recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Torskemunnfly** (*Calophasia lunula*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Sogn og Fjordane i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 26 – 32 mm), brokete grålig eller brunlig nattfly. Arten kjennes lett på de tre skinnende hvite merkene (nyremerke, ringmerke og tappmerke) i forvingen og er i det hele tatt ganske karakteristisk. Forkroppen (thorax) er kledt med lysbrune hår, langs framkanten danner de en høy krage av oppstående hår. **Forvingen** er brunhvit til lysbrun med et mørkere midtfelt. Nyre-, ring- og tappmerkene er skinnende hvite. Nyremerket har gjerne ytterhjørnet dratt ut til en kort spiss. Ringmerket er lite og smalt, tappmerket, som ligger bak ringmerket, er nokså stort og langt ovalt. Mellomlinjene, som avgrenser midtfeltet, er doble, bare synlige i vingens bakerste halvdel der de danner en timeglassformet figur. Langs ytterkanten er den en tverr-rad av avlange, svarte flekker. **Bakvingen** er hvit med brune årer og brun bestøvning, langs ytterkanten lyst gråbrun. Larven er gulhvit, langs siden med et bredt, gråblått bånd som er overstrødd med svarte flekker av ulik størrelse. Langs sidene av ryggen er det et bredt bånd av svarte tverrflekker.

Levevis
-------

Arten lever på steinete steder som strender og rasmarker. Larvene utvikler seg på torskemunn (*Linaria* spp.), der de tross sine brokete farger er godt kamuflert. De voksne sommerfuglene flyr fra mai til august i to generasjoner som kan overlappe noe med hverandre.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Palearktis, fra Europa til Stillehavet i Øst-Sibir. Siden 1960-tallet har den blitt innført til USA og Canada for å kontrollere torskemunn-arter som sprer seg som ugras der. I Norge er den nokså vanlig på Sørlandet og på Østlandet nord til Vågå, på Vestlandet finnes den i indre deler av Hordaland og Sogn og Fjordane.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler – Torskemunnfly
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Calophasia lunula* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *torskemunnfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *torskemunnfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *torskemunnfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *torskemunnfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *torskemunnfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *torskemunnfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *torskemunnfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Calophasia lunula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Calophasia lunula* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Arktisk Filharmoni** (tidligere **Nordnorsk Opera og Symfoniorkester**) er en orkesterinstitusjon med fast base i Bodø og Tromsø, som skal dekke hele den nordnorske landsdelen. Arktisk Filharmoni ble stiftet 18. juni 2009 og er en av Nord-Norges største kulturinstitusjoner. Eiere er Tromsø og Bodø kommuner, som eier 50 prosent hver, mens Nordland, Troms og Finnmark fylkeskommuner er tilskuddspartnere gjennom den nordnorske kulturavtalen. 

Arktisk Filharmoni veksler mellom ulike ensembleformater på fast basis - fra mindre kammergrupper via sinfonietta og kammerorkester til fullt symfoniorkester, og setter årlig opp fullscenisk opera samt andre vokalproduksjoner. Orkesterinstitusjonen samarbeider med landsdelens øvrige kunst- og kulturliv, og har en samarbeidsavtale med Forsvarets Musikkorps Nord-Norge og Landsdelsmusikerne i Nord-Norge. Den lokale forankringen i landsdelen er viktig og Arktisk Filharmoni er også et orkester for den samiske befolkningen, samtidig som man ser utover landegrensene. Førstedirigent for symfoniorkesteret er Christian Kluxen. Kunstnerisk leder for kammerorkesteret er Henning Kraggerud. Kunstnerisk leder for sinfoniettaen er Tim Weiss. 

Tor Lægreid er selskapets direktør og Tove Karoline Knutsen er styreleder. Kronprins Haakon er Arktisk Filharmonis høye beskytter.

CD-utgivelser
-------------

Orkesterinstitusjonen har flere innspillinger på Deutsche Grammophon, BIS Records, Naxos og Simax. I tillegg til egne innspillingsprosjekter medvirker de på innspillinger med artister som blant andre Kari Bremnes, Terje Nilsen, Unni Wilhelmsen, Hekla Stålstrenga, Glød, Anneli Drecker og danseforestillingen *Mannen som stoppet Hurtigruta*. Sammen med Peter Herresthal og Øyvind Bjorå ble de nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen samtid for utgivelsen *Eivind Buene – Violin Conserto I Miniatures*.

Referanser
----------

1. ↑  «Disse kan vinne Spellemann 2017». *ballade.no*. 9. januar 2018. Besøkt 27. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Arktisk Filharmoni på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Arktisk Filharmoni på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Arktisk Filharmoni på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Arktisk Filharmoni på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Arktisk Filharmoni på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Arktisk Filharmoni, offisiell YouTube-kanal
* (no) Arktisk Filharmoni på *Operabase* (produksjoner, besetning, kalender)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
For andre skip med samme navn, se MS «Oslofjord».

**MS «Oslofjord»** var Amerikalinjens (NAL) første nybygging på 20 år. Hun var byggenummer 932 ved Deutsche Schiff- und Maschinenbau i Bremen, og ble overlevert NAL i mai 1938. Ved krigsutbruddet i 1940 befant skipet seg i New York og ble inlemmet i Nortraships flåte. Etter å ha blitt ominnredet til troppetransportskip, gikk «Oslofjord» på en mine ved utløpet av elva Tyne i England 1. desember 1940. For å unngå at skipet skulle blokkere innseilingen til Newcastle upon Tyne, ble hun kjørt på grunn ved South Shields. Etter dårlig vær og kraftige dønninger begynte skroget 8. desember å sprekke på tvers omtrent midt mellom skorsteinene. Dagen etter ble det konstatert at akterskipet hadde vridd seg mellom 7 og 8 grader i forhold til forskipet, og alt håp om å berge fartøyet var ute. Skipsvraket er i dag et populært objekt for sportsdykkere der det ligger på 12 meters dyp.

Skipet
------

MS «Oslofjord» i Oslofjorden
Den norske Amerikalinje kontraherte skipet 15. mai 1936, og byggeprisen var 13 millioner kroner. Skipet var på 18 673 brutto registertonn og 10 712 netto registertonn. Fremdriften ble besørget av to 3-blads bronsepropeller som hver veide 15 500 kg. Disse ble drevet av fire par-koblede 7-sylindrede dieselmotorer av typen 2S.C.DA bygd av Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg A.G. (MAN) i Augsburg, Tyskland.

Passasjerkapasiteten var 860 passasjerer fordelt på 152 i lugarkategorien kabinklasse, 307 på turistklasse og 401 på 3. klasse. Alle lugarene hadde regulerbart ventilasjonssystem og vask med kaldt og varmt vann, mens bare de dyreste lugarene hadde bad og dusj. Besetningen var på 310. MS «Oslofjord» var NALs første skip med innvendig svømmebasseng - som lå på F-dekket langt nede i skipet. Den norske arkitekten Georg Eliassen var ansvarlig for utformingen av innredning og interiør. Treslagene som var mest brukt i innredningen var furu, ask og eik, og kunstnere som sto for utsmykningen var blant andre Alf Rolfsen, Axel Revold, Maja Refsum og Per Krohg.

Kilder
------

* Warsailors.com: M/S Oslofjord Besøkt 16. mars 2015
* Skipet.no: Bokomtaler - NAL\_bokcircus\_1 (MS Oslofjord) (pdf 2,4 MB) Besøkt 16. mars 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oslofjord (ship, 1938) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sjøhistorisk database
 |

Portal: Andre verdenskrig
*Så du etter det meteorologiske begrepet Polarfronten?*

**MS «Polarfront»** var et norsk værskip som lå fast stasjonert i Nord-Atlanteren på 66° N og 2° Ø. Skipet sendte meteorologiske data til Meteorologisk institutt inntil årsskiftet 2009/2010. «Polarfront» var eid og drevet av rederiet Kåre Misje & Co for den norske staten ved Meteorologisk institutt. Det var spesialbygd som værskip ved Mandals Slipp, og ble satt i drift i 1976. «Polarfront» var lenge det eneste gjenværende værskipet i verden, men ved inngangen til 2010 gikk også dette i opplag.

«Polarfront» gikk til lands 1–2 dager i måneden for å skifte mannskap og få nye forsyninger. En gang i året, vanligvis i begynnelsen av oktober, gikk skipet i havn i ei uke for vedlikehold. Værskipsstasjonen var dermed betjent ca. 340 dager i året siden 1986. Skipet hadde en besetning på 8 personer pr. vakt. Når skipet betjente stasjonen holdt det seg stort sett innenfor en boks på 1x1 grad.

«Polarfront» erstattet de tidligere værskipene «Polarfront I» og «Polarfront II», som hadde annenhver måned byttet på om å gjøre tjeneste i samme posisjon siden juni 1948. «Polarfront I» og «Polarfront II» var ombygde engelske korvetter av Flowerklassen som var eid av den norske staten.

«Polarfront I» og «Polarfront II» hadde base i Bergen. Der hadde også «Polarfront» base fram til 1986, da basen ble flyttet til Kristiansund. Siden 2003 hadde værskipet base i Ålesund.

I en periode på syttitallet ble de meteorologiske observasjonene fra stasjonen delvis foretatt av det nederlandske væreskipet Cumulus når stasjonene ikke var betjent av norske skip.

27. februar 2009 ble det klart at værskiptjenesten legges ned og ved inngangen til 2010 gikk værskipet i opplag.

Referanser
----------

1. ↑  «Siste reis for værskipet, yr.no». Arkivert fra originalen 28. februar 2009. Besøkt 27. februar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 7608708 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Polarfront» – DNVs skipsregister Rediger på Wikidata

* (en) MS «Polarfront» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* Artikkel i bladet «RedningsSkøyta»: M/S Polarfront[*død lenke*]
* Værvarsel for værskipet Polarfront på yr.no
* Misje Rederi AS
* Informasjon om værskipet fra Universitetet i Bergen, Geofysisk institutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**M/S «Ofredal»**, senere **«Lyngholmen»**, er en kombinert laste og passasjerbåt, bygget ved Lars Tveits båtbyggeri i Sunde i Sunnhordland i 1955 til Jørgen Offerdal i Årdalstangen.

Båten ble bygget som last og passasjerbåt på 72 fot med en 2 sylindret Wicmann (Rubb) 90/120HK som gir en fart på ca 8,5 knop. Hun ble leid ut samme år til rutefart for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane på ruten Fjærland-Balestrand-Vik.

Senere gikk hun i forskjellige melkeruter på Vestlandet, slik som:

* Kroken-Solvoren-Årdalstangen
* Vik-Framfjord-Arnafjord-Finden
* Bjordal-Ortnevik-Høyanger
* Hyen-Sandane-Nordfjordeid
* Florø-Dalsfjorden-Førdefjorden

Båten ble solgt i begynnelsen av 1970-tallet til Silda. Hun gikk der noen år mellom Måløy og Silda. Senere havnet hun på Hvaler under navnet «Hvaler 2».

Båten var charterbåt i Oslo med navnet «Lyngholmen» og havnet senere i Lyngdal med samme navn.

Referanser
----------

1. ↑  M/S «Ofredal» Arkivert 24. januar 2019 hos Wayback Machine. Årdal Sogelag
2. ↑  «Lyngholmen». *Sjøfartsdirektoratet*. Besøkt 5. juni 2020.
**Elva** er en by i Tartu fylke i Estland. Byen er en del av Elva kommune, og administrasjonssenter i denne. Elva har cirka 5 700 innbyggere (2017) og et areal på 9,9 km². Folketallet er sterkt nedadgående. Elva har fått sitt navn etter elven med samme navn, den er omtalt alt på 1600-tallet. Allerede i 1638 nevnes derimot småbyen Peedu, som ligger bare 2,5 km nordøst. Via tettstedene Peedu, Tõravere og Nõo danner Elva-Nõo etnesten sammenhengdne byområde nordøstover med elv, hovedvei og jernbane som bindeledd.

Det var vannmøller som la grunnlaget for framveksen av bysamfunn her. Elva fikk bystatus først 1. mai 1938.

Elva ble grunnlagt like etter at jernbanelinjen Tartu-Valga ble opprettet i 1886–1889. Første gangen Elva ble omtalt i en estisk avis var i 1889, og området vokste raskt fordi det lå strategisk ved jernbanen og i et naturskjønt område. Arbisjøen og andre innsjøer nær bysenteret er mye brukt til rekreasjon, og maleren Eduard Kutsar (1902–1970) beskrev kommunens natur og tette furuskoger i sine malerier. Maleriet *Skogen i Elva* fra 1938 er særlig berømt. *Tartu Ski Maraton* ender sin trasé i Elva, på et sted hvor mange vandringsveier har sitt utgangspunkt.

Referanser
----------

1. ↑  «Maakatastri statistika». Det estiske landinspektorat. Besøkt 17. oktober 2018.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 10. november 2020.
3. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 166.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elva, Estonia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i Tartu fylke |
| --- |
| Regionens våpen | Bykommuner | Tartu | Estlands flagg |
| Landkommuner | Elva **·**  Kambja **·**  Kastre **·**  Luunja **·**  Nõo **·**  Peipsiääre  **·**  Tartu |
| Historiske kommuner | Alatskivi **·**  Elva **·**  Haaslava **·**  Kallaste **·**  Konguta **·**  Laeva  **·**  Meeksi **·**  Mäksa **·**  Piirissaare **·**  Puhja **·**  Rannu **·**  Rõngu **·**  Tähtvere **·**  Vara **·**  Võnnu **·**  Ülenurme |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Elulykker og strømskader** brukes på et vidt spekter av ulike skader knyttet til strømulykker. De fleste er profesjonelle som arbeider med elektrisitet i sitt arbeid, men det forekommer også at andre personer utsettes for denne type ulykker. I alvorlige tilfeller kan strømulykker medføre omfattende skader eller død. Ytre og indre forbrenning, hjerte- og pusteproblemer og nyresvikt er eksempler på mulige helseeffekter. De fleste strømulykker ender bra, men både høy- og lavspent strømulykker kan medføre små skader, alvorlige skader eller dødsfall. Mange av dem som utsettes for strømulykker får senskader, som psykiske plager, nerveskade, eller muskel- og skjelettlidelser. Slike symptomer og skader kan utvikle seg over tid, gjerne uker, måneder eller år etter ulykken. Det er derfor viktig at alle som har vært utsatt for en strømulykke oppsøker helsevesenet, både av medisinske, og trygde- og arbeidsrettslige årsaker.

Alle ulykker forårsaket av strømgjennomgang og lysbue skal meldes til Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB). Det er arbeidsgiver, eller den som eier det elektriske anlegget som er ansvarlig for at ulykker blir meldt til DSB. Meldingen skal skje elektronisk, men alvorlige ulykker skal også meldes pr. telefon.

Type skader
-----------

* *Strømgjennomgang* er strøm ledet gjennom en persons kropp (elektrisk støt), for eksempel fra hånd til hånd eller hånd til fot. Strøm gjennom for eksempel bare en hånd regnes ikke her som strømgjennomgang (for eksempel fra finger til finger). Strømgjennomgang kan oppstå dersom det er feil på elektriske anlegg/utstyr eller dersom man kommer i direkte kontakt med spenningsførende deler.
* *Lysbue* er en høytemperatur lysende elektrisk utladning over en spalte eller sprekk («gnist»), som gjerne oppstår som følge av en kortslutning. Temperaturen i en lysbue kan bli på flere tusen grader, avhengig av strøm, spenning og metalltype. En lysbue kan dermed medføre store skader på personer som befinner seg i nærheten. Brann kan også oppstå på grunn av den høye temperaturen.

Referanser
----------

1. ↑  «Elsikkerhetsportalen». Arkivert fra originalen 2. september 2018. Besøkt 10. oktober 2018.
2. ↑  Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap

Eksterne lenker
---------------

* Elulykker og strømskader - DSB
* Elulykker og strømskader - Statens arbeidsmiljøinstitutt
* Elulykker og strømskader - Elsikkerhetsportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Lavaud-Gelade-demningen** er en demning i Frankrike. Den er anlagt øverst i sideløpet Taurion oppe ved kildene til elva Vienne, som er ei stor sideelv til vasdraget Loire. Demningen tjener flomkontrollformål.

Demningen er en jordfyllingsdam som er 20,5 meter høy og 250 meter lang, med et reservoar – *Lavaud-Gelade-reservoaret* – som er 300 hektar stort (3 km²), og med vannmasser på inntil 21 millioner m3.

Anlegget ligger øst for storbyen Limoges, sørvest i departementet Creuse og samtidig nær grensen til nabodepartementet Haute-Vienne i nord], beliggende i regionen Nouvelle-Aquitaine.

Elva Viennes øvre løp (inkl Maulde og Taurion) har 17 demninger ovenfor byen Limoges, og ytterligere 4 nedenfor. Dessuten er det 7 damanlegg i sideelva Creuse i øst. I alt har de beskjedne damanleggene i Limoges-regionen en installert, samlet kapasitet på 262 MW, og mange av dem er fra første halvdel av 1900-tallet. De eies av Electricite de France (EDF). I tillegg er det også en uavhengig eid demning i sideelva La Couze mellom Vienne- og Creuse-vassfarene.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Demningene i Limoges – EDF. Besøkt 14. januar 2012.
* Rapport om flomrisiko fra demninger[*død lenke*] – lokalregjeringen i Haute-Vienne dept. Besøkt 14. januar 2012.

| * v
* d
* r
Anlegg i Vienne-elva |
| --- |
| Kildeelva Vienne | Servierès **·** Chammet  **·** Bussy |
| Kildeelva Maulde | Faux-la-Montagne  **·** Vassivière  **·** Mont Larron  **·** Martineix  **·** Fleix  **·** Bujaleuf  **·** Langleret  **·** Villejoubert  **·** L'Artige |
| Kildeelva Taurion | Lavaud-Gelade  **·** (La-Roche) Talamie **·** L'Etroit  **·** Saint-Marc **·** Chauvan |
| Vienne nedenfor Limoges | Jousseau  **·** La Roche  **·** Chardes  **·** Chatellerault |
| Sideelva Gartempe-La Couze | Saint-Pardoux **·** Mazeaud |
| Sideelva Creuse | Confolent  **·** Champsanglard  **·** (Les) Chezelles  **·** L'Age  **·** Eguzon  **·** (Roche au) Moine  **·** (Roche) Bat L'Aigue |
Lavasj på et marked i Jerevan.
**Lavasj** eller **lavash** er et usyret brød som finnes i blant annet det armenske, iranske, kirgistanske, kurdiske og tyrkiske kjøkken. 

Brødet lages av en enkel deig av mel og vann, noen ganger tilsatt sesamfrø. Deigen formes i baller som kjevles flate, og deretter strukket over en spesiell pute. Deretter kastes emnet langs veggen i en tradisjonell, konisk ovn. Etter tredve sekunder til ett minutt, blir brødet fjernet fra ovnen.

Lavasj serveres som rull med lokal ost, grønnsaker eller kjøtt, og er holdbar opptil seks måneder. Brødet har en tradisjonell plass i brylluper, der det blir lagt på de nygiftes skuldre for å bringe fruktbarhet og rikdom. Brødet bakes av en liten gruppe kvinner i familien, og fremstillingen bidrar til å styrke familien, samfunnet og sosiale bånd. Unge jenter får tidlig en rolle ved å assistere i bakingen, og blir gradvis overlatt større oppgaver i prosessen.

Baking av lavasj i Armenia, ble i 2014 oppført på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Galleri
-------

* Lavasjbaking i Noravank, Armenia.Lavasjbaking i Noravank, Armenia.
* Baking av lavasj.
* Servert som snacks.Servert som snacks.
* Lavasjbaking i 1906.Lavasjbaking i 1906.

Referanser
----------

1. ↑  «lavash». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 4. desember 2017. Besøkt 23. desember 2017.
2. 1 2 3  «Lavash, the preparation, meaning and appearance of traditional bread as an expression of culture in Armenia - intangible heritage - Culture Sector - UNESCO». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 23. desember 2017.
3. ↑  «Neueinträge in die UNESCO-Listen des Immateriellen Kulturerbes». Deutsche UNESCO-Kommission. Besøkt 23. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lavash – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas
 |
**Shannon lufthavn** (IATA: **SNN**, ICAO: **EINN**) (irsk **Aerfort na Sionainne**) ligger på vestkysten av Irland i grevskapet Clare. Flyplassen ligger 15 km fra Limerick. Flyplassen ble først opprettet som sjøflyhavnen Foynes for mellomlanding med drivstoff-fylling før eller etter kryssing av Atlanterhavet. 

Utløpet av Shannon som er Irlands lengste elv egnet seg godt som skjermet sjøflyhavn. Flyplassen med rullebaner ble bygget fra 1936 til 1942. Siden området var myrlendt var drenering en stor oppgave som tok uforholdsmessig mye ressurser. I disse områdene av Irland er det store områder med tykke torvlag der uttak av torv for brensel er en stor industri. 

Som nøytral stat har Irland med denne flyplassen dekket et marked for mellomlandinger for både militær og sivil flytrafikk fra mange nasjoner. 

Ettersom flytypene har oppnådd lengre rekkevidde uten drivstoff-fylling, har markedet for mellomlandinger forandret seg. Nye bestemmelsessteder har blitt aktuelle ettersom andre og kortere forbindelser flys direkte uten mellomlanding på Shannon. Den geografiske plasseringen helt vest i Europa er vel grunnen til at flyplassen fremdeles er mye brukt. 

I forbindelse med flyplassen er det opprettet en tollfrisone som har trukket til seg mange transportfirmaer og flere typer industri.

I 2006 reiste 3,7 millioner passasjerer til og fra flyplassen. Dette gjør den til den nest mest brukte flyplassen i Irland.

Annet
-----

Shannon lufthavn var første lufthavn i verden som begynte å selge duty-free varer, i 1947.

Referanser
----------

1. ↑  Reyes, Maridel (6. november 2019). «How not to get ripped off at duty free». *CNN Travel* **(engelsk)**. Besøkt 7. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shannon Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Eksempel på torsjonsoppheng på en Citroën
En **torsjonsstang** er en type av fjæring til motorkjøretøy som fungerer ved å vri en stålstang om dens lengderetning. Den ene enden av stangen er festet til kjøretøyets chassis (understell eller selvbærende karosseri), mens den andre delen av torsjonsstangen er festet vinkelrett til en annen stang som hjulets nav igjen er festet til. Når kjøretøyet beveger på seg vertikalt (rører seg opp og ned) dreies torsjonsstangen i lengderetningen.

Fordelen med torsjonsstenger sammenlignet med for eksempel en spiralfjær er at det er en enklere mekanisk konstruksjon, gir lavere tyngdepunkt, samt at man får mindre ufjæret masse. Torsjonsoppheng ble brukt i noen Volkswagen-prototyper på i 1930-årene. Systemet ble brukt i mange kampkjøretøy under andre verdenskrig, og var en etterfølger til Christie-opphenget.

Det brukes fortsatt ofte på slepte kjøretøy (tilhengere, hestevogner, campingvogner og lignende). Krengningsstabilisatorer til moderne sportsvogner er ofte basert på torsjonsstangprinsippet.

Se også
-------

* Krengningsstabilisator, en type fjæring for å stabilisere fronten og/eller baksiden av et kjøretøy, ofte ved hjelp av en torsjonsstang
En **arkivskaper** er en organisatorisk enhet eller en person som danner arkiv som ledd i sin virksomhet. En arkivskaper kan være et offentlig organ, en bedrift, en organisasjon, en institusjon, en stiftelse etc. eller en del av en slik enhet. Slik sies det på Arkivverkets hjemmeside under arkivbegreper. En arkivskaper kan også være en privatperson eller en familie. Arkivet hos en arkivskaper består av arkivdokumenter.  
  

Hva slags arkivdokumenter en arkivskaper samler på er avhengig av arkivskaperens formål, behov og arbeidsmåter. For eksempel vil en privatperson vanligvis ha behov for å ta vare på egen fødselsattest, forsikringsavtaler, avtale om leie eller kjøp av bolig, kvitteringer, legeattester og lignende. Et byggefirma har ofte behov for å ta vare på firmaattester, momsoppgaver, kvalifikasjonsbevis og lignende.  
  

En arkivskaper kan velge å sette bort hele eller deler av driften av arkivet. Offentlige organer vil i slike tilfelle fortsatt ha ansvaret for at eget arkiv driftes forsvarlig etter arkivloven og arkivforskriftene.
**Nikolaus von Vormann** (født 24. desember 1895 i Neumark, død 26. oktober 1959 i Berchtesgaden) var en tysk offiser som tjenestegjorde i første verdenskrig og andre verdenskrig.

Bakgrunn
--------

Nikolaus von Vormann startet sin militære karriere på kadettskolen den 3. august 1914 som frivillig i Den Kongelige Prøyssiske Arme.

Første verdenskrig
------------------

Den 29. januar 1915 ble han offiser og ledet i 1917 en stormtroppavdeling i 7. infanteridivisjon.

Mellomkrigstiden
----------------

Etter krigen jobbet han en stund som frivillig i regiment Magdeburg, før han ble involvert i det nyopprettede Reichswehr. I 1926 ble han forfremmet til løytnant, og i 1930 ble han kaptein og major.
I 1938 ble han utnevnt til stabssjef for 10. Armekorps, før han to måneder senere ble forfremmet til oberstløytnant.

Andre verdenskrig
-----------------

Ved starten av andre verdenskrig tjenestegjorde han i ulike stabsposisjoner, før han i desember 1942 fikk den militære kommandoen som sjef for 23. panserdivisjon som generalmajor. Panserdivisjonen var en del av armégruppe Don, som etter slaget ved Stalingrad ble brukt som en del av forsvaret mot den påfølgende sovjetiske offensiven. Von Vormann beholdt kommandoen over divisjonen frem til tilbaketrekningen over Dnepr, da han ble forfremmet til generalløytnant (1. juli 1943).

Den 26. desember 1943 overtok han kommandoen over XLVII panzerkorps, som ble satt inn i kamper på den sørlige delen av østfronten, der de blant annet deltok i slaget ved Cherkassy.

Den 27. juni 1944 ble han forfremmet til general (pansergeneral) for 9. armé. På denne tiden tilhørte 9. armé armégruppe sentrum, og deltok i store kamper mot Sovjetunionens sommeroffensiv samme året. I krigens siste dager hadde han kommandoen over en festning i Alpene, men ble tatt til fange av de allierte.

Etter krigen skrev von Vormann to militære biografier: *Der Feldzug 1939* og *Tscherkassy*.

Eksterne lenker
---------------

* 

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Elin Tvedt** (født 31. desember 1973) er en norsk programleder. 

Tvedt er opprinnelig fra Ølen, hvor hun nå også bor. Tvedt startet sin karriere på TV-skjermen som væranker for Storm Weather Center, selskapet som produserer TV 2s værmeldinger. I 2001 begynte hun som programleder for reality-TV-programmet *71° nord* på TVNorge. Etter fem sesonger med *71° nord* gikk hun over til å bli programleder for Frokost-TV på NRK1. Hun ble i april 2006 sykemeldt, og returnerte etter dette ikke til Frokost-TV. Hun gikk tilbake til å være værmelder for tv2 i 2012. I 2009 deltok hun i TV-programmet *Skal vi danse*. I april 2016, etter 20 år som væranker, sluttet hun i TV2.

Tvedt ga i 2010 ut boken *Gravid, jeg? Dagbok fra et svangerskap*, ISBN 9788248907787

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0878469, besøkt 18. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «- Jeg var utbrent». Dagbladet. 2. januar 2011. Besøkt 21. april 2012.
3. ↑  «CV Elin Tvedt». *Dagbladet*: 47. 2. september 2008.
4. ↑  «Elin Tvedt sykemeldt og utslitt». Nettavisen. 26. april 2006. Arkivert fra originalen 25. november 2010. Besøkt 21. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elin Tvedt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Elin Tvedt hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Ashley Jones** (født 3. september 1976 i Memphis i Tennessee) er en amerikansk skuespillerinne.

Jones mottok to Daytime Emmy Award-nominasjoner for sin rolle i TV-serien The Young and the Restless og har også dukket opp på The Bold and the Beautiful siden januar 2005. Jones ble mest berømt av å være med i den langvarige CBS-såpeoperaen The Young and the Restless der hun spilte rollen som Megan Dennison Viscardi fra 1998 til 2000 og hun kom tilbake på besøk i 2001. 

Jones spiller for tiden rollen som Dr. Bridget Forrester i såpeoperaen The Bold and the Beautiful og hun har gjort det siden januar 2005. Karakteren ble født på skjermen på begynnelsen av 1990-tallet men den voksne versjonen av karakteren ble først spilt av Agnes Bruckner og senere ble den spilt av Jennifer Finnigan og Emily Harrison. 

Jones har også opptrådt som karakteren Daphne i den andre sesongen av HBO sin dramaserie True Blood som handler om vampyrer og deres forhold til mennesker.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0427521, besøkt 20. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ashley Jones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ashley Jones på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Ashley Jones i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Ashley Jones på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Ashley Jones på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Ashley Jones hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Ashley Jones hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Discogs
 |
Arkivsenter sør er samlokalisert med Statsarkivet i Kristiansand.
**Arkivsenter sør IKS** (tidligere IKAVA) er et selvstendig interkommunalt selskap eid av samtlige kommuner i Vest-Agder og Vest-Agder fylkeskommune. Arkivsenter sør ble opprinnelig stiftet 20. mars 1990 under navnet Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS. I 2003 ble ordningen omdannet til et interkommunalt selskap (IKS) etter lov om interkommunale selskaper.

Formål
------

Arkivsenter sørs formål er å arbeide for at verdifullt kommunalt og fylkeskommunalt arkivmateriale blir tatt vare på og gjort tilgjengelig for offentlig bruk, forskning og andre administrative og kulturelle formål. For å oppnå dette har selskapet ansvar for ordning og katalogisering av eiernes eldre arkiver og ser til at de oppbevares forsvarlig og er tilgjengelige for publikum gjennom den interkommunale depotløsningen. Selskapet driver også opplæring/kursing, rådgivning og veiledning i arkivsystemer og -rutiner, medvirker ved utarbeidelse av regelverk og i arkivplanleggingsprosjekter samt bistår med annet arkivarbeid for eierkommunene.

Depotoppgaver
-------------

Den interkommunale depotløsningen drives for alle eierne, og omfatter papirarkiver så vel som elektroniske arkiver. Arkivdepotet skal motta, registrere, vedlikeholde, sikre, bevare og formidle samtlige eieres eldre og avsluttede arkiver, både på papir og de som er produsert elektronisk. Samtlige eiere har avlevert sitt eldre og avsluttede materiale frem til omkring 1964. Dette dreier seg om materiale fra før 1837 og på alle fagfelt som kommunene har utført tjenester og oppgaver. Samlet bestand er nærmere 3000 hyllemeter. Depotet har også mottatt en rekke deponeringer av elektronisk materiale som også skal bevares for ettertiden og gjøres tilgjengelig for brukere.

Materialet er tilgjengelig for publikum på Arkivsenter sørs lesesal. Lesesalen drives i samarbeid med Statsarkivet i Kristiansand.

Økonomi
-------

Eierne skyter inn årlige midler til drift av arkivet basert på folketallet.

Styringsform
------------

Representantskapet er Arkivsenter sørs høyeste myndighet og består av representanter for alle eierne. Det velger et styre på 5 medlemmer som har ansvaret for den daglige driften. Personalet består av arkivsjef, tre rådgivere og en sekretær i 50% stilling. I tillegg engasjeres personer for prosjektarbeid.

Eierkommuner
------------

Kommunene som tidligere var del av Vest-Agder og fylkeskommunen i Agder (Farsund, Flekkefjord, Hægebostad, Kristiansand, Kvinesdal, Lindesnes, Lyngdal, Sirdal, Vennesla, Åseral og Agder fylkeskommune.)

Yrkesetikk
----------

Arkivsenter sør arbeider etter yrkesetiske retningslinjer for arkivarer som er vedtatt på generalforsamlingen til International Council on Archives (ICA) i Beijing i 1996 og som gjelder for hele verden.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Arkivkatalogen for Arkivsenter sør er tilgjengelig gjennom Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Corinne Hermès** (født **Corinne Miller**; 16. november 1961 i Lagny-sur-Marne) er en fransk sanger. Hun er mest kjent for å ha vunnet Eurovision Song Contest 1983 for Luxembourg.

Hermès ga ut sin debutsingle «La ville où je vis» i 1979, men da under fødenavnet Corinne Miller. Singelen var komponert av Jean Pierre Millers, som også sto for de største suksessene i hennes karriere. 

I 1983 ble Corinne Hermès invitert av luxembourgsk fjernsyn til representere landet i Eurovision Song Contest i München. Sangen «Si la vie est cadeau» (norsk: *hvis livet er en gave*), med tekst av Alain Garcia og musikk av Jean-Pierre Millers. Hermès fikk seks poeng mer enn andreplassen og skaffet Luxembourg sin femte og foreløpig siste seier i konkurransen.

Hun klarte bare å holde på suksessen i hjemlandet, hvor hun fikk to nye singler inn på salgslistene i 1989. I 2001 deltok hun igjen i Eurovision-sammenheng, men denne gang for å lese opp Frankrikes stemmer under konkurransen. I 2006 ga hun ut et cd-album med tittelen *Vraie*, og den inneholder mange sanger komponert av Hermès selv.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13922486p, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Corinne Hermès på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Corinne Hermès på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Corinne Hermès på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Corinne Hermès på Songkick Rediger på Wikidata
* «Si la vie est cadeau» med tekst oversatt til engelsk

  


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forrige vinner:**Tysklands flagg Tyskland Nicole med «Ein bißchen Frieden»** | **Vinner av Eurovision Song Contest**(1983 med «Si la vie est cadeau») | Neste vinner:**Sveriges flagg Sverige Herreys med «Diggi-loo diggi-ley»** |
|
| Forgjenger :**Svetlana med «Cours après le temps»**

 | **Luxembourgs representant i Eurovision Song Contest**1983 | Etterfølger :**Sophie Carle med «100% d'amour»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Nikolaus Storch** (født før 1500 i Zwickau i Tyskland; død etter 1536; gornavnet også *Nicolaus*) var en dukvever og lekpredikant i Zwickau i Sachsen.

Liv og virke
------------

Nikolaus Storch var blant de enkle håndverkere som i reformasjonstiden innledet egenstendige kirke- og sosialreformer. Han hadde visjoner og så seg selv som en Guds profet med det oppdrag å bekjempe den korrupte katolske kirke. Han ledet en litten gruppe likesinnede som ble kjent som Zwickauerprofetene. Disse Zwickauerprofetene fikk en voldsom tilstrømning til sine visjonspregede prekener, og dette splittet Zwickaus borgerskap. De gikk inn for felleseiendom, fattigomsorg, konfiskering av klostereiendom og hvis nødvendig motstand mot fyrsters makttiltak.

Storch avviste barnedåpen, og tilnærmet seg anabaptistenes lære. Han influerte sterkt presten Thomas Müntzer; han virket i Zwickau i 1521, og assisterte Storch i hans reformiver og hans angrep mort den katolske prest Egranus. Det stedlige cistercienserklosteret ble oppløst 16. mars 1522 etter hans påtrykk.

Derpå bad Nikolaus Hausmann, Zwickaus reformator og predikant i Zwickauer Marienkirche, om sin venn, Martin Luthers hjelp; denne prekte fra slutten av april offentlig fra rådhuset for en forsamling av 14 000 borgere fra byen og dens omgivelser og bevirket et stemningsskifte til grunn for mildere reformer. Zwickauerprofetene måtte forlate byen.

Nikolaus Storch reiste med Müntzer til Wittenberg og gjorde der stort inntrykk på Philipp Melanchthon. Men etter at Melanchthon via Fredrik III av Sachsen bad Luther om hjelp, grep Luther inn personlig også i Wittenberg. Dermed måtte Storch, Müntzer og dessuten Karlstadt forlate også denne byen. De ble omreisende predikanter. 

At Storch skal ha dødd i et hospital i München etter bondeopprørernes nederlag i Sachen (25. mai 1525, slaget ved Frankenhausen), er ikke korrekt. Han dukker siste gang opp i 1536, da han nevnes i rådsprotokollene i Zwickau.

Litteratur
----------

* Siegfried Hoyer: *Die Zwickauer Storchianer. Vorläufer der Täufer?* In: Jahrbuch für Regionalgeschichte 13, 1986, S. 60-78.
* Paul Wappler: *Thomas Münzer in Zwickau und die „Zwickauer Propheten".* Zwickau 1908.
* Richard Bachmann: *Niclas Storch, der Anfänger der Zwickauer Wiedertäufer*. Zwickau 1880.
* (de) Paul Tschackert: «Storch, Nicolaus». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 36, Duncker & Humblot, Leipzig 1893, s. 442–445.

Referanser
----------

1. ↑  "Thomas Müntzer - Der Satan von Allstedt", MDR-Fernsehfilm vom 31. Oktober 2010

Eksterne lenker
---------------

* (de) Siegfried Hoyer: *Storch, Nikolaus*. I *Sächsische Biografie*. Utgis av *Institut für Sächsische Geschichte und Volkskunde*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Sächsische Biografie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Halil Kut**, eller **Halil Pasja** (født 1882 i Konstantinopel, død 20. august 1957 i Istanbul) var en osmansk og tyrkisk regional guvernør og militær kommandant. Halil Pasja var onkel til Enver Pasja som var krigsminister under første verdenskrig og den mektigste i den tyrkiske regjeringen. Enver Pasja var også en av hovedmennene bak folkemordet på armenerne og folkemordet på assyrerne.

Han hadde kommandoen for massakren av armenske menn, kvinner og barn i Bitlis, Mush og Beyazit. Mange av ofrene ble levende begravet i grøfter som var gravd for anledningen. Han krysset også grensen til nabolandet Persia og sto for massakrering av armensk, assyrisk og persisk befolkning.

Kut hevdet i sine menoarer at han personlig sto bak drapene med rundt 300 000 armenere. Undder et møte i Jerevan sommeren 1918, foran mange armenere, uttalte Kut at han har bestrebet seg på å utrydde den armenske nasjon til det siste individ.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1047848120, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Kutülamara kahramanı Halil Kut dün vefat etti», *Milliyet*, 21. august 1957.
5. 1 2 3  Kiernan 2008, s. 413
6. ↑  Gaunt 2006, s. 109
7. 1 2  Winter 2003, s. 65
8. ↑  Babikian, Aris (3. juni 1998). «Wall of silence built around Armenian genocide». *The Ottowa Citizen*. s. A14.
9. ↑  Pritchard, Maria. *Genocide*. RW Press. s. 1971. ISBN 1-909284-27-0.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi - Khalil Pasha - fra FirstWorldWar.com, besøkt 25. juli 2014

  

Portal: Første verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
H.U. Sverdrupfjella på kartet over AntarktisH.U. SverdrupfjellaH.U. SverdrupfjellaH.U. Sverdrupfjella på kartet over Antarktis
*Se også H.U. Sverdrupfjella på Spitsbergen.*
**H.U. Sverdrupfjella** er et fjellparti mellom Gburekfjella og Gjelsvikfjella, lengst vest i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Fjellpartiet ligger mellom 200 og 300 km sør for isbremmen ved Kronprinsesse Märtha Kyst.

Fjellpartiet ble fotografert fra fly og grovt kartlagt av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under Maudheimekspedisjonen 1949–52, samt flyfotografier fra den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.

Den høyeste toppen i H.U. Sverdrupfjella er Hamartind med 2855 moh.

Fjellpartiet er oppkalt etter professor Harald Ulrik Sverdrup, direktør ved Norsk Polarinstitutt fra 1948 til 1957.

Referanser
----------

1. ↑  Elvevold, Synnøve; Ohta, Yoshihide (2010). *Nature environment map : H.U. Sverdrupfjella, Dronning Maud Land, East Antarctica, 1:150 000*. Tromsø: Norsk polarinstitutt. s. 5. ISBN 978-82-7666-280-1.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 14303

Eksterne lenker
---------------

* S. Elvevold: Geology of H.U. Sverdrupfjella Norsk Polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
Veteranbuss fra H.S.D. Bilane. Foto: Tore Sætre 
**H.S.D. Bilane** var en samordning av biltrafikken i Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) fra 1. januar 1955. Selskapet drev buss- og godstransport i HSDs kjerneområde, i korrespondanse med egne ferger og båter. H.S.D. Bilane var en relativt desentralisert organisasjon, med egne disponenter på hvert avdelingskontor. Bussene var røde med selskapets logo og navn på begge sider. Godsbilene hadde røde førerhus med hvite skap.

På 1980-tallet delte HSD forretningsområdene sine i egne divisjoner, og i den forbindelse ble H.S.D. Bilane delt i to; Godsdivisjonen (HSD Godstrafikk) og Bussdivisjonen (HSD Busstrafikk).

I 2013 ble en frivilling organisasjon med navnet H.S.D. Bilane stiftet med base på Mosterhamn på Bømlo. Styrets leder er Asgeir Totland, og formålet er bevaring av gamle HSD-busser.

Referanser
----------

1. ↑  Kolltveit 1980, s. 280

Litteratur
----------

* Kolltveit, Bård (1980). *Over fjord og fjell: Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap 1880–1980*. Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. ISBN 82-990617-0-9.
* Kolltveit, Bård (2005). *I rute: HSD 125 år – 1880–2005*. Vigmostad & Bjørke. ISBN 8241904045.
En turbah eller mohr, et sjiaislamsk bønnestykke av leire, fra byen Qom i Iran som uttrykker en bønn om hjelp fra Fatima, datter av profeten Muhammed og mor til den tredje sjiaimamen Husayn ibn Ali. Teksten *Ya Fatima-ta Azzahra* kan oversettes med «Oh, Fatima!»
**Fatima az-Zahra** (arabisk: فاطمة الزهراء DIN: *Fāṭima az-Zahrāʾ*, også kjent som *Fāṭima bint Muḥammad*; født ca. 606, død ca. 632) var profeten Muhammeds femte og yngste datter. Fatimas mor var profetens første kone Khadīja. Fatima er ofte omtalt med ulike hederstitler, spesielt vanlig er *az-Zahrāʾ*, «den skinnende».

Hun giftet seg med fetteren til faren, den fjerde kalifen Ali ibn Abi Talib, og fikk blant andre sønnene Hasan ibn Ali og Husayn ibn Ali. Ifølge en tradisjon er Fatima den eneste av Muhammeds barn som fikk egne barn. Hun blir ansett for å ha vært spesielt gudfryktig og ydmyk, og regnes som syndfri innen sjiaislam.

Det muslimske, og jødiske, lykkesymbolet Fatimas hand, også kalt khamsa og annet, skal ifølge folketroen i Nord-Afrika og Midtøsten beskytte mot «det onde øye». Her er symbolet formet som et enkelt smykke.
Fatima er derfor et forbilde for mange muslimer, særlig kvinner. Mange omtaler henne som «den strålende Fatima» og «legemliggjørelsen av alt det guddommelige i den kvinnelige natur, det edleste ideal som den menneskelige tanke har oppnådd».

Fatimas navn
------------

Fordi Fatima har en så viktig stilling innen islam, har jentenavnet Fatima blitt svært populært i mange muslimske land. Fatima kan også skrives Fatime, Fatemeh, Fatme og Fatume. Også den portugisiske landsbyen Fatima er oppkalt etter henne. Byen er forøvrig et katolsk valfartssted.

Fatimas hånd
------------

Fatimas hånd, også kalt hamsa og khamsa, er et populært symbol i muslimsk tradisjon som viser ei hand med to symmetrisk stilte tomler og et øye i handflata. Tegnet anses som en lykkebringer og skal ifølge folketroen i Nord-Afrika og Midtøsten beskytte mot «det onde øye». De fem fingrene kan også tolkes som de fem søylene innen islam.

Referanser
----------

1. ↑   «Brève biographie de Fatima», besøkt 22. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   IES / Ali ibn Abu Talib[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8   IES / Fatima bint Mukhammad[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   ESBE / Ali ben-Abi-Taleb[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   IES / Khadidzja bint Khuvajlid[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Q80216105[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   IES / Khasan ibn Ali[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Q80233480[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Knut Haakon Borch** (født 29. januar 1980 i Seattle, USA) er en tidligere norsk fotballspiller som var målvakt for Tromsø Idrettslag.

Borch spilte i TIL hele karrieren, fra 1986 til han la opp i 2008. Han spilte da 94 tippeligakamper.

Borch slet store deler av karrieren med skader, og måtte de siste sesongene konkurrere med spillere som Kenny Stamatopoulos og Sead Ramović om målvaktsplassen.

Knut Borch spilte i 2005 sin eneste landskamp, og han var i samtaler med Arsenal FC.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 26278, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Knut Borch – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Knut Borch – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Knut Borch – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Knut Borch – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Knut Borch – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
«Knut Berg (kunsthistoriker)» har flere betydninger.

**Knut Berg** (født 4. august 1925 i Oslo, død 29. november 2007 i Oslo) var en norsk kunsthistoriker som er mest kjent for sitt arbeid som direktør for Nasjonalgalleriet, hvor han begynte som konservator i kobberstikk- og håndtegningssamlingen i 1965 og avanserte til leder for institusjonen fra 1973 til 1995. Han etterfulgte Sigurd Willoch og Jens Thiis i stillingen. Selv om han la ned et stort arbeid for å få større lokaler til Nasjonalgalleriet, gikk han av med pensjon før det var en realitet. Men han realiserte tanken om å skille ut Museet for Samtidskunst fra resten av Nasjonalgalleriet.

Knut Berg var sønn av Arno Berg, den første byantikvar i Oslo. Som sin far ble også Knut Berg engasjert i Selskapet for Oslo Bys Vel, hvor han var styremedlem fra 1972 og styreleder i perioden 1981 til 1985. Farens engasjement ble ført videre til sønnen, som var styreleder i «Stiftelsen Militærhospitalet» i 26 år. Da faren ikke lyktes i å få fredet Empirekvartalet i Oslo, førte sønnen kampen videre for i alle fall å få reddet noe. Laftebygningen Militærhospitalet var blitt demontert i 1963, men ble gjenreist på Grev Wedels plass i 1983. I 1987 ble den fredet og tildelt Europa Nostras medalje for fremragende antikvarisk innsats. 

Knut Berg var medlem av Det norske vitenskapsakademi og Kommandør av St. Olavs Orden.

Utvalgt bibliografi
-------------------

* *Studies in Tuscan twelfth-century illumination* 1967 Doktorgradsavhandling
* *Norges Kunsthistorie* 1981 – 1983 ISBN 82-05-12264-4 (7 bind) I samarbeid med Christian Norberg-Schulz
* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere* 1982 ISBN 82-00-06535-9 I samarbeid med Stephan Tschudi-Madsen, Oscar Thue, Glenny Alfsen og Anne Aaserud
* *Norsk malerkunst* 1993 ISBN 82-05-20587-6 I samarbeid med Anne Wichstrøm og Marit Lange

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12029022b[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 27. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Nekrologer av Sidsel Helliesen, Jan Sigurd Østberg og Alf Bøe i Aftenposten 5. desember 2007

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |