recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nils Einarsson Øy** (født 11. januar 1946 i Ørsta) er en norsk redaktør og journalist. Han var journalist og reportasjesjef i Fredriksstad Blad fra 1964 til 1977, og deretter nestleder ved Institutt for Journalistikk i Fredrikstad til 1984. Øy var redaktør i Gudbrandsdølen Lillehammer Tilskuer fra 1984 til 1988, så ble han instituttleder ved Institutt for Journalistikk. Dette var han frem til 1996 da han tok over som generalsekretær Norsk Redaktørforening. Han gikk av med pensjon i 2013 og ble etterfulgt som generalsekretær av Arne Jensen.

Øy er dosent i journalistikk ved Høgskulen i Volda. Han har utgitt mange bøker, særlig om offentlighet, ytringsfrihet og journalistfaglige spørsmål.

Han ble i 2013 tildelt Fritt Ords honnør for sin «utrettelige kamp gjennom førti år for offentlighet, innsynsrett, redaksjonell selvstendighet og profesjonalitet, samt for oppbyggingen av et enestående fagarkiv på disse feltene».

Referanser
----------

1. ↑  «Arne Jensen ny NR-sjef». *Journalisten.no - Nyheter og debatt om medier og journalistikk*. Besøkt 4. januar 2017.
2. ↑  Fritt Ords Honnør til Per Edgar Kokkvold og Nils E. Øy Arkivert 27. juli 2014 hos Wayback Machine. Pressemelding 14. mai 2013

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Nils E. Øy i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Dritan «Tani» Stafsula** (født 16. juli 1981 i Tirana, Albania) er en finsk/albansk fotballspiller som tidligere har spilt for Bodø/Glimt. Tidligere har han spilt for AC Oulu i 2003, og etter det i den finske klubben AC Allianssi fra 2004 til 2005.

Tani Stafsula kom til Bodø/Glimt før 2006 sesongen fra finske AC Allianssi. Han var mye inn og ut av førstelaget siden han konkurrerte om plassen med Stig Arild Råket og Roy Miller. Etter halvspilt sesong kom Trond Olsen tilbake til Glimt fra Lillestrøm og Stafsula ble for alvor skjøvet ut av førstelaget. Stafsulas to første mål for Glimts A-lag kom i cupens 1. runde mot Steigen 10. mai 2006.

I 2007-sesongen var Tani Stafsula leid ut til den finske fotballklubben AC Oulu. Han var imidlertid satt ut av spill store deler av sesongen grunnet et virus som angrep balansenerven hans. Han spilte 18 kamper fra start og scoret tre mål i en sesong som endte med nedrykk for AC Oulu.

Stafsula har returnert til Bodø/Glimt foran 2008-sesongen, men ble etterhvert fristilt fra kontrakten med Bodø/Glimt den 18. juni 2008.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 7f4cf60d[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, oppført som Dritan Stafsula, Transfermarkt spiller-ID 41340, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tani Stafsula – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Tani Stafsula – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Rubiks kube ser ut til å inneholde kubikktallet 33 = 27 mindre kuber.
Et **kubikktall** i aritmetikken er det positive heltallet som fremkommer ved å multiplisere et naturlig tall to ganger med seg selv. For eksempel kan man fra tallet 4 danne kubikktallet 64 = 4⋅4⋅4. Man sier vanligvis at dette er «kuben av fire» eller «fire i tredje potens» med tanke på at det kan skrives som en matematisk potens 43 = 64. De første kubikktallene er

1, 8, 27, 64, 125, 216, 343, 512, 729, 1000, 1331, 1728, 2197, 2744, 3375, 4096, 4913, 5832, ...
Kubikktallene er en klasse av figurtall som er forbundet med en geometrisk kube. Har denne en sidelengde *n* uttrykt i en bestemt måleenhet, kan den deles opp i *n*3  mindre kuber. Med bruk av samme måleenhet, ville dette også være volumet av kuben.

Da kuben er et av de fem  platonske legemene, tilhører kubikktallene en større klasse av polyedertall i tre dimensjoner og er en direkte utvidelse av kvadrattallene i to dimensjoner.

Summasjon av kubikktall
-----------------------

Alle kvadrattall kan finnes som summer av oddetall fra ligningen

{\displaystyle 1+3+5+\cdots +(2n-1)=n^{2}}
Summen av de *n* første oddetallene er derfor lik med det *n*-te kvadrattallet. Det vises lett ved matematisk induksjon,

{\displaystyle 1+3+5+\cdots +(2n-1)+(2n+1)=n^{2}+2n+1=(n+1)^{2}}
som betyr at når formelen er riktig for *n* = 2, er den også gyldig for alle større *n*.

Helt fra antikken var det kjent at påfølgende delsummer av oddetall ville gi kubikktall. De enkleste eksemplene er

{\displaystyle {\begin{aligned}1&=1^{3}\\3+5=8&=2^{3}\\7+9+11=27&=3^{3}\end{aligned}}}
og så videre. Herav følger at 13 + 23 + 33 = 1 + 3 + 5 + 7 + 9 + 11 = 62 = 36. Disse sammenhengene knyttes spesielt til Nikomakhos og kan generelt skrives som

{\displaystyle a\_{n}+(a\_{n}+2)+\cdots +(a\_{n}+2n-2)=n^{3}}
der *an* = *n*2 - *n* + 1. Hvis nå alle disse likhetene adderes sammen, får man summen

{\displaystyle 1+3+5+7+9+11+\cdots +(a\_{n}+2n-2)=1^{3}+2^{3}+3^{3}+\cdots +n^{3}}
Men nå er *an* + 2*n* - 2 = *n*2 + *n* - 1 slik at man har resultatet

{\displaystyle 1^{3}+2^{3}+3^{3}+\cdots +n^{3}={\Big (}{n^{2}+n \over 2}{\Big )}^{2}}
når man benytter uttrykket for summen av odde tall. Denne klassiske formelen kan alternativt uttrykkes ved det *n*-te trekanttallet

{\displaystyle \Delta \_{n}=1+2+3+\ldots +n={\frac {1}{2}}n(n+1)}
slik at summen av de *n* første kubikktallene er lik med kvadratet av dette tallet. Det betyr at formelen kan skrives som

{\displaystyle 1^{3}+2^{3}+3^{3}+\cdots +n^{3}=(1+2+3+\ldots +n)^{2}}
På denne formen omtales resultatet for summen av kubikktalene vanligvis som Nikomachos' formel.

Litteratur
----------

* A. Søgaard og R. Tambs Lyche, *Matematikk III for realgymnaset*, Gyldendal Norsk Forlag, Oslo (1955).
* A. Holme, *Matematikkens Historie 1*, Fagbokforlaget, Bergen (2001). ISBN 82-7674-678-0.
Typisk monstrans fra år 1286 på bymuseet i Hasselt i Belgia.
En **monstrans** er en liturgisk beholder, fortrinnsvis i edelt metall, som i den romersk-katolske kirke benyttes til å fremvise den innviede hostie ( dvs. en større utgave av de oblater som benyttes i nattverdsfeiringen) for menigheten, så de kan tilbe den. Teologisk er dette å tilbe Kristus tilstede under brødets skikkelse. Monstransen ble anvendt første gang ved Kristi legemsfest i år 1264. 

Monstransen har fot og skaft som en alterkalk, og på skaftet hviler en plate, som igjen bærer selve monstranshuset. Huset har vegger av glass eller bergkrystall, så man kan se inn i det. I husets midte sitter en lunette, en halvmåneformet klemme til hostien. Øverst avsluttes monstranshuset av og til av et tak som kan være utformet som et helt tempel (vanligvis kalt *tårnmonstranser*). Det er ikke alltid noen egentlig huskonstruksjon rundt hostiefeltet; det kan også være solstråleformede spiler ut fra sentrum (*solmonstranser*), eller andre utforminger, som for eksempeloppløftede (metall)hender rundt. 

I Norge forsvant monstransene fra kirkene ved reformasjonen; ved den katolske kirkes tilbakekomst er de imidlertid i bruk i katolsk sammenheng.

Den nyere tids monstranser kan ha nokså varierende utforminger selv om det er solmonstransene som dominerer; felles er imidlertid at man kan beskue den innviede hostie gjennom et rundt fremvisninsvindu, og at den har grep og en størrelse som gjør at den kan løftes av presten til veldignelse eller bæres av ham i prosesjon.

Galleri
-------

|  |
| --- |
| * Tradisjonell sol-monstransTradisjonell *sol*-monstrans
* Monstrans fra Église Saint-Jérôme de ToulouseMonstrans fra Église Saint-Jérôme de Toulouse
* Moderne livets tre-monstrans, 1947, AachenModerne *livets tre*-monstrans, 1947, Aachen
* Diamantmonstrans, Wien, 1696-99Diamantmonstrans, Wien, 1696-99
* Forgylt sølvmonstrans fra Tyrol, ca 1520Forgylt sølvmonstrans fra Tyrol, ca 1520
* Prest som tar ut den hellige hostie etter sakramentsandaktPrest som tar ut den hellige hostie etter sakramentsandakt
* Biskop i sakramentsprosesjon, Braga i Portugal, 2012Biskop i sakramentsprosesjon, Braga i Portugal, 2012
* Kardinal Daneels holder monstransen iført humeralvelum - et liturgisk klede båret over skuldreneKardinal Daneels holder monstransen iført humeralvelum - et liturgisk klede båret over skuldrene
* I taket i kirken i Mondsee - renessansefreske med monstransI taket i kirken i Mondsee - renessansefreske med monstrans
 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Monstrances – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
***Monster Trucks*** er en amerikansk action/animasjonsfilm fra 2017. Filmen er regissert av Chris Wedge, skrevet av Derek Connolly, og har Jane Levy, Lucas Till, Amy Ryan, Rob Lowe, Danny Glover, Barry Pepper og Holt McCallany i hovedrollene.

Handlingsreferat
----------------

Olje-selskapet Terravex Oil arbeider med hydraulisk oppsprekking i nærheten av en innsjø i Nord-Dakota, overvåket av administrerende direktør Reece Tenneson og geolog Jim Dowd. Oppsprekkingen frigjør tre underjordiske skapninger som ødelegger en borerigg. To skapninger blir fanget av Terravex Oil, men en av dem unnslipper fra området. I mellomtiden er ungdomsskole-student Tripp Coley på jakt etter noe å gjøre for å unnslippe livet sammen med familien hans: Foreldrene hans er skilt. Moren hans Cindy er i et forhold med Rick, byens sheriff. En kveld møter Tripp den rømte skapningen og fanger den, men skapningen stikker av igjen før Tripp klarer å kontakte myndighetene. Dagen etter oppdager Tripp at skapningen har funnet ly i panseret på lastebilen hans.

Han blir raskt venn med skapningen, gir den kallenavnet Creech og lover å hjelpe ham med å komme hjem der han opprinnelig hører hjemme. Tripp modifiserer lastebilen sin sånn at Creech kan bruke den for å operere på land. I mellomtiden er Tenneson fremdeles bekymret for hendelsen ved boreriggen som avslørte Creech, ettersom lignende eksperimenter har avslørt eksistensen av andre skapninger. Han bestemmer seg for å beskytte bedriften sin og bore gift ned i et hull som fører under jorden. Han sender også den innleide leiesoldaten Burke for å drepe deres fangede skapninger. Tripp, hans venn Meredith, og Creech blir jaget av Burke og håndlangerne hans. Creech er bekymret for de andre skapningene, og ønsker å reise til Terravex-hovedkvarteret hvor de andre skapningene blir holdt fanget.

Rolleliste
----------

* Jane Levy
* Lucas Till
* Amy Ryan
* Rob Lowe
* Danny Glover
* Barry Pepper
* Holt McCallany
* Thomas Lennon
* Frank Whaley
* Chad Willett
* Tucker Albrizzi

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Monster Trucks* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Monster Trucks* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Monster Trucks* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Monster Trucks* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Monster Trucks* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Monster Trucks* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Monster Trucks* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Monster Trucks* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Monster Trucks* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film
**L’Hospitalet museum** i L'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) er en kulturinstitusjon eiet av kommunen som har som mål å formidle og bevare kulturarven og ressursene til L'Hospitalet. Museet ble åpnet i 1972 i Casa Espanya, som ble bygget på 1500-tallet, og det er en del av Barcelonas nettverk av lokale provinsmuseer (Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona, Red de Museos Locales de la Diputación de Barcelona). 

L'Hospitalet museum består nå av tre sentre: 

* Casa Espanya – historisk område
* L’Harmonia – kunstområde
* Can Riera – område for kollektiv hukommelse

Samlinger
---------

Museumssamlingene er veldig mangfoldige. En av samlingene består av samtidskunst som periodevis blir utstilt i ikke-permanent utstillinger, som består av verk av kunstnere fra andre halvdel av 1900-tallet, som blant andre Dalí, Miró, Tàpies, Guinovart, Solanich, Manolo Hugué og Josep Serra. I tillegg er det en samling av altertavler fra 1500- og 1600-tallet fra de gamle kirkene i Santa Eulàlia de Mèrida, blant dem altertavler fra Saint Roch og en om sjeler som tilskrives Jaume Huguet I og Jaume Huguet II.

Se også
-------

* Arranz-Bravo-stiftelsen

Referanser
----------

1. ↑  *Guia del Museu més gran de Catalunya* **(katalansk)**. Centre d'Estudis i Divulgació del Patrimoni. 1999. s. 97–104.
2. ↑  *Guia de la Xarxa de Museus Locals* **(katalansk)**. Enciclopèdia Catalana Revistes i Col•leccionables / Oficina de Patrimoni Cultural, Diputació de Barcelona. 2002. s. 40–41.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Nettsidene til det lokale museumsnettverket

Portaler: Museum | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** BNE
 |
***L'Illusionniste*** (britisk tittel *The Illusionist*) er en fransk-britisk animert dramakomedie fra 2010 regissert av Sylvain Chomet. Filmen er baser på et manus skrevet av den franske mime-artisten, regissøren og skuespilleren Jacques Tati fra 1956. Filmen handler om en illusjonist som besøker en avsidesliggende landsby, og overbeviser en jente i byen at han virkelig utfører magi.

Filmen ble produsert i Chomets Django Films i Edinburgh i Skottland. Studioet ble opprettet spesielt for denne filmen.

Filmen ble godt mottatt av anmelderne, men ble en kommersiell fiasko.

Den ble nominert til Oscar for beste animasjonsfilm.

Filmen er ikke utgitt i Norge.

Handling
--------

I 1959 pakker en illusjonist som er uten fast arbeid, alle sine eiendeler, inkludert en kanin - og flytter til London. Han har ingen mulighet til å konkurrere med annen moderne underholdning, for eksempel rock and roll, og opptrer heller ved mindre sammenkomster ved for eksempel barer, kafeer og ulike sammenkomster. Han tar imot en invitasjon fra en beruset fest-arrangør for å besøke en avsidesliggende skotsk øy, hvor han skal underholde lokalbefolkningen. 

Når illusjonisten overnatter i et rom over puben, møter han snart en ung kvinne, Alice, som er interessert i hans illusjoner - inkludert en gave med røde sko. Alice tror at artisten har ekte magiske krefter, og følger med ham til Edinburgh - hvor han opptrer ved et lite, beskjedent teater. De deler et rom ved et nedslitt gjestehus. Illusjonisten sover på en sofa, og kvinnen holder seg opptatt av å rengjøre og lage mat som hun deler med de andre naboene. Men illusjonisten får stadig dårligere lønn, og bruker mye penger på forskjellige gaver til Alice. Dette får ham til å pantsette magiske drakter, og i all hemmelighet påta seg nedverdigende jobber. Men Alice tiltrekker seg etter hvert kjærligheten til en kjekk ung mann.

Referanser
----------

1. ↑  «The Illusionist». *Metacritic*. Besøkt 19. april 2016.
2. ↑  «The Illusionist (L'illusionniste)». *www.rottentomatoes.com*. 25. desember 2010. Besøkt 19. april 2016.
3. ↑  «The Illusionist (2010) (2010) - Box Office Mojo». *www.boxofficemojo.com*. Besøkt 19. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *L'Illusionniste* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *L'Illusionniste* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *L'Illusionniste* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *L'Illusionniste* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *L'Illusionniste* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *L'Illusionniste* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *L'Illusionniste* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *L'Illusionniste* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *L'Illusionniste* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *L'Illusionniste* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Sigmund Moren** (født 27. november 1913 i Trysil, død 4. februar 1996) var en norsk rektor, forlagskonsulent, kulturarbeider og barnebokforfatter.

Han vokste opp i et kulturrikt miljø i Trysil, som sønn av Sven Moren og bror av Halldis og Torleiv. Han studerte i Oslo på 1930-tallet og livnærte seg som skribent i blant annet Norsk Tidend, han var også en periode leder av studentmållaget i Oslo.

Han ble ansatt i Gyldendal i 1945, og som rektor ved Elverum folkehøgskule i 1956. han debuterte som barnebokforfatter i 1953 med *Dimmi får vener*, som vant Dammprisen. Han skrev deretter *Nattegjester på Jonsvangen* (1957) og har ellers redigert nyutgaver av farens bøker og begått enkelte oversettelser.

Ved siden av daglig arbeid har han vært litteraturkritiker i *Østlendingen*, styremedlem i Det norske teatret, initiativtager til Festspillene i Elverum og medlem av Norsk språkråd.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 1. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sigmund\_Moren[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Sigmund Andreas Hjelset** (født 19. august 1949) fra Molde er en norsk pianist innen klassisk og jazz, og professor i akkompagnement ved Norges musikkhøgskole.

Under oppveksten i Molde deltok han i lyrikk-kveldene under Moldejazz, som akkompagnatør sammen med gitaristen Alf Cranner (1966).
Derpå studerte han ved Bergen lærerhøgskole (1968–71), London Conservatory of Music (1971–76) og
New England Conservatory (1978–79). Debuten var i Universitetets Aula (1975), støttet av Rikskonsertene.

Han har jobbet ved Nord-norsk Musikkonservatorium (1977–78) før han fikk jobb ved Norges musikkhøgskole som amanuensis i akkompagnement og klaverlære (1979–2004) og professor (2004–), det siste som resultat av et forskerprosjekt om Christian Sinding. Han har gitt ut syv plater med baritoneren Per Vollestad, og den senere tid gitt flere konserter med japanerne Megumi Isaka og Akie Amou.

To ganger ble han nominert til Spellemannprisen.

Premier
-------

* *Grover Bennett Scholarship* og *Pootter exhibition* utdelt fra London Conservatory of Music (1975)
* Den 39. Griegprisen 2006, delt med Vollestad.

Utgivelser
----------

* *Nordic songs* (1987). Med Kirsten Mæland
* Syv plater med Per Vollestad (1988–)

Referanser
----------

1. ↑  hjemmeside[*død lenke*] fra jobben med bilde og reportoire
2. ↑  1966 Anerkjennelsen Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. fra Moldejazz

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
**Sigmund Sinding** (1875–1936) var en norsk maler og forfatter.

Han var sønn av Anna Christine Nielsen (1855–1914) og maleren Otto Sinding (1842–1909) av slekten Sinding. Sigmund ble født i München, hvor hans far hadde studert og hadde atelier. I 1899 giftet Sigmund seg med Marie (Lilly) Vauvert (1873–1917). Deres sønn Tore Sinding (1903–69) ble pianist og komponist, og datteren Iben Sinding (1914–96) var gift med tinnsmeden Gunnar Havstad på Blylaget; deres sønn Aanund Havstad ble en kjent gullsmed.

Sinding var elev ved flere kunstskoler i Berlin fra 1890, i et par uker hos Léon Bonnat i Paris, og som sønn av sin far fikk han også undervisning av Harriet Backer, Erik Werenskiold, Hans Heyerdahl og Eilif Peterssen i Kristiania. Han skal ha hatt lite til overs for samtidens franske kunst, men vendte likevel tilbake til Paris flere ganger. Han besøkte også Italia.

Som 19-åring debuterte han på Høstutstillingen med noe som het *I skumringstimen*. Han var representert der jevnlig frem til sin død. Ellers deltok han på en rekke kollektivutstillinger i inn- og utland. Sinding malte landskap, interiør, portretter og fantasikomposisjoner, senere også stilleben og motiver fra byliv. Det var kanskje først og fremst i portrettene han markerte seg, blant annet et hendig portrett av sin far i 1904, som nå finnes i Rasmus Meyers samlinger i Bergen. Han har portrettert blant annet Hans E. Kinck, Knut Hamsun i 1924 og Ragnhild Jølsen ca. 1907. Hans interiørmaleri *Sommeraften* (ca. 1901) henger i Nasjonalgalleriet. «Stort sett har hans kunst en temmelig tørr karakter», slår et nasjonalt leksikon fast. Hans tidligste malerier var basert på naturalismen, men likevel preget av melankolsk stemning.

Som faren forsøkte Sigmund Sinding å være mangesidig, og han prøvde seg også som forfatter, men uten større hell. Sinding bodde på Blylaget i Akershus, på den odden som nå kalles Sindingodden, i et hus som han kjøpte omkring 1915. Det året Sinding døde, ble det holdt en minneutstilling i Kunstnernes Hus. I Hans Ødegaards maleri *Kunstnergruppe* i Drammens Kunstforening fra 1905 kan Sinding ses som nummer fire i rekken fra venstre.

Bokutgivelser
-------------

* *Sorte traade* i 1911
* *Eventyr og fortællinger* 1912, illustrert av ham selv
* Sigmund Sinding (1931). *Rotten*. Oslo: Tangen.  [Skuespill i tre akter]

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sigmund\_Sinding, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00170162, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 6f15016b-02fc-4fce-b5c1-b8de17be80ab, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   www.oxfordartonline.com, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Sigmund Sinding i Store Norske Leksikon.
6. ↑  Sigmund Sinding i Norsk kunstnerleksikon.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Pinamungajan** (*Bayan ng Pinamungajan*) er en kommune på Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Cebu og ligger på øya av samme navn. Folkemengden var på 65 955 innbyggere i 2015.

Historie
--------

Pinamungajan ble grunnlagt i 1815 av de spanske koloniherrer, navnet er fra cebuano. Navnet sikter til de hardtarbeidende arbeidere i innhøstningstiden. Ordet *pinamuhuan* betegner arbeiderens personlige lott for hans arbeid under innhøstningen. Med tiden ble *Pinamuhuan* overført på småbyen selv i formen *Pinamungajan*.

Byens kirke og dens vernehelgen er den hellige Monika, moren til en av den katolske kirkes kirkefedre og kirkelærer den hellige Augustin av Hippo. Men istedet for å feire på den 27. august feirer Pinamungajan hennes minnedag på den 4. mai, som var hennes minnedag i århundrer. I 1969 ble hennes festdag flyttet i den katolske kalender fra 4. mai til 27. august, dagen før den hellige Augustins dag. 

I 2008, etter at guvernør Gwendolyn Garcia oppfordret alle Cebus byer og kommuner å holde i hevd sin lokale kultur og historiske arv med en festival, begynte Pinamungajan med sin *Pinamuohan Festival* til ære for *Saint Monica* på hennes minnedag. Dagen var allerede blitt feiret i lang tid i rent kirkelig regi.

Barangayer
----------

Pinamungajan er inndelt i 26 barangayer.

|  |  |
| --- | --- |
| * Anislag
* Anopog
* Binabag
* Buhingtubig
* Busay
* Butong
* Cabiangon
* Camugao
* Duangan
* Guimbawian
* Lamac
* Lut-od
* Mangoto
 | * Opao
* Pandacan
* Poblacion
* Punod
* Rizal
* Sacsac
* Sambagon
* Sibago
* Tajao
* Tangub
* Tanibag
* Tupas
* Tutay
 |

Referanser
----------

1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *folketellingen 2020*. Filippinenes statistikkbyrå. 7. juli 2021.
2. 1 2  Barangays in Pinamungajan 2018 Philippine Standard Geographic Code (PSGC)
3. ↑  pinamungajan.gov.ph/listindex.asp?newsid=13&category=tourism&wfunc=viewarticle&rightpanel=yes&titlecap=Santa%20Monica%20Parish%20Church
4. ↑

Kilder
------

* 2015 Census of Population and Housing Report Philippine Statistics Authority

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Det gamle Trieste-områdets soner A og B
Etter Jugoslavias oppløsning
Dagens grenser på Istria-halvøya
**Osimotraktaten** (italiensk: **Trattato di Osimo**, kroatisk: **Osimski sporazum**, slovensk: **Osimski sporazumi**) er en traktat som ble undertegnet 10. november 1975 av Jugoslavia og Italia i Osimo i Ancona. Denne slo fast den endelige delingen av Territorio libero di Trieste, «*Trieste frie område*». Traktaten er skrevet på fransk og ble iverksatt 11. oktober 1977.

Beskrivelse
-----------

Traktaten bygger på en gjensidig forståelse som ble undertegnet i London i 1954, som ga en midlertidig sivil administrasjon over sone A og sone B, henholdsvis til Italia og Jugoslavia. Osimotraktaten er en formalisering av denne midlertidige avtalen. Sone A, som inkluderer byen Trieste, ble til den italienske provinsen Trieste, men Jugoslavia ble garantert fri adgang til havnen i Trieste.

Kritikk i Italia
----------------

Den italienske regjeringen mottok sterk kritikk for å ha undertegnet traktaten. Italienske nasjonalister avviste ideen om å gi opp områdene på Istria-halvøya som lenge hadde hatt en stor italiensk befolkning og vært en del av Italia i 25 år, i tiden fra første verdenskrig og til slutten av andre verdenskrig. Videre ble det hevdet at traktaten ikke ga noen beskyttelse av den italienske minoriteten på jugoslavisk side, som den heller ikke gjorde for den slovenske minoriteten i den italienske sonen. Spørsmålet om minoritetenes situasjon ble utsatt til senere behandling.

Slovensk og kroatisk uavhengighet
---------------------------------

Den tidligere sone B er i dag delt mellom Slovenia og Kroatia. Slovenia erklærte seg uavhengig av Jugoslavia i 1991 og ble internasjonal anerkjent året etter. Slovenia erklærte at landet oppfattet seg som bundet av Osimotraktaten og anerkjente denne. Dette var også en forutsetning for at Slovenia kunne bli medlem av Den europeiske union.

Kroatia har ikke utstedt en tilsvarende erklæring som Slovenia, men dette blir ikke oppfattet som problematisk på italiensk side. De kroatiske myndigheter har heller ikke tatt opp Osimotraktaten som problematisk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**The Stringers** var et band fra Bergen som spilte på begynnelsen av 1960-tallet. Svein Erik «Småen» Dahle gitar, Arne «Pluggen» Brakstad gitar, Finn «Bobbo» Nysether slagverk og Trond Bjarke bass, var grunnleggerne av bandet. Helge Nilsen vokalist fra 1962. Andre kjente medlemmer var Jan Foss gitar og Svein Arne Amundsen slagverk fra 1964. Rune Larsen fra 1964 dels i duo med Helge Nilsen.

*Stringers* danket ut selveste *Beatles* på listetoppene med «Do you love me anymore». Helge Nilsen mintes spesielt starthjelpen fra Rolv Wesenlund som var innspillingssjef i plateselskapet Philips. Fjernsynsreklame fantes ikke på den tiden, men Nilsen var også Brann-spiller, og under en kamp mot Skeid på Bislett stadion i 1964 kom Wesenlund til mikrofonen og opplyste at Nilsen var Branns nummer 7. Deretter satte han på «Do you love me anymore» over høyttaleranlegget.

*Stringers* ble kåret som Bergens beste popband i 1965.

Referanser
----------

1. ↑  «Helge, Rune og "The Stringers" til Fitjar». *Fitjarposten*. 27. august 2008. Arkivert fra originalen 9. september 2017. Besøkt 9. september 2017.
2. ↑  Drahjelp fra Wesenlund *Bergensavisen* 19. august 2013
3. ↑  *Bergens Arbeiderblad*, 16. oktober 1965

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Stringers på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Stringers på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* The Stringers Arkivert 9. september 2017 hos Wayback Machine. hos Rockipedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
***The Stolen Jewels*** er en amerikansk stum kort dramafilm fra 1908, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

Sherlock Holmes får i oppdrag å løse mysteriet rundt en kasse med juveler som har forsvunnet fra hjemmet til den velstående aksjemegleren Robert Jenkins. Mr. og Mrs. Jenkins gjør seg klare for en kveld ved operaen. Men som vanlig er Mrs. Jenkins veldig treig til å forberede seg, og blir nesten båret ut av huset av den mer og mer utålmodige Mr. Jenkins. Men når de endelig kommer tilbake fra operaen den kvelden, oppdager de at smykke-skrinet til Mrs. Jenkins står tomt.

Ingen andre var hjemme hos dem, bortsett fra babyen deres og hushjelpen - som begge er i seng. Det er ingen spor eller tegn til at innbruddstyver har kommet seg inn i huset. De kommer ingen vei, selv om en belønning på 10 000 dollar tilbys for pågripelsen av kjeltringene og at alle verdisakene kommer til rette igjen.

Medvirkende
-----------

* Harry Solter som Mr. Jenkins
* Florence Lawrence som Mrs. Jenkins
* Linda Arvidson som The Nurse
* John R. Cumpson som Smithson / Man at Broker's
* Gladys Egan som Child
* George Gebhardt som The Detective / The Mover
* D. W. Griffith som Crowd Member at Exchange
* Charles Inslee som Man at Broker's

Referanser
----------

1. ↑  «The Stolen Jewels». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 25. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Stolen Jewels* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Stolen Jewels* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Stolen Jewels* på Silent Era Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveriges flagg Sverige |
|  i langrenn: |
| Langrenn Junior-VM |
| Gull | 2018 Kandersteg | Sprint klassisk |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Gull | 2016 Lillehammer | Langrennscross |

**Moa Lundgren** (født 14. april 1998) er en svensk langrennsløper som representerer IFK Umeå. Hun vant langrennscross i vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer.

Idrettskarriere
---------------

### 2015

Lundgren deltok i European Youth Olympic Festival i 2015, der hun kom på 17.-plass på 5 km fristil, 18.-plass på 7,5 km klassisk og 19.-plass på sprinten. Sverige kom her på femteplass på mix-stafetten. Hun deltok i det svenske juniormesterskapet på ski i mars, der hun kom på syvendeplass i sprinten. I tillegg kom hun på 20.-plass på skiathlon og 5 km klassisk.

I det svenske mesterskapet i rulleski 2015 kom hun på åttendeplass i motbakkeløpet.

### 2016

Under det svenske mesterskapet på ski 2016 kom hun på tiendeplass på sprinten. På 7,5 + 7,5 km skiathlon kom hun på 31.-plass.

Hun deltok i vinter-OL for ungdom 2016. I langrennscross der kom hun på førsteplass, foran Johanna Hagström og Laura Chamiot Maitral.

### 2023

Hun vant Skandinavisk Cup 2022/23.

Referanser
----------

1. ↑  Rullskid-SM 2015 - *SM-sullskidor backrace* Arkivert 16. februar 2016 hos Wayback Machine. besøkt 13. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Moa Lundgren på Twitter Rediger på Wikidata

* Moa Lundgren på Facebook Rediger på Wikidata
* (en) Moa Lundgren – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Moa Lundgren – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Moa Lundgren – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Moa Lundgren – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 17. februar 2016 hos Wayback Machine.
* (se) Profil hos IFK Umeå
**Rockelsta** (også skrevet Rockelstad eller Råckelsta) er et slott i Flens kommune i Södermanland.

Rockelsta er et nasjonalromantisk nyrennesanseslott, som ligger ved Rockelstaviken i Hyltinge sogn i det sentrale Södermanland. På godset drives, foruten skog- og jordbruk også konferansevirksomhet og utleie av festlokaler til bryllup. I Stallbygningene på Rockelsta arrangeres kurser i stell av hester og rideopplæring. Godset er i privat eie av familien von Post.

Historie
--------

Rockelsta omtales på slutten av 1300-tallet. Eiendomsforholdet ble fullt kjent først på andre halvdel av 1500-tallet da en andel var eid av riksrådet Johan Persson Bååt, farfar til Axel Oxenstiernas hustru. En andel ble gitt av Karl IX til Hans Stuart som senere fikk blant annet Hedenlunda i samme fylke. Hans yngste sønn, kammerherre David Stuart utvidet eiendommen og overlot den i arv til sin sønn. På grunn av odelsrett kom den snart tilbake til Stuart-familiens slektninger. I 1788–1874 tilhørte den slekten Holst i tre ledd, men byttet siden ofte eiere inntil den 1900 ble kjøpt av greven Eric von Rosen. Den gamle hovedbygningen (fra 1600-tallet) var temmelig forfallen. Den ble bygd av Carl Sylvan om til et staselignkobbertekt slott, flankert av to runde og to firkantede tårn. Her samlet Eric von Rosen sine arbeider som han, som etnograf hadde gjort under sine forskningsreiser som etnograf til Sør-Amerika og Afrika. Hans svoger, den tyske flyveren og senere nazilederen Hermann Göring tilbrakte mye tid på slottet. I 1973 overtok de nåværende eiere, Helene og Christer von Post.

Forpakterboligen ved Rockelsta brant ned den 14. september 1927, en boksamling på cirka 3 000 bøker, samt et antall kunstverk ble flammenes rov.

Referanser
----------

1. ↑  *Svenska Dagbladets årsbok : 1927*, red.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rockelstads slott – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Rockelsta i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1916)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |
**Robert S. Mendelsohn** (født 13. juli 1926, død 5. april 1988) var en amerikansk barnelege, forfatter og alternativbehandler.

Mendelssohn tok sin doktorgrad ved University of Chicago i 1951. Han var i 12 år ansatt som instruktør ved Northwestern University, deretter førsteamanuensis ved University of Illinois i 12 år. Mot slutten av sitt liv ble han mer og mer opptatt av alternativ behandling og tok avstand fra mange av skolemedisinens prinsipper. Blant annet var han motstander av hjertekirurgi, vaksiner og tilsetting av fluor i drikkevannet. Han var president i den alternativmedisinske organisasjonen National Health Federation fra 1981 til 1982.

Bibliografi
-----------

* 1982, *Male Practice: How Doctors Manipulate Women*, ISBN 0-8092-5721-1
* 1987, *How To Raise a Healthy Child In Spite of Your Doctor*, NTC/Contemporary Publishing Company, ISBN 0-8092-4995-2
* 1991, *Confessions of a Medical Heretic*, ISBN 0-8092-7726-3 (først utgitt i 1980)

Referanser
----------

1. ↑  I Asked My Mom Why She Didn’t Vaccinate Me BuzzFeedNews

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert S. Mendelsohn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Robert Rich, 3. jarl av Warwick** (født 28. juni 1611, død 29. mai 1659) var en engelsk adelsmann som støttet rojalistene i den engelske borgerkrigen. (Hans far på sin side ga sin støtte til parlamentaristene.)

Foreldre
--------

Han var sønn av Robert Rich, 2. jarl av Warwick, og Frances Hatton.

Ekteskap og barn
----------------

Den tredje jarlen av Warwick var gift to ganger. 

### Første ekteskap

Hans første ekteskap, med Anne Cavendish (1611–1638), datter av William Cavendish, 2. jarl av Devonshire, ble inngått den 9. april 1632 ved Battersea, som den gang lå i Surrey, men nå er en del av London og ligger langs sørbredden av Themsen. Anthonis van Dyck har malt et portrett av lady Anne Rich i helfigur, som er datert 1637.

Ekteparet fikk kun ett barn, som også var jarlens eneste sønn. Han ble døpt Robert (1634-1658) som sin far. Anne Cavendish døde i 1638.

Warwicks sønn Robert Rich giftet seg i 1657 med Frances Cromwell (1638–1720), datter av Oliver Cromwell. Robert døde imidlertid av tuberkulose den 16. februar 1658 (1657/1658), mindre enn tre måneder etter ekteskapsinngåelsen, og 15 måneder før faren døde. Av den grunn gikk jarledømmet i arv til jarlens bror Charles, som ble den 4. jarl. Roberts enke giftet seg for øvrig på nytt med sir John Russell, 3. baronet av Chippenham. 

### Annet ekteskap

Robert Rich, 3. jarl av Warwick, giftet seg for andre gang med Anne Cheeke, datter av sir Thomas Cheeke og Essex Rich. Anne var en slektning av ham, ettersom hennes mor Essex Rich var datter av Robert Rich, 1. jarl av Warwick.

Deres barn var:

* Anne Rich, som giftet seg med Thomas Barrington av Barrington Hall Essex, arving etter sir John Barrington, 3. baronet;
* Mary Rich, som giftet seg med sir Henry St. John, 1. vicomte St. John den 11. desember 1673 og døde i 1678 etter å ha født deres eneste sønn, Henry, vicomte Bolingbroke;
* Essex Rich, som giftet seg med Daniel Finch, 7. jarl av Nottingham den 16. juni 1674.

Død
---

Robert Rich døde i 1659 i London, og ble gravlagt i Felsted i Essex. Etter hans død giftet hans enke seg på nytt med Richard Bourke, 8, jarl av Clanricarde. Han ble etterfulgt som jarl av Warwick av sin yngre bror Charles Rich.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Robert Rich, 3rd Earl of Warwick, The Peerage person ID p1309.htm#i13083, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage person ID p1309.htm#i13083, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Sir Anthony van Dyck Antwerp 1599-1641 London, *Christie's*
6. ↑  Nettstedet The Peerage oppgi hans død til «ca, april 1658»
7. ↑  Essex Rich, The Peerage
8. ↑  Lady Essex Rich, The Peerage
9. ↑  Anne Cheeke, The Peerage

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Robert Rich, 2. jarl av Warwick** | **Jarl av Warwick**(1658–1659) | Etterfølger:**Charles Rich, 4. jarl av Warwick** |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Blodveimuseet** er et museum i Saltdal i Salten i Nordland. Museet ligger rundt to kilometer nord for sentrum av Rognan, og ligger på tunet til Saltdal Museum, som er en del av Nordlandsmuseet.

Museet dokumenterer historien om jugoslaviske, polske og sovjetiske krigsfanger som bygget Blodveien mellom Rognan og Langset i Saltdal mellom 1942 og 1945, under ledelse av den tyske okkupasjonsmakten. Den forteller også om krigsfangenes liv og arbeid i Dunderlandsdalen i Nord-Rana, så vel som i Korgen kommune.

I Botn finnes det to krigskirkegårder, en for jugoslaver og en annen for tyskere. Det finnes også et sovjetisk minnesmerke der hvor en tidligere sovjetisk kirkegård har ligget.

Bilder
------

### Den jugoslaviske krigskirkegården i Botn

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Sovjetisk minnesmerke i Botn

* 

### Den tyske krigskirkegården i Botn

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Minnestein over slagskipet «Scharnhorst», som ble senket ved Nordkapp 26. desember 1943Minnestein over slagskipet «Scharnhorst», som ble senket ved Nordkapp 26. desember 1943
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Blodveimuseet hos Nordlandsmuseet

Eksterne lenker
---------------

* Blodveimuseet hos Nordlandsmuseet

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** KulturNav
 |
**Blodtåka** er en tenkt effekt, som kan oppstå når mange store avis- og medieredaksjonene dekker en sak som de opplever som særlig interessant, viktig eller aktuell. I en artikkel i N24 defineres blodtåka som: «den tilstanden som oppstår når alle dei store redaksjonane dekkjer den same dramatiske hendinga til same tid, og dekninga blir så omfattande at det er farleg.» Vanligvis etter kritikk mot profilerte personer.

Ofte brukt for å beskrive at man mener skribenter, journalister og redaktører begynner å tenke i flokk. Typisk: «*når blodtåka siger inn over redaksjonene*». Begrepet gir assosiasjoner til lynsjeraid, berserkgang, blodtørst, gjengmentalitet, massesuggesjon, etc.

Media selv argumenterer ofte med at effekten er vanskelig å unngå, ved at offeret for kritikken kan oppleve det samlede mediepresset som umenneskeleg stort, selv om den enkelte avisen eller nyhetsredaksjonen isolert sett har hatt en rimelig dekning av saken. Det er da massen av saker fra tv, radio, aviser og nettaviser som utgjør mediepresset.

Typiske saker der begrepet ble hyppig benyttet var kontroversen rundt LO-leder Gerd-Liv Valla i 2007, og Økokrims etterforsking av Tore Tønne som endte med at han tok sitt liv. Avistegnere kan også bli grepet av blodtåka, Finn Graff har uttalt: «Men jeg har nok vært med i blodtåka til journalistene noen ganger, dessverre.»

Referanser
----------

1. 1 2  «Om blodtåka i N24». Arkivert fra originalen 12. mars 2007. Besøkt 22. mars 2007.
2. ↑  Når blodtåka har letta, Roald Helgheim i Dag og Tid
3. ↑
4. ↑  Avistegneren Finn Graff om å bli «grepet av blodtåka», i journalisten.no[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Nyord 1995 i Språkrådet

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: blodtåke – ordbokoppføring |
**Paddleboro-saken** er det uoffisielle navnet på en politiaksjon og rettssak i USA.

8. juli 2000 invaderte politiet en privat SM-fest i byen Attleboro i Massachusetts, USA, og arresterte lederen for festen og en kvinnelig deltaker. Lederen ble tiltalt for 13 forhold, deriblant angrep på en politimann, å ha latt bygningen brukes til prostitusjon, utlån av «utstyr til bruk ved masturbasjon», forretningsdrift uten tillatelse, medvirkning til overfall (ved at han tillot SM-aktiviteter under samtykke på festen) og besittelse av 8 våpen (SM-redskaper). Festdeltakeren som ble arrestert ble tiltalt for overfall og besittelse av farlig våpen. Deltakeren hadde spanket (slått) en annen deltaker med ei tresleiv under fullt samtykke. Det «farlige våpenet» var denne tresleiva.

De to tiltalte ble til slutt ikke dømt for noe, med unntak av at fest-lederen fikk en betinget dom for angrep på en politimann. Men rettssakene kostet de tiltalte ca. 50 000 dollar.

Paddleboro-saken fikk stor oppmerksomhet i det amerikanske SM-miljøet, og den ble et begrep på utilbørlig innblanding fra politiet i harmløse aktiviteter. Saken er slett ikke den eneste i sitt slag i USA, men den er kanskje den mest kjente.

Etter politiaksjonen ble det opprettet ei støttegruppe for de arresterte: Paddleboro Defense League. Denne gruppa hadde en webside – www.paddleboro.com – men siden og gruppa er nå nedlagt. Den må for øvrig ikke forveksles med paddleboro.org, som er en pornoside.

Se også
-------

* Spanner-saken
* Diagnoseutvalget ReviseF65

Eksterne lenker
---------------

* DazeReaders side om Paddleboro-saken
* New England Leather Alliance' side om saken
* Salon.com's nyhetsside om saken
* Artikkel i nett-avisa Boston Phoenix med omtale av saken
**LAWO Classics** er et norsk plateselskap for klassisk musikk med hovedfokus på utgivelser av norske musikere og komponister. LAWO Classics har siden 2008 utgitt over 200 titler, der repertoaret spenner fra gregoriansk sang, via det klassiske kjernerepertoaret, til samtidsmusikk. Repertoaret omfatter solostykker, kammermusikk og større orkesterverk med både godt og mindre kjente aktører.

Vegard Landaas og Thomas Wolden grunnla LAWO Classics i 2008. 

LAWO Classics vil bidra til å lydfeste deler av den norske musikkarven fra eldre og nyere tid, og har blant annet gitt ut David Monrad Johansens samlede klaververker, nyskrevet samtidsmusikk og er igang med å spille inn og utgi all Ketil Hvoslefs kammermusikk.

LAWO Classics’ utgivelser distribueres til 40 land, med Sentral-Europa, USA, Japan og Sør-Korea som de største områdene. I tillegg kommer digital distribusjon. LAWO Classics' innspillinger blir foretatt i HiRes-formatet DXD.

Referanser
----------

1. ↑  «Lawo Classics». *Klassisk Musikk*. Besøkt 11. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Lego-jernbane** er en type lego-modeller bestående av lokomotiver, jernbanevogner, bygninger og plastikkskinner med sviller, og en strømførende skinne i midten. Lokomotivene har en lukket elektromotor med små fjærende børster på undersiden, som strømmen fra skinnene passerer gjennom og driver motoren. Det er magnetkoplinger mellom lokomotivet og hver av vognene, ikke ulikt briotog-lekene.

Man kobler en strømforsyning fra lysnettet og videre inn på en spesiell kontakt-skinne. Strømforsyningen består av en variabel transformator (fra 0-12 Volt), og en likeretter. Den har et uttak til spesialskinnen inn på jernbanen, og et sideuttak hvor man kobler på ulike «kontroll-bokser» til å styre sporvekslere eller lyssignaler. Man behøver én boks per sporveksler eller lyskryss.

En standard lego-transformator

Skinnetyper
-----------

* **Rette skinner** som er rillete på oversiden.
* **Svinge-skinner**, hvor den ytterse er lengre enn den innerste, og den ytterste har rillete overflate og den inneste er glatt.
* **Sporveksler**: en pens som går fra 1 til 2 spor, eller vice versa. En plastikkplate i bunnen forbinder hele skinneforgreiningen og en liten "kasse" med motor som skifter pensen, og en liten plastikknott på toppen som vrir seg etter pensen og viser signal, som i gamle dagers signalskilt.

Sporveksler av lego
* **Krysskinner**: 2 spor i kryss som står 90° på hverandre, og hvor man må koble til en skinne på hver side som bryter strømmen hvis lyset er rødt.
* **Signallysstolper** med grønt og rødt lys. Ved rødt lys brytes strømmen etter skinnen. Styres fra transformatoren.
* **Kjørelysklosser** til å montere i lokomotivene, som plugges til motor-delen.

Man kunne på standarskinnene ikke lage stigninger og broer, eller doserte svinger, uten å bruke «gjør-det-selv-metoden» ved å støtte opp skinnene med standard legoklosser, ofte med havari av modelltoget som resultat.

Togtyper
--------

Et av de første lego-togene. Meningen med lego-tog var antakelig å møtes på halvveien mellom leketøy og finere modelljernbaner, slik at også mindre barn kunne få håndtere rimelig avanserte modellsystemer, men fremdeles fengende for de fleste aldersgrupper.

Man hadde enten klassisk legoklosstog, som kunne bli i prinsippet uendelig lange, med en standard understellsplate og dermed valgfritt overbygg til enhver vogntype man ønsket (kom i sett). Eller en som minnet mer om moderne togsett, med et lokomotiv i hver ende av en eller flere vogner, med aerodynamisk fasong på lokomotiveene. Disse krevde en egen spesiell skinetype, og hadde høyere fart også.
**LET Access Series** ble etablert i 2010 som undertouren til Ladies European Tour, verdens nest fremste golftour for kvinner etter den amerikanske LPGA-touren.

Touren er åpen for alle kvinnelige golfspillere over 18 år med handikap 2 eller bedre.

De seks beste spillerne på pengelisten ved sesongslutt blir direkte kvalifisert til neste års Ladies European Tour. Spillerne på plassene 7–20 går direkte til siste steg på kvalifiseringsskolen, der de 30 beste får fast spillerett til neste års tour. I tillegg kan spillere med dårligere plassering få visse begrensede spillerettigheter på touren.

Verdensrankingen
----------------

Som en av de åtte store golftourene for kvinner (sammen med LPGA, JLPGA, KLPGA, LET, ALPG, Symetra Tour og China LPGA Tour) gir resultatene på LET Access Series poeng på verdensrankingen i golf for kvinner.

Turneringer
-----------

I 2021-sesongen består kalenderen av 14 turneringer i syv land med en samlet premiepott på 552 500 euro.

Tidligere var Ladies Norwegian Challenge (2012–2018) og Ladies Norwegian Open (2015–2016) faste innslag på kalenderen.

Resultater
----------

| Sesong | Vinner av pengelisten | Årets nykommer |
| --- | --- | --- |
| 2020 | Flagget til Finland Tiia Koivisto | Flagget til England Cara Gainer |
| 2019 | Flagget til England Hayley Davis | Flagget til Spania Laura Gomez Ruiz |
| 2018 | Flagget til Sverige Emma Nilsson | Flagget til Frankrike Emie Peronnin |
| 2017 | Flagget til England Meghan MacLaren | Flagget til Spania Natasha Fear |
| 2016 | Flagget til Østerrike Sarah Schober | *Ikke tildelt* |
| 2015 | Flagget til Tyskland Olivia Cowan |
| 2014 | Flagget til Sverige Emma Westin |
| 2013 | Flagget til Spania Mireia Prat |
| 2012 | Flagget til Skottland Pamela Pretswell |
| 2011 | Det nederlandske flagget Marieke Nivard |
| 2010 | Flagget til Frankrike Caroline Afonso |

Se også
-------

* Ladies European Tour
* Symetra Tour

Referanser
----------

1. ↑  «About LET Access Series». Ladies European Tour.
2. ↑  «LET Access Series announce the 2021 schedule». LET Access Series. Besøkt 16. mars 2021.
3. ↑  «Rookie of the Year». LETAS. Besøkt 14. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Golf