recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Et homogent gode** oppstår når konsumentene er likegyldige til hva de skal velge mellom to bedrifters produkter eller goder. Et velbrukt eksempel på homogene goder er 10 liters plastbøtter med samme farge. Dersom disse har samme pris vil konsumentene normalt være likegyldige til hvilken bedrifts plastspann de velger.

Kvantitetskonkurranse
---------------------

Bedrifter som konkurrerer i industrier med homogene produkter er tilbøyelig til å velge produksjonsmengde som strategisk variabel. Bertrand modellen og Stackelberg modellen er eksempler på teorier som forutsetter homogene goder.

### Antakelser

En konkurranseutsatt bedrift som selger et homogent gode vil miste hele markedsandelen dersom den setter en pris som er høyere enn markedsprisen.

### Strategier

#### Hotellings lov

Hotellings lov er en observasjon innen økonomi som sier at i mange markeder er det rasjonelt for produsenter å lage deres produkter så like som mulig. Hotellings lov refereres også til som prinsippet om minimal differensiering (eller minimaldifferensieringsprinsippet). Observasjonen ble fremstilt av Harold Hotelling (1895–1973) i en artikkel *Stability in Competition* i *Economic Journal* i 1929.

#### Tit-for-tat

Tit-for-tat er en spillteori hvor man setter en verdi for den strategiske variabelen som gir et godt utfall for begge i et fangens dilemmaspill og ser om konkurrenten følger etter. Denne strategien er høyst effektiv særlig dersom bedriftene kan endre avgjørelsen et uendelig antall ganger.

Ulempen med tit-for-tat er at i et oligopol må man senke tilbudt mengde i forhold til likevektspunktet i en Bertrand modell for å initiere en tit-for-tat strategi. Dersom konkurrenten ikke skjønner at bedriften spiller tit-for-tat vil den øke sin produksjon og kapre markedsandeler før bedriften igjen kan endre sin produksjon. Bedriftene vil da havne i en Stackelberg modell hvor konkurrenten allerede har satt en høyere produksjon enn Bertrandlikevekten. Det vil føre til en permanent lavere markedsandel med en lavere profitt for begge bedriftene. En rasjonell spiller vil derfor ikke spille tit-for-tat dersom han tror at motspilleren ikke skjønner at det er tit-for-tat som spilles eller hvis det mistenkes at motspilleren spiller irrasjonelt.

Differensierte produkter
------------------------

Produkter som ikke er homogene er differensierte. Et eksempel kan være joggebukser versus jeans. At to produkter er forskjellige gjør de ikke nødvendigvis til differensierte produkter. Eksemplet blå versus røde plastbøtter av samme form og volum er et eksempel. De fleste forbrukere ville ikke anstrenge seg for å få fatt i en blå plastbøtte dersom en rød var mer tilgjengelig eller betale en høyere pris for den ene. Man kan heller ikke vite om flere mennesker foretrekker rødt fremfor blått.

Røde og blå 10 liters plastspann er derfor homogene produkter på tross av at de har forskjellig farge.

Se også
-------

* Differensiering, monopolistisk konkurranse
* Monopol, Oligopol
* Økonomisk teori
Phil Dalhausser
**Philip «Phil» Peter Dalhausser** (født 26. januar 1980 i Baden, Aargau, Sveits) er en profesjonell amerikansk sandvolleyballspiller. Siden 2006 har han vært lagkamerat med Todd Rogers. Han spiller to roller, både som lagkamerat og som trener.

Personlig liv
-------------

Han er født av tysk far (Peter) og sveitsisk mor (Marianne).
Dalhaussers kallenavn er «The Thin Beast». Han var elev ved Mainland High School i Daytona Beach, California. Dalhausser har dessuten studert ved University of Central Florida og sluttet seg til Lambda Chi Alpha, hvor han ble kåret til «mest verdifulle spiller» og mottok William G. Morgan Award for mest fremstående spiller. Dalhausser tok en forretningsgrad ved UCF.
Etter college arbeidet han for et betongfirma og arbeidet så i en kort periode for et firma som malte striper i Floridas hovedveier. Dalhausser er 2.06 meter høy.

Sommer-OL 2008
--------------

Sammen med Rogers vant Dalhausser gull i sommer-OL 2008 i Beijing ved å beseire Marcio Araujo samt Fabio Kuiz Magalhâes fra Brasil med to sett mot ett.

Byer
----

Han er oppvokst i Ormond Beach, Florida (som han nå kaller sin hjemby), men er i dag bosatt i Santa Barbara, California
etter å ha bodd i Ventura, California.

Meritter
--------

* 2008: OL-gull i Beijing, Kina
* 2007: VM-gull i Gstaad, Sveits (som første amerikanske lag)
* Tolv seire (inklusive VM) i verdensserien
* Har flere titler som «Mest verdifull spiller» i USA og verdensserien
* Tidligere verdens beste blokkspiller.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Phil Dalhausser – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Phil Dalhausser – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Phil Dalhausser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Phil Dalhausser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Phil Dalhausser – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Phil Dalhausser – FIVB (Beach Volleyball Database) Rediger på Wikidata

* (en) Phil Dalhausser – Beach Volleyball Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Patrik Hagman** (født i 1976 i Korsholm i Österbotten) er en finsk svenskspråklig teolog og forfatter. Hagman er dosent i politisk teologi ved Åbo akademi, der han tok en doktorgrad i 2008 med en avhandling om Isak av Nineves askese. Hagman har forsket på askesebegrepet i den kristne tradisjonen og undersøkt askesens politiske betydning i ulika perioder. I boken *Efter folkkyrkan* og i flere artikler undersøker han de nordiske folkekirkenes situasjon fra et politisk-teologisk perspektiv. Hagmans syn på kirken preges av et økumenisk perspektiv og en betoning på kirken som en sakramentalt formet annerledes fellesskap, dog uten tydelige grenser mot samfunnet den virkar i. 

Hagman har utviklet en egen helhetsteologi i tre bøker *Om kristet motstånd* (2011), *Om sann gemenskap: Att leva i en kapitalistisk hederskultur* (2014), samt *Om Tron: Att söka den djupa verkligheten* (2018). I dissa bøkene, som alle tre retter seg til et bredere publikum en den strengt akademiske, beskrives kristendommen som en serie gjennomtenkte praksiser med tydelig samfunnsmessig og politisk relevans. Et uttalt mål er å komme forbi inndelingen i konservativ-liberal, og alle tre bøkene har en tydelig økumenisk ansats. 

Den av Hagmans bøker som har fått størst spredning er den sterkt personlige *Sorgens gåva är en vidgad blick* (2017), som ble skreven kort tid etter at Hagmans sønn og kone døde av ulike sykdommer. 

Hagman har bakgrunn i baptismen men har siden 2014 vært medlem i Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland, der han fra 2016 også har vært kirkemøtedelegat. Sammen med Joel Halldorf lager han den månedlige bok- og teologipodcasten «Läsarpodden», og de to har i tillegg gitt ut en bok om Martin Luther sammen.

Bibliografi
-----------

* *The Asceticism of Isaac of Nineveh*, Oxford University Press 2010
* *Om kristet motstånd*, Artos förlag 2011
* *Efter folkkyrkan: en teologi om kyrkan i det efterkristna samhället*, Artos förlag 2013
* *En liten skillnad: Elva texter om kristet liv*, redaktør med Liisa Mendelin, Fontana Media 2013
* *Om sann gemenskap: att leva i en kapitalistisk hederskultur*, Artos & Norma 2014
* *Söndagsskola för vuxna*, Verbum 2016
* *Inte Allena: Varför Luthers syn på nåden, Bibeln och tron inte räcker*, Libris 2017
* *Sorgens gåva är en vidgad blick*, Libris 2017
* *Om tron. Att söka den djupa verkligheten*, Artos 2018

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   teologia.fi, besøkt 18. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.abo.fi, besøkt 18. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* "Att vara kyrka är gemenskap", artikkel i avisen *Dagen* av Kaj Aalto, 22. juni 2013
* "En icke-konvertering", blogpost på Hagmans egen blogg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***En æressak*** (engelsk: *A Matter of Honour*) er en spenningsroman skrevet av engelske Jeffrey Archer. Boken utkom på forlaget Aschehoug i 1989. Den kom ut første gang på engelsk i 1986.

Innholdet
---------

Adam Scott, en tidligere engelsk militær, arvet et mystisk brev etter sin far. Det fører ham til en bankboks i Sveits som inneholder et kostbar russisk-ortodoks ikon gjort for mange år siden for de russiske tsarer som ble overtatt av Hermann Göring fra det nasjonalsosialistiske Tyskland en gang på 1930-tallet. Scotts far var en av Görings fangevoktere under Nürnbergprosessen og ga ikonet videre til ham.

Samtidig inneholdt ikonet noe som Göring ikke kjente til: den eneste offisielle russiske kopi av en hemmelig kodisill (tilleggsbestemmelse) til salget av Alaska til USA i 1867. William H. Seward er ikke den virkelige kjøperen likevel, men er egentlig en 99 år bygsel tilsvarende til britenes avtale på Hongkong, hvilket vil innebære en rettighet til å gi Alaska tilbake, og da til Sovjetunionen. Det forandre maktbalansen mellom USA og Sovjetunionen. Adam Scotts liv faller således i knip mellom den britiske etterretningstjenesten, CIA og KGB.

Referanser
----------

1. ↑  En æressak, *Bokelskere*

Eksterne lenker
---------------

* Jeffrey Archers offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
***Phidodontina*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En ganske liten (ca. 4 millimeter), avlang, matt svart bladbille, kroppen kledt med tynne pigger. Antennene er tynne, omtrent så lange som hode + pronotum, og består av 11 ledd, de indre leddene noe fortykkede. Pronotum har fem lange pigger på hver side, disse er grupper 2 + 2 + 1. Dekkvingene er jevnbrede med tallerike, spisse pigger og 8 punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slektens vertsplanter er ukjente.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Kenya.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Phidodontina*** Uhmann, 1938
							+ *Phidontina gedyei* Uhmann, 1943

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World- *Phidodontina*
* *Phidodontina* på ITIS
* (en) *Phidodontina* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Phidodontina* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Phidodontina* hos ITIS Rediger på Wikidata
Jason Mewes
Kevin Smith
**Jay and Silent Bob** er to metalhead-figurer spilt av Jason Mewes og Kevin Smith.

De fremtrer i mange av Kevin Smiths filmer, for første gang i filmen *Clerks*. De driver for det meste med salg av marihuana, og henger på det lokale gatehjørnet eller utenfor den lokale videosjappa hvor de selger til de som vil kjøpe. De har interesse for John Hughes' filmer, filmen *Purple Rain*, og black metal-bandet King Diamond.

Jay and Silent Bob ble født i Leonardo New Jersey, tidlig på 1970-tallet. Første gang de møttes satt de i barnevogn utenfor *Quick Stop Groceries* mens foreldrene var inne og handlet. Jays kjennetegn er konstant banning, og det er fra moren han har fått dette, hans første ord var «fuck». Han har også langt blondt hår. Jay tar som oftest rollen som leder da Silent Bob som navnet tilsier, sjelden snakker. Når han først sier noe er det innsiktsfulle monologer som kommer på fortreffelige tidspunkt. Silent Bobs kjennetegn er kontinuerlig røyking, skjegg, hans lange frakk, og en caps som er bak frem. De fremkommer ofte hentydninger til deres seksuelle legning, uten at det er fremkommet at en eller begge er homofile.

Filmografi
----------

* *Clerks* (1994)
* *Mallrats* (1995)
* *Chasing Amy* (1997)
* *Dogma* (1999)
* *Clerks: The Animated Series* (2000)
* *Jay and Silent Bob Strike Back* (2001)
* *Clerks II* (2006)

Musikkvideoer
-------------

* «Build Me Up Buttercup» av The Goops
* «Can't Even Tell» av Soul Asylum
* «Because I Got High» av Afroman
* «Kick Some Ass» av Stroke 9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***En tid for alt*** er en roman av Karl Ove Knausgård fra 2004. Romanen ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.

Fortelleren i romanen har satt seg fore å skrive englenes historie på jorda fra skapelsen til i dag. Som hovedkilde har han den italienske engleforskeren Antinous Bellori, som selv møtte to engler som elleveåring, og siden har viet sitt liv til å utforske englene ved å granske alle de skriftstedene der engler viser seg på jorda – både i Det gamle testamentet, Det nye testamentet og i de apokryfe skriftene. Belloris hovedkonklusjon er slående: Etter å ha refset og straffet menneskene med sverd, ild og syndflod i noen tusen år, satser Herren alt på ett kort og fødes på jorda som menneske. Dette gjør han for å erfare det menneskelige innenfra. Men dermed avgår Gud ved døden på Golgata, og englene – som har vært Guds budbringere og håndlangere – etterlates på jorda og må klare seg som best de kan.

Bellori (som er en fiktiv person) avslutter sitt store verk *Om englenes natur* i 1584 – i samme tidsalder som Giordano Bruno, Isaac Newton og andre skaper det moderne verdensbildet. Selv om Belloris verk er like grensesprengende på sitt område som astronomenes og fysikernes er det på sine, er det de siste som forandrer verden, mens Bellori blir fortidd og glemt.

Etter å ha erkjent at verket hans ikke fikk den oppmerksomheten det burde hatt, drives Bellori av en besettelse etter å finne englene og gi verden syn for sagn, og han gjennomtråler Europas ødemarker på jakt etter engler. Til slutt finner han dem også, men det får sannsynligvis skjebnesvangre følger for ham selv.

Fortelleren veksler mellom essayistisk-analytiske kapitler der han gjør rede for Belloris og sine egne tanker, og lange fortellinger om Kain og Abel og Noa og syndfloden. At han ikke et øyeblikk tviler på at engler er en realitet, gir de «vitenskapelige» kapitlene en særegen effekt.

Det er når han ikke lenger kan støtte seg til Bellori, men på egen hånd må fortsette englenes historie opp til vår egen tid, vi merker at ikke alt står så bra til hos fortelleren. I avslutningskapitlet møter vi fortelleren i hans eget liv, og det viser seg ganske riktig at den mentale helsa slett ikke er god, og at han er ved et punkt i livet der han ikke lenger mestrer et sosialt liv.

Fortellerens egen historie på slutten av romanen kaster nytt lys over de tidligere kapitlene.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Nicolay Peter Dahl** (1822–1890) var en norsk grosserer.

N.P. Dahl gikk på Molde middelskole fra 1832 til 1838, før han utdannet seg til forretningsmann hos onkelen Hans H. Dahl i Kristiansund. Sammen med faren Bastian Friis Dahl kjøpte Nicolay Peter i 1843 jekten «Haabet» og dro i jektefart til Lofoten i seks år.

Han tok borgerbrev i Molde i 1850, og bygget opp byens største eksportbedrift for fiskeprodukter. Bedriften var spesielt kjent for tran. Dahl anla også Molde Ølbryggeri, og var direktør for Molde sparebank i 33 år.

Dahl var politisk aktiv og i mange år medlem av formannskapet i Molde. Han var også valgmann ved flere stortingsvalg, forlikskommissær, kemner og satt i en rekke kommunale råd og utvalg.

Nicolay Peter Dahl var gift med Louise Johanne (1824–1897, f. Gørvell). Blant barna deres var Bastian Dahl og Margareta Dahl.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Nicolay Peter Dahl, (21.august 1822 - 10.juni 1890).», besøkt 31. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1865, www.digitalarkivet.no, oppført som Nicolay P. Dahl[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Romsdals Budstikke, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 11. juni 1890[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Parelius, Nils (1952). *Bastian Dahl 1851-1895*. Molde: Eget forlag. s. 7-8.
5. 1 2  Nekrolog i *Aftenposten*, 19. juni 1890.
6. ↑  Nicolay Peter Dahl i Historisk befolkningsregister

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Pseudoraphes*** er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.

Utseende
--------

Bittesmå (0,5-1 millimeter), brunrøde, blanke, ovale til pæreformede biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, nokså kraftige, de tre ytterste leddene er betydelig tykkere enn resten og danner en avlang klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med store fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, mer eller mindre tilsmalnende forover, betydelig bredere enn hodet og smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er bredt ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er litt kølleformede, beina ellers slanke.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt i Sør-Amerika (Peru).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae Leach, 1815
					- Gruppe Scydmaenitae Leach, 1815
						* Stammen Glandulariini
							+ Slekten ***Pseudoraphes*** Franz, 1980
								- *Pseudoraphes huallagae* Franz, 1980
								- *Pseudoraphes minor* Franz, 1980

Referanser
----------

1. ↑  Franz, H. 1980. Monographie der südamerikanischen Scydmaenidae mit Einschluss einiger mittelamerikanischer Arten (Coleoptera). *Folia entomologica hungarica* 41: 39–264.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**«Dig It»** er en sang av The Beatles som ble kreditert John Lennon/Paul McCartney/Richard Starkey/George Harrison. Sangen ble først utgitt 8. mai 1970 i Storbritannia på albumet *Let It Be*. Ti dager senere kom samme album ut i USA.

«Dig It» ble innspilt 26. januar 1969 i Apple Studios, London. Mest av alt er det en improvisasjon som blir ledet av Lennon. Opprinnelig varte den 12. minutter og 25 sekunder. Da Glyn Johns mikset sangen for det mislykkete *Get Back* album prosjektet, redigerte han bort de åtte første minuttene. Det som ble med på albumet *Let It Be*, inntraff etter cirka 9 minutter. Her starter Lennon med å sitere tittelen til Bob Dylans «Like a Rolling Stone» tre ganger. Deretter ramser han opp opp FBI, CIA, BBC, B.B. King, Doris Day og Matt Busby før han avslutter med å si: «That was 'Can You Dig It?' by Georgie Wood, and now we'd like to do 'Hark, the Angels Come'.» Siste strofe som han sier i falsett, er hentet fra en annen versjon av «Dig It» som ble innspilt 24. januar 1969. Versjonen derfra som også ble innspilt profosjonelt, gikk på et annet grepsmønster samt at Lennon spiller slidegitar. «Hark, the Angels Come» var muligens en vri på julesalmen «Hark! the Herald Angels Sing». Wee Georgie Wood som Lennon ellers nevnte, var en britisk skuespiller og komiker. Utdrag av varianten fra 24. januar, kan høres på «Fly on the Wall» som var et 22 minutters langt spor på bonus-CD-en til *Let It Be... Naked*.

The Beatles spilte andre versjoner av «Dig It» både 27. og 29. januar 1969 og bruddstykker av disse ble tatt opp på film.

I filmen *Let It Be* er det et utdrag fra utgaven fra 26. januar som varer cirka 3:20. Det som ble med på albumet *Let It Be* forekommer midveis i det klippet.

Musikere og instrumenter
------------------------

* John Lennon: bass (6-strenger), vokal
* Paul McCartney: piano
* George Harrison: elektrisk gitar
* Ringo Starr: trommer
* Billy Preston: orgel
* George Martin: maracas

Referanser
----------

1. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions*. New York: Harmony Books. ISBN 0-517-57066-1 s. 200/201
2. ↑  Miles, Barry (1997). *Paul McCartney: Many Years From Now*. New York: Henry Houston, Texas, USA: Holt and Company. ISBN 0-8050-5249-6 s. 536/537
3. ↑  Turner, Steve (2009) *The Stories Behind the Songs 1967 – 1970* Carlton Books Limited ISBN 978-1-847-32268-5 s. 114
4. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions* s. 166/167
5. ↑  Sulpy, Doug & Schweighardt, Ray (1997) *Get Back the Unauthorized Chronicle of The Beatles 'Let It Be' Disasters*. New York City, St. Martin's Press ISBN 0-312-15534-4 s. 250
6. ↑  Britiske julesalmer
7. ↑  Wee Georgie Wood på imdb.com.
8. ↑  Produsentene Paul Hicks og Guy Massey presenterer *Let It Be... Naked*. Arkivert 31. januar 2010 hos Wayback Machine.
9. ↑  Sulpy, Doug & Schweighardt, Ray (1997) *Get Back the Unauthorized Chronicle of The Beatles 'Let It Be' Disasters* s. 250
10. ↑  Sulpy, Doug & Schweighardt, Ray (1997) *Get Back the Unauthorized Chronicle of The Beatles 'Let It Be' Disasters* s. 276

Eksterne lenker
---------------

* Sangteksten Arkivert 25. januar 2001 hos Wayback Machine.
*For fjellet i Finnmark, se Digermulen (Finnmark).*

Digermulen med Digermulkollen, en gang mellom 1880 og 1910.  
Foto: Marthinius Skøien (Nasjonalbiblioteket)
**Digermulen** er bygdesenter i Austre Vågan i Lofoten. Stedet ligger sør i Raftsundet, lengst sørvest på Hinnøya. Digermulen har blant annet barne- og ungdomsskole, barnehage og dagligvareforretning.

Digermulen kirke er ei åttekantet, hvitmalt kirke i betong, innviet i 1951.

Digermulen har vei- og bussforbindelse via fylkesvei 868 langs østsiden av Raftsundet til europavei 10 Raftsundbrua nord i sundet, og derfra med E10 til kommunesenteret Svolvær. En arm av fylkesveien går som kort fergestrekning (15 minutter) fra Digermulen til Finnvik på nordsiden av øya Stormolla. Før Raftsundbrua og veien langs vestsiden av Stormolla ble åpnet, henholdsvis i 1998 og 2001, hadde Digermulen fergeforbindelse til Svolvær via Ulvåg og Brettesnes på Stormolla.

I sør går det vei til Årstein, i øst til Holand og Storfjell.

Den tyske keiser Vilhelm II besøkte Digermulen første gang 21. juli 1889. De neste årene besøkte han stedet flere ganger, og besteg blant annet fjellet Digermulkollen. Øverst på fjellet, 384 moh. reiste keiserfølget en varde, Keiservarden. I juli hvert år arrangeres turmarsjen Keisermarsjen med utgangspunkt i Digermulen, en fjellmarsj med løyper på 10 og 20 km.

En viktig bedrift i området er Pundslett Laks AS, et oppdrettsselskap på Pundslett på Årstein.

Forfatteren Sigurd Sivertsen, fra Raftstranda lengre nord i Raftsundet, bodde i mange år i Digermulen.

Eksterne lenker
---------------

* Digermulen.de Arkivert 26. april 2011 hos Wayback Machine. (uoffisielt nettsted, norsk, tysk)
* Vågan kommune: Digermulen skole[*død lenke*] (sist oppdatert 4. april 2008)
* Lofoten.com: Keiser Wilhelm i Digermulen – Starten på masseturismen til Nord-Norge
* Geir Svendsen: Digermulen – merkevaren i Lofoten Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine. (Lofotboka -03, s. 51-56)
* Kirken i Vågan: Digermulen kirke
* GodTur.no: Keiservarden 384 moh.-Digermulen. Ti på topp Vågan
* Lofoten.com: Austre Vågan

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Đorđe Marjanović, 1963
**Đorđe Marjanović** (Ђорђе Марјановић; født 30. oktober 1931 i landsbyen Duboko nær Kučevo i Morava Banovina i Serbia i Kongeriket Jugoslavia; død 15. mai 2021 i Serbia) var en serbisk og jugoslavisk sanger som i 1960-årene var blant sitt lands mest populære sangere.

Liv og virke
------------

Blant hans mest populære slagere var *Zvižduk u osam* *Devojko mala* ogend *Romana*. Han sang også mange serbokroatiske versjoner av internasjonale slagere, blant annet «Nathalie» (Natali) av Gilbert Bécaud og «Milord» av Édith Piaf, «Let's twist again» (Igramo tvist) av Chubby Checker og «Ya Ya» av Lee Dorsey. Đorđe Marjanović var også svært populær i Sovjetunionen.

Etter 1980-årene opptrådte han bare sjelden, og den 31. mai 2004 gav han sin avskjedskonsert i Sava Centar i Beograd. Han bodde i Beograd.

I en alder av 89 år døde han av følgene av covid-19.

Litteratur
----------

* *Leksikon jugoslavenske muzike*, Bind 1, 1984
* *Ko je ko u Srbiji*, 1996

Referanser
----------

1. ↑  Od posljedica zaraze koronavirusom preminuo glazbenik Đorđe Marjanović, vecernji.hr, 15. mai 2021

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorde Marjanovic på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Dorde Marjanovic på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Dorde Marjanovic på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Dorcus alexisi*** er en stor, svart bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Den finnes bare på Kypros.

Utseende
--------

En ganske stor (20-30 millimeter), sylindrisk, svart bille. Arten ligner mye på den mer utbredte *Dorcus parallelepipedus*, men hannen har noe større kjever. Antennene består av et langt, krumt, kølleformet skaft og en vifte av korte, spredte, bladformede ledd.
Arten kan ligne på en mindre og mørkere utgave av eikehjort-hunnen. Hannens kjever er større enn hunnens, men ikke på langt nær så store som de til eikehjorten. Den er svart på farge og kroppen er tett punktert og med kraftig mikroskulptur, dermed ganske matt. Hunnen har tydelige lengdestriper på dekkvingene, disse er mindre tydelige hos hannen.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.

Utbredelse
----------

Arten finnes bare på Kypros.

Systematisk plassering
----------------------

Slekten *Dorcus* omfatter tallrike, tropiske arter, noen meget store, men det er bare tre arter i Europa.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Gruppen Dorcini
						* Slekten *Dorcus* MacLeay, 1819
							+ *Dorcus alexisi* Muret & Drumont, 1999

Kilder
------

* Nettside om arten
* Fauna Europaea Web Service, utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dorcus alexisi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dorcus alexisi* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* *Dorcus alexisi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Dorcus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gartenstadt Staaken, torvet med butikker**Gartenstadt Staaken** (norsk: *Staaken hageby*) er et boligområde i ortsteilen Staaken i bydelen Spandau i Berlin. Hagebyen ble bygget mellom 1914 og 1917 etter tegninger av arkitekt Paul Schmitthenner. Den regnes med hensyn til innretningen av gater og plasser, variasjonene av hustyper og ikke minst i kraft av å være forbilde for den videre boligutbygging i Berlin, som en av de viktigste bymessige utbygginger tidlig på 1920-tallet. 

Gartenstadt Staaken ble planlagt med 1 000 leiligheter og et antall offenlige bygninger for 5 000 beboere. Området var praktisk talt ferdig utbygd i løpet av en periode på fire år fra den opprinnelige planleggingen.

Planlegging
-----------

Bebyggelsesplan fra 1917
Byggherre for Gartenstadt Staaken var Reichsamt des Innern (innenriksministeriet). Ministeriet ønsket med prosjektet å skape et forbilde for boligbyggingen for arbeiderfamilier i Tyskland og området var tiltenkt de ansatte ved den statlige rustningsindustrien i Staaken. Boligsituasjonen for denne gruppen var svært dårlig. *Reichsamt* ervervet et område på 35 hektar, fire kilometer vest for industriområdene i Spandau. Deretter ble det etablert et boligsamvirke som ble overdratt til arbeidere med tilknytning til ulike fagområder. Den 29 år gamle arkitekt Paul Schmitthenner ble engasjert til prosjektet.

Området er delt opp i flere kvartaler og bebygget med eneboliger og bygninger med to og fire leiligheter. Schmitthenner planla også for to butikker, to skoler, et vertshus, en kirke, en prestebolig, en stor forsamlingssal, en brannstasjon og et bakeri. De fleste av disse offentlige bygningene ble oppført under Schmitthenners ledelse.

Arkitektur
----------

Byggestilen har røtter i barokken og klassisismen. Fasadene er dels pusset og dels forblendet med mursten (offentlige bygg). I noen grad kan området arkitektonisk minne om strøk i det nærliggende Potsdam og særlig Holländische Viertel. Tysk forbilde var også Gartenstadt Hellerau (1909) av Richard Riemerschmidt i Dresden, hvor forøvrig Schmitthenner deltok i planleggingen.

Gartenstadt Staaken var forløper for flere store boligutbygginger i Berlin, bl.a. flere av de som idag går under betegnelsen Modernistiske boligområder i Berlin. Hagebyen Staaken har status som kulturminne.

Bildegalleri
------------

* Den evangeliske kirkenDen evangeliske kirken
* Gaten Beim Pfarrhof (Ved presteboligen)Gaten *Beim Pfarrhof (Ved presteboligen)*
* Zwischen den Giebeln (Mellom gavlene)*Zwischen den Giebeln (Mellom gavlene)*
* Torweg (Portveien)*Torweg (Portveien)*
* Am langen Weg (Langgata)*Am langen Weg (Langgata)*

Litteratur
----------

* Karl Kiem: *Die Gartenstadt Staaken; Typen, Gruppen, Varianten*. Berlin 1997. ISBN 3-7861-1885-X
* Wolfgang Voigt og Hartmut Frank (Red.): *Paul Schmitthenner, 1884–1972*. Tübingen og Berlin 2003. ISBN 3-8030-0633-3

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gartenstadt Staaken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Guy Le Blanc** (født 16. oktober 1960 i Moncton i New Brunswick, død 27. april 2015) var en canadisk musiker, kjent som keyboardspiller og vokalist for bandene Nathan Mahl og Camel.

Le Blanc spilte og sang siden han var fire år gammel. Han sier selv han ble lei av å høre hva andre mente han kunne og hva han ikke kunne spille da han var 11 år gammel, så han begynte å skrive musikk selv. Da han var 15 år begynte han å spille med lokale band på skoler og små klubber, men etter noen år hadde folk også her sterke meninger om hva han kunne og ikke. Le Blanc grunnla progrockbandet *Nathan Mahl* sammen med Mark Spénard, Don Prince og Dan Lacasse i 1980.

I 1983 utkom deres første album innen sjangeren. Le Blanc er en allsidig musiker, han synger, spiller keyboard, trommer og gitar. Han har komponert rundt 250 låter siden 1982, med varierende lengde og musikksjangre, som siden har dukket opp på Nathan Mahl- og soloalbum. I 2000 ble han med Camel til deres verdensturné, og igjen til deres turné i Sør-Amerika i 2001. Le Blanc var også delaktig i studioalbumet *A Nod and a Wink* (2002), og konsertalbumet *The Paris Collection* (2001). Han skulle også delta i bandets farvelturné i 2003, men måtte trekke seg av medisinske årsaker.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopaedia Metallum, oppført som Guy LeBlanc, Encyclopaedia Metallum artist-ID 573389, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guy LeBlanc – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Guy Le Blanc på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Guy Le Blanc på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Guy Le Blanc på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Guy Le Blanc på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata
* Nathan Mahls bandside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Hāmun-e Helmand** er en sumppreget innsjø lengst sørøst i Iran nær grensa til Afghanistan. Dens viktigste tilløp er elva Helmand. Sammen med elvene Hamun-e Puzak og Hamun-e Saber i Iran danner den de sammenhengende våtmarksområdene i Sistan i grenseområdene mellom de to landene.

Mesteparten av vannet i innsjøen kommer fra nedbørfelter i nabolandet Afghanistan. I 1976, da elvene i Afghanistan rant regelmessig, var vannstanden i innsjøen relativt høy. Mellom 1999 og 2001 tørket innsjøen imidlertid nesten helt inn og forsvant, som man kan se av satellittbildene fra 2001.

Når det er tørke i Afghanistan, eller vannstanden i elvene som forsyner innsjøen blir redusert av andre naturlige eller menneskeskapte årsaker, blir sluttresultatet en tørr innsjø i Iran. I tillegg, når innsjøen er tørr, blåser vinden finkornet sand opp fra den tørrlagte innsjøbunnen, og avsetter den i sanddyner i de over hundre fiskerlandsbyene langs den tidligere bredden. Endringer i vannbruken og omfattende regn i regionen medførte av mye av vannet kom tilbake til innsjøen i 2003.

Vannstanden i Hamounsjøen i Iran/Afghanistan i 1999, 2001 og 2003.

Referanser
----------

1. ↑  «History of Environmental Change in the Sistan Basin». www.envirosecurity.org. Arkivert fra originalen 29. september 2007. Besøkt 20. juli 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Haakon Adelsten Sommerfeldt** (1874–1945) var en norsk jurist, bedriftsleder og politiker (H).

Han ble student i 1891, cand.jur. i 1896 og overrettssakfører i 1899. Han var dommerfullmektig 1898–1901. Sommerfeldt ble deretter juridisk konsulent i Christiania Bank og Kreditkasse, før han i 1910 ble kontorsjef i Norske Liv. Fra 1918 frem til sin død var han selskapets administrerende direktør. Fra 1933 var Sommerfeldt også styreformann i Fellesbanken.

Sommerfeldt var i mange år aktiv i politikken i Bærum, og satt i formannskapet 1917–1919, 1923–1925 og 1929–1931, i siste periode også som ordfører. Han var også i flere år sekretær for fellesorganisasjonen for Høyre og Frisinnede Venstre, og også en periode formann.

Han var sønn av Hakon Adelsten Sommerfeldt (1843–1913) og Anna Magdalene (1848–1908, f. Helland).

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Haakon Sommerfelt[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for H A Sommerfeldt»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 31. mai 1945[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «† Direktør H.A. Sommerfeldt». *Asker og Bærums Budstikke*, 1. juni 1945
5. 1 2  *Studentene fra 1891*. Oslo: (Cammermeyers Bogh.). 1948. s. 121-123.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Mellom-Amerika med viktige toltekiske bosettinger. Toltekiske kjerneområde (svart), toltekiske enklaver utenfor kjerneområdet (hvitt), andre steder kulturelt tilknyttet toltekerne (rødt). Stjerne markerer de viktigste områdene for råstoff som ble brukt på denne tiden
Søyler som forestiller toltekiske krigere i Tula
**Toltekerne** var et eldgammelt indiansk folk, som dominerte mye av det sentrale Mexico mellom det 10. og 12. århundre e.Kr. Deres språk, nahuatl, ble også talt av aztekerne.

Som et militaristisk folk, kan de ha plyndret byen Teotihuacan (ca. 750). Toltekerne sammensmeltet de mange småstatene i det sentrale Mexico, til et rike regjert fra deres hovedstad, Tulum (også kjent som Tolán), nå Tula de Allende. De var dyktige tempelbyggere. Deres innflytelse spredte seg over mye av Mesoamerika i den postklassiske epoken.
Toltekisk innflytelse på maya-sivilisasjonen i Yucatán er betydelig og særlig tydelig i byen Chichen Itzá. 

Toltekerne (eller, som noen sier, en fiktiv utgave av dem) er blitt gjort berømte i de siste årtier av forfatteren Carlos Castaneda. Don Miguel Ruiz er en meksikansk forfatter og nagual (toltekisk begrep sammenlignbart med sjaman) som påstår seg å være i tradisjonslinjen Kuāwhoselotr (Ørnens krigere) som strekker seg tilbake til Aztekerne, i det minste, hvor de skal ha utgjort den ene av to ledende krigerordener. Don Miguel Ruiz er fra landsbygda i Mexico og påstår seg være i en fortsatt toltekertradisjon. På hjemmesidene til Don Miguel Ruiz står det at hans foreldre Don Jose og Doña Sarita, såvel som hans bestefar, Don Leonardo, hadde sett for seg at han ville videreføre Toltekertradisjonen. I stedet ble Don Miguel Ruiz kirurg. I flere år praktiserte han som lege, hvor han utviklet en erkjennelse for den fysiske kroppens sammenvevdhet med sinnet. Han kom ut for en alvorlig ulykke og hadde en sterk ut av kroppen opplevelse hvor han fikk opplevelsen av å være ren oppfattelse uinnskrenket av den fysiske kroppen. Dette førte ham tilbake til sin mor, en praktiserende nagual, og tok opp treningen for å bli en toltekersjaman. Hans begrepsapparat er tydelig i slekt med Carlos Castaneda sitt. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Chronicon Scotorum***, det vil si *Skottenes (eller irenes) krønike*, en krønike om irske hendelser fra middelalderen. 

Chronicon Scotorum er en samling av annaler som ble satt sammen på klosteret Clonmacnoise, og dekket perioden fra de førhistoriske tider og fram til år 1150, men med flere hull. Et tillegg inneholder hendelser fra 1141 og til 1150. Den er tett beslektet med *Tigernach-annalene*. Verket har overlevd via en papirkopi som ble avskrevet av Dubhaltach MacFhirbhisigh en gang rundt 1640 fra et eksemplar som ikke lenger eksisterer. 

MacFhirbhisighs kopi ble oppbevart av hans venn og sannsynligvis også hans elev Roderick O Flaherty på slutten av 1600-tallet. Det var i Frankrike for en tid på 1760-tallet før det ble ervervet av Trinity College i Dublin i 1776. Det er også to kopier i Det kongelige irske akademi. Verket ble redigert og utgitt av William M. Hennessy i 1866.

Verket blir ansett for å være en av de mest betydningsfulle irske annaler ved at den inneholder informasjon som ofte ble fortegnet i andre samlinger og har også spesiell betydning for forståelsen av Skottlands konger, men også kristendommens utbredelse i Irland og Skottland.

Eksterne lenker
---------------

* Utgitt tekst på engelsk hos University College Cork's *Corpus of Electronic Texts* (CELT)
**Jitendra Nath Pande** eller **J.N. Pande** (hindi: जितेंद्र नाथ पांडेय, født 14. juni 1941 i Shikohabad i Britisk India, død 23. mai 2020 i New Delhi) var en indisk lege og spesialist på lungesykdommer i New Delhi. Han var professor og medisinsk leder av All India Institute of Medical Sciences (AIIMS).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jitendra Nath Pande var sønn av Shri Madan Mohan Pande og Smt. Kamla Devi Pande. Hans foreldreslekter var fra Uttar Pradesh.[] Han var lillebror til Gyan N. Pande, professor ved Swansea University og president for International Centre for Computational Engineering.

### Medisinsk utdannelse, karriere

Pande studerte ved All India Institute of Medical Sciences (AIIMS) i New Delhi og fikk bachelorgrad i medisin og i kirurgi (MBBS) i 1963 og medisinsk doktorgrad i 1966.[] Han spesialiserte seg der på lungemedisin og klinisk epidemiologi og forbl eved AIIMS til han gikk av med pensjon. Der behandlet han mange prominente personer og var personlig lege for Indias presidenter.[] Han ble direktør for avdelingen for klinisk epidemiologi og til medisinsk leder for AIIMS, og ble professor for medisin der. Etter pensjonering var han medisinsk rådgiver ved Sitaram Bhartia Institute of Science & Research i New Delhi og behandlet fortsatt pasienter.

Pande var en av de første som innrettet intensivstasjoner i nordindiske sykehus. Den indiske høyesterett støttet seg i en domskjennelse i 1997/98 som forbød dieselbusser i hovedstaden på en studie av Pandes team om «Outdoor air pollution and emergency room visits at a hospital in Delhi».

I 2020 behandlet han under koronaviruspandemien mange pasienter som var infisert av koronaviruset SARS-CoV-2. Han og hans hustru ble i mai testet positiv for viruset og gikk i hjemmekarantene. Den 23. mai 2020 døde han i en alder av 78 år.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 25. januar 2021, arkiv-URL web.archive.org, pib.gov.in, besøkt 26. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Haagen Olsen Høye** (født 1803 i Rendalen, død 22. januar 1874 i Rendalen) var lærer, gårdbruker på «Klokkerstua» ved Søndre Høye, eiendomsinvestor, legatstifter og ordfører i Rendalen 1852–53.

Han var ugift og barnløs. I Bulls bygdebok beskrives han som «en original, meget sparsommelig og tunghørt. Han tjente en hel formue på gaardkjøp og høihandel, men testamenterte det hele til legater for øvre bygd.»
 Ved folketellingen i 1965 bodde han ikke i Klokkerstua, men hos brorsønnen Jon Olsen (1841-1902) på Søndre Høye. I 1873 solgte han Klokkerstua til brordattera Ingeborg Jonsdatter (1839-1909).

> Undertegnede Haagen Olsen Høye, der aldrig har været gift og således ingen livsarvinger etterlater meg, erklærer herved som min siste vilje, at indtet, af vad jeg ved min dødelige avgang måste eftelate meg, verken af løst eller fast gods, rede penge eller utestående fordringer og gjeldsdokumenter, skal tilfalle nogen av mine slektninger, men at 2/3 = to tredjedele av det hele skal tilfalle Rendalens Communes Fattigcasse og Skolecasse til lige deling. […] dannes to likestore legater, det ene under navn av «Haagen Høyes legat til Rendalens Fattigcasse» og det andet under Navn af «Haagen Høyes Legat til Rendalens Skolecasse». […] Hva den øvrige 1/3 del – en Trediedel- av mine samtlige Efterladensskaber angaaer, da skal der av samme, forsaavidt jeg ved min dødlige Afgang ei herav skulle have fattet nogen særskildt Bestemmelse, dannes et Legat under navn af «Haagen Høyes Legat til fattige forsømte Barns opdragelse» og skal den Capital som ved realisationen av denne 1/3 del av mine Efterladensskaber udkommer, ligesaa lidte kunne angribes som den øvrige foran omhandlede Deel af min efterladene Formue, ligesom den ogsaa paa samme Viis skal betrygges. Renterne af denne Capital skal anvendes til Opfostring, Pleie og Opdragelse af Fattige, forsømte eller foreldreløse Børn i øvre Rendalen efter Fattigcommitionens og Communebestyrelsens Bestemmelse.
> 
> 
> Fra Haagen Høyes testamente
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ordførere i Hedemarkens Amt fra 1838. Rendalen». *Hedemarkens Amtstidende 19. august 1910*. Hamar. 1910. s. 2–3.
3. ↑  Jacob Breda Bull (1919). *Rendalen : dens historie og bebyggelse. 2 : Anden del*. Oslo: Gyldendal. s. 171.
4. ↑  Dødsfall: Haagen Ols. Høye; Ministerialbok for Rendal prestegjeld 1867-1877 (0432Q); Digitalarkivet
5. 1 2  Bull, Jacob Breda (1940). *Øvre Rendalen : gårdenes og slektenes historie*. Gyldendal. s. 173, 180.
6. ↑  http://files.christian-asphaug.webnode.no/200000521-4d02e4ef68/18720406(dok%202)\_Haagen\_Olsen\_H%C3%B8ye\_testamentet%5B1%5D.pdf

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Haakon Eeg-Henriksen**, (født 17. mars 1892 i Bergen, død 27. juli 1974 i Oslo) var en norsk entreprenør og sivilingeniør.

Eeg-Henriksen ble uteksaminert fra Bergens tekniske skole i 1910. Etter Krigsskolen ble ha vernepliktig offiser i 1912 og begynte samme år å studere ved Norges tekniske høgskole. Eksamen som bygningsingeniør 1915. Etablerte i 1922 egen virksomhet; H. Eeg-Henriksen, Ingeniør- og entreprenørforretning.

Eeg-Henriksen ble kjent da han i 1926 fikk i oppdrag å flytte den 17 meter lange og 266 tonn tunge granittblokken som skulle bli Monolitten fra Iddefjorden til Frognerparken i Oslo. Granittblokken ble fraktet på lekter fra Iddefjorden til Bestumkilen, hvorfra den skulle fraktes til Frognerparken. Datidens løfteanordninger og landverts transportmidler var ikke istand til å håndtere en slik transport, men Eeg-Henriksen benyttet seg av prinsipper fra oldtiden og et arbeidslag på fem mann betjente en pumpe som løftet opp stenblokkens bakre ende og når den var kommet høyt nok gled den ved tyngdekraftens hjelp frem et par meter. Det var et stykke ingeniørkunst uten sidestykke.

I 1930 gikk Eeg-Henriksen i kompaniskap med ingeniør Diderich H. Lund og selskapet ble hetende Haakon Eeg-Henriksen & Diderich Lund A/S

I 1930-årene gikk firmaet meget bra og under den tyske okkupasjonen ble Eeg-Henriksen internert i Tyskland mens Diderich H. Lund måtte flykte til Sverige. Firmaets virksomhet ble ledet av nære medarbeidere og var mest opptatt med arbeider for NSB med forlengelsen av Nordlandsbanen.

Eeg-Henriksen var tilbake på kontoret 23. mai 1945 og fra 1952 påtok han seg arbeidet med å organisere det viktige Forsvarets anleggsdirektorat. Fra 1955 ledet han sitt eget firma frem til 1972.

Eeg-Henriksen satt i utallige råd og utvalg, og var president i Den Norske Ingeniørforening 1948–52 og i Norges Forsvarsforening, For sin dyktige ledelse av Forsvarets Anleggsdirektorat ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1954. I 1958 ble han tildelt Forsvarsforeningens hederstegn og ble utnevnt til æresmedlem. Fram til 1971 var han det eneste æresmedlemmet i denne foreningen, ved siden av Kong Olav.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Haakon\_Eeg-Henriksen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Oslobilder.no

Kilder
------

* Ellingsen, Ellmann (1986) Forsvarssak er fredssak: 1886-1986: Norges forsvarsforening 100 år
* Pedersen, Per Helge (1997) Fra Monolitten til Gardermoen: Eegen 75 år: 1922-1997
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda
 |
**Messegutt** var en stilling ombord i et handelsskip fram til ca. 1970-årene. Messeguttens arbeid var å sørge for at de oppsatte måltider for mannskapet ble avviklet i rett tid, samt å holde orden og rent på mannskapsmessen og i pantryet. Dette innebar også henting av mat i byssa, servering, rydding og oppvask.

Det var stort sett førstereisende som ble hyret til stillinger som (bysse-, dekks- og maskingutt).

Tilsvarende fantes salongpiker som hadde lignende funksjon i befalsterritoriet. De var ofte to, og hadde oppgaver som vaskeribetjening og generelt renhold i tillegg. Hyren for disse kunne variere noe, siden rederiene gjerne så stillingene besatt av kvinner over sin «beste alder».

Avlønningssystemet var slik at en gutt fikk ca. 30% av en voksen mannslønn (matroshyre). Dette lønnsnivået kunne også oppnåes som messemann med samme arbeidsmengde.

Med tiden er mange av arbeidsoppgavene ombord endret og mannskapsantallet per skip er redusert. Messeguttens arbeidsoppgaver dekkes i dag på annen måte.