recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Side 33 av *Codex Tchacos* med begynnelsen av Judasevangeliet (CT 3)
**Codex Tchacos** (CT) er et samlehåndkrift. Det har en rekke gnostiske tekster fra 200- og 300-tallet, er skrevet på koptisk og har apokalyptisk tematikk. De er på den sahidiske dialekt, og var høyst sannsynlig oversettelser av tekster som var forfattet på gresk og med de eldste deler fra tidligst slutten av 100-tallet. Men mest sannsynlig er det eldste fra 200-tallet. Navnegivende for papyrus-kodeksen var Dimaratos Tchacos, faren til den siste eierinnen, Frieda Nussberger-Tchacos.

Av særlig interesse skulle Judasevangeliet vise seg å ha - det er gjengitt i manuskriptet. (Den greske original må ha vært eldre siden innholdet oppsummeres i *Adversus haereses* av Ireneus av Lyon. Ellers omfatter samlingen Peters brev til Filip, Jakobs første apokalypse og et fragment av Allogenes-boken (som ikke må forveksles med Allogenes funnet i Nag Hammadi).

Kodeksen ble gjenoppdaget nær El Minya i Egypt på 1970-tallet, og ble en tid oppbevart på uortodokst vis av forskjellige handelsfolk med liten erfaring med oldtidsmeteriale.

Referanser
----------

1. ↑  Johanna Brankaer, Hans-Gebhard Bethge (Hrsg.): Codex Tchacos, Berlin/New York 2007, S. 7, 83, 257, 375.
2. ↑  Bericht der Präsentation des «Evangelium des Judas», NZZ Online, 13. April 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Skjelsvik ved Eidangerfjorden i Porsgrunn kommune.
**Skjelsvik** er en tettbebyggelse ved Eidangerfjorden i Porsgrunn kommune i Telemark. Beliggenhet ved riksvei 354 og E 18. Navnet kommer fra gården Skjelsvik.

Stedet var ikke særlig bygget ut før Eidanger Salpeterfabrikker (Hydro/Yara idag) hadde behov for boliger til sine ansatte. På 50-tallet ble det bygget ut mange boliger, spesielt på Kloppejordet ned mot vannet sørøst for Østvedt-gården. På Østvedtgården ble det bygget et gartneri hvor det stort sett ble odlet nelliker. 

Ved Skjelsvik jernbanestasjon ble det etablert en kassefabrikk; Tingstad Kassefabrikk. Grunnlaget for denne var det økende behovet for emballasje på Herøya (Eidanger Salpeterfabrikker). Etter en tid ble det mest behov for paller, så bedriften ble lagt om til stort sett å produsere paller. 

På 50- og 60-tallet var det livlig trafikk på Brevikbanen, og Skjelsvik jernbanestasjon var i flittig bruk. Det var flere ansatte, både til å påse behandlingen av billetter og behandling av gods. Stasjonen hadde også et kryssingsspor. Etter noen år gikk trafikken ned, ingen billettsalg og det var en periode postkontor i bygningen. Jernbanestasjonen ved Skjelsvik er idag revet, og Breviksbanen blir idag stort sett benyttet til kalktransport for Norcem.

Ved gamle riksvei 40 (riksvei 354 idag) lå det en bensinstasjon og over gaten en dagligvareforretning. Disse ble drevet av hhv Asbjørn Øygarden og ..Moen. Bensinstasjonen ble opprinnelig drevet som en Shellstasjon, men ble på 80-tallet endret til Statoil. Øygardenfamilien driver idag tre bensinstasjoner, en av dem ligger i Porsgrunn sentrum og den andre på Eidanger (Moheim). 

Dagligvareforretningen ble etter en tid overtatt av Åge Andresen og fikk navnet «VI-TO». Denne ble etter en tid for liten og det ble bygget ut et lite stykke unna. Forretningen blir idag drevet som Spar-butikk. 

Boligbyggingen på Skjelsvik tok av i slutten av 80-/begynnelsen av 90-tallet. Da ble hele jordet opp mot den østlige Østvedt-gården bebygd, og veiene ut fra Skjelsvikdalen ble lagt om.
Åpen haspelsnelle med frontoperert brems.
En **åpen haspelsnelle** er en type fiskesnelle som «hasper» inn snøret på en åpen spole ved hjelp av en roterende bøyle. Spolen beveger seg samtidig ut og inn i lengderetningen for å fordele snøret på riktig måte på denne. Før utkast felles bøylen manuelt til siden slik at snøret lettest mulig kan forlate spolen. Snøret kontrolleres nå vanligvis med en fingertupp, og slippes i slutten av kastebevegelsen. Før innsveiving felles bøylen tilbake til «lukket» stilling. Til hjelp ved uttretting av større fisk er snellen, som de fleste fiskesneller, utstyrt med en spolebrems som justeres ved hjelp av et hjul foran eller bak på snellen. Snellen festes på undersiden av fiskestangen, og man kan som regel velge om man vil ha sveiven på høyre eller venstre side.

Den åpne haspelsnellen er den mest brukte snelletypen i dag, og produseres i størrelser tilpasset de fleste typer fritidsfiske, alt fra det letteste meitefiske til det tyngste laksefiske. På grunn av større snørekapasitet egner likevel multiplikatorsnellen seg bedre til bl.a. trolling og havfiske enn haspelsnellen.

Haspelsnellen er enkel å betjene, også for nybegynnere. Betegnelsen «åpen» kommer av at den ikke har noen form for deksel over spolen, i motsetning til «halvåpen» og «lukket» haspelsnelle.
Over 17 000 tilskuere overvar finalekampen på Friedrich Ludwig Jahn Sportpark  i Berlin den 14. mai 2015.
**UEFA Women's Champions League 2014/2015** i fotball var 14. gang UEFA arrangerte Mesterligaen i fotball for kvinner.

Tyske 1. FFC Frankfurt vant 2–1 over franske Paris Saint-Germain Féminines i finalen på Friedrich Ludwig Jahn Sportpark  i Berlin den 14. mai 2015.

54 lag deltok. Fra Norge deltok Stabæk Fotball Kvinner som vant Toppserien 2013, men de tapte allerede i 32-delsfinalen mot tyske VfL Wolfsburg (kvinner) med 0–1 og 1–2.

| * v
* d
* r
Mesterligaen i fotball for kvinner |
| --- |
| UEFA-cupen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sesong | 
* 2001/02
* 2002/03
* 2003/04
* 2004/05
* 2005/06
* 2006/07
* 2007/08
* 2008/09

 |
| Finaler | 
* 2001/02
* 2002/03
* 2003/04
* 2004/05
* 2005/06
* 2006/07
* 2007/08
* 2008/09

 |

 |
| Mesterligaen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sesong | 
* 2009/10
* 2010/11
* 2011/12
* 2012/13
* 2013/14
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* 2020/21
* 2021/22
* 2022/23

 |
| Finaler | 
* 2009/10
* 2010/11
* 2011/12
* 2012/13
* 2013/14
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* 2020/21
* 2021/22
* 2022/23

 |

 |

Referanser
----------
**Åpen høring** er et virkemiddel stortingsrepresentanter har til å innhente informasjon.

Bakgrunn
--------

Spørsmålet om å innføre åpne høringer ble reist av Tønnes Andenæs i 1973, men Carl I. Hagen ble raskt den store pådriveren. Likevel var det først i 1995 at det ble gjennomslag for en prøveordning. Dette skyldtes nye konstellasjoner, og demokratiske vurderinger av forslagsstillerne. Prøveordningen ble vedtatt med knappest mulig flertall i Stortinget, og skulle vare ut 1997. Inntil da hadde hovedprinsippet vært lukkede komitémøter, med mulighet for lukkede høringer ved saksforberedelser. Med lukket høring menes ikke bare at det var stengt for publikum og tilhørere, men det var heller ikke mulighet til å referere hva som hadde vært gjenstand for debatt

Nå
--

Fra og med januar 2002 har åpne høringer blitt regulert av Stortingets forretningsorden § 21. Første ledd sier at komiteene selv ved vanlig flertall bestemmer om det skal holdes høringer, og hvem som skal innkalles. I femte ledd fastsettes det at høringene skal være åpne. Det vil si at medier og befolkningen generelt har adgang. Høringene kan bare lukkes om dette anses som hensiktsmessig, og om det er taushetsbelagte opplysninger som skal drøftes. Sjette ledd sier at antallet tilhørere kan begrenses av hensyn til plass.

Informasjonshøringer
--------------------

Det kan skilles mellom kontroll- og informasjonshøringer. En informasjonshøring skjer i forbindelse med saksforberedelse. En kontrollhøring skjer med den hensikt at Stortinget skal ivareta sin kontrollfunksjon. Typisk er det som skjer i kontroll- og konstitusjonskomiteen kontrollhøringer. I informasjonshøringer er fokuset innhenting av informasjon fra eksterne aktører. Skillene mellom de to høringstypene er ikke vanntette. Informasjonshøringer kan for eksempel brukes som en del av kontrollfunksjonen.

Antall høringer
---------------

Fra 1995 til 2000 ble det totalt avholdt fem informasjonshøringer. Det første skillet ser vi mellom 2001 og 2002. Her går antallet høringer fra 1, til 110. Forklaringen er antageligvis at åpne høringer ble innført som hovedregel fra og med januar 2002. Etter dette har antallet høringer variert mellom 80 og 115. Det settes spørsmålstegn ved hvorfor Stortinget valgte å videreføre en ordning som i praksis ikke hadde blitt brukt.

Referanser
----------

1. ↑  Nordby, Trond (2004): I politikkens sentrum. Oslo: Universitetsforlaget.
2. ↑  Espeli, Harald (1999). Lobbyvirksomhet på Stortinget. Oslo: Tano Aschehoug
3. ↑  Innst.S.nr.8 (1995–96). Innstilling fra kontroll og konstitusjonskomiteen om endring av Stortingets forretningsorden – åpne komitéhøringer.
4. ↑  Pettersen, Kenneth Balto (2009). Norske organisasjoner og Stortinget – Lobbyvirksomhet og åpne høringer. Universitetet i Oslo. Institutt for statsvitenskap. Oslo.
5. ↑  Paulsen, Line Gaare (2000). Åpne høringer – politisk slagmark eller politisk verksted? Bergen: Universitetet i Bergen, institutt sammenlignende politikk. Hovedoppgave.
6. ↑  Pettersen, Kenneth Balto (2009). Norske organisasjoner og Stortinget – Lobbyvirksomhet og åpne høringer. Universitetet i Oslo. Institutt for statsvitenskap. Oslo.
**William Franklin Knox** (1874–1944) var en amerikansk politiker. Han var USAs marineminister under president Franklin D. Roosevelt under mesteparten av den andre verdenskrig. At Roosvelt utnevnte en republikaner var for å sikre tverrpolitisk støtte for utenriks- og forsvarspolitikken. Knox hadde tidligere vært visepresidentkandidat for republikanernes Alf Landon ved presidentvalget i 1936, da de tapte for Roosevelt.

Liv og virke
------------

Han vokste opp i en kjøpmannsfamilie i Boston og Grand Rapids. Begge foreldrene kom fra Canada.

Han tjenestegjorde i det frivillige kavaleriregimentet Rough Riders, der den senere president Theodore Roosevelt var nestkommanderende, under den spansk-amerikanske krigen i 1898.

Knox ble senere journalist, redaktør og eier av flere aviser. Han støttet Roosevelts kandidatur ved presidentvalget i 1912.

Da USA gikk inn i den første verdenskrig, tjenestegjorde Knox som amerikansk artillerioffiser med majors grad i Frankrike.

Knox støttet amerikansk hjelp til Storbritannia da den andre verdenskrig brøt ut. Demokraten Franklin D. Roosevelt utnevnte Knox til marineminister. Det ble dermed Knox som gjennomførte Roosevelts flåteopprustingsplan. I 1941 ble USA dratt inn i krigen, da marinebasen Pearl Harbor ble angrepet av japanerne.

Knox døde på sin post av et hjerneinfarkt i 1944 og ble bisatt ved Æresgravlunden i Arlington.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 2464, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6db89xv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Knox – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Frank Knox – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Frank Knox hos American National Biography Rediger på Wikidata
* (en) Frank Knox på *Find A Grave*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Isabella av Mar** (født ca. 1277, død 1296) var Robert Bruces første kone.

Isabella var datter av Donald, 6. jarl av Mar og en kvinne ved navn Ellen, som tidligere hadde vært gift med Malcolm Macduff, 7. jarl av Fife. Muligens Malcolms andre kone. Isabella var utdannet, snakket både gælisk og engelsk, og sannsynligvis også fransk. Hennes landområder lå stort sett nordøst for Inverness.

Isabella var en rik ung kvinne på den tiden hvor det arrangerte giftemålet med jarlen av Carrick, Robert Bruce, fant sted. Hennes far var en av de syv Vokterne av Skottland som mente at Robert Bruce var den riktige kongen av Skottland. Til tross for risikoen, kunne han se fordelene av at de to familiene ble forent via ekteskap og frambrakte en arving til tronen. Mar var den første til overføre sin families eiendommer til Bruce.

Isabella ble gift med Robert Bruce da hun var 18 år gammel. Mytene mener at de var svært forelsket i hverandre. Kort tid etter bryllupet ble hun gravid. Svangerskapet var uten helsemessige problemer, men hun døde likevel kort tid etter å ha født en datter, Marjorie Bruce i 1296.

Seks år senere giftet Robert Bruce seg på nytt med Elizabeth de Burgh.

Isabellas datter, prinsesse Marjorie (død 1316) ble gift med Walter Stewart, 6. High Steward av Skottland, og deres sønn ble kong Robert II av Skottland. Fra ham stammer monarkene av Huset Stuart og den senere kongelige familie av Skottland og England.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10209.htm#i102090, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Felix Skene, *Book of Pluscarden*, 1877
* *John of Fordun*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Airbus av typen A340-300
**Air France Flight 358** er et fransk fly fra flyselskapet Air France som krasjlandet 2. august 2005 på Toronto Pearson internasjonale lufthavn. Flyet var av typen Airbus A340-300. Flyet, med 297 passasjerer og 12 besetningsmedlemmer ombord, hadde fløyet inn fra Charles de Gaulle lufthavn ved Paris. 

Flyet skled av rullebanen under landing i dårlig vær. Det skal ha vært vind med storm styrke og flere lynnedslag i området. Flyet skal også ha blitt truffet av et lyn før det landet, og skal ha brukket i to mens det brøt mellom sikkerhetsgjerdet ved enden av rullebanen og fortsatte 100 meter og kom til stans ved ravine tett ved og en motorvei. Det brennende passasjerflyet havnet bare ca. 50 meter unna en av de mest trafikkerte motorveiene i Canada, og det tok to timer før brannen var slukket. 

En radiostasjon i Toronto meldte at flere passasjerer ble observert mens de klatret ut av det brennende flyet, og at flere andre om bord hadde blitt evakuert i sikkerhet. Air France meldte senere at alle passasjerer og hele besetningen hadde overlevd. 14 ble skadd, ingen alvorlig.

Ulykken skjedde kl. 16.15 lokal tid, under det travle ettermiddagsrushet i Toronto. 

Andre innkommende fly til Toronto ble umiddelbart omdirigert til andre kanadiske lufthavner ved Ottawa, London, Hamilton, Montréal og Winnipeg, eller til Syracuse Hancock International Airport i Syracuse, New York, USA. Rutefly fra Vancouver måtte returner til utgangspunktet. Omkring 540 flyvninger ble kansellert.

Første større flyulykke i Nord-Amerika på fire år
-------------------------------------------------

Den forrige store flyulykken i Nord-Amerika fant sted den 12. november 2001, kort tid etter terrorangrepet i New York. Da mistet et fly fra American Airlines en del og styrtet inn i et boligområde i New York. 265 mennesker mistet livet.

Tidligere ulykker på Pearson lufthavn
-------------------------------------

Pearson-flyplassen er Canadas travleste lufthavn, med 28 millioner passasjerer i 2004.

Flyplassens verste ulykke fant sted den 5. juli 1970, da Air Canada Flight 621 fra Montréal kom inn for mellomlanding på vei til Los Angeles. Spoilerne ble utløst ved en feil; katastrofen kostet alle passasjerer og mannskap livet, i alt 109 personer. 

Den 26. juni 1978 prøvde Air Canada Flight 189 til Winnipeg å avbryte et takeoff, og havnet i en kløft utenfor enden av rullebanen. To av 107 passasjerer omkom.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Air France Flight 358 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Åsmund Sveen** (født 28. april 1910 i Sørskogbygda i Elverum, død 31. januar 1963 i Oslo) var en norsk lyriker. 

Sveen ga ut samlingene: *Andletet* (1932), *Jordelden* (1933), *Eros syng* (1935) og *Såmannen* (1940) og romanen *Svartjord* (1937). Lyrikken hans er tydelig inspirert av vitalismen. 

Sveen var medlem av Nasjonal Samling og en sentral kulturpolitiker under krigen. Han var ansatt i Kultur- og Folkeopplysningsdepartementet fra oktober 1940, og ble utnevnt til byråsjef i propagandaavdelingens kulturkontor 1. januar 1941. 11. juni 1942 ble han utnevnt til leder for Statens Teaterdirektorat.

Under landssvikoppgjøret ble Sveen dømt till 4 1/2 års fengsel og sonte halve tiden. 

Livet hans etter krigen var preget av depresjon, alkoholisme og sviktende helse. Særlig var han skuffet over å møte stengte dører hos forlagene, især hos sitt faste forlag Gyldendal, når han så at andre landssvikdømte forfattere, som blant annet Rolf Jacobsen, ble tatt tilbake etter sonet straff. Til slutt var det den tidligere Grini-fangen Henrik Groth og Cappelen som forbarmet seg over Sveen og ansatte ham som litterær konsulent i forlaget 1959. De sa etterhvert også ja til å utgi hans egne dikt, rett før hjertet hans sviktet for godt i januar 1963. Samme høst kom diktsamlingen *Brunnen* og 1966 *Tonemesteren*, den eneste på bokmål. 1995 ble disse to diktbøkene utgitt ut i samlet utgave.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Åsmund\_Sveen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Statens nye teaterdirektør». *Aftenposten* (267): 2. 15. juni 1942.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
3. ↑  Gatland, Jan Olav (25. februar 2020). «Åsmund Sveen». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 3. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Åsmund Sveen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Dambura
**Dambura** (også referert til som **danburra** i Nord-Afghanistan, Tadsjikistan og Usbekistan, **dombura** i Tadsjikistan og Usbekistan, **dumbura** blant basjkirer og tatarer, **dombra** i Kasakhstan, **dombıra** i Tyrkia og **dombira** eller **冬不拉** i Xinjiang i Kina) er langhalset lutt som er i utbredt bruk i sentralasiatiske land. Navnet kommer fra det persiske *tanbur* og instrumentet deler noen av sine egenskaper med det tyrkiske komuz. Dutaren fra Turkmenistan er også nært beslektet. Det samme er tambura.

Typer
-----

Bilde av en dombra på et frimerke fra Kasakhstan
Instrumentet er litt forskjellig fra sted til sted. Den kasakhstanske **dombra** har tverrbånd og spilles ved å klimpre med hånden eller plukke strenger hver for seg, med et trykk på instrumentets hovedoverflate av og til. Mens strengene tradisjonelt er laget av sener, er moderne damburaer vanligvis laget ved hjelp av nylonstrenger.

**Damburaer** fra Turkestan og Badakhshan mangler tverrbånd, og har en kropp og hals skåret ut fra et enkelt stykke tre, vanligvis fra morbærtreet eller aprikostreet. Damburaen spilles ved mye hamring og skraping på instrumentet for å få en perkussiv lyd. De to strengene er laget av nylon (i moderne tid) eller tarmer. De krysser en kort stol til en nål i den andre enden av kroppen. Det er et lite lydhull på baksiden av instrumentet, mens toppen består av et tykt trelag. Dette laget er ikke behandlet med noe ferniss, filing/sliping av noe slag, og som med alle andre afghanske instrumenter finnes det noe dekorasjon.

**Dumburaen** er det tilsvarende instrumentet til basjkirer og tatere. En som spiller instrumentet slår på alle strengene samtidig. Den øverste strengen gir borduntonen og den nedre gir melodien. En dumbura brukes av soloartister så vel som av musikkgrupper.

Se også
-------

* Tanbur
* Tambura
* Domra
* Kobyz
* Bağlama
* Dutar
* Çiftelia
* Pandura
* Sentralasiatisk musikk

Referanser
----------

1. ↑  «Wesleyan – Teahouse music». Arkivert fra originalen 19. november 2010. Besøkt 2. juli 2010.
2. 1 2  Atlas of plucked instruments - Central Asia

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Bashkir Folk Musical Instruments

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
| Slaget ved Nybøl |
| --- |
| Konflikt: Første slesvigske krig 1848-1851 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 28. mai 1848 |
| Sted | Nybøl ved Nybøl Mølle på Sundeved foran Dybbøl |
| Resultat | Dansk seier |

 |
| Stridende parter |
| Tyskland Det tyske forbundet | Danmarks flagg Danmark |
| Kommandanter og ledere |
| Generalløytnant Hugh Halkett | Overgeneral Hans Hedemann med generalene Schleppegrell og Bülow |
| Styrker |
| 7 000 mann  (av 14 000 mann) | 14 000 mann, tre batterier og et espingolbatteri |
| Tap |
| 225 døde og sårede | 150 døde og sårede |

| Første slesvigske krig |
| --- |
| Bov – Slesvig – Oversø – Nybøl – Dybbøl – Eckernförde Fjord – Dybbøl – Kolding – Gudsø – Århus – Dybbøl – Helgoland – Fredericia – Isted Hede – Jagel – Mysunde – Friedrichstadt – Lottorp |

**Slaget ved Nybøl** den 28. mai 1848 var et dansk overraskelsesangrep på de tyske troppene som hadde forskanset seg på Sundeved. Tyskerne lå stasjonert ved Dybbøl mot Alssund, mellom fastlandet og øya Als. Den danske overkommandoen hadde fått tillatelse for et fremstøt for å drive general Halketts forbundsdivisjonen fra deres stillinger på Sundeved.

Det kom kontraordre fra krigsministeriet om å innstille angrepet ettersom Wrangel hadde trukket seg tilbake over grensen 25. mai fordi stormaktene ønsket diplomatiske forhandlinger mellom partene. Kontraordren kom for sent og general Hans Hedemann startet angrepet om formiddagen 28. mai med 14.000 soldater. Den danske angrepsstyrken besto av 18 bataljoner, en eskadron, tre kanonbatterier og en ingeniørenhet.

De tyske troppene bestod av 14 bataljoner, 11 eskadroner og 28 kanoner. Selv om troppene var i beredskap, kom likevel angrepet fra de danske styrkene som en overraskelse. Tyskerne ble derfor tvunget til retrett etter en hard kamp, og bare halvparten av forbundsdivisjonen var tilgjengelige for general Halkett. Danskene tok herredømmet over Sundeved helt fram til Adsbøl.

Wrangel besluttet å gå til motangrep for å gjenvinne det tapte terrenget og å kaste danskene helt ut av Sundeved. Men det første slaget ved Dybbøl ble et nytt nederlag den 5. juni 1848. Begge slagene ved Dybbøl var egentlige ikke nødvendig etter Wrangel hadde trukket seg ut av det danske kongeriket, men ga den danske befolkningen selvtillit på nytt og soldatenes moral var styrket.

Referanser
----------

1. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 281
2. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 282
3. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 285

Litteratur
----------

* Johs. Nielsen, *Treårskrigen 1848-1851* 1993 ISBN 87-89022-03-3
* Hans Christian Bjerg/Ole L. Frantzen (2005). *Danmark i krig*. Gyldendals Bogklubber/Politikens Forlag. ISBN 87-03-00990-4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Battle of Nybøl 1848 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
**Slaget ved Nesjar** var et slag mellom Olav Haraldsson (Olav den hellige) og allierte norske stormenn under ledelse av jarlen Svein Håkonsson. Slaget fant sted palmesøndag 25. mars 1016 ved Mølen og Værvågen utenfor Helgeroa i Brunlanes, Larvik.

Svein jarl oppgis å ha hatt 45 skip med 3000 mann under sin kommando, mens Olav hadde 30 skip og ca 2000 mann. I slaget seiret Olav Haraldsson over en rekke av de mektigste norske daværende høvdingene, Svein Håkonsson, Erling Skjalgsson og Einar Tambarskjelve. Med denne seieren tok Olav Haraldsson et viktig steg i prosessen mot kristningen og samlingen av Norge. Svein jarl flyktet utenlands og døde kort tid senere. Skalden Sigvat Tordsson var til stede og forfattet *Nesjarvisene* kort tid etter slaget. I Sigvats dikt nevnes en ukedag for første gang i norsk historie. Slaget skjedde palmesøndag til tross for at kirkelederne på den tiden mente at fyrstene skulle innstille krigføringen på kirkens festdager.

Historikerne er uenige om utstrekningen av sagatidens Nesjar. Slaget antas å ha stått i det sørvestre hjørnet av Brunlanes.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Brandlien, Bjørn (27. juni 2016). «Sjødyret på Nesjar». *Klassekampen*. s. 10.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk biografisk leksikon, Svein Håkonsson

Litteratur
----------

* Snorre Sturlason, *Olav den helliges saga* (Heimskringla), kap. 46
* Sigvat Tordsson (Sigvat skald), skaldediktet *Nesjavisur*
**Morten Luther Svendsen** (født 15. juli 1877 i Molde, død 14. januar 1959) var en norsk dirigent og musiker. Han var utdannet i Leipzig og studerte sang, klaver og direksjon. I 1909 grunnla han Trondheim Symfoniorkester, som han ledet fram til 1918 samtidig som han var kapellmester ved Trondhjems Nationale Scene i årene 1911–1922. Han ledet flere kor i byen, blant annet Trondhjems Studentersangforening, og satte opp operaer og operetter.

Han dro til Tyskland på 1920-tallet og virket der som sangpedagog og orkesterdirigent. I perioden 1932–1939 var han dirigent for Städtisches Filharmonisches Orchester i Aachen, der han også grunnla en sangskole sammen med kona, sangeren Valentine Rostin. Rostin var søster av Victoria Bachke, grunnleggeren av Ringve Museum. Svendsen skreiv ellers en del sanger og klaverstykker. Han returnerte til Norge ved krigsutbruddet i 1939 og underviste sang i hjemlandet til 1952. Svendsen ledet igjen Trondheim Symfoniorkester på sin 80-årsdag høsten 1957.

Morten Svendsen var sønn av vekkelsespredikanten Faste Svendsen (født 1842 i Haltdalen) og Gurine Pedersdatter Norum fra Levangerområdet. Han er gravlagt på Lade i Trondheim.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Morten Luther Svendsen, (15.juli 1877 - 14.januar 1959).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ministerialbok nr. 555A05 (1869–1886), Fødte og døpte 1877, side 68». Digitalarkivet.
3. ↑  Øisang (1941), s. 204, 248
4. ↑  Victoria Bachke i Norsk biografisk leksikon
5. ↑  Erling Myrbostad. «Vekkelsespredikant og avholdstaler Faste Svendsen». Arkivverket: Forum.
6. ↑  «Morten Luther Svendsen». Slekt og Data Gravminnebasen.

Kilder
------

* Øisang, Ole (1941). *Teater i Trondheim gjennom 125 år*. Trondheim: Brun.  [e-bok fra bokhylla.no]
* «Morten Svendsen». Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Slaget ved Niså** var et sjøslag mellom danske styrker under ledelse av Svein Estridsson og en norsk flåte under ledelse av Harald Hardråde i 1062. Slaget fant sted ved elven Nissan i dagens Sverige, men var den gangen under Danmark. Den norske styrken vant slaget. Ifølge tradisjonen skal den danske flåten ha bestått av 300 skip og den norske bare av 150 skip.

Harald hadde herjet i Danmark og ble på vei hjem omringet av Sveins leidangsflåte. Slaget skal ha begynt i løpet av aftenen og pågått frem til neste dag. Noen av danskene skal ha flyktet under slaget, og Saxo Grammaticus legger skylden på leidangen fra Skåne:

> 
> «Mens danskene nå ikke kunne vente noen tilgang av stridsklare forsterkninger, kom en norsk høvding uventet sine landsmenn til unnsetning. Da Skånene så det, løste de nedslagne og modfaldne, for at lyden ikke skulle røpe dem, forsiktig deres skip ut fra flåten, hugget over tauene, brøt formasjonen og listet seg i nattens mulm og mørke bort fra den øvrige flåte og flyktet med dempede åreslag hemmelig opp elven, tilbake den veien, de var kommet, forlot så deres skip og flyktet gjennom enger til spott og skjemsel, så lenge Danmark består, derfor har denne skammelige flukt, som de hadde all grunn til at gremmes over, har satt et uutslettelig brennmerke på dem og deres etterkommere. 
> 
> 
> 

Det fortelles at Skjalm Hvide som hadde stor makt på Sjælland, og som anses for å være stamfar til den mektige Hvide-slekten ble tatt til fange av nordmennene. Han klarte senere å flykte fra fangenskapet. Skjalm skal også hatt en svært dyktig berserk blant sine menn, med navnet **Aslak**. Han hadde en stor eikestokk som han skulle lage ror av, men denne brukte han under slaget da han gikk berserkergang på et av de norske skipene med sin digre trekølle. Han slo ned mange menn med sine slag.

Slaget nevnes av i hvert fall tre samtidige skalder, Hallar-Sten, Arnor Tordsson og Tjodolv Arnsson, alle på oppdrag fra Harald Hardråde. Slaget er også nevnt i kongesagaene Fagrskinna og Morkinskinna. Senere beskriver også Snorre Sturlason og Saxo Grammaticus slaget. Adam av Bremen nevner ikke slaget, men han fikk mye av sin informasjon fra folk som stod nær Svein Estridsson. Det finnes ingen arkeologiske spor etter slaget, men det er heller ikke vanlig for slag fra denne tiden.

Eksterne lenker
---------------

* Saxo Grammaticus fremstilling av slaget på Dansk[*død lenke*]
**Morten Grabert Viskum** (født 2. februar 1965 i Helsingør) er en norsk kunstner. I 1993 avbrøt han 6 år med veterinærstudier da han kom inn på Statens kunstakademi i Oslo. 

Morten Viskum ble kjent nasjonalt i 1995 da han gjennomførte «Rotte/oliven prosjektet». I løpet av to dager plasserte han 20 olivenglass, hvor olivenen var byttet ut med rottebabyer, i 20 dagligvarebutikker i de fem største byene i Norge. Siden har han vært regnet som en av Norges kontroversielle samtidskunstnere, blant annet skapte han store avisoverskrifter da han brukte en avkappet hånd fra et lik som malepensel i verkene med tittelen: «Hånden som aldri sluttet å male».

Etter endt utdannelse i 1997 har Morten Viskum vært representert på mange utstillinger nasjonalt og internasjonalt. Viskum jobber med installasjoner, performancer, fotografi og maleri. Han har etablert Vestfossen Kunstlaboratorium, en kunsthall for internasjonal samtidskunst i Øvre Eiker.

Kunstsamler
-----------

Viskum har en privat kunstsamling som består av over 700 kunstverk av 226 kunstnere. I 2013 ble samlingen hans stilt ut hos Vestfossen kunstlaboratorium .

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Eikernytt.no – Morten Viskum skal vise egensamlet kunst. 22.03.13». Arkivert fra originalen 1. april 2013. Besøkt 10. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morten Viskum på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
| Slaget ved Mylae |
| --- |
| Konflikt: Den første punerkrig |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 260 f.Kr. |
| Sted | Mylae Sicilia38°12'41"N 15°13'47"Ø |
| Resultat | Seier til Roma |

 |
| Stridende parter |
| Den romerske republikk | Karthago |
| Kommandanter og ledere |
| Gaius Duilius | Hannibal Gisco |
| Styrker |
| 120 skip | 130 skip |

| Første punerkrig |
| --- |
| Agrigentum – Lipariøyene – Mylae – Sulci – Tyndaris – Kapp Ecnomus – Adys – Tunis – Panormus – Drepana – Egadiøyene |

| Punerkrigene |
| --- |
| Første - Leiesoldatkrigen - Andre - Tredje |

**Slaget ved Mylae** ble utkjempet på havet, utenfor kysten av Mylae (dagens Milazzo) på Sicilia, i 260 f.Kr. og var det første store sjøslaget mellom Karthago og den romerske republikk. Resultatet ble en avgjørende seier til Roma.

Bakgrunn
--------

Etter erobringen av Agrigentum følte romerne seg trygge til å fortsette krigen mot Karthago til havs. I den hensikt bygde de en flåte på 150 skip i rekordfart, 2 måneder. Den første trefningen, ved Lipari, gikk dårlig: konsul Gnaeus Cornelius Scipio Asina klarte å miste hele sin skvadron på 17 skip til Karthago uten kamp.

### Slaget

Kort tid etter hendelsen ved Lipari seilte juniorkonsulen, Gaius Duilius, med resten av flåten for å møte karthagenerne. Karthago var allerede en stor sjømakt og hadde gode ferdigheter til sjøs, noe romerne manglet. Romerne hadde imidlertid en nyvinning på sine skip, en ombordstigningsinnretning kalt *corvus*. Med dette utstyret klarte de å matche Karthagos evner på sjøen. Romerne kunne nå utføre nærkamp på havet. Flåtene møttes utenfor Mylae, og romerne klarte med en gang å borde 30 puniske skip, inkludert flaggskipet, som ble erobret av romerske soldater. Hannibal Gisco klarte å flykte til et annet skip, der han i desperasjon prøvde å utmanøvrere romerne ved å angripe i sikkerhet fra corviene, men måtte til slutt gi seg.

Kilder
------

* *The Fall of Carthage*, av Adrian Goldsworthy, Cassel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Det afghanske grensepolitiet (ABP) i byen Spin Boldak i provinsen Kandahar i Afghanistan.
**Afghanistans grensepoliti** sørger for sikkerhet langs Afghanistans 5 529 km lange riksgrense og ved landets internasjonale flyplasser, samt bekjempelse av kriminalitet og opprettholdelse av lov og orden i disse områdene. ABP er også ansvarlig for å administrere landets immigrasjonsprosess og tollregler. Styrker fra nasjonalpolitiet patruljerer en 55 km bred korridor langs hele grensen til Afghanistan. Til tross for dette er grenseområdet stadig sårbart for ulovligheter (pr. høst 2009).

ABP faller under kommando av det afghanske nasjonalpolitiet (*Afghan National Police*, ANP) som igjen er under administrativ kontroll av innenriksministeriet. Grensepolitiet har hovedkvarter i Kabul og ledes av en generalløytnant. ABP deler sitt personell og kommando på 13 815 ansatte i fem sektorer: Jalalabad (Øst), Gardiz (Gardiz-sonen), Kandahar (Sør), Herat (Vest) og Mazar-e Sharif (Nord).

For å forberede seg til sine plikter i ABP deltar rekrutter på et 8-ukers kurs satt sammen av det tyske Bundespolizei (BPOL). Pr. 2009 er BPOL fortsatt sterkt involvert i å gi opplæring til ABP-offiserer.

Referanser
----------

1. ↑   *Afghan opium fuels 'global chaos'*, BBC News, 21. oktober 2009, besøkt 25. oktober 2009
2. ↑  CJ Radin (26. februar 2009), *Afghan Police Update: February 2009*, besøkt 25. oktober 2009  (Focused Border Development Program)
3. ↑  «Germany to send 1,200 police to Afghanistan», *The Local* (Berlin), 10. oktober 2009, arkivert fra originalen on 2009-10-13, besøkt 25. oktober 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) Afghan Border Police – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Afghan Border Police – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Tayrona nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Natural Tayrona*) er en nasjonalpark langs den karibiske kysten i departementet Magdalena nord i Colombia. Den befinner seg 34 kilometer øst for byen Santa Marta.

Nasjonalparken har et areal på 225 km². Dens høyeste punkt er om lag 900 meter over havet. Den består av ulike skogstyper og er habitat for et stort antall dyre- og plantearter. I parken er det også en rekke strender, hvorav Cabo San Juan er den mest kjente.

Nasjonalparken ble oppretta 24. april 1969. Den er oppkalt etter tayrona-folket, som tidligere holdt til i området. I parken er det flere arkeologiske funn fra denne kulturen. Tayrona nasjonalpark er et populært turistmål, og var Colombias nest mest besøkte nasjonalpark i 2009, med 211 833 besøkende.

Referanser
----------

1. ↑  «Parque Corales del Rosario es el más visitado en Colombia», *El Tiempo*, 7. februar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Parque Nacional Natural Tayrona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Pseudoctenochira*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, oval, blank, gulbrunlig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille med mørke lengdestriper (omtrent åtte til sammen) på dekkvingene midtparti. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe spisst framskytende. Kantene av pronotum og dekkvingene danner en nesten kontinuerlig kurve. Oversiden er ganske fint punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Paraguay.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Pseudoctenochira*** Spaeth, 1926
							+ *Pseudoctenochira octolineata* Spaeth, 1926

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Pseudoctenochira* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pseudoctenochira* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudoctenochira* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudoctenochira* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Lars Fletre** (født 22. juni 1904 i Voss, død 9. september 1977 i Oslo) var en fremtredende norsk-amerikansk kunstner, mest kjent for sine arbeider som skulptør.

Livsløp
-------

Fletre vokste opp i Voss. I 1923 flyttet han til Chicago, USA. Her var han elev på School of the Art Institute of Chicago fra 1925 til 1931. I 1933 flyttet Fletre tilbake til Norge. Fra 1941 til 1950 arbeidet han som formgiver og gravør på Hadeland Glassverk på Jevnaker. I 1950 flyttet han tilbake til Voss, hvor han etablerte et eget steinhuggeri. I 1954 flyttet han igjen til Chicago. Han døde under et besøk til Norge i 1977.

Kunst
-----

Som bildehugger har Fletre utført en rekke offentlige arbeider i Norge og i USA, i forskjellige materialer. Han har portrettert blant andre Per Sivle, Johan Enger og Lars Osa. Som formgiver og gravør for Hadeland glassverk på 1940-tallet arbeidet Fletre under ledelse av Sverre Pettersen. Her utforsket han sandblåsing og gravyr. På slutten av tiåret arbeidet han med Hermann Bongard og Willy Johansson, som tilhørte en ny generasjon formgivere på glassverket.

Litteratur
----------

* Brenna, Arne. (2013, 3. juli). Lars Fletre. I Norsk kunstnerleksikon. Hentet 11. januar 2015 fra .
* Thue, Sigrid Rømcke. (2014, 20. november). Sverre Pettersen. I Norsk kunstnerleksikon. Hentet 11. januar 2015 fra .

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Lars\_Fletre, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 87cd0b0b-9a25-4b15-9501-d3700807bb52, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Lars Fletre i Norsk kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Rainbow Theatre** var et konsertlokale i Finsbury Park i Nord-London, tidligere et kinolokale i Astoria-kjeden. 

Det var her at Jimi Hendrix første gang satte fyr på en gitar på scenen, 31. mars 1967 (den gang under navnet The Finsbury Astoria).

Plassen åpnet i september 1971 med en konsert av The Who. Van Morrison spilte to kvelder i 1973. Den andre kvelden ble sendt på BBC 2 og Radio 2. Konserten ble kåret av Q Magazine som en av de beste konserter gjennom tidene. Flere av sangene kom på Morrisons konsertalbum *It's Too Late to Stop Now*. Bob Marley & The Wailers spilte der i juni 1977 på Exodus-turneen. Iron Maiden spilte inn sin video Live at the Rainbow på stedet 21. desember 1980. Andre band som har spilt der er The Ramones, Elton John, Yes, Led Zeppelin, Kinks, Queen[] og Pink Floyd. Mesteparten av musikken på *The Dark Side of the Moon* ble fremført på Rainbow Theatre første gang 17. februar 1972, ett år før albumet ble gitt ut. Til konserten ble det rigget utstyret, til sammen 9 tonn, som aldri tidligere hadde blitt brukt på en rocekscene. Det ble spilt inn en bootleg som ble kopiert i over 100.000 eksemplarer.

Lokalet stengte for siste gang i januar 1982. Bygget ble kjøpt i 1995 av Universal Church of the Kingdom of God, og blir brukt til religiøse seremonier.

Referanser
----------

1. ↑  Marcussen, Tor og Morten Jørgensen (1988). *Historien om rock, 11: The Who og Pink Floyd*. Stabekk: Den norske bokklubben. ISBN 8252518117.
2. ↑  Holm, Kurt E (1995). *Gjennom lydmuren: Pink Floyd 30 år*. Leknes: S-forlaget. ISBN 8278100004.
***The Dangerous Moment*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Marcel De Sano.

Handling
--------

Sylvia Palprini arbeider som servitør ved The Black Beetle, en kafé i Greenwich Village. Blant kundene hennes er blant annet artisten George Duray, som Sylvia beundrer på avstand. Men en misunnelig frier, Movros Tarkides, angriper Sylvia og hun slår ham ned med en stol. Movros blir senere funnet død, og Sylvia blir anklaget for å ha myrdet ham. 

Sylvia forsøker å søke tilflukt i Georges studio, hvor hun til slutt blir oppdaget av politiet. En beryktet kjeltring tilstår imidlertid å ha drept Movris, og dette gjør at Sylvia står fritt til å finne kjærligheten sammen med George Duray.

Skuespillere
------------

* Carmel Myers som Sylvia Palprini
* Lule Warrenton som Mrs. Tarkides
* George Regas som Movros Tarkides
* W.T. Fellows som Jack Reeve
* Billy Fay som Collins
* Bonnie Hill som Marjory Blake
* Herbert Heyes som George Duray

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 11. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Dangerous Moment* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Lars Erstrand** (født 27. september 1936 i Uppsala, død 11. mars 2009) var en svensk jazzmusiker (vibrafon), av Benny Goodman gitt tilnavnet «The Miracle of Sweden».

Han spilte tidlig i kvartett med Ove Lind klarinett, Ulf Johansson-Werre piano og Björn Sjödin trommer og var senere med i Ove Linds kvintett. Internasjonalt turnerte han med bl.a. Benny Goodman på 1970-tallet.
I trio med Jan Lundgren piano og Hans Backenroth bass, samt kvartett med tillegg av trommeslager Leif Dahlberg, ga han ut flere plater på Opus 3.

På norske Gemini Records har han den senere tid utgitt
*International all stars at Uttersberg '98* (1999), *Lars Erstrand Kvartett with Jan Allan & Varren Vache* (2000), *At Gallery Astley* (2002), *Two sides of*, *Lars Erstrand & Rebecca Kilgore* (med Hans Backenroth bass, Jan Lundgren piano og Joe Ascione (2003), med Antti Sarpila Quartet spilte han på *We've got a heartful of music* (2004) og *A sailboat in the moonlight* (2004).
«Lars Erstrand Four» bestod av Bertil Fernquist gitar, Arne Wilhelmsson bass og Björn Sjödin trommer; og turnerte bl.a. i Oslo med musikk av Lionel Hampton.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskagravar.se, www.svenskagravar.se, oppført som Erstrand, Rolf Lars Olof, besøkt 23. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 17. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Svenska kyrkan, kulturpersoner.uppsalakyrkogardar.se, oppført som Lars Erstrand 1936–2009 Jazzmusiker, vibrafonist, besøkt 19. september 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Erstrand på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lars Erstrand på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Lars Erstrand på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Lars Erstrand på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Barbados' demografi**

Demografidata fra CIA World Factbook
------------------------------------

### Befolkning

279 912 (Juli 2006)
### Befolkningens alder

Barbados' befolkningspyramide
0-14 år: 20,1 % (menn 28 160/kvinner 28 039)
15-64 år: 71,1 % (menn 97 755/kvinner 101 223)
65 år og over: 8,8 % (menn 9 508/kvinner 15 227) (2006)
### Gjennomsnittsalder

Total: 34,6 år
Menn: 33,4 år
Kvinner: 35,6 år (2006)
### Befolkningsvekst

0,37 % (2006)
### Fødselsrate

12,71 fødsler/1000 mennesker
### Dødsrate

8,67 dødsfall/1000 mennesker
### Kjønnsrate

Ved fødsel: 1,01 menn/kvinne
Under 15 år: 1 mann/kvinne
15-64 år: 0,97 menn/kvinne
65 år og over: 0,62 menn/kvinne
Total befolkning: 0,94 menn/kvinne
### Etniske grupper

Svarte 90 %, hvite 4 %, asiatiske og miksede 6 %
### Religioner

Protestantiske kristne 67 % (Anglikanere 40 %, pinsevenner 8 %, Metodister 7 %, andre 12 %), Katolikker 4 %, ingen trostilhørighet 17 %, andre 12 %.
### Språk

Engelsk, bajansk (lokal dialekt), (portugisisk kreolsk er talemål i noen deler av Barbados).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Pont Street** er en gate i Knightsbridge og Belgravia i det sentrale London, med beliggenhet kjøpesenteret Harrods nært beliggende, i nordøstlig retning. Gaten krysses av Sloane Street, med Beauchamp Place mot vest, og Cadogan Place og Chesham Place mot øst, før den ender i Belgrave Square.

Huset hvor skuespilleren Lillie Langtry bodde i 21 Pont Street fra 1892 til 1897, er anmerket med en blå plakett. Bygningen ble en del av Cadogan Hotell i 1895, men hun ble boende her en tid etter dette. Oscar Wilde ble arrestert i rom 118 ved hotellet 6. april 1895.

St Columba's Church i Pont Street ble tegnet i 1950 av arkitekten Edward Maufe, som også tegnet Guildfordkatedralen. Kirken er en av Londons to menigheter tilhørende den skotske kirke. Kirken som opprinnelig sto her, var fra 1884, men ble ødelagt under Blitzen i andre verdenskrig 10. mai 1941.

* Blå plakett til minne om skuespiller Lillie LangtryBlå plakett til minne om skuespiller Lillie Langtry
* 21 Pont Street, Lillie Langtrys hjem21 Pont Street, Lillie Langtrys hjem
* St Columba's Church i Pont StreetSt Columba's Church i Pont Street

Eksterne lenker
---------------

* London Online information