recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Guthorm Immanuel Hallager** (født 9. april 1864 i Christiania, død 27. mai 1932) var en norsk jurist og fylkesmann. Han var sønn av jusprofessor og høyesterettsdommer Georg Frederik Hallager. 

Hallager ble cand.jur. i 1886. I 1888 ble han sorenskriverfullmektig og senere konstituert byfogd i Kragerø. Han ble deretter ansatt i Justisdepartementet i 1889, i 1894 kongelig fullmektig, i 1898 ble han byråsjef og året etter ekspedisjonssjef. Fra 1895 til 1898 var han norsk sekretær i den tredje unionskomite.

Hallager var fylkesmann i Telemark fra 1910 til 1932 (amtmann i Bratsberg 1910–1918). Han var ridder av første klasse av St. Olavs orden.

Hallager ga ut *Personnavne efter norsk og fremmed ret* (1895) og i forbindelse med Høyesteretts hundreårsjubileum i 1915 *Norges Høiesteret 1815–1915* (to bind, 1915 og 1916).

Korrespondanse med Alexander Kielland
-------------------------------------

Hallager ble venn med Alexander Kielland etter bybrannen i Ålesund. De korresponderte med hverandre fra september 1904 til februar 1906. Korrespondansen mellom dem ble ikke journalført i Justisdepartementet. Mange av brevene gjaldt søknader Kielland sendte for å be om forlengelse av permisjoner, alle ble innvilget.

Brevene fra Kielland er samlet i *Amtmanden og Expeditionschefen. Brev fra Alexander L. Kielland til Guthorm Hallager* (med innledning og kommentarer fra Reidar Kjellberg, Gyldendal, 1969). Hallagers svar er ikke kjent.

To av brevene er gjengitt i Kjell Arild Pollestad: *Kielland privat. Et brevportrett tegnet av ham selv* (Cappelen, 2006). Det ene gjelder 14 dagers forlengelse av en permisjon, i det andre ville han søke å forhindre at en prins av huset Bernadotte ble norsk konge.

Referanser
----------

1. ↑  Elektronisk utgave av Amtmanden og Expeditionschefen (1969) hos Nasjonalbiblioteket
2. ↑  Brev 24. oktober 1904. Pollestad side 409, Kjellberg side 18.
3. ↑  Brev 2. juli 1905. Pollestad side 419, Kjellberg side 25. Stortinget hadde 7. juni anmodet kong Oscar II om å medvirke til at en prins av huset Bernadotte ble norsk konge. Kielland skriver blant annet: «Ulykken vil være stor, om vi fik en Bernadotte, som atter vilde samle sig vore halv-adelige Slægter: Løvenskjold, Morgenstjerne, Vedel – og fortsætte Hovedstadens Forsnobbelse. Ulykken vilde stige, om vi fik en dansk Prins, som ikke vilde kunne aabne sin Mund, uden at hele Landet brast i Latter. Men Ulykken vilde være fuldkommen, om vi fik en Prins fra Kontinentet, som ikke har andet i Hovedet end pene Soldater.»

Kilder
------

* *Hvem er Hvem?* 1912, 1930, 1934 (side 551)
* Adolf Lindvik i Norsk biografisk leksikon (bind 5, 1931)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Francis Hughes** (irsk **Proinsias Mac hAodha**; født 28. februar 1956, død 12. mai 1981) var et nordirsk medlem av først Den offisielle IRA (OIRA) og deretter Den provisoriske IRA (PIRA). Han var den andre som døde under sultestreiken i Nord-Irland 1981. 

Hughes vokste opp som en av ti søsken i en republikansk familie i det sørlige Derry. Hans far hadde vært medlem av IRA, men hadde gått ut av organisasjonen og slått seg ned som gårdbruker. Hughes ble aktiv først i OIRA, og gikk så over til PIRA. 

I 1977 var han involvert i drapet på to medlemmer av Royal Ulster Constabulary (RUC) nær Moneymore i forbindelse med at bilen hans ble stoppet. Han og to andre PIRA-medlemmer klarte å rømme over noen jorder. 

I tiden som fulgte organiserte han flere angrep. I forbindelse med bombingen av hjemmet til en politimann i Tyrone fant man fingeravtrykket hans, og han ble ettersøkt. Den 17. mars 1978 ble han arrestert nær Maghera etter en skuddveksling med Special Air Service (SAS). En SAS-soldat, visekorporal David Jones, ble drept, og en annen ble alvorlig såret. Hughes ble såret i benet; han klarte å kravle seg vekk, men ble raskt innhentet og overgav seg.

I februar 1980 ble han dømt til 83 års fengsel for mordet på en soldat (livstids fengsel) og for å ha skutt og såret en annen (fjorten års fengsel) samt for en rekke terrorangrep over en periode på seks år. Sikkerhetsstyrkene beskrev ham som «fullstendig fanatisk» og «en hensynsløs morder», mens republikanere omtalte ham som «fryktløs og aktiv». Etter hans død kom det i forbindelse med en utleveringssak mot Dominic McGlinchey frem at man hadde funnet Hughes' fingeravtrykk også i en bil som ble brukt ved drapet på den 77 år gamle protestantiske kvinnen Hester McMullan i Toomebridge i 1977.

Hughes tok del i den første sultestreiken i Maze fengsel i 1980, og ble også med på den andre i 1981. Han sluttet å ta til seg næring den 15. mars 1981, to uker etter Bobby Sands. Han var den andre som døde, den 12. mai, etter 59 dager uten mat. Hans død førte til opptøyer i nasjonalistiske områder i Nord-Irland. Hans fetter, Thomas McElwee, var den niende av ti sultestreikende som døde. 

Broren Oliver Hughes var tidligere lokalpolitiker for Sinn Féin, men gikk så over til å sitte i distriktsrådet i Magherafelt som uavhengig representant.

Referanser
----------

1. ↑   Dictionary of Irish Biography, Dictionary of Irish Biography-ID 004139[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The New York Times, «SECOND I.R.A. HUNGER STRIKER IS BURIED NEAR BELFAST», verkets språk engelsk, utgitt 16. mai 1981[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑  «Palace Parracks Memorial Garden». Arkivert fra originalen 17. september 2006. Besøkt 25. oktober 2006.
5. ↑  D. McKittrick, *Lost Lives*, Mainstream Publishing, 2004
6. ↑
7. ↑
8. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
**Francis James Child** (født 1. februar 1825, død 11. september 1896) var en amerikansk akademiker og folkeminneforsker som er kjent for å ha samlet og klassifisert folkesanger fra England og Skottland og deres amerikanske varianter og klassifisert dem etter systemet som kalles *Child Ballads*.

Child ble født i Boston i Massachusetts. Der gikk han på Boston Latin School, og gikk ut av Harvard i 1846, best i klassen i alle fag. Han undervist i matematikk fra 1846 til 1848, da han fikk en stilling som lærer i historie, politisk økonomi og engelsk litteratur. Etter to års studie i Europa overtok han stillingen som professor i retorikk og talekunst etter Edward T. Channing, et professorat han hadde til 1876.

Child fikk permisjon fra 1849 til 1853, da han studerte engelsk teater og senere tysk filologi ved Humboldt-universitetet i Berlin og universitetet i Göttingen. Han var redaktør for en omfattende samling av britiske poeter. Han var også redaktør for Edmund Spensers samlede verker (1855) og planla en utgivelse av Geoffrey Chaucer, men nøyde seg med en artikkel i *the Memoirs of the American Academy of Arts and Sciences* for 1863 under tittelen *Observations on the Language of Chaucer's Canterbury Tales*. Artikkelen fikk stor betydning for forståelsen av Chaucers grammatikk, uttale og skandering slik vi forstår den i dag.

Størst av hans arbeider var en åtte binds utgivelse av engelske og skotske folkeballader. Etter at han i 1876 fikk en stilling som professor i engelsk, viet han seg til komparative studier av tradisjonelle, engelske ballader. Han samlet en stor mengde manuskripter og andre kilder til folklore, og gjorde undersøkelser også på andre språk enn engelsk. George Lyman Kittredge var blant Childs elever og følte et særlig ansvar for å videreføre Childs arbeid.

Hans siste arbeid ble kalt *English and Scottish Popular Ballads*, første i ti, siden i fem bind. Verket sto lenge som det autoritative verket på området. Da Child døde hadde han ikke rukket å skrive en innledning eller en bibliografi. Derimot ble utgivelsen forsynt med en kort biografi over Child skrevet av Kittredge.

Bibliografi
-----------

* *Four Old Plays' (1848)*
* *English and Scottish Popular Ballads* (1882 – 1898)

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w63r0r3s, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Child's Ballads – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for SveitsSveits Sveits |
| Alpint |
| Alpint Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2020 i Sveits’ flagg Lausanne | Storslalåm |

**Sandro Zurbrügg** (født 21. september 2002) er en sveitisk alpinist, som representerer klubben SK Frutigen.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Zurbrügg deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, med en 53.-plass i storslalåm. I desember 2018 kom han på ellevteplass i slalåm under Arnold Lynn World Cup. Han deltok i det sveitsiske juniormesterskapet i alpint i 2019, og kom der på 25.-plass i storslalåm og 32.-plass i slalåm. I Arnold Lynn World Cup i februar 2019 kom han på åttendeplass i super-G, og i april deltok han i det sveitsiske juniormesterskapet i alpint, og kom der på 48.-plass i utfor, 26.-plass i super-G og 20.-plass i kombinasjonen.

### Sesongen 2019/20

Han fikk sølv i storslalåm under Vinter-OL for ungdom 2020, bak Philip Hoffmann fra Østerrike. Han kom på 14.-plass i slalåm og kombinasjonen, og han kom på 19.-plass i super-G.

Referanser
----------

1. 1 2   Vinter-OL for ungdom 2020, «Athletes», besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Sandro Zurbrügg - Results*, besøkt 7. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Giant Slalom* Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 7. mars 2020.
4. ↑  Lausanne - *Sandro Zurbrügg* Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 7. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sandro Zurbrügg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sandro Zurbrügg – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sandro Zurbrügg – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Francis John Byrne** (født 1934 i Shanghai, død 30. desember 2017) var en irsk historiker, som først og fremst har arbeidet med Irland i tidlig middelalder.

Byrne ble født i Kina hvor hans far arbeidet. Da andre verdenskrig brøt ut ble han evakuert til Australia sammen med sin mor, etter krigen flyttet familien til Irland.

Byrne er utdannet fra Blackrock College og University College Dublin, hvor han studerte tidlig irsk historie under John Ryan, Eoin MacNeills etterfølger som professor. Han har også studert paleografi og middelalderlatin i Tyskland under Bernhard Bischoff, og undervist i keltisk i Sverige, hvor han blant andre arbeidet med Dag Strömbäck.

I alder av 29 år ble Byrne i 1964 professor ved University College, en stilling han hadde til han pensjonerte seg i 2000. Byrne har nærmere hundre publikasjoner, hans mest kjente verk er «Irish Kings and High-Kings» fra 1973. Byrne var en av redaktørenes for Royal Irish Academys *New History of Ireland* (9 bind). I 1999 utkom et festskrift til hans ære, redigert av hans tidligere student Alfred P. Smyth.

Bibliografi i utvalg
--------------------

* *Irish Kings and High-Kings.* 3rd revised edition, Dublin: Four Courts Press, 2001. ISBN 978-1-85182-196-9
* Smyth, Alfred P. (ed.), *Seanchas: Studies in Early and Medieval Irish Archaeology, History and Literature in Honour of Francis J. Byrne.* Dublin: Four Courts, 1999. ISBN 978-1-85182-489-2

Referanser
----------

1. ↑   Trove, Trove person-ID 798316, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810599006005606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2002048787[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   rip.ie[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Årsrapport for presidenten for UCD

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Gustavsbergs kirke
Runda huset
**Gustavsberg** er et tettsted i Stockholms län i Uppland i Sverige. Det ligger omtrent 22 kilometer øst for Stockholm sentrum og er Värmdö kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 11 333 innbyggere.

Byen het opprinnelig Farsta, men eieren av Farsta slott Gabriel Gustafsson Oxenstierna endret navnet i 1640 for å hedre sin far Gustaf Gabrielsson Oxenstierna. Gustavsberg var senter for kommunen med samme navn som ble opprettet i 1902. I 1952 ble Ingarö innlemmet i kommunen, før den i 1974 ble slått sammen i Värmdö kommune.

Gustavsberg egentlige historie starter i 1825 da Gustavsbergs porslinsfabrik ble grunnlagt. Den mest betydningsfulle av lederne for fabrikken var Wilhelm Odelberg, som også var en konservativ riksdagsmann og en aktiv pådriver til at Gustavsberg ble en egen kommune. På den måten slapp man innblanding fra kommunepolitikerne fra Värmdö.

I starten av 2000-tallet ble deler av det gamle fabrikkområdet like ved havnen bygget om til kontorer og boliger.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 2. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Värmdö kommune i Stockholms län i Sverige |
| --- |
|  | Björnömalmen och Klacknäset **·** Brunn **·** Djurö **·** Fågelvikshöjden **·** Gustavsberg **·** Hedvigsberg **·** Hemmesta **·** Ingaröstrand **·** Kopparmora **·** Lugnet och Skälsmara **·** Långvik **·** Mörtnäs **·** Norra Lagnö **·** Skeppsdalsström **·** Stavsnäs **·** Strömma **·** Torsby **·** Värmdö-Evlinge **·** Ängsvik **·** Återvall |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Nothodes*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Små (6 - 7 millimeter), avlange, mørke smellere, gjerne med bronseaktig metallglans. Oversiden er fint hårete. **Hodet** er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, middels lange og tynne. **Brystskjoldet** (pronotum) er rundet sett ovenfra, gjerne litt lengre enn bredt, blankt og ganske tett og fint punktert. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene knapt tilbaketrukket. **Dekkvingene** er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med fine lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Skadedyr og nyttedyr
--------------------

Noen arter av tannsmellere er brysomme skadedyr i jord- og hagebruk fordi larvene (kjølmark) spiser røtter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den palearktiske sone og Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
					- Stammen Dendrometrini Gistel, 1856
						* Understammen Dendrometrina Gistel, 1856 (eller Athoina Candéze, 1860)
							+ Slekten ***Nothodes*** LeConte, 1861
								- *Nothodes dubitans* (LeConte, 1853)
								- *Nothodes marginicollis* (Lewis, 1894)
								- *Nothodes parvulus* (Panzer, 1799) - eneste art i Europa, Sør- og Mellom-Europa

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av den europeiske arten
* Bilde av *Nothodes parvulus*
* (en) *Nothodes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nothodes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Nothodes* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Nothodes* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Nothodes* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Nothodes* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Nothodes* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Enkeltdelene til ei note
**Notehaken** (også kalt fane, flagg, hale, vimpel), brukt innen musikknotasjon, er en vimpelaktig kurve som går ut fra enden av notehalsen. Haken plasseres alltid til høyre for notehalsen, og notehodet er alltid svart. Hakene kan også knyttes sammen ved hjelp av bjelker.

En stykk hake markerer 8-delsnoter. To haker markerer 16-delsnoter. Tre haker markerer 32-delsnoter. Med andre ord; dess flere haker dess hurtigere rytme. En note med en hake har en rytmisk varighet som er det dobbelte av en med to haker.

Kilder
------

www.musikkordboken.no
  


| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |
**Vasja Solomonovisj Katsjarava** (russisk: Важа Соломонович Качарава født 2. januar 1937 i Tbilisi i nåværende Georgia) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo.

Katsjarava ble olympisk mester i volleyball under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Han var med på det sovjetiske laget som vant volleyballturneringen for menn foran Tsjekkoslovakia og Japan. Det ble spilt en enkeltserie med ti lag. Sovjetunionen vant ni og tapte en kamp. Katsjarava spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1964 Japans flagg Tokyo - Gull **Gull** i volleyball menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vasja Katsjarava – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Vasja Katsjarava – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Vasja Katsjarava – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vasja Katsjarava – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Meteor*** er en amerikansk sciencefiction- og katastrofefilm fra 1979 regissert av Ronald Neame. Hovedrollene spilles av Sean Connery og Natalie Wood. I sentrale biroller finnes Karl Malden, Brian Keith, Martin Landau og Henry Fonda.

*Meteor* er en blant en rekke katastrofefilmer som ble produsert på 1970-tallet. Den har derimot langt flere fellestrekk med senere filmer, slik som *Deep Impact* (1998), *Armageddon* (1998) og til en viss grad *Space Cowboys* fra 2000.

Til tross for et relativt stort budsjett og kjente skuespillere ble den dårlig mottatt av både kritikerne og publikum i USA. Den har bare oppnådd 9% på Rotten Tomatoes. Den innbrakte drøyt $8 millioner på amerikanske kinoer, noe som bare var drøyt halvparten av produksjonskostnadene. Mye av årsaken at den floppet var at katastrofesjangeren var på vei ut i USA, og *Meteor* ble derfor en av de siste og minst aktede filmene innen denne sjangeren. Filmen *Byen brenner*, fra 1979, fikk en lignende skjebne.

Handling
--------

En kollisjon mellom en komet og asteroiden «Orpheus» fører til at en åtte kilometer lang bit av asteroiden havner på vei mot jorden. USA og Sovjet tvinges dermed til å inngå et smertefullt samarbeide der de i fellesskap må bruke sitt topphemmelige atomvåpenarsenal som de har i verdensrommet for å tilintetgjøre meteoren. Dette er deres eneste sjanse for å redde jorden fra utslettelse.

Om filmen
---------

### I Norge

*VGs* anmelder gav den terningkast tre.

I rollene
---------

* Sean Connery ... Dr. Paul Bradley
* Natalie Wood ... Tatiana Nikolaevna Donskaya
* Karl Malden ... Harry Sherwood
* Brian Keith ... Dr. Alexei Dubov
* Martin Landau ... Major General Adlon
* Trevor Howard ... Sir Michael Hughes
* Richard A. Dysart ... Forsvarsministeren
* Henry Fonda ... USAs president
* Joseph Campanella ... Lt. Gen. Easton
* Bo Brundin ... Rolf Manheim
* Katherine De Hetre ... Jan Watson
* James G. Richardson ... Alan Marshall
* Roger Robinson ... Bill Hunter
* Michael Zaslow ... Sam Mason
* John McKinney ... Peter Watson

Referanser
----------

1. ↑  Rotten Tomatoes
2. ↑  IMDb awards
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Meteor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Meteor* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Meteor* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Meteor* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Meteor* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Meteor* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Meteor* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Meteor* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Meteor* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Meteor* på Metacritic Rediger på Wikidata
En Sojuz-rakett under montering – første og andre steg (i bakgrunnen) er alt satt sammen mens tredje steg vises i nedre venstre hjørne. Sojuz-farkosten, omgitt av sitt startbeskyttende deksel er vises nede til høyre i bildet.
**Sojuz** (vestlig betegnelse **A–2**) er en bærerakett laget av TsSKB-Progress i Samara, Russland. Den brukes til å skyte opp romskipet Sojuz som en del av Sojuz-programmet. Den brukes nå også til å skyte opp det ubemannede romfartøyet Progress til Den internasjonale romstasjonen og til å skyte opp kommersielle satellitter. Sojuz-U-rakettene bruker parafin og flytende oksygen som brennstoff.

Sojuz-raketten ble introdusert i 1966 og var basert på Vostok som igjen var basert på kjernevåpenroboten R-7a. Den var opprinnelig en tretrinnsrakett, men en variant ble laget med et fjerde rakettrinn for å nå høye elliptiske molnijabaner. Produksjonen av Sojuz-raketter nådde sitt høydepunkt på 1980-tallet da 60 stk ble lagd hvert år. Med sine 1 700 flyginger er den verdens mest anvendte rakett, langt fler enn noen annen rakett. Den har en gammel utforming, men har relativt lave kostnader og en svært høy pålitelighet, noe som er attraktivt for kommersielle kunder.

Trinn
-----

### Trinn 1

Trinn 1 på Sojuz-rakettene består av fire identiske, koniske hjelperaketter. Disse drives med flytende brennstoff og er montert rundt Trinn 2.

Data (for hver av de fire hjelperakettene)

* Total vekt: 44,5 tonn
* Brennstoff: 39,2 tonn
* Tom vekt: 3 784 kg
* Diameter: 2,68 meter
* Lengde: 19,6 meter
* Motorer:
	+ Sojuz og Sojuz-U
		- RD-107
			* Skyvekraft 813 kN vid start
			* Skyvekraft 991 kN i vakuum

### Trinn 2

* Total vekt: 105,4 tonn
* Brennstoff: 95,4 tonn
* Tom vekt: 6 875 kg
* Diameter: 2,95 meter
* Lengde: 28 meter
* Motorer
	+ Sojuz og Sojuz-U
		- RD-108
			* Skyvekraft 779 kN vid start
			* Skyvekraft 997 kN i vakuum

### Trinn 3

To ulike varianter av det øverste trinne brukes, *Block I* og *Forbedret Block I* (brukes av Sojuz-2-1b).

* Total vekt: 25,2 tonn
* Brennstoff: 21,4-22,9 tonn
* Tom vekt: 2 355 kg
* Diameter: 2,66 meter
* Lengde: 6,7 meter
* Motor:
	+ Block I
		- RD-0110
		- Skyvekraft: 298 kN
	+ Forbedret Block I
		- RD-0124
		- Skyvekraft294 kN

Portal: Astronomi
**Vasilijøya** (russisk: Васильевский остров, *Vasiljevskij Ostrov*) er en øy og en bydel i vestre St. Petersburg, mellom elvearmene Store Neva i sør og Lille Neva i nord, og Nevabukten i vest. Bydelen omfatter også den lille Dekabristov-øya, og har en samlet befolkning på 203 058 personer.

På øya finnes Statsuniversitetet i St. Petersburg, samt flere kunst- og vitenskapsakademier, militære skoler og store museer. Palassbroen og Blagovesjtsjen-broen forbinder øya med fastlandet i sør, mens Birzjevoj-broen og Tutsjkov-broen knytter øya til Petrograd-øya i nord.

Helt i sør ligger Vasilij-øya kraftverk.

Referanser
----------

1. ↑  «Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1 (*Resultater fra den all-russiske folketellingen i 2010, bind 1*)» **(russisk)**. Rosstat. 2011.

Portal: Russland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Metazycera*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, som oftest noe kileformete og flate, blanke bladbiller, gjerne svarte med gule eller oransje tegninger. Oveersiden er tett og grovt punktert, punktene gjerne noe kantete. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Hodet er temmelig lite, pronotum gjerne trapesformet. Antennene består av 11 ledd. Dekkvingene er oftest nokså firkantede, beina temmelig korte. Dekkvingene har 10 punktstriper, og fire svakt opphøyde ribber.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artene lever på planteslekten *Cecropia*.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Colombia i nord til Uruguay i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Metazycera*** Chevrolat *in* Dejean, 1836
							+ *Metazycera amazona* Baly, 1864
							+ *Metazycera basithorax* Pic, 1931
							+ *Metazycera donckieri* Pic, 1932
							+ *Metazycera nigripennis* Weise, 1910
							+ *Metazycera particularis* Pic, 1932
							+ *Metazycera purpurata* (Guérin-Ménéville *in* Cuvier, 1844
							+ *Metazycera quadriguttata* Waterhouse, 1881
							+ *Metazycera rubroguttata* Baly, 1864
							+ *Metazycera sexpustulata* Baly, 1864
							+ *Metazycera sinuatevittata* Pic, 1932
							+ *Metazycera subapicalis* Pic, 1931
							+ *Metazycera trimaculata* (Olivier, 1808)

Litteratur
----------

* *Metazycera* på ITIS
* Hispines of the World - *Metazycera*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Metazycera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Metazycera* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Scott Richard Wolf** (født 4. juni 1968 i Boston i Massachusetts) er en amerikansk skuespiller.

Wolf er mest kjent for sine roller i TV-serier som *Party of Five*, *Everwood* og *The Nine*, og senere som den moralsk tvetydige journalisten Chad Decker i *V. Wolf*. Både i serien *Everwood* og den kortlevde *The Nine* spilte han lege. Han har også hatt en gjesteopptreden som seg selv på *Action* og *Kids Inc*. Han har vært oppført på rollelisten på én teaterproduksjon på Broadway; en oppsetning av stykket *Side Man*. 

Scott Wolf ble uteksaminert fra West Orange High School i 1986. Han studerte ved George Washington University og fikk en Bachelor of Arts i finans. Som student ble han medlem av Alpha Epsilon Pi-brorskapet. Han har en fetter som er komiker.

Wolf har en stemmerolle i Disneys animerte oppfølger av tegnefilmen *Lady og Landstrykeren II – Fant på eventyr*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6kt0b49, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0937930, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scott Wolf på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Scott Wolf på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Scott Wolf hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Scott Wolf hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Scott Wolf hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Mega Cruiser** er et kjøretøy med firehjulstrekk og firehjulsstyring fra japanske Toyota. Det ble utviklet for det japanske militæret, men ble også solgt sivilt fram til 2002. I militær sammenheng ble det brukt som feltvogn og trekkvogn for luftvernmissiler og haubitsere.

Mega Cruiser var aldri egentlig beregnet på det sivile markedet, men ble solgt til japansk politi, brannvesen og lignende, i tillegg til forsvaret. Noe av teknologien tatt fram for Mega Cruiser skulle etter hvert brukes på Toyotas andre firehjulstrekkere, men det skjedde aldri.

Kjøretøyet har en firesylindret diesel rekkemotor på 4,1 liter. Den er satt opp for å utvikle høyt dreiemoment på lave turtall. Drivlinja har differensialer framme, bak og senter, og Mega Cruiser har også firehjulsstyring.

Se også
-------

Militær utgave
* HMMWV
* Lamborghini LM002

Eksterne lenker
---------------

* Toyota Mega Cruiser Presentation – Megacruiser.com (engelsk)
* Toyota Mega Cruiser Specifications And Photographs – ToyotaOffRoad.com (engelsk)
***Stalins kyr*** (svensk: *Stalins kossor*, finsk: *Stalinin lehmät*) er debutromanen fra den finske forfatteren Sofi Oksanen fra 2003. Det ble oversatt til svensk i 2007 av Janina Orlov og til norsk 2009 av Morten Abildsnes.

Handling
--------

I boken følges tre kvinner: Sofia, Katariina og Anna – mormor, mor og datter. Den unge Anna vokser opp i det sentrale Finland og lærer tidlig var moren å benekte sin estiske bakgrunn, da den ressurssterke moren Katariina vil skjerme datteren mot prostitusjonsstempelet estiske kvinner har fått i Finland.

Familiens estiske fortellinger lever videre, og handler om brutalitet, svik, nød under andre verdenskrig, Sibirs fangeleire og sovjettidens varemangel og overvåkningssamfunn, I tillegg tematiserer Oksanen også spiseforstyrrelse og skjønnhetsdyrkelse blant unge jenter. I all hemmelighet utvikler Anna en ytterliggående spiseforstyrrelse, samtidig som hun tror hun har full kontroll.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Det norske forlagets omtale
**Tp** og senere **T23** var et smalsporet dieselhydraulisk lokomotiv bygget i 25 eksemplarer av Maschinenbau Kiel (MaK) og Svenska Järnvägsverkstäderna (ASJ) for bruk hos Statens Järnvägar. For å erstatte damplokomotivene på de smalsporede banene som SJ hadde tatt over, kjøpte de inn 20 diesellokomotiver fra MaK. Dette antallet økte senere da fem nye lokomotiver ble bygget på lisens av Svenska Järnvägsverkstäderna.

På 1960-tallet ble store deler av det svenske smalsporsnettet bygget om til normalspor, noe som gjorde at SJ fikk et overskudd av lokomotivtypen Tp. 15 eksemplarer ble derfor bygget om til å kunne gå på normalspor og fikk literaet *T23*. Av de gjenværende ble seks maskiner skrotet på 1970-tallet mens de øvrige fire fikk fortsette i ordinær trafikk til innpå 1980-tallet. Disse er idag bevart på museumsbanene Upsala-Lenna Jernväg, Anten-Gräfsnäs Järnväg og Skara-Lundsbrunns järnvägar.

Litteratur
----------

* Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). *Svenska Lok och motorvagnar 2003*. Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Tp / T23 – Jernbane.net
* (sv) Järnväg.net > Lokguide > Tp
* (de) MaK 750 – loks-aus-kiel.de
**Scott Rachal Verplank** (født 9. juli 1964) er en amerikansk golfspiller, født i Dallas i Texas. Mens han studerte ved Oklahoma delstatsuniversitet vant han Western Open og ble dermed den første amatøren til å vinne en turnering på PGA-touren siden Doug Sanders vant Canadian Open i 1956. Som student vant han også US Amateur Championship i 1984 og den individuelle collegegolftittelen i National Collegiate Athletic Association i 1986.

Verplank graduerte og ble profesjonell golfspiller i 1986. Med fire turneringsseire har han gjort en solid karriere på PGA-touren. Han lider av diabetes og ble i 2002 tildelt Ben Hogan Award, en utmerkelse som deles ut av foreningen for amerikanske golfskribenter til en person som har fortsatt å være aktiv innen golf til tross for et fysisk handicap eller alvorlig sykdom. Verplank har vært blant de 20 beste på verdensrankingen i golf.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2001: Bell Canadian Open
* 2000: Reno–Tahoe Open
* 1988: Buick Open
* 1985: Western Open (som amatør)

### Deltagelse i lagturneringer

* Ryder Cup: 2002, 2006
* The Presidents Cup: 2005
* WGC–World Cup: 1998 (individuell seier), 2004
* Walker Cup: 1985

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scott Verplank – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Scott Verplank – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Toyota Auris** (2006–) er en familiebil fra japanske Toyota.

I Norge erstattet den litt mindre Toyota Corolla kombicoupé,[] og ble også kalt Corolla i enkelte andre land.[hvilke?]

Første utgave (E150, 2006–12) var en kombicoupé med to bensinmotorer (1,4/97 hk og 1,6/124 hk) og tre dieselmotorer (1,4, 2 og 2,2 l på 90, 126 og 177 hk), mens HSD (2010–) var med Hybrid Synergy Drive.

Andre utgave (E180, 2012–18) var litt større, men hadde samme motorvalg og kunne påmonteres tilhengerfeste. Stasjonsvognen Touring Sports kom i 2014.

Tredje generasjon (2018–) er litt lengre og lavere, bygd på plattformen Toyota New Global Architecture (TNGA). Den selges i Norge som Toyota Corolla og fås her kun med hybridmotor og kombi eller stasjonsvogn.

Bilder
------

* Oktober 2006–2012Oktober 2006–2012
* August 2012–18August 2012–18
* Touring SportsTouring Sports
* 2018– (Corolla)2018– (Corolla)

Referanser
----------

1. ↑  Prøvekjørt nye Toyota Auris fra dinside.no, 2012
2. ↑  Geneve-offensiv fra Toyota, i dinside.no den 6. mars 2018.
3. ↑  Corolla er tilbake som Toyotas kompaktbilløft i bilnorge.no den 22. februar 2019.
**Infibulasjon** er i moderne bruk en praksis med kirurgisk lukking av labia majora ved å sy dem sammen for å delvis lukke vagina, med bare et lite hull for at urin og menstruasjonsblod kan passere. Leggene er bundet sammen over natten for å muliggjøre at labia heler til en barriere. Prosedyren er vanligvis gjort på unge piker før puberteten, for å sørge for kyskhet. Det er vanligvis utført på samme tid som kvinnelig omskjæring (fjerning av klitoris). Labia minora er også ofte fjernet.

Infibulasjon blir brukt for å sørge for at unge kvinner er seksuelt inaktive, usannsynliggjør eller gjør umulig at man har samleie før man giftes bort og øker muligheten for at kvinnen er jomfru frem til giftemål.

Barrieren som oppstår på grunn av infibulasjon er vanligvis gjennomtrengt ved giftemål. Klarer ikke mannen å bryte seg gjennom, fjernes ofte hindringen kirurgisk.

Kvinnelig omskjæring blir ofte forvekslet med infibulasjon, men disse er adskilte metoder.

Begge metodene blir typisk utført uten bedøvelse, og under uhygieniske forhold, på barn som er for unge til veloverveid å samtykke. Noen har etter infibulasjon fått infeksjoner, alvorlig svekkede forplantningsevner og dødsfall.

Disse praksisene har blitt sterkt fordømt av andre kulturer, og har blitt beskrevet som barbariske og grusomme. I henhold til FNs «End Fistula Campaign» har denne spesifikke formen for kjønnslemlestelse ofte medført skade på organer, inkontinens, og obstetrisk fistel.

Historisk sett har infibulasjon også henvist til sammensying av mesteparten av forhuden på det mannlige kjønnsorgan. Dette ble utført på slaver i antikkens Roma for å garantere kyskhet, såvel som frivillig i noen kulturer. Der man ikke fjernet vev, hadde det til hensikt å forhindre samleie, men ikke masturbasjon. Bruk av ordet *infibulasjon* har i nyere tid også blitt anvendt for å vise til den mer alvorlige afrikanske praksisen. Tradisjonelt sett ble den afrikanske praksisen kalt *faroisk omskjæring*, og er formelt sett ikke infibulasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Ali (2007), *Infidel*, s. 112-113, 143; forfatteren omtaler egen erfaring og hennes søster.
2. ↑  «End Fistula Campaign». UNFPA. Arkivert fra originalen 4. juli 2007. Besøkt 3. juli 2007.  *United Nations Population Fund*

Litteratur
----------

* Ali, Ayaan Hirsi (2007): *Infidel*, Free Press, ISBN 978-0-7432-8968-9. s. 112-113, 143
* Pieters, Guy og Lowenfels, Albert B. (April 1977): «Infibulation in the Horn of Africa» i: *New York State Journal of Medicine*, Volume 77, Number 6, s. 729-731

Se også
-------

* Kjønnslemlestelse
* Kyskhetsbelte

Eksterne lenker
---------------

* Svenska Amnestys nettsider om kvinnelig omskjæring
* «Female genital mutilation», WHO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Infinity Systems** er en høyttalerprodusent etablert i 1968.

Infinity har siden oppstarten laget både små høyttalere for bokhyller og store, rene high-end høyttalersystemer for de riktig audiofile. I de større høyttalerne, har det frem til 1998 vært benyttet meget dyre komponenter. Etter at infinity ble overtatt av Harman-konsernet har det i mindre grad vært satset på high-end, og heller på systemer og høyttalere til lavere priser.

Infinity har stått for flere inovative steg innenfor høyttalerproduksjon, som å ta i bruk Neodym magneter, såvel som polypropylene til høyttalerkon.

Per dags dato, har Infinity løsninger for et bredt lydspekter. Infinity strekker seg fra hjemmekino, inkluderende multikanals høyttalerpakker, innebyggingshøyttalere, marineløsninger, såvel som aktive subwoofere og forsterkere for bilbruk. Infinity-komponenter brukes blant annet i Chryslers høykvalitets lydsystemer.

Infinity er med i Harman International Industries.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Infinity Audio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Infinity Classics (Tysk) Oversikt over Infinity sine prestasjoner.
* BobbyShred sin side om eldre Infinity Høyttalere
**Sokndal Bilruter** A/S, Sokndal i Rogaland, var et rutebilselskap som ble stiftet i 1955. Dette var en fusjon mellom Sokndal Automobil A/S, Østrem Bilruter og Mydlandsruta.

Virksomhet
----------

Sokndal Bilruter drev person- og godsruter i et ruteområde mellom Egersund og Hauge, og over Helleland til Hauge med sideveier. Det var også ruter Hauge-Flekkefjord og Hauge-Åna Sira. Det var godsruter Hauge-Egersund og Hauge-Stavanger, og arbeidsruter Hauge-Egersund og innen Soknedal. Selskapet drev også en del med turbusskjøring og hadde reisearrangørbevilling. I 1985 hadde selskapet 17 busser, 5 godsvogner og 5 tilhengere, og det var 25 ansatte.

Avslutning
----------

På 1990-tallet skjedde det store endringer i bussbransjen. Stavanger og Omegn Trafikkselskap A/S (S.O.T.) var med og kjøpte blant annet opp Sokndal Bilruter. I 1999 ble S.O.T. kjøpt opp av CGEA sammen med Østerhus Buss AS, Sokndal Bilruter AS og etablerer CGEA Transport Norge AS, med hovedkontor i Stavanger. Selskapet skiftet seinere navn til Connex Norge AS, i 2006 til Veolia, og i 2011 til Boreal Transport.

Litteratur
----------

Bergsåker, J. (1986). 50 år i samarbeid og utvikling : Norges rutebileier forbund avd. Rogaland 1936-1986. Stavanger: NRF, Avdeling Rogaland.

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Orografisk stratus på Island.
Fanesky på toppen av vulkanen Korjákskij på Kamtsjatkahalvøya i Russland
**Orografiske skyer** er skyer som oppstår når fuktig luft blir løftet over fjell eller andre terrengformasjoner til en høyde der luften kondenserer. En av de vanligste orografiske skyene er **orgrafisk stratus**. Som regel oppstår disse skyene i områder som vanligvis har mye fuktig luft, for eksempel i kystnære områder. Vanligvis må terrengformasjonen være minst 150 meter høy for at det skal dannes skyer, men i tørrere luft må det høyere formasjoner til. 

Orografisk stratus skiller seg fra vanlig stratus ved at de ofte er stasjonære. Luften strømmer gjennom skyen og danner konstant skyer der luften stiger, og skyene løser seg konstant opp der luften synker igjen på lesiden av fjellet. Omfanget av skyen kommer an på fukten i luften rundt fjellet. Hvis luften er fuktig nok kan skyene bli dannet langt nede på losiden av fjellet, og strekke seg et godt stykke nedover på den andre siden av fjellet. I tillegg spiller både høyden på fjellet, hvor bratt fjellet er, hvor kraftig vinden er og hvilken retning vinden har i forhold til fjellet inn på hvor omfangsrike stratusskyene blir. Kraftig vind som blåser direkte mot et bratt fjell skaper kraftigere løft og mer skyer. 

Av og til er det ikke nok fukt i de lavere luftlagene til at skyene blir dannet på bakkenivå. Men luftmassene kan bli hevet et godt stykke over fjellet, der det er kaldere, og da kan det noen ganger dannes orgrafiske skyer kalt altocumulus lenticularis eller linseskyer.

Faneskyer
---------

En variant av orografisk stratus blir kalt *faneskyer* eller *hetteskyer*. Disse oppstår på fjelltopper og på lesiden av fjelltopper. De dannes på en litt annen måte enn vanlig orografisk stratus. Når luft strømmer over et høyt, bratt fjell vil en del av luften hope seg opp på losiden av fjellet, slik at det oppstår et område med høyere lufttrykk her. Dette medfører et fall i lufttrykket på lesiden av fjellet. Et trykkfall fører også med seg lavere temperatur, som igjen kan føre til kondensasjon hvis luften er fuktig nok. Denne type skyer er ofte vanlig på toppen av fjell som Mount Everest og Matterhorn, men kan også oppstå på lavere fjelltopper.

Bilder
------

* PeruPeru
* IslandIsland
* FrankrikeFrankrike
* ØsterrikeØsterrike
* 
* 
* 
* 

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |
**Saint Louis Athletica** er et tidligere fotballag fra Fenton, en forstad til St. Louis i Missouri i USA. Laget var et rent kvinnelig fotballag, og de spilte i Women's Professional Soccer i ligaens første sesong. 

Da laget ble dannet, var det nytt for kvinnefotballen. Saint Louis hadde tidligere ingen lag i den kortlivede profesjonelle kvinneserien WUSA. Saint Louis Athletica ble dermed det første kvinnelaget i toppen av en profesjonell liga noensinne. Formelt sett spilte laget i begynnelsen i Edwardsville, Illinois, men identiteten var alltid knyttet til St. Louis. Etter hvert skiftet laget hjemmebane til Anheuser-Busch Center (også kalt Soccer Center). 

Athletica endte på andreplass i sin første sesong i WPS. I sluttspillet tapte de imidlertid for Sky Blue FC i den såkalte supersemifinalen. I den andre sesongen måtte laget trekke seg fra WPS grunnet dårlig økonomi. Laget ble det andre i WPS' historie som måtte trekke seg.

Kjente tidligere spillere på Saint Louis Athletica
--------------------------------------------------

Kjente fotballspillere som spilte for Saint Louis Athletica inkluderer:

* Englands flagg Eniola Aluko
* USAs flagg Hope Solo
* Brasils flagg Daniela
* Sveriges flagg Sara Larsson
* Canadas flagg Melissa Tancredi

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (engelsk)
Fotografi av byen i 1886
**Tskhinvali** (også stavet *Cchinvali* eller *Cxinvali*) (georgisk ცხინვალი, ossetisk Цхинвал, *Tskhinval* eller Чъреба, *Tsjreba*) er hovedstaden i den *de facto* selvstendige republikken Sør-Ossetia, som internasjonalt blir regnet som en del av Georgia. Ifølge Georgias offisielle administrative inndeling hører Tskhinvali til regionen Shida Kartli.

Byen ligger ved elva Store Liakhvi, om lag 100 km nordvest for hovedstaden Tbilisi.

Fra 1934 til 1961 het byen *Staliniri*, til ære for Josef Stalin.

Historie
--------

Området rundt byen har hatt bosetting siden bronsealderen. 

Tskhinvali ble først nevnt i georgiske skriftlige kilder i 1398 som en landsby i Kartli (Sentral-Georgia), men senere kilder oppgir den georgiske kongen Asphagur av Iberia fra 200-tallet som grunnleggeren da han bygde en festning her. Tidlig på 1700-tallet var Tskhinvali en liten «kongelig by» og var stort sett befolket av munker. Tskhinvali ble annektert av Det russiske rike samtidig som resten av Øst-Georgia i 1801. Byen lå langs handelsveien fra Nord-Ossetia til Tbilisi og Gori, og byen utviklet seg gradvis til en handelsby med en blanding av jødisk, georgisk, armensk og ossetisk befolkning. 

Da Sovjetunionen overtok landet, etter at Georgia hadde hatt to år med selvstendighet fra 1918 til 1920, ble Tskhinvali i 1922 hovedstad i det autonome oblasten Sør-Ossetia innenfor Georgisk SSR. Dermed ble byen stort sett ossetisk på grunn av kraftig urbanisering og den sovjetiske politikken med å flytte ossetiske folk fra nærliggende landsbyområder og inn i byen. Byen var i praksis et industrisenter med sagbruk og fabrikker. 

Sørvest for byen ble det i sovjettiden etablert et stort militært område, og det fikk etterhvert rakettsiloer for mer enn 60 langdistanseraketter med atomladning.

Tskhinvali ble sterkt skadet i den sør-ossetiske konflikten 1990-1992. Både russiske og georgiske styrker inntok byen og kjempet mot ossetiske militære enheter. Det fant også sted krigsforbrytelser. Hus ble stukket i brann. Tidvis var byen delt i en vestlig ossetisk-kontrollert del og en østlig georgisk-kontrollert del. 

I 1994 ble byen sete for den felles kontrollkommisjon for den georgisk-ossetisk-russiske fredsstyrke understilt OSSE.

Ifølge en folketelling i 1989 hadde byen 42 934 innbyggere, mens det i dag (2015) bare er om lag 30 432 igjen.

Under krigen i Sør-Ossetia i 2008, foregikk det harde kamper mellom georgiske og russiske styrker om byen, etter at georgiske styrker hadde angrepet byen for å «gjeninnføre konstitusjonell kontroll over regionen».

Utdypende artikkel: Slaget om Tskhinvali

Referanser
----------

1. ↑  Georgia *Citypopulation.de*

Kilder
------

* Tsotniahsvili, MM. *History of Tskhinvali*. Tskhinvali, 1986

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tskhinvali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |