recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Svartehavsregionen
**Svartehavsregionen** (tyrkisk *Karadeniz Bölgesi*) er en av regionene i Tyrkia. Den grenser til Marmararegionen i vest, Sentral-Anatolia i sør, Øst-Anatolia i sørøst, Georgia i nordøst og Svartehavet i nord. 

Det bor ca 8,5 millioner innbyggere i regionen, og av dette bor 4,1 millioner i byer og 4,3 millioner i landsbyer. Regionen er derfor den eneste regionen i Tyrkia der det bor flere mennesker på landet enn i byene. Selv om majoriteten er tyrkere, bor det også noen lazere og georgiere i regionen, og i motsetning til de samme etniske gruppene i Georgia (der de er georgisk-ortodokse) er de sunnimuslimer.

Provinser
---------

Provinser i Svartehavsregionen
* Provinsen Amasya
* Provinsen Artvin
* Provinsen Bartın
* Provinsen Bayburt
* Provinsen Bolu
* Provinsen Çorum
* Provinsen Düzce
* Provinsen Giresun
* Provinsen Gümüşhane
* Provinsen Karabük
* Provinsen Kastamonu
* Provinsen Ordu
* Provinsen Rize
* Provinsen Samsun
* Provinsen Sinop
* Provinsen Tokat
* Provinsen Trabzon
* Provinsen Zonguldak

Eksterne lenker
---------------

* «A travel guide of Turkey Black Sea Region (Pontus)», fra nettstedet karalahana.com (engelsk)

| * v
* d
* r
Tyrkias regioner |
| --- |
| Egeerregionen • Svartehavsregionen • Sentral-Anatolia • Øst-Anatolia • Marmararegionen • Middelhavsregionen • Sørøst-Anatolia | Tyrkias flagg |
**.22 Hornet** (**5.6x35 mmR**) er en sentertent patron for skytevåpen

Patronens opprinnelse starter på 1920-tallet med eksperimenter med svartkruttpatronen .22WCF på Springfield Armory i USA. Designer var Townshend Whelen og G. L. Wotkyns. Det som da var en wildkatt-patron ble adoptert av Winchester Repeating Arms i 1930 og satt i produksjon, enda ingen kommersielle våpen var kamret for kaliberet. Ikke før i 1932 begynte våpen å bli produsert for patronen. Både rifler og revolvere produseres til .22 Hornet.

Bruk
----

På begynnelsen av den andre verdenskrig ble rifler til luftpersonell utviklet og produsert i .22 Hornet til amerikanske militære. Det var typiske rifler med sylinderlås og teleskopstokk, eller brekk-våpen.

Idag brukes patronen hovedsakelig til jakt på mindre skade- og rovdyr. Den er vesentlig kraftigere enn .22 WMR og .17 HMR, med høyere hastighet og prosjektil med mer enn dobbel vekt. Patronen ligger en plass mellom .22WMR og .223 Remington i ytelse. Den er populær til rådyrjakt, selv om den regnes som for liten, både Storbritannia og de fleste stater i USA har forbud mot jakt på rådyr med denne patronen.

Utvalg
------

.22 Hornet produseres av de fleste ammunisjonsprodusenter, med et utvalg av prosjektiler, vanligvis ifra 34 til 46 grain (2,2-3 gram), både hulspiss og soft-point. Munningshastigheten ligger typisk på 760 til 940 meter i sekundet, og munningsenergi på rundt 950J, skutt ifra rifle.

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 272-273. ISBN 8291361045.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .22 Hornet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Chuck Hawks .22 Hornet Page
* .22 Hornet article in Petersen's Hunting
* Cartridge Dimensions at Steves Pages
Kupert terreng på Valaam
**Valaam** (finsk *Valamo*) er en øygruppe nord i innsjøen Ladoga i Republikken Karelen i Russland. Det totale arealet til de mer enn 50 øyene er 36 km².[] Den største av disse heter også Valaam. Øyene er mest kjent for Valamo kloster og den vakre naturen.[]

På 1100-tallet ble øyene en del av Republikken Novgorod.[] På 1600-tallet ble de erobret av Sverige i den store urotiden, men Russland gjenerobret de mindre enn hundre år senere. Da Storhertugdømmet Finland ble opprettet tidlig på 1800-tallet som en selvstyrt del av Det russiske rike gjorde Aleksander I av Russland Valaam til en del av Finland.[] I 1917 ble Valaam en del av det selvstendige Finland, men kom inn under Sovjetunionen etter vinterkrigen og fortsettelseskrigen.

Navnet til øyene kommer fra det finsk-ugriske ordet 'валамо' (*valamo*), som betyr høyt fjell eller overflate.[] Klima og naturhistorie er unik på grunn av plasseringen i Ladoga.[]

Våren begynner i slutten av mars og en typisk sommer på Valaam består av 30-35 solrike dager, som er mer enn på fastlandet omkring.[] Normaltemperaturen i juli er 17 °C. Vinteren og snøen kommer tidlig i desember. I midten av februar går det an å kjøre bil over isen til den nærmeste byen Sortavala (42 km). Normaltemperaturen i februar er -8 °C.[]

Kirke på Valaam
Det vokser mer enn 480 plantearter på øya og mange av disse er blitt dyrket av munker.[] Skogen er dekket av barskog og om lag 65 % av skogen er furu.[]

Øya ble ofte besøkt av tsarene Aleksander I og Aleksander II og andre medlemmer av keiserfamilien. Andre kjente gjester var Pjotr Tsjajkovskij og Dmitrij Mendelejev.

Øya er permanent bosatt. Det finnes en barnehage, et galleri, et stadion, en skole og en sykestue. 

Samfunnet på Valaam har i dag ikke noen offisiell administrativ status. Innbyggerne ønsker å få offisiell status som landsbosetning slik at de kan delta i kommunale valg.[] Lederene av klosteret er derimot imot dette.[]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Svartburkne**  (latin: *Asplenium trichomanes*) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Den har to underarter i Norge – vanlig svartburkne (*Asplenium trichomanes* ssp. *trichomanes*) og kalksvartburkne (Asplenium trichomanes *ssp.* quadrivalens)*.* 

Svartburkne, etter Moore (1857).
**Vanlig svartburkne** (*Asplenium trichomane*s ssp. *trichomanes*) er 10-20 cm høy, og kjennes på slanke og smale bladplater som er enkelt finnet. Bladstilken kan oppleves å ha mange, parallellstilte småblader snarere enn én, enkeltfliket bladplate. Bladene er grønne vinteren over, og mangler omtrent totalt behåring. Bladskaftene er stive og blanke, enten mørke eller svarte. Midtribben har antydning til vingekanter. 

Sporehushopene (sori) er linjeformede med slør (indusium) langs den ene kanten. Sporehushopene framstår som brunrøde og sitter tett i tett under bladet hvor de danner mønstre. Kromosomtallet (n) er 36.

Arten har kort jordstengel, og er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den opptrer i tette tuer eller «buketter». Den foretrekker basefattig berg (basefattig grunn). 

Den er vanlig i lavlandet nord til Lavangen i Troms. I Rauma går den opp til 900 moh. Ellers vokser den i skogbeltet på hele den nordlige halvkule.

 **Kalksvartburkne**  (*Asplenium trichomanes* ssp. *quadrivalens)* er også 10-20 cm høy, og foretrekker baserikt berg (basisik grunn), gjerne kalkstein. Den skilles fra vanlig svartburkne ved at den har enda lengre avstand mellom finnene. Nederst mot bakken er det meget betydelig avstand mellom dem, ofte 3-5 ganger flikenes bredde. Kalksvartburkne vokser i lavlandet og dalstrøk nord til Harstad i Troms, samt i Alta i Finnmark. I Folldal går den opp til 900 moh.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svartburkne* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Svartburkne* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Svartburkne* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Svartburkne* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Svartburkne* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Svartburkne* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Svartburkne* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Svartburkne* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Asplenium trichomanes* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Asplenium trichomanes* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Asplenium trichomanes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie, Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of *Asplenium* ferns. *Mol. Phylogenet. Evol.* **48**(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Yosiwo Palikkun George** (født 24. juli 1941 i Kosrae i Det japanske stillehavsmandatet i Keiserriket Japan, død i august 2022 i Mikronesiaføderasjonen) var en mikronesisk politiker.

Liv og virke
------------

George tok utdannelse ved University of Hawaii med et stdiestipend, og avsluttet med batchelorgrad i matematikk i 1969.

Han arbeide deretter som ingeniør i Mikronesiaføderasjonens *Transportation Authority*, skolelærer ved *Kolonia Elementary School*, og *Trust Territory of the Pacific Islands’ Social Security*-manager i Saipan.

Han var også direktør vor Mikronesiaføderasjonens *Department of Social Services*, og var justitiarius for Høyesterett i Kosrae.

Han var visepresident for Mikronesias Forente Stater i den 19.de (2015–2019) og 20.de (2019–2022) kongressperiode, under presidentene Peter M. Christian og David W. Panuelo. Han var *Lieutenant Governor* av Kosrae, guvernør av Kosrae, ambassadør til USA, Israel og FN.

George var gift med Antilise. Han døde av komplikasjoner med covid-19 i august 2022, i en alder av 81 år.

Referanser
----------

1. ↑   www.guampdn.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «FSM has new president, vice president, speaker». *Marianas Variety*. 12. mai 2015.
3. ↑  «AllGov – Officials». AllGov.com. Besøkt 11. mars 2016.
4. ↑  «Ambassador George Presents Credentials to President of Israel». *Government of the Federated States of Micronesia*. Arkivert fra originalen 1. oktober 2010.
5. ↑  «FSM Vice President Yosiwo P. George dies at age 81». Pacific Daily News. 14. august 2022.
**KLM-Flight 633** var passasjerfly fra Amsterdam til New York som havarerte umiddelbart etter avgang fra Shannon lufthavn den 5. september 1955 fra Flyet, en Super Constellation «Trion»havarerte på bredden av Shannonelven. 28 mennesker ble drept i ulykken. Det var forårsaket av en uventet utfelling av understellet, muligens forårsaket av pilotfeil.

Triton katastrofe
-----------------

Denne Lockheed Super Constellation «Triton»(registering PH-LKY) ble ført av Adriaan Viruly, en av selskapets mest erfarne piloter. Etter stopp for etterfylling av drivstoff på Shannon, tok flyet av for turen over Atlanterhavet. Det var 46 passasjerer ombord og ti besetning. Kort tid etter takeoff redusertete piloten pådraget fra maximum til METO (Maximum Except Take Off). Kapteinen var ikke klar over at understellet ikke var felt inn, noe som førte til at flyet gikk inn for landing på Shannon. Da det tok bakken brøt det i to deler

Flyet havnet delvis under vann og i det minste, to av drivstofftankene sprang lekk og drivstoffet antente. Røkutviklingen førte til mange passasjerer besvimte og druknet i tidevannet som kom inn. Tilslutt omkom tre av besetningen (alle cabin-crew) og  25 passasjerer.

Selv om ulykken inntraff mindre enn ett minutt etter at flyet tok av fra Shannon forble lufthavnens myndigheter uvitende om katastrofen før en gjørmete tredjepilot (navigatør), Johan Tieman snublet inn på flyplassen og ropte: «Vi har krasjet!» Det var 2½ time etter at flyet hadde havarert. Mr. Tieman hadde svømt i land med store smerter og karret seg over myrene til flyplassen, hvis lys var godt synlig fra ulykkestedet. Det var ikke før kl. 7 om morgenen - 4½ time etter ulykken - at den første meldingen nådde de overlevende som var samlet på en gjørmete banke i elva.

Årsaken til ulykken
-------------------

Den offisielle undersøkelseskommisjonen konkluderte med at ulykken var forårsaket uventet nedfelling av understellet og kapteinens feilaktige behandling av situasjonen. Han skulle gå av med pensjon året etter, frasa seg ansvaret for ulykken, var bitter på KLM. I et interview senere sa han at han rett og slett ikke hadde tid nok til å reagere

Eksterne lenker
---------------

* Dutch site dedicated to the crash
* Dutch site dedicated to Viruly
Svartehavsflåtens armemblem
**Svartehavsflåten** (russisk: Черноморский флот) er en del av den russiske marine som er stasjonert i Svartehavet og opererer i dette, Azovhavet og Middelhavet. Flåtens hovedkvarter ligger i Sevastopol.

Bakgrunn
--------

Flåten ble etablert 13. mai 1783 av Grigorij Potemkin, samtidig med at byen og flåtebasen Sevastopol ble etablert. Disse tiltakene var en del av konsolideringen og utviklingen av de nye store områdene som Det russiske keiserriket hadde sikret seg langs Svartehavet etter Küçük Kaynarca-traktaten og besettelsen av Krim-khanatet under ledelse av Potemkin, samme året som flåten ble etablert.

Historie
--------

Svartehavsflåten etter sjøslaget ved Sinope i 1853
### Keiserdømmet

Flåten har siden den ble etablert, hatt en stor politisk og militær betydning for Russland. Allerede de første årene var den viktig i å sikre russisk innflytelse og kontroll i det sørøstlige Europa, og vant allerede i 1790 en viktig sjømilitær seier over Det osmanske riket i slaget ved Kertsjstredet under den russisk-tyrkiske krig (1787–1792).

Til tross for at fredsavtalen fra Paris etter Krimkrigen slo fast at Svartehavet skulle være demilitarisert, fikk området snart et russisk militært nærvær etter krigen.

Etter det smertelige nederlaget i den russisk-japanske krig, hvor store deler av den russiske marine ble utslettet, brøt det ut et opprør på panserkrysseren «Potemkin» i 1905, noe som senere viste seg å være en viktig gnist både i forhold til 1905-revolusjonen og den senere revolusjonen i 1917.

Under første verdenskrig var det en rekke sammenstøt mellom Svartehavsflåten og fartøyer fra Det osmanske riket.

### Sovjettiden

Under den russiske borgerkrigen ble store deler av flåten konfiskert av vestmaktene. Noen av disse ble overlevert på 1920-tallet, men de fleste ble erstattet av en storstilt nybygging og modernisering. 

Etter det tyske angrepet på Sovjetunionen under andre verdenskrig ble flåtens aktiviteter koordinert med Den røde armé, særlig under beleiringen av Odessa og slaget om Sevastopol.

Under Jom kippur-krigen i 1973 ble flåten sendt ut i Middelhavet for å balansere nærværet fra United States Navy.

Dagens flåte
------------

Flåtebasen ligger i Søndre militærdistrikt, men er direkte underlagt Forsvarsdepartementet (Russland) gjennom Russlands marine.

127. etterretningsbrigade er underlagt Svartehavsflåten og forlagt til Sevastopol.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Black Sea fleet of Russia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**«You Are the Sunshine of my Life»** er en kort coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 på musikkalbumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.-27. august 1981 i Roger Arnhoff studio i Oslo.

Stevie Wonders original-versjon av samme navn ble sluppet på singel i mars 1973. Det er også Wonder som skrev tekst og melodi. Tekstens jeg erklærer sin kjærlighet til en som betyr nærmest alt for vedkommende.

På Prima Veras versjon, har de innhentet Tom Mathisens far, Joku Fahr (egentlig John Henry Mathisen) på både trekkspill og vokal. Fahr fikk kvelden i forveien til å øve inn Stevie Wonders låt som inneholder mange akkorder, Derfor fikk han kun til de to første setningene i sangen og de blir sunget/spilt fire ganger. Siden Fahrs engelske uttale ble veldig gebrokken, ba han sønnen Tom og hans Prima Vera-makkere om han kunne få øve mer på sangen og spille den inn på nytt senere. Trioen nektet siden de syntes resultatet var veldig morsomt. Ved siden av trekkspill, ble også akustisk gitar og bass brukt i kompet. (se også Ebony & Ivory)

> Steve Wonders udødelige klassiker! Her tolket av Joku Fahr, sterkt inspirert av Freddy Kristoffersens dansevennlige rytmer.
> 
> 
> Kommentar til «You Are the Sunshine of My Life» på albumomslaget.
> 
> 

Prima Vera/Joku Fahrs versjon ble også utgitt i januar 1994 på Absolute Prima Vera (spor 13).

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  *Prima Vera – Vi angrer ingenting* (TV 2 program sendt 14. oktober 2001)
3. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De gærne har det godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 kapittel «Joku Fahr – Popidol»
**KIF Håndbold** (stiftet 1941) er en håndballklubb i Kolding i Danmark. KIF Håndbold hadde en periode bare lag for alderstemt håndball ettersom førstelaget for kvinner ble flyttet til den selvstendige klubben Vejen EH i 2011, og førstelaget for menn ble til den selvstendige klubben KIF Kolding København i 2012. I 2019 var laget tilbake i KIF Kolding.

KIF Håndbolds herrelag er mestvinnende i Danmark, og ble seriemestre i 1987, 1988, 1990, 1991, 1993, 1994, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006 og 2009.

Den norske tidligere landslagsmålvakten Ole Erevik har spilt for klubben.

Referanser
----------

1. ↑  Roth, Christopher (31. mai 2018). «KIF bekræfter nyt navn, millionindsprøjtning og farvel til Jens Boesen» **(dansk)**. TV 2 Sport. Besøkt 4. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Håndboldligaen 2020/21 |
| --- |
|  | 
* Bjerringbro-Silkeborg
* GOG
* KIF Kolding
* Midtjylland
* Mal:Hk/lag/Mors-Thy
* Nordsjælland
* Mal:Hk/lag/Ribe-Esbjerg
* Skanderborg
* Skive
* Skjern
* SønderjyskE
* TTH Holstebro
* Aalborg
* Aarhus

 | Danmarks flagg |

Portal: Danmark
Tale for Romano under minnemarkering for Münchenmassakren, Tel Aviv 2013
**Yossef Romano** (født 15. april 1940 i Benghazi, Libya, død 5. september 1972) er en libysk-født israelsk vektløfter som deltok under vektløfting under Sommer-OL 1972 i München, Tyskland. Romano var den andre av de elleve israelske idrettsutøverne som ble myrdet under München-massakren som ble gjennomført av terrorister fra Svart september. 

Romano og hans familie gjennomførte aliyah til datidens Palestina (nåtidens Israel) i 1946. Han var interiørarkitekt av yrke, hadde tre barn, og han kjempet under seksdagerskrigen i 1967. 

Romano konkurrerte i mellomvekt under de olympiske lekene i 1972, men han skadet seg i kneet og skulle opprinnelig fly hjem til Israel den 6. september 1972 for å gjennomføre en operasjon i det skadde kneet. 

I de tidlige morgentimene den 5. september 1972, brøt arabiske terrorister seg inn hos de israelske idrettsutøverne i München. Etter å ha tatt trenerne til fange og skadet Moshe Weinberg i ansiktet, tvang terroristene Weinberg til å følge dem til de andre israelske idrettsutøverne. 

Da idrettsutøverne ble ført tilbake til trenernes leilighet, angrep Weinberg terroristene. Dette gjorde at bryteren Gad Tsobari klarte å slippe unna, men det resulterte også i at Weinberg ble skutt og drept. Inni leiligheten angrep Romano inntrengerne, og skadet terroristen Afif Ahmed Hamid i ansiktet før han ble skutt av en annen terrorist. Han ble etterlatt til å dø, og det sies at han ble kastrert foran de andre gislene, men det er usikkert om dette skjedde før eller etter at han døde. Hans lik lot terroristene ligge hele dagen i samme rom der de andre gislene ble holdt.

De andre ni israelske idrettsutøverne ble drept av tysk politi under et mislykket redningsforsøk senere samme kveld. Romano ble portrettert av skuespiller Sam Feuer i en film om München-massakren (*München*) fra 2005, som ble regissert av Steven Spielberg.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, Find a Grave 27568813, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «PLO terrorists castrated Israeli hostage in 1972 Munich Olympic attack» **(engelsk)**. Besøkt 6. september 2017.
3. ↑  «Horrific new details emerge about the 1972 Munich Olympics massacre». *Telegraph.co.uk* **(engelsk)**. Besøkt 6. september 2017.
4. ↑  Germany, Süddeutsche de GmbH, Munich. «Das sind die Geschichten der Opfer des Olympia-Attentats von 1972». *Süddeutsche.de*. Besøkt 6. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yossef Romano – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Yossef Romano – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Yossef Romano – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yossef Romano – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* Munich 1972 summer olympics på www.olympic.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**KLM Ladies Open** (på nederlandsk tidligere kalt *Internationale Open Dames Kampioenschappen*) er et åpent, internasjonalt golfmesterskap for damer som er en del av Ladies European Tour. 

På golfbanen til *Hilversumsche Golf Club* ved Hilversum i den nederlandske provinsen Noord-Holland ble i 1986 mesterskapet for første gang avholdt. Vinner var Jane Forrest fra England med en score på -6. 

Først i 1994 vant en nederlandsk spiller, Liz Weima, mesterskapet. Hun er i dag (2006) direktør for mesterskapet, sammen med Daan Slooter.

I 2008 byttet turneringen navn til ABN AMRO Ladies Open.

2006
----

I 2006 ble mesterskapet spilt på banen til Eindhovensche Golf i Valkenswaard, der premiepotten var på € 165 000. Blant deltagerne var det mange sterke, av den europeiske top-60 deltok 40 spillere, blant disse 6 av de 10 beste. Elisabeth Esterl som vant turneringen i 2004 deltok også, men måtte se seg passert av franske Stephanie Arricau.

Mesterskapet har et antall større sponsorer, som navnet sier er flyselskapet KLM en av hovedsponsorene. Videre er det i 2006 to andre store sponsorer, Fortis og KPMG.

2005
----

KLM Ladies Open ble vunnet av Virginie Lagoutte fra Frankrike etter playoff mot Eleanor Pilgrim. Etter tre dager stod begge spillerne et poeng under par, det dårlige resultatet ble blant annet forårsaket av to dager med sterk vind. Eleanor Pilgrim lå an til å vinne til hun slo en bogey på det attende hullet, og dermed kom til å stå på samme poengsum. Under playoff vant Virginie Lagoutte det første hullet og dermed mesterskapet.

Vinnere
-------

| År | Bane | Land | Vinner |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | Hilversum | Englands flagg | Jane Forrest |
| 1987 | Haagsche | Skottlands flagg | Dale Reid |
| 1988 | Rosendaelsche | Frankrikes flagg | Marie-Laure de Lorenzi |
| 1992 | Rijswijk | Frankrikes flagg | Valerie Michaud |
| 1994 | Nijmegen | Nederlands flagg | Liz Weima |
| 1995 | Nijmegen | Frankrikes flagg | Marie-Laure de Lorenzi |
| 2000 | Kennemer | Tysklands flagg | Tina Fischer |
| 2001 | Kennemer | Frankrikes flagg | Karine Icher |
| 2004 | Kennemer | Tysklands flagg | Elisabeth Esterl |
| 2005 | Kennemer | Frankrikes flagg | Virginie Lagoutte |
| 2006 | Eindhovensche | Frankrikes flagg | Stephanie Arricau |
| 2007 | Eindhovensche | Frankrikes flagg | Gwladys Nocera |
| 2008 | Eindhovensche | Frankrikes flagg | Gwladys Nocera |
| 2009 | Eindhovensche | Spanias flagg | Tania Elosegui |
| 2010 | Broekpolder | Englands flagg | Florentyna Parker |
| 2011 | Broekpolder | Englands flagg | Melissa Reid |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Golf
***Svarte penger – hvite løgner*** er en norsk krim- og dramaserie som ble sendt på NRK1 i 2004. Serien handler om en politimann som havner på kanten av loven etter at han blir følelsesmessig engasjert i livet til en ung kvinne. Hovedrolle spilles av Trond Espen Seim. Serien var skapt av Ulf Breistrand og Jarl Emsell Larsen.

Den fikk prisen for beste TV-drama under Gullruten 2004 samt Amandaprisen 2004 for beste dramatiske fjernsynsproduksjon og årets kvinnelige skuespiller. Den ble året etter belønnet med Rivertonprisen for beste kriminallitterære arbeid.

Serien hadde høye seertall med et snitt på 744 000. Premieren ble sett av 832 000.

Handling
--------

Seriens hovedperson, Sverre Fjeld (Trond Espen Seim) kommer fra Elverum og tar etter endt utdanning praksistiden sin ved Stovner politikammer. Ute på patrulje kommer han i kontakt med Trude (Ane Dahl Torp), som gjennom sin eksmann er trukket inn i et kriminelt miljø. Etter hvert begynner han å engasjere seg mer enn sunt er for å hjelpe den unge kvinnen og hennes lille datter Sara til å få et bedre liv.

Når Sverre havner i klemme mellom samvittigheten og loven, gjør han et skjebnesvangert valg. Snart begynner snøballen å rulle, og problemene tårner seg opp for ham. Imens venter ungdomskjæresten og forloveden Randi (Tone Mostraum) intetanende hjemme på storgården i Elverum og forbereder bryllup.

I rollene
---------

I de viktigste rollene:

* Trond Espen Seim ...Sverre (politibetjent)
* Ane Dahl Torp ....Trude (alenemor)
* Tone Mostraum ....Randi (Sverres forlovede)
* Jan Sælid ....Joakim (venn av Trudes eksmann)
* Janne Formoe ....Kine (Trudes venninne)
* Per Schaanning ....Arne (politikollega)

I øvrige roller bl.a.: Jon Øigarden, Tone Danielsen, Anne Ryg, Anders Dahlberg, Ove Christian Owe, Erik Hivju, Ketil Høegh, Trond Brænne, Veslemøy Haslund, Anders Danielsen Lie, Lasse Kolsrud, Svein Scharffenberg, Jorunn Kjellsby, Per Jansen, Andrine Sæther, Ellen Birgitte Johannessen, Ine Jansen, Mads Ousdal, Nils R. Muller

Referanser
----------

1. ↑  «Svarte penger - hvite løgner». *NRK*. 22.12.2003. Besøkt 17. oktober 2016.
2. ↑  «Rivertonprisen til «Svarte penger hvite løgner»». *VG*. 15.3.2005. Besøkt 17. oktober 2016.
3. ↑  «Norsk krim trakk seere». *Aftenbladet*. 17.1.2004. Arkivert fra originalen 18. oktober 2016. Besøkt 17. oktober 2016.
**Svarteiner** (latin: *Juniperus indica*) er en art av bartrær som tilhører einerslekten *Juniperus* i sypressfamilien. Den vokser i høye strøk av Himalaya, nærmere bestemt i nordlige dalfører av Indus i Kashmir, videre via Nepal og Bhutan til det vestre Yunnan i Kina. Den starter på om lag 2 600 moh. og er rapportert opp til 5 200 moh. i Tibet.

Betegnelsen ***Juniperus wallichiana*** kan være et synonym, eller sannsynligvis en variant *(Juniperus indica* var. *wallichiana)* av svarteiner. Begge vokser i Himalaya.

Planten er en busk inntil 2 meter høy, og grenene er horisontalt liggende. Nålene på unge skudd sitter i grupper av 3 og er inntil 5–8 mm lange, voksne nåler er mørkt grågrønne, skjellaktig tette og 1–3 mm. Den er særbu, med hann- og hunnblomster på separate individer.

Frøkonglene modner til svarte bær med et blankt skjær, inntil 6–10 mm store, runde eller ovale med bare étt frø. Hannkonglene 2–3 mm store, de sprer pollenet tidlig om våren. Frøene spres med fugler (fuglespredning).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svarteiner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Svarteiner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Svarteiner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Svarteiner* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Svarteiner* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Juniperus indica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Juniperus indica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Conifer Specialist Group – «Juniperus indica» fra IUCN Red List.
* Conifers.org – «Juniperus indica» beskrivelse.
***Na puti v Berlin*** (originaltittel: *На пути в Берлин*) er en sovjetisk film fra 1969, regissert av Mikhail Jersjov.

Handling
--------

Etter kamper i nærheten av Berlin om slutten av andre verdenskrig skal en sovjetisk militærdomstol etterforsker handlingene til en ung og uerfaren løytnant, ved navn Ogarkov, som har blitt arrestert. Offiser Ivan Sinyayev, som var på oppdraget sammen med Ogarkov, påstår at Ogarkov viste feighet. Militærdomstolen dømmer derfor Ogarkov til å bli henrettet ved skyting. Menig Dzhurabayev få i oppdrag å vokte den løytnanten, frem til dommen mot ham skal fullbyrdes.

Men plutselig dukker det opp tyske soldater inn i landsbyen, som bryter gjennom det sovjetiske styrkene i området. Dzhurabajev tar den eneste riktige avgjørelsen: Å bryte gjennom de tyske styrkene for å nå frem til de andre troppene deres, sammen med Ogarkov. Dermed går en vakt og en fange langs veiene, og blir involvert i tilfeldige kamper som likeverdige soldater. Det utvikler seg etter hvert et slags vennskap mellom dem.

Skuespillere
------------

* Vasilij Krasnov som Aleksej Petrov
* Nikolaj Trofimov som Ivan Zajtsev
* Gennadij Karnovitsj-Valua som Sergej Konovalov
* Stepan Krylov
* Jurij Fisenko som Tolja

Referanser
----------

1. ↑  Военные киноленты "Ленфильма" покажут в Артиллерийском музее Петербурга
2. ↑  НА ПУТИ В БЕРЛИН

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Na puti v Berlin* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Sankt Finnian** eller *Uinniau av Moville*(495 – 589) var en kristen misjonær som ble en legendarisk figur i middelalderens Irland. Hans festdag er 10. september. Han er skytshelgen for provinsen Ulster i Irland. Han bør ikke forveksles med Finnian av Clonard.

Tradisjonell historieskrivning mener at han var en etterkommer av Fiatach the Fair og født i Ulster, men dette har blitt utfordret av Thomas Owen Clancy, en amerikanske forsker på keltiske studier.

Finnian skal ha studert under Colman av Dromore og Mochae av Noendrum, og til sist ved Candida Casa (Whithorn), hvor han deretter reiste til Roma og kom tilbake til Irland med en komplett utgave av Hieronymus' bibelutgave *Vulgata*. Han var grunnlegger av den berømte skolen ved Druim Fionn på omtrent denne tiden. Legenden vil ha det til at han forsøkte å omvende Tuan mac Cairill til kristendommen. Dette var en mytisk figur som var den siste gjenværende av den partholonske rase, i henhold til irsk mytologi, og mens Finnian så gjorde hadde den berømte *Scéal Tuáin maic Cairell* fortalt til ham. Dette er en tekst om erobringen eller bosetningen av Irland, en kilde for det kjente verket *Lebor Gabála Érenn*.

Finnians mest framstående elev ved Moville var Columba av Iona. Tradisjonen vil ha det til at det var Columbas hemmelige og ulovlige avskrift av Finnians bok *Vulgata* som til sist førte til at han ble landsforvist til Iona. Hva som gjenstår av kopien, sammen med den kiste som inneholdt den, er i dag oppbevart på Irlands nasjonalmuseum. Det er kjent som Cathach eller Battler, og ble fraktet med som hellig gjenstand i krigføring av slekten O'Donnell. Den innerste kisten ble gjort av Cathbar O'Donnell i 1084, men den ytre er et verk fra 1300-tallet.

Finnian skrev også et sett med leveregler for munker, også et regelsett for overtredelser, regler som ble utgitt av Wasserschleben i 1851.

Referanser
----------

1. ↑  navnet er også skrevet *Finian, Finnén, Finnen, Fennin, Findbarr, Findbar, Vinnian, Vinnin, Winnin, Winin, Wynnin, Uinniau*; latinsk *Vinnianus*; irsk *Findbarr moccu Fiatach*
2. ↑  I 2001 argumenterte Thomas Owen Clancy ved Universitetet i Glasgow at sankt Finnian og sankt Ninian var en og samme person, og at forvirringen hadde sin årsak ikke mindre enn en skrivefeil fra 700-tallet.

Litteratur
----------

* Clancy, T. O. (2001): «The real St Ninian», i *Innes Review*, 52, ss. 1–28
* MacKillop, James (1998): *A Dictionary of Celtic Mythology*, Oxford

Eksterne lenker
---------------

* Den hellige Finnian av Moville (~493-~579)
* St. Finnian of Moville *Catholic Encyclopedia*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Awash** eller **Hawash** er en av de største elvene i Etiopia. Den nedre delen av elvedalen ble i 1980 innskrevet på UNESCOs verdensarvliste.

Hele elveløpet er innenfor Etiopias grenser. Elven har sitt utspring sør for fjellet Warqe, vest for hovedstaden Addis Abeba. Den renner så sørover og runder fjellet Zuqulla, før den fortsetter først øst og så nordøstover. Den har sitt utløp i Abbésjøen ved grensen til Djibouti. Elven er 1200 km lang. 

I 1960 ble den store Kokademningen (Awash I) om lag 75 km fra Addis Abeba ferdigstillet, med et vannkraftverk som har vært en viktig kilde til kraftforsyningen i området. Innsjøen som ble dannet ved oppdemmingen er på om lag 180 km². Innsjø og demning er imidlertid truet av sterk sedimentering.

Siden 1971 er det tre demninger i elven – Awash I – III.

Den nedre elvedalen inneholder en av viktigste gruppene av paleontologiske funnsteder på det afrikanske kontinent. De eldste funnene er fire millioner år gamle. Funn som er gjort her har bidratt til å belyse kunnskapen om menneskets tidligste utvikling. Det mest spektakulære funnet ble gjort i 1974, da man fant 52 skjelett-fragmenter som gjorde det mulig å rekonstruere det kjente Australopithecus-førmennesket Lucy (Australopithecus afarensis).

Referanser
----------

1. 1 2  Improving Management of Livestock in Awash River Livestock in Awash River Basin: A Challenge to Basin: A Challenge to Ethiopia (PDF) s. 8 *iwmi.cgiar.org*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Awash River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Etiopia (liste) |
| --- |
|  | 
* Aksum
* Awashelvens nedre dalføre
* Fasil Ghebbi
* Harar Jugol
* Klippekirkene i Lalibela
* Konsos kulturlandskap
* Omoelvens nedre dalføre
* Simien nasjonalpark
* Tiya

 | Etiopias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Fernand Henri Jean Cournollet** (født 19. desember 1882 i Villers-sur-Mer, død 10. august 1971 i Reims) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix.

Cournollet vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i curling bak Storbritannia og Sverige. Det var fire lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 28. januartil 31. januar 1924. De andre på laget var Georges André, Armand Bénédic og Pierre Canivet.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i curling Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fødselsattest, archives.calvados.fr, besøkt 12. september 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henri Cournollet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henri Cournollet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henri Cournollet – World Curling Federation Rediger på Wikidata
Øvre del av delstaten New York med de respektive hjemområder til de fem opprinnelige stammer i irokeserføderasjonen, ca. 1650
**Senecaene** er en irokesisk stamme med tradisjonelt hjemsted i det nordøstlige USA, fortrinnsvis i delstaten New York. Senecaene var blant de fem (senere seks) irokesiske indianerstammer som sammen utgjorde irokeserføderasjonen som ble dannet i 1142.

Senecaene var de vestligste i føderasjonen. De kalte seg selv **Onodowohgah**, «åskammens folk».

Katolsk- og franskorienterte deler av senecaene brøt etterhvert ut, trakk vestover og inn i den nåværende delstaten Ohio, og ble, sammen med andre stammegrupper, kjent under navnet mingoer, skjønt dem med sterkest seneca-identitet gjerne ble kalt *ohiosenecaer*.

Seneca Nation of Indians hadde 7 526 medlemmer per 1. mars 2008. Det fullstendige antallet seneca-indianere er om lag tolv tusen, de fleste på indianerreservater vest i delstaten New York. Andre bor i Oklahoma eller i nærheten av Brantford i Ontario. Om lag femti personer taler seneca flytende.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seneca nation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Svetlana Rimsky-Korsakoff**  (født 1931 i Harbin i Kina) er en ekspert på dunganenes språk og kultur og arbeidet som professor i kinesisk ved Australian National University i Canberra. Hun er oldebarn av den russiske komponisten Nikolaj Rimskij-Korsakov. 
Svetlana var datter av Nikolai Rimskij-Korsakoff, en høyere offiser i Tsar-Russlands hær som var blitt nødt til å flykte til Kina etter den russiske revolusjon. Senere flyttet familien til Peiping (Beijing), der Svetalana fikk en russisk-kinesisk utdannelse. Under den japanske okkupasjonen av Peiping tok familien tilflukt i den fjerne provinsen Yunnan, der de ble innvilget kinesisk statsborgerskap. I 1945 kunne de vende hjem til Peiping.

Svetlanas stefar, den siste guvernør av Kamtsjatka under tsjartiden, ble professor i historie ved Tsinghuauniversitetet. Svetlana begynte som student ved det katolske Fu Jen-universitetet som en av de få studenter som levde sammen med kinesiske studenter. Her ble hun øyenvitne til den kommunistiske beleiring og erobring av universitetet, og ble tvunget til å ta del i Mao Zedongs kampanjer mot utlendinger og misjonærer. 
Etter kommunistenes maktovertakelse i 1949 ble familien fratatt sitt kinesiske statsborgerskap. Faren ble tvunget til å slutte som historieprofessor av ideologiske grunner, og måtte i stedet undervise i russisk.

På 1950-tallet måtte de flykte fra Folkerepublikken. De kom til Australia, og etter mange år fikk de statsborgerskap der.

På 1960-tallet begynte hun å studere i USA, ved jesuittenes Georgetown University i Washington, DC. Det fikk en av prestene penset henne inn på dunganfolket. Dunganerne var kinesiske muslimer som var blitt utvist fra det nordvestlige Kina etter et opprør i 1870-årene og havet i Russland. De bevarte sin kinesiske dialekt men brukte kyrillisk skrift istedenfor kinesiske tegn. Rimsky-Korsakoff ble så den første ekspert på emnet i vesten, med masterarbeidet *«The Dungan Dialect: Introduction and Morphology»*.

Etterpå begynte hun å undervise i kinesisk ved Australian National University i Canberra. Hun tok doktorgraden på et arbeid om et koreansk 1200-tallsmanuskript om det kinesiske språket Lao Qida i 1983. Hennes arbeide med dunganene gikk også videre med en rekke epokegjørende prosjekter og publikasjoner.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Svetlana Rimsky-Korsakoff Dyer, trove.nla.gov.au[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
**Fredrikstad Kunstforening** ble etablert 7. mai 1875, og holder til i Prestegården i Fredrikstad. Foreningen arrangerer regelmessige utstillinger og medlems kvelder med foredrag. 

Fredrikstad Kunstforening har vært en aktiv kulturformidler i byen siden etableringen 1875, og har formidlet utstillinger og arbeider av kjente norske kunstnere som: Amaldus Nielsen, Hans Gude, Asta Nørregaard, Gerhard Munthe og Erik Werenskiold. Herman Hebler og Odd Skullerud er eksempler på kjente Fredrikstad kunstnere som har holdt utstillinger her. 

I anledning Fredrikstads 400-årsjubileum i 1967 ble utstilling Internasjonal Fargegrafikk avholdt. Utstillingen besto av 60 internasjonalt anerkjente kunstnere, og var et initiativ som i samarbeid med Ulla og Herman Hebler ble til den 1. Norske Internasjonale Grafikkbiennale i 1972. Senere kjent som den Norske Internasjonale Grafikk Triennale (fra og med 1989).

Se også
-------

* Kunstforening

Eksterne lenker
---------------

* Fredrikstad kunstforenings. Besøkt okt 2010[*død lenke*]
* Kunstnerforbundet. Besøkt okt 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Verdensmesterskapet i strandhåndball 2012** ble arrangert fra 8. til 13. juli 2012 i Muskat i Oman. 

VM var felles for kvinner og herrer, og 12 lag deltok i hver klasse.

Sluttstilling
-------------

### Kvinner

| Plass | Lag |
| --- | --- |
| 01 1 | Brasil Brasil |
| 02 2 | Danmark Danmark |
| 03 3 | Norge Norge |
| 4 | Ungarn Ungarn |
| 5 | Kroatia Kroatia |
| 6 | Uruguay Uruguay |
| 7 | Italia Italia |
| 8 | Australia Australia |
| 9 | Kina Kina |
| 10 | Polen Polen |
| 11 | Thailand Thailand |
| 12 | Singapore Singapore |
|

Det norske laget bestod av Malene Solheim, Arnhild Holmlimo, Cathrine Korvald, Martine Hovden, Heidi Samuelsen, Emily Stang Sando, Charlotte Kristiansen, Kamilla Érsek, Renate Saastad, Rannveig Haugen, Ane Brustuen, Kristin Nørstebø og Hanna Yttereng. Veronica Kristiansen var også tatt ut, men kunne ikke delta grunnet skade. 

### Herrer

| Plass | Lag |
| --- | --- |
| 01 1 | Brasil Brasil |
| 02 2 | Ukraina Ukraina |
| 03 3 | Kroatia Kroatia |
| 4 | Russland Russland |
| 5 | Spania Spania |
| 6 | Egypt Egypt |
| 7 | Qatar Qatar |
| 8 | Oman Oman |
| 9 | Bahrain Bahrain |
| 10 | Kuwait Kuwait |
| 11 | Uruguay Uruguay |
| 12 | Australia Australia |
|

Referanser
----------

1. ↑  Norges Håndballforbund - *Beach-jentene til Kroatia*, besøkt 31. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* IHF - resultater kvinner
* IHF - resultater herrer

| * v
* d
* r
Verdensmesterskapet i strandhåndball |
| --- |
|  | 
* Egypt 2004
* Brasil 2006
* Spania 2008
* Tyrkia 2010
* Oman 2012
* Brasil 2014
* Ungarn 2016
* Russland 2018
* Italia 2020

 |  |
**Ingebjørg Karmhus** (født 21. desember 1936 i Leksvik, død 26. februar 2009) var en norsk gårdbruker, lærer og politiker (Sp).

Hun gjennomgikk grunnskole og framhaldsskole i Leksvik, deretter fire år ved Nesna lærerhøgskole og to år ved Musikkonservatoriet i Oslo. Hun var lærer i Leksvik 1960–1961, vikarlærer ved Grav skole i Bærum i 1963 samt lærer ved Rosenborg ungdomsskole i Trondheim i tolv år. Senere var hun gårdbruker.

Karmhus var ordfører i Leksvik 1986–1999 og 3. vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 1989–1993. Hun møtte på Stortinget i til sammen et halvår.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ingebjørg Karmhus hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Ingebjørg Karmhus hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

Portal: Trøndelag


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingvar Sæther** | **Leksviks ordfører**(1986–1999) | Etterfølger:**Einar Strøm** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
Fransk Vest-Afrika
**Fransk Vest-Afrika** (fransk: *Afrique occidentale française, AOF*) var en føderasjon av åtte franske territorier i Afrika: Mauritania, Senegal, Fransk Sudan (nå Mali), Fransk Guinea (nå Guinea), Elfenbenskysten, Niger, Øvre Volta (nå Burkina Faso) og Fransk Dahomey (nå Benin).

Føderasjonen ble opprinnelig dannet i 1895 og da bare bestod av Senegal, Fransk Sudan, Fransk Guinea og Elfenbenskysten, ble gjort permanent i 1904 med guvernørsete først i byen Saint-Louis, deretter i Dakar. Begge byene ligger i Senegal, den eldste franske besittelsen. Føderasjonen opphørte etter folkeavstemningen i september 1958.

Eksterne lenker
---------------

* (en) French West Africa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Reidar Myhre** (født 15. mai 1907, død 16. juli 1983) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig, og etterretningssjef i Milorgs distrikt 13 – «Stor-Oslo». Reidar Myhre anerkjennes som en av de viktigste innen norsk motstandskamp.

Liv og virke
------------

Myhre var en av de mest sentrale motstandsmennene under andre verdenskrig. Selv beskrev han sin rolle slik: «Jeg var edderkoppen som satt helt innerst i nettet». Han leverte blant annet informasjon til britenes etterretningsorgan Secret Intelligence Service, bedre kjent som MI6.

Myhre giftet seg med en annen motstandskjemper, Edel Ottesen, i Frogner kirke i 1944, under forrettelse av Ludwig Schübeler, medlem av den illegale kirkeledelsen. Da giftet hun seg med han under hans dekknavn «Per Halvorsen». Edel Ottesen fant først ut hans ekte navn etter krigen. Tillatelse til ekteskapet ble gitt av eksilledelsen i London.

I april 1945 ble Myhre fengslet i Møllergata 19. Arrestasjonen antas å ha vært skyldt en tabbe begått av motstandssjefen i London. Grunnet Myhres viktige rolle i Milorg ble det lagt planer om å befri Myhre, og i verste fall drepe han før han kunne bli torturert til å røpe hemmeligheter. Man regnet i Milorg at han ville føres til Grini etter torturen, og Rolf Ottesen, Myhres svoger, samt hans gamle skolekamerat Rolf Bøhm skulle skyte ham og de tyske gestapistene på vei til Grini, fordi Myhre visste for mye. Likvideringen ble aldri noe av grunnet at hverken Gestapo, eller andre tyske instanser i Norge, forstod hvilken sentral rolle Myhre hadde i Milorg. Myhre satt i Møllergata 19 til dagen før kapitulasjonen, og ble frigjort etter et lite opphold på Grini.

I nyere tid har det dukket opp en påstand om at Myhre visste om Filipstad-ulykken før den skjedde, og at han ba sin sønn Reidar se mot kaia før eksplosjonen,  og at han muligens kan ha orkestrert hele operasjonen. Denne påstanden er imidlertid omstridt, og historien rimer ikke uten videre med Myhres legendariske ry for hemmelighold.

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nedlastbart dokument fra Tornado.no Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Besøkt 15. april 2015
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Krigssommeren» ABCnyheter.no Besøkt 14. april 2015
4. ↑  *Agder 1983.07.25*. Flekkefjord. 25. juli 1983.
5. ↑  «Sto Myhre bak krigens største dødseksplosjon i Norge» ABCnyheter.no Arkivert 19. juni 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 14. april 2015

Kilder
------

* Odd Øyen, *Milorg D13 i kamp*, Oslo 2011, ISBN 9788292390481

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Tarawa** er en atoll i det sentrale Stillehavet. Tarawa var tidligere hovedstad i det britiske protektoratet Gilbert- og Elliceøyene, og Sør-Tarawa er hovedstaden i Kiribati. Øya er kjent for slaget om Tarawa under andre verdenskrig.

Geografi
--------

Tarawa består av 24 større øyer, hvorav åtte er bebodd. Tarawa er delt i tre distrikter, North Tawara, Teinainano (Sør-Tarawa) og Beito. Beito består av bare én øy, Beito, som ligger lengst sørvest på Tarawa. Det var her slaget om Tarawa sto. Sør-Tarawa/Teinaninano er hovedstaden i Kiribati. Tidligere var bare byen Bairiki på Sør-Tarawa hovedstad, men etter hvert ble Parlamentet flyttet til byen Ambo, og flere departementer er spredt utover Sør-Tarawa. Høyesterett er på Beito, Tarawas største by. Flyplassen ligger på Bonriki, helt sørøst i Sør-Tarawa.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Fengslende dager for Christina Berg*** er en norsk dramafilm fra 1988, regissert av Egil Kolstø. Hovedrollene spilles av Gro Solemdal og Marit Østbye.

Handling
--------

Filmen handler om Bibbi, Elin og Christina Berg. De tre kvinnene møtes tilfeldigvis i et fengsel. Bibbi er arbeidsledig og har ikke et sted å bo. Hun har hatt en tøff oppvekst på barnehjem og i fosterhjem. Hun har lært seg å ta igjen og har tidligere havnet i fengsel. I tillegg har hun bodd på gata i perioder. Hun har vanskelig for å stole på folk, mye på grunn av hennes vanskelige oppvekst. Hun har nettopp blitt kastet ut av hybelen hun bodde på, siden hun ikke holdt kontrakten og det ender med at hun havner i fengsel igjen. Her møter hun Elin. Elin har drevet med hærverk og knust mange vinduer, men hun skader ingen. Hjelpeapparatet har ikke funnet et bedre alternativ for henne enn å være i fengsel. Elin skader i tillegg seg selv og hun blir sett på som et vanskelig psykiatrisk tilfelle. Som Bibbi er Elin også blitt sviktet av systemet og hun forblir taus. På denne kvinneavdelingen i fengslet er det kun tre sengeplasser og mellom Bibbi og Elin står det en tom seng. Så ankommer Christina Berg som skal sone en dom for promille på 21 dager. Det blir fengslende dager for Christina Berg.

I rollene
---------

* Gro Solemdal – Bibbi
* Marit Østbye – Christina Berg
* Trude Birkelund – Borghild
* Julie Ege – Krags hustru
* Janne Kokkin – Elin
* John Sigurd Kristensen – Jon
* Janken Varden – Krag

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fengslende dager for Christina Berg* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fengslende dager for Christina Berg* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Fengslende dager for Christina Berg* hos Filmfront Rediger på Wikidata
* *Fengslende dager for Christina Berg* hos Filmweb