recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Hva må gjøres*** var et norsk tidsskrift som kom ut fra 1974, utgitt som organ for AKP (m-l)s studentorganisasjon Norges Kommunistiske Studentforbund. Fra 1995 gikk bladet over til nynorsk, og ble utgitt som ***Kva må gjerast?***.

Bladet hentet tittelen fra Lenins bok *Hva må gjøres?*, men NKS-bladet fjernet ganske raskt spørsmålstegnet i sin tittel. 

Første nummer av bladet ble utgitt i 1974, rett etter at NKS var blitt stiftet. *Hva må gjøres* kom jevnlig gjennom hele 1970-tallet og første del av 1980-tallet, om lag annenhver måned. De første tre årene kom det i vanlig tidsskriftformat, tilnærmet A4. Fra 1977 gikk det over til større avisformat. Det kom også en rekke ekstrautgaver i ulike formater, noen i mer løpeseddelpreget form. Disse ble ofte utgitt i forbindelse med politiske hendinger, når bladet ønsket å mobilisere i forbindelse med studentaksjoner, valg eller streikesolidaritet.

Fra siste del av 1980-årene kom bladet mer sporadisk, og i varierende formater.

Redaktører
----------

* Bernt Holtsmark (1974 – 1977)
* Jørn Magdahl (1977 - 1980)
* Paul Bjerke (1980 - )
* Torill Mellum (1983 )
* Runar Kvernen (1984 - 1985)

Bladet har kommet med mange utgivelser uten at redaktør er oppgitt, ergo er lista ikke komplett.

Kilder
------

* *Hva må gjøres*, årgangene 1974 - 1984
* Omtale og PDF-utgaver på nettstedet akp.no
**Moodabidri** (også kalt **Mudbidri**, **Moodbiri** eller **Bedra**) er en by i Dakshina Kannada-distriktet. Den ligger 34 km nordøst for Mangalore i Karnataka, India.

På grunn av en storstilt bambusdyrking i tidligere tider, fikk stedet navnet *Moodabidri*. *Moodabidri* er satt sammen av to ord: *Moodu* og *Bidiru*. *Moodu* betyr "øst" og "Bidiru" betyr "bambus",

Moodabiri ligger 147 meter over havoverflaten.

Demografi
---------

Etter Indias folketelling i 2002 hadde Moodabidri 25 710 innbyggere. Menn utgjorde 48%, kvinner 52%. Lesekyndigheten var på 88,57%, menn 93,13% og kvinner 84,13%.

Moodabidri består i alt vesentlig av to landsbyer: Pranthya og Marnad. Moodabidri kalles også "Sydens JainaKashi (ಜೈನ ಕಾಶಿ) ".

Beliggenhet
-----------

Moodabidri ligger til National Highway 169. Til Mangalore er det 34 km med buss. Til Mangalore internasjonale lufthavn er det 23 km.

Byen ligger 54 km fra Udupi og 18 km fra Karkala. Andre plasser i nærheten er Venur (20 km), Belthangady (37 km), Kudremukh (66 km), Agumbe (68 km) og Puttur (54 km).

Språk
-----

De fleste snakker tulu som er hovedspråket, etterfulgt av konkani og kannada. En mindre muslimgruppe snakker byari og urdu. Tilreisende greier seg bra med hindi eller engelsk.

Bildesamling
------------

* Deremma Setty Basadi, MoodbidriDeremma Setty Basadi, Moodbidri
* Kallu Basadi, MoodbidriKallu Basadi, Moodbidri
* Koti Basadi ogGuru Basadi, MoodbidriKoti Basadi ogGuru Basadi, Moodbidri
* Leppada Basadi, MoodbidriLeppada Basadi, Moodbidri
* Vikram Setty Basadi, MoodbidriVikram Setty Basadi, Moodbidri
* Nandeesware Dweepa Maleri av Jain temple, MoodbidriNandeesware Dweepa Maleri av Jain temple, Moodbidri
* Maleri fra Jain temple, MoodbidriMaleri fra Jain temple, Moodbidri
* Maleri fra Jain temple, MoodbidriMaleri fra Jain temple, Moodbidri

Referanser
----------

1. 1 2  «Distance from Mangalore to Moodabidri». DistancesFrom.com. Besøkt 11. juni 2015.
2. 1 2  «Welcome to Dakshina Kannada» (PDF). dk.nic.in. Arkivert fra originalen (PDF) 12. juni 2015. Besøkt 11. juni 2015.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 12. juni 2015. Besøkt 30. november 2015.
3. ↑  «Dakshina Kannada District : Census 2011 data». Census Commission of India. Besøkt 11. juni 2015.
4. ↑  «Distance between Bajpe and Moodabidri». DistancesBetweenCalculator.in. Arkivert fra originalen 12. juni 2015. Besøkt 11. juni 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. juni 2015. Besøkt 30. november 2015.
5. ↑  «Distance between Moodabidri and Venur». DistancesBetween.com. Besøkt 11. juni 2015.
6. ↑  «Distance between Moodabidri and Kudremukh». DistancesBetween.com. Arkivert fra originalen 13. juni 2015. Besøkt 11. juni 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Eustace de Pacy**, herre av Bréteuil og Pacy (født ca. 1045, død 1136), sønn av William de Bréteuil som var en illegitim sønn av William FitzOsbern, herre av Bréteuil og jarl av Hereford, en slektning og en nær rådgiver av Vilhelm Erobreren. 

Eustace ble i 1103 gift med Juliana eller Juliane de Fontevrault (født ca. 1090), en illegitim datter av kong Henrik I av England og en kvinne som kanskje het Ansfride.

Henrik I av England fikk mellom 20 og 25 barn utenfor ekteskap, rundt 15 av disse var kvinner, og han giftet disse inn en rekke av franske og normanniske stormenn, og walisiske og skotske prinser, og således bygde seg allianser. I 1119 deltok Eustace av Bréteuil i et opprør mot kongen over en krangel med Ralph Harnec, konstabel av Ivry. I et forsøk på dempe motsetningene ble det bestemt å utveksle gisler som involverte en sønn av Ralph Harnec, og to døtre av Eustace og Juliane. 

Av grunner som er uklare blindet Eustace av Bréteuil den unge mannen, og Ralph Harnec krevde retten til å gjøre det samme med de to unge pikene, kongens barnebarn. Henrik I aksepterte dette, og økte innsatsen ved at pikenes neser også skulle skjæres av, i henhold til kronikøren Orderic Vitalis, den eneste kilden til hendelsen, «uskyldige barndom, som måtte lide for deres fedres synder»

Pikenes mor ble opprørt og krevde å få møte sin far, noe kongen aksepterte, men da de møttes trakk Juliane fram en armbrøst og forsøkte å drepe sin far. Hun mislyktes, ble plassert i fengsel, men rømte ved å hoppe i vollgraven. Noen år senere skal kongen likevel ha blitt forsont med sin datter og svigersønn.

Foruten de to nevnte døtre fikk Juliane og Eustace to sønner:

* William de Pacy (død 1153)
* Roger de Pacy

Referanser
----------

1. ↑  Eustace de Pacy, Lord of Bréteuil and Pacy
2. ↑  Hollister: *Henry I*. Yale English Monarchs series. Sidene 253-254.

Portal: Historie
**Greenscreenings** er et filmarrangement som annenhver måned viser ung ny film på Cinemateket, filmens hus, Oslo.

Med et program på 60-90 minutter vises kortfilm, musikkvideo, novellefilmer, reklamefilm, eksperimentell film, dokumentarer, mockumentaries, teasere, trailere, installasjoner, animasjonsfilm, vignetter, motion graphics, visual effects/3d-tester, promofilm og presskits. 

Filmskaperne er nyutdannede filmstudenter, semi-profesjonelle filmskapere, filmarbeidere og unge mellom 17 og 35 år som ønsker å vise sine filmer til bransjen og publikum. 

Arrangementet er gratis for alle og etter filmvisningen har vi en debatt om filmene som er vist der publikum selv kan stille spørsmål, diskutere og bygge nettverk.

Greenscreenings har som mål å:

* Profilere unge filmskapere gjennom visning av filmer og bringe filmmiljøer sammen for å gjøre hverandre bedre.
* Ha et åpent forum for diskusjon av filmene, samt diskusjon og pitch av nye prosjekter.
* Samle unge filmskapere som for å bygge nettverk, utforske ressurser og skape diskusjon rundt ung ny film.
**Moon Hyang-ja** (født 5. mai 1972) er en tildigere sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.

Hyang-ja ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og SUS.

Det var åtte lag som deltok i håndballturneringen for damer. To grupper med fire lag der de to beste i hver gruppe gikk videre til semifinale. Sør-Korea vant sin gruppe foran Norge etter ha vunnet to kamper og spilt en uavgjort. De vant semifinalen mot Tyskland med 26-25 og i finalen, som ble spilt 8. august 1992, beseiret de Norge med 28-21.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1992 Spanias flagg Barcelona - **Gull** i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Sølv 1996 USAs flagg Atlanta - Sølv i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moon Hyang-ja – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Moon Hyang-ja – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
**Euskal Herriko Alderdi Sozialista** (spansk: *Partido Socialista del País Vasco*), **EHAS**, var et baskisk nasjonalistparti som eksisterte fra 1975 til 1981.

Historie
--------

EHAS ble stiftet i november 1975 etter en sammenslåing av spanske Eusko Alderdi Sozialista (EAS) og franske Herriko Alderdi Sozialista (HAS). Det ble det første baskiske nasjonalistpartiet som var aktive både på spansk side (Hegoalde) og på fransk side (Iparralde) av Baskerland. Partiet ga ut et trespråklig (baskisk, kastiljansk og fransk) månedsmagasin ved navn Euskaldunak.

I Hegoalde ble partiet oppløst til fordel for stiftelsen av Herri Alderdi Sozialista Iraultzailea (HASI) i 1977. I Iparralde ble EHAS oppløst i 1981. Partiet var medlem av Koordinadora Abertzale Sozialista.

Se også
-------

* Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen

Referanser
----------

1. ↑  Eusko Entziklopedia: Herriko alderdi sozialista iraultzailea
2. ↑  Eusko Entziklopedia: Herriko alderdi sozialista iraultzailea

Portal: Baskerland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
**«Moon Over Miami»** er en populær amerikansk jazzsang, skrevet i 1935 av låtskriverne Joe Burke and Edgar Leslie.

Det var flere forskjellige innspillinger tilgjengelig på 78-plater i de første månedene av 1936. Al Collins Band fra London, Storbritannia spilte inn «Moon Over Miami» 31. januar 1936. Den ble utgitt på 78-platen Decca GB-7658-1. Den mest populære versjonen var med Eddy Duchin and his Orchestra (utgitt på 78-platen Victor 25212B). Andre som var på markedet var Roy Smeck & His Orchestra (utgitt på 78-platen Decca 649) Jan Garber & His Orchestra (utgitt på Decca 651B), sangeren Connee Boswell (utgitt på 78-platen Decca 657A), Lud Gluskin's Orchestra med sang av en ung Buddy Clark (utgitt på 78-platen Brunswick 7590), og the BBC Dance Orchestra of Henry Hall. Det var også en senere versjon fra 1945 med Vaughn Monroe (utgitt på 78-platen RCA Victor 20-1707). Innspillinger fra slutten av 1940-årene og 1950-årene innbefatter George Shearing Quintet (utgitt på EP-platen Vogue EPV 1050 i april 1955) og også én med storbanddirigenten Ralph Flanagan. 3. april 1957 spilte Bill Haley & His Comets inn en rock and roll-versjon i the Pythian Temple, New York City. Den ble utgitt på singlen Decca 102151.

Norsk versjon
-------------

Bævre har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Å, la mig få seile».

### Innspilling

* Haugers ensemble med refr. sang Steinar Jøraandstad og Harmony Sisters. Utgitt på 78-platen Odeon A 180 986 D-3402.

Referanser
----------

1. ↑  Al Collins
2. ↑  Victor Records in the 25000 to 25499 series
3. 1 2 3  Decca Records in the 500 to 999 series
4. ↑  Brunswick Records in the 7500 to 7999 series
5. ↑  RCA Victor Records in the 20-1500 to 20-1999 series Arkivert 3. februar 2012 hos Wayback Machine.
6. ↑  «45cat - George Shearing Quintet - Cotton Top / Sorry Wong Rhumba - Vogue - UK - EPV 1040». Arkivert fra originalen 22. mars 2016. Besøkt 21. januar 2012.
7. ↑  Bill Haley Recordings Arkivert 5. februar 2012 hos Wayback Machine.
«Tsawwassen» har flere betydninger.
Det tradisjonelle stammeområdet for stammen er det mørkegrønne område på det innfelte kartet. Det administrative området er markert med en oransje prikk, bedre synlig ved å forstørre kartet.
**Tsawwassen** er en urfolksgruppe i Canada. Den hadde sitt tradisjonelle utbredelsesområde ved Strait of Georgia på Canadas vestkyst, nær grensen til USA, for det meste på fastlandssiden av dette sundet.[]

Språklig hører de til språkfamilien salish og taler en variant ved navn hun’qum’i’num. 

Stammen hadde frem til april samme år et lite indianerreservat i fylket Delta, Tsawwassen Indian Reserve.

Litteratur
----------

* Randy Bouchard/Dorothy Kennedy: *Tsawwassen Ethnography and Ethnohistory, in: Archaeological Investigations at Tsawwassen, B.C.*, Port Coquitlam: Arcas Consulting Ltd. 1991
* William C. Sturtevant (Hrsg.): *Handbook of North American Indians.* Band 7: Wayne Suttles (Hrsg.): *Northwest Coast*. Smithsonian Institution Press, Washington D.C. 1990, ISBN 0-87474-187-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Helle drukner. Fresko fra Pompeii.
**Helle** (gresk: Ἕλλη) (tidvis også kalt for *Athamantis*) var en figur i gresk mytologi som opptrer i fortellingen om Jason og Det gylne skinn. 

Helle var sammen med sin tvillingbror Frixos barn av himmelnymfen Nefele og kongen i Boiotia, Athamas. Sistnevnte forlot Nephele til fordel for en ny kvinne, Ino, datter av Kadmos. I harme reiste Nefele hjemmefra og etterlot barna til stemoren Ino som selv fødte Athamas to nye barn. Stebarna Helle og Frixos ble dårlig behandlet av stemoren, som aktet å bli kvitt dem. Hun tenkte ut en plan for å virkeliggjøre det, og fikk byens åkre svidd slik at bøndene ikke kunne høste avlingen. Bøndene som fryktet sult gikk til et orakel i nærheten for å spørre om råd. Ino bestakk mennene som ble sendt til orakelet og de fortalte løgnen at orakelet krevde Friksos som menneskeoffer. «Men da forbarmet deres virkelige mor seg over de to små og sendte dem en gyllen bukk med vinger, som tok dem begge på ryggen og fløy bort med dem.» Da fløy gjennom luften over det landområdet som skiller Asia fra Europa ble Helle svimmel og falt ned fra bukken. Hun falt i vannet og druknet. Etter henne har sundet blitt kalt for Hellesponten, det vil si «Helles hav».

Frixos kom seg derimot helskinnet fram til landet Kolchis ved Svartehavet. Her ble han tatt godt imot av kong Aietes som lot ham bli gift med sin datter. Friksos ofret bukken til Zevs, det gylne skinnet hengte han opp i en hellig lund hvor det ble voktet av en drage.

I en uavhengig myte er Helle blitt gjort til mor til kjempene Almops og Paion (eller Epeios) og hvor faren var Poseidon.

Referanser
----------

1. ↑  Grimberg, Carl (1966): *Menneskenes liv og historie*, bind 3 «Hellas», 3. utg. Cappelen Oslo. Side 35.
2. ↑  Bell, Robert E. (1991): *Women of Classical Mythology*. ABC-CLIO. ISBN 0-8743-6581-3. s. 230.
3. ↑  Smith, William (1867): «Paeon» i: William Smith: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. 3. Boston: Little, Brown and Company. s. 83.

Se også
-------

* Helle, flere betydninger
* Det gylne skinns orden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Argentinas flagg Argentina |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | Rio 2016 | 100 m - T35 |
| Bronse | Rio 2016 | 200 m - T35 |
| Bronse | London 2012 | 200 m - T35 |
| Friidrett Para-VM i friidrett |
| Bronse | Lyon 2013 | 100 m - T35 |
| Bronse | Lyon 2013 | 200 m - T35 |
| Friidrett Parapanamerikanske leker |
| Gull | Toronto 2015 | 100 m - T35 |
| Gull | Guadalajara 2011 | 100 m - T35 |

**Hernán Barreto** (født 14. april 1991) er en argentinsk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klasse T35, som er for utøvere med koordineringsvansker, grunnet hypertoni, ataksi eller atetose, samt utøvere med cerebral parese. Hun konkurrerer hovedsakelig på sprintdistanser.

Bakgrunn
--------

Barreto har cerebral parese, og begynte med friidrett da han var 10 år gammel. Han er gift og har en datter født i 2013.

Idrettskarriere
---------------

2011
Barreto deltok ved Parapanamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico, og vant der 100 meter i klassen T35, med ny søramerikansk rekord på 13,26 sekunder.

2012
Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London kom han på 3.-plass på 200 meter, bak Jurij Tsaruk og Fu Xinhan. På 100 meter kom han på 4.-plass, 0,14 sekunder unna bronsen. 

2013
Han deltok ved Para-VM i friidrett 2013 i Lyon, og vant der to bronsemedaljer. Han kom på 3.-plass på 100 og 200 meter, der Dmitrii Safronov vant foran Jurij Tsaruk på begge distansene. På 4 x 100 meter stafett (T35-38) kom Argentina på 5.-plass. 

2015
Ved Parapanamerikanske leker 2015 vant han på 100 meter i klassen T35, med ny amerikansk rekord på 12,82 sekunder, foran Ayden Jent fra USA og Nicolas Aravena fra Argentina.

Han deltok også ved Para-VM i friidrett 2015. Der kom han på 4.-plass på 100 og 200 meter. 

2016
Han deltok igjen ved Paralympiske sommerleker 2016, og fikk der to bronsemedaljer; han kom på 3.-plass på 100 og 200 meter.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Hernán Barreto*, besøkt 6. november 2016.
2. ↑  Guadalajara 2011 - *Athletics - Monday, 14 November*, besøkt 6. november 2016.
3. ↑  Toronto 2015 - *Athletics - Results - Men's 100m T35 Final*, besøkt 6. november 2016.

Kilder
------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Rio 2016 - Hernan Barreto
* (en) Toronto 2015 - Hernan Barreto
* (en) IPC - Doha 2015 - Hernan Barreto
* (en) London 2012 - Hernan Barreto
Iskjerne tas ut.
**Greenland Ice Core Project** (*GRIP*) var et flernasjonalt europeisk prosjekt som i årene 1989 til 1992 tok ut og undersøkte iskjerner på Midtgrønland (72° 35' N, 37° 38' V).

Det ble boret ned til fjellgrunnen, på det meste er kjernene 3 029 meter lange. De eldste delene er mer enn 200 000 år, men på grunn av omvandling av de eldste lagene er de ikke entydig daterbare, så borekjernene gir kunnskap om jordas klimahistorie de siste 100 000 år.

Prosjektet ble organisert av *European Science Foundation* og finansiert fra Belgia, Danmark, Tyskland, Frankrike, Island, Italia, Sveits, Storbritannia og EU.

Lignende prosjekter som har tatt iskjerner andre steder på Grønland er blant andre NGRIP og GISP2.

Kilder
------

* Informasjon om GRIP i *National Climatic Data Center* i USA (Arkivert side)

Referanser
----------

1. ↑  *The central Greenland ice cores* Arkivert 21. desember 2016 hos Wayback Machine. Centre for Ice and Climate, Niels Bohr Institute

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Lasar Segall** (født 21. juli 1891 i Vilnius, død 2. august 1957 i São Paulo) var en litauisk/brasiliansk kunstner av jødisk herkomst.

Segall ble født i Vilnius, men studerte kunst ved det kongelige prøyssiske akademiet i Berlin fra han var 15 år gammel. Han ble frustrert over retningslinjene for undervisningen der, som han fant for stivbeint og akademisk, så han dro til Dresden og utviklet en egen stil som besto av en blanding av sin jødiske åndsarv med kubistisk anstrøk.

Han dro til São Paulo, Brasil i 1912. Tre av hans søsken var der allerede. Selv om han var bare på kort besøk, hadde både stil og temaer i kunsten tatt farge av oppholdet. Han begynte å male «jungel», og skildret et par der en av partene hadde annen hudfarge. Dette var ikke sjelden i Brasil, men ble opplevd som sosialt komplisert i mange kretser.

Han flyttet til São Paulo i 1923 sammen med sin første ektefelle, Margarete. Året etter arrangerte han en separatutstilling. De følgende årene pendlet han mellom Brasil og Tyskland, men fikk statsborgerskap til Brasil fra 1927. Ett av maleoppdragene han fikk, var å portrettere modernistpoeten Mário de Andrade. Gjennom ham fikk han også innpass i den brasilianske modernistbevegelsen.

Han bodde i Paris mellom 1928 og 1932. Han tok da opp skulptur som uttrykk – med tydelig preg fra sitt nye hjemland. Etter 1928 og livet ut bodde han i en kombinert enebolig og atelier, tegnet av arkitekten Gregori Warchavchik. Huset er nå museum for hans liv og virke. Bygningen regnes som et av São Paulos ikoniske bygg i modernistisk stil.

Verker av ham som befant seg i Tyskland ble erklært entartet i 1937. 38 verk ble beslaglagt.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 5428, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Le Delarge, oppført som Lasar SEGALL, Delarge-ID 9874\_artiste\_SEGALL\_Lasar[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Lasar\_Segall[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6c2567f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00166964, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   O Estado de São Paulo, www.estadao.com.br, besøkt 24. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 5317, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
9. ↑  Beslagene

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lasar Segall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Museu Lasar Segall, São Paulo

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
LaserdiscLaserdisc (til venstre) sammenlignet med en DVD
Laserdisc-avspiller
**Laserdisc** (forkortet som **LD**) er et hjemmevideoformat og det første kommersielle optiske lagringsmediet. Den ble solgt under navnet «Discovision» fra 1978. 

Det ble i utgangspunktet lisensiert, solgt og markedsført som **MCA DiscoVision** i Nord-Amerika i 1978. Selv om formatet var i stand til å tilby høyere kvalitet på video og lyd enn rivalene i forbrukermarkedet som VHS og Betamax, klarte aldri Laserdisc å oppnå utbredt bruk i Nord-Amerika, hovedsakelig på grunn av de høye kostnadene for selve avspilleren og tilhørende videoer, og manglende evne til å ta opp TV-programmer. Det var ikke et populært format i Europa og Australia når den først kom ut, men var populært på 1990-tallet. Formatet var imidlertid mer populært i Japan, og i de mer velstående områdene av Sørøst-Asia, slik som Hongkong, Singapore og Malaysia, og var utbredt i utleievideomarkedet i Hongkong i løpet av 1990-tallet. Overlegen video-og lydkvalitet gjorde det til et populært valg blant filmentusiaster i løpet av sin levetid. Teknologiene og konseptene bak Laserdisc var grunnlaget for senere optiske mediaformater, som Compact Disc (CD), DVD - og Blu-ray (BD).

Produktet var hovedsakelig rettet mot private forbrukere, til visning av spillefilm. Laserdiscen kunne vise film og bilder med 420 loddrette linjer. Det er en vesentlig høyere kvalitet enn rivalene på dette tidspunktet, video-systemene VHS og Betamax, som har 250 loddrette linjer. Film på Laserdisc var i letterbox-format så hele bildet var med. På VHS ble ofte brukt pan og scan, hvor bilde ble beskåret, som er en kontroversiell metode som ble kritisert av filmregissører og kinosjefer. Produktet oppnådde kun en liten markedsandel på videomarkedet.

Laserdisc-teknologien var forløper for og ble anvendt i de senere cd- og dvd-diskene. Den alminnelige Laserdiscen har en diameter på 30 cm, i motsetning til cd/dvd-ene som har en diameter på 12 cm.

Mange Laserdisc-avspillere kunne også spille av cd-er, og noen av dem kunne også spille av dvd-er.

Se også
-------

* HD DVD
* Video 2000

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Emily Brydon** (født 27. april 1980) er en kanadisk alpinist.

Brydon regnes som spesialist i fartsdisiplinene, men stiller også ofte opp i verdenscuprenn i slalåm og storslalåm. Med en høyde på 1,83 er hun blant de høyeste damene og beste gliderne i verdenscupsirkuset.

Hun feiret sin første internasjonale triumf i 2000, da hun ble juniorverdensmester i kombinasjonsøvelsen og i tillegg tok sølv i slalåm, bare slått av svenske Anja Pärson. Hun har deltatt i verdenscupen siden november 1998. I sesongen 2004/05 ble hun nummer tre i kombinasjonscupen, bak Janica Kostelić og Anja Pärson.

Emily Brydon debuterte i olympisk sammenheng i 2002, uten særlig hell. Hun ble nummer 27 i slalåm, mens hun havnet på 38.-plass i storslalåm. Under OL 2006 ble hun nummer ni i Super-G, 13 i kombinasjonen og 20 i utfor. Under Vinter-OL 2010 fikk hun en 14.-plass i kombinasjonen som beste resultat. I utfor kom hun på 16.-plass, mens hun kjørte ut i super-G.

Hun har deltatt i VM i alpint fire ganger (2001, 2003, 2005 og 2007). Den beste enkeltplasseringen oppnådde hun i 2001 i St. Anton med en sjuendeplass i kombinasjonen. Under VM 2007 i Åre deltok hun på det kanadiske laget som ble nummer seks i lagkonkurransen.

Hittil i karrieren har Brydon oppnådd sju pallplasser (tre i utfor, tre i super-G og en i kombinasjonsøvelsen). 3. februar 2008 tok hun sin hittil eneste verdenscupseier (Super-G i St. Moritz). I sesongen 2007/08 ble Brydon nummer fem sammenlagt i super-G-cupen, nummer 10 i utforcupen og nummer 14 i totalsammendraget.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 3. februar 2008 | St. Moritz | Sveits | Super-G |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emily Brydon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Emily Brydon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Emily Brydon – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Emily Brydon – Britisk Columbia Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Emily Brydon – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Emily Brydon – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Emily Brydons hjemmeside
**Nadītu** er betegnelsen på en lovlig posisjon for kvinner i oldtidens babylonske samfunn og for sumerske tempelslaver som var hovedsakelig særskilte og uavhengige kvinner som ikke levde i normale patriarkalske familiestrukturer som det babylonske samfunnet. 

Nadītu levde i klosterlignende bygninger, og hadde generelt egne hjem innenfor disse kompleksene og hadde lov til å eie egen eiendom. De kunne inngå kontrakter, låne penger og utføre forretningstransaksjoner som ellers var nektet andre kvinner i samfunnet. Nedtegnelser viser at de var svært aktive. Vanligvis tilhørte disse kvinnene de øverste samfunnsklasser, ofte fra kongelige familier.

Deres finansielle uavhengighet var basert på deres medgift, som de ikke hadde lov til å gi videre til en mann; medgiften var godtgjørelsen for ikke å bli omfattet i arveoppgjør, da arven gikk videre i den patriarkalske linje. Det er uklart om nadītu hadde lov til å gifte seg, eller om denne rettigheten var reservert for de nadītu som tilhørte tempelet til Marduk. Ifølge enkelte kilder var sølibat påkrevd i templene til Shamasj, eller i det minste måtte de forbli barnløse, noe som er reflektert i selve begrepet *nadītu*, «brakkmark» (det vil si ufruktbar). Når en nadītu døde, gikk medgiften videre til hennes brødre eller andre slektninger.

Det var flere forfattere blant nadītu. I henhold til Gilgamesj-eposet, er skriving tilskrevet en gudinne. I tempelet til Inanna i Erek er de eldste skrivetavlene funnet, og de er datert tilbake til 3000-tallet f.Kr. Mange nadītu levde der som prestinner.

Mellom elvene Tigris og Eufrat er det funnet mange templer som var viet dyrkelsen av Inanna, og det var i disse nadītu holdt til mens de var i aktiv tjeneste. Det 5000 år gamle tempelet i Uruk (Bibelens Erek) er det største av disse ved at det ble jevnlig ombygget og utvidet. En skulptur av en kvinnes hode og det velkjente Warka-vasen (i dag i museet i Bagdad) har blitt oppdaget der, og viser relieffer av en mulig arkaisk modergudinnekultur: bilder av hellige eiendeler og skogslunder, menn som høster, produserer og passet geiter, alt dette indikerer symboler på den sosiale orden for denne tiden.

Se også
-------

* Hammurabis lover
* Prostitusjon i antikkens Hellas
* Tempelprostitusjon (religiøs prostitusjon)
* Hetærer

Referanser
----------

1. ↑   Tetlow, Elisabeth Meier (2004): *Women, Crime and Punishment in Ancient Law and Society*, bind 1: *The Ancient Near East*, Continuum International Publishing Group, s. 80-85

Litteratur
----------

* Harris, Rivkah (1962): «Biographical Notes on the nadītu Women of Sippar» i: *Journal of Cuneiform Studies* **16**, s. 1-12
* Harris, Rivkah (1964): «The nadītu-woman» i: Biggs, Robert D. et al. (red.): *Studies presented to A. Leo Oppenheim*. Chicago, Oriental Institute of Chicago
* Stuckey, J.H. (2005): «Sacred Prostitutes» Arkivert 19. desember 2012 hos Wayback Machine. i: *MatriFocus*
* Stone, Merlin (1976): *The Paradise Papers*, Virago Ltd (1976), (*Once God was embodied as a woman* (1979), Servire Katwijk, ISBN 90-6077-582-1)
**Hero Norge AS** er en norsk bedrift under konsernet Hero Group, og tilbyr tjenester rettet mot asylsøkere, flyktninger og innvandrere. Herokonsernet har virksomhet innenfor tre divisjoner: Hero mottak, Hero kompetanse og Hero tolk. Gruppen opererer også i Sverige, Finland og Tyskland. Som eneste virksomhet i Norge tilbyr Hero tjenester helt fra ankomst som asylsøker til Norge, videre gjennom mottaksoppholdet og til integrering i arbeid og utdannelse. Hero har sitt hovedkontor i Stavanger. Konsernsjef er Tor Brekke, som overtok etter avdøde Ahmed Bozgil i 2013.

Selskapet etablerte sitt første asylmottak i 1987 og driver i dag en rekke mottak på oppdrag for Utlendingsdirektoratet. Nær 50% av selskapets ansatte har minoritetsbakgrunn. Hero har fulgt konjunkturene i takt med de store svingningene i antall ankomne asylsøkere, og gikk fra tidenes oppbygging i 2015-2016 til tidenes nedbygging i 2016-2017.

Det er brødreparet Kristian og Roger Adolfsen som siden 2014 eier selskapet. I 2016, året etter den europeiske migrasjonskrisen, hadde selskapet et resultat før skatt på 70 millioner kroner, mer enn dobbelt så mye som i 2014. Selskapets inntekter økte fra 549 millioner til 1,1 milliarder kroner i samme periode, mens omsetningen igjen var redusert til 780 millioner kroner i 2017. Hero er en av de største private bedriftene som tilbyr asyltjenester i Europa.

Se også
-------

* Norlandia Care Group
* Roger Adolfsen
* Kristian Adolfsen

Referanser
----------

1. ↑   www.hero.no, besøkt 1. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; besøksdato: 1. juni 2019.
3. ↑  Per Anders Johansen (12. oktober 2009). «-Uhyggelig lite nyansert kritikk». *Aftenposten*. s. 5. Besøkt 1. juni 2019.
4. ↑  Anne Stine Sæther; Pål Ertzaas (25. oktober 2015). «Koster staten 150 millioner kroner i måneden: Akuttmillionærene håver inn på mottakskrisen». *VG*. Besøkt 1. juni 2019.
5. ↑  Geir Molnes (5. juli 2016). «Håvet inn på flyktningkrisen: Asylgigant med doblet resultat». *VG*. Besøkt 1. juni 2019.
6. ↑  Bill Donahue (6. januar 2016). «Meet the Two Brothers Making Millions Off the Refugee Crisis in Scandinavia». *Bloomberg* **(engelsk)**. Besøkt 29. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Nafarroa Beherea** (fransk: *Basse-Navarre*, spansk: *Baja Navarra*, norsk: *Nedre Navarra*) er en av det historiske Baskerlands syv provinser og en region i det franske departementet Pyrénées-Atlantiques. Sammen med den spanske regionen Nafarroa var det tidligere en del av Kongedømmet Navarra.

Den baskiske dialekten som snakkes i området er navarro-laburdinsk, den samme som i Lapurdi. Rundt 69% av befolkningen snakker baskisk, 11% forstår baskisk men bruker det ikke, og 19% snakker gasconsk eller bare fransk.

Historie
--------

Kongedømmet Navarra ble dannet da den lokale baskiske lederen Íñigo Arista ble utropt til konge i Pamplona i 824 og ledet et opprør mot det regionale frankiske styret.

Nafarroa Beherea er den delen av kongedømmet som var igjen etter den spanske erobringen av det sørlige Nafarroa mellom 1512 og 1524.

Tittelen Konge av Nafarroa fortsatte å følge blodlinjen fram til den franske revolusjon. Kongedømmet ble en del av Frankrike i 1620.

Referanser
----------

1. ↑

Portal: Baskerland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Landskap i Serengeti.
Serengeti-parken i Tanzania.
**Serengeti** (fra masai *Serengit*, *endeløse sletter*) er et økosystem i Afrika. Det ligger nord i Tanzania og strekker seg til det sørvestre Kenya mellom 1. og 3. sørlige breddegrad og 34. og 36. østlige breddegrad. Området dekker rundt 30 000 km² og omfatter verdensarvområdet Serengeti nasjonalpark og flere jaktreservat. Naturreservatet Masai Mara befinner seg i den kenyanske delen og grenser mot Serengeti nasjonalpark i vest.

Serengeti omfatter flere forskjellige habitater, som elve- og våtmarksområde, skoger og gressletter. Området huser rundt 70 større pattedyr og rundt 500 fugleartar. Verdens største trekk av landlevende pattedyr foregår her. Flokker som kan omfatte over en million gnuer, flere tusen sebraer og gaseller i tillegg til rovpattedyr som løver, med hyener og sjakaler ifølge gjer dette til en spektakulær hendelse.

Se også
-------

* Den store vandringen

Referanser
----------

1. ↑  Briggs, Phillip (2006), *Northern Tanzania: The Bradt Safari Guide with Kilimanjaro and Zanzibar*, Bradt Travel Guides, s. 198, ISBN 978-1-84162-146-3 ;  *Maa (Maasai) Dictionary*, Darkwing.uoregon.edu, besøkt 2010-10-23
2. ↑  Partridge, Frank (2006-05-20), «The fast show», *The Independent (London)*, besøkt 2007-03-14

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Serengeti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Serengeti National Park ved unesco.org
* 
* Serengeti National Park. Verdensarv presentert ved unesco.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Gunnar Juell Gregusson** (født 5. januar 1882 på Altevik i Bjarkøy, død 30. november 1955 i Steinkjer) var en norsk byingeniør og politiker (H).

Gregusson gikk middelskole i Steinkjer og tok ingeniøreksamen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1905. Han oppholdt seg deretter ett år i Johannesburg i Sør-Afrika og ni år i New York i USA. Fra 1916 var han ansatt i tre år hos Bjølvefossen fabrikkanlegg i Hardanger og ett hos hos Elektrodrift i Oslo. I 1920 ble han ansatt som byingeniør i Steinkjer, og hadde da det meste av ansvaret for kommunalteknisk forvaltning. I 1946 besluttet Steinkjer kommunestyre å opprette en stilling som gjenreisningskonsulent, og Gregusson ble ansatt og fratrådte samtidig som byingeniør. Han hadde da ansvar for å administrere alt som hadde med gjenreising å gjøre, og da det vesentligste av arbeidet var i gang i Steinkjer, dro han til Namsos for å organisere arbeidet der også.

Gregusson hadde mange tillitsverv, blant annet som bestyrer for Steinkjers tekniske aftenskole, styrer for Steinkjer mølle og elektrisitetsverk, styremedlem i Steinkjer kornsilo 1939–1955, og formann i Nord-Trøndelag Høyre 1945–1949.

Bying. Gregussons gate på Sørsia i Steinkjer er oppkalt etter ham.

Eksterne lenker
---------------

* Gunnar J. Gregusson i Steinkjerleksikonet

| * v
* d
* r
Nord-Trøndelag Høyres ledere |
| --- |
| 
* Andreas Kongelbæk (1930–34)
* Lorentz Stavrum (1934–38)
* Jens Eian (1938–39)
* Finn Christiansen (1939–45)
* Gunnar Gregusson (1945–49)
* Leif Lykke (1949–51)
* Odd Wist (1951–52)
* Haagen G. Einang (1952–54)
* Carl O. Collett (1954–57)
* Asbjørn Olsen (1957–59)
* Sigurd Sparr (1959–60)
* Arne Pedersen (1960–62)
* Helge Leiv Svarva (1962–66)
* Odd Myrstad (1966–70)
* Torstein Tenmann (1970–76)
* Oluf Moe (1976–81)
* Ola Guldseth (1981–85)
* Snorre Gundersen (1985–2000)
* Åshild Vang (2000–04)
* Joar Grøtting (2004–08)
* Lars Myraune (2008–12)
* Elin Agdestein (2012–16)
* Anders Kiær (2016–17)

 |

Portaler: Konservatisme | Trøndelag
**Vilhjálmur Vilhjálmsson** (født 11. april 1945 i Hafnir, død 23. mars 1978) var en islandsk sanger og musiker. Vilhjálmur startet sin musikkarriere med *Busabandið* men ble overtalt til å gå over til Hljómsveit Ingimars Eydal fra Akureyri i 1965 mens han studerte der. Først spilte han bassgitar i bandet, men kort tid etter begynte han også å synge på platene deres.

Senere begynte Vilhjálmur å studere ved Háskóli Íslands i Reykjavík der han sang inn plater med ulike band og ble fort svært populær i radio. Blant annet sang han inn på plate med sin søster Ellý Vilhjálmsdóttir i 1969. I 1970 flyttet Vilhjámur til Luxembourg etter å ha utdannet seg som flyger, der han døde i bilulykke 23. mars i 1978. Vilhjálmur Vilhjálmsson er en av Islands mest elskede sangere gjennom tidene.

Plater
------

* Systkinin Vilhjálmur og Elly syngja saman (1969)
* Glugginn hennar Kötu (1972)
* Fundnar hljóðritanir (1973)
* Með sínu nefi (1976)
* Hana nú (1977)
* Við eigum samleið (1991)
* Í tíma og rúmi (1994)
* Dans gleðinnar (1999)
* Brot af því besta, Vilhjálmur Vilhjálmsson (2005)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vilhjálmur Vilhjálmsson på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Vilhjálmur Vilhjálmsson på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Albums by Vilhjálmur Vilhjálmsson

  

Portal: Island



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Espen Tønnessen** (født 20. juni 1970) er forsker, forfatter og treningslæreekspert i fra Kristiansand. Siden 2018 har han jobbet som professor i treningsvitenskap ved Høyskolen Kristiania. Tidligere har han vært juniorlandslagstrener i friidrett, samt vært fag- og forskningssjef ved Olympiatoppen.

Tønnessen har skrevet en rekke treningslæreartikler og vært medforfatter for flere fagbøker innenfor trening. I sin forskerkarriere har han publisert flere titalls vitenskapelige artikler om utholdenhetstrening blant verdensenere i typiske utholdenhetsidretter, hurtighetstrening i fotball og metodestudier innenfor loggføring av trening og testing av hurtighet og spenst.

Tønnessen forsvarte i 2009 doktorgradsavhandlingen «Hvorfor ble de beste best? En case studie av kvinnelige verdensenere i orientering, langrenn og langdistanseløp» ved Norges idrettshøgskole.

Referanser
----------

1. ↑  Hvorfor blir de beste best Arkivert 12. mars 2016 hos Wayback Machine. Norges idrettshøyskole 17. juni 2009

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Espen Tønnessen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**«Ivar Medaas øyne»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 på musikkalbumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.-27. august 1981 i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Lava var musikere.

Originalen heter «Bette Davis Eyes» ble skrevet av Donna Weiss og Jackie DeShannon i 1974. Året etter ga DeShannon den ut på musikkalbumet *New Arrangement* og hennes versjon var meget country preget. I mars 1981 ble sangen tilført et karakteristisk gitarriff og gitt ut på singel med Kim Carnes. Straks etterpå samme år var komikeren Bruce Baum på banen (under navnet Bruce "Baby Man" Baum) med en parodi som het «Marty Feldman's Eyes» hvor Baum la til grunn den lavmælte nesten hviskende vokalen, som tydeligvis Prima Vera tok tak i da de valgte å lage en versjon. Marty Feldman blir nevnt i Prima Veras tekst; det samme blir Tore Ryen.

Tom Mathisen og Jahn Teigen veksler på å synge og de tilfører teksten diverse hysj for å gjøre stemningen enda mer mystisk. Ordet "stereo" blir nevnt tre ganger i teksten og i de tilfellene blir stemmene til Mathisen og Teigen spredt ordentlig ut i hver sin høyttaler.

> Det er godt det finnes folk som har flere syn på saken.
> 
> 
> Kommentar til «Ivar Medaas øyne» på albumomslaget.
> 
> 

Ivar Medaas likte dårlig at Prima Vera fleipet med at han var skjeløyd. Han gikk rettens vei og ble tilkjent 25000 kroner i erstatning. Herodes Falsk uttalte til VG at Medaas ofte selv var frampå og fleipet med sin skjeløydhet i det offentlige rom; ergo gjorde Medaas også narr av andre personer med samme handicap. Faktisk hadde Medaas muligheten til å fleipe tilbake igjen med Prima Vera, siden de hadde stavet etternavnet hans feil på albumomslaget/plateetiketten. Der skrev de Medås i stedet for Medaas.

«Ivar Medaas øyne» ble i januar 1994 utgitt på Absolute Prima Vera. Her ble Medaas sitt etternavn stavet riktig på coveret.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  VG 17. oktober 1981 side 61
**Viljo Einar Tuompo** (født 23. september 1893 i Borgnäs, død 25. november 1957 i Helsingfors) var en finsk jäger og general. Han er mest kjent for sin rolle som sjefen for Nord-Finlands Gruppe (Pohjois-Suomen Ryhmä) under vinterkrigen.

Biografi
--------

### Tidlig karriere

Tuompo ble født i en bondefamilie i Borgnäs. Han var sønn av Johan Erik Tuompo og Ida Fredika Mikkonen. Etter å ha bestått avgangseksamen fra videregående skole i 1912 startet han å studere filosofi, naturvitenskap, historie og språk ved Helsingfors universitet og ble uteksaminert i 1915.[] I 1913 arbeidet han for *Perä-Pohjolan kansanopiston* og i 1914 som journalist for avisen *Tornionlaakso*.

Den 27. februar 1915 forlot han Finland, og i mars meldte han seg til Jäger-opplæringen i Tyskland. Mellom 1915 og 1918 ble han ble trent opp som del av den 27. kongelige prøyssiske jägerbataljon (på tysk Königlich Preussisches Jägerbataillon Nr. 27 og på finsk Jääkäripataljoona 27), hvor han deltok i bataljonens kamper på østfronten mot russerne i 1916 og 1917. Som jäger nådde han en rank av Zugführer.

I den finske borgerkrigen hadde han kommandoen over 2. komppania, som ved forskjellige stadier tilhørte 3. og 4. jääkärirykmentti. Etter borgerkrigen skrev han om de finske jägernes historie i verkene *Suomen jääkärit I*, *Suomen jääkärit II*, arbeidet for *Suomen Sotilasaikakauslehden,* Suomen vapaussota *og var sjefen for organisasjonen for krigsinvalide jägere mellom 1936 og 1939.*

Etter krigen var han 2. Divisioonas stabssjef, og sjefen for Savon jääkärirykmenttii. Senere var han sjef for Polkupyöräpataljoona 2, og deretter returnerte til en stabsjobb. I 1935 var han sjef for grenseforsvaret, og i 1939 ble han utnevnt til sjef for 1. Divisioona.

### Vinterkrigen

Ved utbruddet av vinterkrigen den 30. november 1939 var Öhquist sjef for Pohjois-Suomen Ryhmä, som var ansvarlig for forsvaret av grensen mellom Petsamo i nord til Ilomants i sør. Med mangel på alt fra tropper til ammunisjon og andre forsyninger var hans styrker istand til å utslette de sovjetiske invasjonsstyrkene ved Suomussalmi i desember 1939 og januar 1940.

### Senere karriere

Etter vinterkrigen var han sjefen for grensevaktene mellom 1940 og 1941. Mellom 1941 og 1944 var han sjefen for den kommandostaben ved den finske overkommandoen. I 1941 ble han forfremmet til generalløytnant. Etter krigen arbeidet han som en bankfunksjonær.

Tuompo døde i 1957.

Se også
-------

* Vinterkrigen

Referanser
----------

1. 1 2   Uppslagsverket Finland[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Pierre Serge Boisvert** (født 1. juni 1959 i Drummondville, Quebec) er en kanadisk tidligere trener og ishockey-spiller for Toronto Maple Leafs og  Montreal Canadiens. Og i Japan for Sapporo Polaris i Sverige spilt for Västra Frölunda, og for Vålerenga Hockey (1994 til 1998) i Norge, der han fikk NM-gull i 1998. Han vant Calder Cup i 1985. Han vant en Stanley Cup-mesterskapet i 1986 med Montreal.

Hockey karrière
---------------

Serge Boisvert fra Fransk talene Drummondville, Quebec, ca en time fra Montreal. Hadde en briljant juniorkarriere i Sherbrooke Castors på slutten av 70-tallet, hvor han gjorde 124 poeng på 69 kamper i sin siste sesong, da som kaptein. Etter et par sesonger i AHL og en i Sapporo i Japan debuterte han for Toronto Maple Leafs i 1982. Deretter gikk han til selveste Montreal Canadiens hvor han tilbragte mye tid i AHL-laget. I 1985 vant han Calder Cup med Sherbrooke Canadiens. I 1986 ble han kalt opp til Montreal på slutten av sesongen, og fikk spille i sluttspillet. Det endte med Stanley Cup-mesterskap. Senere dro han til Europa og HC Davos før han spilte hele syv år i Frölunda HC. Kom til Vålerenga Hockey via Spektrum Flyers. Han spilte to fulle sesonger i Vålerenga og seks kamper i 98/99, og noterte seg for 102 poeng på 88 kamper.

Trener karrière
---------------

Serge Boisvert ble hovedtreneren til Frisk Asker Ishockey høsten 1999 etter han la opp som spiller for Vålerenga. I 2002 ledet han Frisk Asker til det norske mesterskapet over Storhamar Dragons. Boisvert takket nei til et comeback i Asker-klubben i 2010.  
Nå er Boisvert i trener-stallen til Montréal Canadiens i NHL siden 2009. 2004 til 2006 var han assistenttrener til det canadiske landslaget. 

Han er far til Érik Boisvert født 1996, som har spilt for Stavanger Oilers og Manglerud Star Ishockey.

Referanser
----------

1. ↑  De utenlandske stjernene: Superstjernene Klanen
2. ↑  Serge Boisvert takket nei til Frisk[*død lenke*] Budstikka

Eksterne lenker
---------------

* (en) Serge Boisvert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Serge Boisvert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Serge Boisvert – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Serge Boisvert – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Serge Boisvert – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Serge Boisvert – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Carl Ivar Orgland** (født 13. oktober 1921, død 16. juni 1994) var en norsk lyriker, lektor, gjendikter og ordbokredaktør.

Han debuterte med diktsamlinga *Lilje og sverd* i 1950, og ga deretter ut i alt 15 egne diktsamlinger, 23 gjendiktninger fra islandsk, én fra Gotland og én fra Færøyene (Janus Djurhuus). Gjendiktningene omfatter både samtidslyrikk og kristne middelalderkvad som *Harmsol, Solarljod, Nådens veg* og *Lilja*.

Orgland var universitetslektor i norsk ved både Islands Universitet og Universitetet i Lund. Siden ble han lektor i islandsk ved Universitetet i Oslo. Han hadde dessuten doktorgrad i islandsk litteratur.

Han utga i 1976 læreboken *Við lærum íslensku*, i 1981 språkkurset *Lær litt islandsk*; og sammen med Frederik Raastad utga han i 1985/1992 *Islandsk-norsk ordbok* og i 1993 *Norsk-íslensk orðabók*.

For gjendiktningen *Dikt av islandske kvinner – frå 1700-tallet til våre dagar* mottok Orgland Bastianprisen i 1986. Han ble også mottaker av den islandske falkeorden og utnevnt til statsstipendiat i 1980. Den siste tiden av sitt liv tilbrakte han i Asker.

Referanser
----------

1. ↑  Ivar Orgland; allkunne.no
2. ↑  (no) Ivar Orgland i Store norske leksikon

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |