var spiss eller kantspiller, og spilte til sammen 302 A-lagskamper (inkludert cup- og treningskamper), og scoret 130 mål for sunnmørsklubben fra 1962 til 1973. Han spilte fem sesonger i øverste divisjon mellom 1966 og 1972, og spilte til sammen 63 kamper (11 mål) i toppdivisjonen.

Etter at den aktive karrieren tok slutt, var Ulfstein i mange år tilknyttet trenerapparatet i Hødd, både som trener for aldersbestemte lag, og som hjelpetrener for A-laget. Han var far til Egil Ulfstein, som var midtstopper i Hødd, Viking FK og Sportsklubben Brann, og spilte to kamper på landslaget i 1995.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsannonse». Arkivert fra originalen 14. februar 2019. Besøkt 13. februar 2019.
2. ↑  Arne Flatin (1994). *Heia Hødd 1919-94* **(nynorsk)**. Ulsteinvik.  [256 sider]
3. ↑  Ein storscorar og stor Høddar er borte, IL Hødd (13. februar 2019). Besøkt 13. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Sandra Kalniete** (født 1952) er en latvisk politiker. Fra 1. mai til 22. november 2004 var hun Latvias EU-kommisjonær.

Kalniete ble født i Togur, Tomsk oblast i Russland ettersom hennes familie ble deportert fra Latvia under Josef Stalins tid. Hun studerte kunst ved Latvias kunstakademi fra 1977 til 1981 og arbeidet som kunsthistoriker og utga en bok om latvisk tekstilkunst i 1989. Hun engasjerte seg i politikken i 1988 som en del av selvstendighetsbevegelsen i Latvia og var nestleder for Latvias folkefront, den viktigste organisasjonen i arbeidet for landets selvstendighet. 

Etter at Latvia erklærte seg selvstendig arbeidet Kalniete i Latvias utenriksministerium og var Latvias FN-ambassadør fra 1993 til 1997, ambassadør i Frankrike fra 1997 til 2000, og ved Unesco fra 2000 til 2002. Hun ble utenriksminister i november 2002 og besatte denne posten frem til å hun ble utnevnt til EU-kommisjonær i 2004.

Etter perioden som kommisjonær gikk Kalniete 2006 inn i partiet *Nye Tider* (latvisk: Jaunais Laiks) og ble innvalgt i Latvias parlament høsten 2006. Hun var først partiets presidentkandidat, men trakk sitt kandidatur til fordel for Aivars Endziņš.

I Europaparlamentet er Kalniete medlem av komitéen for utenrikssaker, delegasjonen til den parlamentariske samarbeidskomitéen EU–Ukraina og delegasjonen til den parlamentariske forsamlingen Euronest. Hun er dessuten vararepresentant i komitéen for internasjonal handel, delegasjonen for samarbeid i nord og for forbindelsene med Sveits og Norge, til den felles parlamentarikerkomitéen EU–Island og til EES felles parlamentarikerkomité og delegasjonen for forbindelsene med NATOs parlamentariske forsamling.

I boken *Med dansesko i Sibirs snø* forteller Kalniete om sin egen og sine foreldres harde tid i Sibir. Boken er utgitt på fransk med tittelen *En escarpins dans les neiges de Sibérie* og fikk avisen Elles store bokpris 2004 og solgte i store opplag i Frankrike.

Referanser
----------

1. ↑  «Politikere fra Latvia og Polen nektes innreise til Russland». *Sunnmørsposten*. 2. mars 2015.
2. ↑  «Sandra Kalniete on Latvian independence, her time as foreign minister and battling foreign interference in democratic processes». *The Parliament Magazine*. 11. april 2022.
3. ↑  «Hvordan kunne det skje?». *Adresseavisen*. 14. juni 2011.
4. ↑  «Smaken av rotte». *Klassekampen*. 23. mars 2019.
5. ↑  «Sandra Kalniete». Geneva Graduate Institute.
6. ↑  «Sandra KALNIETE». *Europaparlamentet* **(engelsk)**. Besøkt 16. mars 2024.
7. ↑  «Latvia: Ukjent litterært naboland». *Bok & Bibliotek*. 7. oktober 2008.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.

**Natalie Clifford Barney** (1876–1972) var en amerikansk-fransk forfatter og poet. Hun er mest kjent for sin internasjonale litterære salong i Paris og for å leve som åpent lesbisk i en tid dette ikke var vanlig. 

Moren, Alice Pike Barney, var portrettmaler, faren var industrimagnat. Da hun var 21 år døde faren, og hun arvet en formue. Hun flyttet da til Paris, for å unnslippe amerikansk provinsialisme. I 1909 etablerte hun sin litterære salong i Paris. Hun var salongvertinne der i mer enn 60 år og ble kjent med amerikanske, franske og britiske forfattere. Hun er omtalt i flere samtidige verk, som Radclyffe Halls *Kildens utspring.*

Hennes egen litterære produksjon er ikke omfattende. Den består av åtte bind som omfatter *Quelques Portraits : sonnets de Femmes* (1900), *Pensées d’une Amazone* (1920), og *Souvenirs indiscrets* (1960).

Referanser
----------

1. 1 2  «Natalie Barney | Lesbian Poet, Paris Salon Host & Feminist | Britannica». *www.britannica.com* **(engelsk)**. Besøkt 29. mars 2024.
**Strømsbuveien** er en 870 meter lang vei fra Arendal sentrum til Strømsbu. Veien er i dag stengt for gjennomgående biltrafikk.

Veien går fra 1880-trappene ved krysset Torvgaten/Vestregate vestover opp langs en bratt fjellskråning som ligger mot nordvest, forstøttet av en høy steinmur. Veien ender der den møter Vesterveien (fylkesvei 420) i en rundkjøring.

Historie
--------

Strømsbuveien
Strømsbuveien ble anlagt som kjørevei i 1860-årene, og var i nærmere hundre år byens hovedvei vestover. Her gikk ytre linje av Vestlandske hovedvei fra 1870-årene. Fra Strømsbu-krysset tok veien mot Froland og Evje av og fulgte Gjennomskjæringa til Myrene.

I 1950-årene, etter at Kittelsbukt var gjenfylt, ble Strømsbuveiens funksjon som hovedvei mot Arendal sentrum erstattet av den nye, bredere Vesterveien.

Den nedre del av Strømsbuveien har bebyggelse kun på innsiden, og denne bebyggelsen er eldre enn kjøreveien. Her gikk byens grense mot Barbu kommune før 1902 og før 1878 mot Østre Moland. Den eldste bebyggelsen i Strømsbuveien er dermed oppført i Østre Moland kommune. Denne husrekken ved Strømsbuveien var på hele 1900-tallet en lett identifiserbar del av Arendal, godt synlig fra sjøen og store deler av sentrum. I dag er det meste av bebyggelsen i Strømsbuveien skjult bak Alti Arendal.

Raset
-----

Den 30. august 2004 kl 05:15 på morgenen raste ca 50 meter av Strømsbuveien ut og ned 15-20 meter på byggeplassen under, som lå bak Alti Arendal. Delen som raste ut, var siste svingen av veien. Raset tok med seg deler av et hus på innsiden av Strømsbuveien, samt en trapp opp til noen andre hus. Ingen ble skadd i raset, men 13 personer fra åtte hus ble evakuert. Entreprenøren NCC innrømmet at rasstedet ikke var godt nok sikret. De mente at det kraftige regnværet i forkant kunne være en medvirkende årsak til at steinblokker var sklidd ut.

Strømsbuveien ble gjenoppbygget ved hjelp av en ny stålbro, nå skjult bak Alti Arendal. Veien ble først gjenåpnet i mai 2005.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Arendal kommune: Ukas postkort

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Heinrich (Henrique) Johannpötter** O.F.M. (født 23. juni 1933 i Warendorf-Milte i Westfalen i Tyskland; død 19. juli 2011 i São Luís i Maranhão i Brasil) var en tysk ordensgeistlig og katolsk biskop av Bacabal i nordøstre Brasil.

=Liv og virke
-------------

### Prest i fransiskanerordenen

Heinrich Johannpötter sluttet seg til fransiskanerordenen i 1955 og avla sine løfter den 20. april 1959. Etter å ha blitt ordinert til prest 26. juli 1961 av erkebiskop Lorenz Jaeger i katedralen i Paderborn, arbeidet han i misjonen i Maranhão. I tillegg til forskjellige oppgaver i provinskapittelet, var han aktiv i menighetspastoralt virke i São Luís, Vitorino Freire, Lago da Pedra, Teresina og Piripiri. Fra 1978 til 1984 var han generalvikar for bispedømmet Bacabal.[1]

### Koadjutorbiskop, så biskop, av Bacabal

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til koadjutorbiskop i bispedømmet Bacabal den 7. desember 1988. Han ble ordinert til biskop av sin forgjenger Paschasius Hermann Rettler O.F.M. den 20. januar 1989; medkonsekratorer var Miguel Fenelon Câmara Filho, erkebiskop av Teresina, og Paulo Eduardo Andrade Ponte, erkebiskop av São Luís do Maranhão. 

Da biskop Rettler gikk av 2. desember samme år, etterfulgte han ham som biskop av Bacabal.

Den 10. april 1997 aksepterte pave Johannes Paul II hans avskjed på grunn av helsemessige årsaker. Han døde som et resultat av et hjerneslag på *São Domingo sykehus* i São Luís i Maranhão;[1] han ble gravlagt på den fransiskanske kirkegård i Bacabal.