recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fire kovalente bindinger. Karbon (neger) har fire valenselektroner og her en valens på fire. Hvert hydrogenatom har ett valenselektron og er univalent.
I kjemi og fysikk er et **valenselektron** et elektron i det ytre skallet assosiert med et atom, og som kan delta i dannelsen av en kjemisk binding hvis det ytre skallet ikke er lukket. I en enkelt kovalent binding bidrar begge atomene i bindingen med ett valenselektron for å danne et delt par.

Tilstedeværelsen av valenselektroner kan bestemme grunnstoffets kjemiske egenskaper, for eksempel dets valens - om det kan binde seg til andre elementer og i så fall hvor lett og med hvor mange. På denne måten er et gitt elements reaktivitet svært avhengig av dets elektronkonfigurasjon. For et hovedgruppeelement kan et valenselektron bare eksistere i det ytterste elektronskallet; for et overgangsmetall kan et valenselektron også være i et indre skall.

Et atom med et lukket skall av valenselektroner (tilsvarer en edelgasskonfigurasjon) har en tendens til å være kjemisk inert. Atomer med ett eller to valenselektroner mer enn et lukket skall er svært reaktive på grunn av den relativt lave energien for å fjerne de ekstra valenselektronene for å danne et positivt ion. Et atom med ett eller to elektroner færre enn et lukket skall er reaktivt på grunn av dets tendens til enten å få de manglende valenselektronene og danne et negativt ion, eller til å dele valenselektroner og danne en kovalent binding.

I likhet med et kjerneelektron har et valenselektron evnen til å absorbere eller frigjøre energi i form av et foton. En energiøkning kan trigge elektronet til å bevege seg (hoppe) til et ytre skall; dette er kjent som atomeksitasjon. Eller elektronet kan til og med bryte seg løs fra det tilhørende atomets skall; dette er ionisering for å danne et positivt ion. Når et elektron mister energi (og dermed forårsaker at et foton sendes ut), kan det flytte til et indre skall som ikke er fullt okkupert.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
*For perioden før 1993, se Tsjekkoslovakias kvinnelandslag i fotball*
**Slovakias kvinnelandslag i fotball** representerer Slovakia i internasjonale kamper. Slovakia har aldri deltatt i noen mesterskapssluttspill.

Som Slovakia debuterte laget i en vennskapslandskamp mot Den tsjekkiske republikk den 21. juni 1993. Slovakia tapte 0-6. Slovakia debuterte i mesterskapssammenheng under eget navn i neste kvalifisering, til EM i 1995. Slovakia endte på andreplass, og beholdt dermed plassen da UEFA delte kvinnelandslagene i klasse A, som spilte om sluttspillplasser, og klasse B, som spilte om opprykk til klasse A.

Slovakia spilte derfor om sluttspillplass til EM i 1997. Hederlige tap mot Tyskland og uavgjort hjemme mot Finland ble overskygget av et brutalt tap mot de regjerende verdensmestrene Norge (0-17). Slovakia endte på sisteplass, og tapte kvalifiseringskampen mot Belgia. Dermed rykket de ned til klasse B. 

Slovakia holdt seg i øvre del av klasse B mesteparten av tiden, men det lyktes dem aldri å vinne gruppen sin og rykke opp før i 2007. Da vant de gruppen, men klassedelingen opphørte. Dermed hadde Slovakia sin første mulighet til å kvalifisere seg til et mesterskap foran kvalifiseringen til 2009. Slovakia måtte spille i første runde, men vant den overlegent. I andre runde endte Slovakia nest sist, foran Portugal.

I kvalifiseringen til VM i 2011 havnet Slovakia i gruppe med Norge, Nederland, Hviterussland og Makedonia. Slovakia hadde noen hederlige resultater mot Norge (borte) og Nederland, men tapte samtlige kamper med unntak av kampene mot Makedonia, og etablerte seg nok en gang i den nedre halvdel av tabellen.

Se også
-------

* Fotball for kvinner
* EM i fotball for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Europa (UEFA) |
| --- |
|  | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·**. Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** England **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Færøyene **·** Georgia **·** Gibraltar **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Israel **·** Italia **·** Kasakhstan **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Irland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Skottland **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Wales **·** Østerrike |  |
**Marte Heian-Engdal** (født 1981) er en norsk forsker og historiker med Midtøstens historie som spesialfelt. Hun er førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo og assisterende direktør ved NOREF Senter for internasjonal konfliktløsning.

Biografi
--------

Marte Heian-Engdal vokste opp på Risvollan i Trondheim.

Hun er utdannet med bachelor i statsvitenskap fra NTNU med enkeltfag i medievitenskap fra Queensland University of Technology i Australia, master i Midtøsten-studier ved University of St Andrews i Skottland og Universitetet i Oslo (UiO). Hun har doktorgrad i internasjonal historie. 

Hun har vært seniorforsker ved Institutt for fredsforskning (Prio) før hun begynte som seniorrådgiver ved NOREF Senter for internasjonal konfliktløsning i 2017.

I 2021 ble hun assisterende direktør ved NOREF Senter for internasjonal konfliktløsning.

Bibliografi
-----------

* 2012: *Securing the State: From Zionist Ideology to Israeli Statehood Diplomacy & Statecraft* (sammen med Jørgen Jensehaugen og Hilde Henriksen Waage).
* 2013: *’Finishing the Enterprise’: Israel's Admission to the United Nations* (sammen med Hilde Henriksen Waage og Jørgen Jensehaugen), The International History Review.
* 2018: *Israel : Historie, politikk og samfunn*. Cappelen Damm Akademisk
* 2020: *Palestinian Refugees after 1948 : The Failure of International Diplomacy*. I.B. Tauris

Referanser
----------

1. ↑  Svorte, Geir Svardal, Kristin (16. september 2023). «Marte og Olav lot som de var gift: - Det var ingen god idé». *adressa.no* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Stilleben, Venus fra Milo. Tildelt førstepremie i sommerkonkurransen 1930 gruppe III klasse II. Utstilt i Oslo Kameraklubbs jubileumsutstilling mars 1931 på Blomquist. 21,3 x 13,3 cm, sølvgelatin
Fra Preus museum
**Inga Breder** (født 1855 i Bodø, død 28. desember 1933) var en aktiv amatørfotograf og medlem i Oslo Kamera Klubb.

Breder var født i Bodø, men flyttet tidlig til Drammen og senere til Kristiania (Oslo) i 1895. Hun ble medlem i Oslo Kamera Klubb allerede fra begynnelsen i 1921 og var en aktiv utstiller og svært aktiv i konkurransene. Hun var også avholdt som jurymedlem.

Breder fotograferte både landskap, bymotiver, portretter, interiører og stilleben. Spesielt hennes stilleben fikk stor oppmerksomhet og ble premiert på utstillinger. De speiler hennes interesse for kunst og evne til komposisjon. Hennes stilleben «Krystall» ble publisert i katalogen for «Första Internationella Utställningen» som ble holdt i Stockholm i 1926.

Preus museum eier en samling fotografier etter henne.

Referanser
----------

1. ↑   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 279694, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Rolf Mortensen: *Bildet Lever*, 1946
* Tone Svinningen: *Forenkler vi våre motiver for meget? Synet på fotografi i Oslo Kamera Klubb 1921-40*, NFHF Oslo 2002
* Kunst eller Kitsch? Piktorialisme i Preus museums samling, katalog 2010 ISBN 978-82-92999-03-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Inga Breder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Inga Breder på Arkivportalen
* (no) Inga Breder på NLIs Lokalhistoriewiki.
* (no) Inga Breder i Fotografregisteret.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
Geografien i Rigveda, med dens elvenavn; den geografiske beliggenheten til Swāt-kulturen og Grav H-kulturen er avmerket.
**Gravkulturen i Gandhara** oppsto rundt 1600 f.Kr. og fram til 500 f.Kr. i Gandhara, som ligger i dagens Pakistan og Afghanistan. Den har også blitt kalt for *Swatkulturen*, etter elven Swat som renner gjennom distriktet Swat i distriktet Khyber Pakhtunkhwa i nordlige Pakistan. Kulturen har blitt vurdert som tegn på indoarisk migrasjoner, men har også blitt forklart som lokal kulturkontinuitet.

Lokalisering og vesen
---------------------

Vesentlige funn av gjenstander fra hovedsakelig i graver, var spredt langs breddene av elvene Swat og Panjkora i nord, ved byen Taxila i sørøst, langs elven Gomal i sør. Små og enkle statuetter gjort i terrakotta sammen med annen keramisk steingods ble lagt i gravene. Enkelte gjenstander ble dekorert med enkel formgivning i form av prikker markert langs rader i keramikken. Det har blitt avdekket levninger av hest i minst en grav.

Litteratur
----------

* Bryant, Edwin (2001): *The Quest for the Origins of Vedic Culture*, Oxford University Press, ISBN 0-19-513777-9
* Kochhar, Rajesh (2000): *The Vedic People: Their History and Geography*, Sangam Books
* Müller-Karpe, Hermann (1983): *Jungbronzezeitlich-früheisenzeitliche Gräberfelder der Swat-Kultur in Nord-Pakistan*, Beck, ISBN 3406301541
* Parpola, Asko (1993): «Margiana and the Aryan Problem» i: *International Association for the Study of the Cultures of Central Asia Information Bulletin* **19**, s. 41-62
* Tusa, Sebastiano (1977): «The Swat Valley in the 2nd and 1st Millennia BC: A Question of Marginality» i: *South Asian Archaeology* **6** s. 675-695

Eksterne lenker
---------------

* «Gandhara Civilization», *Historypak*
* Bhan, Suraj: «North Indian Protohistory and Vedic Aryans» Arkivert 19. januar 2016 hos Wayback Machine. *Ancient Asia*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jacob Reidar Brun** (født 26. februar 1921 i Drøbak, død 3. juni 1995) var en norsk fotograf.

Han var medlem av Oslo Kamera Klubb siden 1938. Han ble utdannet hos Rude Foto og ved Dansk Fotografisk Forenings Fagskole i 1951 og tok svennebrev i Oslo i 1953. Fra 1953 til 1979 jobbet han i Mittet & Co. som fotograf og daglig leder. I forbindelse med jobben i Mittet har han tatt en stor mengde foto fra hele Norge, foto som senere ble postkort.

Mellom 1962 og 1970 var han formann i Norges Fotografforbund og senere æresmedlem i samme forening. Fra 1979 til 1985 var han redaktør for Norsk fotografisk tidsskrift. I 1994 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats for norsk fotografi.

Dyrskar på Haukelifjell, 1955.
Hotel Continental i Oslo fotografert av Brun i 1957.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Skjøldt, Erik mfl: Jac. Brun (nekrolog). *Aftenposten*, 15. juni 1995.

Kilder
------

* (no) Jac Brun i Fotografregisteret.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jac Brun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Telemark lærerhøgskole** var en høgskole for formingslærers- og allmennlærerutdanning, etablert i Notodden i 1895 under navnet Notodden lærarskule. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Telemark.

Skolen fusjonerte med **Statens lærerskole i forming, Notodden** i 1978. Skolen var etablert i 1938 under navnet Statens sløyd- og teiknelærarskole, fikk navnet *Statens sløyd- og teiknelærarskule, Notodden* i 1964, deretter navnet Statens lærerskole i forming, Notodden fra 1966. 

Den fusjonerte skolen fikk først navnet Notodden lærerskole/Statens lærerskole i forming, og fra 1981 navnet Telemark lærerhøgskole.

Litteratur
----------

* Håkon Wergeland. *Notodden lærarskule 1895-1920 : festskrift til 25 års jubilæet.* Notodden, 1920
* Håkon Wergeland. *Notodden lærarskule : minneskrift frå åri 1920-1936*. Oslo, 1952
* *Lærerutdanning i Telemark gjennom 250 år*. Redaktør: Knut Jordheim. Notodden, 1988
* Henrik Halvorsen og Birger Risnes. *Lærarutdanning på Notodden : 1895-1994*. Notodden, 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Ferjesambandet Hofles–Geisnes–Lund** krysser Foldafjorden like vest for munningen av Innerfolda i Nord-Trøndelag. Det betjener ferjekaiene Hofles og Geisnes i Nærøysund kommune og Lund i Namsos kommune. Alle ferjestedene lå før 2020 i Nærøy kommune. Sambandet drives av Torghatten Midt, tidligere FosenNamsos Sjø.

Begge strekningene blir betjent av MF «Olav Duun» 11 ganger daglig om hverdagen.

Sambandet *Hofles–Geisnes–Smines* ble opprettet 1967 med Namdalens Trafikkselskap som operatør, MF «Geisnes» som betjente sambandet. I løpet av 1970-årene ble ferjeleiet flyttet fra Smines til Haranes og øya Øksninga ble også betjent en tid. 1986 ble ferjeleiet flyttet fra Haranes til dagens ferjeleie Lund. 2008 ble sambandet overtatt av FosenNamsos Sjø.

| Strekning | LengdeKm | Overfartstidminutter | Trafikkmengdekjøretøyer ÅDT |
| --- | --- | --- | --- |
| 769Fylkesvei 769 Hofles – Lund | 9,5 | 30 | 263 |
| 776Fylkesvei 776 Hofles – Geisnes | 1,5 | 10 |  |

Referanser
----------

1. 1 2  FosenNamsos Sjø Hofles - Geisnes - Lund
2. ↑  Fjordferjer i Norge - Nord-Trøndelag
3. ↑  «Ferjestatistikk 2012» (PDF) (PDF). Statens vegvesen. juni 2014. s. 197-198. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 7. januar 2015.
4. ↑  «Vegvesenets fergedatabank». Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 27. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Edward «Eddie B» Borysewicz** (født 18. mars 1939 i Kisielewszczyźnia i Polen, død 17. november 2020 i Drezdenko i Polen) var en polsk-amerikansk olympisk sykkeltrener. 

Borysewicz ble født i det nordøstlige Polen i en region som senere ble del av Hviterussland. Han ble idrettsmann i Polen, og kom ikke til Nord-Amerika før i 1976. 

Han trente det amerikanske laget som vant ni gullmedaljer under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. I 1996 ble han hedret med å bli tilregnet *United States Bicycling Hall of Fame*.

Som pensjonist bodde han i Ramona i nærheten av San Diego i California, til han i 2016 flyttet tilbake til Polen.

Borysewicz døde av COVID-19 i Drezdenko i Polen i en alder av 81 år den 17. november 2020.

Referanser
----------

1. ↑   www.cyclingnews.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eddie Bicycling World - Eddie's Story Arkivert 9. mai 2008 hos Wayback Machine. Arkivert mai 9, 2008, hos Wayback Machine
3. ↑  US Bicycling Hall of Fame - 1996 Inductees - Eddie B' Borysewicz Arkivert 14. oktober 2008 hos Wayback Machine. Arkivert 2008-10-14 hos Wayback Machine
4. ↑  «Controversial former US national team director contracted COVID-19 while in Poland». Cyclingnews.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
Emblem
Brannslokkingsflyet Beriev Be-200 hører til MtsjS.
**Det russiske kriseministeriet** (russisk Министерство Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациия и ликвидации последствий стихийных бедствий, Ministerstvo Rossiyskoy Federatsii po delam grazhdanskoy oborony, chrezvychaynym situatsiiya i likvidatsii posledstviy stikhiynykh bedstviy (forkortet MtsjS), oversatt 'Den russiske føderasjonens ministerium for sivilforsvar, nødsituasjoner og eliminering av følger fra naturkatastrofer') er et føderalt organ i Russland.

  

Redningshelikopter med mannskap.

Organisasjon
------------

### Føderalt nivå

* Nasjonalt senter for krisehåndtering i Moskva, med operativ og administrativ ledelse i et system for å forebygge katastrofer og koordinere innsatser ved katastrofesituasjoner.
* Den sentrale flyredningsteneste
* Sjøredningstjeneste
* Redningsflyet - (en helikopterenhet og en kombinert flydivisjon)
* Sentre for innsats ved særdeles høy risiko
* Statens inspeksjon for småbåtsikkerhet

### Regionalt nivå

* Syv regionale spesialenheter for slokking av storbrann

### Redningsstyrker

Sivilforsvaret i den russiske føderasjonen er direkte underlagt MtsjS.

Referanser
----------

1. ↑
Sherlock Holmes
***De fires tegn*** er en roman skrevet av Arthur Conan Doyle.
Det var hans andre roman om Sherlock Holmes av i alt fire romaner og 56 noveller.

Handling
--------

Den trofaste dr. Watson er bekymret. Hans gode venn; mesterdetektiven Sherlock Holmes, er i ferd med å forgå av mangel på saker som kan utfordre hans briljante intellekt. Han stimulerer sitt sinn med kokain og morfin, mens han venter på en sak som er verdig hans intelligens. Redningen kommer i skikkelse av en ung dame i nød med en merkelig og gåtefull historie og seks usedvanlige vakre og verdifulle perler sendt av en ukjent velgjører sammen med et brev. Damen er Mary Morstan, dr. Watsons fremtidige kone.

I brevet står det «Møt ved tredje søyle fra venstre utenfor Lycem-teateret klokken 7 i aften. Ta med to venner om de føler dem engstelig. De har lidd stor urett.»
Holmes og Watson blir med, og det viser seg at den ukjente er mr. Thaddeus Sholto som er sønn av Major Sholto som tjenestejorde sammen med Marys far i India. Han sier at hennes far var med på å finne en stor skatt, som nå er eid av Sholto familien. Etter at Majoren død har Thaddeus bestemt seg for å gi Mary hennes del av skatten. Men hun må være med tilbake til huset fordi Thaddeus' bror er ikke like lett å overtale.

Når de kommer til Sholto huset finner de Thaddeus' bror død. Han er drept av en torn i halsen. Skatten er borte, og de finner en lapp ved siden av den døde med «De fires tegn» på. Hvem har drept Thaddus' bror, hva betyr «De fires tegn», hvordan kom morderen seg inn i det lukkede rommet, hvor er skatten og hvem har laget de små fotsporene ved sengen og på loftet? 

Dette ble Sherlock Holmes og hans følgesvenn, dr. John H. Watson, andre kriminalsak sammen.

**Oppfølger**: Skandale i Bøhmen og andre Sherlock Holmes-eventyr

Romanbestillingen
-----------------

I 1889 kom en amerikansk magasinredaktør til London og inviterte to forfattere til middag. Den ene var en berømt irsk lyriker og skuespillforfatter, London-sosietetens vittige yndling. Den andre var en ukjent ung skotsk lege som et drøyt år tidligere hadde utgitt en liten bok med en ny detektiv i hovedrollen. De to var Oscar Wilde og Arthur Conan Doyle.

Wilde var, som vanlig, i sitt mest sprudlende ess. «De må se mitt siste teaterstykke», sa han til Doyle. «Det er storartet. Det er genialt». Doyle noterte i dagboken sin at Wilde måtte være gal. Men det endte i hvert fall med at begge forfatterne fikk bestilling på en roman. 

Wilde skrev *Bildet av Dorian Gray,* og Conan Doyle skrev *De fires tegn* hvor han lånte noen trekk fra Wilde til to av fortellingens figurer, først og fremst til Thaddeus Sholto, men også til Sherlock Holmes.

Eksterne lenker
---------------

* *Doyle, Wilde og Sherlock* – artikkel av Nils Nordberg på www.nrk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNE
 |
***Bembidion doris*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.

Systematikken innen slekten *Bembidion* er uavklart, enkelte deler slekten opp i flere slekter, mens andre plasserer artene i underslekter.

Utbredelse
----------

*Bembidion doris* finnes i nesten hele Europa, østover til Hviterussland. Den er også registrert fra Norge.

Utseende
--------

*Bembidion doris* er mellom 3-3,6 millimeter lang, med en ganske slank og litt flat kroppsform. Dekkvingene mørke, ofte blålig svart. På sidene bakerst (spissen) en lysere flekk. Brystskjoldets bakhjørner rettvinklet. Hodet har noen panne fårer som møtes i framkanten. Antenneleddene har lange hårbørster i spissen, antennens fjerde ledd har fine korte tilliggende hår. (Krever forstørrelse for å se), Fasettøynene er noe utstående. Maxillarpalpene har et lite og nålformet endeledd, dette skiller slekten fra de andre nordiske løpebillene, hvor dette leddet er mye større og mer økseformet. Mange av artene i slekten *Bembidion* er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.

Levevis
-------

*Bembidion doris* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Fauna Europaea Web Service - Bembidiina - www.faunaeur.org
2. ↑  Database Carabidae of the World Filter by country / Norway - www.carabidae.ru
3. ↑  Database Carabidae of the World Søk: Filter by country / Norway Arkivert 25. oktober 2008 hos Wayback Machine. (søkedato: 2. november 2008)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bembidion doris* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Bembidion doris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Bembidion doris* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Bembidion doris* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Bembidion doris* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Bembidion doris* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bembidion doris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bembidion doris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Bembidion doris* (Ground Beetles of Ireland) - engelskspråklig
* *Bembidion doris* (Database Carabidae of the World) – engelskspråklig
* *Bembidion doris* (Fauna Europaea) - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
Bygdesenteret i Hof anno 2017
**Hof** ligger i landskapet Solør i Innlandet, og består av de tre nåværende soknene Hof, Hof Finnskog og Arneberg. Hof grenser til Grue i sør, Åsnes i nord, Våler, Nord-Odal og Stange i vest og Sverige i øst.

**Hof** var tidligere en selvstendig kommune i daværende Hedmark fylke, opprettet i 1837. Hof kommune omfattet den gangen et område større enn det det som i dag beskrives som Hof. Hof kommune bestod fra 1837 av det som i dag er Våler kommune, Åsnes kommune og deler av Grue kommune.

Administrativ historie
----------------------

I 1849 ble Hof delt i to da kommunen Åsnes og Våler med 7 087 innbyggere ble skilt ut som egen selvstendig enhet. Hof hadde da 2 913 innbyggere og et areal på omtrent 422 km². Kommunen Åsnes og Våler ble i 1854 delt i kommunene Åsnes og Våler. Hof ble 1. januar 1963 slått sammen med Åsnes til en ny kommune med navnet Åsnes; Hof hadde da 3 222 innbyggere. 1. januar 1969 ble den bebodde delen av kretsen Rotberget som ligger i Hof Finnskog overført fra Åsnes til Grue. Overføringen omfattet et område på omtrent 10,6 km² og 23 innbyggere.

Litteratur
----------

* Hans Marius Trøseid (1983). *Hof bygdebok 1: Gards- og slektshistorie for Åsa og Nord-Jara*. Flisa: Åsnes kommune.
* Hans Marius Trøseid (1985). *Hof bygdebok 2: Gards- og slektshistorie for Sør-Jara og Mosogn*. Flisa: Åsnes kommune.
* Hans Marius Trøseid (1995). *Hof bygdebok 3: Gards- og slektshistorie for Østsiden og Finnskogen*. Flisa: Åsnes kommune.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Åsgårdstrandsdagene** er en byfest i Åsgårdstrand som går over tre dager til ende den andre helgen i juni hvert år.

Åsgårdstrandsdagene er registrert som en stiftelse i Enhetsregisteret og med ca. 100 frivillige støttespillere og godt samarbeid med andre lokale foreninger, har dette etter hvert blitt en stor organisasjon som både skaper liv og røre for store og små, men også bidrar til det gode miljø og fellesskap som er i byen. 

Overskuddet fra dagene går tilbake til foreninger og organisasjoner i Åsgårdstrand. Rammen rundt dagene er konsert i Munchparken, markedsboder, gatemusikanter, caféer, boder, konkurranser for store og små, kunstutstillinger og ikke minst, opptoget under avslutningen av dagene.

Åsgårdstrandsdagene gjennomføres samtidig som Færderseilasen og det er et fantastisk syn å se alle båtene på fjorden, vanligvis fredag kveld på vei ut og når de er på vei til Horten på lørdag.

Historie
--------

Ettersom Åsgårdstrand ligger ved sjøen er det naturlig at det var den nyoppstartede Åsgårdstrand Sjømannsforening som tok initiativ til Åsgårdstrandsdagene i juli 1946. 

I de første årene var dette en formidabel suksess, byen sto på hodet med både tivoli og gode opptog. Men, i 1963 dabbet interessen av, det ble et for stort løft for alle de ildsjeler som var involvert. 

Årene gikk og det begynte å nærme seg 100 år siden Edvard Munch for første gang besøkte Åsgårdstrand, en begivenhet man behørig burde feire. Kreativiteten slo ut i full blomst og i 1988 ble det på nytt etablert et styre og Åsgårdstrandsdagene ble tatt opp igjen i 1989.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle hjemmesider
* Åsgårdstrand båtforening om byfesten
**De temporum ratione** («Beregningen av tid») er en latinsk avhandling skrevet i angelsaksiske England av munken Beda den ærverdige i Northumbria i 725. Avhandlingen omfatter en innledning til det tradisjonelle synet i antikken og tidlig middelalder om kosmos, inkludert en forklaring på hvorfor den sfæriske (runde) jordkloden influerte på endringen av dagslysets lengde, om hvordan sesongmessige bevegelser av solen og månen påvirket endringen av nymåne hver kveld i skumringen, og et kvantitativ forhold mellom endringene i tidevannet ved et gitt sted og den daglige bevegelsen til månen.

 *Beregningen av tid* beskriver en rekke gamle kalendere, blant annet den angelsaksiske kalenderen. Fokuset til verket var kalkuleringen av datoen for påsken, noe som var et stridsemne mellom den katolske kristendom i England og den keltiske kristendom i Irland. Beda beskriver metoden som ble utviklet av Dionysius Exiguus. Verket ga også instruksjoner for å kalkulere datoen for påskefullmånen, for å beregne bevegelsen til solen og månen via dyrekretsen, og for mange andre beregninger knyttet til kalenderen.

Verket inneholder også en del referanser til angelsaksisk mytologi av viktighet for forskere.

Se også
-------

* Påskeformelen
* Germansk kalender
* Påskekontroversen

Referanser
----------

1. ↑  Wallis (2004:82-85;307-312).
2. ↑  Chapter XV, *De mensibus Anglorum*

Litteratur
----------

* Jones, Charles W. red. (1997): *De temporum ratione*, i *Bedae opera didascalia* 2, Corpus Christianorum Series Latina, 123B, Turnhout: Brepols. ISBN 978-2-503-01235-3
* Jones, Charles W. red. (1943): *De temporum ratione*, i *Opera de temporibus*, Cambridge, Massachusetts: The Mediaeval Academy of America.
* Wallis, Faith, overs. (1999/2004): *Bede: The Reckoning of Time*, Liverpool: Liverpool Univ. ISBN 0-85323-693-3.

Eksterne lenker
---------------

* *De Temporum Ratione* på latin fra *Patrolgia Latina*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
Andenes kirke
**Andenes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vesterålen prosti. Det omfattet sogn i Andøy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Andenes kirke. 

Andenes' kirkesogn er nå en del av Andøy kirkelige fellesråd, og underlagt Vesterålen prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Andarnes sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Andenes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I katolsk tid viser kildene at Andenes kirke var hovedkirke, men det antas at dette ble endret etter reformasjonen. I Reformatsen 1589 angis at Dverberg kirke var blitt hovedsogn i *Andens Præstegjeld*. Sognepresten skulle betjene Dverberg kirke og Bjørnskinn korshus, mens en residerende kapellan skulle betjene Andenes kirke. Omkring 1770 ble dette prestegjeldet delt i to, Andenes og Dverberg prestegjeld. Ved kgl.res. av 13. april 1808 ble Andenes igjen lagt som annekssogn til Dverberg prestegjeld.

Ved kgl.res. av 20. januar 1967 ble Andenes sogn igjen utskilt fra Dverberg som eget *Andenes prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Andenes

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 400, 402.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 124.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Borgos, Johan (1994). *Andøy bygdebok*. no#: Andøy kommune. s. 148. ISBN 8299322405.
5. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
6. 1 2  https://www.arkivverket.no/slektsgranskning/historikk-for-prestegjeld-og-sogn/prestegjeld-og-sogn-i-nordland, arkivverket.no
7. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 194.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
***Midnight Club 3: Dub Edition*** er et racerspill til PlayStation 2 og Xbox som kom ut i 2005. Det ble utviklet av Rockstar San Diego. Det kom også ut en PlayStation Portable, som ble utviklet av Rockstar Leeds. Spillet følger *Midnight Club II*.

Midnight Club 3 er et åpen verden racing-videospill. Når spilleren vinner forskjellige konkurranser kan man låse opp nye kjøretøy, og alternativer å tilpasse bilene som å forbedre ytelsen og bytte deler som hjul, støtfangere, spoilere, panser og motor-komponenter. Kjøretøyene er delt inn i fire ulike klasser: D, C, B og A, avhengig av ytelsen. Spilleren kan også finne på sine egne løp i Race Editor, for eksempel å plassere forskjellige sjekkpunkter over hele byen, og kan endre racing-forholdene som trafikk, eller vær og tid på døgnet.

Spilleren begynner i San Diego ved å møte Oscar, mekanikeren ved garasjen Six-One-Nine Customs San Diego. Oscar skal hjelpe spilleren ved å gi nyttige tips og informasjon om konkurransene. Å slå alle racerne i gateløp skal låse opp en invitasjon til å utfordre en racing-klubb. Etter å ha beseiret alle konkurrentene og turneringene i San Diego. Når man har vunnet alle disse konkurransene får spilleren høre noen større konkurranser i Atlanta.

Når spilleren kommer til Atlanta, finner man snart en garasje kalt "Apone Team Racing" drevet av Apone. I Atlanta blir spilleren utfordret av tre motstandere. Etter å ha beseiret alle motstandere og turneringene i Atlanta, blir spilleren introdusert for Vince - en annen mekaniker fra Detroit. Hvis spilleren vinner alle konkurransene i Detroit kommer man til å vinne en Lamborghini Murciélago.

Referanser
----------

1. ↑   Redump.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Perry, Douglass C. (12. april 2005). «Midnight Club 3: DUB Edition». *IGN* **(engelsk)**. Besøkt 8. mai 2023.
3. ↑  «Midnight Club 3: DUB Edition Update». *GameSpot* **(engelsk)**. Besøkt 8. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Midnight Club 3: DUB Edition* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Midnight Club 3: DUB Edition* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Midnight Club 3: DUB Edition* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Midnight Club 3: DUB Edition* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Midnight Club 3: DUB Edition* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
*For Sæheim hovedgård i Alversund i Lindås kommune i Hordaland, se Seim hovedgård*
*For Sem hovedgård i Asker kommune, se Sem hovedgård (Asker)*
*For Sem setegård på Eiker, se Sem setegård*
**Sem hovedgård**, også kalt **Sem kongsgård**, var en gammel kongsgård og lensherreresidens der Jarlsberg hovedgård ligger nå, det vil si 3 km nordvest for Tønsberg i Vestfold. Stedet ble også kalt **Sæheim** og seinere **Konge-Sem**.

Historie
--------

Ved sem hovedgård rett nord for Tønsberg by ligger den vesle Sem kirke, en steinkrike reist tidlig på 1100-tallet, antakelig på samme sted som en tidligere kirke av tre må ha stått. For å beskytte mot onde makter har kirken ikke vinduer på nordveggen. I bakgrunnen til høyre skimtes dagens Jarlsberg hovedgård.
Ifølge Snorres Harald Hårfagres saga var Sem gården til Haralds sønn Bjørn Farmann. Bjørn skal ha blitt drept på gården i 927 av broren Eirik Blodøks, og under østfløya på dagens hus finnes det hvelvinger fra middelalderen der Eirik skal ha utført drapet.[] Ifølge tradisjonen ble Bjørn gravlagt i Farmannshaugen, som er en stor gravhaug på gården, men utgravinger har vist at den er mye eldre. 

Ifølge sagaen Ågrip (Ágrip af Nóregs konunga sögum) var det på Sem kong Harald Gille utførte jernbyrd rundt 1125 for å bevise at han var sønn av Magnus Berrføtt. Haralds senere krav på tronen ble innledningen til borgerkrigstiden i Norge.

Ved Sem kongsgård ble fylkeskirken, dagens Sem kirke, reist tidlig på 1100-tallet. Før bygginga av Tunsberghus under Håkon Håkonsson var Sem det stedet der kongene på sine reiser omkring i landet har tatt opphold.

Gården ble seinere residens for de kongelige befalingsmennene over Tønsberg len, som fortsatte å drive eiendommen ved hjelp av leilendinger. Den første lensherre en kjenner på Sem kongsgård, var dansken Erik Ugerup (Urup) som fikk kongsgården og Tønsberg len mot avgift fra 1524. I 1547 mistet Erik lenet, som ble overtatt av Bent Bille. Erik slo seg likevel ned i Norge, var siden tilsatt på Akershus, og blir i kildene vist til som Erik til Auli fram til han døde på denne gården i 1571. 

Da kongen i København i 1673 opprettet Norges andre – og siste – grevskap, Griffenfeldt grevskap, ble Sem hovedgård overtatt av Peder Schumacher Griffenfeld. Inntil da hadde Sem hovedgård tilhørt kongemakta. Husa og hagen skal ha vært i svært dårlig forfatning. Greven gav gården navnet Griffenfeldgård, men tre år seinere ble den omdøpt til Jarlsberg hovedgård. I 1682 brant bygningen på Jarlsberg, og nye bygninger av stein ble etter hvert bygd av den nye eieren, den tyske feltmarskalken Gustav Wilhelm Wedel.

Navn
----

Navnet *Sem* kommer av det norrøne gårdsnavnet *Sæheim* eller *Sæeimr* som betyr «sjøgården». Navnet ble opprinnelig uttalt *sæmm*. Ordet *sæheim* har gitt navn til flere steder i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre, Harald Hårfagres saga, kap. 36
2. ↑  Ágrip af Nóregs konunga sögum, kapittel 50

Se også
-------

* Jarlsberg hovedgård

Eksterne lenker
---------------

* Om Sem kongsgård i Bygdebok for Sem og Slagen.
* Søk på Sæheim i Bygdebok for Sem og Slagen[*død lenke*]
* Om Jarlsberg hovedgård
***Godt drikke*** er en bok i regi av Vestfold Bondekvinnelag, etter visjonen «aktive kvinner for levende bygder» .

Bakgrunn
--------

Boken ble forfattet av Cand.mag Elin Kragset Vold. Redaksjonskomiteen besto av: Marit Bruserud, Karen Hellenes, Torun Solberg og Astid Lian. Fotograf Trine Mikkelsen er ansvarlig for bokens om lag 200 illustrasjoner, mens Laila Gundersen var designer for prosjektet.

Innhold
-------

Kragset Vold har basert på boken på intervjuer med mellom 60 og 70 vestfoldinger om melk, saft, vann, kaffe, te, øl,vin og brennevin, som er bokens åtte hovedinndelinger. Den er en samling med gode, gamle og nye oppskrifter fra hele Vestfold, samt intervjuer og historier rundt våre drikketradisjoner.

Støtte
------

Boken ble ferdig i 2006, og mottok kr 250 000 i økonomisk støtte fra Fylkesmannen, da den er ment å ivareta gamle tradisjoner, samtidig som den følger linjene mot nye trender.

Eksterne lenker
---------------

* Fotograf Trine Mikkelsen - Godt drikke i Vestfold
* Vestfoldmat – Godt drikke[*død lenke*]
* Omtale i Østlandsposten
**Parkbiografen** er et tidligere kinobygg fra 1921 i Skien sentrum.

Kino
----

Bygget ble kåret til Nordens best lyssatte lokale i 1963. En europeisk kåring av beste kinolyd i 1986 plasserte også biografen øverst på listen. Bygget fungerte som kinolokale frem til 1989.

Konsertlokale
-------------

På begynnelsen av 1990-tallet ble det gjort om til en konsertscene. Biografen hevdes å ha vært en av Norges beste konsertlokaler, spesielt med tanke på de gode lydforholdene.

1001Watt festivalen ble arrangert der i 2000.

I 2005 holdt Kurt Nilsen den aller siste konserten i bygget. Siden har bygget vært plaget med vannskader og generelt forfall.

Bygget ble lagt ut for salg for 7 millioner i 2009 av Roar Fjeld, i 2010 ble kravet redusert til 5,5 millioner. Senere har kultursjefen i Skien, Ragnar Nilssen, gått ut i  Varden og etterlyst krefter som vil bidra med både penger og pågangsmot til å få konsertscenen på beina igjen.

Parkbiografen ble i januar 2011 solgt til BET Eiendom AS. Etter en total oppussing av kulturhusdelen av bygget, ble dette åpnet igjen 1. oktober 2011. 

Målet er å etablere en regional scene for rytmisk musikk, men også arbeide bredt for å skape aktivitet utenom konserter.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. september 2010. Besøkt 18. oktober 2010.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. juli 2010. Besøkt 18. oktober 2010.
3. ↑

Kilder
------

* 
* 
* 
*
Buksnes kirke
**Lofoten prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lofoten prosti i Nidaros bispedømme. Det omfattet sogn i datidens Nordlands Amt (Nordland), og hovedkirken var Buksnes kirke.

Lofoten prestegjeld opphørte og ble delt i 1740, ved at hovedsognet Buksnes, sammen med kapellaniene Borge og Flakstad ble egne sognekall.

Historikk
---------

*Boknes í Lófót sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Buksnes antas å ha blitt hovedsogn i *Lofoten prestegjeld* i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 var *Bygnæs hovedkircke* i *Lofothens Præstegjeld*, hvor tre prester som skulle betjene fire kirker og et korshus, Sognepresten hadde Buksnes og Hol kirker, en residerende kapellan Borge, mens Flakstad kirke og Moskenes korshus skulle betjenes av en *domestico sacellano*, dvs. en kapellan boende hos sognepresten.

Ved kgl.res. av 6. juli 1740 ble Lofoten prestegjeld delt ved at de tre kapellaner som hadde hørt under kapellanen i Nidaros domkirke, skulle være sogneprester for henholdsvis Buksnes, Borge og Flakstad prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 332.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 122.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. ↑  https://www.arkivverket.no/slektsgranskning/historikk-for-prestegjeld-og-sogn/prestegjeld-og-sogn-i-nordland, arkivverket.no
**Den etiopisk-katolske kirke** er én av den katolske kirkens 23 særkirker. Kirken følger den alexandrinske ritus og bruker geez som liturgisk språk, men anerkjenner paven som religiøst overhode. Den etiopisk-katolske kirke har omtrent 210 000 tilhengere, hovedsakelig i Etiopia og Eritrea.

Særkirkens overhode er erkeeparken av Addis Abeba, for tiden Berhaneyesus Demerew Souraphiel (siden 1999). Den etiopisk-katolske kirke er organisert i fem eparkier (bispedømmer), hvorav ett er erkeeparkiet:

* **Addis Abeba erkeeparki**   Etiopias flagg
	+ Adigrat eparki   Etiopias flagg
	+ Asmara eparki   Eritreas flagg
	+ Barentu eparki   Eritreas flagg
	+ Keren eparki   Eritreas flagg

Historie
--------

Bortsett fra et mislykket katolsk misjonsforsøk gjennom jesuitter i andre halvdel av 1500-tallet og første halvdel av 1600-tallet, var koptisk-ortodoks kristendom Etiopias og Eritreas nesten enerådende religion. På midten av 1800-tallet begynte den romersk-katolske prefekten i Etiopia, Justinus de Jacobis, å forrette gudstjenester etter aleksandrinsk ritus, noe som skapte grunnlaget for den etiopisk-katolske kirka.

Det etopisk-katolske prefekturet med sete i Addis Abeba ble grunnlagt i 1839, opphøyet til apostolisk vikariat i 1847, til apostolisk eksarkat i 1951 og til erkeeparki i 1961. De resterende eparkiene ble opprettet mellom 1961 (Asmara, [ordinariat fra 1930] og Adigrat [prefektur siden 1937]) og 1995 (Barentu og Keren).

Katolikker utgjør i dag en veldig liten del av befolkningen i begge land. Enda mindre er andelen av romersk-katolikker. I Eritrea ble det romersk-katolske vikariatet opphevet i 1995, slik at de få romersk-katolske troende blir tatt hånd om i det etiopisk-katolske hierarkiet. I Etiopia er det romersk-katolske bispedømmet Emdeber et suffraganbispedømme under det etiopisk-katolske erkeeparkiet Addis Abeba.

Se også
-------

* Den etiopisk-ortodokse kirke

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ethiopian Catholic Church – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** SUDOC
 |
**Mikhail Markovitsj Borodin** (Михаи́л Ма́ркович Бороди́н) (født 9. juli 1884 i Janovitsj i det som i dag er Hviterussland, men da Russland, død 29. mai 1951 et sted i Sibir) var aliasnavnet til **Mikhail Gruzenberg**. Han var en agent for Komintern. 

Borodin gikk inn i bolsjevikpartiet i Russland i 1903. I 1907 ble han arrestert, og i 1908 valgte han å dra til USA. Mens han var der gikk han på Valparaiso University. I 1918, etter oktoberrevolusjonen, vendte han tilbake til fedrelandet og fikk arbeid i utenriksdepartementet. Fra 1919 til 1922 virket han i Mexico, USA og Storbritannia som agent for Komintern.[]

Mellom 1923 og 1927 var Borodin representant for Komintern og Sovjetunionen til Kuomintangs regjering i Kanton i Kina. Han var en ledende rådgiver til Sun Yat Sen på den tiden.[] På hans forslag åpnet Kuomintang seg for leninistisk tankegods,[] kommunister fikk lov til å melde seg inn i partiet, og Militærakademiet i Whampoa ble opprettet. 

Etter Sun Yat Sens død i 1925 fortsatte han som rådgiver for Kuomintangregjeringen til 1927, da Chiang Kai-shek utrenset kommunistene og så forsøkte å få Borodin arrestert. Borodin vendte tilbake til Sovjetunionen i 1928 og var i en kort tid redaktør for den engelskspråklige *Moscow News*. 

I 1949 ble han anklaget for å være fiende av Sovjetunionen og sendt til et gulag i Sibir, der han døde to år etter.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Mikhail Markovich Borodin, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Mikhail-Markovich-Borodin, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w64b320g, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Munzinger Personen, oppført som Jakob M. Markowitsch Borodin, Munzinger IBA 00000005230, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Бородин Михаил Маркович, besøkt 27. september 2015[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Arnold Petrovisj Tsjernusjevisj** (russisk: Арнольд Петрович Чернушевич) (født 15. januar 1933 i Minsk i nåværende Hviterussland, død 2. september 1991) var en sovjetisk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne, 1960 i Roma.

Tsjernusjevisj vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i kårde bak Italia og Storbritannia. De andre på laget var Guram Kostava, Valentin Tsjernikov, Bruno Habārovs og Aleksandr Pavlovskij.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Bronse Bronse i fekting, kårde lag Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.sports-reference.com, besøkt 6. september 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arnold Tsjernusjevisj – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arnold Tsjernusjevisj – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arnold Tsjernusjevisj – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
European Bank for Reconstruction and Development sine medlemsstater
██ Medlemmer som finansierer banken

 ██ Medlemmer som mottar finansiering

**Den europeiske bank for gjenoppbygning og utvikling** (engelsk: *European Bank for Reconstruction and Development*, **EBRD**) ble grunnlagt i 1991 for i hovedsak å fremme private næringslivstiltak i de land som tidligere lå i den kommunistiske Østblokken, og å bistå i overgangen til markedsøkonomi og demokrati. Bankens president er Thomas Mirow.

Banken har hovedkvarter i London, og eies av blant andre Australia, Belgia, Canada, Danmark, Egypt, Finland, Frankrike, Hellas, Irland, Island, Israel, Italia, Japan, Kypros, Liechtenstein, Litauen, Luxembourg, Malta, Marokko, Mexico, Mongolia, Nederland, New Zealand, Norge, Portugal, Spania, Storbritannia, Sverige, Sveits, Sør-Korea, Tyrkia, Tyskland, USA og Østerrike.

Banken er aktiv i til sammen 29 land pr november 2011; Albania, Armenia, Aserbajdsjan, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Estland, Georgia, Hviterussland, Kasakhstan, Kirgisistan, Kroatia, Latvia, Litauen, Nord-Makedonia, Moldova, Mongolia, Montenegro, Polen, Romania, Russland, Serbia, Slovakia, Slovenia, Tadsjikistan, Turkmenistan, Tyrkia, Ukraina, Ungarn og Usbekistan.

Presidenter
-----------

* Jacques Attali (1991–1993)
* Jacques de Larosière (1993–1998)
* Horst Köhler (1998–2000)
* Jean Lemierre (2000–2008)
* Thomas Mirow (2008–2012)
* Suma Chakrabarti (2012–2020)
* Odile Renaud-Basso (2020–)

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑   www.ngfs.net, besøkt 25. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  EBRD – *EBRD President Thomas Mirow*, besøkt 1. november 2011.
5. ↑  EBRD – *Where we operate*, besøkt 1. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) European Bank for Reconstruction and Development – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |