recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Austromarxisme** er et begrep som er blitt brukt om den teoretisk grunngitte venstresosialismen som ble utviklet innenfor det østerrikske sosialdemokratiet på begynnelsen av 1900-tallet. De viktigste personene i austromarxismen var Otto Bauer, Rudolf Hilferding og Max Adler. 

Austromarxistene prøvde å utvikle et tredje standpunkt i striden om revisjonismen i det tyske sosialdemokratiske partiet og den 2. internasjonale. De tok avstand fra Eduard Bernstein fordi de mente han reviderte for mye, men var heller ikke enig i Karl Kautskys ortodoksi. Posisjonen deres lignet den til Rosa Luxemburg i denne striden. Under første verdenskrig prøvde de igjen å stå for et tredje standpunkt, annerledes enn både sosialdemokratenes nasjonale patriotisme og Vladimir Lenins linje om å gjøre krigen om til en borgerkrig. Disse forsøkene på en egen venstresosialistisk kurs kom først på 1920-tallet til uttrykk i dannelsen av en egen Internasjonale in spe, uformelt kalt Wienerinternasjonalen eller mer spydig to-og-en-halv-internasjonalen. I 1923 gikk partiene og gruppene her inn igjen i den Andre Internasjonalen, som nå ble kalt *Sozialistische Arbeiter-Internationale (SAI).*

Austromarxistene utviklet marxistisk teori på områder som forholdet mellom basis og overbygning, marxistisk filosofi, nasjonalitetsspørsmålet og imperialismen. Etter første verdenskrig var det Otto Bauer som kom til å spille den største rollen i det østerrikske sosialdemokratiske partiet. Han sto for en strategi som kanskje kan kalles «revolusjonær reformisme», der en vil prøve å gjennomføre en sosialistisk omforming av samfunnet på grunnlag av de eksisterende demokratiske ordningene, men også være villig til å forsvare demokratiet og arbeiderbevegelsen med våpen i hand om nødvendig. 

Den østerrikske arbeiderbevegelsen måtte gjøre nettopp det, men tapte for de fascistinspirerte borgerlige kreftene som innførte diktaturet etter oppstanden i Wien i 1934. 

Det er blitt hevdet at den reformerte «eurokommunismen» som utviklet seg i en del europeiske kommunistpartier på 1960-tallet og 1970-tallet har likheter med austromarxismen. Det samme kan vel sies om moderne skandinavisk venstresosialisme i danske Socialistisk Folkeparti og norske Sosialistisk Venstreparti. Således kan austromarxismen sees som et av de første forsøkene på å utforme et tredje standpunkt mellom «høyresosialdemokrati» og bolsjevisme.

Litteratur
----------

* Otto Bauer: *Social Democracy and the Nationalities Question* (1908)
* Norbert Leser: *Zwischen Reformismus und Bolschewismus. Der Austromarxismus in Theorie und Praxis* (1968)
* Otto Bauer und Die Mühen des Dritten Wegs Die Linke,Michael R. Krätke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***Markens grøde*** er en norsk stumfilm fra 1921 basert på Knut Hamsuns roman *Markens Grøde* som innbragte forfatteren Nobelprisen i litteratur i 1920. Danske Gunnar Sommerfeldt både skrev manus og hadde regi til filmen. I tillegg spilte han også rollen som lensmann Geissler i filmen. Sommerfeldt investerte selv 240 000 kroner i produksjonen, en meget betydelig sum i 1921.

Filmen
------

Filmen åpner med bilder fra skogen under isbreen hvor Isak Sellanrå rydder jord. Etter hvert begynner imidlertid perspektivet å skifte, og mindre historier bryter inn og mot fortellingen om Isak og Inger. Et moderne samfunn vokser fram omkring de to. Historien om unge Barbro som går i elven med sitt barn, men som likevel ender med sin Aksel, får også stor plass.

Innspillingen
-------------

Innspillingen fant sted i Rana-distriktet, og var en svært stor begivenhet. En rekke personer fra lokalbefolkningen ble benyttet som statister og i småroller. Isaks rydning ble filmet i Røvassdalen, mens andre deler ble filmet på Tverånes i Mo i Rana, og Hemnesberget og Korgen. Det ble også innleid et par samer fra den svenske nabokommunen Tärna.

Tapt og funnet
--------------

I mange år var filmen antatt tapt. Den dukket så opp flere steder. En amerikansk professor eide blant annet en nedkortet utgave, og man regner det at det er den versjonen som ble vist i USA i 1928. Den var på seksti minutter. En lengre versjon dukket opp i Nederland. Det er disse to kopiene som utgjør den versjonen som i 2009 ble vist under Hamsun-dagene.

Rolleliste
----------

* Amund Rydland ... Isak
* Karen Poulsen ... Inger (kreditert som Karen Thalbitzer)
* Ragna Wettergreen ... Oline
* Gunnar Sommerfeldt ... Geissler, lensmannen
* Inge Sommerfeldt ... Barbro
* Almar Bjørnefjell ... Elesius, en ung bonde
* Sigurd Berg Bruland ... Brede Olsen, en bondegutt
* Siljusson av Terna ... Os-Anders
* Sivert Eliassen ... Sivert
* Ernst Vaumund ... Aksel Strøm
* Rolf Christensen
* Sigurd Køvatn
* Sesse Schanke

Referanser
----------

1. ↑  NRK Sommeråpent 30. juli 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Markens grøde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Markens grøde* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Markens grøde* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Markens grøde* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Markens grøde* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (fr) *Markens grøde* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Markens grøde* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Markens grøde* på Silent Era Rediger på Wikidata
Yonge–University–Spadina-linjen ved Bloor undergrunnsstasjon.
**Yonge–University–Spadina-linjen** (offisielt kalt **1 Yonge–University–Spadina Subway**) er den eldste og travleste undergrunnslinjen på Torontos undergrunnsbane, den åpnet i 1954 og har blitt utvidet i 1963, 1973, 1974, 1978 og 1996. 

Linjenavnet har forandret i takt med utvidelsene. Da den åpnet var den kun kjent som *subway* frem til 1963 da den ble kjent som Yonge-University-linjen. Da Spadinautvidelsen sto ferdig i 1978 ble navnet byttet til dagens navn. Den var tidligere kjent med linjenummer, men dette har gått ut av bruk.

Pr. 2010 består linjen av 30,2 km med spor og 32 stasjoner. En utvidelse mot Spadina er under bygging og vil stå ferdig innen 2018.

Linjen går fra 06:00 (09:30 på søndager) til 01:30 hver dag. Det er 4-5 minutter mellom hvert tog (2-3 minutter i rushtiden). Linjen er markert med gul farge på rutekartene.

Stasjoner
---------

* Finch
* North York Centre
* Sheppard-Yonge (overgang til Sheppard-linjen
* York Mills
* Lawrence
* Eglinton
* Davisville
* St. Clair
* Summerhill
* Rosedale
* Bloor-Yonge (overgang til Bloor–Danforth-linjen)
* Wellesley
* College
* Dundas
* Queen
* King
* Union
* St. Andrew
* Osgoode
* St. Patrick
* Queen's Park
* Museum
* St. George (overgang til Bloor–Danforth-linjen)
* Spadina (overgang til Bloor–Danforth-linjen)
* Dupont
* St. Clair West
* Eglinton West
* Glencairn
* Lawrence West
* Yorkdale
* Wilson
* Downsview
Sammenligning av enhetene i Android Studio.
**Density-independent pixel** (**DP** eller **dip**) er et alternativ til piksel i Android-utvikling. DP er lagd for å være vises i samme størrelse på alle enheter og skjermstørrelser. En DP er en piksel på en 160 dpi-skjerm. DP er ofte brukt i XML-filene for layouts, og er den enheten det er anbefalt å bruke i Android-utvikling.

Definisjon
----------

En DP er en abstrakt enhet som er basert på den fysiske tettheten til skjermen. Enheten er relativ til en 160 dpi-skjerm, så en DP er en piksel på en 160 dpi-skjerm. DP er en fast størrelse, og antall piksler i en DP tilpasser seg til oppløsningen på skjermen. Hvor mange *pixels per inch* (PPI) varierer mellom forskjellige skjermoppløsninger, men antall piksler i en DP øker med PPI. Forskjellen mellom piksler og DP, er at antall piksler må forandres med skjermoppløsningen. På grunn av hvordan DP fungerer, vil 10 DP se ut som samme størrelse på forskjellige skjermoppløsninger, mens 10 piksler vil se mindre ut når skjermoppløsningen øker.

Beregne DP/PX
-------------

DP er anbefalt å bruke over piksler, men imidlertid er det ikke alt som har støtte for bruk av DP, som Canvas. Da kan det være lurt å bruke konvertering for å få antall piksler inn i «draw»-metodene, men allikevel bruke DP.

### Kalkulere piksler til DP

Hvis man har et visst antall piksler man vil konvertere til DP kan man gjøre det slik:

```
public static float convertPixelsToDp(float px, Context context){
    Resources resources = context.getResources();
    DisplayMetrics metrics = resources.getDisplayMetrics();
    float dp = px / ((float)metrics.densityDpi / DisplayMetrics.DENSITY\_DEFAULT);
    return dp;
}

```
Beregningen går ut på å dele antall piksler på verdien man får av å dele skjermens DPI på standardenheten for DP, som er 160. Hvis skjermens DPI er 160, vil man dele antall piksler på 1, men hvis DPI er på 320 vil man dele antall piksler på 2.

### Kalkulere DP til piksler

Motsatt, hvis man vil konvertere DP til piksler kan man beregne det slik:

```
public static float convertDpToPixel(float dp, Context context){
    Resources resources = context.getResources();
    DisplayMetrics metrics = resources.getDisplayMetrics();
    float px = dp \* ((float)metrics.densityDpi / DisplayMetrics.DENSITY\_DEFAULT);
    return px;
}

```
Beregningen her går ut på å gange antall DP på skjermens DPI delt på DPI-standardenheten som er 160. Hvis skjermens DPI er 160, vil man gange antall dp på 1, men hvis DPI er på 320 vil man gange antall dp på 2.

Referanser
----------

1. ↑  «Supporting Multiple Screens | Android Developers». *developer.android.com*. Besøkt 3. januar 2017.
2. ↑  «What is the difference between "px", "dp", "dip" and "sp" on Android?». *stackoverflow.com*. Besøkt 4. mars 2017.
3. 1 2  «Supporting Different Densities | Android Developers». *developer.android.com*. Besøkt 7. januar 2017.
4. ↑  «Converting pixels to dp». *stackoverflow.com*. Besøkt 7. januar 2017.
**Paul Hunter** (født 14. oktober 1978 i Leeds, West Yorkshire, død 9. oktober 2006 i Huddersfield) var en engelsk, profesjonell snookerspiller. Hunters største meritter kom i Masters som han vant i 2001, 2002 og 2004. Han var veldig populær blant fansen, og han fikk kallenavnet «Beckham of the Baize», snookerens svar på David Beckham.

Sykdom
------

I april 2005 ble det offentliggjort at Hunter hadde tarmkreft. Til tross for dette fortsatte han å spille i 2005/06-sesongen, men cellegiftbehandlinga bidrog til at han bare vant en kamp i 2005/06. Det var tenkt at Hunter ikke skulle spille i sesongen 2006/07 for å bli behandlet for sykdommen. 

Han tapte kampen mot kreften, og døde fem dager før sin 28-årsdag. Han ble begravet 19. oktober 2006.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (cn) Paul Hunter – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Paul Hunter – CueTracker Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ballastplanter** er plantearter som er innført til Norge som frø i ballast på seilskuter.

Et fartøy må ha tyngdepunktet tilstrekkelig lavt for ikke å velte, og spesielt var dette viktig for seilskuter med høy rigg og stor seilføring.

Et vanlig mønster på 17- og 1800-tallet var at skutene seilte fra Norge med trelast til havner i Europa. Varene de tok i retur hadde sjelden samme tyngde. De kunne ta last av teglstein eller salt, men oftest måtte de ta ombord ballast i form av jord og grus.

Vel tilbake i hjemlandet måtte ballasten losses. Den kunne dumpes i sjøen, men det ble snart forbudt å kaste ballast i havneområdene. Ballasten ble mange steder tatt i land og brukt som fyllmasse i hager m.m. Et typisk tegn på ballastjord er store mengder små flintstein. I Kristiansund heter det at Goma gravsted er bygd opp av ballastjord.

Frø i ballastjorda kunne spire og slå rot, og på denne måten ble nye arter introdusert. Noen av disse har overlevd blitt en del av norsk flora. Andre kunne spire, men klarte ikke å frembringe modne frø. Om lag 200 arter regnes som ballastplanter.

En tilsvarende, moderne problemstilling er marine organismer i ballasttanker.

Eksempler på ballastplanter i seilskutebyen Risør: tunbalderbrå, apotekerkattost, klisstersvineblom, ormehode, byvortemelk, snegleskolm, krypmure, strandkarse, ramkarse, nonseblom, bendelløk, småkattost, 
peruskjellfø og matrem.

Eksterne lenker
---------------

* museumsnett.no Risør museum: ballastplanter
* Blyttia 56(2), 1998 s.126-133: "*Er strandkarse Lepidium latifolium L. ei ballastplante i Norge?*"
* Blyttia , 2004-1, s.5-11: "*Noen spennende plantefunn fra Citadelløya ved Stavern*"
**Balladeopera** eller **balladefarse** (engelsk: *Ballad opera*) er en sjangerbetegnelse for et burlesk og satirisk engelsk musikkteater på 1700-tallet.

Balladeoperaer var strukturert på samme måte som epokens italienske opera, men med talte dialoger i stedet for resitativer og en musikk som stort sett besto av enkle, folkelige melodier. I likhet med i syngespill ble tyngre verk fra teater og musikkscener hånet og parodiert. Det første nevneverdige eksempelet på genren er *The Gentle Shepherd* (1725) av Allan Ramsay, mens det definitive høydepunktet var John Gays berømte *The Beggar's Opera* (*Tiggeroperaen*) fra 1728. Ballad opera var en populær underholdningsform i London i rundt 25 år. Det siste nevneverdige eksempelet er Richard Sheridans *The Duenna* fra 1775, men da var sjangerens storhetstid forlengst forbi. *Tiggeroperaen* er det eneste eksempelet på denne en gang så blomstrende sjangeren som fortsatt spilles.

Balladeopera kan ses på som en kritisk reaksjon på den italienske operaens fremmedspråk, oppstyltede dialoger på resitativform og urealistiske handling. Mens den italienske operaen nærmest var forbehold et publikum fra de øvre sosiale lag, maktet den nye sjangeren å lokke også under- og mellomsjiktene til musikkteatrene. Suksessen fortrengte den italienske operaen og bidro til at for eksempel Georg Friedrich Händel ikke skrev flere operaer etter 1741.

Referanser
----------

1. ↑  Breitholtz, Lennart (1979): *Epoker og diktere, Vestens litteraturhistorie* 2, Oslo, s. 14

Litteratur
----------

* Gagey, Edmond McAdoo (1937): *Ballad Opera.* Columbia University Press, New York NY, *Columbia University Studies in English and comparative Literature* 130.

Eksterne lenker
---------------

* Musical Background – artikkel om ballad opera-sjangeren og spesielt om *The Beggar's Opera*.
* Balladeopera; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
***Mado, do vostrebovanija*** (originaltittel: *Мадо, до востребования*) er en sovjetisk-fransk film fra 1990, regissert av Aleksandr Adabasjan.

Handling
--------

I en fransk provins-by hvor alle innbyggerne har kjent hverandre i flere år og ingenting ekstraordinært skjer, bor en ung overvektig kvinne ved navn Mado. Hun arbeider som postbud, men underviser også ved en lokal skole. En dag kommer regissør Jean-Marie Zeleni (spilt av Oleg Yankovsky) til den lille landsbyen for å lete etter lokasjoner for hans nye film. Mado inviterer ham umiddelbart på middag. Men hun innser at hun er lite attraktiv, og tar derfor med seg venninnen Germain (spilt av Isabelle Gélinas) en lokal prostituert. Den slanke og sjarmerende Germain faller umiddelbart i regissørens smak.

Men etter hvert viser det seg at Zeleni egentlig er en heller mislykket film-regissør, som nå stort sett arbeider med reklamer - i stedet for ordentlige spillefilmer, som han gav inntrykk av. Han tar et rørende farvel med Germain, før han reiser videre. I desperasjon tenker Mado at hun aldri kommer til å møte en passende ektemann, og hun vurderer å begå selvmord ved drukning.

Skuespillere
------------

* Marianne Groves som Mado
* Oleg Yankovsky som regissør Jean-Marie Zeleni
* Jean-Pierre Darroussin som en gjeter
* Isabelle Gélinas som Germain
* Bernard Freud som en prest
* Michel Vinogradov som Henri Lamont
* Olivier Pajot som Belfour
* André Pomarat som Perduvent

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 9. mai 2016.
2. ↑  Мишустин поздравил Александра Адабашьяна с 75-летием
3. ↑  Мадо: До востребования (1990)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mado, do vostrebovanija* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mado, do vostrebovanija* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Zaoqiang** (kinesisk: 枣强县 pinyin:  *Zǎoqiáng Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Hengshui.

Befolkningen var i 1999 på 378.855.

Administrative enheter
----------------------

Storkommuner:

* Zaoqiang (枣强镇), Encha (恩察镇), Daying (大营镇), Jiahui (嘉会镇), Matun (马屯镇), Xiaozhang (肖张镇)

Kommuner:

* Zhangxiutun (张秀屯乡), Xintun (新屯乡), Wangjun (王均乡), Tanglin (唐林乡), Wangchang (王常乡)

Samferdsel
----------

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ballast** er en variabel last av materialer som ikke er betalt fraktgods, men som utgjør nødvendig vekt for å holde et skip stabilt.

Ballasten besto i seilskip av kjølvekten, som var fast, og stein eller sand som ble tatt inn når skipet skulle seile uten, eller med svært liten, frakt. Plassering og sikring av ballasten var avgjørende for om skipet kunne håndtere vær og bølger slik at det kom fram uten slagside.

I moderne skip brukes sjøvann som pumpes inn i spesielle tanker. Disse er plassert slik at de sørger for at skipet stikker dypt nok og er stabilt, slik at propellen får tak. Feil eller mangelfull fylling av ballasttankene kan være farlig, noe som kan ha vært medvirkende til Server-forliset.

Ballastsand ble losset der man fikk frakt. Sanden inneholdt ofte frø, som ga tilskudd av nye plantearter flere steder i landet, såkalte ballastplanter.

Ballastvann blir tømt i havet ved ankomst til havnen der man tar inn last. Ballastvann regnes i dag for lite ønsket. Mange uønskede arter av sjøliv blir forflyttet til andre verdenshjørner der de er til skade for det lokale dyre- og plantelivet.

Ballastvaktjournal er en oversikt over fartøyers ballastskyting ved ankomst til havnen, ført av havnevesenets ballastvakt.

Annen bruk av navnet
--------------------

Ballast brukes om kontravektene på store bygningskraner for at de ikke skal velte ved bruk.

Fyllmassen under jernbaneskinner og -sviller kalles også ballast. Den består ofte av pukk eller singel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Odvar Korsvold** (født 22. juni 1926, død 9. juli 2008) var flyver og forretningsmann, mest kjent som stifteren av Norrønafly.

Odvars far var baptistpastor og i sine guttedager ble det en del flytting rundt om i landet på Odvar. Han vokste opp flere steder i Nord-Norge, dels i Drammen. Under okkupasjonen, da Odvar var 17 år måtte han i 1943 flykte til Sverige på grunn av tyskerfiendtlige aktiviteter.

I Sverige arbeidet han først som skogsarbeider, senere i den Norske Legasjonen. Han tok flyverutdannelse i 1946 i Widerøes Flyveselskap, og i 1949 fløy han Finnmarksruten for Widerøe og SAS.

Han stiftet A/S Norrønafly den 1. oktober 1953 som han bygget opp med en-motors fly av ulike slag og det ble etter hvert en broket flåte som holdt til på Fornebu.

Ryggraden i selskapet i denne oppbyggingsfasen var Fotoavdelingen. Den ga gode inntekter helt fra starten og langt opp i 80-årene. Oppdragsgivere var Geografisk oppmåling og Kystkartverket (det nåværende Statens kartverk).

I 1954 flyttet selskapet til «Dumpa» på Fornebu, hvor han kjøpte en hangar og noen gamle trebygninger. Her ble det utført service og reparasjoner vedlikehold av både egne og andres flymaskiner.

1958 anskaffet Norrønafly en Convair 240 og sammen med Erik Myhre Reisebyrå ble Norrønafly det første selskap som kunne sende «Charterturister» til Mallorca – Da de store selskapene oppdaget at dette var et lukrativt marked, innså Odvar at lille Norrønafly ikke hadde økonomiske muskler nok til å overleve i denne kampen. Han valgte å konsentrerte seg om sine andre andre virksomhetsområder som også omfattet import av Piper og Cessna fly,

I 1969 flyttet Korsvold deler av virksomheten til Åstorp Gaard i Rakkestad. Her blir det bygget en hangar anlagt en 800 m lang Flystripe som senere blir utvidet til den nåværende Rakkestad flyplass, Åstorp.

I 2003 var Norrønafly 50 år og Korsvold kunne registrere at flyverkstedet på Rakkestad ble sett på som en betydelig aktør for småflymiljøet i Norge som kunne utføre alle større reparasjoner og vedlikehold av fly.

Eksterne lenker
---------------

* «Odvar Korsvold». Skyward-Stoltun. Arkivert fra originalen 14. juli 2016. Besøkt 16. januar 2019.
**«Balladen om en vellykket sjef»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 som siste spor på musikkalbumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.-27. august samme år i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Lava var kompband.

Originalversjonen heter «The Most Beautiful Girl» og ble utgitt med Charlie Rich i august 1973. Låtskriverne het Norro Wilson, Billy Sherrill og Rory Michael Bourke (sistnevnte feilstavet på plateetiketten med Bourne). Originalteksten handler om en mann som føler stor anger siden han var uheldig i en ordveksling med sin kjæreste kvelden før. Dette resulterte i at hun forlot ham. Han er nedfor og ber alle som ser «den vakreste jenta i verden» om å si at han ber om unnskyldning for sin oppførsel.

Prima Veras tekst er en ironisk fremstilling av en TV-underholdningsjef som i Prima Veras øyne er mer interessert i å fremheve seg selv i stedet for å ha et bredt og variert TV-tilbud. Tom Mathisen synger med Bergens dialekt, mens Jahn Teigen står for to kor-stemmer.

Da *Den 5te* kom ut i 1981 var det Harald Tusberg som var underholdningssjef for NRK. Han og Prima Vera hadde et møte i 1980 hvor Tusberg viste misnøye med lengden på en sketsj de hadde laget og uheldig kommunikasjon oppsto mellom partene. I teksten blir forøvrig navn som Erik Bye og Børt-Erik Thoresen nevnt.

> Noen mennesker sover aldri! Kanskje det er derfor aldri deres drømmer går i oppfyllelse.
> 
> 
> Kommentar til «Balladen om en vellykket sjef» på albumomslaget.
> 
> 

«Balladen om en vellykket sjef» ble også gitt ut september 2000 på samlealbumet *Rest of the best vol 2,5*.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De gærne har det godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 s. 200/201
**Madlavoll skole** er en barneskole som ligger i Madla bydel, i Stavanger. Skolen er nabo til Jernaldergården, Universitetet i Stavanger og høyblokkene på Ullandhaug. Skolen ligger i naturskjønne omgivelser med gangavstand til Sørmarka, Stokkavannet, Hafrsfjord og Mosvannet.

Om skolen
---------

Skolen er knyttet opp til Universitetet i Stavanger gjennom å være øvingsskole, samt tilknytning gjennom ulike prosjekter. 

I tillegg til å være en ordinær nærmiljøskole i Madla bydel, har skolen også et bydekkende tilbud til barn som trenger særskilt tilrettelagt undervisning. Fra 2006 ble dette tilbudet utvidet med en egen avdeling for barn med diagnoser innen autismespekteret. 

Det er ca 110 ansatte ved skolen. De fleste av disse er lærere, men skolen har også en stor andel med miljøarbeidere, barne-og ungdomsarbeidere og assistenter.

«Flerintelligensteorien» ligger til grunn for skolens pedagogiske plattform. Det betyr at skolen forsøker å gi tilpasset opplæring med utgangspunkt i elevenes ulike sterke sider, gjennom varierte undervisningsmetoder. 

Skolen har en egen teknolab som består av blant annet «Lego Educational Center». Det er foreldrene som har stått i spissen for etableringen av denne.

Madlavoll skole har i alle år hatt som mål å gi et godt skoletilbud til barn med ulike læreforutsetninger bygget på verdier som likeverd, respekt og tillit. Skolens visjon er «En skole for alle». Skolens rektor (per 2020) er Camilla Hagevold.

Eksterne lenker
---------------

* Madlavoll Skole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Subsidie** er støtte, oftest brukt om økonomisk bidrag for å opprettholde et visst produksjonsnivå, eller for å sette i gang eller vedlikeholde eksport, mest kjent i form av støtte fra staten til en bedrift. Subsidier gis som oftest i form av direkte tilskudd fra staten, men kan også gis i det skjulte, som for eksempel i form av billig strøm eller gjennom investeringstilskudd. Medieoppmerksomhet kan også virke subsidierende, ved at bestemte geografiske områder tilgodeses mer enn andre. Hensikten kan for eksempel være å påvirke demografi eller migrasjon.

Ordet kommer opprinnelig fra romerske militære, der det gjerne betydde støttetropper. Senere kom det til å bety økonomisk støtte fra en makt til en annen, med avtale om gjentjeneste i form av militær støtte i tilfelle av en konflikt.

Bruken av subsidier var vanlig før, men er etterhvert oppfattet som problematisk i forhold til den rådende frihandelsideologi. De fleste land i verden er derfor i ferd med å omforme sine interne støtteordninger. Dette vises blant annet igjen i støtteordningene til landbruk i «marginale områder» og til vedlikehold av kulturlandskap, som ikke betraktes som subsidier. Et eksempel på en sektor som mottar massive subsidier er energisektoren, Det internasjonale pengefondet (IMF) beregnet i en rapport i 2015 det til rundt 5 billioner (5 tusen milliarder) US dollar (rundt 35 tusen milliarder norske kroner) i året for verden i sin helhet, eller rundt 6 % av verdens bruttonasjonalprodukt.

Subsidietenkning er etterhvert tatt i bruk også bedriftsinternt, slik at mens noen avdelinger før ble betraktet som «utgift til inntekts ervervelse», er der blitt mere vekt på at regnskapet skal gå i pluss. For å få dette til, sender avdelingene regninger til hverandre for utførte tjenester og leveranser.

Se også
-------

* Statsstøtte

Eksterne lenker
---------------

* «Act Local, Solve Global: The $5.3 Trillion Energy Subsidy Problem», artikkel fra IMFs nettsted (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL
 |
**Balladenatt** er et konsertarrangement i tilknytning til Kulturfestivalen i Sel i Gudbrandsdalen, der også teaterforestillingen over Kristin Lavransdatter, Kransen, gjennomføres. Konserten arrangeres av Jørundgard Middelaldersenter.

Kulturfestivalen i Sel er knyttet til markering av verket Kristin Lavransdatter av Sigrid Undset, der ballademotivet kan oppleves som et sentralt tema. Konserten har som målsetning å forfølge og belyse balladen i ulike musikkgenre og til ulike tider. Konserten vil formidle balladen i vid forstand, slik den kommer til uttrykk i både opera og kunstmusikk, jazz, pop og rock.

Balladenatt er lagt opp som en populærkonsert både i forhold til artistvalg og repertoarvalg. Åge Aleksandersen, Ole Edvard Antonsen og sopranen Eli Kristin Hagen er sentrale artister første året konserten arrangeres i 2007. Konserten er en utekonsert, i stemningsfullt miljø på tunet til Jørundgard middelaldersenter, der innspilling av Liv Ullmanns film om Kristin Lavransdatter forgikk.

Konserten arrangeres lørdagen som ligger nærmest 1. juli.
**Subversion** (også kjent som **svn** etter navnet på kommandolinjeklienten) er et versjonskontrollsystem som brukes til å holde rede på utviklingshistorien til en samling med filer og kataloger.
Det distribueres under CollabNet/Tigris.org Apache-style license Arkivert 10. oktober 2006 hos Wayback Machine. og er derfor fri programvare/åpen kildekode.

Historie
--------

Prosjektet ble startet i begynnelsen av år 2000 av CollabNet, Inc. for å utvikle et versjonskontrollprogram som kunne erstatte Concurrent Versions System (CVS).
CVS er velprøvd og stabilt, men manglet en del grunnleggende funksjonalitet som for eksempel *flytting av filer* og *versjonering av kataloger*.
Istedenfor å bygge videre på CVS som er bygd oppå RCS, valgte utviklerne å starte helt på nytt, basert på erfaringene fra bruken av CVS.

Den grunnleggende designen av Subversion ble tenkt ut av Jim Blandy som sammen med Karl Fogel brukte CVS på daglig basis, men som etterhvert ble frustrert over begrensningene som programmet inneholdt.
Da CollabNet kontaktet Karl Fogel for å lage et nytt versjonskontrollsystem, gikk han sammen med Jim Blandy og Ben Collins-Sussman inn i prosjektet der de arbeidet videre på den modellen som Blandy hadde laget.
Prosjektet fikk raskt hjelp av mange innen opensourcemiljøet, og inneholder i dag bidrag fra hundrevis av personer.

Funksjonalitet
--------------

* Versjonskontroll av katalogstruktur i tillegg til enkle filer, flytting av filer og kataloger kan gjøres uten å ødelegge historien.
* Atomisk innlegging; enten går hele innleggingen inn i depotet eller ingenting.
* Globale revisjonsnumre – relaterte forandringer kan legges inn i en og samme revisjon.
* Lagring av metadata, informasjon som kan lagres i tillegg til innholdet i filen.
* Versjonskontroll av symbolske lenker.

Versjoner
---------

5. juni 2000
Prosjektet blir opprettet i CVS.
30. august 2001
Subversionkildekoden importeres inn i et nytt Subversiondepot, all tidligere historie blir liggende igjen i CVS.
23. februar 2004
Versjon 1.0.0.
29. september 2004
Versjon 1.1.0.
21. mai 2005
Versjon 1.2.0.
2. januar 2006
Version 1.3.0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Apache Subversion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* FAQ Arkivert 12. august 2006 hos Wayback Machine.
* *Version control with Subversion* – Offisiell dokumentasjon / bok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Paradise*** er en amerikansk dramakomedie fra 2013. Filmen er skrevet og regissert av Diablo Cody, og har Julianne Hough, Russell Brand og Octavia Spencer i hovedrollene.

Om filmen
---------

Filmen er den Oscar-belønnede manusforfatteren Diablo Codys regissørdebut etter at hun skrev manus til filmer som *Juno* (2007), *Jennifer's Body* (2009) og *Young Adult* (2011).

Handling
--------

Den konservative unge kvinnen Lamb Mannerheims (Julianne Hough) tro på Gud får seg en real knekk når hun er innblandet i en flyulykke som gjør at hun får brannskader på to tredjedeler av kroppen. Hun sjokkerer sin lille hjemby når hun fornekter Guds eksistens på en offentlig kongress. Hun reiser deretter til Las Vegas for å ha det moro og få tilbake livsgnisten, der hun møter en bartender og kynisk salongsanger som hjelper henne med å få realisert så mange gjøremål som mulig fra sin *Napkin of Sin*-liste av de skitne gjerningene hun vil gjennomføre.

Roller
------

* Julianne Hough som Lamb
* Russell Brand som William
* Octavia Spencer som Loray
* Nick Offerman som Lambs far
* Holly Hunter som Lambs mor
* Phil Austin som Pastor Rick
* Kathleen Rose Perkins som Amber
* Azure Parsons som Charlie
* Alyshia Ochse som Lexus
* Iliza Shlesinger som Carol
* Ciera Payton som CoCo the Stripper

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Paradise* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Paradise* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Paradise* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Paradise* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Paradise* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Paradise* på Metacritic Rediger på Wikidata
Bispedømmene i Romas kirkeprovins (med unntak av Roma selv, som er provinsens metropolitanbispedømme) omtales som **suburbikariske bispedømmer** (av latin *sub urbe* = «under[lagt] byen [Roma]»). De er noen av de eldste bispedømmene overhodet, og har historisk hatt rollen som biskopen av Romas (dvs. pavens) nærmeste hjelpere i ledelsen av den katolske kirke. De suburbikariske bispedømmenes (titulær)biskoper utgjør derfor (sammen med enkelte orientalsk-katolske patriarker) den ranghøyeste klassen av kardinaler, *kardinalbiskopene*.

Siden 1914 (da Ostia-Velletri bispedømme ble delt i to) fins det sju suburbikariske bispedømmer:

* Albano
* Frascati
* Ostia
* Palestrina
* Porto-Santa Rufina
* Sabina-Poggio Mirteto
* Velletri-Segni

Høyest rang har biskopen av Ostia, som bærer tittelen *kardinaldekan*. Han er leder for kardinalkollegiet og betraktes som kardinalbiskopenes primus inter pares.

Fordi kardinalbiskopene er opptatt med sine sentralkirkelige ledelsesoppgaver, har de suburbikariske bispedømmene i 1962 fått en ytterligere biskop hver, som skal ta seg av selve bispedømmet. Kardinalbiskopene er dermed strengt tatt titulærbiskoper i sine respektive bispedømmer.
Villavicencio
**Villavicencio** (populært kalt *Villavo*) er en by i Colombia med 340 295 innbyggere (2002, hele kommunen). Byen er hovedstaden i fylket (departamento del) Meta.

Byen ligger 467 meter over havet, like øst for den østligste del (*Cordillera Oriental*) av Andesfjellene, som er tredelt gjennom Colombia. Byen har en direkte veiforbindelse til hovedstaden Bogotá, 90 km (2 timers biltur) over et rundt 3000 m høyt fjellpass.

Byen kalles «La puerta al llano» (døren til slettelandet) og har en flyplass som ofte brukes til mellomlanding på vei mellom hovedstaden og jungelen i øst. På grunn av høyden er klimaet behagelig ("god norsk sommer" hele året). Årsmiddeltemperaturen er 27 °C med variasjoner typisk mellom 19 og 33 °C. Gjennomsnittlig årlig nedbør er 4085 mm, altså et særdeles fuktig klima.

Byen ble grunnlagt i 1840 av *Esteban Aguirre* og ble oppkalt etter *Antonio Villavicencio*.

Referanser
----------

1. ↑  «META, C0L0MBIA - SOUTH AMERICA». colombia-sa.com. Besøkt 13. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Ville Kantee** (født 8. desember 1978 i Joutseno) er en tidligere finsk skihopper som representerte skiklubben Puijon Hiihtoseura.

Han debuterte i verdenscupen i 1996. Under rennet på Lillehammer oppnådde han en 27.-plass, under et renn som Dieter Thoma vant foran Kristian Brenden og Hiroya Saitoh. Et år senere oppnådde han sin første plassering rundt de 10 beste, en 11.-plass fra Harrachov. Dette rennet vant Primož Peterka foran Andreas Goldberger og Kristian Brenden.

I 1999 kom Kantees store gjennombrudd. 13 renn, og 13 plasseringer blant de 10 beste, hvorav en seier i Kuopio. Han vant foran Risto Jussilainen og Roberto Cecon. To måneder senere fulgte en ny pallplass, denne gangen i Hakuba, hvor han hadde Jani Soininen og Andreas Widhölzl foran seg på resultatlisten.

Under sesongens andre renn i 2000 vant Sven Hannawald i Granåsen. Dette med Kantee på plassen bak. Akkurat samme skjedde 2 dager senere, i Holmenkollen, og 9 måneder senere var det kun Martin Schmitt og Janne Ahonen som slo han i Kuopio. Så, nøyaktig tre år senere oppnådde han sin siste store plassering. Først vant han laggull i Willingen med Matti Hautamäki, Jani Soininen og Risto Jussilainen, så vant han det individuelle rennet dagen etter, foran Adam Małysz og Risto Jussilainen. Deretter fulgte et år med en god del motgang, og han la opp rett før OL i Salt Lake City i 2002.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1996/97 | 20. | 255 |
| 1997/98 | 54. | 044 |
| 1998/99 | 28. | 183 |
| 1999/00 | 06. | 836 |
| 2000/01 | 17. | 283 |
| 2001/02 | 63. | 013 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ville Kantee – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Rolf Wollner** (født 28. april 1906, død 6. juli 1988) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Wollner vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turneringen, og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Tyskland ble nummer to i sin gruppe og møtte Belgia som ble nummer to i den andre gruppen. Bronsefinalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, vant Tyskland med 3-0. Wollner spilte én kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse i landhockey Tysklands flagg Tyskland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rolf Wollner – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Rolf Wollner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rolf Wollner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rolf Wollner – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Porten til Baiyun Guan i Beijing, et quánzhēn-tempel som i dag er hovedkvarteret til Kinas daoistiske forening.
**Quanzhen-daoisme** (kinesisk: 全真道 eller 全真教; hanyu pinyin: *Quánzhēn dào* eller *Quánzhēn jiào*, kan oversettes som «fullstendig sannhet») er en nordkinesisk gren av daoismen, og er i dag den daoistiske retninger med flest medlemmer og aktive templer i Folkerepublikken Kina, hvorav mange hadde vært stengt under kulturrevolusjonen men har siden blått åpnet igjen siden 1980-tallet. Sammenlignet med den andre store daoistiske retningen som fremdeles finnes i dag, zhengyi, kan quánzhēn sies å være strengere, da dens munker må leve i klostre i sølibat og må følge en vegetarisk diett - og denne religiøse modellen blir også sett mer positivt på av Folkerepublikken Kinas regjering. 

Quánzhēn ble grunnlagt av Wang Chongyang på 1100-tallet, under Jin-dynastiet. Ifølge legenden skal Wang Chongyang ha møtt to daoistiske udødelige sommeren 1159. I sin tidlige historie hadde quánzhēn-retningen stor politisk makt, men denne ble fra Yuan-dynastiet av svekket til fordel for zhengyi, selv om retningen i motsetning til de fleste andre daoistiske skoler har overlevd helt fram til i dag. Da mongolene invaderte Song-dynastiet i 1254 var quánzhēn-daoistene blant dem som strekte seg lengst for å holde på freden, og kan dermed ha bidratt til å redde flere tusen, hovedsakelig hànkinesiske liv.

Grener og sekter
----------------

Wang Chongyang hadde syv disipler, som fortsatte spredningen av hans lære. De syv quánzhēn-mesterne skal ha grunnlagt de følgende syv grenene:

* Ma Yu (馬鈺): Yuxian-sekten ("Møte de udødlige," 遇仙派)
* Tan Chuduan (譚處端): Nanwu-sekten ("Sørlig tomrom," 南无派)
* Liu Chuxuan (劉處玄): Suishan-sekten ("Sui-fjellet," 随山派)
* Qiu Chuji (丘處機): Longmen-sekten ("Drageporten," 龙门派), kjent for sitt forhold til Chinggis Khaan
* Wang Chuyi (王處一): Yushan-sekten ("Yu-fjellet," 崳山派)
* Hao Datong (郝大通): Huashan-sekten ("Huá-fjellet," 华山派)
* Sun Bu'er (孫不二): Qingjing-sekten ("Renhet og stillhet," 清静派), den eneste kvinnen blant dem

Litteratur
----------

* Florian C. Reiter: *Religionen in China. Geschichte, Alltag, Kultur.* C. H. Beck, München 2002, ISBN 3-406-47630-9 (*Beck'sche Reihe* 1490).
* Isabelle Robinet: *Geschichte des Taoismus*. Diederichs, München 1995, ISBN 3-424-01298-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
«Vingtor» har flere betydninger.

**HF «Vingtor»** var den første hydrofoilbåten som ble satt i rutetrafikk i Norge. Den gikk i trafikk på strekningen Stavanger-Kopervik-Haugesund-Bergen fra 1960 til 1974.

Da den gikk første turen fra Stavanger til Bergen den 15. juni 1960 innledet den hurtigbåt-æraen i Norge. Sammen med søsterskipet HF «Sleipner» som ble levert året etter, gikk «Vingtor» i denne ruten vår/sommer/høst frem til 1974 da Flaggruten ble opprettet og det ble satt inn to nybygde westamaraner med de samme navn.

Bygging og overlevering
-----------------------

Skipet var bygget i aluminium ved Cantieri Navali Rodriquez i Messina på Sicilia i Italia. Den hadde typenavnet P50, lengden var 30 meter og bredden seks meter, den var bygget i aluminium og hadde 2 stk. Daimler Benz dieselmotorer på 1 300 hk.

«Vingtor» kostet 3,6 millioner kroner og ble overlevert til Det Stavangerske Dampskipsselskap og Sandnæs Dampskibs-Aktieselskab i Messina 17. mai 1960. Skipet ble deretter fraktet til Hamburg med Wilhelmsens MS «Tricolor» og gikk derfra til Stavanger for egen maskin med ankomst 4. juni 1960.

Med en teoretisk fart 35 knop kunne «Vingtor» tilbakelegge strekningen Stavanger – Bergen på fire timer.

I 1977 ble «Vingtor» solgt til Kypros der den gikk i trafikk til Libanon, men dette varte bare ett år. Siden har båten vært forsyningsskip i Adriaterhavet for det italienske oljeselskapet Agip.

Kilder
------

* Jone Laugaland, Fjordabåtene, 2005, ISBN 82-8140-026-9
* Laugaland, Jone (17. september 2013). «Flaggruten fødd som rykande fartsflopp» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 1. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) HF «Vingtor» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Tenmasen** er betegnelsen på mindre båter som frakte gods og personer på korte avstander i Japan, muligens tatt fra landbaserte godstransport mellom stasjoner i Edo-perioden 1603-1868. De tradisjonelle båtene av typen *tenmasen* bygd i tre er ikke lenge alminnelig i dagens japanske elvene.

Konstruksjonen
--------------

Båttypen kunne også være mye større, men som lektere under slep på de japanske elvene. De minste ble normalt staket framover i trange kanaler av besetningen på båtripene som hadde fått brede essinger for at man skulle uhindret bevege seg fra baugen til akter. Lasten ble losset på det åpne lasterommet i båten som holdes sammen med bjelker mellom ripebordene. 

Som et elvefartøy har båttypen flatt bunn og butt neseseksjon. Bunnen som besto av flere planker ble festet til bordgangene med søm som så ble beskyttet med overdekkende plater av kobber. Bunnen på lasterommet som hadde tilsvarende spanter under bjelkene, ble beskyttet av langsgående bordplanker fra forut til akterover. Det inneste ripebordet ble overlappet av en ekstra bordgang for å styrke essingen, men også for bedre stivhet i båtskroget.

En tenmasen båt normalt har en lengde på rundt 6 meter.

Eksterne lenker
---------------

* Douglas Brooks`s tenmasen-prosjektet
**Quantic Dream** er en fransk videospillutvikler, som har kontorer i Paris. Det ble grunnlagt i 1997.

I 1999 ga selskapet ut sitt første spill, «The Nomad Soul», med David Bowie i en sentral rolle.

I 2005 stod Quantic Dream for lanseringen av adventurespillet «Fahrenheit». Det var dette spillet som for alvor etablerte dem som en pådriver for spillopplevelser for voksne.

Selskapets neste spill, «Heavy Rain», kom på PlayStation 3, ble lansert 23. februar 2010.

De neste spillene var Beyond: Two Souls (en) (2013) og Detroit: Become Human (en) (2018)

Per 21. august 2008 konseptualiserte Quantic Dream også en mulig oppfølger til «The Nomad Soul».

Nøkkelpersoner er David Cage samt Guillaume de Fondaumière.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Quantic Dream – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Videospill
**Wudangfjellene** (kinesisk: 武当山, pinyin: *Wǔdāng Shān*, Wade-Giles: *Wu Tang Shan*, også kjent under kortformen **Wudang**) er en liten fjellkjede i provinsen Hubei i Kina, rett sør for byen Shiyan.

Fjellene har vært kjent i lang tid for sine mange taoistiske klostre. Noen av dem var akademiske sentra, andre steder er man praktiserte kampsport, eller meditasjon, kinesisk medisin, taoistiske jordbruksmetoder eller lignende. Allerede under det østlige Han-dynastiet tiltrakk fjellene seg keiserlig interesse. Under Tang-dynastiet (618-907) ble fjellenes første gudstjenestested, De fem dragers tempel, bygget. 

Klostrene ble tømt, skadet eller ødelagt under kulturrevolusjonen, men har senere igjen begynt å tiltrekke seg besøkende. I 1994 ble de oppført på UNESCOs liste over Verdensarven. 

Palassene og templene i Wudang, som ble bygget som et organisert kompleks under Ming-dynastiet, har også bygninger som går tilbake til 600-tallet. De representerer noe av det ypperste i kinesisk kunst og arkitektur over en periode på tusen år. Særlig bemerkelsesverdige er Den gyldne hall, Nanyantempelet og Den rosa skys tempel.

Wudangklostrene forekommer ofte i kinesiske kampfilmer.

Eksterne lenker
---------------

* UNESCO World Heritages beskrivelser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Georgia on My Mind** er en sang fra 1930 skrevet av Hoagy Carmichael og Stuart Gorrell og første gang spilt inn samme år av Hoagy Carmichael. 

Den er i dag mest kjent som soulsangeren Ray Charles versjon fra 1960, spilte inn på albumet *The Genius Hits the Road.* Den er også spilt inn av flere andre kjente artister som jazzsangerinnen Ella Fitzgerald på albumet *Ella Swings Gently with Nelson* fra 1962, The Band på album *Islands* fra 1977, Willie Nelson på albumet *Stardust* fra 1978 og en hel rekke andre artister. 

I 1979 utpekte staten Georgia Ray Charles' versjon til den offisielle sangen i staten. Denne versjonen ble også rangert av Rolling Stone som nummer 44 på listen 500 Greatest Songs of All Time i 2004.

Sangen har blitt en del av Great American Songbook, de antatt beste sangene fra det 20. århundre i USA.

Referanser
----------

1. ↑  «Georgia Secretary of State | State Song». *web.archive.org*. 5. september 2008. Arkivert fra originalen 5. september 2008. Besøkt 25. august 2022.
2. ↑  «History & Archaeology». *New Georgia Encyclopedia* **(engelsk)**. Besøkt 25. august 2022.
3. ↑  Stone, Rolling; Stone, Rolling (11. desember 2003). «500 Greatest Songs of All Time». *Rolling Stone* **(engelsk)**. Besøkt 25. august 2022.
4. ↑  Jazz, All About (28. juli 2017). «"Georgia On My Mind" by Hoagy Carmichael article @ All About Jazz». *All About Jazz* **(engelsk)**. Besøkt 25. august 2022.