recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Skilt for rasteplass
En rasteplass i New South Wales
Med **rasteplass** forstår man et sted å hvile. Opprinnelig var det en plass langs en vei, der reisende kunne stoppe for å ta en hvilepause. I dag brukes imidlertid begrepet om alle hvileplasser, enten det er langs en vei eller ikke og om det er folk eller dyr som hviler er. Derfor kan rasteplasser variere i størrelse og beliggenhet. For folk har de enkleste rasteplassene gjerne en plass der man kan parkere en bil, men mange har også bord og stoler/benker av tre som man kan sitte på. Enkelte plasser har også enke sanitæranlegg.

Veier som brukes mye til profesjonell transport, skal være utstyrt med utkjøringslommer med visse mellomrom, slik at sjåførene kan oppfylle bestemmelsene om hviletid. Disse kan variere i standard fra en litt stor busslomme til fullt utbygde fasiliteter med drivstoffylling, kafe, og dusj. I utlandet og enkelte steder i Norge finnes gjerne delte plasser, slik at store og små biler ikke blir unødig blandet under stopp og inn/utkjøring.

Turistveier har ofte rasteplasser som sikrer at de spesielle attraksjonene kan besøkes uten for stor fare for påkjørsel av forbikjørende trafikk. I kupert terreng er dette ikke alltid like enkelt, slik at en ofte setter ned fartsgrensen i tillegg.

Større rasteplasser langs riksveier har ofte følgende fasiliteter:

* Toalett
* Lekeplass
* Gatekjøkken
* Bensinstasjon
* Flere parkeringsplasser
* Større grøntområde

Enkelte rasteplasser har også utsiktstårn med god utsikt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rest areas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**SS «Erato»** var en bark bygget i 1853 i Sunderland.

«Erato» ble kjøpt av Handelshuset Thommesen - Smith i Arendal i 1877. Hun forliste i Skinningrove Bay, nær Middlesbrough, 14. november 1901 etter to uker med storm i Norskehavet. Av mannskapet på ti, alle fra Arendal, overlevde kun unggutten Aksel Akselsen. Han ble reddet av Jesse Simmons, som fikk kastet en line over til barken før den ble knust til pinneved. Han fikk i ettertid medalje fra den norske kongen for bragden. Akselsen levde til han var 84 år, og døde i 1966 i California. Av de resterende ni ble seks funnet, og disse ble begravet på Brotton kirkegård. Der er det reist en minnesten med inskripsjonen: 

> 
> This Cemetery is the final resting place of six members of the crew of the Norwegian barque «Erato» of Arendal wrecked at Skinningrove 14th November 1901. Hvil i fred. R.I.P.
> 
> 
> Agderposten
> 
> 

De tre savnede hadde bundet seg fast til en mast, og ble aldri funnet. Masten ble observert brakt ut med tidevannet om morgenen.

Kilder
------

* Yorkshire Post – Ceremony will ensure bravery not forgotten
* Agderposten – Mintes forfedre 100 år etter dramatisk forlis
* The Northern Echo – Remembering the Erato
* Agderpostens papirutgave s.52
**Relativ fruktoseindeks** er en tallverdi (mellom 1,0 og 0,0) som viser hvor stor andel av karbohydratene, i et næringsmiddel, som er eller blir metabolisert (omdannet) til fruktose. 
Med andre ord, viser relativ fruktoseindeks forholdet mellom fruktoseekvivalenter og glukoseekvivalenter i næringsmiddelet. 

Når kroppen skal fordøye og forbrenne karbohydrater fra maten, blir karbohydratene først brutt ned (omdannet) til én eller begge av de to sukkertypene fruktose og glukose. Derfor kan man altså si at all karbohydratholdig mat inneholder *fruktoseekvivalenter* og/eller *glukoseekvivalenter*.

For eksempel: 
Ren fruktose har en relativ fruktoseindeks 1,0;
Ren glukose har relativ fruktoseindeks 0,0;
Sukrose (vanlig matsukker) har relativ fruktoseindeks 0,5
(det vil si at kroppen omdanner vanlig matsukker til 50 % fruktose og 50 % glukose);
Sorbitol (ofte brukt som kunstig søtningsmiddel) har relativ fruktoseindeks 1,0.

Merk at betegnelsen: **Fruktoseindeks** (eller: **Absolutt Fruktoseindeks**) kan tenkes å bli brukt om en angivelse av hvor mange gram fruktose(/omdannede fruktoseekvivalenter) det er i 100 gram av et næringsmiddel. Derfor er det viktig å ta med: «relativ», når det faktisk er relativ fruktoseindeks man vil referere til.

De enkelte, kjemisk rene, karbohydratene vil alltid ha den samme verdien for relativ fruktoseindeks. Derimot i naturlige matvarer (for eksempel grønnsaker, korn og frukt), vil det være variasjoner både i mengden karbohydrat og i forholdet mellom de forskjellige karbohydrattyper. Og sistnevnte kan medføre variasjoner i relativ fruktoseindeks.
Variasjonene kan skyldes artsforskjeller eller de kan skyldes ulike vekstforhold eller ulik modningsgrad.

Det må påpekes at mye forvirring kan oppstå på grunn av de gamle folkelige navnene: «fruktsukker» for fruktose og «druesukker» for glukose. 
Dette fordi for eksempel:

* Appelsin, som jo er en frukt, vanligvis har en relativ fruktoseindeks på mindre enn 0,5. Altså utgjør «fruktsukker» (fruktoseekvivalentene) mindre enn halvparten av sukkeret i appelsiner.
* Epler har en relativ fruktoseindeks på mer enn 0,5, men de inneholder allikevel også en god del glukoseekvivalenter i tillegg til «fruktsukkeret».
* Druer kunne man tro inneholder bare «druesukker», men røde (eller var det de grønne?) druer inneholder faktisk mer fruktose enn glukose (altså er relativ fruktoseindeks >0,5). Selv de grønne (eller var det de røde?) druene, som riktignok inneholder mest glukose (druesukker), har også en god del fruktose i tillegg.

Hva relativ fruktoseindeks kan brukes til
-----------------------------------------

En matvares glykemiske indeks er en tallverdi som sier litt om hvordan denne matvaren påvirker kroppens blodsukker, sammenlignet med hvordan andre matvarer gjør det.
I flere år har glykemisk indeks blitt brukt som grunnlag for kostholdsanbefalinger til å forebygge og bekjempe metabolsk syndrom og hjerte-/karsykdommer. Nyere forskning har derimot antydet at det kanskje heller er det totale eller relative fruktoseekvivalentinnholdet, i maten, man bør fokusere på. []

Se også
-------

* Glykemisk indeks
**Rekvisisjonsloven** (fullt navn: **lov om militære rekvisisjoner**) er en norsk lov som gir militære myndigheter hjemmel til å rekvirere alt som er nødvendig for krigsmakten og dens institusjoner når Norge er i krig.

Rekvisisjon kan skje til eie, bruk eller annen særlig rådighet, men eiendomsrett til fast eiendom kan ikke kreves avstått i medhold av rekvisisjonsloven. Rekvisisjon til bruk omfatter rett til å foreta de endringer ved gjenstanden eller eiendommen som myndighetene finner nødvendig.

Loven gir også hjemmel til allerede i fredstid å gi fabrikker, verksteder, kraftverk og andre bedrifter pålegg om å sette igang forsøksproduksjon av varer som er nødvendig for krigsmakten, og forberede produksjon i krig av varer som krigsmakten trenger. Den gir også Forsvaret rett til å rekvirere områder å øve i.

Rekvisisjonsloven ble vedtatt 29. juni 1951 og trådte i kraft 1. januar 1952.

I 2022 sendte Forsvaret ut over 4000 brev til bileiere i Norge for å informere om at kjøretøyet deres, i en krigssituasjon, vil bli disponert av Forsvaret ved behov.

Se også
-------

* Lov om adgang til rekvisisjon av skip

Referanser
----------

1. ↑  § 1
2. ↑  § 2
3. ↑  § 6
4. ↑
5. ↑  § 25
6. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Rune Christopher Høydahl** (født 10. desember 1969 i Drammen) er en tidligere profesjonell norsk terrengsyklist fra Sande i Vestfold, gründer av semiprofflaget Team United Bakeries (tidligere Team Etto Høydahl) og sportsforretningen Høydahl Sport, og terrengsykkelambassadør.

Biografi
--------

Høydahl syklet landevei fra 1979, 10 år gammel. Han begynte å sykle terrengsykkelritt på slutten av 1980-tallet, og ble profesjonell terrengsyklist i 1992. Frem til 1994 syklet han for SCOTT Sports SA, deretter for Giant Manufacturing fra 1995-2003. Han kjørte sitt siste år som profesjonell i 2003.

Høydahl representerte Norge i OL 1996 i Atlanta og OL 2000 i Sydney. Han har 10 verdenscup-seire i terrengsykling, og har kommet på 2.-plass (95) og 3.-plass (98) sammenlagt i verdenscupen. Høydahl er én av kun to syklister som har vunnet verdenscupritt i begge de to terrengsykkelgrenene rundbane og downhill. Han har vunnet Birkebeinerrittet syv ganger og er tildelt kongepokalen tre ganger. 

I 2004 vant han Norseman som er et av verdens tøffeste triatlon-konkurranser. I 2008 vant Høydahl terrengsykkelrittet Trondheim-Oslo som gikk over 6 dager. Han ble også nr. 9 totalt i Cape Epic i Sør-Afrika som er et av verdens hardeste etapperitt over 6 dager der flere av verdens beste terrengsyklister stiller til start.

I forkant av 2006 sesongen etablerte Høydahl Team Høydahl, et semi-profesjonelt terrengsykkel-lag. I 2006 etablerte han sammen med Stian Møller sportsforretningen Høydahl Sport i Drammen. I 2010 fikk Høydahl ny hovedsponsor til sitt lag og det skiftet navn til Team United Bakeries.

Høydahl er gift og har to barn.

Meritter
--------

1992
Norges flagg Norgesmester utfor
Norges flagg Norgesmester rundbane
1994
Norges flagg Norgesmester rundbane
1996
Sølv VM rundbane, Cairns, Australia
11.-plass OL rundbane, Atlanta 1996
1997
1.-plass Birkebeinerrittet
Norges flagg Norgesmester rundbane
1998
Norges flagg Norgesmester rundbane
2000
Norges flagg Norgesmester rundbane
2003
Norges flagg Norgesmester rundbane

Referanser
----------

1. ↑  Team Etto Høydahl Arkivert 27. juni 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Høydahl Sport». Arkivert fra originalen 26. juni 2009. Besøkt 20. juni 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rune Høydahl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rune Høydahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rune Høydahl – Cycling Archives Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Rune Probus Thuringer** (født 1. juni 1920 i Nykvarn i Sverige, død 12. desember 2014 i Bromma i Stockholm) var en svensk katolsk prest tilhørende jesuittordenen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Thuringer var født som sønn av *trädgårdsmästaren* i Nykvarn ved Södertälje.

### Prest i Svenska kyrkan

Etter teologistudiene i Uppsala ble han presteviet i 1945 av biskop Aulén for Strängnäs stift. Han tilhørte en vennekrets som etter lange teologiske samtaler bestemte seg for å forlate Svenska Kyrkan og bli katolikker (1962).[]

### Katolsk lekmann

Thuringer hadde giftet seg i 1946 med Brita, og de fikk én sønn. Familien flyttet til Sollentuna der Rune etter tilleggstudier ble adjunkt i historie og religionskunnskap ved *Rudbeckskolan* (1962-1977). Han var med på å grunnlegge *Katolsk Informationstjänst* (1973), var korrespondent for et amerikansk og et tysk katolsk nyhetsbyrå og inngikk i 1975 i *Signum*s redaksjon.

I 1976 døde hans hustru av hjernesvulst.

### Jesuitt, prest

I 1977 begynte han i jesuittordenens novisiat, og i 1980 ble han ordinert til katolsk prest. Nå fulgte 25 år med intensiv sjelesørgerisk innsats i S:ta Eugenia församling i Stockholm. Derifra foretok han en rekke pastorale reiser, til Det hellige land, Island, Baltikum, Nord-Norge med virke i Kirkenes, Athen og St. Petersburg.

Han døde 12. desember 2014 på Josephinahemmet i Bromma i Stockholm.

Artikkel
--------

* Rune P. Thuringer: *Jesuitter i Norge på 1700-tallet* (katolsk.no) publisert 31. mars 2006, lest 13. juli 2019

Referanser
----------

1. ↑  Signum: Rune P. Thuringer avliden, lest 13. juli 2019

Eksterne lenker
---------------

* 30-12-21996
**Sven Lennart Bergelin** (født 10. juni 1925 i Alingsås i Sverige, død 4. november 2008 i Stockholm) var en tennisspiller og tenniscoach.

Han var en av verdens ti beste mannlige amatørtennisspillere i årene 1946–55. Han var den første svensken som vant en Grand Slam-tittel, i 1948 vant han doubleturneringen i franske mesterskapet sammen med tsjekkiske Jaroslav Drobny. I løpet av sin tenniskarriere som aktiv vant han blant annet 20 svenske mesterskap. 

Bergelin spilte 89 Davis Cup-kamper for Sverige hvorav han vant 63.

Etter sin aktive tenniskarriere var han lagkaptein for Sveriges Davis Cup-lag (1971–76). Han ledde laget til seier i 1975 da de i finalen slo Tsjekkoslovakia. Han var en av tennisverdens mest suksessfulle trenere, i perioden 1971–83 var han Björn Borgs personlige trenere. Borg ble i år 2000 kåret som århundrets beste svenske idrettsutøver. 

I 1950 ble han tildelt Svenska Dagbladets bragdmedalje.

Grand Slam-titler
-----------------

* Frankrikes flagg Franske mesterskapet:
	+ Double herrer – 1948 (sammen med Jaroslav Drobny)

Referanser
----------

1. ↑   www.iol.co.za[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SvD. «Bragdmedaljörer genom tiderna». *SvD.se*. Besøkt 23. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lennart Bergelin – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Bergelin – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Bergelin – Davis-cupen Rediger på Wikidata

* (en) Lennart Bergelin – Tennis Archives Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Gert Fredriksson | **Svenska Dagbladets gullmedalje**(1950) | Neste mottaker:Rune Larsson |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |
**Ernst Lennart Askerlund** (fram til 1943 kjent under navnet **Ernst Lennart Carlsson**; født 2. juli 1918 i Eskilstuna, død 2. juli 1957 i Norrköping) var en svensk fotballspiller. Askerlund, som var spiss, spilte for IFK Eskilstuna, Malmö FF og AIK i Allsvenskan. Askerlund spilte også for Sveriges herrelandslag i fotball.

Klubbkarriere
-------------

### IFK Eskilstuna

Askerlund, som også var en talentfull løper, startet karrieren som fotballspiller i IFK Eskilstuna. Askerlund spilte også ti kamper og scoret ett mål for klubben i Allsvenskan, før de rykket ned etter 1935/36-sesongen.

### Malmö FF

Askerlund ble hentet til Malmö FF av Eric Persson i 1940. Askerlund spilte 35 kamper og scoret seks mål for klubben fra 1940 til 1942.

### AIK

Askerlund hadde fått arbeid i Södertälje, og gikk i 1942 til AIK. Han spilte 43 kamper og scoret 14 mål for klubben fra 1942 til 1944.

### Tilbake til IFK Eskilstuna

Askerlund avsluttet karrieren i IFK Eskilstuna, hvor han spilte en andre periode fra 1945 til 1951. Askerlund la opp på grunn av en meniskskade som ikke lot seg operere.

Landslagsspill
--------------

Askerlund spilte en kamp for Sverige, da de tapte 0–5 for Tyskland på bortebane i 1937. Askerlund var tatt ut, til tross for at han spilte i Division 2 for IFK Eskilstuna.

Privat
------

Askerlund var født Carlsson, men hadde byttet etternavn til Askerlund etter 1942-sesongen. Han var maskiningeniør, og en jobbmulighet påvirket hans valg å spille for AIK fra 1942. Askerlund døde i relativt ung alder 2. juli 1957, kort tid etter at hans ektefelle hadde gått bort på grunn av sykdom, og ble begravet på dagen han ville fylt 39 år.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Lennart Carlsson-Askerlund - Från Carlsson till Askerlund», av Anders Johrén, fra AIKs hjemmeside, 2002. Besøkt 3. april 2015 (sv)
2. ↑  Alsiö (2011), ss. 293–294
3. ↑  Alsiö (2011), ss. 307–309
4. ↑  Alsiö (2011), ss. 271–275
5. ↑  «Sveriges landslagsmän 1908-2014» (PDF), av Jimmy Lindahl, fra SvFFs hjemmeside, besøkt 3. april 2015 (sv)

Litteratur
----------

* Alsiö, Martin (2011). *100 år med Allsvensk fotboll* **(svensk)**. Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Lennart Carlsson-Askerlund - Från Carlsson till Askerlund», av Anders Johrén, profil og fotballbiografi fra AIKs hjemmeside (sv)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Lenka Vymazalová** (født 15. juni 1959 i Litoměřice) var en tsjekkoslovakisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Vymazalová vant olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det tsjekkoslovakiske damelaget som kom på andreplass landhockeyturneringen bakn Zimbabwe. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Tsjekkoslovakia vant tre kamper, en uavgjort og et tap, og med sju poeng ble de nummer to på tabellen ett poeng bak Zimbabwe. Vymazalová spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i landhockey, damer Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia, Olympedia utøver-ID 20270, besøkt 3. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lenka Vymazalová – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lenka Vymazalová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Lenka Vymazalová – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Suizhong** (kinesisk: 绥中县; pinyin: *Suízhōng Xiàn*) er et fylke i byprefekturet Huludao i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. I 1999 var befolkningen på 611 133 innbyggere.

Suizhong er hjem til firmaet Guohua Electric Power, ett av de fem største elektrisitetsselskaper i Kina og verdens største utvinner av kull. I byen ligger også Suizhong kullkraftverk på hele 3 600 MW, et av verdens større kullkraftverk.

Administrative enheter
----------------------

Fylket består av 14 storkommuner og elleve kommuner (hvorav seks nasjonalitetskommuner for mandsjuer):

**Storkommuner:**

* Suizhou 绥中镇, Kuanbang 宽帮镇, Dawang 大王庙镇, Wanjia 万家镇, Qiansuo 前所镇, Gaoling 高岭镇, Qianwei 前卫镇, Huangdi 荒地镇, Tashantun 塔山屯镇, Gaotai 高台镇, Wangbao 王宝镇, Shahe 沙河镇, Xiaozhuangzi 小庄子镇, Ximiaozi 西庙子镇

**Kommuner:**

* Xipingpo for mandsjuene 西平坡满族乡, Gejia for mandsjuene 葛家满族乡, Gaodianzi for mandsjuene 高甸子满族乡, Fanjia for mandsjuene 范家满族乡, Mingshui for mandsjuene 明水满族乡, Qiuzi 秋子沟乡, Jibei 加碑岩乡, Yonganbao 永安堡乡, Lijiabao 李家堡乡, Wanhu for mandsjuene 网户满族乡, Chengjiao 城郊乡.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 102 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og fører gjennom provinsene Hebei, Liaoning, Jilin og Heilongjiang. Den er innom byene Qinhuangdao, Shenyang og Changchun underveis til Harbin.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Infoside
**Steve Kuhn** (født 24. mars 1938 i Brooklyn) er en amerikansk jazzpianist med et titall utgivelser, kjent i Norge fra flere besøk og samarbeid. 

Han er oppvokst i Boston, studerte ved Harvard og Lenox Music School frem til 1959. Så var han i besetninger ledet av John Coltrane, Stan Getz, Art Farmer og startet egen trio. Han antok en bebop-inspirert stil.

I perioden 1968-71 bodde han i Stockholm, forlovet med Monica Zetterlund. Med Zetterlund, Alex Riel trommer og Palle Danielsson bass besøkte Kuhn Kongsberg Jazzfestival og Moldejazz 1968. Til Vinterfestivalen på Høvik 1971 brakte han en trio. Med Steve Swallow og Jon Christensen backet han Karin Krog på platen *We could be flying* i 1974 (gjenutgitt i 2007), et samarbeid som ble gjentatt i 2003 da hun ga ut *Where you sat?* og i 2006 med *Together again*. Høsten 2004 var han blant annet ved Dølajazz for å promotere plate og feire Krogs 40-årsjubileum som artist. I 2005 var Kuhn igjen i landet, ved Cosmopolite der man hadde minnekonsert for Monica Zetterlund, og i 2006 promoterte han sammen med Karin Krog, sin nye plate med Toots Thielemans ved Oslo Jazzfestival. Ved Moldejazz var han i 1968 med Zetterlund, i 1980 med Sheila Jordan og i 2008 med Krog.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810556668905606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Steve Kuhn».
3. ↑  Knut Borge (12.6.1980). «Jazznytt: Disiplin og frihet». Dagbladet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steve Kuhn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Steve Kuhn på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Steve Kuhn på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Steve Kuhn på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Steve Kuhn på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Steve Kuhn på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Sør-Afrika-universitetet** (engelsk: *University of South Africa*), forkortet **UINSA** er et universitet i byen Pretoria i Sør-Afrika, som hovedsakelig tilbyr fjernundervisning. Det er lokale studiesentra i byene Florida (Gauteng), Durban (KwaZulu-Natal), Cape Town (Western Cape), Polokwane (Limpopo), Nelspruit (Mpumalanga), Mafikeng (North West), Kimberley (Northern Cape), Port Elizabeth (Eastern Cape), og Bloemfontein (Free State). 

Grunnleggelsen skjedde som en eksaminasjonsavdeling av University of Oxford og University of Cambridge i England, under navnet *University of the Cape of Good Hope* i 1873. Deretter ble universitetet en viktig inkubator for høyere utdanning i hele det sørlige Afrika. 

Under apartheid var universitetet i årene 1969–1993 en viktig tilbyder av undervisning for svarte, som kunne ta studier hjemmefra og fra mindre byer uten å flytte til campus med det raseskille som normalt hersket der. 

*UNISA* består av fakultetene og sentraene:

* College of Economic and Management Sciences
* College of Human Sciences
* College of Law
* College of Science, Engineering and Technology
* College of Agricultural & Environmental Sciences
* Graduate School of Business Leadership (SBL)
* Centre for African Renaissance Studies (CARS)

Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Blant de 200.000 fjernundervisnings-studentene bor mange i andre afrikanske land.

Blant tidligere studenter finner vi , Nelson Mandela, Desmond Tutu, Sandra Botha, Jean-Bertrand Aristide  og Robert Mugabe.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   orcid.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.aau.org, besøkt 15. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.oeglobal.org, besøkt 22. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) University of South Africa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**«Candida»** er en amerikansk sang, skrevet av Toni Wine og Irwin Levine. Den var den første singlen (Bell 903), utgitt under navnet Dawn (som senere ble til Tony Orlando and Dawn), i august 1970. Sangen var arrangert av Norman Bergen. Singlen var produsert av The Tokens (Hank Medress, Phil Margo, Mitch Margo, Jay Siegel) og Dave Appell.

Backingsangere var Sharon Greane, Linda November, Jay Siegel og én av opphavspersonene, Toni Wine.

Phil Margo spilte trommer på de første opptakene. Singlens B-side var «Look at Me».

«Candida» var signatursporet på Dawns første album, som også hadde tittelen *Candida*.

Sangen var med i episoden *La Fleur* i femte sesong av TV-serien *Lost*.

Norsk versjon
-------------

Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kan De da?»

### Innspilling

* Torry Enghs. Utgitt på single i 1971.

Listeplassering
---------------

Versjonen til Dawn lå som # 3 på Billboard Hot 100-listen.

Referanser
----------

1. ↑  45cat – Dawn – Candida – Look At Me – Bell – USA – 903
2. ↑  *Linda November and Artie Schroeck* (inneholder informasjon om «Candida» og et klipp med sangen) *Ronnie Allen Show*
***Agathispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En nokså liten (ca. 4 millimeter), avlang, gul og svart bladbille. Dekkvingene er kraftig punkterte. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er rundet, krfatig punktert. Antennene består av 11 ledd og tilspisset ytterst. Dekkvingene er utvidet mot spissen og har 8 punktstriper som blir uregelmessige i den bakre delen, punktene grove og noe spredte, med én buet, opphøyd lengderibbe.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Vertsplanten er ukjent.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra den Dominikanske republikken.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Agathispa*** Weise, 1905
							+ *Agathispa dimidiata* (Olivier, 1808)

Litteratur
----------

* *Agathispa* på ITIS
* Hispines of the World - *Agathispa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Agathispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Agathispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Agathispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Agathon Bartholomæus Hansteen** (født 23. september 1812 i Moss, død 30. april 1895 i Trondhjem) var en norsk luthersk prest, ordfører og stortingsmann for Nordlands amt 1851–1856.

Liv og virke
------------

Han ble født i Moss som sønn av tollinspektør Nils Lynge Hansteen og hustru Severine Petronelle Clementin. Han hadde tre brødre som alle ble jurister, den mest kjente av dem høyesterettsassessor Philip Henrik Hansteen. Selv gikk han ut fra Kristianias katedralskole i 1830 og tok teologisk embedseksamen i 1836.

Fra 25. oktober 1837 var han adjunkt ved Trondhjems katedralskole. Han ble utnevnt til sogneprest i Mo i Rana den 17. august 1843 og ordinert samme år. Den 18. september 1852 ble han prost i Nordre Helgelands prosti.

Hansteen var i Mo kjent som en mild og lite autoritær prest. Lensmannen i Mo i Rana omtalte ham som en «i enhver henseende begavet prest, en rettlinjet karakter og en interessert kommunemann».

Hansteen var ordfører i Mo herred 1848–1851 og stortingsmann for Nordlands amt 1851–1856.

I 1861 ble Hansteen utnevnt til sogneprest i Selbu i Trøndelag. Her fikk han et ettermæle som en «meget bestemt og alvorlig mann; men i daglig omgang og i det selskapelige liv var han en meget behagelig mann».

Han var varaordfører i Selbu 1864–1873, rykket opp til ordfører da Ingebrigt Norbye døde i mai 1873, og satt ut året. Hansteen hadde også fungert som ordfører i lengre perioder under Norbyes sykdom. Han avslo imidlertid å bli valgt til ordfører for en hel periode.

Han tok avskjed som sogneprest i Selbu i 1886 og flyttet til Trondhjem, hvor han døde i 1895, 82 år gammel. Han ble begravet på Domkirkegården.

Hansteen ble første gang gift den 7. august 1844 med Adolphine Frederikke Dreyer (1820–1845) og deretter med Alette Schjelderup den 25. februar 1852. Ett av hans fire barn i hans andre ekteskap var kunstmaleren Nils Hansteen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 347[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Amdal, Paul (1918). *Selbu. Historisk beskrivelse*. Trondhjem: J. Kr. Myklebust. s. 76–77 og 141–142.
3. 1 2 3  Holst, Olaf (1897). *Geistlig Stat og Kalender for Kongeriget Norge*. Kristiania: Steenske Forlagsboghandel. s. 28.
4. 1 2  Bie, Marcus (1885). *Oplysninger om Norges Geistlighed siden 1814*. Kristiania: Th. Steens Forlags-Expedition. s. 8, 49 og 54.
5. ↑  Coldevin, Axel (1965). *Hemnes og Mo prestegjeld til 1850*. Mo sparebank. s. 145.
6. ↑  «Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1891–1911 (1601M2)». Digitalarkivet. Besøkt 27. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Agathon Bartholomæus Hansteen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Adrigole** (irsk: *Eadargóil*, betydning «Mellom to viker») er en landsby i grevskapet Cork i Irland. Den ligger på Bearahalvøya, sørvest i grevskapet. Den er sentrert ved krysset mellom R572 og R574 regionale veier. I henhold til folketellingen i 2016 har landsbyen, inkludert lokale valgdistrikt, en befolkning på 452 innbyggere.

Beskrivelse
-----------

Adrigole er en spredt landsby som ligger rundt 9 km langs den nordvestlige bredden av Bantrybukta ved den naturskjønne sørkysten av Bearahalvøya. Hungry Hill (687 m) ruver over den med to innsjøer. Hungry Hill er den høyeste av Caha-området som utgjør ryggraden på halvøya, og ga navnet til Daphne du Mauriers roman *Hungry Hill* (1943) om de lokale kobbergruvebaronene på 1800-tallet. Det er også fjellet Adrigole Mountain og Healy Pass (334 m) i nærheten.

Fasiliteter og økonomi
----------------------

Hovednæringene i området er fiske, oppdrett og turisme. Landsbyen har en butikk kjent lokalt som «Peg's Shop», som også tilbyr begrensede posttjenester. Det er også to puber og en katolsk sognekirke. Området betjenes av to nasjonale skoler, en i krysset mellom Healy Pass Road R574 og hovedveien Glengarriff - Castletownbere R572, og den andre lenger nordøst ved Trafrask.

Den nærmeste flyplassen er Cork Airport.

Historie
--------

I den siste uken av mars 1927 ble Daniel O'Sullivan, hans kone og to av barna hans funnet døde i sitt hjem i Clashduff i Adrigole. De hadde sultet i hjel. Dette inspirerte Peadar O'Donnell til å skrive et skuespill under tittelen *Adrigoole*, med handling flyttet til Donegal.

Referanser
----------

1. ↑  «Eadargóil/Adrigole», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑  «Electoral Division Adrigole»[*død lenke*], *Central Statistics Office*
3. ↑  «Review of Hungry Hill» ved Ann Wilmore
4. ↑   West Cork Sailing and Powerboat centre - Adrigole Facilities, *Westcorksailing.com*. Arkivert fra originalen den 24. juli 2012
5. ↑  Gaughan, J. Anthony (1983): *A Political Odyssey: Thomas O'Donnell, M.P. for West Kerry, 1900-1918*. Kingdom Books. s. 171.
6. ↑  Ó Drisceoil, Donal (2003): «My Pen is just a weapon» (PDF), *Politics, History and the Fiction of Peadar O'Donnell*. The Irish Review.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adrigole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Adrigole.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Frank Grønlund** (født 13. desember 1952) er en tidligere norsk fotballspiller. 

Grønlund var forsvarsspiller, og spilte 175 kamper (12 mål) for LSK i 1. divisjon mellom 1975 og 1983. Totalt, om man inkluderer cup- og treningskamper, spilte Grønlund 394 kamper for klubben mellom 1970 og 1983.Han ble seriemester med LSK i 1976 og 1977, og cupmester i 1977, 1978 og i 1981 som kaptein. Han spilte også to A-landskamper for Norge: en VM-kvalifiseringskamp mot Ungarn i 1981, og en privatlandskamp mot Finland i 1982.

Etter å ha forlatt LSK i 1983, var Grønlund trener i Skeid (1984–1985) og Aurskog/Finstadbru (1987–1989). I 1991 returnerte Grønlund som LSK, hvor han siden har vært ansatt i klubbens administrasjon, hvor hans stillingstitler har inkludert sportsdirektør, formann, daglig leder og administrerende direktør. I 2003 ble Grønlund utnevnt til æresmedlem i LSK.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Frank Grönlund, Transfermarkt spiller-ID 266617, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Grønlund – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Frank Grønlund – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Frank Grønlund – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Frank Grønlund – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Frank Grønlund – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Colin Andrew Mochrie** (født 30. november 1957) er en skotskfødt canadisk skuespiller og improvisasjonskomiker. Han har over 25-års erfaring som utøvende artist og er videre kjent for sine etterligner av skuespilleren Craig T. Nelson, sine sketsjer i flere tv-reklamer samt sitt lange samarbeid med komikerkollega Ryan Stiles. Colin Mochries kreative ansikt blir også hyppig brukt blant animatører i animasjonsfilmer som blir spredt rundt på internett.

Mochrie ble født i Kilmarnock, Skottland, men flyttet med familien sin til Canada og Toronto i 1964 hvor han utmerket seg i komedietroppen Second City både som deltaker og manusforfatter. I 1988 ble han fast deltager i det britiske improvisasjonsprogrammet *Whose Line Is It Anyway?*, som nettopp hadde blitt flyttet over på fjernsyn fra radio. Her var han i ni år før programmet ble flyttet til USA og ABC med komikeren Drew Carey som programleder. På samme tid som han deltok i dette programmet, var han også med på de canadiske komiseriene *Blackfly* og *Supertown Challenge*.

Han var også med som gjest i *The Drew Carey Show* i tre episoder mellom 1999 og 2000, samt i den canadiske nyhetsparodien *This Hour Has 22 Minutes* på CBC TV fra 2001 til 2003. Han ble riktignok tvunget til å gi seg med dette grunnet sitt engasjement med andre filmer og TV-serier og har blant annet hatt en mindre rolle i filmen *The Tuxedo* fra 2002.

Fra 2000 til 2003 hadde Colin Mochrie og skuespillerkona Debra McGrath (som han giftet seg med i 1989) karakterstemmene til barne-serien Seven Little Monsters. I 2006 hadde han hovedrollen i tv-serien *Getting Along Famously*, samt at han var med i improvisasjonsserien *Drew Carey's Green Screen Show* på WB Television Network. Mochrie slo seg også sammen med Brad Sherwood, kjent fra *Whose Line* og *Drew Carey's Green Screen Show*, hvor de turnerte rundt i Nord-Amerika og hadde forestillinger med klassiske improvisasjonsleker fra tidligere tv-programmer.

Filmografi
----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **TV-serier*** *Whose Line Is It Anyway?* – (1989–2006)
* *The Drew Carey Show* – (1999–2000)
* *Seven Little Monsters* – (2000–2003)
* *This Hour Has 22 Minutes* – (2001–2003)
* *Drew Carey's Green Screen Show* – (2004–2005)
* *Getting Along Famously* – (2006)
 |   | **Filmer*** *The Real Blonde* – (1997)
* *Lucky Numbers* – (2000)
* *Totally Blonde* – (2001)
* *The Tuxedo* – (2002)
 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Colin Mochrie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Colin Mochrie på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Colin Mochrie på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Colin Mochrie på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Colin Mochrie på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Colin Mochrie hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Colin & Brad live-turné
* Intervju fra september 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BBC Things
 |
**Colin Pitchfork** (født 23. mars 1960) er en britisk kriminell som er den første som ble dømt for drap basert på genetisk fingeravtrykk. Pitchfork voldtok og drepte to jenter, den første i Narborough i Leicestershire i november 1983, og den andre i Enderby i Leicestershire i juli 1986. Han ble arrestert 19. september 1987, og dømt til livsvarig fengsel den 22. januar 1988, etter å ha innrømmet begge drapene.

Sommeren 2021 ble det bestemt at Pitchfork skulle løslates fra fengsel.

DNA-profilering
---------------

Alec Jeffreys fra Universitetet i Leicester hadde på 1980-tallet utviklet DNA-profilering (genetisk fingeravtrykk) sammen med Peter Gill og Dave Werrett fra britisk rettsvitenskapelig tjeneste, *Forensic Science Service* (FSS), og publisert teknikken i 1985. Ved å benytte seg av teknikken sammenlignet Jeffreys sædprøver fra mistenkte mot blodprøver fra åstedet. Det beviste på avgjørende vis at én mann sto bak mordene og frikjente andre. Teknikken ble den første som beviste en manns uskyld og samtidig førte til arrestasjon av en skyldig.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Forensic Science Service - Case Studies». *web.archive.org*. 10. januar 2012. Arkivert fra originalen 10. januar 2012. Besøkt 19. november 2020.
3. ↑  Robertsen, Silje (18. juli 2021). «Politiet slo seriemorder-alarm – drapssaken ble historisk». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 18. juli 2021.
4. ↑  «Colin Pitchfork: Double child killer's release confirmed». *BBC News* **(engelsk)**. 13. juli 2021. Besøkt 18. juli 2021.

Litteratur
----------

* Wambaugh, Joseph (1989): *The Blooding*. ISBN 0-688-08617-9
* Sanders, John (2000): *Forensic Casebook of Crime*. London: True Crime Library/Forum Press. ISBN 1874358362. s. 229
Bekkelaget stasjon i 1903. Foto: Wilse, Anders Beer / Oslo Museum 
**Bekkelaget stasjon** var en jernbanestasjon på Østfoldbanen i Oslo kommune. Stasjonen ble åpnet i 1879 med navnet *Bækkelaget*, 3,34 kilometer fra daværende Oslo Østbanestasjon. Stasjonen hadde både kryssingsspor og buttspor.

Den 7. oktober 1953 gikk et jordras der grunnen forsvant under toglinja like sør for stasjonen. Da raset gikk var allerede arbeid i gang med å legge jernbanen i tunnel. På grunn av raset ble arbeidet framskyndet, men det var ikke ferdig før september 1958. Stasjonen ble da nedlagt og erstattet av en holdeplass ved tunnelmunningen. Denne holdeplassen ble nedlagt 1983. 

Dersom S-tognettet i Oslo blir en realitet, kan det bli aktuelt å gjenåpne holdeplassen. Særlig dersom Fjordbyen etter hvert når helt til Ormsund.

Omlegging av Østfoldbanen ved Bekkelaget 1958

| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Oslo S |  | Østfoldbanen |  | Nordstrand |

Litteratur
----------

* Thor Bjerke og Finn Holom (2004). *Banedata 2004*. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40–41. ISBN 82-90286-28-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bekkelaget stasjon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Bekkelaget stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase

* (no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bektråd**, **bekatråd** eller **bustleiv** var vanlig som tråd til håndsøm (håndsying) av støvler av lær eller tykt skinn. Når en lærsåle ble utslitt, var det skomakerarbeide å tilpasse og sy på ny såle.

Tråden var av lingarn, og bare svakt tvunnet. For å unngå at fibrene skilte lag og tråden fliset seg opp, ble den innsatt med bek, ved å trekke den fram og tilbake mot en klump oppvarmet bek. Overflaten ble glattet ut, og fibrene bundet sammen, samtidig som tråden ble mere motstandsdyktig mot fuktighet. Etter bekingen ble gjerne tråden innsatt med bivoks, for at den skulle gli lettere gjennom læret.

Hullene tråden skulle gjennom ble stukket opp med syl. I stedet for å bruke synål, som gjorde tråden(e) tykkere, ble en bit grisebust tvinnet fast i hver sin trådende. Beksøm ble dobbeltsydd, ved at trådendene ble stukket inn fra overlærsiden og sålesiden samtidig, og trukket stramt til før neste hull ble brukt.

Når bekatråden skulle legges flerdobbelt ble den tvinnet på en håndtein kalt «skomakersnelle», «bektrådsnurr» eller «beksnelle».

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Boe, Liv Hilde (1938-) (1989). *Det gamle skomakeri*. Oslo: Institutt for etnologi, Universitetet i Oslo og Forbundsmuseet i Akershus. s. 159f. ISBN 8273570037.
**John Heartfield** (født **Helmut Franz Josef Herzfeld**; 19. juni 1891, død 26. april 1968) var en tysk kunstner. Han var en pionér innenfor fotomontasje og innenfor bruk av kunst som politisk våpen. Han er mest kjent for sine antifascistiske arbeider under annen verdenskrig.

Biografi
--------

Heartfield ble født i Schmargendorf i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf i Berlin. Faren, Franz Herzfeld, var en sosialistisk forfatter og moren var tekstilarbeider. De var begge politiske aktivister og ble forfulgt på grunn av sin politiske tilhørighet.

I 1908 begynte Heartfield å studere grafisk design og plakatkunst ved Königliche Akademie der Bildenden Künste (i dag Akademie der Bildenden Künste München). I 1917 grunnla han forlaget Malik verlag sammen med broren Wieland Herzfeld og George Grosz.

### Navnebytte

Etter å ha hørt slagordet «Gott strafe England» («måtte Gud straffe England») bli ropt på gatene i Berlin, skiftet han navn fra Helmut Herzfeld til det anglifiserte John Heartfield i 1917. Samme år ble han medlem av dadaistbevegelsen i Berlin.

### Politisk engasjement og eksil

I 1918 ble Heartfield medlem av Kommunistische Partei Deutschlands (Tysklands kommunistiske parti).

I 1920 begynte Heartfield og Grosz å eksperimentere med å klistre ulike bilder sammen, en teknikk som i dag er kjent som fotomontasje. Han designet blant annet bokomslag for Upton Sinclair og Bertolt Brecht. Senere brukte han montasjeteknikken til å harselere med nazisten. Heartfield brukte nazistenes egne symboler og ikoner til å framstille dem i et ufordelaktig lys. Hans arbeider var ofte preget av satire og svart humor.

I årene 1927–33 arbeidet Heartfield i det venstreradikale tidsskriftet *Arbeiter Illustrierte Zeitung*. Mange av hans mest kjente verker stammer fra denne perioden. Hans antifascistiske ståsted tvang ham i eksil, og fra 1933–38 bodde han i Praha. Senere flyttet han til England.

Han kom tilbake til Tyskland i 1950, og ble professor ved kunstakademiet i Øst-Berlin 1960.

Referanser
----------

1. 1 2  «Biography of John Heartfield by his grandson». Arkivert fra originalen 7. januar 2014. Besøkt 12. september 2014.
2. 1 2  Store norske leksikon: John Heartfield

Litteratur
----------

* *John Heartfield : AIZ/ VI 1930-38*, David Evans, Kent Fine Arts; 1 edition (May 25, 1992). ISBN-13 978-1878607287

Eksterne lenker
---------------

* johnheartfield.com - Informasjonsside drevet av Heartfields barnebarn, John J. Heartfield

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** Discogs
 |
**John Hartley Williams** (1942–2014) var en engelsk lyriker.

Williams vokste opp i London og studerte engelsk litteratur ved *University of Nottingham*.

Han underviste engelsk i Frankrike før han i 1968 fikk en undervisningsstilling ved universitetet i Novi Sad i Serbia. Fra 1970 underviste han i Kamerun, men vendte tilbake til London i 1972 for å ta doktorgraden ved *University of London*. Etter et opphold i Serbia fikk han i 1976 en undervisningsstilling ved *Freie Universität Berlin*, og bodde i Berlin resten av sitt liv.

Williams var en produktiv lyriker som kombinerte teknisk bravur med en enestående språklig spennvidde.

Bibiliografi
------------

* *Hidden Identities*, 1982
* *Bright River Yonder*
* *Cornerless People*
* *Double*
* *Ignoble Sentiments*
* *Canada*
* *Spending Time with Walter*
* *Mystery in Spiderville*
* *Teach Yourself Writing Poetry*, 2003
* *North Sea Improvisation*, Berlin 2003
* *Blues* Cape Poetry, 2004
* *The Ship* Salt Publishing, 2007
* *Café des Artistes* Cape Poetry, 2009

Kilder
------

* John Lucas: *«John Hartley Williams obituary»*, *The Guardian* 14. mai 2014

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Antarktis: Forskningsstasjoner, overlappende krav
**Antarktistraktaten** (*The Antarctic Treaty*) av 1. desember 1959 er en internasjonal avtale om is- og landområdene sør for 60 grader sørlig bredde.
Traktaten ble tiltrådt av tolv stater som alle hadde aktivitet i Antarktis i det Internasjonale geofysiske året (1957–58).

Statene var:

Argentina, Australia, Belgia, Chile, Frankrike, Japan, New Zealand, Norge, Sør-Afrika, Storbritannia, USA og det tidligere Sovjetunionen. Ikrafttredelse var 23. juni 1961. Traktaten er per september 2015 undertegnet av 51 land.

Hovedformålet med traktaten er å sikre at Antarktis for alltid skal brukes til fredelige formål og ikke skal være åsted eller gjenstand for internasjonale konflikter. Traktaten inneholder blant annet et forbud mot militære baser i Antarktis og forbud mot kjernefysiske sprengninger og deponering av radioaktivt materiale.

I 1998 trådte Protokoll om miljøvern til Antarktistraktaten i kraft. Denne utpeker Antarktis til et naturreservat viet fred og vitenskap, og forplikter partene til et omfattende vern av miljøet i Antarktis og tilknyttede økosystemer.

Stater som har tiltrådt traktaten skal ikke gjøre noe for å hevde, støtte eller benekte territorielle krav i Antarktis, men slår også fast at statene ikke har oppgitt sine territoriale krav ved tiltredelse. For Norge gjelder dette to norske biland: Peter I Øy og Dronning Maud Land.

Det antarktiske traktatsekretariat ble etablert i 2004 for å administrere møter og koordinere samarbeidet mellom avtalepartene.

Referanser
----------

1. ↑  «Norge utvider Dronning Maud Land helt frem til Sydpolen», *Aftenposten*, 21. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Antarctic Treaty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Antarktistraktaten. Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |