recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oslo og Follo Busstrafikk AS (OFB)** var et busselskap som ble stiftet i 1928. Inntil 1964 var selskapets navn Prinsdalsruten AS.

Opprinnelig hadde selskapet garasjeanlegget sitt i Prinsdal (Nedre Prinsdals vei 70), men det ble flyttet til Rosenholm i 1988. De første rutene trafikkerte det sydlige Oslo, primært langs Mosseveien, men også i Follo. Første rute gikk fra Jernbanetorget, via Mosseveien, Ljabruveien, Øvre Prinsdals vei og Høgåsveien til dagens holdeplass Mellomveien, da kalt Samfundet, hvor endeholdeplassen var. Senere ble denne ruten forlenget til Fløisbond, og etter hvert også med forgrening til Ingieråsen og forlengelse Fløisbond-Tårnåsen. Ruten ble i 1964 koblet med en vestgående rute, til en ny pendelrute 40/73 Lysaker-Kolbotn over Majorstua. En annen og tidlig OFB-rute var 79 Hauketo-Bøler via Lambertseter, opprettet i 1960 og forelenget til Trasop i 1963. Fra 1961 med sommerkjøring til Hvervenbukta, og på 1970-tallet forlenget til Grorud.

Selskapet vokste og kjøpte opp både ruter, bl.a. Siggerud, Ingierstrand-Svartskog og Øyene, senere også busselskaper og gjorde dem om til datterselskaper med egne navn, men bussene hadde samme farger som OFB, samt bokstavene OFB i logoen.
Bussene var dyprøde med blå/grå vannrett stripe som gikk like nedenfor vinduene og fra vinduene og opp var de hvite. Turbussene var på 1960- og 70-tallet blå og grå. 

Datterselskapene var:

* AS Enebakkrutene
* AS De Blå Østfoldbusser, kjøpt opp i 1981
* Øvre Romerike Billag AS
* Moss og Omland Bilruter AS
* Halden Trafikk AS
* OFB Transport AS
* OFB Reiser AS

I tillegg hadde OFB fra 1995 kjøringen av bybussene i Lillehammer på kontrakt for det fylkeskommunale Opplandstrafikk, samt noen avganger på Land-Ekspressen mellom Lillehammer og Oslo også på kontrakt for Opplandstrafikk. Siden OFB ikke hadde tilegnet seg disse rutene gjennom oppkjøp av selskap, men gjennom anbud utstedet fra Opplandstrafikk gikk disse under navnet Oslo og Follo Busstrafikk AS avd Oppland. Bussene var dekorert med Opplandstrafikk sine farger men over de bakerste siderutene sto navnet på driftselskapet som var Oslo og Follo Busstrafikk selv om bussene gikk i trafikk på Lillehammer.

I 1997 ble selskapet kjøpt opp av Norgesbuss. Ved oppkjøpet i 1997 hadde OFB følgende Oslo-linjer: 74, 74E (disse er nå linje 515), 79, 80(nå en del av linje 79), 80E, 81A(nå linje 81), 81B(nå en del av linje 87), 82E, 83, 84 (nå 84E), 85, 86 og 87. 

I dag er selskapets navn blitt gjenopplivet i Drammen av AutoReiser AS. Grunnen til at de valgte å ta i bruk navnet er at flere av sjåførene tidligere kjørte for OFB, samt at de fleste kundene er fra Oslo og Follo. OFB har i dag 2 turnebusser til utleie, og dette nye selskapet holder til ved Konnerud i Drammen.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Hovland, Lennart (1994). *Livsverk på hjul*. Oslo og Follo Busstrafikk. ISBN 8299334403.  Parameteren `|ur=` støttes ikke av malen. (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Turnebussen Arkivert 11. mai 2009 hos Wayback Machine.
* Ofb-busser
* OFB-bilder på DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Oslopakke 2** er en felles handlingsplan for infrastrukturen i Oslo og Akershus 2002–2011, spesielt med tanke på kollektivtransport.

Hensikt
-------

Ifølge hjemmesiden er *Oslopakke 2 (O2) en plan for å fremskynde utbyggingen av infrastruktur og innkjøp av materiell for kollektivtrafikken i Oslo og Akershus. Intensjonen i planen er at utvikling og drift av transportsystemet i regionen vurderes samlet over fylkesgrensene, og at transportavviklingen på bane- og veisystemet vurderes under ett. Oslopakke 2 skal sikre en utbygging av kollektivtrafikken i løpet av ti år som ellers ville tatt rundt 25 år.*

Et sentralt poeng er tidsperspektivet på pakken. O2 utgikk 1. november 2011, mens Oslopakke 3 startet i 2008. Dermed overlappet pakkene hverandre.

Prosjekter
----------

* T-baneringen:
	+ Nydalen stasjon
	+ Storo stasjon
	+ Sinsen stasjon
* Askerbanen: ny togtrasé mellom Skøyen og Sandvika, som kan avlaste den meget brukte strekningen.

Finansiering
------------

Oslopakke 2 ble finansiert av staten, Oslo kommune, Akershus fylkeskommune og trafikantene. Trafikantbetalingen bestod bl.a. av bompenger gjennom bomringen i Oslo. I tillegg krevde Ruter gjennom prissystemet inn en ekstraordinær trafikantbetaling pr. reise. Disse midlene finansierte deler av nytt T-banemateriell. Som nevnt ovenfor utgikk Oslopakke 2 fra 1. november 2011. I Akershus ble påslaget i billettprisen beholdt, og øremerkes finansiering av drift og reinvestering av Kolsåsbanen. I Oslo ble påslaget i billettprisen også videreført og går til å dekke vognleie for MX3000-vognene.

Referanser
----------

1. ↑  «Årsrapport 2011» (PDF). Ruter AS. s. 88. Arkivert fra originalen (PDF) 12. januar 2014. Besøkt 4. august 2012.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |

Portal: Oslo
«Bør Børson Jr.» har flere betydninger.

***Bør Børson Jr.*** er ei bok skrevet av Johan Falkberget i 1920. Stoffet ble dramatisert i 1929, og det ble filmatisert for første gang i 1938 med Toralf Sandø i rollen som Bør.

Stykket handler om den dumsnille og godtroende ungkaren Bør Børson juniors kamp for rikdom og berømmelse. Han driver bygdas landhandleri og reiser titt og ofte på handelsturer til «Trondhjæm». Før han når sin berømmelse og rikdom må han kjempe mot forføreriske jomfruer, «bygdedyr» og aksjespekulanter. Handlingen er lagt til den oppdiktede bygda Olderdalen i Sør-Trøndelag, med en referanse til Støren og Gauldalen.

Da Falkbergets roman ble utgitt, kom det kritikk fra personer som mente han hadde skrevet om dem eller noen de kjente, det vil si at det var en nøkkelroman. Senere er stykket gått inn i historien som et utpreget eksempel på norsk folkekomedie.

En teatermusikal basert på boka ble skrevet av Egil Monn-Iversen (musikk) og Harald Tusberg (manus). Dette blir regnet som den første norske musikalen.

Urpremieren fant sted på Det Norske Teatret i Oslo i 1972, da med Rolv Wesenlund i hovedrollen som Bør Børson jr. Oppsetningen ble en stor suksess, og musikalen og Monn-Iversen ble tildelt juryens hederspris under Spellemannprisen samme år. Denne suksessen førte til at det ble lagd filmversjon i 1974, med mange av de samme skuespillerne som fremførte stykket på Det Norske Teatret.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1999 hos Nasjonalbiblioteket.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Gjøvik kirke
**Gjøvik prestegjeld** ble etablert da Gjøvik by ble fraskilt Vardal. Dette skjedde med virkning fra 1. oktober 1940 og Gjøvik prestegjeld ble dermed opprettet fra denne dato. I forhold til kirkebokføringen må dermed embetshandlinger før 1. oktober 1940 søkes i Vardal prestegjeld.

Kommunen
--------

Ved kronprinsresolusjonen den 29. juni 1955 – som hadde virkning fra 1. juli samme år, ble deler av Vardal kommune overført til Gjøvik. Dagens Gjøvik kommune ble dannet 1.1. 1964 ved sammenslåing av Gjøvik, Vardal (unntatt Sørligrenda), Snertingdal og Biri kommuner. Det første kommunestyre for Biri prestegjeld ble valgt 1837. Snertingdal herred ble utskilt fra Biri 1.1. 1910 slik at Biri omfattet gard nr. 1-93 og Snertingdal gard nr. 94-150. Vardal fikk sitt første herredstyre i 1810, mens det første kommunestyre (herredstyre) ble valgt 1837. Kjøpstaden Gjøvik ble opprettet 1.1.1861 på grunn tilhørende gårdene Hunn, Øvre og Nedre Gjøvik og Vigengen i Vardal prestegjeld, og ble senere utvidet 1921 og 1955. 

Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004 og blir ikke lenger brukt.

Sokneprester/proster i Gjøvik
-----------------------------

* Nils Kaare Erlimo[*når?*]

Eksterne lenker
---------------

* Prestegjeld og sogn i Oppland
* Gjøvik prestegjelds internettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Solfrid i Bjørnstu og de syv svende*** er en roman skrevet av Johan Falkberget i 1928.

Historien handler om den morløse Solfrid, som nektet å tigge på gårdene, og av den grunn ble banket av sin far. Hun rømmer, og en St.Hans natt kommer hun vandrende langs landeveien og havner hos Bernt i Bjørnstu (Bjønnstu). Solfrid var så fager at mennene mente hun måtte være ei hulder, mens kjerringene seg i mellom pratet om at hun måtte være tater. Solfrid satte hele den fredelige bygda på ende. "Karfolkene begynte å kry rundt Bjønnstu som luskende hannkatter" (fra Arbeidermagasinet nummer 38, 1954).

"*Solfrid i Bjørnstu og de syv svende*" gikk som en ukentlig, helsides, tegneserie i Arbeidermagasinet fra nummer 35 i 1954 til nummer 46 i 1955 (til sammen 64 helsider). Hver helside besto av 9 bilder med tekst under. Serien ble tegnet av den norske tegneren og illustratøren Bjarne Restan. Dette var den siste tegneserien han illustrerte. Historien om "Solfrid og de sju svende" fortsatte i Arbeidermagasinet som ukentlig romantekst fra magasin nummer 47 i 1955 til godt ut i 1956.

"*Solfrid i Bjørnstu og de syv svende*" ble på nytt trykt i Arbeidermagasinet fra utgivelse nr.36 til utgivelse nr.51 i 1968. Denne gang ikke som tegneserie, men med en illustrert helside hver uke. Illustrasjonene var nå tegnet av tegneren og illustratøren Borghild Rud.

Portal: Tegneserier
Fra en filminnspilling i London. Fotografen til venstre er utstyrt med en steadicam.
Steadicam-operatør
**Steadicam** er en innretning for stabilisering av kamera under film- og TV-produksjoner. Innretningen hindrer kameraoperatørens ujevne bevegelser i å påvirke bildet. Ved å sette kameraet i en steadicam-rigg som fotografen har spent fast på kroppen, kan fotografen for eksempel løpe opp en trapp, og kameraet vil få en glidende bevegelse opp trappa. Den som styrer en steadicam kalles en steadicam-operatør.

Historie
--------

Steadicamet ble oppfunnet tidlig på 1970-tallet av oppfinner og kameramann Garrett Brown, som originalt kalte oppfinnelsen «the Brown Stabilizer». Etter å ha lagd den første fungerende prototypen filmet Brown en timinutter lang demo som viste de revolusjonære bevegelsene denne nye innretningen kunne produsere. 

Demoen ble sett av en rekke regissører, inkludert Stanley Kubrick og John G. Avildsen. Avildsen regisserte *Rocky* i 1976, en av de første filmene som viste steadicamopptak. Steadicam ble først brukt i den biografiske *Bound for Glory*, mens Kubrick brukte Brown Stabilizer i sin 1980-film *Ondskapens hotell*.

Selv om han ikke var den første til å bruke den i en større film så var Kubricks bruk av steadicam i *Ondskapens hotell* ansett som det første gjennombruddet for steadicam-teknologien. De lange, jevne sporingsopptakene som ble tatt opp igjennom Overlook-hotellet i filmen hadde stor påvirkning på andre filmmakere. Både Steven Spielberg og Martin Scorsese har spesielt lagt merke til de lave følgeopptakene som Kubrick gjorde av gutten Danny når han syklet på sin trehjuling gjennom lobbyen på Overlook-hotell. Siden steadicamet kunne posisjonere kameraet så nær bakken at det ville være umulig å ta opp med noen form for dolly-kamera.

Cinema Products Corporation fikk de eksklusive rettighetene til oppfinnelsen og den ble senere markedsført som steadicam. I oktober 2000 ble Steadicam® et varemerke av kameraprodusenten Tiffen.

Steadicam-modeller
------------------

* Steadicam EFP
* Steadicam 3a
* Steadicam SK2
* Steadicam Master Broadcast
* Steadicam Master Film
* Steadicam Clipper 312/324
* Steadicam Ultra/Ultra 2/2C
* Steadicam Archer/Archer 2/2S/2SE
* Steadicam Pilot
* Steadicam Flyer/Flyer LE
* Steadicam Merlin (for mindre videokameraer)
* Steadicam jr. (for mindre videokameraer)
* Steadicam Smoothee (for iPhone)
* Steadicam Tango
* Steadicam Zephyr
* Steadicam Scout
* Steadicam Phantom

Eksterne lenker
---------------

* Steadicam
* eemov stabilizers Arkivert 8. juni 2010 hos Wayback Machine.
* MK-V
* Glidecam
* Arkivert 28. mai 2010 hos Wayback Machine. Movcam

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jakob Løkke** (født 13. februar 1829 i Trondheim, død 29. september 1881 i Berlin) var en norsk filolog og pedagog.

Han var sønn av snekkeren Ole Olsen Løkke, som ved sønnens fødsel var svenn i Trondheim. Senere flyttet han til Tromsø, hvor han drev en snekkerforretning. Moren døde tidlig. Ole Løkke giftet seg igjen og fikk flere barn i det nye ekteskapet.

Jakob Løkke var elev ved Tromsø real- og middelskole. I 1848 avla han *examen artium* ved universitetet og begynte å studere filologi. I 1852 tok han embetseksamen, og fikk året etter en stilling som lærer på Lillehammer. Her ble han også redaktør for det nystiftede *Kristians Amtstidende*, som utkom fra 1855 til 1859, og han deltok i kommunestyret. I to perioder var han byens ordfører. Han drev dessuten en egen bokhandel.

I 1861 ble Løkke utnevnt til adjunkt ved Kristiania katedralskole, i en stilling som var blitt ledig etter at Johan Thaasen gikk til universitetet. Ved denne skole ble han resten av livet, fra 1862 som overlærer. I 1860-årene var han en av de fremste motstanderne av Hartvig Nissens forslag til skolereformer. Fra våre 1881 hadde han tjenestefri av helsemessige årsaker, og bodde i Ringebu for å bli frisk. Han hadde diabetes. Da sykdommen ble verre, reiste han til Karlsbad og døde i Berlin på veien hjem.

Løkke skrev flere lærebøker i tysk og engelsk. Hans *Kortfattet Tydsk Grammatik* utkom i en 31. utgave så sent som i 1965. Han var sekretær i Skandinavisk Selskab og medlem av Christiania Videnskabs-Selskab (dagens Det Norske Videnskaps-Akademi) fra 1867.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Jakob Olaus Løkke, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Fr. Ording: *Overlærer Jakob Løkke*. Oslo: Cappelen, 1925. Særtrykk av *Skole og Samfund*.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jakob Løkke i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Statsarkivet i Kongsberg**, Frogs vei 44, er en del av Arkivverket og har fylkene Buskerud, Vestfold og Telemark som sitt embetsdistrikt. Statsarkivet i Kongsberg er et av åtte statsarkiv og ble opprettet i 1994 og er dermed landets yngste statsarkiv.

Statsarkivets arbeidsoppgaver
-----------------------------

Statsarkivet i Kongsberg tar imot og gjør tilgjengelig arkivmateriale fra den lokale og regionale statlige forvaltning i sitt distrikt. Statsarkivet har ansvar med å føre tilsyn av arkivforholdene i offentlig forvaltning og i den kommunale sektor. De bistår også med veiledning og rådgiving. En viktig oppgave er å spre informasjon og kunnskap om arkiv og arkivmaterialet de oppbevarer. Statsarkivet arbeider også for å bevare verneverdige private arkiver. Alt i alt utgjør arkivene ved Statsarkivet i Kongsberg i overkant av 14 000 hyllemeter.

Statsarkivarer
--------------

* 1994–dd : Nils Johan Stoa (1951–)

Arkiver
-------

Statsarkivet i Kongsberg har fire bidrag på lista over Norges dokumentarv:

* Andebu kirkebok (1623–1738), landets eldste kirkebok
* Telemarkskanalenes arkiv (1854–1980)
* Kongsberg Våpenfabrikks arkiv (1824–1987)
* Larvik grevskaps arkiv (1671–1821)

Publikasjoner
-------------

* *Statsarkivet i Kongsberg. Dokumentene forteller* (Riksarkivaren, skriftserie 26, 2006)

Eksterne lenker
---------------

* Arkivverkets hjemmeside
* Statsarkivet i Kongsberg på Lokalhistoriewiki
* Digitalarkivet
* Norges dokumentarv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Veronica Danielsen**, også kjent som **ViteVero**, (født 1995) er en norsk fysiker. Hun jobber som vitenskapsformidler ved ViteMeir, Vitensenteret i Sogn og Fjordane. Danielsen er også fagansvarlig for fysikk i Lille norske leksikon.

Danielsen gav ut den populærvitenskapelige boka *Nordlyset – Aurora Borealis, menneskene, mytene og vitenskapen* i 2023. Boka fikk terningkast fem av Dagbladet. Veronica Danielsen er også forfatter av flere artikler i Store norske leksikon og i Lille norske leksikon.

Danielsen bidrar som nordlysekspert i mediesaker som omhandler nordlys og andre romværfenomener. Hun har blant annet vært gjest i TV-programmet Lindmo. Danielsen har også deltatt i en rekke podkaster innen vitenskap og undervisning, blant annet NRKs *Burde vært pensum,* *Rekk opp hånda,* *Jøss* og *Astronomipodden.*

Bakgrunn
--------

Veronica Danielsen ble født i Tønsberg og vokste opp i Re. Danielsen har bachelorgrad i fysikk, astronomi og meteorologi fra Universitetet i Oslo og mastergrad i fysikkdidaktikk fra Universitetet i Oslo. Hun leverte masteroppgaven *Hvordan påvirker Andøya Mission Control: Oppdrag Solstorm elevers engasjement og motivasjon i naturfag?* i 2020. Under studiet tok Danielsen også en rekke emner innen astronomi og romfysikk. I tillegg tok hun et emne innen vitenskapsjournalistikk.

Danielsen begynte å jobbe som vitenskapsjournalist under studiene. Hun har blant annet skrevet populærvitenskapelige artikler for tidsskriftet *Titan*, *Nysgjerrigper* og *Astronomi*. Etter studiene i 2020 begynte Danielsen i jobben som formidler ved vitensenteret ViteMeir.

Bibliografi
-----------

* *Nordlyset – Aurora Borealis, menneskene, mytene og vitenskapen* Cappelen Damm 2023

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Kippernes, Mari Aandahl (6. november 2023). «Derfor er nordlyset rosa akkurat nå». *NRK*. Besøkt 22. november 2023.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  «Nordlys på andre planeter med Veronica Danielsen – Astronomipodden». 11. oktober 2022. Besøkt 22. november 2023.
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑  «Hvorfor havner de største nøttene øverst?». *www.nysgjerrigper.no* **(norsk)**. Besøkt 22. november 2023.
15. ↑
**Georg Vaagen** (født 6. april 1913 i Stavanger, død 25. januar 1987 i Farsund) var en norsk politisk aktivist, fagforeningsmann og kommunist. Av yrke var Vaagen revisor, og arbeidet i Skatteetaten.

Han var medlem av Norsk Tjenestemannslag (NTL), og innehadde en rekke tillitsverv i fagforeningen. I ni år var han klubbformann på sin arbeidsplass, senere i ti år formann i sin fagforening, for. 71 av NTL. Han var også medlem av representantskapet i Oslo faglige samorganisasjon.

Vaagen var blant de første som engasjerte seg i forbindelse med Vietnamkrigen. Alt i juni 1965 sendte han brev til Oslo Samorg der han anmodet om at de skulle gå i bresjen for en humanitær innsamling til sivilbefolkningen i Vietnam.

Han var fra 1945 medlem i NKP, og ble etter hvert en av partiets sentrale folk. På 1960-tallet tilhørte han en partiopposisjon med sympati for det kinesiske kommunistpartiets linje. Denne gruppen startet sitt eget tidsskrift, *Røde Fane*. De organiserte seg i Marxist-Leninistisk Front (MLF), og det kom etter hvert til brudd med NKP. Da MLF tidlig på 1970-tallet ble splittet sto Vaagen i spissen for den fløyen som ønsket samarbeid med MLG og SUF(m-l). Han ble senere aktiv i AKP(m-l). Der satt han i partiets sentralkomite fra 1973 til 1984.

Fra våren 1971 fram til folkeavstemningen om EF i 1972 var Vaagen leder for nei-organisasjonen Arbeiderkomiteen mot EEC og dyrtid.

Han hadde tre barn.

Bibliografi
-----------

* *Brüssel midt i mot*. Forlaget Oktober. Oslo (1973) ISBN 82-7094-018-6

Referanser
----------

1. ↑  Godbolt, James (2010): *Den norske vietnambevegelsen*, Unipub, ISBN 978-82-7477-444-5, s. 43.
2. ↑  Knutsen, Martin Gunnar (1983): *Mot strømmen - Erindringer 1945-1980*, Aschehoug, ISBN 82-03-10991-8, s. 139.
3. ↑  Sjøli, Hans Petter (2005): *Mao, min Mao*, Cappelen, ISBN 82-02-23353-4, s. 68.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Georg Vaagen hos Virksomme ord Rediger på Wikidata
Kolbu kirke
**Kolbu prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Toten prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Kolbu kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Kolbu kirke.

Historikk
---------

*Kolabú sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

Ved kgl. res. 16.7.1915 med virkning fra 1.10.1915 ble Kolbu sogn og Eina sogn utskilt fra Vestre Toten prestegjeld og opprettet til *Kolbu prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kolbu prestegjeld og dets sogn er nå en del av Vestre Toten kirkelige fellesråd underlagt Toten prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 108.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 42.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Joseph Addison.
***Cato, en tragedie*** er et skuespill skrevet av Joseph Addison i 1712, og første gang fremført 14. april 1713. Det er basert på hendelsene i de siste dagene av Marcus Porcius Cato Uticensis (95-46 f.Kr. en stoiker og motstander av Julius Cæsars tyranni som gjorde ham til et ikon for republikanisme, kraft og frihet. Addisons stykke handler blant annet om temaer som individuell frihet versus statlig tyranni, republikanisme versus monarkisme, logikk versus følelser, og Catos personlige kamp for å beholde sin tro i møte med døden. Det har en prolog skrevet av Alexander Pope og en epilog av Samuel Garth.

Stykket ble en suksess i hele England og koloniene i den Nye Verden, så vel som Irland. Det fortsatte å vokse i popularitet i flere generasjoner, spesielt i de amerikanske koloniene.

Handlingen
----------

Skuespillet handler om Catos styrker i Utica, i påvente av ankomsten av Cæsar like etter Caesars seier i Thapsus (46 f.Kr.). Catos sønner Portius og Marcus er begge forelsket i Lucia, datter av Lucius, en senator, alliert med Cato. Juba, prins av Numidia, en annen som kjempet på Catos side, elsker Catos datter Marcia. I mellomtiden konspirerer Sempronius, en annen senator, og general Syhax i hemmelighet mot Cato, i håp om å få den numidianske hæren til ikke å støtte ham.

Innflytelse
-----------

Selv om skuespillet har falt kraftig i popularitet og nå blir lite oppført eller lest, var det populært og ble ofte siterte i det 18. århundre, med Cato som et forbilde av de republikanske dyder og frihet. 

Skuespillet har også inspirert navnet på Cato Institute, en fremtredende libertariansk tenketank i Washington DC.[]

Referanser
----------
**Peder Eilertsen Rinde** (født 6. oktober 1844 i Sannidal, død 9. november 1937 i Skåtøy) var en norsk godseier og politiker (V).

Hans far var gårdbruker og skipsreder, og Peder Rinde gikk på fylkeslandbruksskole og på tegneskole i Skien. Han var handelsmann, reder og trelasthandler 1873–1886. Fra 1886 eide han gården Kalstad i Skåtøy. I 1921 flyttet han til Løvdal i samme kommune.

Rinde satt på Stortinget 1877–1900 (for Bratsberg amt) og 1906–1918 (for Bamble krets i samme amt), i alt 36 ordentlige og to overordentlige storting. Han identifiserte seg sterkt med den jaabækske bondevennbevegelsen og regnes som Jaabæks arvtaker som «sparemann».

Rinde var ordfører i hjemkommunen Sannidal (den gang *Sandøkedal* ) 1871–1874 og 1879–1882. Senere var han ordfører i den nyopprettede nabokommunen Skåtøy 1886–1902. Han hadde også tallrike andre verv i kommune og amt. Han var direktør for Norges Hypotekbank 1899–1911.

Han redigerte flere blad som ledd i sin politiske virksomhet, blant annet *Nordmanden*, utgav brosjyrer og skrev artikler. Han publiserte kommentarutgaver til flere lover. Videre utgav han biografiske tekster om stortingets medlemmer og egne livserindringer.

Rinde eide Austrått fra 1908 til 1912, der ble han kalt en «spekulant». Han bodde aldri på Austrått. 

Som politiker karakteriseres han slik: «I sin politiske kamp var Peder Rinde seig og stri, og motstanderne kunne ofte synes han var småskåren».

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 600[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 715[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 600–601.
4. ↑  Håkon A. Andersen og Terje Bratberg. *Austrått, herregård i tusen år*. NKIM, 2006
5. ↑  Yrjar Heimbygdslag: Familien Ingeborg Andreassen og Peder Eilertsen Rinde (av Terje Sørensen) Besøkt 14. mai 2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peder Rinde hos Virksomme ord Rediger på Wikidata

* (no) Peder Rinde hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Politiske taler av Peder Rinde, virksommeord.uib.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
Frottésokker fra Safa-Samnanger, produsert til Vinter-OL på Lillehammer i 1994, fra Tekstilindustrimuseet.
**A/S Safa-Samnanger** er en tekstilfabrikk i Samnanger kommune i Vestland. Bedriften ble etablert i 1931 og produserer strømper og strikkede plagg.

I 1931 kjøpte Alfred M. Bruvik opp Voss Strømpefabrikk, og etablerte A/S Safa-Samnanger Fabrikker. To år senere kjøpte han en fabrikkbygning i St. Jørgens gate i Bergen, og bedriften ble flyttet hit for å få plass til å utvide produksjonen. 
Våren 1941 var fabrikken på flyttefot for tredje gang, denne gangen til Tysse i Samnanger kommune.

Alfred M. Bruvik, kjøpte fabrikktomten i 1940. Sommeren 1941 sto en ny fabrikkbygning klar, og strømpefabrikken kunne flytte inn i lokalene. Fabrikken produserte tykke og tynne strømper, slitestrømper og luksusstrømper, sokker og sportsstrømper.

I 1999 startet utflyttingen av produksjonen til Skinija i Kaunas i Litauen. I dag er det kun lager og pakkavdeling igjen i produksjonslokalene i Samnanger.

Referanser
----------

1. ↑  «Sokk». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Safa.no (arkivert nettside)
* Safa.no/(aktiv nettside)
* Artikkel om Safa-Samnanger på DigitaltMuseum
* Objekt fra Safa-Samnanger Fabrikker på DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Bokkøl** er et mørkt, sterkt og maltrikt, undergjæret øl. I de fleste land brukes betegnelsen *bock*.

Opphavet til bokkølet skal finnes i hansabyen Einbeck ved Hannover, der bryggeriet skilter med betegnelsen *ur-bock*. Seinere forskjøv tyngdepunktet for bock seg til München.

Bokkøl er som regel mørkt på farge, men i Tyskland brygges også flere lysere sorter. Bokkøl har en alkoholstyrke på minst 4,8 %. Flere norske bryggerier brygger bokkøl med en alkoholstyrke på 6-7 %. I Tyskland brygges også et enda sterkere doppelbock.

Bokkøl er svært mektig og har gjerne en karakteristisk karamellsmak på grunn av malten, og egner seg utmerket som drikke til søt mat og desserter, som et alternativ til portvin.

| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** GND
 |

Portal: Tyskland
Thamspaviljongen/The Norway BuildingThamspaviljongen gikk under navnet The Norway Building under sine 124 år i USA. Foto: Arnfinn Sæthre. 
**Thamspaviljongen**, også kalt **The Norway Building**, var Norges bidrag til verdensutstillingen i Chicago i 1893. Etter 124 år i USA ble bygningen hentet hjem til Orkanger hvor den opprinnelig ble bygget ved Strandheim Brug. Dette var en av Norges første ferdighusfabrikker og etter hvert den største. Det var mange treskjærere blant de 300 arbeiderne og de bidro sterkt til utsmykningen av bygningen. 

Gründer og verdensmann Christian Thams var daglig leder for Orkladalførets første store industribedrift. Thamsfamiliens ferdighusfabrikk leverte Norges bidrag til flere verdensutstillinger. The Norway Building er den eneste norske utstillingspaviljongen som fortsatt eksisterer, og faktisk en av få bevarte bygninger fra verdensutstillingen i Chicago. Det er også den best bevarte. 

Bygningen som ble reist i stavkirkestil, ble tegnet av Oslo-arkitekten Waldemar Hansteen. Som prosjektleder for flytting av den gamle Gol-stavkirka til Bygdøy, hadde Hansteen inngående kunnskap om stavkirkekonstruksjonen. 

I USA ble den kjent som The Norway Building, her hjemme har den fått navnet Thamspaviljongen. Etter verdensutstillingen i Chicago ble bygningen flyttet til Lake Geneva, der den hadde tre eiere i løpet av 52 år. Fra 1935 var den flotte bygningen hovedattraksjonen i innvandrermuseet Little Norway i Wisconsin, som ble nedlagt i 2012. 

Man kan takke den entusiastiske dugnadsgjengen i Thamspaviljongen Støtteforening for at stavkirkebygningen ble hentet hjem og restaurert til fordums prakt. De la ned mer enn 20 000 arbeidstimer og samlet inn 4,6 millioner kroner for å fullføre «Prosjekt Heimatt». «Et lite stykke Norge er tilbake i landet vårt», sa kulturminister Linda Hofstad Helleland da hun åpnet bygningen 9. september 2017].

Thamspaviljongen brukes nå blant annet som bryllupslokale og konsertarena, og den leies også ut til selskaper og kunstutstillinger.

Referanser
----------

1. ↑  The Long Journey of the Norway Building
2. ↑  «Thamspaviljongen Støtteforening». Arkivert fra originalen 9. januar 2019. Besøkt 9. januar 2019.
3. ↑  Thamspaviljongen offisielt åpna. NRK Trøndelag, 9. september 2017
4. ↑  Ble viet av Mona Grudt i Thams-paviljongen avisa-st.no
5. ↑  Det er mange som trives med å ha noe Farmen på veggen. Adresseavissa.

Eksterne lenker
---------------

* The Norway Building
Checkpoint Charlie. I bakgrunnen muséet Haus am Checkpoint Charlie
Checkpoint Charlie med Haus am Chepoint Charlie til venstre i bildet.
**Murmuseet** i *Haus am Checkpoint Charlie* er et museum i Berlin som tar for seg Berlinmurens historie. Det ligger i Friedrichstrasse ved siden av den tidligere grenseovergangen Checkpoint Charlie.

Museet ble grunnlagt 14. juni 1963 av historikeren Rainer Hildebrandt, og har siden hans død i 2004 blitt ledet av hans ukrainskfødte enke Alexandra Hildebrandt.

Murmuseet, som er privat og drives av stiftelsen Arbeitsgemeinschaft 13. August, er etter Pergamonmuseet det mest besøkte museet i Berlin, og viser gjennom fotografier og annen dokumentasjon fluktforsøkene ved muren, og også fluktmidler, som varmluftballonger, fluktbiler og en miniubåt.

I 2004 bygget museet et Frihetsminnesmerke til minne om murens ofre på en ubebygd tomt i nærheten. Minnemerket ble siden fjernet da avtalen med grunneieren løp ut i 2004.

Eksterne lenker
---------------

* 

Portaler: Kunst | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Marianergropen** (ofte skrevet **Marianegropen**) er verdens dypeste dyphavsgrop. Marianergropen ligger vest i Stillehavet, øst for Marianene, på 11°21′ N 142°12′ Ø, 342 km sørvest for Guam. Gropen markerer også grensen der to tektoniske plater møtes; Stillehavsplaten trykkes under den Filippinske platen. 

Marianergropens maksimale dybde er i Challengerdypet, 11 034 meter under havflaten. Hvis man tar breddegraden og ekvatorkrumningen med i beregningen, er gropen ca. 6 366,4 kilometer fra jordens sentrum. Det arktiske havet er til sammenligning mindre dypt, 4–4,5 km, men dets bunn er likevel cirka 13,6 km nærmere Jordens sentrum, med en avstand på cirka 6 352,8 km.

I bunnen av gropen, hvor de tektoniske platene møtes, skaper vannsøylen et trykk på 1086 bar (15750 psi), mer enn tusen ganger det atmosfæriske trykket ved overflaten.

Trieste
-------

Batyskafen USS «Trieste» rett før rekorddykket i Marianergropen 23. januar 1960
Tverrsnitt av Marianergropen
Den 23. januar 1960 nådde oseanografen Jacques Piccard, med **batyskafen** (spesial-ubåten) USS «Trieste» en dybde på 10 912 meter. Det var det lengste et menneske hadde kommet ned i gropen.

Kaikō
-----

Kaikō (海溝, «Havgrop») var en dyphavs-ROV (fjernstyrt undervannsfarkost) konstruert av JAMSTEC, et japansk firma, som i 1995 dykket i Challengerdypet.

Nereus
------

I 2009 ble den fjernstyrte ubåten Nereus sendt ned i Challengerdypet i Marianergraven i en dybde på 10 902 meter.

Deepsea Challenger
------------------

Den kanadiske filmregissøren James Cameron nådde den 25. mars 2012, bunnen av Marianergropen i farkosten Deepsea Challenger.

Kilder
------

* (no) Marianergropen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
En flaske med peanøttolje
**Peanøttolje** (*arachis* olje), jordnøttolje, er fremstilt av peanøtter, som har typisk aroma og smak av belgfrukt.
Den er vanlig i kinesisk, sørasiatisk kjøkken. Peanøttolje er spesielt anvendelig til stekefett på grunn av høyt røykpunkt i forhold til andre matoljer. Hovedkomponenten fettsyrene palmitinsyre, oljesyre, linolsyre og 6–8% andre fettsyrer.

Peanøttolje er det opprinnelige drivstoffet for dieselmotorer; man skal likevel ikke uten videre bruke dette som drivstoff, da det kommer an på den gitte motorens faktiske kvaliteter hvorvidt den kan bruke oljen som drivstoff.

Den har også blitt brukt i hygieniske produkter blant annet for fjerning av ørevoks sammen med mandelolje. Den største anvendelsen for peanøttolje i tiden efter årtusenskiftet, er som stekefett.

Vanligvis gir ikke peanøttolje allergireaksjon fordi allergenet er et protein, og ikke fett. Kaldpressa olje kan gi allergireaksjon siden den kan innheolde små mengder protein.

Siden peanøttolje hovedsakelig består av enumettet fett, er den egnet i en diett for å redusere negative helseeffekter av transfett og mettet fett.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peanut oil – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Tvebandstrikking** er en gammel strikketeknikk som tidligere var utbredt i Norge, Sverige og Danmark. Denne teknikken gjør at produktet blir både tykkere og mer vannavstøtende. Teknikken ble utkonkurrert av dagens strikketeknikk, da denne er betydelig raskere. 

Med tvebandsstrikking strikker man alltid med to tråder, selv om arbeidet er ensfarget. Annenhver maske strikkes med annenhver av trådene, slik at trådene blir tvinnet sammen. På rettsiden ser arbeidet likt ut som i moderne strikk, men vrangsiden skiller seg derimot ut.

I Sverige, spesielt i Dalarna, har tvebandstrikking en sterkere tradisjon. Der heter teknikken *tvåändsstickning*.

Historikk
---------

Et arkeologisk funn av en tvebandstrikket vott i Falun, Sverige, i 1974, gjenskapte interessen for den gamle strikketeknikken.

Metodikk
--------

### Garn

Når man skal strikke i denne teknikken er det viktig å velge seg rett garntype, der garnet er tvinnet motsatt vei av en tradisjonelt tvinnet nøste. Hvis ikke dette blir tatt hensyn til, vil garnet lett tvinne seg opp, og strikkingen blir vanskeligere å utføre. Det garnet man skal bruke er dermed Z-tvinnet, i motsetning til moderne garn som er S-tvinnet. Få spinnerier leverer denne typen garn i dag. I Sverige finnes det per 2010 to slike spinnerier: Wålstedts textilverkstad i Dala-Floda og Kampes ullspinneri i Ullevad.

Siden man alltid strikker med to tråder, foretrekker mange å strikke med et nøste som er nøstet opp slik at man kan trekke ut én tråd innenfra nøstet, og den andre fra yttersiden av nøstet. Har man to ulike farger man strikker med, kan man nøste opp de to ulike fargene i ett nøste. Om man sørger for å lage nøstet slik at den mørkeste fargen ligger ytterst, vil det lyseste garnet holde seg rent lenger underveis i strikkeprosessen.

### Strikkepinner

Strikkepinnene som benyttes i tvebandsstrikking bør være én 1/2 pinnestørrelse mindre enn hva man ville brukt i annen strikking. Dette gjelder spesielt ved strukturstrikk, for at mønsteret skal tre frem. Strikkepinner av stål eller tre kan være mer egnet enn strikkepinner av aluminium, ettersom aluminiumspinner lettere kan bøye seg under tvebandsstrikkingen.

Referanser
----------

1. ↑  «Spennende gammel strikketeknikk: Tveband-strikking». *bunad-magasinet.no*. 6. februar 2008. Besøkt 5. desember 2022.
2. ↑   Dandanell, Birgitta; Danielsson, Ulla og Ankert, Kerstin (red) (2010) *Tvåändsstickat* ISBN 978-91-978114-5-3

Litteratur
----------

* Saglie, Gjertrud (1989): *Strikke hekle binde* ISBN 82-529-1166-8
* Dandanell, Birgitta; Danielsson, Ulla og Ankert, Kerstin (red) (2010): *Tvåändsstickat* ISBN 978-91-978114-5-3
* Solberg Indsetvken, Trond Einar: *En fargeglad tvebandstrikker og hans venner* ISBN 978-82-998149-2-8
A/S HøKa, Hønefoss karosserifabrikk
**Hønefoss Karosserifabrikk** var en karosserifabrikk i Hønefoss, etablert i 1936, nedlagt i 1969. 

Hønefoss Karosserifabrikk er kanskje mest kjent for byggingen av de såkalte HØKA-vognene til Oslo Sporveier. I tidsrommet 1952-1958 ble det levert i alt 50 nye motorvogner (204-253) 12 nye tilhengere (551-562) (Strømmens Værksted leverte samtidig 18 tilnærmet like slik at det totalt ble 30) samt at det ble levert deler til nye vognkasser til 8 motorvogner ("Kyllinger" nr. 33-40) og 12 tilhengere ("Stivkjelker") nr. 650-661 på gamle understell. Høka leverte ett vognsett til Gråkallbanen ( nr. 7 + 55) i Trondheim i 1955.

Fabrikken har ellers bygget busser og jernbanemateriell, vesentlig skiftelokomotiver (Skd 221) og godsvogner til NSB. Videre ble det bygget busser og Trolleybusser til bl.a. «Trikken» i Drammen. Hønefoss Karosserifabrikk har også bygget vogner for Fløibanen i Bergen. Vognsettet som var i bruk mellom 1954 og 1974 ble bygget på Hønefoss.

I de vel tretti år som fabrikken var i virksomhet ble bygget 217 enheter.

Eksempler fra fabrikkens produksjon
-----------------------------------

Skifterlokomotiv type Skd 221. Etter utrangering utstilt ved Hadelands Glassverk.
* Bussen "Ormen lange", bygd som semitrailer. Bussen gikk i trafikk mellom Oslo og Hønefoss på 1940-tallet. Påbygget var levert av Hønefoss Karosseri.Bussen "Ormen lange", bygd som semitrailer. Bussen gikk i trafikk mellom Oslo og Hønefoss på 1940-tallet. Påbygget var levert av Hønefoss Karosseri.
* Buss med karosseri fra HøKa, registrert 15.12.1948. Bussen ble brukt i rute mellom Ålesund og Borgund.Buss med karosseri fra HøKa, registrert 15.12.1948. Bussen ble brukt i rute mellom Ålesund og Borgund.
* AmfibiekjøretøyAmfibiekjøretøy
* Høkatrikk i Oslo 2015Høkatrikk i Oslo 2015
* Skiftelokomotiv tp. Skd 221 levert av Høka. Etter utrangering utstilt ved Hadelands glassverk. Skiftelokomotiv tp. Skd 221 levert av Høka. Etter utrangering utstilt ved Hadelands glassverk.

Eksterne lenker
---------------

* Norske karosserifabrikker
**Nordlandsforskning AS** (NF) er et norsk forskningsinstitutt som holder til i Bodø. De utfører forskningsoppdrag innen samfunnsvitenskapelige og bedriftsøkonomiske fagområder. Nordlandsforskning har som formål å drive forskning, formidling, utvikling og nyskaping i aktivt samarbeid med private og offentlige virksomheter og andre forsknings- og utdanningsmiljøer. De deltar også aktivt i utviklingsprosesser sammen med næringsliv eller offentlige aktører. I mai 2019 hadde Nordlandsforskning 40 ansatte, hvor de fleste av dem har doktorgrader innenfor sitt forskningsfelt. Nordlandsforskning har lokaler hos Nord universitet.

Historie
--------

Forskningsinstituttet Nordlandsforskning ble opprettet i 1979 og var de førte 30 årene eid av Nordland fylkeskommune under stiftelsen Nordlandsforskning. 1. januar 2010 ble de et aksjeselskap eid av Universitetet i Nordland og da overført fra Stiftelsen Nordlandsforskning (49%) til Nordlandsforskning AS (51%). Instituttet Nordlandsforskning har vokst regelmessig i samsvar med skolen ettersom de fikk høgskole, handelshøgskole og universitetsstatus. Nordlandsforskning er i dag et av 11 regionale institutter. Selv om Nordlandsforskning er et mindre institutt i forhold til noen andre norske institutter, er de likevel veldig synlige i forskningsmarkedet. 

Deres så langt største prosjekt er «Det nye barnevernet», et prosjekt med familien i fokus, og innovativ praksis i hjemmet.

Forskningsområder
-----------------

Velferd
* Offentlig velferdspolitikk
* Barn og unges oppvekstsvilkår
* Funksjonshemmede og samfunn
* Arbeidsliv
* Marginaliseringsprosessor

Skole og utdanning
* Aktiv læring
* Entreprenørskap
* Likeverdig og tilpasset opplæring
* Skolen i lokalsamfunnet
* Implementering av lærerplaner

Entreprenørskap, innovasjon, bedrift- og næringsutvikling
* Nyetableringer, innovasjon og vekst
* Næringsklynger og regional innovasjon
* Nærings- og distriktspolitikk

Miljø og samfunn
* Vernet naturområder og kystsone
* Miljøpolitikk og miljøbyråkrati
* Klimaendringer

Kultur- og naturbaserte næringer og regional utvikling
* Kultur og kulturminner
* Kulturnæringer, landbruk, havbruk og reiseliv
* Sentrum-periferi, småsamfunn og regional utvikling

Forskere
--------

Blant forskere med tilknytning til Nordlandsforskning er

* Karl Jan Solstad
* Dag Jørund Lønning
* Graham Clifford
* Grete Kaare Hovelsrud
* Helga Eggebø

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Selskapsdatabase Arkivert 2. november 2013 hos Wayback Machine.
* Nordlandsforskning Intervju

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI **·** Brønnøysundregistrene
 |
McIntosh County Courthouse.

**Eufaula** er en by i den amerikanske delstaten Oklahoma med et areal på 24,9 kvadratkilometer og en folkemengde på 2 813 innbyggere (2010). Eufaula er administrativi sete for McIntosh County.

I 1872 kom jernbanen til Eufaula som innen da var kjent som muskogeeindianernes møtested. Fire år etter ble avisen *Indian Journal* i Eufaula grunnlagt; den ble skrevet på muskogeenes språk. Den er Oklahomas eldste avis, og utkommer fortsatt (2020). På den tiden hørte området til Indianerterritoriet. Navnet Eufaula er indiansk; er en oppkalling etter Eufalfa-grenen av stammen, som bodde rundt byen Eufaula i Alabama, hvorfra stammen var blitt tvangsflyttet under «Tårenes vei»-deportasjonen i 1832.

To mordmysterier har en tlknytning til Eufaula. Den 3. februar 1889 ble den fryktede lovløse kvinnen Belle Starr myrdet. Hun red hjem fra et nabohus i Eufaula og inn i et bakhold. Morderens identitet ble aldri kjent. En familie på tre, Jamison-familien fra denne by, forsvant i 2009. De ble funnet døde i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  «Truth Dims the Legend of Outlaw Queen Belle Starr». *Los Angeles Times* **(engelsk)**. 17. februar 2002. Besøkt 19. november 2019.
2. ↑  «FrontierTimes - Outlaws - Belle Starr». *www.frontiertimes.com*. Besøkt 19. november 2019.
3. ↑  «Disappeared S02E10».
4. ↑  «The Disturbing Mystery of the Jamison Family».
5. ↑  «Wilderness be still».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Eufaula, Oklahoma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Vanlig sigdvinge** (*Drepana falcataria*) er en sommerfugl som tilhører familien sigdvinger (Drepanidae). Denne gulbrune arten er vanlig på Østlandet og Sørlandet i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 27 – 39 mm), slank spinner med markert sigdformede framvinger. Den ligner på oresigdvinge (*Drepana curvatula*), men er lysere på farge. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Forvingens grunnfarge er gulhvit hos vårflygende eksemplarer, brungul hos høstflygende, med fire brune, siksak-tverrlinjer, dessuten en kraftig, rustbrun linje som går fra vingespissen til forvingens bakkant og fortsetter på bakvingen, det gjør også de fire siksak-linjene. Rundt midten av forvingen er det to runde, brune flekker. Larven er grønn med brun rygg.

* ♂♂
* ♂  △♂ △
* ♀♀
* ♀ △♀ △

Levevis
-------

Vanlig sigdvinge flyr i løvskog og buskmark, gjerne i fuktige områder. Larvens næringsplanter er bjørk (*Betula* spp.) og or (*Alnus* spp.). I det sørligste Norge har arten to generasjoner per år, en som flyr i mai – juni og en fra slutten av juli til slutten av august. Nord for Oslo er det bare én årlig generasjon, som flyr i juni – juli. De voksne sommerfuglene flyr om natten og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Vanlig sigdvinge ser ut til å ha en uvanlig, bisentrisk (to-delt) utbredelse. Den finnes i Europa og ved stillehavskysten i Øst-Asia, men ser ut til å mangle i et stort område imellom. I Norge er den den vanligste representanten for Drepaninae på Sør- og Østlandet, men mangler på Vestlandet bortsett fra i Indre Sogn.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* *Norges sommerfugler*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *vanlig sigdvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *vanlig sigdvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *vanlig sigdvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *vanlig sigdvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *vanlig sigdvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *vanlig sigdvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Drepana falcataria* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Drepana falcataria* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Drepana falcataria* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata