recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Heksefingeren i Carlsbad Cavern i New Mexico, USA
Postojna-grotten i Slovenia
**Stalagmitt** (fra gresk σταλαγμίτης (stalagmítēs); via gammelgresk σταλαγμίας (*stalagmías*), «slippe, sildre», og -ίτης (*-ítēs*) «som er knyttet til», «medlem av») er en type dryppstein som vokser opp fra gulvet i enkelte kalkstensgrotter. De dannes ved at hver enkelt dråpe avsetter en forsvinnende liten mengde kalkspatt, variasjon i vanngjennomstrømning og luftgjennomstrømning avgjør form og hvor sakte de vokser. Er vannet også jernholdig kan det gi rustgul farge. 

Stalagmitt blir ofte forvekslet med stalaktitt, som vokser ned fra taket. Hvis stalagmitten er større en stalaktitten, er det gjerne raskere vanngjennomstrømning. Ved mindre vanngjennomstrømning avsettes mer av kalkspatten i stalaktitten, når dråpen faller fra grottetaket.

Annet
-----

En huskeregel for å skille betegnelsene «stalaktitt» og «stalagmitt» er å se på bokstavene T og M i ordene, former som likner på henholdsvis en tapp som henger ned fra et tak og to tagger som stikker opp.

Rekord
------

Den største kjente stalagmitten i verden overstiger 70 meter (230 fot) i høyden og er i Son Doong-grotten i Vietnam.

Referanser
----------

1. ↑  «stalagmitt», *NAOB*
2. ↑  σταλαγμίας, Liddell, Henry George; Scott, Robert: *A Greek-English Lexicon*, på *Perseus*
3. ↑  «Son Doong Cave (Hang Sơn Đoòng)», *Wondermondo*. 15 juni 2014.

Eksterne lenker
---------------

(en) Stalagmites – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Stalagmites», *The Virtual Cave*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Herman Meyboom** (født 3. august 1889, død ukjent) var en belgisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Meyboom vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1908 i London. Belgia vant over Nederland med 8-1 i kvartfinalen og de beseiret Sverige med 8-4 i semifinalen, men tapte finalen til Storbritannia med 2-9.

Fire år senere, under Sommer-OL 1912 i Stockholm var Meyboom med på det belgiske vannpololaget som kom på tredjeplass bak Storbritannia og Sverige

Meyboom deltok også i svømming på 100 meter fri i både OL 1908 og 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i vannpolo, Belgias flagg Belgia
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i vannpolo, Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herman Meyboom – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Herman Meyboom – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Herman Meyboom – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Herman Meyboom – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herman Meyboom – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Hærens Tekniske Korps** (**HTK**) var et korps i Hæren som drev Ny Tøjhus, Våbenarsenalet og Hærens Geværfabrik. Korpset ble opprettet som konsekvens av forsvarsforliket i 1909 og hærloven av 1909. Korpsets leder ble generalmajor generaltøymester M.N. Nørresø og direktør ble Herman Tuxen.

I forbindelse med omlegningen av Forsvaret ble korpset i 1967 oppslukt av den nye avdelingen Hærens Materielkommando. Mellom 1952 og 1961 blev korpset benevnt *Forsvarets Krigsmateriel Forvaltning*.

Hærens Tekniske Korps bestod av Hærens våpenarsenal og Hærens ammunisjonsarsenal. Korpset fremstilte i samarbeide med sivilindustrien størstedelen av Hærens materiell, nemlig våpen og ammunisjon.

Hærens Tekniske Korps hadde hovedkvarter på Ny Tøjhus ved Amager Boulevard i København. I forbindelse med opprettelsen ble der oppført en administrasjonsbygning og en kommandantbygning på Ny Tøjhus til bruk for korpset. Disse to bygninger eksisterte frem til nedrivningen i 2001.

I 1937 medførte en lov endringer av korpsets struktur og organisasjon. Det medførte at generalfelttøymesteren ble sjef for korpset, som heretter bestod av følgende avdelinger:

* 1. Felttøjmesterkvarteret
* 2. Konstruktionsafdelingen
* 3. Hærens Vaabenarsenal
* 4. Hærens Ammunitionsarsenal
* 5. Jydske Arsenal
* 6. Hærens Forsøgslaboratorium
* 7. Hærens Prøveanstalt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Freden i Tartu**, også kalt **freden i Dorpat** eller **Tartu-traktaten**, er fredsavtalene som i 1920 ble inngått mellom Sovjet-Russland og Estland og Finland, der disse landenes uavhengighet anerkjennes. Det er snakk om to separate avtaler, begge inngått i byen Tartu, den ene mellom Sovjet-Russland og Estland, undertegnet 2. februar 1920, den andre mellom Sovjet-Russland og Finland, undertegnet 14. oktober 1920.

Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Estland
---------------------------------------------

Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Estland ble inngått 2. februar 1920. I avtalen anerkjenner Russland Estlands selvstendighet «for evig tid». Anerkjennelsen var den første *de jure* internasjonale anerkjennelse av Estland og banet veg for anerkjennelse fra andre land. Fredsavtalen trakk opp grensen mellom Estland og Russland. Avtalen la videre til rette for at estere i Russland fikk anledning til å vende tilbake til Estland, med tilsvarende rettigheter for russere i Estland. Russland gikk i avtalen med på å slette all estisk gjeld. Traktaten forpliktet også Russland til å betale Estland en sum tilsvarende landets andel av Russlands gullreserver. Estland fikk rettigheter til utnyttelse av skog i Russland, samt å bygge en jernbanelinje fra Estlands grense til Moskva. mens Russland fikk etter avtalen rett til å etablere en frihavn i Estland og til å bygge en kraftstasjon i Narva-elven.Etter avtalen skulle også Russland tilbakeføre kulturgods som hadde blitt ført fra Estland til Russland i løpet av krigsårene.

Avtalen ble fra estisk side undertegnet av Jaan Poska, fra sovjet-russisk side av Adolf Ioffe.

Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Finland
---------------------------------------------

Her ble selvstendigheten til begge land anerkjent. Avtalen ble undertegnet den 14. oktober 1920.

Avtalen mellom Finland og Sovjet-Russland fastsatte grensen mellom de to land. Finland sikret seg ved avtalen tilgang til havet i nord ved en korridor til Petsamo. Russland sikret seg på sin side kommunene Repola og Porajärvi, som øst-karelske nasjonalister med støtte fra finske jegerkorps hadde forsøkt å få tilsluttet Finland.

Den finske delegasjon ble ledet av Juho Kusti Paasikivi.

Litteratur
----------

* Edgar Mattisen: *Tartu Rahu*; Eesti Raamat, Tallinn 1989; ISBN 5-450-00454-0

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland
 |
**One** er en tysk ukryptert TV-kanal som eies og driftes av den tyske allmennkringkasteren ARD. Kanalen ble etablert 30. august 1997 under navnet *EinsFestival*, og har vært operert av Westdeutscher Rundfunk siden since oktober 2005 på vegne av ARD.

Historie
--------

Kanalen ble etablert som avlastningskanal for ARD i 1997 som *EinsFestival*. 29. juli 2016 kunngjorde operatøren WDR at kanalen skulle omdøpes til *One* fra september samme år. Kanalen endret også profil til å bli hovedsakelig en underholdningskanal for seere mellom 30 og 49 år. Kanalens nettside og Twitter- og Facebook-konto ble oppdatert med ny logo 1. september 2016, og sendingene fikk den nye profilen fra 3. september.

Omprofileringen skjedde som følge av at publikum, særlig seere under 30 år, allerede så på kanalen som en underholdningskanal.

*One* har sin hovedtyngde på underholdning, og kanalens programmer er vanligvis repriser av programmer som har blitt sendt på ARDs regionale kringkastere. Kanalen sender filmer, tv-filmer, dramaserier, dokumentarer, aktualitetsmagasiner og musikkprogrammer.

Referanser
----------

1. ↑  «Neuer Name: Einsfestival soll als One neu angreifen». *DWDL.de* **(tysk)**. Besøkt 28. februar 2022.
2. ↑  WDR: Einsfestival wird One - Eins für Euch Arkivert 6. august 2016 hos Wayback Machine. Arkivert 2016-08-06 hos Wayback Machine
3. ↑  «Einsfestival war gestern - ab heute sind wir ONE.». *Twitter*. Besøkt 28. februar 2022.
4. ↑  «"Einsfestival hatte ein Sender-Empfänger-Problem"». *DWDL.de* **(tysk)**. Besøkt 28. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
«Izanagi and Izanami», illustrasjon av Kobayashi Eitaku, ca 1885.
**Izanagi** er sammen med sin kone og yngre søster, Izanami, de eldste skapelsesgudene, i japansk mytologi og shinto. Izanagi, ved sitt fulle navn, kalles både Izanagi-no-mikoto og Izanagi-no-Okami. 

Sammen skapte Izanagi og Izanami øyer, guddommer og Japans forfedre. Da Izanami døde under fødselen av Kagutsuchi , forsøkte Izanagi, uten hell, å bringe henne tilbake fra Yomi (underverdenen). Da Izanagi fant Izanami liggende, så han hennes monstrøse og demoniske tilstand. Hun ble skamfull og sint. Izanami jaktet han med et ønske om å drepe han, med underverdenes demoner til hjelp. Hun mislyktes, men lovte å drepe et tusen av hans folk hver dag. Samtidig sørget Izanagi for at et tusen og fem hundre mennesker skulle fødes hver dag. Da han kom tilbake gav han opphav til solgudinnen Amaterasu fra sitt venstre øye, måneguden Tsukuyomi fra sitt høyre øye og fra nesen kom Susanoo, stormguden.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Bror Herman Lindqvist** (født 1943) er en svensk forfatter, journalist og populærhistoriker.

Lindquist har gitt ut en rekke bøker om historiske personer, slik som Columbus, Napoleon og personer i det svenske monarkiet.

Lindqvist har fått stor oppmerksomhet i Sverige gjennom sine populærhistoriske bøker og tv-program. Han ble særlig kjent for sine tv-serier om Sveriges historie, hvor han besøkte steder hvor historiske begivenheter hadde funnet sted mens han med sterk innlevelse fortalte om dramatiske hendelser i særlig kongefamiliens og adelens liv. Han er uttalt rojalist, og i hans tekster står kongelige og deres nærmeste i sentrum, mens sosiale og økonomiske samfunnsendringer vies mindre plass. Akademisk skolerte historikere oppfatter hans historiesyn som svært gammeldags og har kritisert hans fremstillinger for å reintrodusere myter som faghistorikere for lengst av avslørt som forfalskninger samt inneholde faktafeil og anakronismer.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 132998289, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Peter Englund. «Herman snubblar». Arkivert fra originalen 4. mai 2010. Besøkt 16. januar 2008.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Hanseatisk varehus i King's Lynn.
**Freden i Utrecht** ble signert i 1474, og avsluttet den engelsk-hanseatiske krigen mellom England og Hansaforbundet.

Sjøkrigen begynte i 1470 med handelskrig i Nordsjøen og Den engelske kanal. En av de mest suksessfulle skipene var manovaren «Peter von Danzig». Krigen, som hovedsakelig ble ført av Danzig og Lübeck, var en krig mot den økte engelske motstanden til Hansabyene syd i Østersjøens handel. Köln ble også midlertidig utestengt fra Hansaforbundet. Freden ble forhandlet fram av Lübecks ordfører Hinrich Castorp, og tildelte de truede privilegiene. I tillegg fikk Hansaforbundet Londons Steelyard i eie, noe som var hanseatisk eiendom fram til midten av 1800-tallet.

Det hanseatiske varehuset i King's Lynn ble bygget i 1475 som en del av freden i Utrecht, og lot Hansaforbundet ha et handelsdepot i Lynn for første gang. Bygningen ble brukt til dette formål fram til 1751 og er det eneste gjenværende byggverket av Hansaforbundet i England.

Referanser
----------

1. ↑  Salter, F.R. "The Hanse, Cologne, and the Crisis of 1468" *The Economic History Review* **3**.1 (January 1931), pp. 93-101.

Litteratur
----------

* Dollinger, Philippe. *The German Hansa*. Stanford: Stanford University Press, 1970.
**Freden i Utrecht, 1713** (nederlandsk: **Lust-park vande Vreede, tussen de hooge Bondgenooten en de Fransen, geslooten te Utrecht den 11 April; en bevestigd den 12 Mey 1713**, fransk: **L'idée de la paix conclue entre les Hauts alliés et les françois dans la ville d'Utrecht le 11 avril et ratifiée le 12.me mai 1713** ) er et farvetrykk fra begynnelsen av 1700-tallet av den hollandske gravør Abraham Allard (– 1725).

Motiv
-----

Trykket viser forskjellige øyeblikksbilder fra fredsforhandlingene som ledet til underskrivningen av fredstraktaten i Utrecht den 11. april 1713.

Midt i bildet ses *Freden* som mottar palmebladet, mens Mars må gå. Teksten leses på nederlandsk *Verklaring van 't Vreede-Zinne-beeld* og på fransk *Explication de l'embleme de la Paix*. Øverst ses Utrecht by. Mot uret fra venstre er avbildet: Konferansen med alliansens diplomater. De britiske delegerte. Ratifikasjon av avtalen 12. mai 1713. Freden mellom Tyskland og Frankrike signeres. Kunngjøring av freden i Haag 22. mai 1713. Fyrverkeri ved det nederlandske hoff den 14. juni 1713. Konferanse mellom Storbritannia, Portugal, Preussen, Savoie, Nederland og Frankrike i april 1713. De franske delegerte.

Fredstraktaten
--------------

Bildet viser forhandlingene som foregikk et par dager etter at keiserinne Elisabeth Christine hadde forlatt Barcelona. Den nye traktaten tilsidesatte de avtalene som England hadde underskrevet med de katalanske representantene i Genovatraktaten av 1705. De spanske landene ble fordelt som følgende: Storbritannia beholdt Gibraltar og Menorca, Savoie fikk Sicilia, keiserdømmet tok Flandern, Milano, Napoli, Sardinia og fortene i Toscana. Filip V av Spania beholdt Den iberiske halvøy og de spanske territoriene i Amerika.

Trykket befinner seg i Bibliothèque nationale de France i Paris. Koninklijke Bibliotheek i Nederland har også et trykk med lignende motiv.

Referanser
----------

1. ↑  *The Peace of Utrecht, 1713*, pierre-marteau.com. Besøkt 13. juli 2016
2. 1 2  *Gallery of The end of the international war*, Museu d'Història de Catalunya, 1714mhcat.cat. Besøkt 13. juli 2016
3. ↑  *L'idée de la paix conclue entre les Hauts alliés et les françois...*, gallica.bnf.fr. Besøkt 13. juli2016
4. ↑  *Lust-park vande Vreede tussen de hooge Bondgenooten en de Fransen, geslooten te Utrecht den 11 April en bevestigd den 12 Mey 1713*, europeana.eu. Besøkt 13. juli 2016

Portal: Kunst
***One Hot Minute*** er det sjette studioalbumet av den amerikanske rockegruppa Red Hot Chili Peppers, utgitt 12. september 1995 på Warner Bros. Records. 

Albumet er det eneste hvor tidligere Jane's Addiction-gitarist Dave Navarro bidrar. *One Hot Minute* inneholder færre referanser til seksuelle tema enn de foregående albumene, og utforsker i stedet dypere og mørkere emner som narkotika, depresjon, angst og sorg. Heavy metal-riff benyttes også. Vokalist Anthony Kiedis, som gjenopptok sitt kokain- og heroinmisbuk i 1994 etter mer enn fem år uten narkotika, reflekter i sine tekster mye over dop og dets grusomme virkninger.

*One Hot Minute* var kommersielt sett en skuffelse til tross for å ha gitt bandet tre nye hitsingler og nå fjerdeplass på Billboard 200. *Blood Sugar Sex Magik* hadde solgt dobbelt så mange eksemplarer som *One Hot Minute* og mottok bedre anmeldelser. Navarro ble til slutt sparket fra bandet i 1997 på grunn av forskjeller i musikkstil. Stephen Thomas Erlewine fra Allmusic sa at «*One Hot Minute* er musikalsk sett like ambisiøst som *Blood Sugar Sex Magik*, men er enda mer ufokusert, noe som gjør det til det minst spennende av alle bandets album».

Sporliste
---------

Alle sanger er skrevet av Red Hot Chili Peppers.

1. «Warped» – 5:04
2. «Aeroplane» – 4:45
3. «Deep Kick» – 6:33
4. «My Friends» – 4:02
5. «Coffee Shop» – 3:08
6. «Pea» – 1:47
7. «One Big Mob» – 6:02
8. «Walkabout» – 5:07
9. «Tearjerker» – 4:19
10. «One Hot Minute» – 6:23
11. «Falling into Grace» – 3:48
12. «Shallow Be Thy Game» – 4:33
13. «Transcending» – 5:46

Referanser
----------

1. ↑  Stephen Thomas Erlewine. «*One Hot Minute* album review». Allmusic. Besøkt 18. september 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *One Hot Minute* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *One Hot Minute* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *One Hot Minute* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *One Hot Minute* på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) *One Hot Minute* på AllMusic Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Herman Murray** (født 5. desember 1909, død 27. november 1998) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Murray spilte på det canadiske amatørlaget *Port Arthur Bearcats* som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herman Murray – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Herman Murray – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herman Murray – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herman Murray – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Herman Murray – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
***Beat Hazard*** er et musikkvideospill utviklet av ShadowRage og gitt ut av ValuSoft 6. juli 2011. ***Beat Hazard Ultra*** ble gitt ut som en etterfølger på PlayStation 3 i 2011, og iOS i 2012.

Spilleren skal kontrollere et lite romskip som må avverge bølger av fiendtlige romskip eller asteroider. Å ødelegge skip eller asteroider gjør at spilleren tjener poeng.

I løpet av spillet skal det av og til dukke opp større fiender som er vanskeligere å slå, kjent som sjefer. Å ødelegge sjefer gjør at spilleren kan tjene enda flere poeng. Hvis spillerens romskip blir truffet av fiendtlige prosjektiler, blir skipet etter hvert helt ødelagt, og spilleren mister liv.

Mottagelse
----------

PC-versjonen av *Beat Hazard* har en score på 70% på Metacritic basert på elleve anmeldelser. PlayStation 3-versjonen er en score på 63% basert på syv anmeldelser, mens iOS-versjonen har en score på 91% basert på seks anmeldelser.

Referanser
----------

1. ↑  «Beat Hazard (Game) - Giant Bomb». *www.giantbomb.com*. Besøkt 15. november 2015.
2. ↑  «Beat Hazard». *Metacritic*. Besøkt 30. november 2015.
3. ↑  «Beat Hazard Ultra». *Metacritic*. Besøkt 30. november 2015.
4. ↑  «Beat Hazard Ultra». *Metacritic*. Besøkt 30. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Beat Hazard* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Beat Hazard* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Izrael Poznańskis palass** (polsk *Pałac Izraela Poznańskiego*) i Łódź er Europas største fabrikantpalass og et av byens mest kjente landemerker. 

Fabrikanten Izrael Poznański kjøpte et beskjedent mursteinshus i 1877 og bygde det om i årene 1888–1903 etter tegninger av Julius Jung fra Stuttgart og Hilary Majewski, senere med rettelser av Dawid Rosenthal og Adolf Zeligson. Palasset hadde funksjon som et representativt handels- og bosted. Poznański døde imidlertid før det stod ferdig. 

Fasaden er bygd i rolig neorenessanse fra Zachodnia-gaten, mens den fra Ogrodowa-gaten presenterer neobarokke trekk med rike dekorative former og motiver. Palassindret er på samme måte overdådig utsmykket med veggmalinger, kaminer, støpinger, lyskroner, speil og glassmalerier. Palasset presenterer flere arkitektoniske stiler og er et godt eksempel på eklektisisme. På grunn av sin størrelse og formtrekk inspirert av fransk arkitektur har det gjort seg kjent som «Łódź’ Louvre». 

Fra 1975 huser palasset byens historiske museum (*Muzeum Historii Miasta Łodzi*).

Eksterne lenker
---------------

* Bymuseets hjemmeside
**Beat Rüedi** (født 19. februar 1920, død 29. oktober 2009) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Rüedi vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og Tsjekkoslovakia.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. 
Sveits vant seks kamper og tapte to, de tapte med 0-3 mot Canada og 1-7 til Tsjekkoslovakia. Sveits fikk tolv poeng og ble nummer tre i tabellen bak Canada og Tsjekkoslovakia som begge fikk femten poeng. Canada vant serien og ble olympiske mestere med to måls bedre målforskjell enn Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

1. ↑   www.hockeyfans.ch[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Beat Rüedi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Beat Rüedi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Beat Rüedi – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
\**Izrael Kalmanowicz Poznański** (født 25. august 1833 i Aleksandrów Łódzki, død 28. april 1900 i Łódź) var en polsk tekstilmagnat og filantrop av jødisk herkomst. Sammen med Ludwik Geyer og Karol Scheibler regnes han som en av Łódź’ tre «bomullskonger».

Izrael Poznańskis palass
Izrael Poznański var sønn av kjøpmannen Kalman Poznański og Małka Lubińska, og i 1834 flyttet familien fra Aleksandrów til Łódź, hvor Izrael fullførte elementærskolen og pregymnaset. Som syttenåring giftet han seg med Leonia Hertz, datter av Mojżesz Hertz, en rik forretningsmann fra Warszawa. Izraels far Kalman drev en liten familieforretning i gamlebyen i Łódź, som Izrael overtok i 1852. Fra 1872 og frem til 1892 kjøpte han tomter ved Ogrodowa-gaten, og klarte i mellomtiden å skape et av de største tekstilimperiene fra bunnen av i det russiskdominerte Polen.

De betydeligste bygningene knyttet til Poznański i Łódź er fabrikkbygningene ved Ogrodowa-gaten (Manufaktura), det nærliggende Izrael Poznańskis palass (i dag et museum) samt Poznańskis marmorgrav på Den nye jødiske kirkegård, den største jødiske gravstein i verden.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Sejm-Wielki.pl profil-ID psb.24107.1[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Keiser Xiàn av Hàn** (tradisjonell kinesisk: 漢獻帝; forenklet kinesisk: 汉献帝; hanyu pinyin: *Hàn Xiàndì*; født i 181, død 21. april 234), født **Líu Xié** (tradisjonell kinesisk: 劉協; forenklet kinesisk: 刘协), stilnavn **Bóhé** (伯和), var den siste keiser av det 400 år lange kinesiske Han-dynastiet. 

Han regjerte fra 28. september 189 til 10. desember 220. Han ble til slutt tvunget til å abdisere av Cao Pi, og ble siden gitt tittelen *Greve av Shānyáng* (山陽公; *Shānyáng Gōng*).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Den fremtidige keiser Xiàn ble født i året 181 som sønn av keiser Ling av Han og hans konkubine Wang. Han var yngre bror til Liu Bian, som skulle bli innsatt som keiser i mai 189 men som ble fjernet etter bare noen få måneder. 

### Keiser

Xié ble satt på tronen i 189 av regent Dong Zhuo, som da avsatte Bian til fordel for hans yngre bror. Av andre militære ledere i landet ble dette regnet som et tegn på at Dǒng nå hadde full kontroll over keiserriket. 

Etter at Dǒng ble myrdet i 192 av sin fostersønn Lü Bu, ble keiser Xiàn først en marionetthersker og ble så strandet i hovedstaden Luoyang, hvor krigsherrene formelt anerkjente ham, men uten å gi ham støtte. Deretter kom Xiàn under Cao Caos kontroll i 196, som effektivt brukte Xiàn som en formell hersker, og utstedte befalinger som tjente ham selv i keiserens navn Dette hjalp ham meget i hans forsøk på å gjenforene riket, noee som virket uunngåelig helt fram til Cao ble beseiret av styrkene til Sun Quan og Liu Bei i slaget ved Chibi i 208, som gjorde at Sun og Líu kunne befeste sine territorier. 

I 220 ble Hàn-dynastiet endelig styrtet av Caos sønn Cao Pi, noe som ble begynnelsen på de tre rikers tid i Kina. 

Selv om keiser Xiàn ble nedgradert i rang til greve av Shānyáng, levde han et komfortabelt liv. Han døde fjorten år etter sitt dynastis fall, i 234, da 53 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Emperador de China Xiandi, www.mcnbiografias.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Rafe de Crespigny: *A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*, Leiden/Boston: Brill 2007. S. 554–556.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Han Shaodi** | **漢朝皇帝Keiser av Hàn**(189–220)*Regenter: Dong Zhuo (189–192)Li Jue (192–196)Cao Cao (196–220)*) | Etterfølger:**Cao Pi(keiser av Cao Wei, 220)  Liu Bei (keiser av Shu Han, 223)  Sun Quan  (keiser av Østlige Wu, 229** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Margrethe Woxholt** (født 15. november 1916 i Oslo, død 2. april 2000 i London), bedre kjent som **Greta Gynt**, var en norsk sanger, danser og skuespiller.

Bakgrunn
--------

Fem år gammel debuterte hun på Chat Noir. Hennes mor, som var kostymedesigner, ønsket gjerne at datteren skulle bli skuespiller og sydde ofte kostymer til henne. Gynt sydde kostymene til flere av sine egne filmer. Hun kom første gang til Storbritannia tre år gammel med sin far som var ingeniør og arbeidet for Victor Armstrong. Gynt og moren vendte tilbake til Storbritannia i 1930-årene, hvor hun fikk noen mindre teaterroller. Hun tok navnet Gynt etter at hun hørte en pianist spille Edvard Griegs Peer Gynt-suite på Chiltern Hotel i London i slutten av 1930-årene.

Karriere
--------

I 1934 debuterte hun som filmskuespiller i rollen som *Kaj Klimt* i den svenske filmen *Sangen til henne*.
J. Arthur Rank forsøkte å lansere henne som Storbritannias Jean Harlow. Hun spilte hovedrollen i mindre britiske filmer i 1930- og 1940-årene. En mulighet til å oppleve en Hollywood-karriere kom i begynnelsen av 1950-årene, men for sent. I Hollywood var hennes navn ofte å finne på bunnen av rollelistene i biroller. Hun vendte tilbake til Storbritannia og laget filmer frem til 1963.

Privatliv
---------

Gynt var gift med Frederick Moore frem til hans død i 1983. Hun var søster av undervannsfotografen Gil Woxholt.

Filmer
------

Utdypende artikkel: Greta Gynts filmografi

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Nekrolog i The Guardian
* Greta Gynt – Norgesglasset – NRK

Eksterne lenker
---------------

* (en) Greta Gynt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Greta Gynt hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Greta Gynt i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Greta Gynt på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Greta Gynt på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Greta Gynt hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Greta Gynt i Filmavisen 3. mars 1955, fra min 2:11 Besøkt 9. sept 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Stalbridge** er en liten by og verdslig sogn i Blackmore Vale i Dorset, England, nær grensen til Somerset. I folketellingen i 2011 hadde det verdslige sognet, som også omfatter den lille bosetningen Stalbridge Weston i sørvest, 1160 husholdninger og en befolkning på 2 698.

Den eldste kjente bosetningen på stedet var i romersk tid. Byen fikk markedsrettigheter under Georg I (1714–1727), men det er mange år siden det ble holdt regelmessige markeder der. Det ti meter høye markedskorset i sentrum regnes som et av landets fineste. Sognekirken er fra 1400-tallet, med et tårn fra 1800-tallet.

Blant kjente personer fra Stalbridge finner man Robert Boyle, som eide Stalbridge Manor, og forfatteren Douglas Adams. Store deler av *Haikerens guide til galaksen* ble skrevet i byen, og Adams har også sunget i kirkekoret som ung gutt.

Kunstneren James Thornhill bodde i Thornhill Park, rett sør for byen. Han kjøpte eiendommen i 1725. To år senere reiste han en obelisk i parken til ære for Georg II.

Referanser
----------

1. ↑  «Area: Stalbridge (Parish). Key Figures for 2011 Census: Key Statistics» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. Neighbourhood Statistics. *Office for National Statistics*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stalbridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stalbridges nettsted for kommunal informasjon
* Offisielt nettsted for Stalbridge Town Council
* Stalbridges genealogiske nettsted
* North Dorset District Council, viser kirken og korset på maredsplassen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***Shadows of Suspicion*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edwin Carewe.

Handling
--------

Når andre verdenskrig bryter løs, blir det antatt at den engelske idrettsmannen Cyril Hammersley er alt for feig fordi han nekter å verve seg til militæret på grunn av hans pasifisme. Hans amerikanske forlovede, Doris Mathers, vet at han ikke er feig. Men hun stiller spørsmål ved patriotismen hans når Sir John Rizzio antyder at Hammersly kan være en tysk spion.

Senere innrømmer Hammersly at han er en agent for den britiske hemmelige tjenesten. Men kort tid senere blir Hammersly tatt til fange og låst inn på Rizzios landsted, og Doris kontakter Scotland Yard for å sørge for at han får hjelp. Rizzios hjem blir deretter raidet, og de tyske spionene blir snart oppdaget og arrestert.

Skuespillere
------------

* Harold Lockwood som Cyril Hammersley
* Naomi Childers som Doris Mathers
* Helen Lindroth som Lady Betty Heathcote
* Kenneth Kealing som Geoffrey Mathers
* William Bailey som kaptein Walter Byfield
* Bigelow Cooper som Sir John Rizzio
* Leslie T. Peacocke som sjefen for Scotland Yard

Referanser
----------

1. ↑  SHADOWS OF SUSPICION

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Shadows of Suspicion* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Shadows of Suspicion* på AllMovie Rediger på Wikidata
Ulykken med **One-Two-GO Airlines Flight 269** var en flyulykke som fant sted søndag 16. september 2007. Flyet, et McDonnell Douglas MD-82, krasjet da det forsøkte å lande i sterk vind og kraftig regnvær på Phuket internasjonale lufthavn i Thailand. Flyet delte seg i to og begynte å brenne. Det skal ha vært 130 personer ombord, hvorav fire svensker. 89 personer omkom.

Krasjet
-------

Flyet krasjet på øya Phuket i Thailand.
To personer som bare ble lettere skadet skal ha blitt utskrevet fra sykehus.
Chaisak Angsuwan, direktør i lufthavnsmyndighetene i Thailand sa:

> 
> *Sikten var svært dårlig da piloten prøvde å lande. Han bestemte seg for å avbryte landingen, men flyet mistet balansen og krasjet. Det delte seg i to deler.*
> 
> 
> 

Flygeren prøvde å avbryte landingen, ved å følge en innøvd prosedyre for avbrutte landinger. Antagelig har sterk vind og dårlig sikt gjort det vanskelig å gjennomføre forsøket på å vinne høyde igjen. En slik prosedyre kalles *go-around*.

Anchalee Vanich Thepbutr, en eldre embetsmann fortalte TITV:

> *Det er ennå usikkert hvor mange som omkom, men det er sikkert at det dreier seg om over 30. Flyet skled av rullebanen og traff nærliggende skog.*
> 
> 

Et vitne, William Harding, sa:

> *Innsida (av flyet) var overtent og etter omkring fem minutter i brann var det en mindre eksplosjon som blåste taket av flyet.*
> 
> 
> 

Flyulykken er Thailands verste siden Thai Airways Flight 261 som krasjet i 1998. Dengang ble 101 mennesker drept under et mislykket landingsforsøk ved feriestedet Surat Thani.

De kjente overlevende er fjorten thailendere, åtte briter, fire tyskere, tre iranere, tre irer, to svensker, én australier, én nederlender og én italiener.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  BBC

Eksterne lenker
---------------

* Aircraft Accident Investigation Committee, Ministry of Transport of Thailand:
	+ Final report() (EN)
	+ "INTERIM REPORT ONE TWO GO AIRLINES COMPANY LIMITED MCDONNELL DOUGLAS DC-9-82 (MD-82) HS-OMG PHUKET INTERNATIONAL AIRPORT THAILAND 16 SEPTEMBER 2007." AAIC () (EN)
* Passasjerlisten() (EN)
* Aviation Safety.net Report
I dette landskapet omkring Elvenes bru lå fangeleiren Stalag 322
**Stalag 322** , også omtalt som *Elvenes fangeleir*, var en tysk krigsfangeleir i bygda Elvenes i Sør-Varanger i Finnmark. Dette var en av okkupasjonsmaktens fire hovedleirer for krigsfanger i Norge. Leieren lå nær grensen mot Sovjetunionen og ble opprettet i juni 1941, like etter Tysklands angrep på Sovjetunionen. Fangene kom i første omgang fra Murmanskfronten; seinere kom det også fanger fra andre frontavsnitt.   Leiren ble i 1944 flyttet til Alta. 

Bare i Sør-Varanger var det 79 fangeleirer som var underlagt hovedleiren Stalag 322. 

Krigsfanger som døde under veiarbeid kunne bli begravet under veifyllingen eller i grøftekanten. Dette bekreftes av hendelser i 1960-tallet da funnet av et menneske-lårbein i forbindelse med oppsetting av telefonstolper i Elvenes førte til funn av mer enn 300 lik.  Mange krigsfanger døde under oppholdet i Kirkenes. De største fangegravstedene i Sør-Varanger lå ved Elvenes og Høybuktmoen. Her ble til sammen 1951 sovjetiske krigsfanger gravlagt. Det er funnet 2300 graver med krigsfanger i Sør-Varanger. 

  

I april og mai 1942 kom 641 lærere til Kirkenes og Stalag 322 på tvangsarbeid.. De ble sendt til Kirkenes som straff for ikke å ville samarbeide med NS. De ble utkommandert til tungt kroppsarbeid med lite mat og kummerlige forhold som tæret på kreftene.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Sør-Varanger under 2. verdenskrig.
4. ↑   Eivind Kosnes: Fangeleirer i Finnmark.
5. ↑   Gunnar Haarstad: I hemmelig tjeneste. 1988. s. 115.
6. ↑
7. ↑  Kirkenesferda 1942, s. 423
8. ↑
**Sølve Skagen** (født 17. februar 1945) er en norsk filmskaper, kjent fra flere regiansvar.

Han hadde regien for TV-serien
*Solens sønn og månens datter* (NRK, 1993),
samt kriminalfilmen
*Brun bitter* (1988) der han også hadde manus, og
den godtselgende spillefilmen
*Hard Asfalt* (1986). 
Videre regisserte han den festlige
*Ja, vi elsker* (1983), sammen med Malte Wadman og Andrew Szepessy.
Med Walman hadde han regien for de dokumentariske arbeiderfilmene
*Bravo! Bravo!* (1979) som han også produserte,
*Tvers igjennom lov* (1979),
*Stå på!* (1976) og
*Hvem eier Tyssedal?* (1975).
Hans debut kom med kortfilmen *Sightseeing* (1973).

Han leder i dag[*når?*] registudiet ved Filmskolen, Lillehammer, og er bror til forfatteren Kaj Skagen og professor i pedagogikk Kaare Skagen.

Referanser
----------

1. ↑  oversikt fra imdb.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sølve Skagen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sølve Skagen i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Sølve Skagen på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sølve Skagen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Industrioverenskomsten** ble opprettet ved tariffrevisjonen i 2012. Verkstedsoverenskomsten, Tekooverenskomsten, Nexansoverenskomsten og Teknologi- og dataoverenskomsten ble da slått sammen til en overenskomst. Overenskomstens parter er Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO) og Norsk Industri på den ene siden og Landsorganisasjonen i Norge (LO) og Fellesforbundet på den andre siden.

Industrioverenskomsten består av to deler:

* Del I Hovedavtalen mellom LO og NHO
* Del II Industrioverenskomsten
	+ Del II består av to deler, Del A og Del B
		- Del A Felles bestemmelser med bilag
			* Fellesdelen
		- Del B Spesielle bestemmelser med bilag
			* VO-delen, TD-delen, Nexansdelen og Tekodelen

Industrioverenskomstens fellesdel (Del II, Del A) bygger i stor grad på den tidligere Verkstedsoverenskomsten.

Overenskomstens fellesdel ble videre utviklet ved tariffrevisjonen i 2014.

Kilder
------

Riksmeklerens møtebok og forslag i sak 2012-001  

Riksmeklerens møtebok og forslag i sak 2014-001

Eksterne lenker
---------------

Den til enhver tid gjeldende avtale finnes på hjemmesidene til Fellesforbundet og NHO
**Banda Singh Badahur** (panjabi: ਬੰਦਾ ਸਿੰਘ ਬਹਾਦ; født 27. oktober 1670 i Rajauri i Jammu i Mogulriket, død 9. juni 1716 i Delhi i Mogulriket), eller **Banda Bairagi**, født **Lachman Dev** var en sikhistisk kriger og martyr.

Biografi
--------

Det sikhistiske symbolet khanda.
Banda Singh Bahadur
Han var opprinnelig en minhasrajput, og etter at han møtte Gobindh Singh, den tiende sikh-guruen, konverterte han til sikhismen og deltok i en kamp mot de muslimske mogulenes styre på begynnelsen av det attende århundre. Det var Guru Gobind Singh som gav ham navnet Banda Singh Badahur. Han er best kjent for å ha inntatt Sirhind, da en av mogulenes provinshovedsteder, og han blir regnet som en av *khalsaens* helligste martyrer. 

Bandas korte bondeopprør mot moguladministrasjonen i Punjab-regionen i Nord-India var avgjørende for sikhhæren Dal Khalsa og for de sikhistiske misl-statene, og åpnet for at Ranjit Singh i 1799 kunne innta Lahore og etablere seg som maharaja av Punjab og leder for Sikhriket i 1801. 

Da Banda hadde opprettet sitt styre i Punjab, avskaffet han zamindar-systemet, hvor rike aristokrater arvet store landområder og styrte over bøndene som arbeidet der, og ga bøndene selv eiendomsrett til jorda de dyrket. I slutten av 1715 ble Banda fanget av mogulenes soldater etter å lenge ha gjort motstand mot en svært overlegen styrke, og det følgende året ble han henrettet i mogulenes hovedstad.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Inertgass** er en dekkgass som brukes når man ønsker at en spesiell kjemisk reaksjon ikke skal skje.

Brannslokking
-------------

Gass som ikke vil reagere med stoffene som brenner og tar opp plassen for oksygen i lufta er brukt for eksempel i Halon-anlegg for brannslokking. En tank med brennbare væsker kan fylles med inertgass når væsken tømmes ut, for å redusere eksplosjonsfare. Eksos fra en motor kan også brukes som slik inertgass.

Det vil være fare ved å gå inn i slike tanker uten egen lufttilførsel, fordi surstoffmangelen fort gjør at personen mister bevisstheten.

Sveising
--------

Oksygen i lufta kan bli omdannet til ozon ved sveising. Dette kan hindres ved å fjerne luft ved at sveisingen skjer i gass som tilføres ved gassdekket buesveising. Gassen brukes i forbindelse med LMIG-sveising (L-Metall inert gas)MIG-sveising (Metal inert gas), TIG-sveising (Tungsten inert gas), rørtrådsveising, plasmasveising og lettmetallsveising.

Inert vil si ikke aktiv, det betyr at gassen ikke reagerer med sveisebadet på noen som helst måte, i motsetning til en aktiv gass. Hensikten med en ikke-aktiv sveisegass vil være å beskytte sveisefugen mot atmosfærisk forurensing. Med andre ord, mot å inngå forbindelser med oksygen og nitrogen i luften. 

Eksempler på en inertgass kan være argon, helium, eller blandinger som Ar+C02, Ar+02 og He+Ar. Ved å blande gasser oppnår man forskjellige sveiseegenskaper og endrer inntregningsprofilen på sveisen. «Secure» og "mison" er handelsnavn på en gassblanding av Argon (Ar), kulldioksid (CO2) og NO.

Kilder
------

* (no) Inertgass i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
**Sølve Harm** f. Olsen-Hagen (født 30. januar 1911 i Stavanger, død 25. juli 1991 samme sted) var kontorist, kontorsjef og fotograf.

Liv og virke
------------

Sølve Harm var datter av journalist og politiker Børge Olsen-Hagen. Hun flyttet fra Stavanger til Kristiania da faren ble stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet i 1925. 

I 1927 ble hun ansatt ved Arbeidernes Pressekontor, der hun etter hvert fikk tittelen kontorsjef. I 1963 gikk hun over til en stilling som pressefotograf, og fortsatte i stillingen til hun gikk av med pensjon i 1981. Hun tok reportasjeoppdrag, portretter og mange bilder fra teaterscenene i Oslo.

Hun ble gift med Henry Harm (1901–1986), som var journalist i Arbeiderbladet og redaktør.

Hun mottok Kongens fortjenstmedalje i sølv i 1981.

Da hun ble pensjonist, flyttet hun tilbake til Stavanger, hvor hun bodde hos sin søster.

Fotoarkivet etter henne finnes hos Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Sølve Olsen-Hagen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «01.07.1981 Harm, Sølve Fotograf Sølve Harm, er tildelt Kongens Fortjenstmedalje»[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 6. februar 2020.
5. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 6. februar 2020.
6. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 6. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sølve Harm på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Nordstrand Vel** er en aktiv velforening for beboere i et avgrenset område i bydel Nordstrand i Oslo. Kartet over velforeningens område, delt opp i roder, finner du på 

Foreningen har medlemmer fra området rundt Sæterkrysset, avgrenset mot Ljans Vel (Ljabruveien) mot syd, sjøen mot vest, Bekkelagshøgda Vel (Sørlistien) mot nord og Munkerudkleiva/Langbølgen mot øst.

Nordstrand Velforening har historikk tilbake til 1892 og har (2019) ca 1800 medlemmer. Medlemmene nyter godt av medlemskapet i form av tilgang til arrangementer og rimeligere utleie av Nordstrandhuset. Du kan følge foreningen på facebooksiden "Nordstrand Vel - Nordstrandhuset". 

Velforeningen har et svært aktivt styre bestående av 11 medlemmer hvorav 3 er møtende varamedlemmer. Foreningen avholder normalt sitt årsmøte innen utgangen av april måned. Referat fra årsmøtene finner du på foreningens hjemmeside.

Nordstrand Velforeningen er hvert år medlem av 17. mai-komiteen for Nordstrand skole, Munkerud skole, Ljan skole og Nordseter skole. I tillegg arrangerer velforeningen hvert år sankthans-feiring på Nordstrand bad, halloween-feiring på Agnes Thorsens plass, rakefisklag på Nordstrandhuset i november, juleverksted i Nordstrandhuset og julegrantenning i samarbeide med Sæter senterforening på Sæter torg.

Velforeningen er en sentral premissgiver for fortetting og utbygging i området, herunder særlig påpgående planprosesser rundt Sæterkrysset (felt S1, S3 og S4).

Velforeningen engasjerer seg i saker av prinsipiell karakter når det gjelder boligutbygging, natur og trivsel for barn og voksne. I tillegg har velforeningen tett samarbeide med FAU ved skolene i området rundt trafikksikkerhetstiltak. Nordstrand Vel står også sentralt i Fellesutvalget for velforeninger på Nordstrand (tilliggende velforeninger) og er i regelmessige møter med bydelsadministrasjonen og -politikere. Velforeningen er også aktiv pådriver for godt vedlikehold og utvikling av Nordstrand bad og Sæterstranden.

Nordstrand Vel eier Nordstrand Velhus AS som eier og drifter Nordstrandhuset i Nordstrandveien 30 og "Velhuset" i Ekebergveien 228c. AS'et eier også eiendommen Åsdalsveien 13b hvor Eplekneika barnehage drives.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Broen *Marie-Elisabeth-Lüders-Steg* utgjør den østlige kryssingen av Spree. Broen er i to plan, det nederste er tilgjengelig for almenheten. Foto: Andreas Steinhoff 
*Kanzleramtsteg*, *Kanzleramtbroen* er den vestlige kryssingen av Spree. Broen er ikke offentlig tilgjengelig.
**Band des Bundes** er en gruppe bygninger i Berlins regjeringskvartal, nord for Riksdagsbygningen. Navnet *Band des Bundes* (*Forbundets bånd*) viser til sammenhengen, arkitektonisk så vel som politisk, mellom bygningene til *forbundsrepublikkens* institusjoner i området. Anlegget krysser elven Spree på to steder (broene *Kanzleramtsteg* og *Marie-Elisabeth-Lüders-Steg*, hvorav den siste er tilgjengelig for almenheten) og fremstår fra luften som et rettlinjet bånd.

Båndet er ca 900 meter langt og omfatter (fra vest til øst) Kanslerparken på Sprees høyre bredd, Kanslerens kontor på elvens venstre bredd, Paul Löbe-huset, Marie Elisabeth Lüders-huset (på elvens høyre bredd) og endelig det ennå ikke realiserte Bürgerforum mellom Paul Löbe Haus og Marie Elisabeth Lüders Haus..

Anlegget har følgende komponenter og funksjoner (fra vest mot øst)

* Kanzlerpark, på høyre bredd av Spree, med helikopterlandingsplass (ikke offentlig tilgjengelig)
* Bundeskanzleramt, på venstre bredd, inklusive den langstrakte kontorfløy
* Tomt for det planlagte *Bürgerforum*
* Paul Löbe-huset med kontorer og komiterom
* Marie Elisabeth Lüders-huset med parlamentsbibliotek og -arkiv

Opprinnelig var det planlagt å forlenge båndet til Friedrichstraße stasjon, men dette ble skrinlagt som for kostbart. Imidlertid skal Marie Elisabeth Lüders Haus på lengre sikt utvides.

Referanser
----------

1. ↑  «Architektur des Marie-Elisabeth-Lüders-Hauses». Forbundsdagens internettside. Besøkt 10. oktober 2015.
2. ↑  «Regierungsviertel, Band des Bundes». Berlins internettside. Besøkt 10. oktober 2015.
3. ↑  «Marie-Elisabeth-Lüders-Haus (Berlin)» (PDF). Krebs + Kiefer arkitektkontor. Arkivert fra originalen (PDF) 6. oktober 2015. Besøkt 10. oktober 2015.
Portal: Tyskland
*Denne artikkelen er om bygda. For fjorden se Nordsjona (fjord).*
**Nordsjona** er en bygd i Rana kommune i Nordland.

Bygda har i dag knapt 50 innbyggere og lite eller intet næringsliv. En del hytter og en småbåthavn fører allikevel til stor aktivitet, især om sommeren. Det finnes også flere aktive foreninger i bygda, med Ungdomslaget Framhjålp som det fremste.

Den innerste delen av fjordarmen var på 1890-tallet senter for et stort sildefiske, og det var da to butikker, tre kafeer, flere sildesalterier og annen fiskerirelatert næring i bygda. På 1920-tallet ble det drevet hermetikkproduksjon ved gården Langstrand.

I 1942 ble det funnet en meteoritt, den såkalte Pollenmeteoritten i bygda.

Inntil bygda fikk vei i 1983 var det postkontor, butikk og barneskole i bygda, men disse funksjonene ble flyttet til Utskarpen da veien ble åpnet. Ved åpningen av Silatunnelen (som ga Lurøy kommune fastlandsforbindelse) ble veien gjennom bygda en parsell av Kystriksveien (Fylkesvei 17).

Referanser
----------

1. ↑  «Dra på meteorittjakt». *www.nordlys.no*. 19. juni 2006. Besøkt 1. desember 2016.