recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Livstykke fra en Vest-Telemarksbunad med fløyelsliv, tilhørende Vest-Telemark Museum.Livstykke fra en Vest-Telemarksbunad med fløyelsliv, tilhørende Vest-Telemark Museum.
**Kvinnebunad fra Vest-Telemark med fløyelsliv**, også kalt smekkebunad, er en sort bunad med brodert fløyelsliv som har gått fra å være folkedrakt i Vest-Telemark til å bli bunad.

Utforming
---------

Bunaden har et sort liv i fløyel med spiler, som er sydd fast til den sorte stakken. Livet har fastsydd bringeklut med blomsterbroderi, og livet er kantet med sølvbånd. Stakken er i tynt ullstoff eller drapé, og den er flat framme med all vidde samlet bak.

Bunaden brukes med en hvit skjorte med hekla kant i hvitsøm eller farget rosesøm. På hodet bruker man sort tørkle, med et bånd i bregd eller brikkevev under. Draktsølvet som brukes til er halsring og bringesølje, mansjetter og belte med sølvspenne.

Opphav
------

Som mange andre bunader i Telemark har denne bunaden stått i ubrutt tradisjon, som altså vil si at den har gått fra å være en drakt brukt i området til å få status som bunad. Fløyelsliv kom på moten på slutten av 1800-tallet, og også bunadens smale liv er i tråd med datidens mote. Den gikk over fra å være folkedrakt til festdrakt like etter 1915, og var i bruk som festdrakt fram til 1960-åra. Den ble tatt i bruk som bunad tidlig på 1980-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Fossnes, Heidi (1956-) (1993). *Norges bunader og samiske folkedrakter*. [Oslo]: I samarbeid med Norsk folkemuseum. s. 142. ISBN 8202138744.
2. ↑  «Fløyelsliv - Almankås». Besøkt 29. september 2016.
Kviknes hotell ca. 1910
**Kviknes Hotel** ligger i Balestrand ved Sognefjorden i Sogn og Fjordane. Hotellet er medlem av De Historiske Hotel og Spisesteder.

Hotellet har 195 værelser som er fordelt på to bygg. Det historiske bygget stod ferdig i 1913 og har 25 værelser, mens bygget fra 1960-årene inneholder 165 værelser. Kviknes var i 1913 Norges største trebygning. I 2008 stod den nye kurs- og selskapsavdelingen ferdig. «Kviknesalen» har møtekapasitet på opptil 450 personer. Hotellet har også flere selskapslokaler og salonger, samt to restauranter og bar. Kunst og kultur er sentrale tema, blant annet inneholder hotellet en rekke kjente malerier og er hovedarena for jazzfestivalen Balejazz.

Historie
--------

Gjestgiveriet på Holmen ble kjøpt av Ole Kvikne 26. februar 1877. Siden den gang har familien Kvikne eid og drevet hotellet. Hotellet har vært gjennom en rekke utvidelser og renoveringsprosjekter, men likevel er arkitekturen på de to bygningene ivaretatt. Den historiske bygningen ble tegnet og bygget i sveitserstil og ble den største trebygningen i Norge da den stod ferdig. Bygningen fra 1960-årene ble bygget i betong, og arkitekturen på fløyen er preget av den tids senmodernisme.

### Keisertid

Keiser Wilhelm II fikk etter en rekke besøk i Norge øynene opp for Balestrand i 1910. Han stortrivdes i bygden og fant seg godt til rette blant alle kunstnerne som viet seg til nasjonalromantikken. Den 25. juli 1914 satt Keisar Wilhelm i en dragestol hos sin venn Hans Dahl da han fikk meldingen om at første verdenskrig var uunngåelig. I dag står denne stolen i Høivik-salen på Kviknes Hotel, og under setet kan man lese følgende:

*«Keiser Wilhelm sad i denne stol den 25. Juli 1914 om eftermiddagen kl. 5 til 5 ½ da han med Følge var hos Professor Hans Dahl på Strandheim, Balestrand, Sogn, da krigen kom. Han dro med Hohenzolleren til Kiel da Krigen truet med at bryte mellom Østerig og Serbien. Ultimatumet løb ut kl. 6.»*

Galleri
-------

* Kviknes Hotel i Balestrand*Kviknes Hotel i Balestrand*
* Arkivbilde fra Bundersarchiv, 1925*Arkivbilde fra Bundersarchiv, 1925*
* Arkivbilde fra Bundersarchiv, 1925*Arkivbilde fra Bundersarchiv, 1925*
* Kviknes Hotel  Foto: MittetKviknes Hotel  Foto: Mittet

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kviknes hotell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Kviknes Hotel». Norsk kulturarv. Besøkt 31. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Airbus A380 styres etter *fly-by-wire*.
**Flystyring via elektrisk ledning**, bedre kjent ved det engelske navnet ***fly-by-wire***, er en metode for styring av fly hvor flyets operatørpanel (styrehorn eller «stikke» og pedaler) ikke virker direkte via mekanisk kobling på styreflatene, men istedet aktueres ved hjelp av aktuatorer styrt med strøm via elektriske ledninger.

Historie
--------

Denne styremetoden ble først tatt i bruk i F-16 jagerflyet som først fløy i 1974, men brukes nå også i nyere passasjerfly som Airbus A380 (2005) og Boeing 777 (1994).

Tilsvarende metode brukes i større skip, hvor ror og stabilisatorer betjenes på samme måte.

*Fly-by-wire*-teknologien er også tatt i bruk i konseptbiler, da med den engelske betegnelsen ***drive-by-wire***.

Sammenligning med mekanisk styring
----------------------------------

Et flys styreflater (høyderor, sideror, balanseror og flaps) kan styres, enten mekanisk eller elektronisk. Den mekaniske varianten kan i sin tur deles opp i to deler, med hjelp av hydraulikk eller med wire (vaier, altså mekanisk styring med ståltau; ikke til forveksling med stømledninger som det henvises til i «*fly-by-wire*»).

*Fly-by-wire* betyr at piloten ikke har noen direkte fysisk kontakt med flyets styreflater. I stedet sender styrespaken i styrehuset (cockpiten) elektriske signaler via en datamaskin som i sin tur sender signaler til en server som enten justerer styreflatene direkte eller som styrer et hydraulikksystem som justerer disse. Det siste er det vanligste.

Bibliografi
-----------

* Cary R. Spitzer, Ed. *The Avionics Handbook*, CRC Press, ISBN 0-8493-8348-X

Eksterne lenker
---------------

* Airbus A380 cockpit

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Kommandantboligen** også kalt **Den nye kommandantbolig** på Fredriksten festning i Halden er en bygning tegnet av B.N. Garben og oppført i 1829-30. Bygningen ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928.

Beskrivelse
-----------

Fra gårdsrommet i kommandantboligen
Kommandantboligen ligger utenfor selve festningen, i retning Iddesletta, rett øst for Place d'Armes, og like sør for dagens parkeringsplass ved dammen foran Fredriksten Kro i Generalveien. Bygningskomplekset består av en hovedbygning i to etasjer i sør, samt en-etasjes uthus som danner en lukket firkant rundt et gårdsrom nord for hovedbygningen. Fundamentene i alle bygningene er ringmur i gråstein. Uthusdelen er i utmurt bindingsverk med stående utvendig kledning. Hovedbygningens første etasje er i pusset teglstein, mens 2. etasje er utmurt bindingsverk med liggende utvendig panel. Hovedbygningens første etasje inneholdt opprinnelig husholdningsavdeling med kjøkken og rom for tjenerskap, mens kommandantens leilighet lå i annen etasje.

Bruk
----

Fasaden mot hageanlegget, bakerst kan lysthuset skimtes
I begynnelsen var det ingen kommandantbolig på festningen, både kommandanten og underkommandanten leide hus i byen. Den første kommandantboligen ble tømret opp innenfor Østre kurtineport i 1665, men allerede i 1701 var den ganske forfallen og i 1753 var den ikke lenger beboelig og det ble foreslått å bygge en ny kommandantbolig i mur mellom det gamle og det grunnmurte provianthus. Da festningen brant 18. juni 1826 ble bygningen helt utbrent, men murverket var i behold. Det ble da besluttet å bygge en ny kommandantbolig utenfor selve festningen og å bygge opp igjen den nedbrente bygningen til bruk bl.a. som kapteinvaktmesterbolig. Den nye kommandantboligen stod ferdig i 1830. Bygningen var fram til 2002 i bruk som kommandantbolig, samt kontorer for kommandantskapet og Fredriksten Festnings Venner. Etter den tid har den blitt brukt som kontorer og selskapslokaler.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Verneplan 2006, s. 215
2. ↑  Halden 1963, s. 378
3. ↑  Verneplan 2006, s. 117

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Widerberg/Kavli (1963). «Byen og dens hus». I Riksantikvaren. *Halden : Festningen og byen* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: H. Aschehoug & Co.

Eksterne lenker
---------------

* «Kommandantboligen (Fredriksten)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**HMS «Indefatigable»** var en britisk slagkrysser av Indefatigable-klassen.

Indefatigable-klassen var langt på vei en gjentagelse av den tidligere Invincible-klassen. Den største forskjellen var at «Indefatigable»-klassen var lengre slik at «P»- og «Q»-tårnene begge kunne brukes i en bredside til begge sider. Egenskapene til HMS «Indefatigable» i form av bestykning og pansring ble av samtidige kilder overdrevet, selv Jane's overdrev sterkt tykkelsen på panseret.

Beskrivelse
-----------

Hovedbestykningen bestod av åtte 45-kaliber Mk X 12" kanoner plassert parvis i fire tårn. I motsetning til samtidige kilder var dette akkurat samme type hovedbestyking som på HMS «Invincible», skjønt med den forskjellen at tårnene var plassert slik at alle åtte kanonene kunne brukes i en bredside. Som sekundærbestykning hadde HMS «Indefatigable» 16 50-kaliber Mk VII 4" kanoner. I tillegg hadde hun fire 3 punds kanoner og tre torpedorør, en akter og to i baugen. I 1915 fikk hun også en 3" luftvernkanon og det aktre torpedorøret ble fjernet.

Operativ historie
-----------------

HMS «Indefatigable» ble operativ med 1. krysserskvadron i februar 1911. Etter at den første verdenskrig brøt ut tok hun blant annet del i jakten på slagkrysseren SMS «Goeben» og krysseren SMS «Breslau» i august 1914.

HMS «Indefatigable» ble senket i åpningsfasen av Jyllandsslaget 31. mai 1916 av den tyske slagkrysseren SMS «Von der Tann». To treff fra den tyske slagkrysseren forårsaket en eksplosjon i magasinet til «X»-tårnet, og i det hun begynte å synke ble hun truffet av ytterligere en salve som forårsaket en enda kraftigere eksplosjon som ødela henne fullstendig.

Kilder
------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the Worlds Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 26-27. ISBN 0-85177-245-5.

Eksterne lenker
---------------

* «HMS «Indefatigable» (1909)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Første verdenskrig
**Tiki 100** var en stasjonær datamaskin produsert av Tiki Data i Oslo. Den ble lansert våren 1984 under det originale navnet **Kontiki 100**. Maskinen var først og fremst ment for utdanning, spesielt grunnskolen.

Maskinen var basert på en Zilog Z80 CPU og hadde:

* Tastatur integrert i maskinen
* En fargeskjerm med en palett som støttet tre forskjellige grafikkmodi; 240 × 256, 16 farger; 480 × 256, 4 farger; 960 × 256, 2 farger; paletten hadde 32 kB minne
* Grensesnitt for tilkobling til en TV
* En polyfonisk lydgenerator
* En eller to integrerte, 5¼-tommers diskettstasjoner
* To RS-232 serieporter
* En Centronics skriverport
* 64 kB RAM
* 8 kB EPROM

Inkludert programvare:

* TIKO, et CP/M-kompatibelt operativsystem
* BBC BASIC
* COMAL

Tilleggsutstyr:

* Harddiskkontroller, lot deg bytte ut en av diskettstasjonene med en harddisk
* En nettverkshub som kunne koble sammen opp til 16 maskiner og lot dem dele lagringsplass og skrivere. Serveren var en Tiki 100 med en harddisk som kjørte operativsystemet KP/M eller CP/M-86, og kunne kontrollere tre skrivere samtidig
* Et CPU-kort med en 8088 prosessor som kjørte MS-DOS (ikke PC-kompatibel). I denne modusen ble Z80-prosessoren brukt som en I/O prosessor for lagring, grafikk etc.

Tiki 100 hadde tre forskjellige grafikkmodi, men ingen tekstmodus siden den bare brukte grafikk. De forskjellige modiene støttet 40, 80 eller 160 ganger 25 tegn på skjermen.

Humor
-----

I BASIC-manualen som fulgte med Tiki-100 kunne hadde sjefsutvikler Egil Kvaleberg fått med denne formuleringen: *Daglig Basic-programmering er helsefarlig. Det kan føre til alvorlige sykdom-mer, blant annet fanatasi 1øshet og hjerneskade. Risikoen øker med antall programlinjer, og er større når programmeringen begynner i ung alder. Slutter man å programmere i Basic, vil risikoen for sykdom avta!*.

Rev. D
------

Senere laget Tiki en modell som brukte en Intel 8088 prosessor. Den kjørte MS-DOS og var IBM PC-kompatibel. Denne ble kalt for **Tiki 100 Rev. D**. I tillegg til å være PC-kompatibel (inkludert CGA-kompatibel grafikk) hadde den også en Z80-prosessor slik at den kunne kjøre programvare laget for den gamle Tiki 100, dog med redusert grafikk på grunn av oppgraderingen til CGA. Begge prosessorene delte på samme databuss, og Z80-programmene kjørte under operativsystemet til Intel-prosessoren.

Referanser
----------

1. ↑  Navnet på maskinen ble senere forandret til bare *Tiki 100* på grunn av en rettstrid med Thor Heyerdahl over navnet Kon-Tiki.
2. ↑  Tidlige prototyper hadde 4KB EPROM, og '100' i navnet var basert på den totale mengden KB minne maskinen hadde.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Tiki-100 hos old-computers.com
* Emulator og spesifikasjoner
* Historien bak Tiki-100 fra no.it.nostalgi
**Komiteen for et fritt Irak** var en norsk støttekomite for De irakiske opprørerne som kjempet mot de amerikanskledede koalisasjonsstyrkene og de USA- og FN-støttede, valgte myndighetene i Irak under Irak-krigen. Komiteen samlet inn penger til medisinsk utstyr til irakiske opprørsgrupper, først og fremst Iraks Patriotiske Allianse, og har markerte seg offentlig med demonstrasjoner på gata, utspill i media og åpne møter. Komiteen støttet ikke opprørernes massakrer på irakiske sivile.

Blant de sentrale frontfigurene for komiteen er Lars Akerhaug (med i RV), Jan Steinholt (med i ML-gruppa Revolusjon) og Hind Dakhil (3. kandidat på RVs stortingsliste i 2005). Andre sentrale aktivister er Rolf Jørgensen (med i ML-gruppa Revolusjon), Mohammed Samarai (med i Iraks Patriotiske Allianse) og Arnljot Ask (med i Rødt). Enkelte irakiske flyktninger har demonstrert mot komiteens møter, og beskyldt den for å støtte terrorisme.[]

Organisasjonen har hatt lokalavdelinger i Oslo, Bergen og Trondheim.[]

I komiteens politiske plattform skriver komiteen følgende:

*Kampen det irakiske folket fører er en kamp for alle bevegelser, folk og nasjoner som kjemper for frigjøring fra USA-imperialismen. Derfor må vi samle oss i en sterk støtte til den irakiske motstandskampen. Hvis vår støtte kan bidra til deres kamp for å knuse USAs forsøk på å innsette et quislingregime og i framtiden kaste ut invasjonstroppene vil det være en seier for oss alle. Det vil være en ny inspirasjon for frigjøringskampen for folket i Palestina og Afghanistan og for frigjøringskampene i hele verden.*
Komiteen for et fritt Irak sammenliknet invasjonen av Irak blant annet med tyskernes invasjon av Norge og omtaler det nye regimet i Irak som et «quislingstyre». Valget 30. januar 2005 karakteriseres som en «valgfarse». Komiteen for et fritt Irak hevder at «[s]lik det norske folket hadde rett til å kjempe med alle nødvendige midler mot okkupasjonsmakten, har også irakerne rett til å drive motstand mot okkupasjonen. Det er ikke motstandsbevegelsen mot okkupasjonen, men okkupantene som er terrorister!»

I april 2006 ble det kjent at Stortingets EOS-utvalg hadde refset Politiets sikkerhetstjeneste for i 2004 å ha registrert medlemmer av «en organisasjon som uttrykker støtte til opposisjonsgrupper som benytter seg av voldelige midler». Ifølge Lars Akerhaug er det mye i de opplysningene som foreligger om refsen at det dreier seg om KFI.

Se også
-------

* De irakiske opprørerne

Referanser
----------

1. ↑  «PST refses for politisk registrering». Klassekampen. 4. april 2006. Arkivert fra originalen 14. desember 2006. Besøkt 11. februar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Politisk plattform
* «Brennpunkt Irak» Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. utgitt av ML-gruppa Revolusjon i samarbeid med Komiteen for et fritt Irak (PDF-fil)
* Jan Steinholt skriver om «Valgfarse i Irak»
* VG: «Samler inn penger til irakisk motstandskamp» 28.09.2004
**HMS «Invincible»** var et krigsskip tilhørende den britiske Royal Navy. Skipet var verdens første slagkrysser.

Invincible-klassen av skip ble designet som støtteskip for den nye klassen slagskip som kom med HMS «Dreadnought» noen år i forveien. Slagryssere skulle fungere som speidere for de tyngre skipene i flåten, men måtte unngå åpen kamp med fiendtlige slagskip da pansringen ikke var tilstrekkelig til å kunne kjempe mot disse.

HMS «Invincible» hadde som hovedbestykning åtte 45-kaliber Mk X 12" kanoner plassert parvis i fire tårn. Tårnene var opprinnelig elektrisk drevne, men fikk i mars 1914 hydraulisk drift. Som sekundærbestykning hadde hun 16 45-kaliber Mk III 4" kanoner. I tillegg var hun utstyrt med fem 18" torpedorør, fire i baugen og en akter, og syv Maxim mitraljøser.

Operativ historie
-----------------

HMS «Invincible» ble satt i tjeneste i 1909 i 1. krysserskvadron. Fra 1913 ble hun del av første slagkrysserskvadron. Etter at den første verdenskrig brøt ut i 1914 deltok hun i operasjoner i Helgolandbukten, før hun ble sendt til Sør-Atlanteren for å kjempe mot krysserskvadronen til Maximilian von Spee. I slaget ved Falklandsøyene 8. desember 1914 senket «Invincible» og søsterskipet «Inflexible» de tyske panserkrysserene SMS «Scharnhorst» og SMS «Gneisenau».

Tilbake i Nordsjøen deltok HMS «Invincible» på første dagen i Jyllandsslaget 31. mai 1916 hvor hun var flaggskip for admiral Hood. Hun engasjerte en tysk rekognoseringsgruppe på over 9 000 m avstand, og satte de lette krysserene SMS «Pillau» og SMS «Wiesbaden» ut av spill. Hun greide å sette to direkte treff på slagkrysseren SMS «Lützow» som bidro til senkingen av denne, men ble selv truffet av fem skudd fra slagkrysseren SMS «Derfflinger» og SMS «Lützow». Den siste granaten traff «Q»-tårnet og satt fyr på korditten i drivladningene, brannen spredte seg raskt til magasinet og HMS «Invincible» ble sprengt i to av en massiv eksplosjon.

Litteratur
----------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the Worlds Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 24-25. ISBN 0-85177-245-5.

Eksterne lenker
---------------

* «HMS «Invincible» (1907)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Første verdenskrig
**Fruktnektar** er en ugjæret (men gjæringsdyktig) drikkeferdig leskedrikk (som regel et blandingsprodukt) som i hovedsak er industrielt framstilt for kommersielle formål. Slike drikker består av en andel råsaft fra frukt, grønnsaker og/eller bær som tilsettes eller spes med vann. Tilsetning av sukker og/eller honning er tillatt i en mengde som ikke overstiger 20 prosent av det ferdige produkts samlede vekt. Fruktnektar uten tilsatt sukker eller med lavt energiinnhold kan helt eller delvis søtes med kunstige søtningsstoffer i henhold til gjeldende forskrift.

Ernæringsmessig er fruktnektar et dårligere produkt enn juice, spesielt når det gjelder vitaminer. I Norge skal slik fruktnektar ifølge forskrift inneholde minst 50 % råsaft. Denne andelen kan imidlertid variere fra land til land.

Slik fruktnektar må på ingen måte sammenstilles med ekte nektar, som er et sekret som framstilles av mange blomster og planter.

Eksterne lenker
---------------

* FOR 2003-09-02 nr 1116: Forskrift om fruktjuice og lignende produkter. Lovdata.
**HMS «Havock» (H43)** var en britisk jager i H-klassen.

Byggingen startet 15. mai 1935 hos William Denny Brothers and Company Limited, i Dumbarton i Skottland. Hun ble sjøsatt 7. juli 1936, og var i operativ tjeneste fra 18. januar 1937.

Hun ble sendt til Middelhavet i spansk farvann under den spanske borgerkrigen, for å opprettholde blokaden av landet. Natten 31. august 1937 ble hun angrepet av en ukjent ubåt, som det senere ble kjent at det var den italienske ubåten «Iride», som ble skadet i motangrepet, og mistet to av besetningen.

Hun deltok i det første sjøslaget om Narvik i april 1940, i juli var hun med i slaget ved Kapp Spada ved Kreta, slaget om Matapan i mars 1941, og videre var hun med å evakueringen av Hellas i april samme år. I mars 1942 ble hun sterkt skadet av det italienske slagskipet «Littorio» i det andre slaget i Sidrabukten, og hun måtte søke havn på Malta. Åtte av besetningen ble drept i trefningen. Hun gikk så på grunn ved Kelibia i Siciliastredet 6. april samme år, og ble vraket.

Spesifikasjoner
---------------

* Lengde: 98,5 meter
* Dekksbredde: 10,1 meter
* Dypgang: 3,8 meter
* Ytelse: 34 000 hestekrefter
* Toppfart: 36 knop
* Besetning: 146 (krigstid)

Kilder
------

* English, John (1993): *Amazon to Ivanhoe: British Standard Destroyers of the 1930s*. Kendal, England: World Ship Society. ISBN 0905617649
* Whitley, M. J. (1988): *Destroyers of World War Two*. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 0870213261

Portal: Andre verdenskrig
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Australias flagg Australia |
| Snøbrett |
| De olympiske ringer Olympiske vinterleker |
| Bronse | 2022 Beijing | Slopestyle |
| VM i snøbrett |
| Bronse | Aspen 2021 |  Slopestyle |
| Junior-VM i snøbrett |
| Gull | Špindlerův Mlýn 2017 |  Slopestyle |
| Gull | Špindlerův Mlýn 2017 |  Big Air |

**Tess Coady** (født 2. november 2000 i Fitzroy i Melbourne) er en snøbrettkjører fra Australia. Hun deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der hun fikk bronse. Under VM i freestyle og snøbrett 2021 fikk hun også bronse i slopestyle.

Idrettskarriere
---------------

Coady deltok i VM i snøbrett 2017, og kom der på ellevteplass i slopestyle og 21.-plass i big air. Under Junior-VM i snøbrett 2017 vant hun både slopestyle og big air. Hun fikk bronse i slopestyle under VM i freestyle og snøbrett 2021, og kom på femteplass i big air.

Hun kom på 26.-plass sammenlagt i verdenscupen i 2018/19 og 30.-plass i verdenscupen i 2019/20. I verdenscupen 2020/21 kom hun på sjetteplass, men kom der på tredjeplass i slopestyleverdenscupen.

Under Vinter-OL 2022 fikk hun bronse i slopestyle, bak Zoi Sadowski-Synnott og Julia Marino.

Referanser
----------

1. ↑   olympics.com, besøkt 6. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Olympics.com - *Tess Coady* Arkivert 22. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 7. februar 2022.
3. ↑  FIS - *Tess Coady - Results*, besøkt 7. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tess Coady – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Tess Coady – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tess Coady – Australian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Tess Coady – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata
**«Komm, gib mir deine Hand»/«Sie liebt dich»** er en singel spilt inn av The Beatles og beregnet på det tyske markedet. Sangene var respektive «I Want to Hold Your Hand» og «She Loves You» spilt inn på tysk. For å spare tid brukte de mesteparten av innspillingen fra 17. oktober 1963 til de engelske versjonene, og la til sang og senere klapping for «I Want to Hold Your Hand».

Sangen ble til etter at Electrola Gesellschaft, EMIs søsterselskap i Tyskland, mente at det var nødvendig å synge på tysk for å slå gjennom i Tyskland. På denne tiden var det ikke uvanlig at sanger ble oversatt til tysk, og oftest covret av andre artister. Blant andre som enten selv hadde sunget inn eller fått oversatt sanger til tysk, er Johnny Cash, Cliff Richard og Connie Francis

Verken Martin eller The Beatles selv var overbevist, men Martin lot seg overtale av Odeon Records og måtte overbevise bandmedlemmene. Lederen for EMI Tyskland, Otto Demmlar, ringte Camillo Felgen, en luxembourgsk sanger og oversetter. Til tross for at han fikk svært lite tid på seg, tok han på seg jobben med å oversette begge sangene til tysk. Men heller ikke Felgen virket helt begeistret, og for sine opphavsrettigheter brukte han derfor kallenavnene «Jean Nicolas» (hans to mellomnavn) på begge sangene, og «Lee Montague» på «Sie liebt dich». Til «Komm, gib mir deine Hand» fikk også «Heinz Hellmer» forfatterrettigheter, noe som kan ha vært en feilstavelse av Demmlar eller enda et psevdonym for Felgen.

Da oversettelsen var klar, ringte Martin til bandmedlemmene, men de svarte at de ikke ville ta opp. Martin dro på hotellet i Frankrike der de var og skjelte dem ut, og de ba øyeblikkelig om unnskyldning til både ham og Felgen. De kom seg raskt ned og tok opp sangen. Martin uttalte at selv om de ikke var særlig begeistret, gjorde de en god jobb. På sangen «Sie liebt dich» ble «Yeah, Yeah, Yeah» beholdt.

Singlen med «Komm, gib mir deine Hand» som A-side ble utgitt 4. februar 1964. Da var allerede originalen sluppet. Selv om de ble gitt ut samtidig, ble de behandlet som to sanger. «Sie liebt dich» nådde sjuendeplass, mens «Komm, gib mir deine Hand» nådde femte. Den engelske originalen nådde førsteplass. Dette var en sterkt medvirkende årsak til at britiske hits senere ikke ble oversatt til tysk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Komm Gib mir deine Hand - Beatles Bible
2. ↑  Komm gib mir deine Hand - Beatles e-books
3. ↑  Johnny Cash's little known german tracks - The Current
4. ↑  Bin verliebt - 45 Cat
5. ↑  Connie Francis sings German Favourites - Allmusic.com
6. 1 2  Sie liebt dich - Beatles Bible
7. ↑  BEATLES SONGS IN THE GERMAN TOP 50 - Wolfgang Roehl

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Skjema for en Tesla-transformator med primær - og sekundærspole.
**Tesla-spole** er en spesiell transformator som kan skape høyfrekvente vekselspenninger som kan bli opptil mange hundre kilovolt og med frekvenser som er typisk mellom 50 - 500 kHz. Dette elektriske apparatet ble oppfunnet av Nikola Tesla og patentert 1891. 

I motsetning til en vanlig transformator med jernkjerne, er den viktigste delen av dette apparatet to spoler som er svakt koblet til hverandre gjennom åpen luft. De to spolene utgjør en primær og sekundær svingekrets som bringes til resonans ved den induktive koblingen. Det er denne effekten som gir de høye spenningene.

Da Tesla konstruerte de første utgavene av dette apparatet, var hensikten å kunne overføre energi trådløst via elektromagnetiske bølger. Men det viste seg snart også å være velegnet for å lage kunstige lyn og ble forsøkt brukt i forskjellige, medisinske sammenhenger. De første røntgenrørene krevde også høye spenninger som ofte ble skapt av Tesla-spoler.

Den viktigste anvendelsen fikk likevel Tesla-spolen i utviklingen av de første radioer da dens elektromagnetiske svingninger har frekvenser som tilsvarer radiobølger. Disse kan på dette vis lettere genereres og med mindre båndbredde enn de første gnistsenderne til Guglielmo Marconi hadde. Det tok derfor ikke lang tid før Marconi og andre benyttet seg av de samme idéene som Tesla hadde gjort bruk av i sin spesielle transformator. Dette teknologiske fremskrittet resulterte derfor i juridiske stridigheter rundt patentrettigheter som varte i mange år.

I dag brukes Tesla-spoler mest i undervisning og ofte som underholdning hvor kraftige, elektriske utladninger skapes på spektakulært vis.

Referanser
----------

1. ↑   T.K. Sarkar et al. *History of Wireless*, Wiley-Interscience, New York (2006). ISBN 978-0-471-71814-7.
2. ↑   M. Raboy, *The Man Who Networked the World*, Oxford University Press, New York (2016). ISBN 978-0-1993-13587.

Eksterne lenker
---------------

* Youtube, How a Tesla Coil Works
* Youtube, How Does a Tesla Coil Work? A Historical Deep Dive

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Qin-dynastiets kommanderier
**Kommanderi** (kinesisk: 郡, pinyin: *Jùn*) er navnet på et historisk administrativt nivå i Kina. 

Under Zhou-dynastiet (ca. 1046–256 f.Kr.) var kommanderiet ett nivå lavere enn *distriktet* (縣/县).

Qin Shi Huang (regjeringstid 221–210 f.Kr.) som organiserte Qin-dynastiet inverterte nivåbetegnelsene slik at kommanderiene ble ett nivå *over* distriktene. Under Han-dynastiet (202 f.Kr.– 220 e.Kr.) ble kommanderiet den dominerende enheten, og hvert kommanderi ble inndelt i fylker. Hver gang Han-dynastiet kunne legge under seg et selvstendig eller halvselvstendig kongedømme, ble det avskaffet og erstattet med ett eller flere kommanderier. Senere kom enheten *zhou* inn i bildet, med kommanderier som underenheter.

Sui- (581–618) og Tang-dynastiene (618–907) avskaffet kommanderiene og erstattet dem med *zhou* (州), prefekturer.

Referanser
----------

1. ↑  *Shiji* vol. 71.
2. ↑  de Crespigny, Rafe (2004). «The government and geography of the northern frontier of Late Han». *The government and geography of the northern frontier of Late Han*. Australian National University. Besøkt 18. februar 2016.
3. ↑   I Tang-tiden var det i en periode fra 712 til 756, under keiser Xuanzong, likevel kommanderier som var enheten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Nattmennesket*** er en kriminalroman av André Bjerke, utgitt i 1941 under psevdonymet Bernhard Borge. Romanen er hans første under dette psevdonymet, og den første av tre romaner der «detektiv-psykologen» Kai Bugge er med. Romanen er skrevet i en periode da psykoanalysen var et populært fenomen i Oslos borgerskap. Modell for Kai Bugge var psykiateren Trygve Braatøy, men André Bjerke skal ikke ha kjent Braatøy personlig. Kai Bugges beskrivelse av "nattmennesket" høres som en variant av dissosiativ identitetsforstyrrelse, basert på hans tolkning av drømmetydning og fortrengninger som røpes ved kryssordløsningen.

*Nattmennesket* har mye i seg av *Dr. Jekyll og Mr. Hyde* med en natt- og en dagside i samme person. Det hevdes at André Bjerke med *Nattmennesket* var den første som fullt ut lot psykoanalyse står for oppklaringen av et kriminalmysterium. Romanen er oversatt til en rekke språk, til og med japansk.

Handling
--------

En sommer før krigen oppholder en gruppe unge mennesker seg i villaen «Sjøsus». De er blitt invitert av eieren Helge Gårholm til å tilbringe sin sommerferie der. De inviterte er forfatteren Bernhard Borge (Gårholms fetter), den forsofne journalisten Arnold Kvam, legen Arne Lundmo, fekteren Storm-Jensen, skuespillerinnen Sonja Lundmo, medisinstudenten Eva Lundmo, skuespillerinnen Saisa Sjøstrøm, prestedatteren Vesla Kramer og maleren Kåre Gårholm (Helges bror). Oppholdet går fint helt til en dag det blir en amper stemning mellom flere av gjestene. Og det ender med et mord, som Kai Bugge oppklarer.

I likhet med alle Bjerkes kriminalromaner kombinerer også denne en kriminalgåte-lek med ironi over samtidsfenomener og fascinasjon over irrasjonelle krefter i menneskesinnet. Personene i romanen drøfter psykoanalysens relevans, og forfatteren lar flere stemmer komme til orde, samtidig som psykoanalysen brukes som en logisk kodenøkkel for å oppklare forbrytelsen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

  


| * v
* d
* r
Bernhard Borges kriminalromaner med Kai Bugge |
| --- |
| 
* *Nattmennesket* (1941)
* *De dødes tjern* (1942)
* *Skjult mønster* (1950)

 |

Portal: Litteratur
**Beyers Naudé** (født 10. mai 1915, død 7. september 2004) var en sørafrikansk skriftlærd, teolog og en ledende anti-apartheid-aktivist.

Liv og virke
------------

Naudé ble ordinert som prest i 1939 og i 20 år tjente han i ulike menigheter.

Den 3. august 1940 giftet Naudé seg med Ilse Weder, hvis far hadde vært en misjonær. Paret hadde tre sønner og en datter sammen.

I 1963 grunnla Naudé organisasjonen Christian Institute of Southern Africa (CI), en økumenisk organisasjon med sikte på å fremme forsoning gjennom dialog, forskning og publikasjoner. Kort tid senere fratrådte han sin kirkelige posisjon og forlot sin menighet i Northcliff i Johannesburg. Som et resultat, mistet han sin status som minister i den nederlandske reformerte kirke. 

I 1993 ble Naudé nominert til Nobels fredspris. I 2004 ble Naudé kåret til nummer 36 på Topp 100 Great South-Africans i en uformell meningsmåling utført av et TV-program sendt på South African Broadcasting Corporation.[]

Etter hans død den 7. september 2004, lovprise Nelson Mandela ham som «en sann humanitær og en sann sønn av Afrika.[] Naudé fikk en offisiell statsbegravelse som ble avholdt lørdag 18. september 2004 og ble fulgt av president Thabo Mbeki, andre prominente og høytstående sørafrikanske tjenestemenn. Naudés aske ble spredt i bydelen Alexandra, like utenfor Johannesburg. Han mottok flere æresbevisninger fra flere forskjellige land mens han levde og etterlot seg sin kone, fire barn og to oldebarn.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Christiaan Frederick Beyers Naude, Munzinger IBA 00000016937, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12108581r[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60k2rfc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Beyers Naude — Christian and Afrikaner Opposition to Apartheid[*død lenke*]
* *Cry of Reason: An Afrikaner Speaks Out* Video, 1987, 58 mins
* Picture Arkivert 11. september 2005 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Teskje** (eller **teskei**) er et tradisjonelt matlagingsmål for måling av volum. Teskje er ikke en SI-enhet. Symbolet for teskje er **ts**.
En teskje er vanligvis definert som fem milliliter (5 ml), men dette kan variere etter hvor man er i verden.

Teskje er en enhet som hovedsakelig brukes til å måle opp små mengder i forbindelse med matlaging.

Når en skal måle opp en teskje er det viktig å bruke et mål som nøyaktig angir fem milliliter fremfor å bruke en tilfeldig teskje.

Omregning
---------

Med utgangspunkt i at en teskje tilsvarer 5 ml, vil 1 teskje være lik:

* 5 kryddermål
* 1⁄2 barneskje
* 1⁄3 spiseskje
* 1⁄30 kaffekopp
* 1⁄50 tekopp

Og motsatt:

* 1 kryddermål = 1⁄5 teskje
* 1 barneskje = 2 teskjeer
* 1 spiseskje = 3 teskjeer
* 1 kaffekopp = 30 teskjeer
* 1 tekopp = 50 teskjeer

1 teskje er, i forhold til SI-enheten liter, lik:

* 5 milliliter
* 0,5 centiliter
* 0,05 desiliter
* 0,005 liter

Og motsatt:

* 1 milliliter = 0,2 teskjeer
* 1 centiliter = 2 teskjeer
* 1 desiliter = 20 teskjeer
* 1 liter = 200 teskjeer

Se også
-------

* Matoppskrift

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**HMS «Oxley»** var en «Odin»-klasse undervannsbåt bygget av Vickers-Armstrong Limited ved Barrow-in-Furness i England, sjøsatt den 29. juni 1926 og satt i tjeneste 1. april 1927 for den australske marinen som HMAS «Oxley». HMAS «Oxley» sluttet i sin tjeneste for den australske marinen på den 9. april 1931 og ble flyttet over til Royal Navy den 10. april 1931.

Oxley senkes i Norge
--------------------

Ubåtene HMS «Oxley» og HMS «Triton» patruljerte langs norskekysten den 10. september 1939 og hadde hatt jevnlig kontakt da «Triton» oppdaget en uidentifisert ubåt utfor kysten av Karmøy. Man antok da at dette kunne være «Oxley», og «Triton» sendte derfor ut flere gjenkjennelsessignaler. Etter at «Triton» hadde sendt flere signaler uten å få svar, avfyrte hun to torpedoer som traff den uidentifiserte ubåten og sendte den til bunns syd for Skudenes i Rogaland. «Triton» dro deretter til stedet hvor ubåten sank og plukket opp tre overlevende. Den britiske marinens etterforskning viste at «Oxley» var ute av kurs og at «Triton» hadde agert korrekt og ikke kunne klandres. Det var den første ubåten som sank under annen verdenskrig, og den første som ble senket av egne styrker.

Eksterne lenker
---------------

* uboat.net
* aftenbladet.no Fem vrak utenfor Rogaland[*død lenke*]

Portal: Andre verdenskrig
Flåvær sett fra Eggesbønes. Stadtlandet i bakgrunnen. Foto: Frode Inge Helland 
Flåvær, Herøyfjorden. Tegning: Frode Inge Helland 
Flåvær fyr. Foto: janter 
**Flåvær** er en liten gruppe med holmer og skjær i Herøyfjorden i Herøy på Sunnmøre, og omfatter holmen Flåvær, Husholmen, Torvholmen og Warholmen.

Historie
--------

I 1981 var det totalt 14 innbyggere på de fire holmene. Tidligere var det stor aktivitet på Flåvær på grunn av den sentrale beliggenheten i Herøyfjorden og til den sterkt trafikkerte Flåværleia som går mellom Flåvær og Herøy. 

Flåvær fungerte som fiskevær og handelssted, hadde brukbar havn med gode oppankringsmuligheter og stort antall fortøyningsfester. Da sildefiskeriene var på det høyeste var havnen full av fiskefartøy og da kunne det være opp til 1 500 mennesker samlet der. Fra 1873 til 1976 var der postkontor, og fra 1929 til 1961 og fra 1981 til 1984, skole. Her er også Flåvær fyr som ble opprettet i 1870.

I dag er Flåvær fraflyttet, men det er mulig å tilbringe ferie og legge konferanser til Flåvær og Torvholmen.

Eksterne lenker
---------------

* Turistvirksomhet Arkivert 3. september 2019 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
***Tess av slekten D'Urberville*** (engelsk: *Tess of the d'Urbervilles*) er en roman fra 1891 av den engelske forfatteren Thomas Hardy (1840–1928).

Hovedpersonen *Tess Durbyfield* er eldst av åtte barn i en fattig familie. Den drikkfeldige faren har fått vite av landsbyprsten at han nedstammer fra den fine slekten d'Urberville. Da hesten deres dør, blir Tess tvunget til å oppsøke de antatt rike slektningene, og be om penger til en ny hest. Navnet og eiendommen brukes nå imidlertid av andre, og Tess blir voldtatt av sønnen i huset, *Alec d'Urberville*. Hun får sønnen *Sorrow*, som dør som spedbarn, men blir fortsatt tvunget til å være Alecs elskerinne. 

Gemma Arterton spilte *Tess* i 2008
Tess får en ny start som budeie i et annet grevskap, hvor hun blir kjent med den rettskafne prestesønnen *Angel Clare*. De blir gift, og hun forteller om sin fortid. Mens Angel er bortreist blir Tess oppsøkt av Alec. Hun myrder i Alec i fortvilelse, og blir henrettet.

Boken er filmet et par ganger, senest *Tess* (1979) av Roman Polanski med Nastassja Kinski og av BBC i 2008 med Gemma Arterton i tittelrollen.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre Evensberget. *Litterært leksikon*. Stenersen, 2000. ISBN 82-7201-261-8
2. ↑  *Tess of the D'Urbervilles* – Thomas Hardy's classic novel for BBC One. – BBC. – 21 January 2008.
3. ↑  *Tess of the d'Urbervilles* (2008). – IMDb.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
*For rapperen, se Takeoff (rapper)*.
Virgin Atlantic Boeing 747-400 etter takeoff fra Manchester Airport, England.
**Starten av en flygning** (engelsk: ***takeoff***), også kalt å **ta av**, **lette** eller av og til **avfly**, kan regnes som fasen fra et fly starter ved enden av rullebanen til det er i sikker flyhøyde (over minstehøyden), og er en del av et flys avgang fra en flyplass.

Før start skal det før dagens første flytur være gjort daglig inspeksjon (DI), motorsjekk og full oppstartsjekk. Dersom flyet har landet nettopp og skal ta en ny flytur kontrolleres at det er nok drivstoff, at høyderorstrim er satt til avgangsposisjon og at flaps er satt til avgangsposisjon, 10, 15 eller 20 grader.

Vindpølsene ved rullebanen skal kontrolleres for å unngå takeoff i medvind.

Klarering/radiomelding
----------------------

* Ved kontrollerte flyplasser ber man om å få klarering til avgang og vindinformasjon fra flygeleder i tårnet.
* Ved flyplasser med AFIS-tjeneste (flygeinformasjonstjeneste) gir flygeren beskjed om planlagt avgang og får informasjon om vind og om banen er klar.
* Ved ukontrollerte flyplasser bør flygeren sende blindmelding på plassens radiofrekvens om at han tar av, hvilken rullebane/baneretning og hvor han skal. Dette er nyttig informasjon for andre flygere i nærheten av plassen.

Når flygeren starter flyet bør han minne seg selv om rutine i tilfelle motorstans ved avgang. 

* Lande rett fram på banen om det er plass,
* Under ca. 1000 fot: lande nesten rett fram i terrenget på mest mulig egnet sted,
* Over ca. 1000 fot: svinge tilbake og lande på plassen.

Akselerasjon
------------

Under akselerasjonen bør det vurderes om akselerasjonen er normalt kraftig, eller om gassen skal trekkes tilbake for å stoppe flyet på rullebanen. Dårlig motorkraft eller øket rullemotstand kan gjøre det vanskelig å få flyet i lufta på forsvarlig vis. Rotasjonen av propellen og propelluftens virkning på vinger, flykropp og rorflater vil trekke flyet mot venstre. Derfor er det nødvendig å trykke en del høyre sideror under avgang.

Småfly har vingene så nær bakken og er lette så de flyr langs rullebanen i såkalt bakkeeffekt før de når hastighet for beste stigevinkel, da nesa løftes. Større fly har en egen hastighet da de «roterer» ved avgang og starter stigningen.

Første stigning
---------------

Opp til 500 fot over banen flyr småflyene med beste stigevinkel, det vil si den hastigheten som gir en brattest vinkel oppover som er best for å komme over hindringer. Ved 500 fot trekkes flaps inn og hastigheten økes til beste stigehastighet som er hastigheten flyet raskest stiger med.

Da må man si at takeoff er ferdig.

Referanser
----------

1. ↑  takeoff - Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  «Ordbøkene.no - Bokmålsordboka og Nynorskordboka». *ordbokene.no* **(norsk)**. Besøkt 25. juli 2023.
3. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 25. juli 2023.

Se også
-------

* Landingsrunde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**HMS «Hercules»** var et britisk slagskip av «Colossus»-klassen.

Hovedbestykningen bestod av ti 50-kaliber 12" Mk XI kanoner plassert parvis i fem tårn som hadde tilnærmet samme arrangement som HMS «Neptune». «X»-tårnet var plassert et dekk over «Y»-tårnet, og «P»-tårnet og «Q»-tårnet var skråstilt i forhold til hverandre, men nærmere hverandre enn på HMS «Neptune». Sekundærbestykningen bestod av 16 50-kaliber 4" Mk VII kanoner. I tillegg hadde hun fire 3 punds kanoner og tre 21" torpedorør.

HMS «Hercules» ble operativ i august 1911 som flaggskip for 2. divisjon i Home Fleet og var flaggskip for 2. slagskipskvadron fra juli 1912 til mars 1913 da hun ble overført til 1. slagskipskvadron. Ved utbruddet av den første verdenskrig i august 1914 ble hun overført til 8. slagskipskvadron i Grand Fleet. I 1916 tok hun del i Jyllandsslaget.

Hun ble solgt for opphugging i november 1921.

Referanser
----------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the Worlds Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 26. ISBN 0-85177-245-5.

Portal: Første verdenskrig
**Abraham Gothard Samuelson** (født 1831 i Drøbak, død 1892) var en norsk kjøpmann og skipsreder.

Han var sønn av kjøpmann og skipsreder Henry Parr Samuelson og Elisabeth Maria Andresen. Han giftet seg i 1861 med sin kusine, Betty Henriette Sørensen, som han fikk ti barn med. Familien bodde ved torget i Drøbak kjøpstad.

Han overtok videreførte farens forretningsvirksomhet under A.G. Samuelson, og drev isdrift, rederi med fire dampdrevne slepebåter samt engrosimport av vin og andre drikkevarer. Samuelsen var trolig den første i Drøbak-distriktet som anla isdammer, da han fikk rett til å demme opp en bekk i 1866. På slutten av 1800-tallet var Drøbak en av landets ledende iseksporthavner, og Samuelson blant de fremste eksportørene.

I likhet med sin far var han nederlandsk visekonsul. Samuelson var ordfører i Drøbak 1878–1879. Han ble også nominert til suppleant til Stortinget fra kjøpstedene Moss og Drøbak for perioden 1877–1879, men ble ikke valgt.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Johansen, Knut H. (1969). *Familier i Drøbak i 1700- og 1800-årene. En foreløpig arbeidsskisse*. Oslo. s. 38–39.
2. 1 2 3  Aamodt, Torstein (2013). «Stoltenberg-familien i Drøbak. Et historisk tilbakeblikk – del 3» (PDF). *Pensjonist-nytt*. 33 (4): 22–28.
3. ↑  Holm, Christian Hintze (1996). *Vekst og forandring. Frogn og Drøbak fra ca. 1825 til århundreskiftet*. Frogn kommune. s. 219.
4. ↑  Holm, Christian Hintze (1996). *Vekst og forandring. Frogn og Drøbak fra ca. 1825 til århundreskiftet*. Frogn kommune. s. 177.
5. ↑  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet. De enkelte storting og statsraader 1814–1885*. Kristiania. s. 403.
Slakt ved et norsk slakteri.  Foto: Thomas Bjørkan, 2010 
Pinsipptegning ofr slakteprosessen ved et amerikansk storslakteri 1903.
**Slakteri** er et anlegg for avliving av dyr og forberedelse til industriell bearbeidelse av slakt til mat. I små slakterier skjer alle arbeidsoperasjonene på ett sted. I mindre og mellomstore slakterier foregår slaktinga i tre etapper. Første etappe består av avliving, opphenging, stikking og avblødning. I fase to fjernes skanker, hode og hud, og i fase tre foregår organuttak, kløyving, pussing, veiing og klassifisering. Slaktegatesystemet benyttes på større slakterier og fungerer etter samlebåndsprinsippet.

I tillegg til selve slakteriet har anleggene avdeling for nedskjæring (stykking) av slaktet, og ofte avdeling for foredling til pølser med mer, samt kjøle- og fryseanlegg. Storfe, svin, sau, geit (og hest) samt en del rein slaktes ved felles anlegg, mens slakting av fjærfe og oppdrettslaks foregår ved spesielle slakterier. En del av tamreinslaktingen foregår ved enkle, mobile utendørs anlegg.

Norge
-----

Matloven (lov av 19. des. 2003 om matproduksjon og mattrygghet m.v.) inneholder bestemmelser om slakterier og kjøttkontroll. Gjennom EØS-avtalen skal norske slakterier drives etter det samme regelverket som EU-landenes slakterier.

Slakterisamvirket er den delen av norsk kjøttindustri som er eid og drevet av bønder gjennom andelslag. Dette samvirket heter Nortura og er landets største

Se også
-------

* Gårdsslakting
* Slakting
* Slakter

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Artikkelen «slakteri» i *Stor norske leksikon* (fri gjenbruk av tekst fra papirutgaven utgitt 2005-2007)>

Eksterne lenker
---------------

* (en) Slaughterhouses – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Primorsko** (bulgarsk: Приморско) er en badeby i Burgas oblast sørøst i Bulgaria. Byen har kystlinje til Svartehavet og har en strandlinje på omtrent 1 km². Gjennomsnittstemperaturen er 29 °C i juli, og når ofte 30-33 °C. Dette gjør Primorsko til et ettertraktet turiststed. Sjøtemperaturen i juli og august er 27-28 °C. Primorsko har mer enn 2300 timer solskinn årlig, flesteparten om sommeren. Elvene Ropotamo og Dyavolska reka renner forbi byen. Nær Primorsko ligger også Ropotamo naturreservat og Slangeøya reservat.

Sport
-----

I 2010 ble Europamesterskapet i orientering arrangert i Primorsko.

Galleri
-------

* Fra luftaFra lufta
* Primorskos havnPrimorskos havn

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Primorsko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Primorsko hos Wikivoyage
* Informasjon om Primorsko (engelsk)
* Bilder fra Primorsko

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Primum, non nocere** eller **primum, nil nocere** er en latinsk frase som betyr «først og fremst, å ikke volde skade» eller «først og fremst, å ikke skade noe».

**Nonmaleficence** er et annet prinsipp som har blitt utledet av det førstnevnte og er knyttet til den medisinske etikk som undervises i medisinstudier, kanskje særlig innen akuttmedisin. Prinsippet innebærer at det kan være bedre å gjøre ingenting enn å gripe inn og dermed forverre tilstanden. Leger og annet helsepersonell bør med andre ord overveie risikoen ved å foreta en behandling, spesielt før en diagnose har blitt stilt.

Uttrykkets opprinnelse er usikker. I den hippokratiske ed finnes løftet å «avstå fra å forvolde skade» (ἐπὶ δηλήσει δὲ καὶ ἀδικίῃ εἴρξειν) men uten at den eksakte ordlyd fra frasen forekommer. Prinsippet forklares i *Corpus Hippocraticum*: legen må ha to ting for øye når det gjelder sykdom, nemlig å gjøre godt eller ikke volde skade (Bok I, Seksj. 11).

Litteratur
----------

* Markwart Michler: *Ärztliche Ethik.* In: *Würzburger medizinhistorische Mitteilungen* 24, 2005, s. 268–281, her: s. 272–276 (*Primum nil nocere*).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |