recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dainese** er et italiensk selskap etablert i 1972 av nåværende administrerende direktør Lino Dainese. Selskapet spesialiserer seg på utvikling og salg av beskyttelsesutstyr for motorsykkel, terrengsykling og alpint.

Selskapet er kjent innen motorsport, der det sponser utøvere som Valentino Rossi og Max Biaggi. Andre kjente brukere av Dainese utstyr er beskyttelsespionér Philippe Perakis og programlederen i Top Gear, Richard Hammond.

Dainese har både standardprodukter og skreddersydde produkter, i forskjellige prissegmenter. Produktene anses for å være eksklusive, for eksempel er elementer ved produktene deres gjerne håndlagde og det benyttes eksotiske materialer som karbonfiber, kevlar og titan.

Dainese i Norge
---------------

Dainese distribueres i Norge av japanske Shimano, en stor produsent av sykkelkomponenter og fiskeutstyr. Utstyret benyttes flittig av motorsyklister, aktive terrengsyklister og da særlig innen grenen utfor og av alpinutøvere. Den norske alpinisten Aksel Lund Svindal benyttet en ryggplate, lik den type Dainese gjorde utbredt for bruk innen alpint sent på 1990 og tidlig på 2000 tallet, da han falt stygt under trening til en utforkonkurranse i Beaver Creek i 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dainese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Popular Mechanics: Could NASA's Astronaut Suits for Mars Be Designed by MIT and the Motorcycle Fashionistas at Dainese?
*«Udmurtisk» kan også referere til Udmurtia og udmurter.*

**Udmurtisk** er et permisk språk i den uralske språkfamilien som blir snakka i Udmurtia i Russland. De nærmest beslekta språka er dermed syrjensk og komipermjakisk. Forskjellen mellom udmurtisk og de to andre språka er ikke veldig stor, men stor nok til at de ikke uten videre er innbyrdes forståelige. Ifølge den russiske folketellinga i 2002 var det 637 000 udmurter og 464 000 udmurtisktalende i Russland. Tilsvarende tall fra sovjetisk statistikk fra 1989 var 746 000 udmurter, hvorav 520 000 (69,7 %) hadde udmurtisk som morsmål. De fleste av dem bor i Udmurtia, men noen bor også i Basjkortostan, Tatarstan, Kirov oblast og Perm kraj. Udmurtisk har tre hoveddialekter: Nord-, midt- og sørudmurtisk.

Udmurtisk blir skrevet med det kyrilliske alfabetet, med noen bokstaver i tillegg. Udmurtisk fikk først et latinsk alfabet i 1930-åra, og deretter et kyrillisk alfabet.

Udmurtisk har som de andre permiske språka et rikt kasussystem. Det har 29 konsonantfonemer.

| * v
* d
* r
Permiske språk |
| --- |
| Komipermjakisk **·** Syrjensk **·** Udmurtisk |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** UNESCO lang
 |
**Udo Bölts** (født 10. august 1966 i Südwestpfalz-distriktet i Tyskland) er en tidligere tysk proffsyklist. 
Bölts er en av de mest suksessfulle tyske landeveissyklistene de siste tiårene, og var kjent som en treningsvillig "fighter" som likte å gå i brudd. Telekoms tidligere manager Walter Godefroot beskrev ham med ordene "Die Bölts ist stärk, die geht niemals kapütt". ("Böltsen er sterk, han går aldri kaputt").   
 
Bölts ble profesjonell i 1989 i Team Stuttgart, og fulgte med da laget i slutten av 1991 gjennomgikk store endringer og skiftet navn til Team Telekom. 

Fra 1992 til 2003 fullførte han 12 strake utgaver av Tour de France, og er dermed den tyskeren med flest startede og fullførte Tourer. Han er også svært høyt på disse to listene dersom man tar med ryttere med andre nasjonaliteter òg. Hans beste sammenlagtplassering i Tour de France er 9.-plass fra 1994. Da Telekom vant Touren i 1996 og 97 var han en viktig hjelperytter, og i 97 ble han også lagt merke til for ordene "Quäl dich, du Sau!" (løst oversatt: tving deg videre, ditt svin!) som han ropte til Jan Ullrich i en kritsk fase mot slutten av rittet.

I 2003 byttet han lag til Team Gerolsteiner, i det som ble hans siste sesong før han la opp. Etter dette ble han en av sportsdirektørene i laget. Dette var en stilling han hadde frem til mai 2007. Da ble det klart at flere av T-Mobiles ryttere hadde brukt EPO på midten av 90-tallet, og 23. mai innrømmet Bölts at også han brukte EPO og veksthormoner i 1996 og 1997. Som en følge av dette gikk han av som sportsdirektør 24. mai.

Bölts' sterkeste prestasjoner er 9.-plassen i Touren i 1992, samt seieren i Dauphiné Libéré (1997), de tre tyske mesterskapene og seieren på en fjelletappe i Giro d’Italia. Han er den eneste tyskeren som har vunnet Dauphiné Libéré.

Lag
---

* Team Stuttgart 1989-1991
* Team Telekom 1992-2002
* Team Gerolsteiner 2003

Viktigste resultater
--------------------

* Seier i Herald-Sun-Tour
* Tysk mester i landeveisritt 1990
* Etappeseier i Giro d’Italia 1992
* Etappeseier i Baskerland rundt 1992
* Seier i Rund um Köln 1994
* 9.-plass sammenlagt i Tour de France 1994
* Tysk mester i landeveisritt 1995
* Seier i Classica San Sebastian 1996
* Etappeseier i Sveits rundt
* Seier i Dauphiné Libéré 1997
* Seier i GP Gippingen 1997
* Etappeseier Bicicletta Vasca 1997
* 4.-plass i VM i landeveisritt 1997
* Seier i GP Wallonie 1998
* Tysk mester i landeveisritt 1999
* Etappeseier i Deutschland Tour 2000

Eksterne lenker
---------------

* (de) Udo Bölts – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Udo Bölts – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Udo Bölts – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Udo Bölts – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Udo Bölts – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
**Uføres Landsorganisasjon**, ofte forkortet **ULO**, er en norsk, landsomfattende frivillig organisasjon for uføre. Orgianisasjonens formål er å kjempe for uføres rettigheter i samfunnet og retten til et verdig liv, både økonomisk og sosialt. ULO er en partipolitisk og livssyns-nøytral organisasjon. Organisasjonen ledes av Laila Sandbekk og hadde ca. 600 medlemmer i 2016.

Historie
--------

Organisasjonen ble planlagt etter at mange mottakere av uførepensjon fikk pensjonen sin endret som følge av uførereformen. 26. desember 2014 startet arbeidet med å danne en organisasjon for uføre. Navnet *Uføres Landsorganisasjon* ble foreslått av Randi A. Pettersen og ble bestemt etter en avstemning. Selve stiftelsesmøtet for organisasjonen ble holdt i lukket form på internett 7. januar 2015, der Laila Sandbekk ble valgt som leder.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bjørn Haugan (29. mai 2015). «14 260 uføre er i skikkelig uføre». VG. Besøkt 3. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Uføres Landsorganisasjon på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Uføres Landsorganisasjon på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Dolichopsis*** er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår.

Utseende
--------

Middelsstore maurbiller, avlange, gjerne blankt metalliske skinnende. De er gjerne brokete farget i gult, rødt, brunt og svart, og kroppen har lange, utstående, fine hår (ikke børster). Hodet er omtrent så bredt som brystskjoldet, vanligvis med små, utstående fasettøyne. Kjevene er ganske kraftige og fremoverrettede. Antennene er 11-leddete, tykkere mot spissen, av og til med en 3-6 leddet kølle. Brystskjoldet er omtrent så langt som bredt eller lengre enn bredt. Dekkvingene har tydelige skuldre og er mer eller mindre parallellsidige. Av og til dekker de ikke hele bakkroppen. De har mer eller mindre tydelige rekker av punktgroper. Beina er slanke, føttene består av 5 ledd, men det fjerde leddet er svært lite slik at det tilsynelatende bare er fire ledd (pseudotetramere føtter). Det andre og tredje leddet er tolappede.

Larvene er avlangt sylindriske, tynnskinnede og lyse (ofte rosa), ryggplatene på framkroppen og hodekapselen er tydelig mørkere. Kroppen er kledt med fine, oppstående hår, beina er ganske korte.

Levevis
-------

Disse artene lever oftest på tørt kjøtt, bein og hud fra virveldyr, det kan være at de hovedsakelig lever av andre insekter som kommer til dette.
De kan finnes på tørket kjøtt og fisk, og spiser også på inntørkede kadavere.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien Gnag- og maurbiller, Cleroidea
				+ Familien maurbiller, Cleridae
					- Underfamilien skinkebiller, Korynetinae Laporte de Castelnau, 1838
						* Slekten ***Dolichopsis*** Gorham, 1878
							+ *Dolichopsis bicoloripes* (Pic, 1932)
							+ *Dolichopsis haplocnemodes* Gorham, 1878

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dolichopsis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Dolichopsis (Gorham)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Dolemite*** er en amerikansk actionfilm fra 1975, og også navnet på hovedkarakteren spilt av Rudy Ray Moore. Filmen ble regissert av D'Urville Martin som i tillegg spiller skurken Willie Green. 

En oppfølger ved navn *The Human Tornado* kom i 1976.

Handling
--------

Dolemite er en hallik og nattklubb-eier som soner tjue år i fengsel, etter å ha blitt narret av en kriminell konkurrent, Willie Green. Han ble derfor arrestert av korrupte politi-etterforskere og en borgermester. Han blir benådet, og forsøker å gjenopplive sitt tidligere rykte på gata når han forsøker ta kontrollen over "Total Experience" nattklubben sin. Men samtidig blir han holdt øye med av en FBI-agent som lurer i skyggene, og holder øye med ham og nattklubben hans.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dolemite* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Dolemite* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Dolemite* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Dolemite* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Dolemite* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Dolemite* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Dolemite* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Karl-Erik Giercksky** (født 30. november 1942 i Oslo) er avdelingsoverlege og professor ved kirurgisk avdeling Radiumhospitalet. Han tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Heidelberg og doktorgraden ved Universitetet i Tromsø i 1977. Etter utdanning ved Regionsykehuset i Tromsø og Rikshospitalet ble han spesialist i generell kirurgi og gastrokirurgi. Hans viktigste forskningsområder er kirurgiske komplikasjoner og kreftbehandling, og han er en produktiv forsker med over 200 publikasjoner. Doktorgradsarbeidet hans hadde tittelen *Tissue thromboplastin and phospholipase C : an experimental study in vivo*.

Etter å ha arbeidet fra 1980 til 1986 som professor i Tromsø, kom han til kirurgisk avdeling på Rikshospitalet, hvor han var til han i 1988 ble knyttet til Radiumhospitalet. Etter fusjonen mellom de to sykehusene i Oslo, var han klinikksjef og professor for den felles kirurgiske avdelingen.

Karl-Erik Giercksky er Honorary professor ved Zhengzhouuniversitetet

Kilder
------

* *Karl-Erik Giercksky 70 år* Fødselsdagsomtale i Aftenposten 30. november 2012 side 56

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Karl-Erik Giercksky i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Side hos UiO[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Olav Breck** (født 16. februar 1895 i Hamar i Hedmark, død i Bergen 1988) var en norsk kommunal tjenestemann i Bergen kommune.

Breck var sekretær ved forskjellige borgermesterkontor mellom 1925 og 1938, lønnssjef i Bergen kommune 1938 -1945, rådmann ved 4. avdeling 1945 -1949 og finansrådmann 1949 - 1965.

Rådmann Breck medvirket til at Bergen på femtitallet gjennomgikk en stor utvikling og utbygging. Kommunen boret tunnel gjennom Løvstakken (ferdig 1968, etter Brecks avgang) og bygget Norges første drabantby, Fyllingsdalen, på baksiden av fjellet. Mye av planleggingen samt kjøpet fra Fana kommune i 1955 sto finansrådmannen for, og kommunikasjonene i hele byen ble utbygget under hans ledelse.[] Finansrådmannen ble styreformann i det kommunalt eide A/S Nygårdstangen med stort innslag også fra Bergens storborgerskap både på eiersiden og i styret. Busstasjonen i Bergen ble bygget (åpnet 1958), med samme styre- og eierstruktur.[] For første gang, og i stor målestokk, ble bussrutene synkronisert og sentrert i det underjordiske systemet under bakken i den sentralt plasserte busstasjonen.[] Før Breck gikk av som finansrådmann i 1965 var planleggingen av tunnelen og den nye bydelen i full gang under hans ledelse. Han bygde også den ikoniske Ulriksbanen[].

Kilder
------

* Artikkel om Olav Breck i *Hvem er Hvem? 1984* side 61

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Walter Hayes** (født 12. april 1924, død 26. desember 2000) var en britisk journalist og senere markedsføringsleder for Ford. Hayes spilte en nøkkelrolle i Fords Formel 1-program, ved å ansette Jackie Stewart og ved å finansiere byggingen av Cosworth DFV-motoren. Han var også involvert i Fords overtagelse av de klassiske engelske bilmerkene Jaguar og Aston Martin.

Biografi
--------

Walter Leopold Arthur Hayes ble født i Harrow, Middlesex. Han fikk et stipend til Hampton School og tjenestegjorde senere i Royal Air Force. Takket være farens arbeid som trykker, fikk han kontakter i Fleet Street, der mange av Londons aviser har sine kontorer. Etter krigen begynte han å arbeide som journalist og senere redaktør.

### Arbeidet hos Ford

I 1962 takket han ja til et tilbud om å bli sjef for Fords markedsføringsavdeling. Ford hadde på dette tidspunktet rykte som produsent av pålitelige, men ganske kjedelige biler. Hayes konkluderte med at suksess i billøp var nødvendig for å forbedre Fords rykte. Med kampanjen «Total Performance» forvandlet han Ford fra å være leverandør av transportmidler til å bli en produsent av biler som menigmann fortsatt kunne identifisere seg med, men som likevel oste av fart, spenning og hestekrefter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** ISNI
 |
Selvportrett (c. 1849)
Walter Howell Deverells illustrasjon av en scene fra William Shakespeares *Som dere vil ha det*
**Walter Howell Deverell** (født 1. oktober 1827 i Charlottesville i Virginia i USA, død 2. februar 1854 i London) var engelsk kunstmaler som ble født i Charlottesville, Virginia i USA av engelske foreldre som flyttet med ham tilbake til England da han var to år. Deverell malte bilder i henhold til pre-rafaelittenes idealer.

Liv og virke
------------

Som ung mann arbeidet Deverell på et advokatkontor, men hadde kunstneriske interesser og studerte kunst ved å gå på Henry Sass’ kunstskole fra 1844. Her møtte han den karismatiske Dante Gabriel Rossetti som tok Deverell under sin beskyttelse. Fra 1846 besluttet Deverell å bli kunstmaler på heltid og begynte sine studier på Royal Academy. I 1851 delte han malelokale med Rossetti. 

Det pre-rafaelittiske broderskap ble dannet i 1848, og ved påvirkning av Rossetti begynte Deverells malerier å vise innflytelse fra bevegelsen, men beholdt likevel også trekk fra tidligere genremalere som Charles Robert Leslie. Han bidro til bevegelsen tidsskrift *The Germ* og stilte ut det pre-rafaelittiske maleriet *Twelfth Night* (*Helligtrekongersaften*) som nå finnes i Forbes Magazine Collection i New York. Bildet tolket en scene fra William Shakespeares stykke av samme navn (fra Akt II, Scene IV). Den kvinnelige modellen var Elizabeth Siddal, en blek, tynn og vakker kvinne, som Deverell hadde oppdaget. Hun skulle bli pre-rafalittenes mest betydningsfull modell, men til tross for at Deverell var tiltrukket av henne, var det til slutt Rossetti hun giftet seg med.

Da James Collinson trakk seg fra broderskapet av religiøse grunner foreslo Rossetti at Deverell skulle erstatte ham, men avgjørelsen trakk ut og han ble aldri valgt inn.

Deverell fullførte svært få bilder, og stilte ut kun fire malerier hos Royal Academy. Hans bilder var alle figurmalerier i fargerike og kostbare klær. Foruten *Twelfth Night* tolket han også en scene fra Shakespeares stykke *As You Like It* (*Som dere vil ha det*), nå i Shipley Art Gallery, Gateshead. Tate Gallery har flere portretter, blant annet *A Pet* og *Eustatia*, og Johannesburg Art Gallery har et betydelig og samtidig noe uhyggelig maleri fra sent i karrieren, *The Irish Vagrants*.

I 1853 døde hans far og Deverell ble etterlatt med ansvaret for å ta seg av og understøtte sin yngre søsken. Sykdom tvang ham til å oppgi sitt arbeid som lærer ved en formgivningsskole, og på grunn av fattigdom måtte han male hjemme. Han utviklet en dødelig nyresykdom som ble kalt for Brights sykdom og døde så i den unge alder av knappe 27 år i tidlig i 1854.

Referanser
----------

1. ↑   Deverell, Walter Howell, «Walter Howell Deverell»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Deverell, Walter Howell[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Chalk Drawing – Walter Howell Deverell – Deverells selvportrett og aller siste tegning før han døde

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
***Flensburgska huset*** eller ***Flensburgska gården*** ligger på hjørnet av Södergatan og Skomakaregatan i det indre Malmö i Sverige.

Eiendommen består av flere bygninger, hvor murstenshuset mot Södergatan kalles for Flensburgska huset. Det tilhører Malmös eldste bygningsmasse og er formentlig en kopi i mindre skala av det samtidige skånske Svenstorp slott. Arkitekt kan ha vært stenhugger Daniel Tommisen som også arbeidet med Svenstorp. Bygningen har en for den tid karakteristisk stil med skiftevis røde murstensflater, skiftevis hvite krittstensbånd. Volutgavlens design var populær i Danmark på slutten av ​​1500-tallet etter innflytelse fra Holland.

Eiere
-----

Huset ble oppført av rådmann Helmicke Ottesen og hans hustru Kirstine Rasmusdatter i 1596. I begynnelsen av ​​1600-tallet kom huset i Söffren Christensens besittelse, en av de mer bemærkelsesværdige borgere i datidens Malmø. Som barn hyrdet han får på Skabersø slott utenfor byen, da han døde i 1651 var han borgermester i Malmø og tilmed byens rikeste innbygger. Hans store epitafium er bevart i Sankt Petri kirke, hvor Söffren sees med hele sin store familie.

I 1827 kjøpte kjøpmann Flensburg bygningen, som på det tidspunkt ble benyttet som magasin. Eva Flensburg donerte hele boet til Malmö Museum i 1964. Gården ble erklært byggnadsminne i 1968, og ble dermed Malmös første kommunale av sitt slag. I dag forvaltes eiendommen av Malmö Museum gjennom foreningen *Flensburgska huset*, og er kontor for Malmö kulturrförvaltning. Nøyaktig som for 400 år siden, er det butikker i første etasjen.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Sven Rosborn. «Fåraherden som bytte yrke». Fotevikens Museum. Besøkt 10. oktober 2017.
3. ↑  Kerstin Börjesson (24. september 2009). «Flensburgska gården». Malmö stad. Arkivert fra originalen 11. oktober 2017. Besøkt 10. oktober 2017.
4. 1 2  «Flensburgska gården» (PDF). lansstyrelsen.se. Arkivert fra originalen (PDF) 11. oktober 2017. Besøkt 10. oktober 2017.
5. ↑  «Flensburgska gårdens historik» (PDF). flensburg.nu. Arkivert fra originalen (PDF) 11. oktober 2017. Besøkt 10. oktober 2017.
**Walter J. Burghardt** (født 10. juli 1914 på Manhattan i New York City i USA, død 16. februar 2008 i Philadelphia i Pennsylvania) var en ledende amerikansk katolsk prest og teolog tilknyttet jesuittordenen. Han var særlig kjent som homilist.[]

På 1920-tallet underviste han ved den katolske St. Francis Xavier High School i New York City. Han trådte inn i jesuittordenen i 1931, i ordenens Maryland-provins, og var i mange år tilknyttet Woodstock Theological Center ved Georgetown University, der han forfattet mange av sine 24 bøker og over 300 artikler om teologiske emner. Hans eget fagområde var patristikken. Foruten ved Woodstock og Georgetown, underviste han også ved Catholic University of America. Han var også i en lang periode medlem av Vatikanets internasjonale teologiske kommisjon.

Han var i 44 år medredaktør eller sjefredaktør (24 år) for fagtidsskriftet *Theological Studies.* Han var også president for *Catholic Theological Society of America.*

Etter at han gikk av i en alder av 75 år, grunnla han prosjektet *Just Word*, et retrett- og opplæringsprogram med målsetning om å forbedre katolsk prekekunst som han betegnet som *like kjedelig som oppvaskvann.*[]

Verker
------

* «The Catholic Concept of Tradition in the Light of Modern Theological Thought», i *Proceedings of the Sixth Annual Convention of the Catholic Theological Society of America*, 1951
* *The Idea of Catholicism: An Introduction to the Thought and Worship of the Church*, 1960
* «On Turning Eighty: Autobiography in Search of Meaning», i *Woodstock Report*, March 1995, no. 41
* *Long Have I Loved You: A Theologian*
* *Christ in Ten Thousand Places*
* *Justice: A Global Adventure*
* *Preaching the Just Word*

Referanser
----------

1. 1 2   catalogo.pusc.it[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Walter Hofer** (født 25. februar 1955 i Seeboden, Østerrike) er en tidligere sjef for skihopping og kombinert (*Head of Ski Jumping & Nordic Combined*) samt renndirektør for skihopping i det internasjonale skiforbundet (FIS). Som renndirektør har han hatt hovedansvaret for at konkurransene blir gjennomført i samsvar med FIS' regler og retningslinjer, og han har også hatt en viktig rolle under planleggingen av verdenscupen og eventuelle regelendringer.

Hofer har aldri selv vært aktiv skihopper. I ungdomsårene spilte han fotball for hjemstedsklubben SV Seeboden, før han i perioden 1976–1982 var en del av trenerteamet i SV Spittal/Drau, som massør og trener. På denne tiden tok han handelsskole og massørutdannelse, og jobbet i administrasjonen for den østerrikske jernbanen, ÖBB. Fra 1982 var han massør og deretter kondisjonstrener i det østerrikske skiforbundet. I 1988 ble han assistenttrener for det tyske hopplandslaget, under hovedtrener Rudi Tusch.

Innen han i 1992 ble ansatt i FIS i en da nyopprettet stilling som koordinator/renndirektør for hopp, hadde han fullført en doktorgrad i treningsmetodikk i skihopping. I 2008 ble han også sjef for kombinert.

Hofer ble i 2012 etterfulgt av Lasse Ottesen som renndirektør i kombinert, og som renndirektør i hopp ble han i 2020 etterfulgt av italienske Sandro Pertile.

Walter Hofer er gift og har to døtre.

> En skiflygings-plastbakke på Copacabana i Rio, det ville vært noe! 200 000 tilskuere som solte seg og så på skiflyging.
> 
> 
> Walter Hofer
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Berkutschi Skijumping: Race-director Arkivert 19. september 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Norges Skiforbund: Walter Hofer renndirektør også i kombinert[*død lenke*] (2. juni 2008)
3. ↑  FIS: Changes for Nordic Combined[*død lenke*] (5. juni 2008)
4. ↑  Enzyklopädie des Skispringens, s. 414: «Eine Skiflug-Mattenschanze an der Copacabana in Rio. Was wäre das für ein Spektakel! 200.000 Zuschauer, die sich in der Sonne räkeln, und dabei gleichzeitig einem Skifliegen zuschauen.»

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5 s. 414
* Munzinger-Archiv: Walter Hofer
* Sportsplanet.at: "Promi-Chat" mit dem FIS Renndirektor Walter Hofer am 28.07.2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Hofer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
**Sophie Louise** (født 15. april 1650, død 4. februar 1714) var en dansk-tysk prinsesse av huset Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck. 

Hun var datter av hertug August Philip av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck og hans annen hustru Sidonie av Oldenburg (1611–1650). 6. april 1674 giftet hun seg med grev Friedrich av Lippe-Brake (1638–1684), han døde ti år senere. De ble foreldre til Ludvig Ferdinand (1680–1709), den siste greve av Lippe-Brake. 

Etter sønnens døde satte Sophie Louise et minne om ham i Brakes evangelisk-reformerte kirke. Da Ludvig Ferdinand ikke hadde etterkommere, brøt en arvefølgestrid ut i landet. Friedrich Adolf av Lippe-Detmold (1667–1718) hadde straks etter hans død meldt sin interesse, og enkegrevinne Sophie Louise truet med å gå til hertugen av Wolfenbüttel, kurfyrsten av Hannover og sågar kongen hvis ikke han betenkte henne. Han tilstod henne omsider 55 000 daler og inventaret fra sønnens værelse.

Sophie Louise døde selv i 1714, og ble bisatt bisatt i samme kirke som ektemannen og sønnen. Hennes hertugelige våpen, med den norske løve som hjelmtegn, ses stadig i kirken.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Johann the Younger - wizg03.htm». *www.hansdenyngre.dk*. Besøkt 16. juni 2019.
3. ↑  «Brake - Geschichte und Gegenwart». *www.lemgo-brake.de*. Besøkt 16. juni 2019.
4. ↑  «Brake - Geschichte und Gegenwart». *www.lemgo-brake.de*. Besøkt 16. juni 2019.
5. ↑  «Brake». *www.royaltyguide.nl*. Besøkt 16. juni 2019.
Bilde av soppskyen dannet av atomvåpenet.
**Upshot-Knothole *Annie*** var en prøvesprengning av en atombombe under Operation Upshot-Knothole. Detonasjonen ble utført på Nevada Test Site (NTS), Area 3 i USA 17. mars 1953 og ble sendt direkte på amerikansk TV. Direktesendingen ble også tatt opp i studio, antageligvis ved bruk av den da nye magnetikkfilm teknologi, så de kunne ta opp lyden som atomvåpenet lagde.

Bomben var på 16 kilotonn (67 terajoule) og bar et stridshode av typen Mk-5 HE.

**Operation Doorstep** var en sivil forsvarsstudie gjennomført av USAs føderale sivile forsvarsadministrasjon sammen med *Annie*. Testen studerte effekten fra en detonasjon av et atomvåpen på to hus, 50 biler og åtte bomberom designet for boligbruk.

Referanser
----------

1. ↑  Eden, Lynn. *Whole world on fire: organizations, knowledge, and nuclear weapons devastation*. Cornell University Press. s. 166. ISBN 978-0-8014-3578-2.
2. ↑  «Operation Upshot-Knothole Shot Annie». Youtube. 13. mars 2010. Besøkt 29. mai 2015.

Se også
-------

* Liste over prøvesprengninger

Eksterne lenker
---------------

* (en) Upshot-Knothole Annie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En hunn.
Ansiktet forfra
**Barvedblomsterflue** (*Xylota jakutorum*) er en ganske stor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er vanlig over det meste av Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (9–12 mm), slank blomsterflue, ganske korthåret, kroppen svart bortsett fra gule eller mørk blågrå flekker på bakkroppens andre og tredje ledd. Ansiktet er litt uthulet under antennene, som er mørke med det tredje leddet nesten sirkelrundt. Pannen over antennefestet er tett bestøvet, hos hunnen går det en svart kile inn i det bestøvede området. Fasettøynene er nakne. Thorax er tydelig lengre enn bred, ikke påfallende hårete bortsett fra de lyst bestøvede skuldrene. Bakkroppen er parallellsidig, svart, det andre og tredje leddet har hvert sitt par gule tverrflekker, hunnens flekker kan være mørk blågrå. Beina er svarte og gulhvite, baklårene noe fortykket, bakføttene helt svarte. Vingene er glassklare med brunt vingemerke.

Levevis
-------

Arten lever mest i bar- og blandingsskog, men kan også forekomme i ren løvskog, den kan også finnes i plantet skog. Larvene utvikler seg i morkne stubber. De voksne fluene sitter mye og soler seg på stubber, trestammer eller løv, men besøker også blomster.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over det meste av den palearktiske sone, øst til Stillehavet. I Norge er den utbredt over hele landet nord til Nordland.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten har tidligere blitt forvekslet med *Xylota caeruleiventris*.

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ familien **blomsterfluer** (Syrphidae)'
					- underfamilien Eristalinae
						* gruppen Xylotini
							+ slekt *Xylota* Meigen, 1822
								- barvedblomsterflue, *Xylota jakutorum* Bagatshanova, 1980

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
* Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera.* 3: 81-139. Science Herald, Budapest.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *barvedblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *barvedblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *barvedblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *barvedblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *barvedblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Xylota jakutorum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Kjell Narve Ludvigsen** (født 26. mars 1947) er en norsk generalmajor.

Han har sin militære utdannelse fra Hæren, og er også uteksaminert sivilingeniør fra Institutt for geoteknikk, NTH (nå NTNU).

Ludvigsen var sjef for Distriktskommando Trøndelag 1999–2002. Etter å ha tjenestegjort ved Fellesoperativt hovedkvarter (FOHK) på Jåttå, tiltrådte han, på sin 60-årsdag 26. mars 2007, stillingen som ny styrkesjef for Multinational Force and Observers (MFO) på Sinaihalvøya. Dette er fjerde gang en norsk general bekler stillingen siden styrken ble opprettet i 1982 som et resultat av Camp David-avtalen.

Han var sjef for FN-styrkene i Libanon i 1992-93. I 1992 vakte det oppsikt da han til avisa Ny Tid kom med ufordelaktige uttalelser om Israels tilstedeværelse i det sørlige Libanon. Han hadde blant annet uttalt at israelerne snarest burde gjennomføre «det er var pålagt av verdenssamfunnet», og at «de som ikke har noe her å gjøre (i Sør-Libanon) er utvilsomt Israel». Han skal også ha sammenlignet organisasjonen Hizbollah med den norske motstandsbevegelsen. Uttalelsene vakte sterke reaksjoner fra Israelsk hold, og det israelske UD gav sin ambassadør i Norge beskjed om å protesterer overfor norske myndigheter. Noen dager senere mottok Ludvigsen refs fra den norske forsvarssjefen, men måtte ikke fratre sin stilling.

Han er gift med Herdis M. Gabrielsen, og de har to barn.

Referanser
----------

1. 1 2  VG - Primitiv og ukyndig (3.11.1992)
2. ↑  VG -FN-obersten refses av Forsvarssjefen (5.11.1992)

Eksterne lenker
---------------

* Norsk general til Sinai. Pressemelding 1/2007 fra Forsvarsdepartementet


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Trond Furuhovde** | **Sjef for Distriktskommando Trøndelag**(1999–2002) | Etterfølger:**Siste sjef** |
***Glyphocassis*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Ganske små, brede, blanke, gulaktige (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbiller med svarte tegninger, av og til nesten helt svarte. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen bredt oval, nokså jevnbred i midten. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Kantene av pronotum og dekkvingene danner en nesten kontinuerlig kurve. Oversiden er fint punktert, med regelemessige punktrader på dekkvingene midtre del.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Denne slekten er knyttet til planter i vindelfamilien inkludert søtpotet.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Nepal i vest til Japan i øst og Thailand i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Glyphocassis*** Spaeth, 1914
							+ underslekten *Glyphocassis* (i snever forstand)
								- *Glyphocassis trilineata* (Hope *in* Gray, 1831)
							+ underslekten *Hebdomecosta* Spaeth, 1915
								- *Glyphocassis lepida* Spaeth, 1914
								- *Glyphocassis spilota* (Gorham, 1885)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Glyphocassis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Glyphocassis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Glyphocassis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Glyphocassis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Glyphocassis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Glyphocassis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ottokar I** (tsjekkisk: *Přemysl Otakar I.*; født ca. 1155, død 15. desember 1230), av huset Přemyslid, var hertug av Böhmen 1192–1193 og 1197–1198, og konge fra 1198.

I hans unge år var landet preget av strid. I 1192 ble han anerkjent som hersker i Böhmen av den tyske keiseren Henrik VI. Ottokar ble senere avsatt etter å ha deltatt i en konspirasjon mot hohenstaufen-slekten. I 1197 tok han makten tilbake fra sin bror, hertug Vladislav Jindřich, som fikk beholde Mähren. Han benyttet seg av borgerkrigen i Tyskland, til å erklære Böhmen som kongedømme med støtte fra Filip av Schwaben, som trengte tsjekkisk støtte i kampen mot Otto IV.

Kong Ottokars segl, 1223
Da Ottokar et par år senere innså at Otto ville vinne kampen om tronen, skiftet han side mot at Otto og pave Innocens III anerkjente ham som konge. Filip hevnet seg ved å invadere Böhmen, og Ottokar skiftet side igjen, før ham omsider stilte seg bak Henriks sønn, Fredrik II, da han ble keiser som 18-årig i 1212. Kort etter sin maktovertagelse tilstedte Fredrik «Den gyldne bulle fra Sicilia» som ga Ottokar arveretten til Böhmens trone. Det betød at keiseren ikke lenger hadde rett til å utpeke kongen. Böhmens konge ble den ledende kurfyrsten i Det tysk-romerske rike, og fikk i oppgave å forsyne kommende keisere med tre hundre riddere, når de skulle til Roma for at bli kronet.

Ottokars regjeringstid markerte starten på den tyske innvandringen til Böhmen og byveksten i et land som hittil hadde vært preget av store skogområder. I 1226 gikk Ottokar til krig mod hertug Fredrik II av Østerrike, som hadde forpurret Ottokars planer om at få sin datter Agnes gift med keiser Fredriks sønn, Henrik. I stedet forsøkte Ottokar å få Agnes gift med Henrik III av England, men dette ble forhindret af keiseren, fordi Henrik var en motstander av huset Hohenstaufen. I stedet ønskede keiseren, som var enkemann, selv å gifte seg med Agnes, men hun hadde i mellomtiden fått nok og gikk med pavens hjelp i kloster.

Ottokar var gift to gange og fikk tretten barn. Den nest eldste, Markéta (Margaretha), ble gift med kong Valdemar II Seier av Danmark, der hun ble kjent som dronning Dagmar.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11949129X, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Otakar I de Bohèmia, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0047947[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   CERL Thesaurus, oppført som I. Böhmen, König Ottokar, CERL-ID cnp00557254[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   The Peerage person ID p10547.htm#i105462, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ottokar I Premysl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE
 |
**Orsa kommune** er en kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Orsa.

Kommunen opplevde et jordskjelv på 4,7 15. september 2014 kl. 15:08

Orsasjøen sett fra nord

Tettsteder
----------

Orsa kommune hadde to tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.

| # | Tettsted | Innbyggere |
| --- | --- | --- |
| 1. | **Orsa** | 5 308 |
| 2. | Skattungbyn | 295 |

Administrativ historie
----------------------

Orsa kommune omfatter idag samme område som i 1863.

Orsas kommunevåpen

Kommunevåpenet
--------------

Blasonering: I et felt av gull, tre røde orsaslipesteiner, ordnet to og en.

Produksjon av slipesteiner har skjedd lenge i traktene rundt Orsa og en slik finnes også avbildet på et segl fra 1720. Våpenet ble bekreftet av den svenske kongen i 1943.

Kommunen ble ikke berørt av 50- og 60-tallets kommunereformer, men våpenet ble registrert i Patent og registreringsverket i henhold til de nye bestemmelsene for kommunale våpen i 1974.

Næringsliv
----------

Orsa kommunes næringsliv består først og fremst av middelstore foretak innom skogs- og verkstedsindustrien, samt innen turistnæringen. Til de største selskapene hører AB Kandre og Orsa Link AB, begge ligger i selve Orsa by. Hovedtyngden av arbeidsplassene befinner seg likevel innen offentlig sektor og turistnæringen.

Utdanning
---------

Kommunen har en høyskole, Orsaskolan, som ligger i Orsa.

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningsstatistik kvartal 3 2011 Arkivert 13. desember 2011 hos Wayback Machine.. Statistiska centralbyrån (30. september 2011). Besøkt 7. januar 2012.
2. ↑  EMSC (15. september 2014). «Jordskjelv i Orsa».
3. ↑  «Folkmängd i tätort och småort per kommun 2010». Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (.xls) 3. mars 2016. Besøkt 11. april 2016.
4. ↑  Per Andersson: *Svensk vapenbok för köpingar, municipalsamhällen och landskommuner 1863-1979*. Draking 1994

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Orsa Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Orsa kommun
* Orsaskolan Arkivert 14. april 2021 hos Wayback Machine.
* Orsaportalen

  


| * v
* d
* r
Orsa kommune i Dalarnas län i Sverige |
| --- |
|  | Orsa **·** Skattungbyn |  |

| * v
* d
* r
Kommuner i Dalarnas län |
| --- |
|  | 
* Avesta
* Borlänge
* Falu
* Gagnef
* Hedemora
* Leksand
* Ludvika
* Malung-Sälen
* Mora
* Orsa
* Rättvik
* Smedjebacken
* Säter
* Vansbro
* Älvdalen

 | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** ISNI **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Romanias nåværende flagg.
Romanias flagg 1965–1989.
**Romanias flagg** ble tatt i bruk 27. desember 1989. Fyrstedømmet Valakia brukte fra 1834 militære flagg med horisontale striper i rødt, gult og blått med statsvåpenet i midten. I revolusjonsåret ble denne trikoloren også brukt som nasjonalsymbol. Da Valakia og Moldavia i 1859 gikk sammen i en personalunion, fikk trikoloren med horisontale striper offisiell status. De personalunionen i 1866 ble erstattet av en realunion, ble flaggfargene spesifisert i grunnloven, men uten at orienteringen ble nevnt. Fra 1867 er det dokumentert at man gikk over til å ordne stripene vertikalt etter fransk mønster. Dette flagget ble beholdt da kongedømmet ble proklamert i 1881. Gjennom hele perioden som kongerike fram til 1948 var handels- og nasjonalflagget en ren trikolor, mens orlogsflagget hadde riksvåpenet midt i den gule stripen. 

Etter den kommunistiske maktovertagelsen i 1948 ble også handelsflagget utstyrt med et statssymbol, etter vanlig kommunistisk mønster innrammet av to kornnek. Romanias «våpen» gjennomgikk stadige forandringer med hensyn til innholdet. I den korte perioden fra januar tio mars 1948 inneholdt det et naturalistisk bilde av en traktor foran tre fabrikkpiper mot en bakgrunn av himmel med oppgående sol. Traktoren og fabrikkpipene ble snart erstattet av et fjellandskap med nåletrær og et oljeboringstårn, stadig med en oppgående sol i bakgrunnen. Orlogsflagget ble fra 1950 omdannet etter sovjetisk mønster, med en smal blå horisontal stripe langs nedre kant, under et hvitt felt, prydet med statsemblemet. 

Under revolusjonen i 1989 ble det kommunistiske statsemblemet bokstavelig talt skåret ut av flagget, som siden igjen ble en ren trikolor i nasjonalfargene.

Tsjads flagg er nesten identisk, men med en litt mørkere blåtone. Flagget er også identisk med Andorras flagg, bortsett fra at dette har litt andre proporsjoner og et annet statssymbol. Moldova var mellom 1918 og 1939 en del av Romania, og dette landets flagg er derfor en variant av Romanias flagg med vertikale striper i blått, gult og rødt, men med proporsjonene 1:2. 

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
«**Romanoff og Julie**» (engelsk: *Romanoff and Juliet*) er et teaterstykke av Peter Ustinov. Stykket hadde urpremiere 2. april 1956 i Manchester i England. I 1961 regisserte Ustinov en filmversjon av stykket, og spilte selv hovedrollen i filmen med den norske tittelen *Generalens lille hemmelighet*.

Handling
--------

Stykket er en komedie inspirert av den kalde krigen. Handlingen er lagt til det fiktive miniatyrlandet Concordia, som ligger et sted i mellom-Europa. Både USA og Sovjetunionen går på frierføtter til Concordias statssjef (som bærer tittelen general); begge vil ha ham som sin allierte, fordi han sitter med den avgjørende stemmen i en kommende votering over en viktig FN-resolusjon. Den russiske ambassadøren, som tilhører Romanoff-familien, har en sønn ved navn Igor som forelsker seg i den amerikanske diplomatdatteren Julie. Denne forelskelsen foranlediger en feide mellom den kommunistiske russiske familien og den kapitalistiske amerikanske familien. Forelegget i feiden mellom Capulet og Montague i William Shakespeares Romeo og Julie er åpenbar. Concordias statsleder benytter seg av sjansen til å få taket på de to stormaktene ved å spille rollen som Kirsten Giftekniv.

Oppføringer (utvalg)
--------------------

Urpremieren fant sted på the Opera House i Manchester, England den 2. april 1956.

Den 10. oktober 1957 ble stykket oppført på Plymouth Theatre på Broadway, New York City. Produsent var David Merrick og regien var ved George S. Kaufman, Peter Ustinov spilte selv rollen som Concordias leder (Generalen), Gerald Sarracini spilte Igor, og Elizabeth Allen hadde rollen som Juliet. Andre roller ble spilt av Fred Clark, Natalie Schafer og Jack Gilford. Ustinov ble nominert til Tony Awards både som forfatter, i kategorien «Beste skuespill» (*Best Play*) og for sin rolletolkning (*Best Actor in Play*). Forestillingen på Broadway ble oppført 389 ganger før den ble tatt av plakaten.

I Norge hadde stykket premiere på Folketeatret i Oslo den 24. februar 1957. Oversettelsen var ved Kaare B. Fasting, og den norske tittelen var en direkte oversettelse av originaltittelen. Sverre Bergh hadde komponert musikk til Folketeatrets oppføring, men originalmusikken av Antony Hopkins ble også benyttet i oppføringen.

Filmversjonen
-------------

I filmen fra 1961 spilte Peter Ustinov igjen Concordias statssjef, og det forelskede unge paret ble spilt av Sandra Dee og John Gavin.

Referanser
----------

1. ↑  «"Generalens lille hemmelighet"». *Rjukan Arbeiderblad*. 16. mai 1962. s. 3.
2. ↑  «"Romanoff and Juliet". Oppslag på IMDB.com.». Besøkt 13. juni 2016.
3. ↑  «"Romanoff og Julie", Folketeatret 1957. Oppslag på www.sceneweb.no.». Besøkt 13. juni 2016.
4. ↑  «Romanoff and Juliet (movie, 1961). IMDB.com.». Besøkt 13. juni 2016.
**Per Aaslid Stolfabrikk** var en norsk møbelfabrikk tilhørende i bygda Fyrde i Volda kommune. Møbelfabrikken var i drift fra 1936 til 1972, og er mest kjent for å ha produsert Per-Stolen, også kalt Aaslid-Stolen.

Møbelfabrikken ble bygget opp og drevet av møbeldesigneren Per Aaslid (1904–1969).

Aaslid Stolfabrikk blir ofte forvekslet med Aaslid Møbelfabrikk som holdt til i Volda sentrum og var i drift i samme tidsrom. Det var onkelen til Per, Ivar Aaslid som drev Aaslid Møbelfabrikk med hovedvekt på soveromsmøblement.

Stolproduksjonen var i full gang da andre verdenskrig brøt ut, men krigen førte til materialknipe og liten etterspørsel. Årene etter krigen og frem til midten av femtitallet var derimot gode år for fabrikken og til tider var det ikke mulig å etterkomme forespørslene etter stoler fra Aaslid Stolfabrikk. De mest populære stolene var Gyngestolen, Armstolen og Småstolen. Alle designet i beste Scandinavian design-stil. Rundt 1960 ble det også designet et sammenleggbart bord.

Galleri
-------

* «Småstol» fra cirka 1940. Per Aaslid Bjørk«Småstol» fra cirka 1940. Per Aaslid Bjørk
* 
*

Litteratur
----------

* Kjelland, Arnfinn (2005). *Busetnadssoga for Volda bind 3*. Volda: Volda Kommune. s. 199–200.
* *Det Norske Næringsliv. Fylkesleksikon Møre og Romsdal 1942*. s. 730.
* *Voldaminne*. Volda Sogelag. 2005.

Eksterne lenker
---------------

* «Dette kan du tjene gode penger på». *www.ostlendingen.no*. 13. mars 2014. Besøkt 11. desember 2016.