recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**V5** er et spill fra Norsk Rikstoto som går ut på å plukke ut vinneren i 5 på forhånd angitte trav- eller galoppløp arrangert på norske totalisatorbaner. Gevinst utbetales til den eller de som har alle 5 rette. Hvis ingen har 5 rette, deles gevinsten mellom de som har 4 rette. Alle totalisatorbaner har hver eneste lørdag et V5-spill, som oftest løp 2 til 6 eventuelt 3 til 7. Enkelte dager hvor det kun er én bane som har løp den kvelden, arrangeres det to V5-omganger. De heter da henholdsvis V5A og V5B.

Som nevnt skal spilleren plukke ut vinneren i 5 forhåndsbestemte løp, kalt avdeling. Første løp kalles V5 1. avdeling, det andre løpet 2. avdeling osv. En spiller kan krysse av for så mange hester han ønsker i hver avdeling, jo flere hester jo større sjanse for å vinne, men det øker òg prisen. Antall hester krysset av i avdeling 1 ganges med antall hester i avdeling 2 som da igjen ganges med antall hester i avdeling 3 osv, og når man har summert opp til slutt, får man antall rekker man har spilt for, som da igjen gir prisen på V5-bongen. Spilleren kan også krysse av for hester som ikke finnes i løpet. For eksempel hvis det er 10 hester til start, kan han krysse av for nr. 12. Det som da skjer er at han får en reservehest, det vil si den hesten i løpet som flest har krysset av for. Det samme gjelder hvis en hest man har krysset av for blir strøket, da slår også reservehestsystemet inn.

Gjennom Norsk Rikstoto kan man også spille V5 på trav- og galoppløp i Sverige, men da som oftest i Norsk Rikstotos egen regi. Enkelte storløpsdager er det imidlertid fellespott mellom Norge og Sverige.

65 % av innsatsen i V5 går til premiepotten.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Rikstoto
V10-motoren fra en Dodge Viper
En **V10-motor** er en motor med ti sylindere i V-form.

Inntil nylig har ikke V10-motorer vært særlig utbredt; en V12-motor er kun marginalt mer komplisert og har en roligere gange, mens en V8 er mindre komplisert og mer økonomisk. Moderne teknologi har nå gjort det mulig å benytte V10-motorer der en V8 ville vært for svak, og en V12 ville vært for komplisert eller for stor.

Dodge var den første produsenten som utviklet en moderne V10-motor, med utgangspunkt i sin LA-series-motor. Opprinnelig var tanken å bruke motoren i mindre lastebiler, men den første produksjonsmodellen som var utstyrt med V10-motoren var sportsbilen Dodge Viper. Senere ble motoren også brukt i Dodge Ram (fra 1994), i sin opprinnelige lastebildesign. Denne motoren forsvant i 2003, samtidig med at modellen Dodge Ram SRT-10 ble introdusert med motoren fra Viper. Denne lette lastebilen var ment å konkurrere med Fords F-150 SVT Lightning.

E-60 BMW M5 V10
Europeiske bilprodusenter var tregere med å benytte V10-konfigurasjonen, men etter hvert ble motortypen benyttet i superbiler fra Lamborghini og Porsche, og senere benyttet BMW og Audi V10-motorer i sine sedanmodeller (5-serie og A6, respektivt). Volkswagen har også utviklet en V10-motor, denne er dieseldrevet.

Liste over biler utstyrt med V10-motor
--------------------------------------

*(Sortert alfabetisk etter produsent, deretter etter årsmodell)*

* Audi R8
* Audi S6
* Audi S8
* BMW M5
* BMW M6
* Bristol Fighter
* Connaught Type-D (2007)
* Dodge Viper SRT-10
* Dodge Ram 2500/3500 Heavy Duty (lette lastebiler)
* Dodge Ram SRT-10 (lett lastebil)
* Ford E-350
* Ford F-250/F-350 Super Duty (lett lastebil)
* Ford Excursion
* Lamborghini Gallardo
* Lexus LFA
* Porsche Carrera GT
* Volkswagen Touareg (dieseldrevet)
* Volkswagen Phaeton (dieseldrevet)
* Wiesmann MF5

Racing
------

Den mest utbredte bruken av V10-motorer har vært i Formel 1, hvor konfigurasjonen først ble benyttet av Honda og Renault før sesongen 1989. Introduksjonen av treliters-regelen gjorde at V10 ble det beste alternativet til V8 og V12. Renault benyttet en flatere (110°) motor i 2002 og 2003, men gikk tilbake til en mer konvensjonell motor (72°) senere. Før sesongen 2006 ble V10-motorer forbudt da det ble innført et krav om 2,4-liters V8-motorer.

Se også
-------

* Flattier-motor
**Sorrento Calcio** (grunnlagt 1945) er et fotballag fra byen Sorrento som ligger like utenfor Napoli i regionen Campania i det sørlige Italia.

Etter flere år i fjerde divisjon (Serie D), rykket de i 2016 ned til *Girone B* i femte divisjon, den regioniale *Eccelenza Campania*. På 1970-tallet var de noen år i nest øverste divisjon (Serie B) med den senere SSC Napoli-giganten Giuseppe Bruscolotti (1951–) på laget. Måltyven Ciro Immobile herjet her i sine ungdomsår 2002–08.

Hjemmekampene spilles på *Stadio Italia* (innviet 1950) som ligger et steinkast fra klippene ved Napolibukten. Det kan huse opp til 3 600 tilskuere. Det var i 2003 en av de første i Italia som fikk kunstig gress. Også byrivalen Sant'Agnello spiller her.

* Logo i 1945 Logo i 1945
* Nåværende logo Nåværende logo
* Sorrentos byvåpen Sorrentos byvåpen
* Lag i 1970–71 Lag i 1970–71
* Stadion ligger rett ved klippen til høyre Stadion ligger rett ved klippen til høyre

Referanser
----------

1. ↑  Ifølge hjemmesiden fcsorrento.com, sist lest den 12. januar 2018.
2. ↑  Ifølge kartet som er vist på footballgroundmap, sist lest den 12. januar 2018.
**Sorknes Golfklubb** ligger på Rena i Åmot kommune i Innlandet. Klubben ble stiftet 10. februar 1990 og åpnet de første ni hullene for spill i 1992, mens den fulle 18-hullsbanen ble ferdigstilt i 1996. Skogsbanen er anlagt på furumo, måler 6 105 meter fra det bakerste utslagsstedet og har par 72.

Banen ble etablert av Sorknes Golf AS, eid av skogseier Thomas Meinich og shippingbedriften Gill-Johannessen AS. Selskapet overtok fra 1993 også driften av golfbanen til Elverum Golfklubb (gjennom datterselskapet Elverum Golf AS). Sorknes Golf AS ble tatt under konkursbehandling 19. november 2007, og banen ble solgt til nye investorer.

Sorknes arrangerte Challenge Tour-turneringen Norwegian Open i 1999.

Referanser
----------

1. ↑  Foretaksregisteret (besøkt 4. juli 2021)
2. ↑  Terje Thronæs (2008). «Fra Høsbjør til Starmoen. Elverum Golfklubb gjennom 25 år» (PDF). Norges Golfforbund. Besøkt 4. juli 2021.
3. ↑  Freddie Øvergaard (11. januar 2008). «4 mill. for Sorknes?» (HTML). Østlendingen. Besøkt 4. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Sorknes Golfklubbs hjemmeside

Portal: Golf
|  |
| --- |
| en primas’ våpenskjold |
| Den katolske kirkens hierarki |
| Pave

---

Patriark

---

Kardinal

---

Storerkebiskop

---

Primas

---

Metropolitt

---

Erkebiskop

---

Biskop

---

Generalsuperior

---

Biskop-prelat

---

Biskop-abbed

---

Militærordinarius

---

Personalprelat

---

Abbed

---

Apostolisk vikar

---

Apostolisk eksark

---

Apostolisk ordinarius

---

Apostolisk prefekt

---

Apostolisk administrator

---

Misjonsprest *sui iuris* |

**Primas** (av latin *primus* = «den første») er en kirkelig tittel som brukes i noen land på én av landets erkebiskoper. Tidligere innebar tittelen reelle kirkerettslige fullmakter: Slik som en metropolitan(erke)biskop var overordnet de andre biskopene i kirkeprovinsen sin, var primasen overordnet de andre erkebiskopene i landet sitt. I dag er tittelen en ren æresbetegnelse, som er knyttet til et lands eldste og/eller viktigste erkebispesete.

Tittelen brukes fremfor alt i den romersk-katolske kirke. Frankrikes primas er f.eks. erkebiskopen av Lyon, landets eldste bispesete. Også de anglikanske kirkene bruker tittelen. I Den engelske kirke er erkebiskopen av Canterbury "primas av hele England" mens erkebiskopen av York er "primas av England". 

I Den norske kirke ble biskopen i Oslo fra 1817 tidvis uformelt betegnet som primas – i den betydning at denne biskopen var fast ledende biskop. I perioden 1917 – 1998 var Oslo biskops lederrolle basert på årlige valg som formann (fra 1932 betegnet som preses) i bispekollegiet. Siden 1998 har biskopene valgt henholdsvis Møre, Nidaros, Agder og Borg biskoper som preses. I 2011 fikk Den norske kirke et nytt bispeembete som skal være fast ledende biskop, med base i Nidaros. Etter tradisjonen kan dette embetet betegnes som primas, men Den norske kirke har valgt å beholde betegnelsen preses eller ledende biskop. Funksjonsbeskrivelsen vil fortsatt være primus inter pares, for å markere at preses ikke er kirkerettslig overordnet de andre biskopene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**War Medal 1939-1945** er en britisk utmerkelse fra andre verdenskrig.

Utmerkelsen som var i form av en medalje, ble gitt til de som hadde tjenestegjort for den allierte styrker i minst 28 dager mellom 3. september 1939 og 2. september 1945. For de som var i handelsflåten måtte de 28 dagene ha vært til sjøs.

Design
------

Utmerkelsen består av en rund medalje i enten sølv eller koppernikkel, 36 mm i diameter. Advers viser Kong George VI i profil, og teksten: «GEORGIVS VI D:G:BR:OMN:REX F:D:IND:IMP». Revers har en løve som står på en tvehodet drage, hvor hodene er ett ørnehode og ett dragehode, for å illustrere den tyske og japanske fiende. Over løven står årstallene 1939 og 1945 på to linjer. 

Medaljebåndet er 32 mm bredt og har 7 striper i fargene: rød, mørk blå, hvit, rød (senter), hvit, mørk blå og rød, som representerer fargene i Union Jack. Båndet ble påført ekeblad i bronse eller sølv hvis personen var Mentioned in Despatches eller fikk King's Commendation for Brave Conduct.

Medaljene var utlevert uten navn, unntatt for de som ble utlevert til personell i den canadiske handelsflåten, sørafrikanske eller australske styrker.
**Cornelius Eduardus «Ward» Hermans** (1897–1992) var en belgisk flamsk nasjonalistisk politiker og forfatter.

Hermans hadde sin militærtjeneste i den belgiske hæren under den første verdenskrig før han ble involvert i den belgiske politikken som medlem av den nasjonalistiske Frontpartij. Han satt som medlem for dette partiet i det belgiske parlamentet fra 1929 til 1932. Han sluttet i Frontpartij i 1933 å bli med Verdinaso og han ble snart kjent for sine pro-nazistiske holdninger i tidsskrifter som De Schelde, Volk no Staat og Strijd. Hans medlemskap tok slutt året etter da han argumenterte mot Joris van Severen og deretter forlot han denne gruppen.

Hermans ble en entusiastisk samarbeidspartner med nazistene etter deres invasjon og påfølgende okkupasjon av Belgia. Sammen med René Lagrou, var han grunnleggeren av Algemeene-SS Vlaanderen, det flamske SS, i 1940 de senere årene av krigen dro Hermans til Tyskland for å kringkaste propaganda til fordel for tyskerne over radioen i Bremen. Hermans ble dømt til døden in absentia etter den andre verdenskrig, men han ble ikke arrestert før han ble tatt til fange av de allierte styrkene i Tyskland i november 1946. Han ble sendt tilbake til Belgia der dommen mot ham ble omgjort til livsvarig fengsel, og han ble løslatt i 1955.

Referanser
----------

1. ↑  Ward Hermans; belgiumwwii.be

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BPN
 |
**Vicente André Gomes** (født 18. januar 1952 i Recife i delstaten Pernambuco i Brasil, død 8. mai 2020 i Recife) var en brasiliansk politiker og lege med medisinsk spesialisering innen kardiologi.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Vicente André Gomes var sønn av Geanny og Moacyr André Gomes. Han fikk sin medisinske utdannelse ved Fundação de Ensino Superior de Pernambuco, ble uteksaminert derfra i 1978, og fullførte senere sin spesialisering innen kardiologi ved Universidade Federal de Pernambuco.

### Karriere innen medisinen

I løpet av sin karriere innen medisinen arbeidet Gomes som lege ved forskjellige vel kjente sykehus i Recife, som for eksempel *Santa Casa de Misericórdia do Recife* og *Hospital dos Servidores do Estado de Pernambuco* fra 1979 til 1981.

### Karriere innen politikken

I 1985 bestemte Vicente André Gomes seg for å søke en karriere innen politikken innen den sosialistiske politiske fløy. Han stilte til valg for partiet Movimento Democrático Brasileiro (MDB) og samme år ble han innvalgt som medlem av *Câmara Municipal do Recife*. Han forble medlem av byrådet frem til 1995.

På det brasilianske nasjonale plan representerte Gomes, nå som medlem av Partido Democrático Trabalhista (PDT - et arbeiderparti), delstaten Pernambuco i Câmara dos Deputados i Nasjonalkongressen fra 1995 til 1999.

Etter sin tjeneste ved *Câmara dos Deputados* forsøkte Gomes, uten fremgang, å søke velgernes støtte ved valget til ordfører i hjembyen Recife i 2002, men fikk ikke tilstrekkelig med stemmer.

I 2004 ble Gomes atter innvalgt i byrådet i Recife, og satt denne gangen fra 2005 til 2016 i *Câmara Municipal do Recife*. Han var da tilknyttet Partido Socialista Brasileiro (PSB).

Den 8. mai 2020 døde Gomes i en alder av 68 år, etter nesten tre ukers sykehusbehandling, av komplikasjoner som skyldtes Covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   g1.globo.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Vereador: Vicente André Gomes». *Câmara Municipal do Recife*. Besøkt 10. mai 2020.
3. 1 2 3  «Biografia: Vicente André Gomes». *Câmara dos Deputados*. Besøkt 10. mai 2020.
4. 1 2  «Vicente André Gomes: Dados do Parlamentar». *Câmara Municipal do Recife*. Besøkt 10. mai 2020.
5. ↑  «Ex-deputado federal Vicente André Gomes morre de Covid-19 aos 68 anos, no Recife». *G1*. Besøkt 10. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En pakke Kool Milds og en sigarett
**Kool** er sigaretter med mentolsmak som ble innført for første gang i USA i 1933, som har markedsført seg mot den «sofistikert mann». I Norge er ikke mentolsigaretten tilgjengelig lenger, men i tobakksindustriens glansdager her hjemme, på 1960-tallet, markedsførte Gunnar Stenberg (nå Imperial Tobacco) sigaretten, med slagord som *Tenn en King Kool*. I reklamekampanjer ble den assosiert som ren, kjølig og frisk, da med tanke på mentolsmaken, som i teorien har en frisk og kjølig smak. Reklamer som tok for seg det ’rene’ og ’naturlige’ i produktene, var kanskje egnet til å innbille røykerne om å fortsette å røyke med god samvittighet. I reklamekampanjer for Kool kunne det nærmest virke som sigarettene var "sikre", på grunn av sin «naturlige» og friske smak. Mentolsigaretter har møtt motstand opp igjennom tidene, fordi det har blitt påstått at de er laget for å lokke yngre brukere med smak,[] som i dette tilfellet, Mentol. 

Det er usikkert hvorfor Imperial Tobacco stoppet salget av Kool. Men per 2008 finnes det likevel flere sigaretter med mentolsmak på det norske markedet, som Prince (sigaretter)Prince Mentol, Marlboro Mentol, Salem og Mento som også finnes som rulletobakk med navnet Mentolett. Med andre ord, alle tobaksselskapene i Norge (Conrad Langaard AS, Phillip Morris, Tiedemanns Tobakk, Imperial Tobacco) har sine sigaretter med mentol.

I USA, der Kool selges, er den største konkurrenten Newport, som også har mentolsmak. Kool må se seg slått av Newport, som er på topp 3 i USA.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Cigarette Brand Preferences». Arkivert fra originalen 11. januar 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. januar 2009. Besøkt 6. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Galleri
«Bernkonvensjonen» har flere betydninger.
**Konvensjonen om vern av ville europeiske planter og dyr og deres naturlige leveområder**, ofte kalt bare **Bernkonvensjonen** er en internasjonal avtale om vern av dyr og habitater, som ble inngått i 1979, og trådte i kraft 1. juni 1982. 

Den er undertegnet av de 46 medlemslandene i Europarådet, samt EU, Burkina Faso, Belarus, Marokko, Tunisia og Senegal.

██ Undertegnet og ratifisert

██ Tiltrådt eller etterfulgt

██ Bare undertegnet

██ Ikke undertegnet (tidligere medlem av Europarådet)

██ Ikke undertegnet (ikke medlem av Europarådet)

Algerie, Kapp Verde, Vatikanstaten, San Marino og Russland er blant de ikke-undertegnende land som har observatørstatus ved komiteens møter.

Målsettinger
------------

Konvensjonen søker å oppnå:

* bevaring av den ville floraen og faunaen og deres naturlige habitater;
* fremme samarbeide mellom landene;
* overvåking og kontroll med truede og sårbare arter;
* medvirke til å skaffe bistand angående juridiske og vitenskapelige emner.

Konvensjonen førte i 1998 til etableringen av smaragdnettverket for Areas of Special Conservation Interest (ASCI), som gjelder for alle konvensjonslandenes samlede territorium, og som arbeider sammen med EUs Natura 2000-program.

Bilag
-----

Konvensjonen har fire bilag, som lister opp særlig beskyttelsesverdige arter. Den stående komiteen rådgis av et antall ekspertgrupper, og oppdaterer bilagene med jevne mellomrom:

* strengt beskyttede plantearter – Bilag I
* strengt beskyttede dyrearter – Bilag II
* beskyttede dyrearter – Bilag III
* forbudte midler og metoder til fangst, avlivning og andre former for utnyttelse – Bilag IV

Se også
-------

* Bonnkonvensjonen
* Konvensjonen om biologisk mangfold
* Konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis («Krillkonvensjonen»)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
*Magni Hippocratis medicorum omnium facile principis, opera omnia quae extant*, 1657
**Corpus Hippocraticum** (latin: 'corpus' = kropp) er en samling med cirka 60 skrifter som er tilskrevet den greske legen Hippokrates. Selv om bøkene som er med i samlingen ble tilskrevet Hippokrates i antikken, vet humanister i dag at de sannsynligvis ble skrevet mellom det sjette og fjerde århundre før Kristus. Mellom Hippokrates virke og de pre-sokratiske filosofene ble en spesiell form for prosa utviklet i Hellas. Øyen Kos hvor Hippokrates holdt til var i et område hvor man snakket dorisk, men de medisinske skribentene på Kos som utviklet de hippokratiske traktatene, fant det passende å bruke filosofiens dialekt, som var jonisk. Bruken av jonisk fremfor den innfødte doriske dialekten samsvarer med praksisen til vitenskapsmenn i renessansen som ofte brukte latin fremfor det lokale språket i sine traktater.[]

Referanser
----------

1. ↑  Eriksen, Trond Berg (1995). *Helse i hver dråpe*. Oslo: Universitetsforl. s. 65. ISBN 8200223884.
2. ↑  Hippocrates the otolaryngologist: an epidemiological analysis of ear-throat-nose diseases in the Corpus Hippocraticum. Acta Otolaryngol. 2018 Mar;138(3):194-197

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
**Dorota Mogore-Tlałka** (født 27. april 1963 i Zakopane) er en tidligere polsk alpinist. Sammen med tvillingsøsteren Małgorzata Mogore-Tlałka tilhørte hun i flere år verdenseliten i slalåm.

Hun tok sin første pallplassering i verdenscupen i 1982 i Montgenèvre i Frankrike, der hun ble nummer tre bak Christin Cooper (USA) og Maria Epple (Tyskland). Hun vant sin eneste seier i verdenscupen i Madonna di Campiglio (Italia) i sesongen 1984/85.

Hun giftet seg med en franskmann, og startet fra 1986 for Frankrikes landslag. Hun la opp i 1989.

Ektemannens tvillingbror er gift med tvillingsøsteren Małgorzata.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Dorota Mogore-Tlałka – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Dorota Mogore-Tlałka – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dorota Mogore-Tlałka – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Dorota Mogore-Tlałka – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Dorota Mogore-Tlałka – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Dorota Mogore-Tlałka – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Dorota Mogore-Tlałka – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Santo & Johnny** var en amerikansk rock and roll-duo fra Brooklyn.

Gruppen bestod av brødrene Santo og Johnny Farina. De er aller mest kjent for sine instrumentale slager «Sleep Walk», som ble en regional hit og til slutt nådde opp til 1.-plass på nesten samtlige musikk-lister da den ble lansert på nasjonalt nivå i USA. 

I dag[*når?*] er Santo semi-pensjonert, men Johnny drar fremdeles på turneer og poster nytt materiale med sitt eget band. Johnny er også president i organisasjonen Aniraf Inc. et internasjonalt plateselskap med hovedkontor i New York. 

Santo og Johnny Farina ble født i Brooklyn, New York. Santo ble født den 24. oktober 1937 og Johnny den 30. april 1941. Deres far var innkalt til den amerikanske hæren mens de fremdeles var barn og han var hovedsakelig stasjonert i Oklahoma. Etter å ha hørt en gitar-solo på radioen, skrev faren til sin kone hjemme i Brooklyn: «Jeg vil at guttene til å lære å spille dette instrumentet". 

Etter hjemkomsten fra andre verdenskrig, fant guttenes far en musikklærer som ga guttene leksjoner i hvordan man spilte gitar. Da Johnny hadde nådd alderen tolv, begynte han å spille akkompagnement til Santo på en standard el-gitar. Brødrene dannet snart deres egen duo og ble ganske populære på skolen, til slutt begynte de med opptredener på forskjellige arrangementer i mange av New Yorks bydeler. De spilte inn en demo som de distribuert til lokale plateselskaper i New York.

Sleep Walk
----------

Med sangene «Deep Sleep» og «Sleep Walk» toppet duoen de amerikanske listene for første gang i august 1959. Brødrene trakk til seg oppmerksomheten til ett musikk-forlag og signerte en låtskriver kontrakt med det kanadisk-amerikanske selskapet Records. 

Etter å ha turnert rundt om i Europa, Mexico og Australia signerte Santo & Johnny en kontrakt med et italiensk plateselskap og de fikk flere hits i Europa, inkludert «Love Story», og «Maria Elena». I 1964 ga de ut et album kalt *And I Love Her,*[] som ble nummer én i Mexico og holdt denne plassen i 21 uker i strekk. De ble listet opp som en del av den italienske Music Hall of Fame.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Santo & Johnny – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Øyas beliggenhet i øygruppen.
**Santo Antão** (portugisisk for «Sankt Antonius»), eller **Sontonton** på kreolsk, er den vestligste og største av øyene i Kapp Verdes øygruppe Barlavento, samt den største vestligste øya i Afrika. Øya er Kapp Verdes nest største. Øyas hovedby er Ribeira Grande på nordkysten, som også har en flyplass. Byen Porto Novo har en fergehavn og ligger på sørkysten.

Historie
--------

Øya ble oppdaget i 1462 av Diogo Afonso, men fikk ikke sitt nåværende navn før på 1500-tallet. Øya ble først bosatt i 1548. På 1600-tallet skjedde det en tilflytting til byen Ribeira Grande fra de nærliggende øyene Santiago og Fogo, samt fra nordlige deler av Portugal.

Geografi
--------

Det høyeste fjellet er Topo de Coroa på 1979 moh, og det nest høyeste er Pico da Cruz på 1585 moh.

Kommuner på øya
---------------

* Paul (Kapp Verde)
* Porto Novo
* Ribeira Grande

Opprinnelig var hele øya en kommune, men i 1990 ble øya inndelt i dagens tre kommuner.

| * v
* d
* r
Øyer på Kapp Verde |
| --- |
| Øygrupper | Barlavento **·** Sotavento | Kapp Verdes flagg |
| Øyer | Boa Vista **·** Branco **·** Brava **·** Fogo **·** Maio **·** Razo **·** Sal **·** Santa Luzia **·** Santiago **·** Santo Antão **·** São Nicolau **·** São Vicente |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Dornier Do 335** «Pfeil» (Pil),var et tysk jagerfly utviklet og produsert av Dornier for Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyets ytelse var overlegent andre lignende flytyper i denne perioden på grunn en unik «dytt-og-dra»-konfigurasjon, der flyets to motorer ble satt sammen ende-mot-ende slik at flyet hadde en propell foran cockpit og en bak haleroret. Denne konfigurasjonen er fordelaktig i forhold til å ha motorer på vingene i og med at man får motorkraften av et to-motors fly, samtidig som man har samme luftmotstand som et en-motorsfly. Andre fordeler med denne konfigurasjonen er at man øker roll-hastigheten siden tyngdepunktet ligger midt i flyet. Med en slik konfigurasjon er flyet også enklere å kontrollere ved motorstopp eller tap av motorkraft da det ikke vil være noen dreining på grunn av asymmetrisk trekkraft.

Flyet var utstyrt med en Daimler-Benz DB 603-motor og prototypen **Do 335 V1** (CP+UA) fløy første gang i oktober 1943. I 1944 var produksjonen i gang og de første flyene ble levert til skvadronene i januar 1945. På grunn av problemer med tilgangen på motorer ble kun en håndfull eksemplarer produsert.

Dornier Do 335 kunne oppnå en hastighet på 765 km/t og var dermed et av de raskeste stempelmotordrevne flyene under andre verdenskrig. Den eneste gangen allierte fly var i kontakt med dette flyet under krigen var i april 1945 over Nord-Tyskland. En gruppe Hawker Tempest jagerfly fra RAF overrasket en enslig Do 335, men til tross for Tempestens relativt høye hastighet klarte de ikke å ta igjen det tyske flyet. I etterkrigstiden ble Do 335 testet mot blant annet North American P-51 Mustang, et annet svært raskt jagerfly. Do 335 var imidlertid overlegen både på hastighet og rekkevidde.

Spesifikasjoner (Do 335A-1)
---------------------------

Dornier Do 335

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 1 |
| Lengde | 13,87 m |
| Vingespenn | 13,8 m |
| Høyde | 4,55 m |
| Vingeareal | 38,5 m² |
| Vekt (uten last) | 7 400 kg |
| Vekt (maksimalt) | 11 700 kg |
| Motor | 2 × Daimler-Benz DB 603 E-1 (2× 1 900 hk ) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 765 km/t |
| Rekkevidde | 2 050 km (ekstra tank: 3 750 km) |
| Marsjhøyde | 11 410 m |
| Klatrefart | 1 400 m/min |
| Bevæpning |  |
| Maskingeværer | 2 × MG 151/15 15 mm |
| Maskinkanon | 1 × MK 103 30 mm |
|

Litteratur
----------

* Wilson, Stewart. *Aircraft of WWII.* Fyshwick, ACT, Australia: Aerospace Publications Pty Ltd. 1998. ISBN 1-875671-35-8.

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging Arkivert 23. september 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Åsa Nilsonne** (født 1949) er en svensk professor ved Karolinska Institutet, psykiater og forfatter.

Nilsonne studerte medisin ved Lunds universitet og Karolinska Institutet. Hun ble lege i 1978, spesialist i allmenn psykiatri i 1990, sertifisert psykoterapeut i 1992, veileder i psykoterapi med kognitiv innretning i 1994, universitetslektor i 1999 og i 2006 professor i medisinsk psykologi ved Institutionen för klinisk neurovetenskap, Karolinska Institutet.

Fra 2005 er Nilsonne styremedlem i Styrelsen för utbildning ved Karolinska Institutet. Hun har mottatt Medicinska Föreningens pris som beste veileder (1992) og Karolinska Institutets pedagogiske pris (2004). Hennes sakprosabok *Vem är det som bestämmer i ditt liv? Om medveten närvaro* (2004) er blitt en bestselger i Sverige.

I 1991 debuterte hun som krimforfatter med *Tunnare än blod*, den første i en serie romaner med polisinspektör Monika Pedersen ved Stockholmspolitiet i hovedrollen. Den tredje romanen i serien, *Kyskhetsbältet* (2000), ble belønnet med Poloniprisen for årets beste kriminalroman forfattet av en kvinnelig svensk forfatter. Hun har også skrevet lærebøker, og en skjønnlitterær roman, *Smärtbäraren* (2002). I *Smärtbäraren*, som vakte stor oppmerksomhet da den kom, ser leseren dagens Sverige gjennom multiperspektivet til Ada Zack – en kvinne som kan «flytte inn» i andre kvinner og overta deres kropp for terapeutiske formål. 

Hennes kriminalromaner er oversatt til flere språk, inkludert tysk og engelsk.

Bibliografi
-----------

### Romaner

* *Tunnare än blod* (1991)
* *I det tysta* (1992)
* *Kyskhetsbältet* (2000)
* *Bakom ljuset* (2003)
* *Ett liv att dö för* (2006)

### Sakprosa (ikke fullstendig)

* *Dialektisk Beteendeterapi Vid Emotionellt Instabil Personlighetsstörning* (2002) sammen med Anna Kåver
* *Vem är det som bestämmer i ditt liv? Om medveten närvaro* (2004)
* *Tillsammans: om medkänsla och bekräftelse* (2007) sammen med Anna Kåver

### Oversettelser til norsk

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Norsk tittel** | **Utgitt** | **Oversetter** | **Originaltittel** | **Utgitt** |
| *Hvem bestemmer i ditt liv? Om oppmerksomt nærvær* | 2005 | Heikki Gröhn | *Vem är det som bestämmer i ditt liv? Om medveten närvaro* | 2004 |
| *Dialektisk atferdsterapi ved emosjonell ustabil personlighetsforstyrelse* | 2005 | Heikki Gröhn | *Dialektisk Beteendeterapi Vid Emotionellt Instabil Personlighetsstörning* | 2002 |
| *Å leve livet sammen* | 2008 | Heikki Gröhn | *Tillsammans: om medkänsla och bekräftelse* | 2007 |
|

Priser og utmerkelser
---------------------

* Medicinska Föreningens pris som beste veileder (1992)
* Poloniprisen 2000, for *Kyskhetsbältet*
* Karolinska Institutets pedagogiska pris (2004)

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 4. oktober 2017, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Åsa Nilsonnes blogg
* Karolinska Institutet: Åsa Nilsonne[*død lenke*]
* Krimicouch.de: Åsa Nilsonne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
***Corpus Vasorum Antiquorum*** er et prosjekt som katalogiserer antikke greske vaser. Det var den franske Union Academique Nationales første forskningsprosjekt. 

Det første møtet ble holdt i Paris i 1919, og Edmond Pottier foreslo da å starte arbeidet med katalogen. Han produserte selv det første bindet, en oversikt over vaser i Louvre som ble gitt ut i 1922. Pr. 2007 er mer enn 100 000 vaser i 27 land katalogisert. 

Pottiers visjon for publisering inkluderte all antikk keramikk fra Europa, middelhavet og det fjerne og nære østen, noe som var både ambasiøst og ikke enkelt å relaisere. 

I 1956 ble det foreslått å bare publisere gresk og relaterte gjenstander, noe som ble tatt til følge og i dag er det disse som dominerer i CVA. Innen 2004 hadde mer enn 300 faksimiler fra 120 samlinger og 26 land blitt publisert.

I Norge
-------

Vaser i norske private og offentlige samlinger er katalogisert i to bind: 

* Bind 1 ble skrevet av Axel Seeberg og Sverre Marstrander, utgitt 1964, *Corpus Vasorum Antiquorum: Norway. Public and Private Collections*: *fascicule 1.*
* Bind 2 ble skrevet av Ilona Skupinska-Løvset, utgitt 2004, *Corpus Vasorum Antiquorum: Norway. Public and Private Collections: fascicule 2*.

Referanser
----------

1. ↑  «Corpus Vasorum Antiquorum/om CVA». Corpus Vasorum Antiquorum. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 22. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Corpus Vasorum Antiquorum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Coltishall** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Broadland i grevskapet Norfolk i England. Landsbyen ved elven Bure i Norfolk. Den ligger vest for Wroxham, i nasjonalparken The Broads. I henhold til folketellingen i 2011 har den en befolkning på 1503 innbyggere.

Landsbyen er nevnt i *Domesday Book* (1086), og var i omkring 250 år et sentrum for maltproduksjon. Det ble også bygget mange fartøyer av typen *Norfolk wherry*, som var typisk for området og som det fortsatt finnes noen eksempler på. 

Det var tidligere mulig å seile opp Bure helt frem til Aylsham, men det er nå bare mulig å komme fram til broen rett sør for Coltishall. 

Under den andre verdenskrig og i noen år etter krigen hadde det britiske flyvåpen en viktig base ved landsbyen, RAF Coltishall.

Referanser
----------

1. ↑   Ordnance Survey (2005): *OS Explorer Map OL40 – The Broads*. ISBN 0-319-23769-9.
2. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 11. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics

Eksterne lenker
---------------

(en) Coltishall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Horstead watermill history

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**John Bright «Jack» Garrison** (født 13. februar 1909 i Massachusetts, død 13. mai 1988 i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid og 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Garrison vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass, bak Canada, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA og Tyskland. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs lag var Osborn Anderson, John Bent, John Chase, John Cookman, Douglas Everett, Franklin Farrell, Joseph Fitzgerald, Edwin Frazier, John Garrison, Gerard Hallock, Robert Livingston, Francis Nelson, Winthrop Palmer og Gordon Smith. Garrison spilte alle seks kampene i OL-turneringen og scoret seks mål.

Fire år senere var han med på det amerikanske laget som tok bronse under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, hvor han spilte alle sju kampene og scoret fire mål.

OL-medaljer
-----------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA
* OL 1936 Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i ishockey, USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Garrison – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Garrison – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Garrison – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Garrison – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) John Garrison – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) John Garrison – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Thyra Frank Rasmussen** (født 10. mai 1952 i Skørping) er en dansk sykehjemsleder og politiker (LA). Hun var medlem av Folketinget fra 2011 til 2015. Frank var Danmarks eldreminister fra Lars Løkke Rasmussens tredje regjering ble dannet 28. november 2016 til den gikk av i juni 2019.

Hun er datter av førstelærer Jens Kristian Frank og husmor Anna Nystrup og gift med tidligere disponent Peter Camillo Rasmussen. Thyra Frank har studentereksamen fra Aalborg Katedralskole fra 1972, utdannelse som sykepleier fra Frederiksberg Hospitals Sygeplejeskole fra 1982 og diplomutdannelse i ledelse fra Danmarks Sygeplejehøjskole i København fra 1991. Frank var sykepleier ved avdelingene for ortopedisk kirurgi og gerontopsykiatri ved Frederiksberg Hospital 1982–1986, deretter sykepleier ved sykehjemmet Helenesminde i samme by 1986–1988.

I 1988 ble hun forstander ved sykehjemmet Lotte, eid av den ideelle stiftelsen OK-Fonden, på Frederiksberg. Under hennes mye medieomtalte ledelse har personalet hatt det laveste sykefraværet i landet. Hun er blant annet kjent for å servere rødvin til maten og portvin til kaffen og for å ta alle beboerne med på en årlig charterferie. Med utgangspunkt i erfaringene fra sykehjemmet har Frank vært en flittig brukt foredragsholder og debattant.

I 2011 ble Frank valgt til Folketinget fra Nordjyllands storkrets. Hun var Liberal Alliances ordfører i sosialpolitiske spørsmål.

Frank har mottatt en rekke priser, og ble i 2008 ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.ft.dk, besøkt 5. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  
«Thyra Frank (LA)» **(dansk)**. Folketinget. Besøkt 17. september 2019.
3. ↑  
«Regeringen Lars Løkke Rasmussen III» **(dansk)**. Statsministeriet. 28. november 2016. Besøkt 5. mars 2019.
4. ↑  Moen, Kjell Erik og Holthe, Gunnar (27. september 2004). «En fest å bli gammel». NRK. Besøkt 30. september 2013. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (da) Thyra Frank hos Folketinget Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |

Portal: Danmark
**Barnard College** er et treårig, privat college for kvinnelige studenter i New York, USA. Det er formelt tilknyttet Columbia University, men har uavhengig campus, ledelse, budsjett og faglig utvikling. Det ble grunnlagt i 1889. Fagområdene er musikk, humaniora, teologi og samfunnsvitenskapelige fag.

Barnard College gir utdanning i *liberal arts*-disipliner på nivået bachelor, og hadde 2 350 studenter og 324 vitenskapelig ansatte i 2006. 

Forretningskvinnen Martha Stewart, musikeren Suzanne Vega og skuespilleren Cynthia Nixon studerte ved Barnard College.

Fra 1997 til 1999 var Elie Wiesel gjesteprofessor i jødiske studier ved Barnard College.

Rangeringer
-----------

*U.S. News & World Report* rangerte Barnard College som nummer 32 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, *Forbes* plasserte det på 42.-plass blant alle colleger i USA, mens *Washington Monthly* rangerte det som nr. 50 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.

Barnard College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   www.womenscolleges.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  National Liberal Arts Colleges Rankings Arkivert 12. oktober 2016 hos Wayback Machine. - U.S. News & World Report
4. ↑  America's Top Colleges - Forbes
5. ↑  2014 Liberal Arts College Rankings Arkivert 29. juni 2015 hos Wayback Machine. - Washington Monthly
6. ↑  World University Rankings 2014-15 - THE World University Rankings
7. ↑  QS World University Rankings® 2014/15 - QS Top Universities
8. ↑  Academic Ranking of World Universities 2014 Arkivert 19. januar 2015 hos Wayback Machine. - Academic Ranking of World Universities

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Barnard College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
*For teologiprofessoren, se Jacob Jervell*

**Jakob Anton «Jak» Jervell** (født 19. november 1932, død 31. juli 2020 i Oslo) var en norsk lege og diabetesforsker. 

Han tok den medisinske embedseksamen i 1958. I 1968 tok han den medisinske doktorgraden på en avhandling om insulineffekter.

Jak Jervell ble spesialist i indremedisin i 1973, i nyresykdommer i 1979 og i endokrinologi i 1985. Fra 1982 arbeidet han som seksjonsoverlege ved endokrinologisk seksjon på Rikshospitalet og var professor ved Universitetet i Oslo. Han gikk av med pensjon 6. juli 2000.

Han innehadde en rekke verv innen norsk og internasjonal nefrologi og endokrinologi, blant annet var han president i International Diabetes Federation fra 1994 til 1997.

Æresbevisninger og utmerkelser
------------------------------

Jak Jervell ble 10. mars 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats innen fagområdet diabetes.»

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Jakob Anton Jervell, Store norske leksikon-ID Jakob\_Anton\_Jervell[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, utgitt 5. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dødsannonse, *Aftenposten*, 5. august 2020
4. ↑  «Diabetesomsorgens fastlege». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. 30. september 2000. Arkivert fra originalen 1. februar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
5. ↑  «Diabetesomsorgens fastlege». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. 30. september 2000. Arkivert fra originalen 1. februar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
6. ↑  Utnevnelser til St. Olavs Orden, Kongehuset, 10. mars 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** NKC
 |
Mahaviras fødsel, illustrasjon fra 1300-tallet.
***Jainismen*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Jens Wilhelm Borgland og utgitt i 2011. Boken inneholder tekster fra svetambararetningen innen jainismen.

Jainismen er en religion som oppsto i India omkring 450 f.Kr. etter at den omvandrende asketen Vardhamana reformerte en munkeorden grunnlagt av Parshva ca 250 år tidligere. Jainene tror at både mennesker, dyr og planter har sjel, og av respekt for alt levende er mange vegetarianere og pasifister. Det finnes om lag 4,2 millioner jainer i India, og et mindre antall utenfor India.

De mest kjente jaintekstene kommer fra svetambarajainismen, som kaller sin kanon av hellige tekster for *siddhānta* eller *āgama*. Kanon består av 45 tekster, fordelt i følgende grupper: 12 angaer, 12 upangaer, 7 cheda sutraer, 4 mula sutraer, 10 prakirnakaer og to culika sutraer. Summen er 47, men det er likevel 45 som er den angitte antallet.

Denne boken inneholder for det første kanoniske tekster fra svetambararetningen: *Kalpasutra, Uttaradhyayana sutra* og *Sutrakrtanga sutra*. I tillegg inneholder boken en del folkelige, ikke-kanoniske tekster som også er fra svetambararetningen: historier fra kommentarlitteraturen til Uttaradhyayana sutra, og *Historien om Carudatta fra Vasudevahindi*.

Referanser
----------

1. ↑  Per Kværne og Kari Vogt. *Religionsleksikon*. Cappelen akademisk forlag, 2002 ISBN 82-02-19667-1
2. ↑  Jens W. Borglands innledning til *Jainismen*, 2011.

Bibliografi
-----------

* *Jainismen*. Utvalg, kommentarer og innledende essay ved Jens W. Borgland ; oversatt av Jens W. Borgland. Bokklubben, 2011. LXIII, 280 sider. (Verdens Hellige Skrifter; 67). ISBN 978-82-525-7464-7
**Kristianstads järnvägsmuseum** er en del av Regionmuseet i Kristianstad.

Museet ble åpnet den 19. mai 1979 og har siden vært åpent om sommeren, mellom mai og september. I september arrangerer museet sammen med Museiföreningen Östra Skånes Järnvägar åpent hus, der man viser en mengde ulike historiske tekniske gjenstander, først og fremst innen transportsektoren og spesielt innen jernbane.

Jernbanemuseet ligger på Kristianstad Södra stasjonsområde og benytter arealer ute til oppstilling av museets kjøretøy.

Museet har hovedsakelig utstillinger i form av lokomotiver og vogner som er oppstilt både i museumshallen og ute på banegårdsområdet på Kristianstad Södra. På Bangården finnes en dreieskive og en kullkran sammen med en vannkrane og askegrav. 

På banegården finnes en 600 mm bane som benyttes for transport av kull til kullkranen ved dreieskiven, men som også benyttes for å kjøre av et lite persontog som består av en boggivogn og et lite damplokomotiv, ChoAB 1.

I den sørlige delen av museumsområdet finnes også oppstilt smalsporsmateriell med sporvidden 1067 mm, Sveriges eneste bevarte med den sporvidden som kommer fra Blekingebanene.

Kilder
------

* Holmgren, Yngve (1979). *Kristianstads järnvägsmuseum* **(svensk)**. Kristianstad: Kristianstads länsmus.

Eksterne lenker
---------------

* Regionmuseet i Kristianstads lenke til jernbanemuseet
Barn fra Østerrike, Sveits og ulike deler av Norge spiller sammen på Barnekunstmuseet i forbindelse med festivalen Kids in Jazz.  Foto: M. Bremnes Barnas Jazzcafé på klubben Kamihikoki i Sapporo, Japan, i mars 2014.  Foto: Hirokazu Okazaki 
**Barnas Jazzhus** er en konsertarrangør med klubbmedlemskap i Norsk Jazzforum. Barnas Jazzhus har base i Oslo, og har spesialisert seg på å utvikle konsertkonsepter der barn kan spille jazz.

Prosjekter
----------

I 2012 ble konsertserien Barnas Jazzcafé utviklet. Senere samme år ble den internasjonale festivalen Kids in Jazz etablert. Aktivitetene på Barnas Jazzcafé vakte oppmerksomhet i norske fagmiljøer, og Barnas Jazzhus ble i februar 2013 kåret til årets norske jazzklubb.

Dette førte til videre utbredelse av konseptet, og Barnas Jazzcafé ble etterhvert arrangert i Ski, på Nasjonal jazzscene, på klubbene Hallstairs og Kamihikoki i Sapporo, på klubben Hey Joe, i Yokohama, og i Stavanger.

Våren 2014 inngikk Barnas Jazzhus et samarbeid med Kampenjazz i forbindelse med UNESCOs markering av International Jazz Day. Her deltok unge utøvere fra Sveits, Sverige, Østerrike, og ulike deler av Norge. Faglig ansvarlig for Barnas Jazzhus er Odd André Elveland som i 2014 mottok Ella-prisen for sitt arbeid med barn og jazz.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Jazzforums klubbmedlemmer - Jazzforum.Jazzinorge.no[*død lenke*]
2. ↑  Barnas Jazzcafé åpner 2012 - Oblad.no Arkivert 14. september 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Jazzfestival for unge talenter 2012 - Jazzinorge.no
4. ↑  Barnas Jazzhus er Årets Jazzklubb 2013 - Jazzinorge.no
5. ↑  Barnas Jazzhus er Årets Jazzklubb 2013 - Oblad.no Arkivert 14. september 2014 hos Wayback Machine.
6. ↑  Årets Jazzklubb, oversikt - Jazzforum.Jazzinorge.no
7. ↑  Barnas Jazzcafé 2013- NasjonalJazzscene.no
8. ↑  Turné i Japan 2013 - Improbasen.no
9. ↑  Barnas Jazzcafé i Sapporo 2014 - Improbasen.no
10. ↑  Barnas Jazzcafé i Yokohama 2014 - Improbasen.no
11. ↑  Barnas Jazzcafé - StavangerJazzforum.no Arkivert 17. oktober 2014 hos Wayback Machine.
12. ↑  International Jazzday 2014 - NordicBlackTheatre.no
13. ↑  Barnas Jazzhus konsert 2014 - OsloBy.no Arkivert 13. september 2014 hos Wayback Machine.
14. ↑  Ella-prisen til Elveland 2014 - Jazzinorge.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Feidong** (kinesisk: 肥东县; pinyin:  *Féidōng Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Hefei.

Befolkningen var på 1 088 438 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Basen for Den tidligere generalfrontkomite for Kryss-Yangtze-felttoget (*Dujiang zhanyi zong qianwei jiuzhi*, 渡江战役总前委旧址) i landsbyen Yaogang er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* The Site of the Former General Front Committee For the Crossing-the-Yangtze Campaign
* Dujiang zhanyi zong qianwei jiuzhi
* Outline Plan for the Nanjing-Shanghai-Hangzhou Campaign (March 31, 1949)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |