recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jon Eilif Skjervold** (født 13. september 1957) er norsk fysiker og tidligere fotballdommer. 

Han var dommer for Idrettslaget Fram på Skatval frem til 1984, da han meldte overgang til Lillestrøm Sportsklubb. Skjervold hadde sin første kamp i Tippeligaen høsten 1992, og hadde frem til sin siste kamp i 2004 i alt 157 kamper. I denne perioden representerte han Fet Idrettslag. Han var dommer i finalen i NM for junior 1993 (Start–Molde 1–0) og i cupfinalen 1995 (Rosenborg–Brann 1–1). I sistnevnte kamp fikk Branns Eivind Karlsbakk sitt andre gule kort for filming, en avgjørelse som ble sterkt kritisert. Kortet ble omgjort, og Karlsbakk fikk spille omkampen. Skjervold har vært fjerdedommer i NM finalen for herrer to ganger, i 1994 og 1998.

Skjervold var internasjonal assistentdommer i 1993 og FIFA-dommer 1995–2001, med mer enn 70 internasjonale oppdrag. Han ledet Norsk Fotballdommerforening 1995–2002 og NFFs dommerkomité 2008–2012. Han er dommerobservatør for NFF og UEFA.

Han er cand.real. i teoretisk astrofysikk fra Universitetet i Trondheim fra 1983. Han forsvarte sin doktorgrad i fysikk våren 1984. I februar 1984 ble han ansatt som forsker ved Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) på Kjeller, der han senere har vært forskningssjef og direktør for strategi- og forskningsplanlegging. Han arbeidet et år ved NATOs anlegg i Norfolk i Virginia 2004–2005.

Referanser
----------

1. 1 2  Borg, Erik (24. oktober 1995). «Sjefen på Ullevaal». *Aftenposten* (aften utg.): 10.
2. ↑  Nakkim, Frode m.fl. (31. oktober 1995). «Angrer på det røde kortet». *VG*: 34.
3. ↑  «Jubilanter». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 14. 13. september 2007.
4. ↑  «Instituttledergruppen». Forsvarets forskningsinstitutt. Arkivert fra originalen 27. januar 2016.
**Chen Yi** (tradisjonell kinesisk: 陳儀, forenklet kinesisk: 陈仪, pinyin: *Chén Yí*, født 1883 i Shaoxing i provinsen Zhejiang i Kina, død 18. juni 1950) var øverste leder og garnisonskommandant (警備總司令) på Taiwan etter at øya ble overgitt av Japan til Republikken Kina i 1945. Hans forfeilede håndtering av spenninger mellom taiwankinesere og ferske tilflyttede fra Fastlandet utløste 28. februar-hendelsen. Han ble senere avsatt for illojalitet (ikke knyttet til 28. februar-hendelsen).

Chen studerte ved Qiushiakademiet (nå Zhejianguniversitetet) og fortsatte fra 1902 i syv år ved et militærakademi i Japan. Han sluttet seg til Guangfuhui mens han var i Japan. Han returned til Japan i 1917 for å studere ved et militæruniversitet for tre år, og bosatte seg så i Shanghai.

Han ble formann, senator (總參議) og guvernør for provinsen Zhejiang i oktober 1925. Chen var også kommandant for Den nasjonale revolusjonshærs 19. rutearme. Fra 1927 arbeidet han i departementet for militærranliggender, og så som formann av Fujian i 1933 og generalsekretær for Yuaneksekutivet.

Etter ordre fra general Douglas MacArthur ble Chen Yi fulgt av George Kerr til Taiwan for å ta imot japanernes kapitulasjon som Republikken Kinas representant. Den 25. oktober 1945 var han med på å undertegne kapitulasjonsinstrumentet sammen med general Ando Rikichi, japanernes generalguvernør på Taiwan, i Taipeis rådhus (senere Zhongshanhallen). Chen Yi proklamerte den datoen som *Taiwans retrosesjonsdag*.

Referanser
----------

1. ↑  知名人物 Arkivert 29. oktober 2009 hos Wayback Machine. (ja)
2. ↑  Supreme Commander for the Allied Powers General Order no. One Arkivert 14. oktober 2002 hos Wayback Machine. *Taiwan Documents Project* (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chen Yi (ROC) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Donauinsel** er en 21,1 kilometer lang og opptil 250 meter bred kunstig øy mellom elven Donau og avlastningskanalen Neue Donau på grensen mellom Wien og Klosterneuburg. Den ble konstruert fra 1972 til 1988. Ved siden av å inngå i byen Wiens vern mot oversvømmelser, tjener den som rekreasjonsområde og arena for det årlige arrangementet «Donauinselfest». Mens midten av øya er består av et parkanlegg, er søndre og nordre del utformet som naturområde.

Historie
--------

Flomområdet før Donauinsel ble konstruert, 1976
Byggingen av avlastningskanalen var del av en omfattende regulering av Donaus elveløp, som ble vedtatt av Wiens bystyre i 1969. Elven fikk en parallellkanal, som ble adskilt ved påfyll av jordmasse. Denne kanalen sørger for at man kan regulere vannstanden ved flodfare, slik at man kan oppnå en gjennomstrømmingskapasitet på opptil 14 000 m³/s. Dermed skal man kunne ta av for en vannmengde som tilsvarer den høyeste flommen som er blitt målt i Mellom-Europa, oversvømmelsen av 1501. Efterhvert har øya også utviklet seg til et naturreservat som rommer blant annet sjeldne fugle-, amfibie- og fiskearter i tillegg til rådyr, harer og bevere.

Donauinselfest
--------------

Siden 1984 er det blitt avholdt en årlig festival i parkområdet, den såkalte «Donauinselfesten», som blir arrangert av det sosialdemokratiske partiet
SPÖ. Den var opprinnelig et mindre arrangement, men har efterhvert utviklet seg til en tre dagers tilstelning, som med sine tre millioner besøkende gjennom én helg er blitt Europas største musikkfestival. Det har siden unnfangelsen vært gratis adgang til den.

Referanser
----------

1. ↑  Moritz Gottsauner-Wolf (12. juni 2013). «*Als August Zottl die Donauinsel erfand»* **(tysk)**. Der Standard. Arkivert fra originalen 25. april 2020. Besøkt 26. november 2020.
2. ↑  M. Mudelsee, M. Börngen, G. Tetzlaff, U. Grünewald (2004). *Extreme floods in central Europe over the past 500 years: Role of cyclone pathway ‘‘Zugstrasse Vb’’*. *Journal of Geophysical Research* **(engelsk)**. Vol. 109. American Geophysical Union. doi:10.1029/2004JD005034.
3. ↑  «MA 22: Artenparadies Donauinsel» **(tysk)**. Wien kommune. 12. juni 2006. Arkivert fra originalen 26. november 2020. Besøkt 26. november 2020.
4. ↑  «Wien, Donauinselfest» **(tysk)**. Lufthansa. Arkivert fra originalen 6. januar 2015. Besøkt 5. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Donauinsel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Jonathan James «Jon» English** (1949–2016) var en britisk-australsk musiker, låtskriver og skuespiller. Han ble kjent for sanger som «Turn the Page», «Hollywood Seven», «Words are Not Enough», «Six Ribbons» og «Hot Town». Sangen «Six Ribbons» var forøvrig åpningslåten i den australske dramaserien *Mot alle vindar*, hvor han spilte den ene hovedrollen. Låten lå på førsteplassen i Norge i tre uker.

English ble født i London og bodde der frem til familien emigrerte til Australia i 1961.

Jon English ble først kjent for sin tolkning av Judas i den australske versjonen av musikalen Jesus Christ Superstar, som gikk i Australia fra 1972 til 1975. Omtrent på samme tid gjorde han seg bemerket som sanger og fikk oppmerksomhet med låter som «Hot Town», «Turn the Page», «Words Are Not Enough», «Six Ribbons» og «Hollywood Seven». På slutten av 1970-tallet fikk han den ene hovedrollen i dramaserien *Mot alle vindar*, som gikk på norsk TV på starten av 1980-tallet. På 1990-tallet spilte han hovedrollen i komiserien *All Together Now*. Den gikk over tre sesonger i Australia, men er lite kjent i andre land.

English døde som følge av komplikasjoner etter en operasjon. Han var gift med Carmen Sora og hadde fire barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, oppført som Jon English (3), Discogs artist-ID 972236, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norwegiancharts - JON ENGLISH & MARIO MILLO - MOT ALLA VINDAR (SONG)
3. ↑  «Jon English er død». *VG*. Besøkt 10. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jon English – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jon English på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jon English hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jon English på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Jon English på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jon English på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jon English på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Jon English på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jon English på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Jon English på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** NLA **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Turistskipet Excellence på Donau
Ferger ved Galați
Lekter i skyveforband på Donau
**Donaukommisjonen** er en mellomstatlig organisasjon stiftet for å oppfylle *Overenskomsten om reguleringen av skipsfarten på Donau* av 18. august 1948 (Beogradoverenskomsten). Ved stiftelsen i 1948 hadde kommisjonen sete i Galați. Fra 1954 er hovedkontoret i Budapest.

Beogradoverenskomsten slår fast retten til fri ferdsel for handels- og lystfartøyer på Donau. Overenskomstens formål er å styrke de økonomiske og kulturelle bånd mellom medlemsstatene og andre nasjoner. 

Donaukommisjonen har 11 medlemsstater: Bulgaria, Tyskland, Kroatia, Moldova, Østerrike, Romania, Russland, Serbia, Slovakia, Ukraina og Ungarn. Kommisjonen består av en representant fra hvert medlemsland. Den velger blant sine egne en president, en visepresident og en sekretær for en valgperiode på tre år av gangen. Kommisjonen har til disposisjon et sekretariat med spesialister innenfor forskjellige fagområder. Sekretariatet ledes av en generaldirektør. Embetsspråket i Donaukommisjonen er tysk, fransk og russisk.

Donaukommisjonens ansvarsområde går fra Kelheim i Tyskland til Svartehavet. Dette er identisk med den delen av Donau som det er mulig å trafikkere med større skip.

Historie
--------

Donaukommisjonens forløpere var Den europeiske Donaukommisjonen av 1856 og Den internasjonale Donaukommisjonen av 1921 som begge ble oppløst av Tyskland i 1940.

Donaukommisjonen ble etter forslag fra Sovjetunionen og mot vestmaktenes stemmer, stiftet under konferansen om Donau i Beograd i 1948. Medlemsstatene ble i tillegg til Sovjetunionen, Bulgaria, Ungarn, Romania, Ukraina, Tsjekkoslovakia og Jugoslavia.

Østerrike er medlem av kommisjonen fra 1960 og Tyskland fra 1998, da også tysk ble offisielt språk i kommisjonen i tillegg til fransk og russisk.

Donaukommisjonen er observatør i Den internasjonale kommisjonen for beskyttelse av Donau (ICPDR)

Eksterne lenker
---------------

1. «(de) (en) Donaukommisjonens offisielle hjemmeside». Besøkt 8. mars 2009.
2. «(de) Aeiou Østerriksk nettleksikon». Arkivert fra originalen 1. februar 2008. Besøkt 8. mars 2009.
3. «(de) Meyers konversasjonslexikon». Besøkt 8. mars 2009.
4. «SNL». Besøkt 16. mai 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Jon Eivind Gullord** (født 12. januar 1958 i Oslo) er en norsk skuespiller som debuterte i *Romeo og Julie* på Det norske teatret i 1985, hvor han har vært ansatt siden.

Gullord har hatt hovedroller i blant annet August Strindbergs *Spöksonaten* og Anton Tsjekhovs *Måken* og *Tre systrer*. Han har utmerket seg som original karakterkunstner i roller som *Cherubin* i *Figaro* av Beaumarchais, politimann Klang i *Pippi Langstrømpe*, *Mordred* i *Merlin* av Tankred Dorst, *Brendan* i *Demninga* av C. McPherson og i *Pantagleiz* av Ghelderode. Gullord spilte med iskulde *Malodja* i *Kjære Jelena* av Ludmila Rasumovskaja. Han har også hatt hovedroller i musikalene *Blodsbrør* og *Charleys* tante og har gjestet Riksteatret som *Lyngstrand* i *Fruen fra havet*.

Kilder
------

* *Jon Eivind Gullord* i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Eivind Gullord på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Jon Eivind Gullord hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Jon Eivind Gullord i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Jon Eivind Gullord hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En **betavoltaisk celle** (**betavoltaisk enhet** eller **betavoltaisk batteri**) er en type atombatteri som genererer elektrisk strøm fra beta-partikler (elektroner) som sendes ut fra en radioaktiv kilde, ved hjelp av halvlederforbindelser. En vanlig kilde som brukes er hydrogenisotopen tritium. I motsetning til de fleste kjernekraftkilder som bruker kjernefysisk stråling for å generere varme som deretter brukes til å generere elektrisitet, bruker betavoltaiske celler en ikke-termisk konverteringsprosess, og konverterer elektron-hull-parene produsert av ioniseringssporet til beta-partikler som krysser en halvleder.

Betavoltaiske kraftkilder (og den relaterte teknologien til alfavoltaiske kraftkilder) er spesielt godt egnet for elektriske applikasjoner med lav effekt der lang levetid for energikilden er nødvendig, for eksempel implanterbart medisinsk utstyr eller militær- og romfartsapplikasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2  Katherine Bourzac. «A 25-Year Battery: Long-lived nuclear batteries powered by hydrogen isotopes are in testing for military applications». Technology Review, MIT. Arkivert fra originalen 24. februar 2012. Besøkt 17.11.2009.
2. ↑  «Alpha- and Beta-voltaics». NASA Glenn Research Center. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 04.10.2011.
En norsk Ulefos Esco brannhydrant.
En hydrant i USA
En underjordisk hydrant i Storbritannia
En **hydrant** er en innretning for tapping av vann fra hovedvannledningen for å forsyne et brannvesen under en ildebrann. Hydranten er forsynt med et deksel, en lås til dekselet, samt en lås for vanngjennomstrømningen (ventil). Ved å åpne dekselet kan det tilkobles en brannslange som deretter fylles ved å dreie på ventilen. Når ventilen dreies tilbake til lukket stilling, dreneres den øverste del av hydranten for vann, for å unngå at vannet fryser til is i røret om vinteren.

Idet vannet i ledningene vanligvis har et høyere trykk og dermed høyere vanngjennomstrømning inne i by- og industriområder, kan man oppnå en større kapasitet i hydrantene ved å plassere dem i disse områdene. Hvis det ikke er adgang til en hydrant i nærheten av det ønskede stedet, vil man så være nødt til å fremskaffe vannet på en annen måte. Dette vil typisk skje enten i form av en vanntankvogn, som selv medbringer vann, eller ved å suge fra en sjø eller en elv med hjelp av utstyret på en slangetender.

Ved å koble en brannslange på hydranten får man mulighet for å lede vannet over til en automobilsprøyte. Denne vil med sin kraftige pumpekapasitet sikre at trykket i slangen som brukes til å bekjempe ilden med er tilstrekkelig høyt. Dessuten kan den fordele vannet ut i flere forskjellige slanger, hvilket gir mulighet for å angripe brannen fra flere forskjellige vinkler.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Knudt Severin Jonas Olsen Otterlei** (født 28. november 1868 på Fjørtofta i Haram, død 31. oktober 1939 samme sted) var en fisker, gårdbruker, organisasjonsmann og politiker for Venstre.

Otterlei gikk på Romsdals amtsskole 1883–1884 og dreiv deretter fiske på Mørekysten i 22 år. Han tok over farsgården i 1894 og dreiv denne ved siden av fisket. Han var fiskeriinspektør for Møre og Trøndelag fra 1921 til 1938. Han hadde mange verv i fiskerinæringa, blant annet som medlem av Norges Fiskeriråd fra 1906 til 1920. Videre var han mye brukt i offentlige utvalg, både fiskerirelaterte og på andre felt.

Han var medlem av herredsstyret i Haram 1895–1913 og 1923–1925, hertil ordfører 1911–1912 og 1922–1925. Han var formann i fylkestinget 1923–1924.

Otterlei var valgmann ved stortingsvalga i 1900 og 1903. Han blei sjøl valgt til Stortinget som representant Nordre Søndmør krets i Romsdals amt i periodene 1913–1915 og 1916–1918 og Møre og Rauma krets 1919–1921. Han var vararepresentant 1910–1912.

Han var tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 568[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 676[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 568–569.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Knudt Severin Jonas Olsen Otterlei hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Donald Wilson** (født 1. september 1910 i Dunblane, Skottland, død 6. mars 2002 i Gloucestershire, England) var en skribent og produsent for TV. Han er mest kjent for sitt bidrag til BBCs versjon av *The Forsyte Saga* i 1967.

Han begynte sin karriere i filmindustrien hvor han jobbet for MGM i Elstree Studios som «Assistant Director». Han jobbet på blant annet *Jericho* (1937) og *Goodbye, Mr. Chips* (1939). Under andre verdenskrig jobbet han med dokumentarfilmer og i 1955 ble han ansatt hos BBC av Michael Barry, sjefen for dramaavdelingen. Som sjef for manuskriptavdelingen, var Wilson ansvarlig for å overse bestillinger og utvikling av alle originale manuskripter som ble filmet og vist på BBC.

Etter at Sydney Newman kom til BBC og omorganiserte dramaavdelingen i 1962, ble Wilsons avdeling overflødig. Han ble da gitt stillingen som sjef for serier under Newman i dramaavdelingen. Der ble han ansvarlig for å overse utviklingen av en ny serie Newman hadde kommet på, en lærerik science fiction-serie for barn kalt *Doctor Who*. Wilson skrev, sammen med Newman og skribent C. E. Webber, det første dokumentet som omhandlet formatet for den nye serien.

Wilson var ansvarlig for mye av den tidlige utviklingen av serien. Han prøvde å overtale produsent Verity Lambert til ikke å bruke Terry Nations manuskript om en rase kalt daleker. Etter at det hadde blitt vist på TV og ble en fenomenal suksess, kalte Wilson Lambert inn til sitt kontor og fortalte henne at hun tydelig visste bedre enn han hvordan serien skulle være og at han ikke ville blande seg inn i hennes avgjørelser mer.

I 1965 sluttet Wilson i stillingen som sjef for serier slik at han kunne konsentrere seg med å filmatisere *The Forsyte Saga*, noe han hadde villet gjøre lenge. Han både skrev og produserte serien og den ble en av BBCs mest populære og suksessfulle dramaserier. Serien ble først vist på BBC Two i 1967 og sendt i reprise på BBC One ikke lenge etterpå. Han fortsatte med å skrive og produsere flere dramaserier, som *The First Churchills* (1969) og *Anna Karenina* (1977).

Wilson gikk senere over til Anglia Television, hvor han jobbet frem til han pensjonerte seg. Han døde 91 år gammel i mars 2002.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Purser, Philip – *Obituary: Donald Wilson*, The Guardian, 12. mars 2002.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Donald Wilson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Donald Wilson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
| Para-VM på ski |
| Paraskiskyting |
| Bronse | 2019 Canadas flagg Prince George |  13 km individuell start |

**Johanna Recktenwald** (født 11. juni 2001) er en tysk funksjonshemmet idrettsutøver som konkurrerer i paralangrenn og paraskiskyting. Hun er klassifisert i klassen B2, som er en av klassene for synshemmede utøvere.

Bakgrunn
--------

Recktenwald har øyesykdommen tapp-stav-dystrofi (cone rod dystrophy, crd), som gir gradvis dårligere syn. Hun fikk diagnosen da hun hadde begynt på skolen. Hun begynte med sporten i 2015, og debuterte på landslaget i 2018.

Idrettskarriere
---------------

Hun debuterte i verdenscupen i januar 2018, og endte på en delt sjetteplass i klassen for synshemmede i Verdenscupen i paralangrenn 2018/19. Hun deltok også i Verdenscupen i paraskiskyting 2018/19, der hun kom på tredjeplass i sin klasse. Under Para-VM på ski 2019 fikk hun bronse på individuell start i skiskyting, bak Clara Klug og Oksana Sjysjkova, og hun kom på fjerdeplass på sprinten og mellomdistansen. I samme VM deltok hun også i langrenn, der hun kom på fjerdeplass på langdistanse og sjetteplass på sprinten.

I sesongen 2019/20 kom hun på 14.-plass i verdenscupen i paralangrenn og ellevteplass i verdenscupen i paraskiskyting. Hun kom på 13.-plass i Verdenscupen i paralangrenn 2020/21 og sjuendeplass i Verdenscupen i paraskiskyting 2020/21.

Under Para-VM i snøsport 2022 på Lillehammer kom hun på tiendeplass på individuell start, ellevteplass på mellomdistanse og 12.-plass på sprinten. I langrenn deltok hun der kun på 4 x 2,5 km miksstafett, der Tyskland kom på femteplass.

Hun representerte Tyskland under Paralympiske vinterleker 2022, med Valentin Haag som ledsager. I skiskyting der kom hun på fjerdeplass på mellomdistanse og sprint, og hun kom på sjuendeplass på sprinten. Hun deltok også i langrenn under Paralympiske vinterleker 2022, og kom der på femteplass på mellomdistanse og sprint, og Tyskland kom på åtteneplass på 4 x 2,5 km stafett, åpen klasse.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Beijing 2022 - *Johanna Recktenwald* Arkivert 15. mars 2022 hos Wayback Machine. besøkt 15. mars 2022.
2. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2019/20 - World Cup Overall Rankings - Cross Country*, besøkt 15. mars 2022.
3. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2019/20 - World Cup Overall Rankings - Biathlon*, besøkt 15. mars 2022.
4. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2020/21 - World Cup Overall Rankings - Cross Country*, besøkt 15. mars 2022.
5. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2020/21 - World Cup Overall Rankings - Biathlon*, besøkt 15. mars 2022.
6. ↑  Beijing2022.cn - *Johanna Recktenwald* Arkivert 15. mars 2022 hos Wayback Machine. (langrenn), besøkt 15. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (de)  Offisielt nettsted
* (en) Johanna Recktenwald – Paralympic.org Rediger på Wikidata
* (de) Profil hos Team Deutschland Paralympics
**Hydro Sunndal** er et aluminiumsverk tilhørende Hydro Aluminium ved Sunndalsøra i Møre og Romsdal. Verket startet opp i 1954 og var en del av Årdal og Sunndal Verk (ÅSV) til 1986.

Historie
--------

I 1951 vedtok Stortinget bygging av et aluminiumsverk på Sunndalsøra. Aluminiumsverkets Årdal verk i Årdal hadde da vært i virksomhet siden 1948. Selskapet fikk navnet Årdal og Sunndal Verk og var statseid. Aluminiumproduksjonen i Sunndal startet i 1954.

I 1967 kjøpte det kanadiske selskapet Alcan halvparten av aksjene i ÅSV, mens den norske stat ble største enkeltaksjonær i Alcan. Halvparten av Alcans aksjer i ÅSV ble kjøpt tilbake av Staten i 1974, og de resterende aksjene ble kjøpt i 1979.

ÅSV ble i 1986 fusjonert med Norsk Hydros lettmetalldivisjon, og det nye selskapet fikk navnet Hydro Aluminium.

RTeferanser
-----------

1. ↑  Owe, Aage W. (1966). *industribedrift blir til*. Norges handelshøyskole.
2. ↑  Flatebø, Einar (1973). *A/S Årdal og Sunndal verk*. Bergen. s. 1–2.
3. ↑  *Kraftintensiv industri*. Oslo: Universitetsforlaget. 1979. s. 38. ISBN 8200705307.
**Donatas Rumšas** (født 21. mars 1988) er en litauisk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon A lyga. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Rumšas debuterte som dommer på landets øverste nivå den 8. mars 2014 under kampen mellom FK Atlantas og FK Dainava Alytus (6–0). Hans første europacupkamp kom den 30. juni 2016, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2016/17 mellom UE Santa Coloma og NK Lokomotiva Zagreb (1–3).

Han har dømt flere landskamper på U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til europamesterskap for U-19 og U-21. Treimanis debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 10. juni 2019, da han dømte EM-kvalifiseringskampen mellom Færøyene og Norge (0–2).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – Lithuania, Football Officials - Referees (Besøkt 7. september 2019)
2. ↑  Worldfootball.net – A Lyga 2014, FK Atlantas-FK Dainava Alytus 6:0 (Besøkt 7. september 2019)
3. ↑  Worldfootball.net – Europa League Qual. 2016/2017, UE Santa Coloma-Lokomotiva Zagreb 1:3 (Besøkt 7. september 2019)
4. ↑  Worldfootball.net – EURO Qualifiers 2019/2020, Faroe Islands-Norway 0:2 (Besøkt 7. september 2019)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Donatas Rumšas – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Donatas Rumšas – Soccerway Rediger på Wikidata
* Dommerprofil hos Transfermarkt.com
* Dommerprofil hos Worldreferee.com
* Dommerprofil hos Soccerway.com
**Betanien Hospital i Bergen** er en diakonal stiftelse som ble startet av Metodistkirken i 1897.

Historie
--------

Tre diakonisser fra stiftelsen åpnet søsterhjem i Christiania rundt århundreskiftet. Metodistkirken besluttet i 1904 å utvide sin virksomhet og samme år reiste to erfarne søstre fra Søsterhjemmet Betanien i Christiania til Bergen. Søsterhjemmet økte raskt takket være innsatsen til Betanien-søstrene Carrie King og Thora Simonsen.

De første årene virket sykepleierskene i private hjem, men de åpnet egen klinikk i 1913. I mai 1914 ble Betanien hospital i Kalfaret innviet. Sykehuset på Kalfaret kunne på det meste ha 160 innlagte pasienter. I 1923 åpnet Betanien sin egen sykepleierskole i Bergen, og den holdt til på Kalfaret frem til sykehuset i 1989 flyttet til større og mer moderne lokaler i Fyllingsdalen. 

Den første rektor ved sykepleieskolen var Thora Simonsen, og etter hennes død i 1925 overtok Hilda Gunvaldsen stillingen.

I perioden 1911–1958 hadde Betanien ansvaret for sykepleien ved Lyster sanatorium. I årene 1926–1948 hadde de ansvaret for ansettelsen av sykepleiere ved Kvinneklinikken på Haukeland.

Kilder
------

* Betanien: jubileumsbok 1979
* Den norske metodistkirkes historie, 1926
* Metodistkirken i Norge 100 år, 1956
**Hulu** er en amerikansk strømmetjeneste for abonnementer, opprinnelig videotorg, majoritetseid av The Walt Disney Company, og med Comcasts NBCUniversal som har en minoritetsandel (1:2). Selskapet ble lansert 29. oktober 2007, og den tilbyr et bibliotek med filmer og TV-serier fra studioer som 20th Century Studios, Searchlight Pictures, Disney Television Studios, ABC, Freeform og FX Networks blant andre, samt Hulus egen originale filmer.

Hulu ble opprinnelig etablert som et fellesforetak mellom News Corporation og NBCUniversal, investeringsselskapet Providence Equity Partners, og senere The Walt Disney Company, og fungerte som en samling av nyere episoder av TV-serier fra deres respektive TV-nettverk. I 2010 lanserte Hulu en abonnementstjeneste, opprinnelig merket som «Hulu Plus», som inneholdt hele sesonger med programmer fra selskapene og andre partnere, og uforsinket tilgang til nye episoder. I 2017 lanserte selskapet Hulu med Live TV – en TV-tjeneste med lineære TV-kanaler.

Per 1. oktober 2022 har Hulu totalt 47,2 millioner abonnenter.

Etymologi
---------

Navnet Hulu kommer fra to tegn fra standard kinesisk, húlu (葫芦/葫蘆), i en noen lunde betydning «kalabass/gresskar», og hùlù (互录/互錄), «interaktivt opptak».

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Water-cutter, Angela (10. september 2020): «Streaming Services Are Abusing the + Sign and It Must End», *Wired*. Arkivert fra originalen den 18. januar 2021.
3. 1 2  Maas, Jennifer (8. november 2022): «Disney+ Adds 12.1 Million Subscribers to Cross 164 Million Worldwide Ahead of Ad-Tier Launch», *Variety*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Hydrethus*** er en slekt av elvebiller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.

Utseende
--------

Små, avlange, blanke, mørke elvebiller. **Hodet** er lite, antennene er middels lange, 11-leddete, trådformede. **Dekkvingene** er avlange med punktrekker. **Beina** er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer ganske store klør. **Larvene** er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.

Levevis
-------

Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Larvene i denne slekten lever på død ved som ligger under vann, og er avhengige av mikrober for å fordøye veden. Larveutviklingen er ganske langsom og det tar gjerne 4-6 år å komme seg gjennom livssyklusen, men de voksne billene lever bare ca. 3 uker.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **elvebiller**, Elmidae Curtis, 1830
				+ Underfamilien Larainae LeConte, 1861 – for det meste tropiske arter
					- Slekten ***Hydrethus*** Fairmaire, 1889
						* *Hydrethus dermestoides* Fairmaire, 1889
						* *Hydrethus elouardi* Bameul, 1996
						* *Hydrethus perrieri* Delève, 1963
						* *Hydrethus proximus* Delève, 1963

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hydrethus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hydrethus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hydrethus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Hydrethus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Betarsjön** er en v-formet innsjø nord for Junsele i Sollefteå kommune i Västernorrlands län. Sjøen ligger 196 meter over havet, har en overflate på 34,1 kvadratkilometer og er 43,2 meter dyp. I hver sin arm av v-formen kommer de viktikste tilførselselevene Ruskån og Rinnån. Utløpet er mot vest via Röån til Ångermanälven. 

Sentralt i sjøen mellom Betarsjönäset og Junsele ligger Ramsön, som bidrar til å dele innsjøen i en vestre og en østre del. Den mest besøkte badestranden er Hållstaudden, på østsiden av sjøen.

I Betarsjøen finnes det abbor, gjedde, krøkle, lagesild, lake, laue, mort og sik.
Nedbørsfeltet består av 58 % skog og knapt 28 % vannflater.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 26. august 2018.
2. ↑  «SMHI Vattenweb». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 25. august 2018.
3. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 25. mai 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
***Hullet***  (fransk originaltittel:*Le Trou*) er en fransk langfilm fra 
1960 regissert av Jacques Becker basert på en roman av José Giovanni.

Handling
--------

Gaspard, en veldig høflig fange, flyttes til en annen celle (blokk 11, celle 6) sammen med fire andre innsatte. Gaspard mottar en matpakke fra sin elskerinne, og må se på når en fengselsbetjent hakker opp pølsene og tømmer ut alt syltetøyet på jakt etter skjulte verktøy. De fire celle-kameratene forventer lange fengselsstraffer, alt fra 10 år til muligens henrettelse med giljotinen. Men de har en allerede plan om hvordan de kan stikke av. Gaspard selv står anklaget for drapsforsøk mot hans kone, og står overfor en mulig dom på opp mot 20 år i fengsel.

De andre fangene deler etter hvert sin flukt-plan med Gaspard: Å grave et hull gjennom gulvet for å komme til en underjordisk korridor. Men rett før de planlegger å stikke av, får Gaspard beskjed om at hans kone har trukket tilbake alle anklagene mot ham, og at han snart kommer til å bli løslatt. De andre fangene blir bekymret for at Gaspard kanskje har forrådt dem. I tillegg er det en risiko for at Gaspard også kan ha blitt narret - ettersom de som driver fengselet har et rykte på seg for å bytte informasjon fra fangene, mot påståtte muligheter for å bli løslatt. Hvorvidt hans kone faktisk har henlagt anklagene, blir aldri avslørt.

Medvirkende
-----------

* Michel Constantin - Geo Cassine
* Jean Keraudy - Roland Darbant
* Philippe Leroy - Manu Borelli (José Giovanni)
* Raymond Meunier - Vossellin / Monseigneur
* Marc Michel - Claude Gaspard
* Jean-Paul Coquelin - løytnant Grinval
* André Bervil - fengselsdirektør
* Eddy Rasimi - Bouboule

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hullet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Hullet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Hullet* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Hullet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Hullet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Hullet* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Hullet* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Hullet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Hydro Høyanger Metallverk**, tidligere Norsk Aluminium Company (Naco), er et aluminiumsverk i Høyanger i Sogn og Fjordane. Verket ble etablert i 1915 med basis i Høyangers vannkraftressurser.

Opprinnelig het verket og bedriften Aktieselskapet Høyangfaldene. Det ble stiftet den 13. november 1915 i Kristiania. Senere gikk selskapet over til å hete Norsk Aluminium Company, ofte bare omtalt som Naco. Selskapet bygget ut vannkraftverker i Høyanger for å skaffe elektrisk kraft til aluminiumsverket som ble etablert på stedet. Administrerende direktør for selskapet var fra begynnelsen av ingeniøren Sigurd Kloumann, som også stod bak mye av planlegging av fabrikker og kraftverkene.

Selskapet var helt fra begynnelsen av opptatt av å være involvert i både produksjon av aluminium og ferdigvarer. I 1919 ble derfor datterbedriften Nordisk Aluminiumindustri A/S etablert i Holmestrand for produksjon av kjøkkenutstyr, blant annet kasseroller. Her ble merkevaren Høyang utviklet, med kjente produkter som kaffekjeler, saftkokere og trykkoker. Naco hadde også datterselskaper i Sverige og Danmark. I 1922 ble det amerikanske selskapet Alcoa medeier med halvparten av aksjene. I 1969 ble selskapet innlemmet i Årdal og Sunndal Verk, og senere i 1986 ble både aluminiumsverket og fabrikken i Holmestrand del av Norsk Hydro.

Referanser
----------

1. 1 2  Fasting: *Norsk aluminium* side 5.
2. ↑  Fasting: *Norsk aluminium* side 32.
3. ↑  Kristin. «Hvorfor Hydro Aluminium Holmestrand». Aluminiummuseet i Holmestrand. Besøkt 14. november 2016.
4. ↑  «Norsk Aluminium Company». Store norske leksikon. Besøkt 14. november 2016.

Litteratur
----------

* Fasting, Kåre (1965). *Norsk aluminium gjennom 50 år: forhistorie og historikk 1915-1965: Aktieselskapet Norsk aluminium company, A/S Nordisk aluminiumindustri*. Oslo: Høyang.

Eksterne lenker
---------------

* Kort bedriftspresentasjon av Høyanger metallverk
* Presentasjon av Sigurd Kloumann.
*Se også: Hyderabad (fyrstestat) og Hyderabad (delstat)*
**Hyderabad** er en by i delstaten Telangana i India. Byen er felles hovedstad for delstatene Telangana og Andhra Pradesh.

Hyderabad hadde 6 809 970 innbyggere i 2011 og er sentrum for det sjette største urbane tettområde i India. 40 % av innbyggerne er muslimer. Regner man med storbyområdet har byen 7 749 334 innbyggere. Hyderabad ligger sentralt på Deccans høyslette, ved elven Musi. 

Byen ligger ved elven Musi. Den er sentrum for kultur og et samferdselsknutepunkt. Byen har mange moskeer og palasser, en zoologisk hage og flere museer. Byens industri omfatter produksjon av tekstiler, tobakksvarer, glass, papir og sukker.

Historie
--------

Hyderabad ble grunnlagt i 1589 av Muhammad Quli Qutb Shah (regjeringstid 1565–1611) som hovedstad i sultanatet Golconda. Egentlig er Hyderabad en tvillingby, med Secunderabad, i nordenden, som datterby. Fra 1763 var byen hovedstad i staten Hyderabad under Asaf Jah-dynastiet. Det var et betydelig sentrum for indisk-muslimsk kultur. 

Muslimene taler for det meste urdu, ikke telugu, som er hovedspråket i Andhra Pradesh.

I 1947 nektet staten Hyderabad å slutte seg til India. Nizamen (herskeren) av Hyderabad, Osman Ali Khan (1886–1967), som motsatte seg India, støttet seg til sin hær og til de dårlig bevæpnede *razakarene* (den militære fløy av det muslimske *Ittihad*-partiet). Disse razakarene terroriserte landbefolkningen, og de utgjorde ikke noen stor utfordring for de indiske regjeringsstyrker. I september 1948 var Hyderabad besatt av indiske tropper.

Flyplass
--------

Hyderabad betjenes av den moderne Rajiv Gandhi International Airport, som ligger sørvest for sentrum.

Referanser
----------

1. 1 2  «Hyderabad (Greater Hyderabad) City Census 2011 data», *census2011.co.in*.

Eksterne lenker
---------------

* GHMC, Greater Hyderabad Municipal Corporation Arkivert 1. juni 2007 hos Wayback Machine.
* Andhra Pradesh Government
* Hyderabad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Betania Kristiansand** er en kristen frimenighet i Kristiansand som er tilsluttet bevegelsen De Frie Evangeliske Forsamlinger (DFEF, også kalt De Frie Venner). Menigheten praktiserer troende dåp (Det baptistiske dåpssyn), barnevelsignelse og frikirkelig konfirmasjon. Lokalene ligger i Elvegata 8-10, ved utløpet til elva Otra. Menigheten hadde 315 tilskuddstellende medlemmer i 2019.

Historie
--------

Menigheten startet som et lite fritt fellesskap en gang mellom 1900 og 1910. Før bevegelsen De Frie Evangeliske Forsamlinger fikk sitt offisielle navn gikk Betania Kristiansand under navnet Den Frie Evangeliske Misjon. Betanias første lokaler var i en tidligere tønnefabrikk på Lund, rett utenfor Kristiansand sentrum, ikke langt fra elva Otra. En periode hadde de også møtene sine på TOTALEN i Kristiansand Sentrum, før de på 1960-tallet bygde egne lokaler i Elvegata - på bysiden av Otra. De samme lokalene de i dag driver sin virksomhet fra.

Pastorer/forstandere (ukomplett):

* Kristian Holmen (Regnes som menighetens første forstander, selv om menigheten hadde hatt flere faste forkynnere tidligere)
* Hans Wennesland
* Willy Høyås
* Kjell Arve Tolås
* Gordon Tobiassen
* Ole Kristian Iglebæk
* Olav Dahl
* Terje Govertsen

Virksomhet
----------

Menigheten har sine gudstjenester hver søndag kl 17.00, samt ungdomsmøte (One80) hver fredag kl 20.00. Det drives søndagsskole, omsorgsarbeid, bønnesamlinger, sang- og musikkarbeid, babysang og eldretreff.

Menigheten er også tungt inne i flere misjonsprosjekt, blant annet i Swaziland, Ghana og Ukraina.

Lederskap/styresett
-------------------

Menigheten ledes av pastor og eldsteråd/lederråd. Betania er en demokratisk styrt menighet, som betyr at menighetsmøtet (menighetens tilhørige) sammen med eldsteråd/lederråd er menighetens høyeste organ. Det vil si at lederrådet har mandat til å handle på vegne av menigheten, men ved voteringer er det menighetsmøtets flertall som bestemmer. Menigheten ledes av et eldsteråd/lederråd bestående av både menn og kvinner, inkludert pastor.

Interrimstyre:

* Arvid Solheim (leder)
* Kamilla Reme
* Christer Iglebæk
* Runo G. Kvås
* Øyvind Busch

Annet
-----

* Menigheten er over 100 år gammel
* Sangevangelistene Egil Solheim og Arne Gundersen - kjent som Egil & Arne - var tilknyttet Betania Kristiansand.
* Menighetens lokaler består i dag av en ny og en gammel del. Den nye delen sto ferdig i 2002.
* One80 - som i dag er et nettverk av kristne ungdomsarbeid - ble grunnlagt i Betania Kristiansand.

Se også
-------

* De Frie Evangeliske Forsamlinger
* Erik Andersen Nordquelle

Referanser
----------

1. ↑  Regjeringen. «Tilskuddstellende medlemmer i norske trossamfunn 2019» (PDF). Besøkt 7. januar 2020.
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 8. januar 2014. Besøkt 6. mai 2013.
3. ↑  Menighetsbladet, Betania Kristiansand - 1987

Eksterne lenker
---------------

* www.betaniakrs.no
* www.dfef.no Arkivert 29. august 2004 hos Wayback Machine.
Hulladningens virkemåte
Snitt gjennom hulladning. Det gule området er sprengstoff
En **hulladning** er en sprengladning som er formet slik at energien fokuseres. Forskjellige typer brukes for å forme metall, antenne atomvåpen og trenge gjennom panser. En typisk, moderne hulladning kan trenge gjennom panserstål til omtrent 7 ganger ladningens diameter.

En typisk hulladning består av en massiv sylinder av sprengstoff med et konisk hulrom i den ene enden. Dette hulrommet er belagt med et tett, formbart metall som kobber. Når ladningen blir detonert fra den andre enden blir kobberet projisert ut i en tynn, praktisk talt flytende stråle med en topphastighet opp til 12 km/s. Trykket som blir skapt tvinger metallet som treffes til å gi seg og presses unna i en hydrodynamisk respons. 

Avstanden mellom materialet som skal penetreres og metallkonusen av kobber kalles standoff. Denne avstanden trengs for at jetstrålen skal rekke å strekke seg ut for å gi best mulig inntrengningsevne. Den optimale avstanden er vanligvis en avstand som er 3-6 ganger ladningens diameter (kaliber).

Hulladningsprinsippet ble utnyttet til panservernvåpen først under andre verdenskrig, i den tyske invasjonen av Belgia i 1940. Mot slutten av krigen brukte også andre land prinsippet i noen av sine panservåpen.

Motmiddelet mot hulladningsgranater er reaktivt panser.

Eksterne lenker
---------------

* Utviklingen av hulladningen (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hydrobygget** er et høyhus i Bygdøy allé 2, Oslo. Bygget er på 14 etasjer og oppført 1960 ved arkitekt Erling Viksjø.

Dette var Norsk Hydros administrasjonsbygg, før det senere ble hovedkvarter for Yara. Nå er bygget eiet av *Norsk Hydros Pensjonskasse* som leier det ut, bl.a til Advokatfirmaet Arntzen de Besche, Norad og Advokatfirmaet Haavind.

Historie og utforming
---------------------

Hydrobygget og Hydroparken i Oslo med Solli plass og Drammensveien i sør og Bygdøy allé i nord. Flyfoto fra en gang etter byggets oppføring i 1960. Postkort: Fra Nasjonalbibliotekets samlinger 
Bygningen og den tilgrensende parken, kjent som Hydroparken, ble bygget og anlagt da Norsk Hydro bygget sitt hovedkontor i Bygdøy allé 2 i 1960. Norsk Hydro kjøpte tomten i 1955. Før dette lå Mogens Thorsens stiftelse på tomten, med en bygning nær krysset Drammensveien / Bygdøy allé.

Bygningen og parken er i funksjonalistisk stil. Viksjø knyttet til seg landskapsarkitektene Grindaker og Gabrielsen som utformet parken.

Hydro flyttet etterhvert sitt hovedkontor til Vækerø, og bygningen ble så brukt av kunstgjødselsavdelingen i Hydro. Denne ble i 2004 fisjonert ut av Hydro og kjent som Yara International. Bygget er i dag eid av Norsk Hydros Pensjonskasse, som leier det ut. Denne eier og drifter også Hydroparken, men denne er offentlig tilgjengelig.

Referanser
----------

1. ↑   www.kulturminnesok.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bruun (1999), side 214
3. ↑  Nenyheter Arkivert 21. september 2016 hos Wayback Machine. - *Norad til Bygdøy Allé 2 - Norad har tegnet en leiekontrakt på mellom 8000 og 9000 kvadratmeter med Norsk Hydros Pensjonskasse i Bygdøy Allé 2* (29.05.2015)

Litteratur
----------

Bygget i 2010, Yara-logoen er tydelig. Foto: Kjetil Ree 
* Bruun, Ole Daniel (1999). *Arkitektur i Oslo*. Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 82-573-0948-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bygdøy allé 2, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Hydrobygget». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Digital museum - *Oslo. Bygdøy Allé - Hydrobygget - Solli plass*
* Oslobilder.no - *Hydrobygget*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Hydrodynamikk** (bokstavelig «vannbevegelse») er fluiddynamikk tatt i bruk på væsker, som vann, alkohol, olje og blod. Denne distinksjonen fra fluiddynamikk som helhet blir ikke alltid tatt hensyn til.

Blaise Pascal bidro på 1600-tallet med noe av den opprinnelige teorien. Termen kommer fra Daniel Bernoullis arbeide, basert på tittelen av hans *Hydrodynamica* (1738). Han og Leonhard Euler etablerte hydrodynamikkens generelle ligninger.

Praksisen ble fortsatt av Joseph Louis Lagrange (1736–1813) med Euler-Lagrange-systemet, Jean le Rond d'Alembert (1717–1783) oppdaget Cauchy-Riemann-ligningene, Pierre Simon Laplace (1749–1827) bidro med ligningen oppkalt etter ham selv, Hermann Ludwig Ferdinand von Helmholtz (1821–1894) og William Thomson, Lord Kelvin (1824–1907).

Studiet av dynamikken i elektrisk ledende væsker i magnetfelter kalles magnetohydrodynamikk.

Se også
-------

* Dynamikk (mekanikk)
* Hydrostatikk
* Navier-Stokes-ligningene
* Reologi
* Tribologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Johanna Thorén** (født 20. januar 1889 i Fredrikstad, død 11. mars 1969 i Oslo) var en norsk begravelsesagent og politiker (H).

Hun var datter av malermester Johan Anton Iversen og hustru Mina Andresen i Fredrikstad. Etter middelskolen utdannet hun seg til telegrafist og arbeidet i Telegrafvesenet frem til hun giftet seg med begravelsesagent Birger Alexander Thorén i Oslo i 1912. Hun begynte samtidig å arbeide i Azora Thoréns begravelsesbyrå, som bar svigermorens navn. Da ektemannen døde av tuberkulose i 1923, ble Johanna Thorén eneeier av byrået, noe hun var frem til 1962.

Thorén var medlem av Oslo bystyre 1938–1940 og 1945–1947, i den siste perioden som medlem av formannskapet. Hun var Høyres 1. vararepresentant til Stortinget fra Oslo 1945–1953 og møtte i nærmere to år i alt. Thorén ledet Høyrekvinners Landsforbund 1945–1958 og ble hedret med æresmedlemskap i 1960.

Hun er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Thorén, Johanna (1889–1969)». Stortinget. Besøkt 31. desember 2016.
2. ↑  «Folketelling 1910 for 0103 Fredrikstad kjøpstad. Johanna Iversen». Digitalarkivet. Besøkt 31. desember 2016.
3. ↑  «Kommunal folketelling 1923 for Kristiania kjøpstad. Johanna Thorén». Digitalarkivet. Besøkt 31. desember 2016.
4. ↑  «Gravnr: 01.021.01.018. Vår Frelsers gravlund». Gravferdsetaten i Oslo kommune. Besøkt 31. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johanna Thorén hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Johanna Thorén hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |