recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Flyging med wingsuit
**Vingedrakt**, eller **wingsuit** som den kalles på engelsk, er en heldrakt som tas på før et fallskjermhopp. Vingedrakten har vinger som spenner seg fra draktens håndledd og ned til hoften, samt en vinge mellom beina. Vingene gjør at fallskjermhopperen får en større flate å fly på. Vingene fylles med luft for å skape en aerodynamisk flykropp. Drakten og flaten den skaper øker den horisontale forflytningen betraktelig. Det finnes i dag flere typer vingedrakter for ulike erfaringsnivå og flygeegenskaper, men man kan som hovedregel si at man flytter seg i forhold 2:1 horisontalt. Ved et normalt hopp med vingedrakt med gjennomsnittlig erfaring og draktegenskaper kan man flytte seg ca. 6 km horisontalt fra utsprangshøyde 12500 fot.

For å unngå at man flyr for langt vekk fra landingsområdet skal «wingsuit flyging» skje i en firkant boks retning (frem – venstre/høyre – tilbake), man flyr da tilbake til utgangspunktet. Man skal ikke benytte wingsuit der hvor man ikke har visuell sikt (sterkt overskyet) da faren for å fly i villedende retning er stor. Det er fort gjort å fly mot områder med lavere høyde, og i verste fall kan man krasje med fjell i nærliggende områder. Å fly inn i andre fallskjermgrupper er også et stort faremoment dersom man mangler sikt.

I Norge er det påbudt med 200 fallskjermhopp siste 18. måneder før man får fly med vingedrakt.[]
**Sirannon** eller **Portstrømmen** er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Sirannon var en elv i den østre delen av Eriador.

Portstrømmen startet ved Celebdil (*Sølvertind*), og rant forbi Morias vestport (derfor navnet *Portstrømmen*) og videre mot Ost-in-Edhil, den gamle hovedstaden av Noldoenes rike Eregion, hvor den møter elva Glanduin og flyter inn i den. Sirannon støtte sammen med noen fall under Morias port, og lyden av dette kunne høres flere mil unna.

I løpet av krigen om ringen (på den tiden var både Moria og Eregion forlatt) fant Ringens brorskap ut at Sirannon hadde blitt demmed opp av noen eller noe, og derfor har det samlet seg en hel, stor, skummel sjø utenfor Morias port. I denne sjøen bodde Vannets vokter, som nesten fikk fanget ringbæreren Frodo Lommelun.

En gang i det fjerde tidevervet ble Sirannon rensket opp og rant tilbake i sitt gamle leie. Dette skjedde antakelig når dvergene flyttet tilbake til Khazad-dûm (Moria).

Portal: Litteratur
**Majavatn-affæren** også kalt **Majavasstragedien** var en hendelse i Norge under andre verdenskrig.

Motstandsarbeidet mot den tyske okkupasjonsmakten var omfattende i enkelte deler av Helgeland. Kaptein Birger E. Sjøberg (eg. Nils Berdahl) fikk i oppdrag av sin overordnede, kaptein Martin Linge, å organisere og utruste en ekspedisjon til Helgeland. Formålet med denne ekspedisjonen var å åpne kontakt med motstandsgrupper i distriktet og skaffe våpen og utstyr som gruppene måtte mangle, som en del av Operasjon Jupiter. Store mengder våpen og annet utstyr til motstandskampen ble brakt med båt fra Storbritannia av blant annet Shetlands-Larsen. Disse ble fraktet over fjellene fra Helgelandskysten til Grane og Vefsn.

I 1942 kom tyske Gestapo på sporet av motstandsbevegelsen, og det hele kulminerte om høsten samme år. Trefninger ved Tangen gård på Majavatn høsten 1942, bedre kjent under navnet Majavatn-affæren, resulterte i en lokal opprulling med resultat at 24 menn fra Grane, Vefsn, Vevelstad og Trondheimsområdet ble henrettet i Falstad leir 8. og 9. oktober 1942 etter summariske rettssaker.

Se også
-------

* Majavatn
* Sjøbergmarsjen

Litteratur
----------

* Sjøberg, Birger: *Rapport fra Kaptein Sjøberg 8. juli 1943: Majavasstragedien*, Oladalens Venner 2011

Eksterne lenker
---------------

* Friheten.no – Øyenvitneskildring
* Artikkel med lenke til radiodokumentar Arkivert 9. august 2021 hos Wayback Machine.
* Mil.no - Motstandsbevegelsens hytte

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Nødt eller sannhet**, også kalt **sant eller nødt**, er en lek som er svært populær.

Fremgangsmåte
-------------

Flere personer sitter sammen i en gruppe hvor en er leder. Lederen spør en av deltakerne om han/hun ønsker «nødt» eller «sannhet». Velger deltakeren «nødt», er han/hun nødt til å gjøre hva lederen befaler. Velger deltakeren «sannhet», spør lederen deltakeren om noe, og han/hun er da nødt til å svare helt ærlig.

Noen ganger spilles det med at alternativ som heter «prosent» også, og hvis deltakeren velger det, spør lederen hvor mange prosent han/hun liker, hater (etc.) noe eller noen. Her må svaret også være helt ærlig. Når lederen har spurt deltakeren, er det hans/hennes tur til å være leder.

Mange unge har også begynt med «nødt nødt» og «isfjell». Hvis deltakeren velger «nødt nødt», får han/hun tre nødt, og han/hun kan velge hvilken av de tre han/hun skal gjøre. Hvis deltakeren velger «isfjell», får han/hun velge hvem de skulle ha reddet fra et isfjell, f.eks. en katt, en mobil eller en bøtte med kjendishår.

Eksterne lenker
---------------

* Spilleregler for Nødt eller Sannhet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Villa Busk** er en privatbolig i Bamble kommune i Telemark, tegnet av arkitekt Sverre Fehn og oppført i 1989 for platedirektør Terje Welle Busk. Allerede i 1993 ble både huset, inventaret og området rundt huset fredet av Riksantikvaren på grunn av den spesielle utformingen og samspillet mellom bygg og natur. Slik ønsker en å bevare dette som et eksempel på denne tids arkitektur av særlig høy kvalitet. Huset er det yngste objektet som er fredet i Norge.

Huset har en 40 meter lang hovedfløy med en skifergang i lengderetningen, og et tårn som inneholder to soverom, oppholdsrom, vaskerom og bad. Tårnet og hovedfløyen er knyttet sammen av en innebygget bro som er en tverrakse på hovedfløyen. Bygningen er oppført i betong og limtre, og tårnet er panelt med redwood. Takene er tekket med kobber og skifer.

Referanser
----------

1. 1 2   kulturminnesok.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Balto, John Arne: *Villa Busk i Bamble: Fehnomenalt hus*, Fortidsvern nr 1/2008

Eksterne lenker
---------------

* «Villa Busk». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Villa Busk, plan- og situasjonsplan i Digitalt museum Nasjonalmuseet, arkitektursamlingene

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Nødseddel utstedt i Tyskland under den første verdenskrig.
**Nødmynt** eller **nødpenger** er penger laget for å bøte på mangel på betalingsmiddel. For mynter gjaldt dette tradisjonelt der den nominelle verdien var større enn metallverdien (også kalte skillemynt eller kredittmynt, dette er i dag det vanlige).

Nødmynt var benyttede i Sverige for å hjelpe statsfinansene når utgiftene var store som under Karl XII. Det var tenkt at når de statlige finansene til slutt tillot det, kunne nødmyntene løses inn mot en «god mynt» (verdimynt). Nødmynt var dermed en slags metallisk statsobligasjon, som senere skulle innløses. Med avviklinga av gullmyntfoten og sølvinnholdet i mynt på 1900-tallet har koblingen til metallverdien av mynter opphørt, og de fleste mynter av høyere valør kan sies å være nødmynt eller mynttegn, selv om begrepet ikke lenger blir brukt.

Kilder
------

* Nødpenger i *Store norske leksikon*
* «Nödmynt». Kungliga Myntkabinettet.
* Nödmynt i *Nordisk familjebok* (2. utgaves supplement, 1925)
* «Krigsekonomi och nödmynten». Stormaktstiden.com. Arkivert fra originalen 28 november 2003.
*Hors d'œuvres*, her i form av kanapeer.
**Hors d'œuvre** er et fransk kulinarisk begrep (*hors d'* = utenfor, og *œuvre* = opus eller kunstverket) og kan oversettes med «appetittvekker», selv om dette ikke er dekkende. Hors d'œuvre uttales *or-døvre*. Begrepet beskriver små retter som skal vekke appetitten, enten før entrée/forrett eller mellom rettene.

Om det er en god stund mens gjestene ankommer og måltidet blir servert blir det ofte servert hors d'œuvre i mellomtiden mens gjestene står, men kan også bli servert ved bordet. I prinsippet kan hva som helst bli servert som en appetittvekker, men som regel er det kald mat som ikke trenger å bli forberedt. Det kan være kanapéer, ulike typer snacks som ost, kjeks og druer, men også typer frukt og nøtter. 

Et lignende begrep på italiensk er antipasto som betyr «før måltidet». I italiensk matlaging betyr det tradisjonelt kald mat som ost og rå eller marinerte grønnsaker, men også kaldt kjøtt som skinke, se prosciutto. Salat kan også bli inkludert, men ikke alltid.

Se også
-------

* Amuse-bouche

Referanser
----------

1. ↑  «hors d’oeuvre». *Det norske akademis ordbok*. Besøkt 26. juli 2021.
Plasseringen av King's Bench Prison og Horsemonger Lane fengsel omk. 1833
**Horsemonger Lane Gaol** (også kjent som **Surrey County Gaol** og **New Gaol**) var et fengsel nær dagens Newington Causeway i Southwark, Sør-London. Horsemonger Lane var Surreys viktigste fengsel og sted for eksekvering av dødsstraff helt til det ble stengt i 1878. 

Fengselet huset både gjeldsfanger og kriminelle, med en kapasitet på rundt 300 innsatte. I alt 131 menn og fire kvinner ble henrettet der mellom 1800 og 1877. Galgen stod på et flatt tak over fengselets vakthus.

Fengselet ble bygget 1791–1799 etter tegninger av George Gwilt. Fengselet var ved åpningen det største i landet og lå i tilknytning til rettsbygningen Old Bailey, også tegnet av Gwilt. Det ble bygget for å erstatte et eldre fengsel, King's Bench Prison, som siden Tudor-perioden hadde ligget på det som hadde vært den nærliggende *White Lion Inn* på Borough High Street, Southwark (uformelt kalt *Borough Gaol*).

I 1859 forsvant navnet *Horsemonger Lane* som følge av en navnendring til Union Road (i dag: Harper Road), og fengselet ble omdøpt til Surrey County fengsel. Dette navnet ble videreført i et nytt fengsel på nordsiden av Themsen i Clerkenwell. 

Bygningene ble revet i 1881 og området er i dag offentlig park. Newington Gardens i tilknytning til London Crown Court åpnet i januar 1921.

Dickens
-------

I 1849 overvar Charles Dickens hengningen av Fredrik og Maria Manning. De hadde drept en venn for å ta pengene hans. Dickens skrev til *The Times* og fordømte slike offentlige forestillinger.

Dickens baserte senere Hortense i *Bleak House* på Maria Manning, mens Fru Chiverys tobakksbutikk i *Lille Dorrit* var lagt til Horsemonger Lane.

Henrettelser på Horsemonger Lane er også nevnt i Sarah Waters' roman *Fingersmith*.

Se også
-------

* Marshalsea

Referanser
----------

1. ↑  «Mannings murder and execution»[*død lenke*]; capitalpunishmentuk.org
2. ↑  Dickens' London map Arkivert 23. januar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Otiothraea*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, nokså brede, sylindriske, blanke, mørke bladbiller med gule flekker. Det er noe forskjell mellom kjønnene, hannen har større hode, lengre bein, kortere dekkvinger og et mer avlangt pronotum enn hunnen. Hodet er stort og bredt, antennene forholdsvis korte, sagtakkede. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, så brede som pronotum. Beina er middels lange og kraftige, hos hannene er forbeina noe forlengede.

Levevis
-------

Maurbladbiller skiller seg fra de fleste bladbiller ved at larvene ikke er planteetere, men derimot lever i maurtuer, der de spiser matrester, men trolig også kan forgripe seg på maurlarvene. De voksne billene er bladetere som bladbiller flest, og spiser gjerne på planter.

Utbredelse
----------

Slekten er bare kjent fra Spania og Algerie.

Systematisk inndeling
---------------------

Maurbladbillene har tradisjonelt vært en del av hettebladbillene (Cryptocephalinae), da som delgruppen (stammen) Clytrini. Men er nå skilt ut som en egen underfamilie. 

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Maurbladbiller**, Clytrinae Kirby, 1837
					- slekten ***Otiothraea*** Warchalowski, 2000
						* *Otiothraea avilai* Vela & Bastazo, 1993 - Spania
						* *Otiothraea filabrensis* (Cobos, 1957) - Spania
						* *Otiothraea ghardaiensis* Warchalowski, 2000 - Algerie

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Otiothraea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Otiothraea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Otiothraea* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata
* Nettside om slekten
* (en) Otiothraea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Xichang satellittutskytningssenter.
**Xichang satellittutskytningssenter** (kinesisk: 西昌卫星发射中心, pinyin: *Xīchāng wèixīng fāshè zhōngxìn*), også kjent som *Base 27* (27基地), ligger i Folkerepublikken Kina, ca. 64 km nordvest for sentrum av bydistriktet Xichang i prefekturet Liangshan i provinsen Sichuan. Den stod ferdig i 1984, og benyttes særlig for utskytning av kommunikasjonssatellitter. 

Fra 1984 ble flere utgaver av raketten *Den lange marsjen* skutt ut i verdensrommet.

I 1996 fant det sted en alvorlig ulykke på stedet da en rakett med satellitten Intelsat 708 styrtet.
Andre kinesiske rakettutskytningssteder er:

* Jiuquan satellittutskytningssenter
* Taiyuan satellittutskytningssenter
* Wenchang satellittutskytningssenter

Eksterne lenker
---------------

* Pressekontoret til Folkerepublikken Kinas statsembede: Chinas Raumfahrt 2006, Beijing, Oktober 2006. Kinesisk versjon: 《2006年中国的航天》 Arkivert 5. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Xichang – Chinese Space Facilities *(globalsecurity.org)*
Israelsk statsminister Benjamin Netanyahu (til venstre), USAs utenriksminister Madeleine Albright og Yasir Arafat i forbindelse med Wye-avtalen, oktober 1998
**Wye-avtalen** var en politisk avtale for å innføre en interimsavtale fra 28. september 1995, kjent som Oslo 2-avtalen, som var satt sammen av USA og gjaldt Israel og den palestinske selvstyremyndigheten. Den tidligere interimsavtalen omhandlet Vestbreddens og Gazastripens fremtid. Wye-avtalen ble sluttført den 23. oktober 1998, og ble forhandlet frem ved Wye River i Maryland.

Avtalen holdt på å falle i grus på den siste forhandlingsdagen. Israels statsminister Benjamin Netanyahu hadde bedt USAs president Bill Clinton om å løslate Jonathan Pollard, en amerikansk etterretningsoffiser i marinen, som hadde vært i fengsel med livstidsdom siden 1985 for å ha gitt klassifisert informasjon til Israel. Store uenigheter fulgte, hvor Netanyahu hevdet at Clinton hadde lovet å frigi Pollard, mens Clinton forsvarte seg med at han bare hadde lovet å «undersøke» saken. Det ble også rapportert om at daværende direktør for CIA, George Tenet, hadde truet med å trekke seg fra jobben dersom Pollard ikke ble sluppet fri.

Avtalen ble til slutt underskrevet av Netanyahu og PLOs formann Yasir Arafat på Det hvite hus. President Clinton hadde en nøkkelrolle som offisielt vitne.

Den 17. november 1998 ble Wye-avtalen godkjent av Israels nasjonalsamling Knesset, med totalt 120 representanter, med 75 stemmer for og 19 imot.

På grunn av palestinske selvmordsbombinger i 2000 og Israels motangrep som en reaksjon på dette, noe som medførte utbruddet av den andre intifada, er Wye-avtalens betingelser og mål fortsatt ikke innført.

Referanser
----------

1. ↑  *The Wye River Memorandum* Arkivert 2001-07-15 hos Wayback Machine. Knesset website, 23. oktober 1998

Eksterne lenker
---------------

* Knessets offisiell tekst til Wye River-avtalen med lenke til hebraisk versjon
* Knesset godkjenner Wye
* "The Wye River Memorandum and Israeli Settlements" av Geoffrey Aronson, 1999 informational brief with The Palestine Center.
* Middle East Official Texts on the United States Embassy official site (Hyperlinks; see *Ongoing Peace Efforts 1998* (Archived documents)
	+ Avtalen: *Joint Statement of the President of the United States and the Prime Minister of Israel* (Pressemelding fra Det hvite hus 31. oktober 1998, lagt ut i arkivene på den offisielle nettsiden til den amerikanske ambassaden)
	+ Midtøsten-samtaler, Wye River, 16.–23. oktober 1998 hos nettsiden til USAs ambassade
	+ Bilder fra USAs ambassade av samtalene (oktober 1998)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jessica Mendoza** (født 11. november 1980 i Camarillo i California), amerikansk softballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen og 2008 i Beijing.

Mendoza ble olympisk mester i softball under sommer-OL 2004 i Athen. Hun var med på det amerikanske laget som vant softballturneringen foran Australia og Japan. USA vant finalen mot Australia med 5-1 og ble olympiske mestere for tredje gangen på rad.

Fire år senere, under sommer-OL 2008 i Beijing, vant hun en sølvmedalje med det amerikanske softballdamelaget. USA tapte finalen mot Japan med 1-3. Det var første gangen som USA ikke ble olympiske mestere i softball og det var den fjerde og siste gangen som softball var med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen - **Gull** i softball USAs flagg USA
* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing - Sølv i softball USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jessica Mendoza (broadcaster) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jessica Mendoza på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jessica Mendoza – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Mendoza – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
*Wylam Dilly* på National Museum of Scotland
***Wylam Dilly*** er verdens nest eldste gjenværende lokomotiv. Det ble bygget cirka 1815 av William Hedley og Timothy Hackworth for Christopher Blackett, eieren av Wylam kullgruver, vest for Newcastle upon Tyne. *Wylam Dilly* ble opprinnelig bygget for bruk på Wylam Waggonway for å transportere kull. De fire drivhjulene ble drevet av en sentral veivaksel.

Da det var for tungt for støpejernskinnene i sin opprinnelige form, ble lokomotivet gjenoppbygd med åtte hjul i 1815, men bygget tilbake til sin opprinnelige form i 1830 etter at sporet hadde fått nye skinner av smijern. Lokomotivet var fortsatt i bruk i 1862 da det ble flyttet til Craghead Colliery. Etter å ha tjent som lokomotiv i gruvene ble det gitt til det Skottlands nasjonalmuseum i Edinburgh i 1883, nå The National Museum of Scotland, hvor det er utstilt. Det første damplokomotiv i sin klasse, *Puffing Billy*, er utstilt i Science Museum i London.

I 1822 ble lokomotivet midlertidig montert på en båt og fungerte som drivkraft for en hjuldamper som fraktet streikebrytere på River Tyne.

Etter en grundig undersøkelse av *Wylam Dilly* og *Puffing Billy* som ble gjennomført i 2008, ble det antatt at *Wylam Dilly* er det eldste gjenlevende damplokomotiv i verden. Forskningsresultatene, som ble publisert i slutten av 2008 viste at *Wylam Dilly* ble bygget etter *Puffing Billy* fikk forbedringer på lokomotiv som ikke fantes i *Puffing Billy*.

Referanser
----------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. oktober 2016. Besøkt 26. desember 2016.
2. ↑
3. 1 2  Casserley, H.C. *Preserved locomotives* (4th utg.). London: Ian Allan. s. 13. ISBN 071100725X.
4. ↑  Science Museum. *The British railway locomotive 1803-1850*. London: Science Museum. s. 4.
5. ↑
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 26. juni 2007.
7. ↑  «Puffing Billy becomes world's oldest surviving locomotive». *The Railway Magazine*. 154 1,292: 9. Desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wylam Dilly (locomotive) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Hindenburglinjen ved Bullecourt.

**Hindenburglinjen** (tysk: Siegfriedstellung) var et omfattende forsvarssystem i det nordøstlige Frankrike under første verdenskrig. Den ble konstruert av tyskerne i løpet av vinteren 1916-1917. Linjen strakk seg om lag 480 km (300 miles).

Avgjørelsen om å bygge linjen ble tatt av generalene Paul von Hindenburg og Erich Ludendorff i den siste delen av slaget ved Somme. Linjen ble bygget gjennom en tysk lomme i frontlinjen, slik at tilbaketrekking til Hindenburglinjen forkortet den tyske frontlinjen med rundt 48 km (30 miles). Det innebar at tyskerne kunne frigjøre 10 divisjoner. Tilbaketrekkingen til linjen begynte i februar 1917 og under tilbaketrekkingen benyttet de tyske styrkene seg av brent jords taktikk.

Linjen ble av de allierte anslått å være ugjennomtrengelig, men ble brutt av britiske styrker under slaget ved Cambrai i 1917.

Referanser
----------

1. 1 2  Stevenson 2012, s. 173

Kilder
------

* Stevenson, David (2012), *1914-1918 The History of the First World War*, Penguin, ISBN 9780718197957

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hindenburg Line – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Første verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia
 |
Smørbrød kjøpt på en kafeteria i Flåm. Den ene brødskiva er med egg og tomat, den andre med røykelaks.
Et **smørbrød** er en brødskive med ulike typer pålegg. Den kan være påsmurt med smør eller margarin.

Smørbrød med pålegg er særlig vanlig i de nordiske landene, i Nederland, Latvia, Litauen og Estland, der de ofte spises til frokost, formiddagsmat eller andre måltider. Pålegget kan variere fra lite til mye, billig til dyrt, med eller uten pynt og tillegg. I Norge kan det for eksempel være ost, leverpostei, saltpølse, servelat, skinke, egg, kaviar, roastbeef, røykelaks, reker, syltetøy, sjokoladepålegg eller bananskiver. Danmarks smørrebrød, gjerne rugbrød med mye pålegg, kom på andreplass da Danmarks nasjonalrett ble kåret i 2014.

Se også
-------

* Snitter, halve smørbrød
* Sandwich, dobbelt smørbrød
* Amagermad, amagersandwich
* Smörgåsbord, svensk koldtbord
* Matpakke
* Baguette

Referanser
----------

1. ↑  «Danmarks nationalret - Danskernes Mad». *web.archive.org*. 29. desember 2014. Arkivert fra originalen 29. desember 2014. Besøkt 22. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Open sandwiches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Open sandwich – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Skinnerbukta** er en bukt på vestsiden av Malmøya i Oslo. Det er en god naturhavn, og på sydsiden av bukta er det offentlig badestrand. Stranda ligger innenfor Malmøya og Malmøykalven naturreservat, og er ikke av de lettest tilgjengelige; Det er bare en liten parkeringsplass med plass til ca 10 biler, og det er ingen andre parkeringsmuligheter på de smale veiene. Dessuten er det et stykke å gå fra bussholdeplassen på Malmøya som betjenes av buss 85 (Ulvøya o/ Malmøya – Jernbanetorget). Toaletter og ferskvann finnes på den nærliggende Solvik camping, andre fasiliteter finnes ikke.

Dunkers landsted
----------------

I 1847 kjøpte regjeringsadvokat Bernhard Dunker en steinrøys av en tomt i Skinnerbukta og bygde seg et landsted. Huset var arkitekttegnet av kameraten Heinrich Ernst Schirmer, som også sto for planleggingen utendørs. Huset sto ferdig allerede i 1848. Fjellskråningen ned mot bukten ble planert, og det ble fraktet jord og anlagt både hage, og «endog en Eng tilveiebragt ved Udtapning og Drainering af et Morads» (*Illustreret Nyhedsblad* No. 47 - 1866, s. 214).

Litteratur
----------

* Anonym: «Skinnerbugten». I: *Illustreret Nyhedsblad* Nr. 46. Christiania d. 18. November 1866. [Et følgebrev fra Bernhard Dunker til redaktør Paul Botten-Hansen, datert «6 Nov 1866», avslører at de var sammen om den korte presentasjonen. Fotografiet av stedet, som ble gjengitt som xylografi i bladet, var tatt av W. Cappelen.]

Eksterne lenker
---------------

* Harald Gjerde: Osloøyene på internett, Skinnerbukta

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
HAL 9000
**HAL 9000** er en fiktiv datamaskin i romskipet «Discovery» i Arthur C. Clarkes roman *2001: A Space Odyssey* og Stanley Kubricks film *2001: En romodyssé*, samt etterfølgende bøker og filmer. Det amerikanske filminstituttet har kåret HAL 9000 til filmhistoriens 13. beste skurkeskikkelse.

HAL ble bygd av Dr. Chandra og har en avansert form for kunstig intelligens. HAL er den som kontrollerer romfartøyet «Discovery» og styrer alle andre funksjoner om bord. For å kommunisere med HAL, kan astronauter enten bruke vanlige tastaturer og skjermer – eller snakke med HAL, som svarer gjennom høyttalere. Astronautene kan gi kommandoer og få opplysninger fra HAL på denne måten, men siden HAL kan forstå komplekse betydninger og etterligne den menneskelige måten å uttrykke seg på, kan mannskapet føre sosiale samtaler med HAL. HAL snakker med en morsom, noe syntetisk stemme. I filmen er det Douglas Rain som er stemmegiver. Overalt i «Discovery» er det montert videokameraer, hvilket betyr at HAL kan se alt som foregår.

På romskipets vei gjennom solsystemet rammes HAL, på grunn av tvetydige instruksjoner, av noe som kan ligne et nervesammenbrudd, og maskinen begynner å slå ihjel skipets mannskap. Mot slutten av den første boken/filmen, lyktes astronauten David Bowman i å komme inn i HALs kontrollsenter for å slå av HAL og overta romskipet. Det viser seg senere at HAL er konstruert av modulære krystallblokker, som er mulige å omprogrammere.

HAL 9000 har blitt parodiert i en rekke serier, blant annet *Simpsons* og *Futurama*.

Referanser
----------

1. ↑  «AFI'S 100 YEARS...100 HEROES & VILLAINS». Det amerikanske filminstituttet. Besøkt 22. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* HAL 9000 hos Internet Movie Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Hugo Schneider etablerte HASAG
**Hugo Schneider Aktiengesellschaft Metalwarenfabrik** (**HASAG**) var et tysk selskap, etablert i Leipzig i 1863 som en lampefabrikk.

Navnet tok det i 1889, da de omgjorde produksjonen til metallprodukter. I 1930 hadde selskapet rundt 1 000 ansatte, og direktør fra 1932 var Paul Budin, som også var medlem av NSDAP og Sturmbannführer i SS. Allerede fra 1933 inngikk de kontrakt med det tyske forsvaret på levering av ammunisjon til infanteriet i Heer og Luftwaffe. Året etter var de offisiell leverandør til forsvaret. Per 1939 var omsetningen på 22 millioner mark, og 3 700 personer var ansatt.

Under andre verdenskrig hadde selskapet åtte fabrikker i Tyskland, i tillegg til fabrikker i Polen. I 1944 ble det satt opp arbeidsleirer rundt fabrikkene, som underavdelinger av konsentrasjonsleiren Buchenwald, hvor HASAG betalte SS for slavearbeidere.

I 1945, ved krigens slutt, sprengte Paul Budin hovedkvarteret Leipzig i lufta, og omkom trolig sammen med sin kone. Ingen fra HASAG ble stilt for retten i Nürnbergprosessen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) HASAG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Answers.com – HASAG

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
Penrhyn Slate Quarry, ca. 1900
**Penrhyn Slate Quarry** er et steinbrudd hvor man tar ut skifer i nærheten av Bethesda nord i Wales. På slutten av det nittende århundre var det verdens største skiferbrudd. Det største dagbruddet er nesten 1,6 km langt og 370 m dypt og hadde nesten 3000 gruvearbeidere. Senere har det blitt overgått av skiferbrudd i Kina, Spania og USA. Penrhyn er fremdeles Storbritannias største skiferbrudd, men arbeidsstyrken er nå nærmere 200 personer.

Bruddet ble først utviklet i 1770-årene av Richard Pennant, senere Baron Penrhyn, selv om det er sannsynlig at det foregikk småskalautvinning av skifer på stedet mye tidligere. Det meste av den tidligste produksjonen var til lokalt bruk, da det ikke var noe tilgjengelig infrastruktur for å transportere større mengder før Pennant ble involvert i driften. Fra da av, ble skifer fra bruddet transportert til havna i Port Penrhyn ved hjelp av den smalsporede jernbanen Penrhyn Quarry Railway fra 1798, som er en av de første jernbanelinjene som ble bygd. I det 19. århundre dominerte Penrhyn Quarry, sammen med Dinorwic Quarry, den walisiske skiferindustrien.

Bruddet har en viktig plass i historien til den britiske arbeiderbevegelsen som åstedet for to langvarige streiker blant arbeiderne som krevde bedre betalt og sikrere arbeidsforhold. Den første streiken varte elleve måneder i 1896. Den andre begynte den 22. november 1900 og varte i tre år. Den ble kjent som «The Great Strike of Penrhyn» og var den lengste konflikten i britisk industris historie. På lang sikt ga konflikten skiferindustrien i Nord-Wales et dårlig rykte når det gjaldt leveransesikkerhet, noe som førte til at ordremengden gikk bratt nedover og tusenvis av arbeidere ble sagt opp.

Fra 1964 til 2007 var bruddet eid og drevet av selskapet Alfred McAlpine PLC.

I 2007 ble virksomheten kjøpt opp av Kevin Lagan (en irsk forretningsmann som er eier og styreformann i Lagan Group) og omdøpt til Welsh Slate Ltd. Kevin Lagan og sønnen Peter (administrerende direktør i Lagan Building Solutions Ltd) styrer nå Welsh Slate Ltd som også inkluderer Oakeley quarry i Blaenau Ffestiniog, Cwt Y Bugail quarry og Pen Yr Orsedd quarry.

Se også
-------

* Blondin (kabelkran) - med opprinnelse i Penrhyn

Referanser
----------

1. ↑  National Slate Museum Arkivert 28. september 2013 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Hughes, J. Elwyn, Hughes, Bryn and Wood, Dennis S. (1979). *The Penrhyn Quarry:Yesterday and Today*. Penrhyn Quarries Ltd. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Historie og fotografier
* "The Penrhyn Slate Quarry," i *Saturday Magazine*, No. 12, 8. september 1832, ss. 93.
* The Penrhyn Slate Quarries in North Wales circa 1858, i *The Illustrated London News*, Vol. XXXII, No. 913, lørdag, 17. april , 1858, ss. 392-393.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF
 |
**St. Mirins katedral**, fullt engelsk navn: *Cathedral Church of Saint Mirin in Paisley*, er den katolske katedralen i Paisley og bispesetet for Paisley bispedømme innen Glasgow erkebispedømme. Kirken ble innviet som katedral så sent som i 1948 som følge av at bispedømmet ble etablert året før. Katedralen har plass til 1 300 under messe.

Den var tidligere sognekirke og ligger i Incle Street i Paisley, på hjørnet med Glasgow Road og ble ferdigstilt i 1931 rett ved der den tidligere kirken fra 1808 med samme navn lå. Denne var den første katolske steinkirken som ble bygget i Skottland etter reformasjonen i Skottland.

Katedralen er tegnet av Thomas Baird i romansk arkitektur og er viet til St. Mirin, byens skytshelgen. Den er listeført som et vernet anlegg.

Referanser
----------

1. ↑  «Nettsider viet til katedralen». Arkivert fra originalen 8. august 2014. Besøkt 10. september 2014.
2. ↑  Listed buidings in Renfrewshire 2011 Arkivert 10. september 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Bispedømmets hjemmeside
**Sankebarn** var foreldreløse, fattige eller trengende barn som ble tatt inn og oppfostret av familier i det skandinaviske romanifolk, uten at båndene til barnets biologiske familie nødvendigvis ble brutt. Ifølge skikk og bruk hos norske og svenske tatere, skulle sankebarn oppdras med samme omsorg og kjærlighet som ens egne barn. De ble regnet som en del av *sankeforeldrenes* familie, og hadde krav på lik og rettferdig behandling i søskenflokken. De ble ikke alltid adoptert gjennom offentlig rettsvesen, og skulle helst gjenforenes med sin biologiske familie om og når de biologiske foreldrene var i stand til det. Barn fra vanskeligstilte romanifamilier kunne tas inn som sankebarn hos sine egne slektninger, det være seg besteforeldre, onkler og tanter, eller foreldrenes søskenbarn. Det forekom også at romanifamilier tok seg av fattige eller foreldreløse sankebarn fra fastboende familier i det norske og/eller svenske storsamfunnet.

Den legendariske *taterhøvdingen* Stor-Johan og hans kone, Lena Ulrikke Stålberg, tok til seg 7 eller 8 sankebarn (de fleste var barn av slektninger), i tillegg til at de oppfostret ti egne barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Møller, Arvid (1974). *Tater-dronningen : Marie Lovinie - Stor-Johans datter*. Luther. ISBN 8253131623.
2. 1 2 3  Grønoset, Dagfinn (1974). *Tater-Milla, Stor-Johans datter. [Milla Fredriksen]*. Aschehoug. ISBN 8203062288.
Sankt Michel-kirken (2011)
**Sankt Michaelis kirke** (tysk: *Hauptkirche Sankt Michaelis*) er en kirke i Hamburg, Tyskland. Kirken som på folkemunne gjerne kalles «Michel», er en av de fem evangeliske hovedkirkene i byen. Kirken er viet til erkeengelen Mikael.

Den første kirken på stedet ble oppført i 1647 og brant etter et lynnedslag i 10. mars 1750.

Grunnstenen til en ny kirke ble lagt allerede i 1751 og det nye bygget sto ferdig i 1752. Kirken ble innviet ved en kantate av Telemann: *Komm wieder Herr, zu der Menge der Tausenden in Israel*.

Det andre kirkebygget ble fullstendig ødelagt i en brann i 1906, oppstått under vedlikeholdsarbeider. Flere fremstående musikere og arkitekter, blant andre Cornelius Gurlitt, Fritz Schumacher og Peter Behrens hadde talt i mot en rekonstruksjon, og ønsket i stedet en moderne kirke. Folkelige protester vant imidlertid frem og en rekonstruert barokkirke, den tredje i rekken, sto ferdig på stedet i 1912. Da var imidlertid trekirken erstattet med en kirke oppført i stål og betong. 

Kirken sto lenge uskadet under de alliertes bombeangrep under den andre verdenskrigen, samtidig som bygningene omkring ble sterkt skadet. Omsider ble imidlertid kirken også truffet i 1944 og 1945 og igjen helt ødelagt. Kirken ble på nytt innviet i 1952, men bare døpefonten og offerkisten var igjen fra kirken i 1763. Kirken ble fra 1983 til 2009 skrittvis renovert til dagens stand.

Bildegalleri
------------

* Erkeengelen Mikael bekjemper djevelen. Statue utført av August Vogel, plassert utenfor kirken.Erkeengelen Mikael bekjemper djevelen. Statue utført av August Vogel, plassert utenfor kirken.
* Kirketårnet styrter sammen ved brannen i 1906Kirketårnet styrter sammen ved brannen i 1906
* Orgelet i dagens kirkeOrgelet i dagens kirke

Referanser
----------

1. 1 2 3  Offisiell internettside

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) St. Michaelis (Hamburg) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
Doble jernmaster som støttet spennet på rundt 250 meter over elven Tysso.
**Odda-ledningene** eller **Oddaledningene** er et tidligere kraftoverføringsanlegg mellom Tysso I kraftstasjon og Odda Smelteverk. De gjenværende jernmastene er trolig blant landets eldste stående kraftledningsmaster og er blitt vurdert som nasjonalt kulturhistorisk verdifulle i NVEs temaplan *Kraftoverføringens kulturminner*.

Kraftstasjonen i Tyssedal hadde trefase vekselstrømsgeneratorer som produserte 25 perioders strøm (Hz). Strøm med spenning inntil 12 kV ble utransformert overført via en 6,6 km lang kraftledning mellom Tyssedal og fabrikkene i Odda. Den første ledningen som ble bygget hadde seks kobberliner (med to kurser) à 110 mm². Mastene var i stor grad av tre, men i vinkelpunktene ble det brukt gittermaster av jern. Ledningene var i drift fra 4. mai 1908. 

Mellom 1909 – 1910 ble en ny overføringslinje til Odda bygget. Den andre ledningen gikk stort sett parallelt med den første, men lagt noe høyre i terrenget. For å unngå ledningsbrudd langs det mest rasutsatte terrenget ble det også sprengt ut en 700 meter lang tunnel under Tveitanuten.

Parallelt med utvidelsen av kraftstasjonen tiden 1911 – 1913 ble også overføringsledningene bygget om og forsterket. Trestolpene ble byttet ut og jernstolpene forsterket. Mastene som støttet spennet på rundt 250 meter over elven Tysso fikk doble jernmaster. Gittermastene hadde tre tverrarmer og linene var lagt opp i en regulær sekskant. De tolv kobberlinene ble skiftet ut med 12 aluminiumsledninger à 450 mm2. Tunnelen under Tveitanuten ble også forlenget til 1200 meter. Tunnelen hadde et kvadratisk tverrsnitt på 3 m² hvor seks liner ble montert på hver side tunnelen. I forbindelse med utvidelsen av cyanamidfabrikken i Odda ble det også lagt to jernbåndarmerte blykabler à 3 × 120 mm² i en grøft mellom masterekkene. Over elvene Tysso og Opo ble det bygget kabelbroer for cyanamidkablene.

Kraftledningene mellom Tyssedal og Odda var helt nødvendige bindeledd mellom kraftstasjonen og fabrikkene. De to Odda-ledningene var i drift fram til 1996 og de fungerte som reserveledninger fram til Odda Smelteverks konkurs i 2003. Linene er siden blitt demontert og de fleste mastene er tatt ned. Kabelbroen over Opo ble også revet i 2010. I dag står det igjen 16 master, fire ved Odda Smelteverk, to ved og på Bispen i Kvitura og ti i Tyssedal. Ledningstunnelen er intakt med muffehusene ved nordre og søndre synk.

Litteratur
----------

* Jan Gravdal og Vidar Våde, *Tyssefaldene – krafttak i 100 år 1906-2006*, Tyssedal 2006.
* Sissel Riibe, et al. *Kraftoverføringens kulturminner*, NVE, 2010.

Eksterne lenker
---------------

* NVE: Tysso I – Odda Smelteverk
**Meher Baba** (devanāgarī: महर बाबा ), opprinnelig **Merwan Irani**, (født 25. februar 1894 i Pune i India, død 31. januar 1969 i Meherazad i India) var en indisk filosof av persisk avstamning. 

Familiens åndelige bakgrunn var fra zoroastrisme. Han var en såkalt åndelig mester, og i 1954, da han var 60 år, erklærte han at han var avatar for sin tid. 

Den 16 år gamle Merwan Irani
Merwan Irani fikk sin skolegang på blant andre den jesuittiske skolen St. Vincent's High School og deretter på Deccan College i Pune, det siste et av de eldste og mest tradisjonsrike universitetene i India. På skolen skilte han seg ikke noe spesielt ut fra de andre elevene og viste ingen særlig interesse for åndelig spørsmål. 

Først i 19-årsalderen, etter å ha møtt den gamle muslimske hellige kvinnen Hazrat Babajan fattet han åndelige interesser. I 1915, da han var 22 år, ble han oppfattet for å være «Parvardigar» innen sufismen av den indiske fakiren Sai Baba of Shirdi. Han fikk også åndelig veiledning av tre andre åndelige mestere, blant andre Upasni Maharaj, som han sa hadde vist ham hans åndelige identitet som «den gamle» i 1921. 

Gjennom det meste av sitt voksne liv levde Baba i stille kontemplasjon, og fra 1925 snakket han ikke med omverdenen. I stedet kommuniserte han en periode gjennom en tavle, senere gjennom sine egne former for tegnspråk.

Babas lære fokuserte på kjærlighet til andre og at veien til «virkelig lykke går gjennom å gjøre andre lykkelige». Han viste sine følgere at den beste veien går gjennom å elske Gud og alltid elske din neste. Han ønsket ikke å endre folks religiøse oppfatninger og stiftet heller ingen egen religion. Derfor hadde han elever som bekjente seg til zoroastrisme, kristendom, jødedom, hinduisme, islam, sufisme, buddhisme og sikhisme. Blant hans følgere var det også ateister og agnostikere som ikke nødvendigvis trodde på Gud, men som var tiltrukket av enkelheten i hans lære om hvordan leve et ærlig liv fylt med kjærlighet.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Meher-Baba, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6282575, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Meher Baba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Meher Baba – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
**Oddatjørndammen** er en steinfyllingsdemning med tetningskjerne av morenemasse som (sammen med 13 andre dammer) demmer opp den kunstige innsjøen Blåsjø. Den er konstruert som en konvensjonell steinfyllingsdam, med grovere materiale jo lenger ut fra kjernen man kommer. Utfor den tettpakkede morenekjernen er det gruslag i ulike grovheter, og så stein. Ytterst er den plastret med store steiner som er lagt på stein for stein. Dammen ble bygd som en del av Ulla-Førre-utbyggingen for å demme opp Ulladalsåna, og er med sine 142 meter den høyeste fyllingsdammen i Norge. Damkronen er 446 meter lang, største tverrsnitt i bunn er ca 400 meter, og fyllingsvolumet er på 5,75 millioner m³.

Nedenfor dammen lå brakkeleiren Øvre Moen, som huset opp mot 400 arbeidere. Vanntunnelen til Saurdal kraftverk går fra Blåsjø ved Oddatjørndammen.

Referanser
----------

1. ↑  snl.no: *dam - demning*
2. ↑  «Statkraft Vestlands-verkene: *Ulla-Førre*» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. februar 2014. Besøkt 7. april 2013.
3. ↑  Statkraft: Kart over reguleringsområde Arkivert 1. mars 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jewad Selim** (arabisk: جواد سليم‎; født 1920 i Ankara i Tyrkia, død 23. januar 1961 i Bagdad) var en irakisk billedhugger, som regnes som en av de beste billedhuggre og kunstre i Irak.

Han studerte billdhuggerfaget i Paris (1938-1939), Roma (1939-1940) og London (1946-1949). Etter at han reiste tilbake til Irak, ble han leder for skulpturavdeling på Institute of Fine Arts i Bagdad, en stilling han hadde fram til sin død.

Han grunnla *Group of Modern Art* sammen med kunstnerne Shakir Hassan Al Said og Mohammed Ghani Hikmat, i tillegg til Baghdad School of Modern Art. Han er mest kjent for Frihetsmonumentet, som står på Tahrirplassen i Bagdad. Monumentet er laget til minne om 14. juli-revolusjonen i 1958.

Tidlig liv
----------

Jewad Selim født i Tyrkias hovedstad Ankara av foreldre fra Irak. Familien hans var velkjent som malere, bortsett fra faren hans Jawad og søskene hans Swad, Nazar og Nazeha. Da han var barn, begynte han å lage statuer av jord som egentlig var lek for barn. Han fullførte barneskolen og videregående skolen i Bagdad. Da han var 11 år gammel, fikk han sølvprisen for billedhuggere, og den gang var konkurranse som ble arrangert i Bagdad i 1931. Derfor ble Jawad Salem sendt fra Irak til Frankrike, og fikk stipend av Iraks utdanningsdepartment. Der studerte han billdhugger faget i Paris mellom 1938-1939. Men han varierte studiene sine mellom Paris, Roma og London.

Han var flytende i engelsk, italiensk, fransk og tyrkisk språk i tillegg til arabisk, og han elsket musikk og poesi irakiske og sted.

Karriere
--------

Han grunnla *Group of Modern Art* sammen med kunstnerne Shakir Hassan Al Said og Mohammed Ghani Hikmat, i tillegg til Baghdad School of Modern Art. Han er også en av grunnleggerne av Association of Fine Arts. 

Sammen arkitekten Rifat Jadraji og skulptør Mohammed Ghani Hikmat, bygde han Frihetsmonumentet, som står på Tahrirplassen i Bagdad. Monumentet regnes som en av de viktigste kunstneriske monumenter i Midtøsten. Den enorme oppgaven og motgangen under oppføringen av monumentet, gjorde at Jawa Salem ble utsatt for et dødelig hjerteinfarkt 23. januar 1961.

Referanser
----------

1. ↑   Salim, Jawad, oppført som Jawad Salim[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Union List of Artist Names, oppført som Jawad Salim, ULAN 500117868, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Jawad Salim, Benezit-ID B00159591, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Le Delarge, oppført som Jawad SALIM, Delarge-ID 20222\_artiste\_SALIM\_Jawadj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Салим Джавад, besøkt 25. februar 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500117868, utgitt 22. mai 2013, besøkt 21. mai 2021[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Oddbjørn Aardalen** (født 29. mai 1944) er en norsk dikter. Han er landbruksutdannet[] og jobbet (til 2009 da han ble pensjonist) hos Fylkesmannen i Vest-Agder.

Han mottok Vennesla kommunes kulturkrus i 2007, har vært Månedspoet i Dagbladets Diktkammer åtte ganger og hatt Dikt i GodTid/Fædrelandsvennen i en årrekke i forbindelse med naturfotograf Jan Thomassens månedlige serie «Glimt fra Agdernaturen». Han er med i følgende dikt-antologier: «Å våga seg ut i ord», Samlaget, 2011, «Mer ren poesi», Aschehoug, 2017, «Ren trøst», Cappelen Damm, 2018, «101 dikt om kjærleik», Cappelen Damm, 2018, «Fleire dikt om kjærleik», Cappelen Damm, 2019, «99 dikt om glede», Cappelen Damm, 2020. Han er med i boka «Brev til en sønn» , Kristin M. Hauge, Cappelen Damm, 2020, med diktet «Fyrst fleire tiår seinare», «Rundetid», Setesdalsforlaget, 2012. Han har også dette diktet med i «Ren poesi» julehefte 2020. Han har skrevet Sørlandsk julesalme (2018) som er tonesatt av Bjarne Stølen og sunget inn av Anne Karin Kaasa i 2019 (Presentert bl.a. på You Tube).

Utgivelser
----------

* 2005: *Grønn resept* – diktsamling, Setesdalsforlaget. ISBN 8292441263
* 2006: *Å sjå med hjarta* – diktsamling, Setesdalsforlaget
* 2009: *Tryms verd* – diktsamling, Setesdalsforlaget
* 2012: *Rundetid* - diktsamling, Setesdalsforlaget
* 2014: *Seljefløyteprinsippet* - diktsamling, AlmMedia
* 2016: *Bever* - diktsamling, AlmMedia
* 2018: *rein skog -* diktsamling, AlmMedia
* 2021 Norsk bonde- og svarttrastlag, Bokhuset
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Torpedo*** er en norsk thrillerserie som gikk på TV 2 i 2007. Serien handler om en anerkjent Torpedo i Oslo som havner i store problemer når et innkrevningsoppdrag går alvorlig galt. Hovedrollen ble spilt av Jørgen Langhelle. Regi var ved Trygve Allister Diesen. Serien gikk på søndagskvelder

Serien hadde et seersnitt på 538 000 og en gjennomsnittlig markedandel på 36,7 %. Premieren ble sett av 626 000.

Handling
--------

Terje (Jørgen Langhelle) er en tidligere soldat i Forsvarets spesialkommando (FSK) som nå er kjent som Oslos beste og mest diskré torpedo. Han har et rykte som gjør at han sjelden behøver å ty til voldelige metoder, og har gode kontakter på begge sider av loven. Og derfor får han stadig nye oppdrag, også i finanskretser. En ren rutinejobb utvikler seg til et sant helvete for han fordi han sender den mindre stabile kompisen Sebastian (Aksel Hennie) for å hente det siste lille avdraget på en jobb han egentlig tror er over. 

Handlingen strekker seg over fire dager.

Om serien
---------

Serien hadde et budsjett på 20 millioner kroner. Den fikk sju millioner kroner i støtte fra Norsk Filmfond og et tilsvarende beløp fra TV 2. De de øvrige seks millionene skulle komme fra forhåndssalg til de nordiske land og Tyskland. Trygve Allister Diesen har jobbet til og fra med manuset til «Torpedo» i nesten ti år.

I rollene og om personene
-------------------------

* Jørgen Langhelle trente i månedsvis for å bygge seg opp til hovedrollen som Terje, en rolle som ble skrevet for ham.
* Aksel Hennie spiller Sebastian, Terjes morsomme, men langt mer ustabile kollega. Dette var hans første store TV-rolle.
* Dejan Cukic spiller Cedomir, mannen som skal ha pengene.
* Rebekka Karijord spiller rollen som Sissel, torpedoens kone.
* Gard Eidsvold spiller rollen som Atle, vestkantmannen som tvinges til å gå langt for å gjøre opp sin pokergjeld.

Mindre roller spilles av Lisa Werlinder, Kyrre Haugen Sydness, Morten Faldaas, Maria Schwartz Dal, Anneke von der Lippe og Sven Nordin.

Referanser
----------

1. ↑  «Rekord for «Senkveld» | Kampanje». *kampanje.com*. 26.2.2007. Besøkt 20. oktober 2016.
2. ↑  «Fikk trøbbel med Torpedo | Kampanje». *kampanje.com*. 5.2.2007. Besøkt 20. oktober 2016.
3. 1 2  «Spiller torpedo i tidsklemma». *www.dagbladet.no*. 7.11.2005. Besøkt 21. oktober 2016.