recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikoline Anette Harbitz** (født Dahl 17. november 1841 i Melhus, død 11. september 1898 i Mandal) var en norsk forfatter.

Familie
-------

Nicoline Harbitz (døpt Nicoline) var datter av sogneprest, stortingsrepresentant og odelstingspresident Nils Nilssøn Dahl (1806-1854) og Christopha Kirstine Rønneberg. Hun var søster av høyesterettsadvokat, forfatter og politiker Walter Scott Dahl (1839-1906), forfatter og teolog Konrad Dahl (1843-1931) og forfatter Ulrikke Dahl (1846-1923). Hun ble 19. april 1865 gift med personellkapellan og senere sogneprest Georg Prahl Harbitz (1837-1911) av slekten Harbitz, sønn av prest og politiker Georg Prahl Harbitz (1802-1889). Hun var mor til forfatteren Alf Harbitz.

Liv og virke
------------

Nicoline Harbitz' forfatterskap strekker seg over bare fire bokutgivelser. Hun skrev disse bøkene helt mot slutten av sitt liv, og den siste av dem ble utgitt posthumt. Hennes debutroman, eller «*fortælling*», kom ut i 1894 under tittelen *Brydninger*. Fortellingen bygger på brytningene mellom mennesker, et motiv som står sentralt i hennes forfatterskap. Hennes fortelling *Egteskab* utkom i 1895 under psevdonumet *Agnete*.

Harbitz arbeidet med fortellingen *Kassererens Hjem* da hun døde. Bare første del av boken ble fullført, men den ble likevel utgitt året etter. Boken kom ut i finsk oversettelse i 1903.

I 1982 utga Mogens Haaland boken *Nikoline Harbitz, 1841-1898*, en biografi over forfatterens liv.

Bibliografi
-----------

* 1894: *Brydninger*, Grieg, Bergen
* 1895: *Egteskab*, Steen, Kristiania
* 1897: *Drøm og Liv*, Steen, Kristiania
* 1899: *Kassererens Hjem*, Steen, Kristiania

#### Oversatte bøker

* 1903: *Kasöötin koti* (finsk utgave av *Kassererens Hjem*)

Referanser
----------

1. ↑  "Norway Marriages, 1660-1926", database, FamilySearch ( : 25 January 2020), null in entry for null, 1865.
2. ↑  *Hedemarkens Amtstidende 1897.09.28*. Norge, Innlandet, Hamar. 1897. s. 1.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 99-100. ISBN 8257900109.
* Haaland, Mogens (1982). *Nikoline Harbitz, 1841-1898*. [Drammen]: [Forfatteren].

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Nikolaos Georgalis** (gresk: Νικόλαος Γεωργαλής), bedre kjent som **Nikos Galis** (gresk: Νίκος Γκάλης) eller **Nick Galis** (født 23. juli 1957 i New Jersey, USA) er en gresk-amerikansk tidligere profesjonell basketballspiller og medlem av FIBA Hall of Fame.

Han har rekorden for flest poeng som noen gang er scoret på en FIBA World Championship turneringen. Galis er ansett som en av Europas beste spillerne i de profesjonell klubbenes basketball-historie, så vel som en av tidenes største spillere i FIBA internasjonal basketball historie. Han blir også høyt aktet i Hellas, hvor han av mange blir ansett til å være den største individuelle utøveren som dette landet noensinne har produsert. Han blir regnet som en legende innen europeisk basketball og en figur som har inspirert mange millioner både ungdommer og voksne på det europeiske kontinentet for å begynne med sporten basketball.

Nikos er barn av en fattig immigrant-familie til USA fra de greske øyene Rhodos og Nisyros. Nick begynte med boksing i hans tidlige ungdomsår. Hans far George Georgalis var en meget god bokser i sine ungdomsår. Han ble overtalt til å gi opp boksing av sin mor Stella Georgalis, som skalv av skrekk hver ettermiddag at hennes sønn skulle komme tilbake med en nye skader på kroppen og i ansiktet. Som et resultat, begynte han å spille basketball i stedet og han deltok på Union Hill High School i Union City, New Jersey.

Referanser
----------

1. ↑   College Basketball at Sports-Reference.com, besøkt 28. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Nikos Galis – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Nikos Galis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nikos Galis – FIBA Rediger på Wikidata

* (en) Nikos Galis – Basketball-Reference.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
Et *thanka* av Milarepa, laget av Dhodeydrag Gonpa, Thimpu, ca. 1900
**Milarepa** (født ca. 1040, død 1123), det vil si *Mila den bomullskledte*, var en tibetansk yogi, dikter og buddhistisk asket og eneboer. Hans selvbiografi og tekstsamlingen «Milarepas hundre tusen sanger» er begge høyt vurdert og regnes blant Tibets mest populære bøker. 

Milarepa var en disippel av Marpa og ga selv sin lærdom videre til Gampopa. Disse tre regnes som grunnleggerne av kagyuskolen i tibetansk buddhisme. Ifølge hans egne sanger skal han ha behersket en spesiell åndedrettsteknikk som holdt kroppen varm i ekstrem kulde, og i en av sangene skildrer han en «tvekamp» med en snøstorm. Flere av sangene framstår også som leilighetssanger laget til den enkelte anledning for å undervise gjester som oppsøkte ham. 

Hans liv falt i to deler: Han kom fra en velstående familie. Han lærer seg svartekunst etter at moren hadde oppildnet ham til å gjengjelde et økonomisk svik fra onkelen og tanta. I unge år opptrer han deretter som en brutal hevner; som tok livet av et helt bryllupsfølge på 35 personer ved å fortrolle hester, og sender haglskurer over sine øvrige fiender. Senere i livet angrer han sine misgjerninger, og kommer under åndelig trening av Marpa (1012–1097). Han ble pålagt flere øvelser som soning og som demonstrasjon av den rette overgivelse. Særlig kjent er alle steinhusene som han bygget. Den siste delen av livet tilbragte han som asket og eneboer. «Takket være sin absolutte hengivelse til åndelige øvelser klarte han å nå opplysningstilstanden i løpet av ett eneste liv, og ble en av de ytterst sjeldne menneskene som har maktet det».

Hans tekster ble utgitt, redigert og/eller skrevet av Tsangñön Heruka (1452-1507). Milarepas biografi *Milarepas liv* er skrevet i første person, unntatt den siste delen, som skildrer hans død. Den italienske filmen *Milarepa* (1974) er basert på hans liv.

*Milarepas liv* er utgitt på norsk i 2013; utdrag fra tekstene er tidligere utgitt på norsk i antologien *Tibet,* 2005.

Referanser
----------

1. ↑  Per Kværne og Kari Vogt. *Religionsleksikon*. Cappelen akademisk forlag, 2002 ISBN 82-02-19667-1
2. 1 2  resonnement fra Per Kværnes innledning i *Tibet*, 2005
3. ↑  Jens Braarvig i innledningen til den norske utgaven av *Milarepas liv*, 2013.
4. ↑  Dalai Lama i forordet til den norske utgaven av *Milarepas liv*, 2013.
5. ↑  (en) *Milarepa* på Internet Movie Database
6. ↑  Tsangñön Heruka. *Milarepas liv*. Innledende essay av Jens Braarvig; oversatt fra tibetansk fra Bjarte Kaldhol. Bokklubben, 2013. (Verdens Hellige Skrifter; 76). ISBN 978-82-525-8008-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Moldova 1**, forkortet **M1**, er en offentlig tv-kanal i Moldova og hovedkanalen til allmennkringkasteren Teleradio-Moldova. Kanalen er den eldste i Moldova og startet regulære sendinger 30. april 1958. M1 er en allmennkanal som henvender seg til et bredt publikum med nyheter, underholdning, kulturprogrammer og sport. I tillegg til nasjonalspråket rumensk, sender kanalen også programmer på russisk, ukrainsk, gagausisk, bulgarsk og jiddisch og romanes.

Bakgrunn
--------

Kanalen ble opprettet i 1958 etter at sovjetiske myndigheter to år tidligere hadde besluttet å innføre tv-sendinger i Moldova. Planene startet med byggingen av et 196 meter høyt tv-tårn på en høyde i den nordøstlige delen av hovedstaden Chisinau i 1957. Prøvesendinger kom i gang like etter, og det første offisielle programmet ble sendt 30. april 1958. Det første programmet var en velkomsttale fra det kommunistiske partiet i landet, etterfulgt av tv-magasinet *Sovjetisk Moldova* og en film om moldovske sanger og til slutt et opptak fra en konsert i Leningrad.

De første månedene sendte kanalen bare 2–3 timer daglig, to ganger i uken. Senere økte sendetiden til fire dager i uken, og programmene var hovedsakelig direktesendinger av nyheter, konserter og show. Utover i 1960-årene ble sendenettet utbygget til å dekke hele landet, og i 1974 begynte kanalen fargesendinger.

Etter murens fall endret tv-markedet seg radikalt i Moldova. Flere kommersielle kanaler kom til, og kringkasteren Teleradio-Moldova gjennomgikk store strukturelle endringer og ble blant annet medlem av Den europeiske kringkastingsunion i 1993. Sendeflaten økte fra 18 timer i 1996 til 24-timerssendinger i 2007.

I 2016 fikk M1 en søsterkanal, Moldova 2. Den nye kanalen fungerer som en avlastningskanal for M1, særlig ved store sportsbegivenheter som OL og verdensmesterskapet i fotball.

Referanser
----------

1. ↑  «Television». *News Moldova, video, news, online news | National Public Broadcaster "Teleradio-Moldova"*. Besøkt 27. desember 2017.
2. 1 2 3  «Historic Data». *News Moldova, video, news, online news | National Public Broadcaster "Teleradio-Moldova"*. Besøkt 27. desember 2017.
3. ↑  «MOLDOVA 2 – o nouă filă în istoria TRM». *Stiri Moldova, video, stiri, stiri online | IPNA "Teleradio-Moldova"*. Besøkt 27. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***The Price of Fame*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Charles Brabin.

Handling
--------

William og John er tvillinger, men levde vidt forskjellige liv som voksne. På toppen av sin karriere er William en kandidat til USAs senat. John (under et fiktivt navn, slik at broren hans skal bli skånet for å måtte forholde seg til det svarte fåren i familien deres) har en beskjeden posisjon for en avis, i samme by som Williams politiske kampanje blir sentrert.

En dag blir William plutselig alvorlig syk og John, som utnytter den store likheten mellom de to brødrene, går til et viktig møte på brorens vegne. Samtidig begynner kjæresten til William et forhold til John, i den tro at han egentlig er William.

Skuespillere
------------

* Marc McDermott som John Thatcher / William Thatcher.
* Naomi Childers som Constance Preston.
* L. Rogers Lytton som Metz.
* Logan Paul som Mr. Thatcher.
* Mary Maurice som Mrs. Thatcher.
* Philip Quinn som en butler.

Referanser
----------

1. ↑  THE PRICE OF FAME

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Price of Fame* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Price of Fame* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Ane Norum Kvistad** (født 26. februar 1998 i Oslo) er en norsk programleder. Hun er kjent fra NRK-serien *Newton*.

Biografi
--------

Kvistad vokste opp i Verdal kommune i Trøndelag, og har også tidligere bodd i Oslo og Bærum. 

Etter videregående skole flyttet hun til Trondheim, der hun etter en tid på lærerstudiet begynte på sykepleierstudiet ved NTNU. Hun tok permisjon fra studiene for å kunne takke ja til programlederjobben i NRK. Hun startet som programleder for NRK-serien Newton 1. november 2021 etter Dennis Siva Lie, som var programleder fra 2019 til 2021. 

Hun driver også med teater på amatørnivå, og har medvirket i små og store teaterproduksjoner i hjembygda. Hun har blant annet vært fast danser i Spelet om Heilag Olav, som ble skrevet av Olav Gullvåg og oppføres på Stiklestad hver sommer. Hun er også aktiv som skuespiller i Studentersamfundets Interne Teater, hvor hun i 2021 i tillegg satt som Teatersjef både i SIT og under UKA-21, som hadde undertittelen *Razzmatazz*.

Kvistad er en av flere medvirkende på Barne-TV-plata *Fjellgården i Trollheimen,* fra NRK TV-serien med samme navn. I serien synger hun kjenningsmelodien. Musikken ble produsert av Tony Waade.

Familie
-------

Ane Norum Kvistad er datter av journalist og forfatter Yngve Kvistad.

Referanser
----------

1. ↑  Nordmeland, Anders (22. desember 2021). «(+) Ane (23) setter sykepleierstudiene på vent – blir programleder for populært TV-program: – Gleder meg til å bli et forbilde». *Trønder-Avisa* **(norsk)**. Besøkt 11. mars 2022.
2. ↑  Nerheim, Janne (20. januar 2022). «Ane (23) måtte søkje permisjon frå sjukepleiarstudiet då NRK ringde». *Framtida* **(engelsk)**. Besøkt 11. mars 2022.
3. ↑  «Strid på Stiklestad». *www.aftenposten.no*. Besøkt 11. mars 2022.
4. ↑  «SIT i 2021». *sit.samfundet.no*. Studentersamfundets Interne Teater. Besøkt 11. mars 2022. «Teatersjef: Ane Norum Kvistad»
5. ↑  «Fjellgården i Trollheimen». Besøkt 18. mars 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***The Pride of Jennico*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Basil Jennico er etterkommer av et stolt og hovmodig familie, som har vokst opp med historier om sine galante forfedre og deres vågale gjerninger. Inspirert av atmosfæren om adel og tapperhet som han har blitt oppdratt i hele livet, lengter Basil også etter kjærlighet og eventyr. Men på denne tiden dør Basils gamle onkel, noe som får Basil til å sverge på at han alltid skal opprettholde Jennico-navnets stolthet. Basil blir utnevnt til Lord of Tollendhall, og får ansvaret for hertugdømmet Lausitz - og med det alt som hører med av titler, eiendommer og prakt.

Men hans titler og offentlige ansvar, kan aldri kompensere for fraværet av ekte kjærlighet. I mellomtiden blir prinsesse Ottilie, en vakker lunefull jomfru, oppfordret av sin verge jarlen av Dornheim, til å gifte seg med prins Eugen - en verdiløs røver, som Ottilie både frykter og avskyr. For å unngå å gifte seg med Eugen, forsøker prinsessen å stikke av fra slottet deres under dekke av hushjelpen Marie.

Men de får problemer på grunn av dårlig vær, og de søker ly ved Jennico Castle. Marie blir introdusert for Basil Jennico som prinsessen, men Jennico blir umiddelbart veldig forelsket i Ottilie - som han tror bare er en vanlig hushjelp. Et giftermål mellom dem blir snart arrangert. Men prinsesse Ottilie og hennes hushjelp konfererer, og avtaler å bytte plass ved alteret.

Skuespillere
------------

* House Peters som Basil Jennico.
* George Moss som Basils onkel.
* Marie Leonard som prinsesse Ottilie.
* Augustus Balfour som Duke of Dornheim.
* Emily Calloway som Marie, Ottilies tjenestepike.
* Peter Lang som Von Krappitz.
* Hal Clarendon som prins Eugen.
* Betty Harte som Michel.

Referanser
----------

1. ↑  The Pride of Jennico
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Pride of Jennico* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Pride of Jennico* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Pride of Jennico* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Pride of Jennico* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ane-Guro Tveit Hjortland** (født 1992) er en norsk sandvolleyballspiller. Hun har vunnet fire gull i NM, i årene 2018 til 2021. De to første vant hun sammen med Victoria Faye Kjølberg, og de to neste sammen med Sunniva Helland-Hansen.

Sesongen 2021
-------------

Hjortland/Helland-Hansen deltok i kvalifisering til OL i 2021, som Norges andrelag. De røk ut i den siste kvalifiseringsturneringen. Helland-Hansen/Hjortland representerte også i Norge i EM i sandvolleyball i 2021, som ble arrangert i Wien. Duoen endte der på 25.plass, etter å ha tapt sine to første kamper. Duoen avsluttet samarbeidet etter sesongen. Hjortland avsluttet da sin karriere på internasjonalt nivå, mens Helland-Hansen utgjorde det norske førsteparet sammen med Emilie Olimstad.

Referanser
----------

1. ↑   Volleybox, Volleybox-ID p16805, besøkt 17. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gratulerer til våre nye Norgesmestere!». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 9. august 2021.
3. ↑  «Continental Cup». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 9. august 2021.
4. ↑  «Norge har tre lag med i Europamesterskapet i Wien». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 11. august 2021.
5. ↑  NRK (11. august 2021). «Norsk duo til 16-delsfinale i EM». *NRK*. Besøkt 12. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ane Guro Hjortland – FIVB (Beach Volleyball Database) Rediger på Wikidata

* (en) Ane Guro Hjortland – Volleybox Rediger på Wikidata
***The Price of Pride*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Harley Knoles.

Handling
--------

På sønnen Davids andre bursdag er Madge Black vitne til at hennes beste venn, Nan Westland, kysser Jeffrey Arnold Black - ektemannen hennes, en vellykket advokat. Madge beordrer Nan vekk fra huset. Men Jeffrey blir sint, og forlater sin kone og sønn. Om bord på et tog kort tid senere møter han Nan igjen. Berørt av hennes tilsynelatende sorg, forteller Jeffrey henne at selv om han ikke elsker henne, vil han forsøke å beskytte henne.

Ett år senere har Nan og Jeffrey fått en sønn sammen. Hun ber ham om å å ta ut skilsmisse fra Madge og heller gifte seg med henne, av hensyn til barnet deres, Williams. Tjue år senere har Jeffreys første sønn, David Black, utviklet seg til en flott ung mann. Men halv-broren hans, William, har blitt leder for en lovløs gruppe.

Skuespillere
------------

* Carlyle Blackwell som David / William
* June Elvidge som Nan Westland
* Frank Mills som Jeffrey Arnold Black
* Evelyn Greeley som Kathleen May
* George MacQuarrie som Ben Richardson
* Charles W. Charles som dommer Endicott
* Pinna Nesbit som Madge Endicott Black

Referanser
----------

1. ↑  THE PRICE OF PRIDE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Price of Pride* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Price of Pride* på American Film Institute Rediger på Wikidata
En av de mest rendyrkede Sheela-skulpturene er denne fra 1100-tallet i *Church of St Mary and St David* i Kilpeck, Herefordshire, England
**Sheela na gig** er en type skulpturer som viser en kvinne som blotter underlivet mot tilskueren. De finnes på kirker og andre middelalderbygninger og er vanligst forekommende i Irland og England, men finnes også i Spania, Frankrike og andre land. I Norge finnes slike figurer på Nidarosdomen, Stiklestad kirke og Sakshaug gamle kirke. Figurene finnes både som relieffer og som rundmodellerte skulpturer.

Kvinnen i Nidarosdomen befinner seg under takskjegget på Olavskapellet i søndre tverrskip; hun beskrives som «helt naken, og med begge hendene bak ryggen bretter hun skjødet åpent». Figuren på Stiklestad kirke er mer naturalistisk framstilt, med krone og kappe og har blitt beskrevet som en madonna på en trone. Figuren ved nordportalen på Sakshaug gamle kirke en av flere med et kongleformet skjød.

Navnet *Sheela na gig* – som er kjent med flere skrivemåter, er irsk, men har en uklar opprinnelse og betydning. En mulig forklaring er sammenhengen med «Sile i n-a giob» - «Sheela på huk». Navnet ble første gang nedskrevet i Irland i 1840.

Det er flere teorier om opphavet til og betydningen av figurene. Hun kan være en førkristen fruktbarhetsgudinne som på uforklarlig vis har sneket seg inn i middelalderens kirkekunst – selv om det er lite dekning for den teorien i det tilgjengelige materialet. Hun kan også ha blitt brukt som en beskyttelse mot onde makter eller som en advarsel mot kjødets lyst.

Polly Jean Harvey har en sang kalt «Sheela na gig» på debutalbumet *Dry* (1992).

Galleri
-------

* Fra NidarosdomenFra Nidarosdomen
* Fra Stiklestad kirkeFra Stiklestad kirke
* Fra Saint-Martin de Saint-Martin-de-Sescas i FrankrikeFra Saint-Martin de Saint-Martin-de-Sescas i Frankrike
* Fra Sakshaug gamle kirkeFra Sakshaug gamle kirke

Referanser
----------

1. ↑  *Romansk kunst: arkitektur, skulptur, malerkunst*. Köln: Könemann. 2000. s. 341-343. ISBN 3829044321.
2. ↑  Ireland’s Síle na Giġ; irelands-sheelanagigs.org
3. 1 2 3 4  Sverre Krüger. «Sheela-na-gig, provokasjon - konflikt - forløsning» *Spor - fortidsnytt fra midt-Norge*; nr 2, 1994
4. ↑  Morten Stige. «Obskøne bilder i norsk middelaldersk kirkekunst». *Romanske stenarbeider; bind 5*. Hikuin forlag, 2003, side 141-160, ISBN 87-90814-11-8
5. ↑  *Museet i Erkebispegården*. Trondheim: Nidaros domkirkes restaureringsarbeiders forl. 1997. s. 22 og 24. ISBN 8276930298.
6. ↑  Theories; sheelanagig.org

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sheela na Gig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* SheelaNaGig.org A guide to sheela na gig carvings

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Antall observerte solflekker siden 1600. Til høyre sees Moderne maksimum med to topper på 1950- og 1990-tallet.
**Moderne maksimum** er en periode med relativt høy solaktivitet som startet med solsyklus 15 i 1914. Periodens topp-punkt ble nådd i syklus 19 seint på 1950-tallet og endte sannsynligvis med syklus 23 i 2000, siden syklus 24 viser svært redusert solaktivitet. Perioden er et eksempel på en naturlig variasjon i solflekkaktiviteten, og en av mange som er kjent av proxydata fra tidligere tiders solsykluser. 

Er Moderne maksimum resultat av en målefeil?
Målemetodene *Wolf Sunspot Number* og *Group Sunspot Number* gir sterkt avvikende tall for solaktiviteten før omtrent 1885, og også rundt 1945. På Stanford University er det utarbeidet en nyere metode (*Sunspot Number Version 2.0*) som eliminerer både diskrepansen mellom de to gamle målemetodene, og av Moderne maksimum.

Litteratur
----------

* *Corrected sunspot history suggests climate change not due to natural solar trends*, phys.org, 7. august 2015.
* *Sun's activity in 18th century was similar to that now*, phys.org, 9. februar 2015

Referanser
----------

1. ↑  Ilya G. Usoskin, «4.4.1 The modern episode of active sun», *A History of Solar Activity over Millennia*, Living Reviews in Solar Physics (hentet 20 juli 2017).
2. ↑  Rigozo, N. R.; Echer, E.; Vieira, L. E. A.; Nordemann, D. J. R. (2001). «Reconstruction of Wolf Sunspot Numbers on the Basis of Spectral Characteristics and Estimates of Associated Radio Flux and Solar Wind Parameters for the Last Millennium». *Solar Physics*. 203: 179–191. Bibcode:2001SoPh..203..179R. doi:10.1023/A:1012745612022.
3. ↑  International Astronomical Union, Corrected sunspot history suggests climate change not due to natural solar trends, Phys.org, 7. august 2015 (hentet 20 juli 2017).
***Indiscretions of Betty*** er en amerikansk stumfilm fra 1910.

Handling
--------

Mannens inntekt er ikke tilstrekkelig til å opprettholde stilen og pretensjonene i det samfunnet som et ektepar liker å bevege seg i. Hans kone blir introdusert for en østerriksk greve som i all hemmelighet har ondskapsfulle hensikter. Han gjør fremskritt ovenfor den unge kvinnen, som blir smigret over all oppmerksomheten hun får. For å klare å holde seg til de sosiale klasser hun ønsker seg, påtar den unge kvinnen seg all slags gjeld - men kreditorer presser snart ektemannen hennes for betaling.

En ettermiddag ringer en venninne for å gi kona den invitasjon til et stort samfunnsarrangement. Men kona har ikke råd til å delta og avslår fortvilet, og påstår at hun ikke har noen passende klær som hun kan ha på seg. Venninnen hennes forteller henne om en klesprodusent, som hun kan opprettee en betalingskonto hos. Kona går snart med på forslaget, faller for fristelsen og bestiller en ny kostbar kjole for de kommende begivenhetene. Der får hun snart alles oppmerksomhet, spesielt grevens.

Men kort tid senere kommer den uunngåelige kreditoren, og oppfordrer henne til å betale for den dyre kjolen. Greven merker snartden unge kvinnens uro over alle de manglende pengene, og han tilbyr henne en sjekk for å dekke hele beløpet som kreditoren krever. Men greven ønsker snart å få noe tilbake igjen, for den økonomiske hjelpen han gav henne.

Referanser
----------

1. ↑  Indiscretions of Betty
2. ↑  THE INDISCRETION OF BETTY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Indiscretions of Betty* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Indiscretions of Betty* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Thorvald Nicolai Solheim** (født 6. mai 1907 på Andøya i Nordland, død 10. februar 1978) var en krigsseiler og skipsfører på allierte skip under andre verdenskrig. Han ble høyt dekorert for sin innsats, og han ble blant annet tildelt Krigsmedaljen i 1945.

Barndom
-------

Thorvald Solheim skaffet seg hyre på et skip og reiste til sjøs da han var fjorten år gammel, og han fikk sin åtte år yngre bror til å ta odelsretten på familiegården i hans sted. Lønnen han tjente på havet delte han i to like store deler. Den ene delen ga han til foreldrene fordi han hadde reist hjemmefra og ikke lenger deltok i gårdsdriften. Den andre delen av lønnen ba han faren sette inn på en egen bankkonto slik at Thorvald kunne begynne på styrmannsskolen så snart de påkrevde tre års fartstid på sjøen var unnagjort. Etter tre år på sjøen sto det null kroner på bankkontoen hans. Foreldrene hans hadde tatt hele lønnen hans selv, og han måtte på nytt ut på sjøen for å tjene nok penger til skolen. Denne gangen sparte han penger på en egen konto, og sendte mindre beløp til foreldrene og søsknene på Andøya. Mens han studerte ved styrmannsskolen møtte han sin fremtidige kone.

Andre verdenskrig
-----------------

Solheim var sjøkaptein på allierte skip i Atlanterhavet. Uten at han hadde kjennskap til det, arbeidet søsteren hans, Walborg Solheim, for Gestapo i det okkuperte Norge.

Datteren hans, Eva Marie Solheim, skrev boken *Lokkeduen og Sjøkapteinen* om faren og tantens arbeid under den andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no, oppført som Thorvald Nikolay Solheim[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Torvald Nikolai Solheim[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   arkiveringsdato 3. september 2018, arkiv-URL web.archive.org, www.krigsseilerregisteret.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Morgenbladet, side(r) 9, utgitt 16. februar 1978[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Thorvald Nicolai Solheim, (06.mai 1901 - 10.februar 1978).»[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, oppført som Thorvald Nicolai Solheim[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 14. februar 1978[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Thorvald Nicolai Solheim» i krigsseilerregisteret

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
***The Primrose Ring*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Robert Z. Leonard.

Handling
--------

Margaret MacLean, som har blitt reddet fra livet i rullestol på grunn av medisinens mirakel, lover å vie resten av livet sitt til å ta vare på forkrøplede barn. Hun begynner som sykepleier på barneavdelingen ved Dr. MacLeans sykehus. Men etter at Dr. MacLean dør, vender sønnen hans Bob hjem fra utlandet. Men Bob bestemmer snart at han skal stenge hele barneavdelingen. Etter en konfrontasjon mot Bob velger Margaret å si opp jobben sin ved sykehuset, før hun stormer ut.[]

Men Bob forsøker å følge etter henne. Når han skynder seg over gaten, blir Bob truffet av en bil og må legges inn på sykehus. Under rekonvalesensen innser Bob at han faktisk er forelsket i Margaret. Hun bestemmer seg for å få bygget en avdeling for henne og pasientene hennes. Men Bob klarer ikke å finne Margaret, og ansetter derfor etterforskere for å finne henne igjen og bringer henne til dette nye hjemmet. Bob ønsker også å gifte seg med henne.[]

Skuespillere
------------

* Mae Murray som Margaret MacLean
* Tom Moore som Bob MacLean
* Winter Hall som Dr. Ralph MacLean
* Billy Jacobs som Sandy
* Mayme Kelso som Miss Foote
* Loretta Young som Fairy

Referanser
----------

1. ↑  The Primrose Ring
2. ↑  THE PRIMROSE RING

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Primrose Ring* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Primrose Ring* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Primrose Ring* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Primrose Ring* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Statens høgskole for kunsthåndverk og design**, ofte kalt **Kunst- og håndverkskolen i Bergen**, var en høyskole i Bergen. Skolen ble etablert i 1909 under navnet Bergen Kunsthåndverksskole. I 1996 ble skolen slått sammen med Vestlandets kunstakademi til Kunsthøgskolen i Bergen.

Historie
--------

Bergen Kunsthåndverkskole ble opprettet i 1909. Den var da et supplement til tidens «fôr- og fagskoler» som ga yrkesopplæring til vordende håndverkere innen tre- og metallarbeidsfagene på svennebrevsnivå. Med tiden ble det utvidet med nyere fag, slik at skolen i 1950-årene hadde ett fellesår med grunnleggende tegning, form- og fargelære. Deretter to år spesialisering rettet mot fagene grafisk design, keramikk, tekstildesign, møbeldesign og innredningsdesign. Der var mulighet for et påbyggingsår. Skolen var opprinnelig eid av fylket, men ble statlig i 1977. Skolen skiftet i 1988 navn til *Statens høgskule for kunsthåndverk og design i Bergen*.

Statens høgskole for kunsthåndverk og design tilbød treårige grunnstudier i grafisk design, illustrasjon, interiørarkitektur og møbeldesign, keramisk kuntshåndverk og tekstil-kunsthåndverk. I 1990 ble også et treårig studium i fotografi inkludert i studieplanen. Grunnstudiet kunne videreføres i et hovedfagsstudiuum på 1–1 1/2 år. I 1989 var det rundt 150 studenter ved skolen. Dagens Kunsthøgskolen i Bergen har til sammenlikning dobbelt så mange studenter.

Forfatteren og illustratøren Mette Newth var i perioden fra 1989 til 1993 førsteamanuensis og deretter rektor ved skolen.

Se også
-------

* Kunsthøgskolen i Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**The Professional Golfers' Association** er forbundet som representerer profesjonelle golfspillere, inkludert klubbproer og golfinstruktører, i Storbritannia og Irland.

Organisasjonen ble stiftet i 1901 og omfattet opprinnelig både turneringsspillere og klubbproer, men da økende inntjening hos turneringsspillerne førte til at de gruppene gikk i hver sin retning, ble organisasjonen delt i to. En selvstendig turneringsdivisjon med hovedkvarter ved Wentworth Club ble etablert på 1970-tallet, og i 1984 ble denne utskilt til den uavhengige organisasjonen PGA European Tour.

The Professional Golfers' Association har sitt hovedkontor ved golfklubben The De Vere Belfry i England og har over 5000 medlemmer. Organisasjonen driver opplæring av assistentproer og videreutdannelse av klubbproer, organiserer golfturneringer (inkludert turneringer for sine medlemmer og Ryder Cup), arbeider for å fremme pro-am golfturneringer og amatørgolf (som gir medlemmene arbeid), og fremmer juniorgolf.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Golf |
| --- |
| 
* Profesjonell golf
* Order of Merit
* World Golf Hall of Fame
* FedEx-cupen
* Verdensranking
	+ kvinner
	+ menn

 |
| Profesjonelle tourer | 
* PGA-touren
	+ menn
	+ kvinner
	+ senior
* Europatouren
	+ menn
	+ kvinner
	+ senior
* Asiatourer
	+ Asiatouren
	+ Australasiatouren
	+ Japantouren
	+ Koreatouren
* Andre tourer
	+ Canadatouren
	+ Challenge-touren
	+ Korn Ferry-touren
	+ Latinamerikatouren
	+ Sunshine-touren

 |  |
| Major-turneringer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Menn | The Masters • US Open • The Open • PGA Ch'ship |
| Kvinner | ANA Inspiration • US Open • PGA Ch'ship • Evian Ch'ship • British Open |

 |
| Organisasjoner | EGA • LPGA • NGF • NPGA • R&A • The PGA • USGA • USPGA |
| 
* Portal
* Kategori

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Indios Verdes** (spansk for «De grønne indianerne») er to bronsestatuer i Mexico by som forestiller de to aztekiske kongene og krigerne Itzóatl og Ahuizotl. Grønnfargen kommer av at de har stått mange år utendørs og blitt påvirka av fuktighet og været. Statuene er mellom tre og fire meter høye og veier i overkant av tre tonn. De er lagd av kunstneren Alejandro Casarín. Sokkelen har inskripsjoner med nahuiske og mayiske tegn, og et jaguarhode.

Statuene sto tidligere ved Avenida de los Insurgentes Norte i det administrative distriktet Gustavo A. Madero, ved metrostasjonen med navnet Indios Verdes, som er oppkalt etter statuene. 25. mai 2005 ble de flytta et stykke bort for å gjøre plass til metrobusstasjonen med samme navn. Området blir imidlertid fremdeles kalt Indios Verdes.

Statuene ble først plassert ved Paseo de la Reforma i 1890. I 1902 ble de flytta til Calzada de la Viga, og i 1920-åra til Insurgentes Norte ved avkjøringa til Pachuca. Da metrostasjonen Indios Verdes ble åpna i 1979, ble de flytta dit, og ble stående der i 26 år.

Eksterne lenker
---------------

* Es más – Reubicarán a Los Indios Verdes
* Indios Verdes metrostasjon
***The Pursuit of the Phantom*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Hobart Bosworth.

Handling
--------

Richard Alden, en kunstner, reiser til Laguna, California, for å male de vakre klippene ved kysten som gjør denne landsbyen til et av de mest omtalte områdene i hele Sør-California. Der møter Richard en ung kvinne fra byen, og deres bekjentskap modnes etter hvert til kjærlighet. Men snart kommer imidlertid en ung millionær, og den unge kvinnen må snart velge mellom ekte kjærlighet eller verdslige ambisjoner.

Dermed seiler kvinnen av gårde sammen med millionæren, begge på jakt etter lykke langs veiene til større rikdom og makt. Men knust hjerte føler kunstneren at jakten på lykke har vært forgjeves. Men sønnen til den velstående mannen og datteren til kunstneren, som møtes mange år senere bringer de to eldre mennene sammen igjen i en rørende åpenbaring av hva livet har betydd for begge to.

Skuespillere
------------

* Hobart Bosworth som Richard Alden
* Rhea Haines som Aldens kjæreste
* Helen Wolcott som Helen Alden
* Courtenay Foote som Wyant Van Zandt
* Myrtle Stedman som Helen Alden
* Emmett J. Flynn som sønnen til Van Zandt
* Nigel De Brulier som en poet

Referanser
----------

1. ↑  The Pursuit of the Phantom

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Pursuit of the Phantom* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Pursuit of the Phantom* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Skilt som Statens fastighetsverk setter opp på bygninger det forvalter  Foto: Holger.Ellgaard 
**Statens fastighetsverk** (**SFV**) er en svensk statlig forvaltningsmyndighet, underlagt Finansdepartementet og dets oppgave er forvaltning av en viss del av den svenske stats faste eiendom.

Bakgrunn
--------

Statens fastighetsverk ble dannet i 1993 etter det statlige Byggnadsstyrelsen ble delt opp i flere mindre enheter, blant de Akademiska hus, Vasakronan og SFV. Enheten overtok da ansvaret for statlig eiendom som ble ansett som særlig kulturhistorisk verdifull eller som av andre grunner trengte spesiell forvaltning. 

Verkets historiske røtter kan trekkes tilbake til 1500-tallet og kongemaktens økende antall eiendommer under denne tiden, blant annet som en følge av reformasjonen og kong Gustav Vasas politikk for å styrke sentralmakten. SFV har for eksempel Vadstena kloster og restene av klosteret i Roma. Spor etter reduksjoner finnes, Biskops-Arnö er Sveriges siste statseide reduksjonsgods. Verket har også bygninger eldre enn 1500-tallet, som middelalderborgen Nyköpingshus og Roggeborgen.

Virksomhet
----------

SFV forvalter over 1 800 eiendommer, deriblant et stort antall slott, museer, teaterbygninger, historiske forsvarsverk, kongsgårder, regjeringsbygg, ambassader og parker for den svenske stat. Store områder, både skog og jordbruksområder forvaltes av verket, totalt 6,5 millioner hektar som tilsvarer om lag 1/7 av Sveriges flateinnhold. En stor del av dette er såkalt fjellnær skog, en skogstype som anses å ha spesielt beskyttelsesbehov.

Noen kjente svenskers hjem inngår også i verkets eiendommer, som Linnés Hammarby og et antall ruiner og monumenter av kulturhistorisk betydning. To områder på UNESCOs verdensarvliste forvaltes nesten helt av SFV, orlogsbyen Karlskrona og Drottningholm slott, mens ytterligere seks verdensarvsteder er delvis forvaltet av Statens fastighetsverk.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Statens fastighetsverk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Indigoara** (*Anodorhynchus leari*) er en av tre arter i slekten *Anodorhynchus*, som består av store blålige araer. Arten finnes i Bahia, i Caatinga i det østre Brasil.

Beskrivelse
-----------

Indigoara blir cirka 70–75 cm lang, målt fra toppen av hodet til tuppen av stjerten. Fjærdrakten er indigoblå. Mer intens på oversiden og mørkere bakover mot stjerten, som er lang og kileformet. Nebbet er sort og kraftig. Arten har store gulfargede nakne hudflekker nederst på kinnene, mot roten av undernebbet, og tydelige gule hudringer med bar hud rundt øynene. I bakkant av øynene går hudringene ut i ei tynn, kort stripe. Lemmene er korte og har naken sort hud på føttene og sorte klør på tærne.

Atferd
------

Arten hekker i sandsteinklipper og legger normalt 1–2 egg. Fuglene eter ulike frø og palmenøtter fra blant annet licurípalmen.

Trusler
-------

Arten står oppført på IUCNs rødliste som *sterkt truet* (En) av utryddelse og er dessuten oppført på CITES Appendix 1 og 2. Arten var i ferd med å dø ut på 1990-tallet, men ble reddet gjennom et avlsprosjekt og strenge lokale tiltak. Bestanden er nå økende og estimert til cirka 1100 fugler.

Referanser
----------

1. 1 2  BirdLife International 2013. *Anodorhynchus leari*. The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3. Besøkt 2015-04-03
2. ↑  Neto, G. F. da S.; Alves de Sousa, A. E. B.; Neto, J. R. dos S. 2012. Novas informações sobre a dieta da Arara-azul-de-lear, Anodorhynchus leari Bonaparte, 1856 (Aves, Psittacidae). Ornithologia 5: 1-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *indigoara* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *indigoara* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *indigoara* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *indigoara* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *indigoara* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Anodorhynchus leari* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Anodorhynchus leari* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Anodorhynchus leari* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Statens fiskarbank** var en del av statsforvaltningen som forvaltet ulike tilskudds- og låneordninger i tilknytning til fiskeflåten i Norge.

Historikk
---------

**Den norske stats fiskeribank** ble opprettet i lov av 1919, og kom i drift i 1921.

Loven av 1919 sa at banken skulle gi lån til:

* Anskaffelse, ombygning eller hovedreparasjon av fiskefarkoster,
* skipshypotekforeninger for fiskefartøyer,
* oppførelse/ombygging av ishus, fryserier, tørkerier eller lignende til oppbevaring/foredling av fiskeprodukter, og til
* sammenslutninger av fiskere til anskaffelse av fiskeredskaper og utrustning mv.

I 1948 ble banken omorganisert som følge av en ny lov, som skulle samle eksisterende offentlige finansieringsordninger til fiskerinæringen. I tillegg til pantelån fikk banken mulighet til å yte driftskreditt, og banken fikk da sitt nye navn **Statens Fiskarbank**.

Etter 1950 ble banken en viktig aktør i oppbyggingen av en moderne fiskeflåte, gjennom finansiering av et stort antall nybygg. Dette kom i stor grad som en følge av at omorganiseringen i 1948 hadde gitt aksept for høyere risiko i bankens engasjementer.

I 1972 ble det nok en gang vedtatt en ny lov om Statens fiskarbank, og også denne gangen var det en samling av offentlige tilskudd til fiskeriene som fant sted. En av de største endringene som fant sted var at investeringskreditt til fiskeflåten og industrien ble overført til banken fra Distriktenes Utbyggingsfond.

Banken drev så fram til 1996 med hjemmel i denne loven. Banken ble i Stortingets sesjon 2006–2007 nedlagt og tilskuddsordningene overført til Statens nærings- og distriktsutviklingsfond.

Organisasjon
------------

Banken var et forvaltningsorgan med hovedkontor i Bergen og avdelingskontorer i Tromsø, Bodø og Ålesund.

Banken hadde et hovedstyre med syv medlemmer. Formann og nestformann ble oppnevnt av Stortinget, mens resten av styret ble utnevnt av Kongen i statsråd.

Alle søknader til banken ble sendt gjennom de kommunale fiskerinemndene, som besiktiget panteobjektene, og ga råd i enkeltsaker.

Eksterne lenker
---------------

* NOU 1995:11 - Statsbankene under endrede rammevilkår[*død lenke*]
* Ot.prp. nr. 15 1996/97 - Integrering av Statens Fiskarbank i Statens nærings- og distriktsutviklingsfond

| * v
* d
* r
Innovasjon Norge |
| --- |
| Forløpere | Norges Hypotekbank (1851) **·** Noregs Småbruk- og Bustadbank (1915) **·** Statens fiskarbank (1921) **·** Industribanken (1936) **·** Driftskredittkassen for jordbruket (1936) **·** Norges Eksportråd (1945) **·** Utbyggingsfondet for Nord-Norge (1952) **·** Distriktenes utbyggingsfond (1961) **·** Småbedriftsfondet (1962) **·** Statens Landbruksbank (1965) **·** Statens veiledningskontor for oppfinnere (1969) **·** Statens lånekasse for aviser (1972) **·** Industrifondet (1973) **·** Norges Turistråd (1984) **·** Statens nærings- og distriktsutviklingsfond (1992) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Statens landbruksforvaltning** (**SLF**) var en norsk statlig etat som skulle ivareta direktoratsoppgaver for Landbruks- og matdepartementet. SLF var fagmyndigheten som sikret en enhetlig forvaltning av virkemidler i hele landet og gjennom hele verdikjeden.

SLF gav faglige råd, iverksatte landbrukspolitikken og la til rette for landbruket og matindustrien.

SLF skulle være en brukerrettet og effektiv virksomhet som innenfor rammene av nasjonal landbruks- og matpolitikk bidro til å: 

* sikre ressursgrunnlaget i jordbruk og skogbruk
* sikre verdiskaping og et konkurransedyktig landbruksbasert næringsliv

SLF lå i Oslo og hadde ca. 190 ansatte. Direktør for årmålsperioden 2012-2018 var Jørn Rolfsen

Den 1. juli 2014 ble SLF slått sammen med Statens reindriftsforvaltning til Landbruksdirektoratet.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  regjeringen.no Jørn Rolfsen ny direktør i Statens landbruksforvaltning 23.3.2012
4. ↑  Nyhet fra SLF Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen
 |
**Statens fettdirektorat** var en offentlig etat som i perioden 1918–21 førte kontroll med forsyninga av fettstoffer, bensin m.v. i Norge.

Bakgrunnen for Fettdirektoratet var at det i oktober 1917 blei innført statlig monopol på omsetning av fett. Provianteringsdepartementet, som nylig var oppretta for å sikre kontrollen med livsviktige varer under første verdenskrig, etablerte 1. november ei fettavdeling. Denne skulle stå for kjøp og salg av tran, fiskeoljer og andre oljer og fettstoffer, inkludert leveranser til margarinfabrikkene. Det blei ansatt et stort antall trankommisjonærer med oppdrag å kjøpe inn tran. Enkelte lager av fettstoffer blei konfiskert.

I februar 1918 blei fettavdelinga utskilt som eget direktorat. I dette blei inkludert petroleums- og bensinavdelinga i Provianteringsdepartementet. Direktoratets oppgave blei dermed å sikre og fordele forsyningene av fettstoffer og drivstoff.

I oktober 1919 blei direktoratet overført til Industriforsyningsdepartementet. Dette blei nedlagt i 1920, og direktoratet blei igjen flytta, nå til Handels- og industridepartementet.

Statens fettdirektorat blei nedlagt 30. juni 1921. En del av oppgavene gikk over til Statens fiskesentral.

Haakon Hauan var fettdirektør en kort periode i 1918. Deretter leda Peter Ravn Sollied direktoratet.

Litteratur
----------

* Johannessen, Knut / Kolsrud, Ole / Mangset, Dag (red.): *Håndbok for Riksarkivet*. Ad Notam Gyldendal. Oslo ISBN 82-417-0137-3
Menader og Dionysos holder et kantharos, stamnos av Smikros, Louvre
**Smikros** (gresk for liten) var en gresk vasemaler, fra perioden 510 til 500 f.Kr.. I Athen var han aktiv i arbeidsverkstedet til Eufronios. Ved siden av Eufronios, Euthymides, Hypsis og Dikaios-maleren, var Smikros én av de viktigste representativene for den såkalte Pionér-gruppen som bedrev rødfigurvasemaleri.

Fra Smikros finnes de tre signerte vaser. John Beazley kaller ham en etterligner av Eufronios.[] Det er mulig at Smikros samarbeidet i noen sene og ikke helt vellykkede vaser, vaser som sies å høre til Eufronios.[] På ett psykter i Eremitasjen i St. Petersburg har Eufronios malt en kvinnefigur med inskripsjonen *Smikra*, som kan bli forstått at er en hentydning til sin elev. En annen amfora ser ut til å tilhøre Smikros, som antyder at et samarbeid mellom begge vasemalere kan ha funnet sted. Smikros kan også ytterligere ha dekorert en stamnos og to pelikai.

Beazley kaller Smikros en dårlig håndverker.[] På tross av dette er det bare i sammenligning med de andre medlemmer av Pionér-gruppen. Det må tas i betraktning at rødfigurvasemaling på denne tid var i sin spedbarnsalder og at pionérene eksperimenterte.[] En mangel på skarpsindighet med bildekomposisjonen er ikke å komme vekk ifra.[] Hans utforminger er presise, men er allikevel unøyaktige med representasjonen av detaljer av øre og fingre.[] Også kledningen er ofte skjødesløst malt.[]

Referanser
----------

* A. A. Peredolskaja: *The Hermitage pelike by Smikros*. In: Epitymbion Roman Haken, Prag 1958, S. 100-101.
* Adolph Greifenhagen: *Smikros. Lieblingsinschrift und Malersignatur*. In: Jahrbuch der Berliner Museen 9 (1967) S. 5-25.
* Adolph Greifenhagen: *Die Silene der Smikros-Amphora Berlin 1966.19*. In: Archäologischer Anzeiger 1974, S. 238-240.
* Martha Ohly-Dumm: *Euphroniosschale und Smikrosscherbe*. In: Münchner Jahrbuch 25 (1974) S. 7-26.
* John Boardman: *Athenian red figure vases. The archaic period*, Thames and Hudson 1975

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Sverre Sørsdal** (født 5. august 1900 i Hamar, død 21. mars 1996 i Gjøvik) var en norsk bokser og lege. Han tok sølv i lett tungvekt i OL 1920 og bronse i OL 1924. I OL 1928 tok han fjerdeplass i tungvekt.

Han vant gull i lett tungvekt i NM 1920 og
NM 1924.

Boksekarrieren pågikk ved siden av medisinstudiene hans og han bokset for Akademisk Boxe-Club. Han var i flere år overlege ved Vardø Sykehus. For sin innsats som lege mottok han siden Kongens fortjenstmedalje i gull.

«Sverre Sørsdal var ikke av de bokserne som til stadighet var å se på stevnene. Det var de store konkurransene som interesserte ham, og det var de han gikk inn for. Fest og farge var det alltid over hans boksing. Han hadde en stor fordel i sin kolossale slagstyrke, og ved at han praktisk talt var immun for slag.»

OL i 1920
---------

I første runde bokset han mot René Darbou fra Frankrike. Kampen varte bare et minutt, og Darbou ble diskvalifisert etter at han flere ganger hadde gått i klinsj. I neste runde slo han amerikanske Edwin Schell, og i semifinalen møtte han Hugh Brown. Det var uavgjort etter tre runder, så de måtte bokse en omgang til. «Paa slutten av ekstrarunden overdøvedes spetaklet av en vældig røst fra tredie galleri: «Aa dra teen da get», og Sørsdal efterkommer momentant anmodningen». I finalen møtte han amerikanske Eddie Eagan. Eagan var best, men klarte ikke å slå ut Sørsdal, og vant på poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i boksing, lett tungvekt Norges flagg Norge
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i boksing, lett tungvekt Norges flagg Norge

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sverre Sørsdal, (05.august 1900 - 21.mars 1996).», besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rolsdorph, Jakob: «Den rødhårete boksestudenten fra Hamar», Stavtaket 1949
4. ↑  Hamars glemte OL-bokser, artikkel i Hamar Arbeiderblad 15. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sverre Sørsdal – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sverre Sørsdal – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |