recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gwaii Haanas nasjonalpark
**Gwaii Haanas nasjonalpark** er en nasjonalpark som ble grunnlagt i 1988. Parken blir ofte bare referert til som Gwaii Haanas og ligger på den sørligste delen av Haida Gwaii og ligger 130 kilometer utenfor kysten av Britisk Columbia i Canada. 

Gwaii Haanas nasjonalpark beskytter en øygruppe på til sammen 138 øyer der den største øya er Moresby Island og den sørligste øya er Kunghit Island. Parken ble erklært som UNESCOs verdensarvliste i 1981. Det finnes anslagsvis 750 000 sjøfugl som hekker hvert år langs kysten av Gwaii Haanas nasjonalparken mellom mai og august. 

Nasjonalparkens flora og fauna har utviklet seg over en periode på flere tusener av år. Dyrene og plantene på øyene avviker ofte fra de dyrene og plantene som finnes på fastlandet rundt øyene. Mange vanlige kontinentale arter finnes ikke på øyene, men de har isteden utviklet flere unike underarter som ikke finnes noen andre steder på jorden. Andre arter som finnes på øya har blitt introdusert relativt nylig blant annet hjort, ekorn og bever. De introduserte artene finnes nå i det store flertall, men det går mye på bekostning av de lokale plantene og dyrene som var på øyene først.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gwaii Haanas National Park Reserve – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensarven i Canada (liste) |
| --- |
|  | Canadian Rocky Mountain Parks **·** Dinosaur provinspark **·** Kluane-Wrangell-St. Elias-Glacier Bay-Tatshenshini-Alsek **·** Gros-Morne nasjonalpark **·** Gwaii Haanas nasjonalpark **·** Head-Smashed-In Buffalo Jump **·** L'Anse aux Meadows **·** Nahanni nasjonalpark **·** Québecs gamleby **·** Wood Buffalo nasjonalpark **·** | Canadas flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |



1. ↑  ; *Environnement et Changement climatique Canada*.
**Skridulaupbu** er en selvbetjent turisthytte ved Rauddalsvatnet i Breheimen nasjonalpark, og ble bygdet på 1950-tallet. Hytta er oppkalt etter fjellet i nord kalt Skridulaupen. Det er nødvendig kjøkkenutstyr og vedovn i den relativt lille tømmerhytta. Til tross for at hytta ligger en dagsmars fra Grotli Høyfjellshotell og Pollfoss hotell, har det helt siden hytta var ny ikke vært særlig flere enn 40-50 overnattinger per år.

Kuriosa
-------

I hyttebøkene tilbake til 1950-tallet kan en lese om forskjellige hendelser og bakgrunnen for hytta. En av årsakene til at hytta ble bygget, var at for skiturister var ruta fra Grotli til Sota Sæter svært lang. Ved etablering av Skridulaupbu ville dette bli mindre av en manndomsprøve. En episode beskrevet er at hytta hadde mange turister samtidig, uten sengeplass til alle, og som har værfaste i påska i flere dager. Det står også om en rednignsaksjon på 50-tallet med omkomne skiturister. Videre står det å lese at en turist foreslår at hytteansvarlig bør få på plass en skomakerlest for å reparere beksømstøvler. Denne står i hytta fremdeles. 

I mer moderne tid kan en lese om turister som beklager seg over den strabasiøse turen over til Slæom turisthytte, og at merkingen her er dårlig. Denne turen går over snø og breområder, og spesielt om snøen ligger lenge utpå våren og forsommeren, vil det være et langt parti uten T-varder. I hytteboka har flere laget svært nøyaktige opptegnelser for sin oppfatning av koordinatene langs turen. Imidlertid er merkingen blitt bedre de siste årene.

Referanser
----------

1. ↑  «Skridulaupbu til Slæom». Besøkt 6. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

*
En *Scharführer* fra SS-TV i KZ Mauthausen. Mens alle medlemmer i *Schutzstaffel* (SS) bar det tradisjonsrike og beryktede hodeskallesymbolet (*Totenkopf*) som luemerke, bar *Totenkopf*-enhetene det også på uniformskragen.
niformsjakken har avdelingens hodeskallemerke *Totenkopf*.
**SS-Totenkopf-Verbände** (forkortet **SS-TV**, «dødninghodeavdelinger») var enheter i Schutzstaffel (SS) som sto for vaktholdet i konsentrasjonsleirene. De første styrkene i Waffen-SS, Totenkopf Division, ble hentet fra Totenkopfverbände. 

SS-TV ble opprettet av SS-Standartenführer Theodor Eicke. Den første enheten ble opprettet i konsentrasjonsleiren Dachau. Etter de lange knivers natt i 1934 ble Eicke, som hadde spilt en viktig rolle i utrenskningen i Sturmabteilung, utnevnt til *Inspekteur der Konzentrationslager und Führer der SS Wachtverbände*, inspektør for konsentrasjonsleirene og fører for vaktenhetene. Navnet Totenkopfverbände ble formelt innført av Heinrich Himmler den 29. mars 1936. 

Enhetene bevarte sitt navn gjennom hele andre verdenskrig, men oppgavene ble etter hvert mer og mer av militær art.

Detalj av militær høylue båret av medlemmer i det tyske, nasjonalsosialistiske Schutzstaffel (SS). Luene var dekorert med *Totenkopf*, tradisjonsrikt og beryktet dødningehode-merke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
***Skriftemålet*** (orig. *I Confess*) er en amerikansk kriminalfilm fra 1950, regissert av Alfred Hitchcock.

Handling
--------

Pastor Logan er en troende katolsk prest ved Ste. Maries kirke i Quebec. Han ansetter de tyske immigrantene Otto Keller og hans kone Alma, som henholdsvis vaktmester og husholderske. Keller jobber også deltid som gartner for en lyssky advokat, som heter Villette. Historien begynner sent en kveld når en mann iført en prestekjole som går vekk fra Villettes hjem hvor Villette ligger død på gulvet. Kort tid senere, ved kirkens skriftemål, tilstår Keller overfor pastor Logan at han ved et uhell drepte Villette mens han forsøkte å rane ham.

Keller forteller også sin kone om hans ugjerning, men forsikrer henne om at presten aldri kommer til å si noe fordi han har forbud mot å avsløre informasjon som er oppnådd gjennom slike skriftemål. Neste morgen reiser Keller til Villettes hjem, og han rapporterer Villettes død til politiet. Men han innrømmer ikke at han selv var ansvarlig for dødsfallet. Logan blir intervjuet av inspektør Larrue. Ved en politistasjon forteller to unge kvinner til inspektør Larrue at de hadde lagt merke til en prest som hadde forlatt Villettes hjem. Larrue innser til slutt at Keller er morderen, og narrer ham til å tilstå mordet. Keller, som mistenker at pastor Logan hadde forrådt ham til politiet, truer med å skyte Logan.

Rollebesetning
--------------

* Montgomery Clift - fader Michael Logan
* Anne Baxter - Ruth Grandfort
* Karl Malden - inspektør Larrue
* Brian Aherne - Willy Robertson
* O.E. Hasse - Otto Keller
* Dolly Haas - Alma Keller

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skriftemålet (film)* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Skriftemålet (film)* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Skriftemålet (film)* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Skriftemålet (film)* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Skriftemålet (film)* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Skriftemålet (film)* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Skriftemålet (film)* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Skriftemålet (film)* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Skriftemålet (film)* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Skriftemålet (film)* på American Film Institute Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Gwenddoleu ap Ceidio**, (død ca. 573) var en britisk konge og hans kongedømme var i den vestlige delen av nordlige England i området rundt Hadrians mur og Carlisle i tiden etter at romerne hadde trukket seg ut.

Genealogier har gjort ham til en etterkommer av Coel Hen som man antar har styrt mye eller hele det nordlige England etter at romerne trakk seg ut. Gwenddoleu var derfor sannsynligvis enten arving til et av de mange rikene som oppsto etter Coel Hens kongedømme, eller han kan ha vært en tronraner som påsto å være en etterkommer av Coel Hen for å legitimere sin ætts krav til kongedømmet.

Svært lite er kjent om hans kongedømme, men det endte, slik det er beskrevet i *Annales Cambriae*, da sønnene til Eliffer, Peredur og Gwrgi, samkonger av York, drepte ham i slaget ved Arfderydd i 573. Dette var et av mange slag som ble utkjempet mellom britiske konger som ledet de ulike småstatene som ble dannet som en følge av at romerne trakk seg ut. 

Selv om Gwenddoleu ikke spiller noen rolle i den arthurianske legenden var hans rådgiver og skald Myrddin, også kjent som Myrddin Wyllt, med og dannet deler av legenden som angår trollmannen Merlin. Det er sagt om Myrddin at han ble sinnssyk av sorg som følge av Gwenddoleus død og flyktet inn i skogene i Skottland.

Litteratur
----------

* Mike Ashley, *The Mammoth Book of British Kings and Queens*

Portal: Litteratur
**Jens Lyster Frølich** (født 28. april 1914, død 27. desember 1938) var en norsk fekter som vant individuelle norgesmesterskap i florett i 1935, 1936 og 1938. 

Han representerte Oslo Fekteklub og var en av fem norske (se Norge under Sommer-OL 1936) som deltok både i individuelt florett og for lag i fekting under Sommer-OL 1936 som gikk i Berlin.

Han studerte medisin ved Universitetet i Oslo og hadde ett års studieopphold i skotske Aberdeen.

Jens døde av hjertelammelse. i 1938, samme året som faren ble foreslått til Nobelprisen i medisin. Han var nemlig sønn av skjørbuk-ekspert og medisinprofessor Theodor Frølich (1870–1947) og Aimée Thaulow Knutsen (1873–1948).

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Florett | 1935, 1936, 1938 |

Referanser
----------

1. ↑  Fekting, norgesmestere, i Store Norske Leksikon
2. ↑  Jens Frølich Arkivert 30. januar 2012 hos Wayback Machine. i sportsreference.com.
3. 1 2  Studentene fra 1932, utgitt 1958 i Norge.
4. ↑  Per Holck, Frølich, Theodor i Norsk biografisk leksikon.
5. ↑  Jens Lyster Frølich i databasen om etterkommerne etter eidsvollsmann.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jens Frølich – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jens Frølich – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Girolamo Bernerio** (født 1540 i Correggio i hertugdømmene Modena og Reggio, død 5. august 1611 i Roma) var biskop av Ascoli Piceno og kardinal.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Pietro Bernerio og Antonia Doria, og i slekt med kardinalene Scipione Cobelluzzi, Francesco Cennini de Salamandri og Desiderio Scaglia.[]

### Prest i dominikanerordenen

Han trådte inn i dominikanerordenen og studerte teologi og filosofi. Han tilhørte deres konvent i Cremina, og var teologisk rådgiver for biskopen der. Han ble også inkvisitor for Genova. Deretter ble han prior for dominikanernes konvent i Roma.

### Biskop

Den 22. august 1586 ble han utnevnt til biskop av Ascoli Piceno. Han ble bispeviet den 7. september samme år i den romerske basilika Santi XII Apostoli av kardinal Giulio Antonio Santorio; medkonsekratorer var Giulio Masetti, biskop av Reggio Emilia, og Ottaviano Paravicini, biskop av Alessandria.

### Kardinal

Den 16. november 1586 ble han elevert til kardinalprest, og fikk den 14. januar 1587 tittelkirken San Tommaso in Parione. Den 8. november 1589 ble han gitt tittelkirken Santa Maria sopra Minerva, og ble protektor for servittene. Han deltok i pavevalgene i 1591 og i 1592. Den 17. juni 1602 ble han kardinalprest for *San Lorenzo in Lucina*. 

Den 16. juni 1603 ble han elevert til kardinalbiskop av Albano, og fratrådte fra bispestolen i Ascoli Piceno rn gang før 7. januar 1605. 

Etter å ha deltatt ved pavevalgene i mars 1605 (som valgte pave Leo XI) og i mai 1605 (pave Paul V), ble han den 7. februar 1607 kardinalbiskop av Porto og Santa Rufina og subdekan av kardinalskollegiet.

Bernerio var hovedkonsekrator av 31 biskoper, blant dem biskopene Tadeo O'Farrell Mac Eoga og Claudio Rangoni og av erkebiskop Galeazzo Sanvitale.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal *Girolamo Bernerio* (1540-1611) \*1586

Referanser
----------

1. ↑  , lest 23. oktober 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** ISNI
 |
Animasjon av partiet
**Det eviggrønne partiet** (eller *det evigunge parti*, originalnavnet er *Immergrüne Partie*) er et sjakkparti mellom Adolf Anderssen og Jean Dufresne som ble spilt i juli 1852 i Berlin. Partiet er på grunn av den glitrende sluttkombinasjonen blitt gjengitt i en mengde sjakkpublikasjoner.

Den senere verdensmester i sjakk, Wilhelm Steinitz, beskrev partiet som en «eviggrønn [plante] i laurbærkransen til den største tyske sjakkmester» Steinitz tenkte spesielt på hvits 19. trekk som innledet sluttkombinasjonen.

Anderssen – Dufresne
--------------------

**1.e2-e4 e7-e5 2.Sg1-f3 Sb8-c6 3.Lf1-c4 Lf8-c5 4.b2-b4 Lc5xb4**
Partiet åpner med Evansgambit, der hvit ofrer en bonde for å oppnå en rask utvikling og kontroll over sentrum. Åpningen var svært populær på 1800-tallet.

**5.c2-c3 Lb4-a5 6.d2-d4 e5xd4 7.0-0 d4-d3**
Svart unngår å slå på c3 for å forhindre utvikling av den hvite springeren på dette feltet og fordi hvit ellers truer med å bygge opp et imponerende bondesentrum med c3xd4.

**8.Dd1-b3 Dd8-f6 9.e4-e5 Df6-g6 10.Tf1-e1 Sg8-e7 11.Lc1-a3 b7-b5**
Svart ofrer på sin side en bonde for å oppnå utvikling på dronningfløyen.

**12.Db3xb5 Ta8-b8 13.Db5-a4 La5-b6 14.Sb1-d2 Lc8-b7 15.Sd2-e4 Dg6-f5 16.Lc4xd3 Df5-h5**
Med neste trekk ofrer hvit en brikke. 17. Se4-g3 ville vært bedre, men Anderssen hadde allerede nå planlagt kombinasjonen som følger.

**17.Se4-f6+ g7xf6 18.e5xf6 Th8-g8**

 Stillingen etter svarts 18. trekk

I denne stillingen spiller Anderssen et trekk som ser ut som en stor feil, da motspilleren vinner en brikke på grunn av bindingen på g-linja og truer med matt i ett trekk på g2.

**19.Ta1-d1 Dh5xf3**
Dufresne kan knapt lastes for ikke å ha gjennomskuet Anderssens hensikter; hvits tårntrekk, som Steinitz og mange andre kommentatorer hyllet, er objektivt sett tvilsomt. Paul Lipke foreslo i 1898 19. … Tg8-g4, og etter dette trekket ville ikke hvit ha en fordel, eksempelvis med 20.Ld3-c4 Dh5-f5 21.Td1xd7 Ke8xd7 22.Sf3-e5+ Kd7-c8 23.Se5xg4 Se7-d5 24.Da4-d1 Sd5xf6 25.Lc4-d3 Dh5xg4 26.Dd1xg4 Sf6xg4 27.Ld3-f5+ Kc8-d8 28.Te1-d1+ Sc6-d4 29.Lf5xg4 Lb7-d5 30.c3xd4 Ld5xa2. 

**20.Te1xe7+ Sc6xe7**
Med 20. …. Sc6xe7 legger Dufresne grunnlaget for hvits spektakulære matt, men heller ikke det bedre 20. …. Ke8-d8 kunne reddet ham. En mulig fortsettelse er 21.Te7xd7+ Kd8-c8 22.Td7-d8+ Kc8xd8 23.Ld3-e2+ Sc6-d4 24.Le2xf3 Lb7xf3 25.g2-g3 Lf3xd1 26.Da4xd1 c7-c5 27.c3xd4 c5xd4 28.La3-e7+ med vinnende stilling for hvit.

**21.Da4xd7+ Ke8xd7 22.Ld3-f5+ Kd7-e8 23.Lf5-d7+ Ke8-f8 24.La3xe7** matt.

Se også
-------

* Liste over sjakkpartier

Referanser og noter
-------------------

1. ↑  «Immergrün im Lorbeerkranze des größten deutschen Schachmeisters», Ludwig Bachmann: *Das Schachspiel und seine historische Entwicklung.* Leipzig og Berlin 1924 (ettertrykk Leipzig 1980), s. 99
2. ↑  *Chess Player's Chronicle*, 1. mai 1879, s. 105; se Edward Winter: *Chess Notes*, Nr. 6420 («The Evergreen Game»)

Eksterne lenker
---------------

* Kommentarer til partiet av Garri Kasparov og Karsten Müller på chessbase.com
**European Credit Transfer and Accumulation System** (**ECTS**) er et system for å sammenligne vekt og karakter på kurs på universitets- og høyskolenivå på tvers av land og institusjoner. ECTS ble først introdusert for å gjøre utveksling enklere i forbindelse med Erasmus-programmet, men ble siden innført i en rekke europeiske land gjennom Bologna-prosessen.

Systemet baserer seg på at et fulltids studieår på 1500–1800 timer tilsvarer 60 *credits* («studiepoeng» i Norge). Ett ECTS-studiepoeng tilsvarer da altså 25–30 timer arbeid.

ECTS innebærer også at karakterer blir oversatt til en skala fra A til E, med F og FX som strykkarakterer. Ifølge systemet skal A tildeles de 10 % beste studentene, B de 25 % neste, C de 30 % deretter, de neste 25 % D, og de dårligste 10 % får E. Forskjellen mellom F og FX er hvor mye som mangler for at man kan stå; med FX mangler det litt, med F er det betydelige mangler.

Ved innføring av karakterskalaen har man i Norge valgt kvalitative krav fremfor statistisk fordeling og man benytter bare én strykkarakter, F.[]

Se også
-------

* Karaktersystemer i Norge

Eksterne lenker
---------------

* ECTS – European Credit Transfer and Accumulation System

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN
 |
**Greymouth** er en den største byen i West Coast-regionen på New Zealand. Den er også administrasjonsenter for Grey District. Bysenteret i Greymouth har 10 000 innbyggere (overslag fra juni 2010).

Byen ligger ved osen til Grey River på en liten kystslette mellom kysten og Southern Alps. Greymouth har jernbaneforbindelse, og er den vestlige endestasjonen for Midland-linjen som går fra Christchurch. Passasjertoget *TranzAlpine* går mellom disse to byene.

Greymouth er kjent for Pounamu (en type Jadesten også kalt 'Greenstone') og det lokale bryggeriet Monteith's.

Historikk
---------

Maorier bodde i området rundt Greymouth før den europeiske bosetningen og kalte området for *Mawhera* ('det vide oset'). Den første europeeren i området var Thomas Brunner i 1846. Han oppdaget kull i området, og flere steder i området er oppkalt etter ham (for eksempel byen Brunner og Lake Brunner). Brunner navngav Grey River etter den newzealandske politikeren George Grey. 

Greymouth har en lang historie som gruveby selv om skogbruk har tatt over som næringsvei.

Referanser
----------

1. ↑  KiwiRail Scenic Journeys: TranzAlpine Arkivert 10. februar 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 19. mars 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Greymouth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Rolf Johannes Berntzen** (født 4. juni 1918, død 22. september 2005) var en norsk skuespiller, tipptippoldebarn av Johan Nordahl Brun. Han var ansatt i en årrekke ved Den Nationale Scene i Bergen som en av byens mest kjente skuespillere etter krigen.

Som barn og ungdom var han med i et av Bergens buekorps, Nordnæs Bataillon, og holdt tale ved deres 125-årsjubileum.

Rolf Berntzen fikk sin første rolle i 1941. Bergens publikum ble for alvor oppmerksom på ham i 1947 da han fikk tittelrollen i Holbergs *Erasmus Montanus*. For bergensere vil hans samspill med Lothar Lindtner i nasjonalkomedien *Jan Herwitz* være mest kjent. Her var han med både som skuespiller og instruktør.

Han har spilt i en rekke andre av Holbergs komedier, som *Jeppe på Berget*, *Den stundesløse* og *Den politiske Kandestøper*. Men som en allsidig skuespiller har han også hatt ledende roller i skuespill av Ibsen, Nordahl Grieg, Bertolt Brecht, Tsjekhov og en rekke andre mindre kjente forfattere. Han var gift med Karin Simonnæs som også var skuespiller ved Den Nationale Scene i Bergen.

Berntzen var levende opptatt av miljøet og fikk organisert en protestaksjon da Fisketorget i Bergen skulle beskjæres for å gi plass til biltrafikken. Han arbeidet også for ivaretakelse av Gamle Bergen og fikk ærestittelen borgermester i museet. I 1972 ble han også tilbudt å få overta sin tipptippoldefar Johan Nordahl Bruns bispebolig, Gamle Bergen måtte bare få den gjenreist skikkelig først. Biskop Pavel var den siste geistlige som hadde bodd i huset der Berntzen og hans kone etterhvert flyttet inn. Da Berntzen ble enkemann i 1984, syntes han bispeboligen ble for stor, og flyttet litt lenger opp i Gamle Bergen til Dorothe Engelbretsdatters hus, som hun fikk reist for midler fra kong Frederik 4. etter bybrannen i 1702. Hennes minne ble iblant vel mye for den mørkredde Berntzen: «Jeg ser henne gå rundt og ta seg til hodet i all sin sorg...Hun passer ikke min natur.»

Hans barnebarn er musikeren Julian Berntzen.

|  |
| --- |
| Berntzen og ektefellen Karin Simonnæs i Tsjekhovs *Kirsebærhaven* på Den Nationale Scene i Bergen 1968 Foto: Eirik Sundvor/Trondheim byarkiv 
Rolf Berntzen som Fyrsten av Marocko i Shakespeares *Kjøpmannen i Venedig* på Den Nationale Scene i Bergen i 1969. Foto: Eirik Sundvor/Trondheim byarkiv  |

Referanser
----------

1. ↑  Om Rolf Berntzen i Gamle Bergen, *Verdens Gang* 29. oktober 1994
2. ↑
3. ↑  Om Rolf Berntzen i Gamle Bergen, *Verdens Gang* 29. oktober 1994

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rolf Berntzen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Rolf Berntzen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Rolf Berntzen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Utdrag fra forestilling
* *Bergensavisens* fotoalbum

Portal: Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** KulturNav
 |
Tresnitt fra den blinde renessansekomponisten Arnolt Schlicks *Spiegel der Orgelmacher und Organisten* fra 1511, et verk om orgelbygging.
**Koloristene** (på tysk *Koloristen*) var en gruppe tyske orgelkomponister fra 1500-tallet med det fellestrekk at de «fargela» musikken ved hjelp av heftig forsiring av cantus firmus og senere av akkordprogresjoner.

Begrepet ble opprinnelig brukt av August Gottfried Ritter (1811–1885) som et nedsettende begrep fordi han mente koloristene ornamenterte koloraturpassasjer på en overdreven og meningsløs måte.

Komponister som tilhører koloristene er blant andre:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 
* Sebastian Virdung
* Arnolt Schlick
* Elias Nikolaus Ammerbach

 | 
* Paul Hofhaimer
* Bernhard Schmid d.e.
* Bernhard Schmid d.y.

 | 
* Jacob Paix
* Conrad Paumann
* Johann Woltz

 |

Referanser
----------

1. ↑  Randel, Don Michael. 2003. *The Harvard Dictionary of Music.* 4. utg. Cambridge, MA: Harvard University Press, s. 191.
2. ↑  Ritter, Johann Gottfried. 1884. *Zur Geschichte Des Orgelspiels: Vornehmlich Des Deutschen, Im 14. Bis Zum Anfange Des 18. Jahrhunderts.* Leipzig.
3. ↑  Hoelty-Nickel, Theodore. 1944. *The Musical Heritage of the Church*, bd. 5. Valparaiso, i Valparaiso University, s. 44
Kjos hovedgård som ble oppført mellom 1785 og 1788 for kjøpmann Isaachsen Foto: Erlend Bjørtvedt 
Boen Gård oppført for Isachsen mellom 1808 og 1812. Foto: Halvor Vreim / Riksantikvaren 
**Daniel Willoch Isaachsen d.e**, (født november 1744 i Kristiansand, død 1813 i Kristiansand) var en norsk forretningsmann og skipseier. Ved sin død var Daniel Isaachsen en av Norges rikeste menn.

Bakgrunn og virke
-----------------

Daniel Isaachsen var eldste sønn av Isaach Danielsen (Isaach «Smed»).

Han fikk sin utdannelse ved latinskolen i Kristiansand, og senere ved Universitetet i København. I 1763 dro han til England for «... at faae Indsigt i Kiøbmands Væsenet hvortil han vilde applicere sig.»[] Han ble med i farens forretning i 1765.

Ved farens død i 1771 overtok han forretningen. 7. august 1772 kjøpte han tomt med Kgl. privilegert kranverft ved Vesterhavnen. Han drev skipsbygging og redervirksomhet og hadde på det meste 21 skip. (Blant annet «Samson», som forliste ved Homborsund i 1786 og ble funnet i 1984.) De hadde fart på Middelhavet og på De vestindiske øyer. Han drev også hvalfangst ved Grønland (subsidiert av Kongen).

Det privilegerte kranverftet gav ham nærmest monopol på reparasjon og utrustning av seilskuter som søkte havn i Kristiansand. England ble aktivt med i krigshandlingene i 1793. Dette medførte at de krigførende makter førte sine priser til Kristiansand. Der ble de solgt med stor fortjeneste for byens kommisjonærer. Blant dem var Daniel Isaachsen en av de virkelig store.

I 1807 kom Danmark-Norge med i krigen. I perioden 1807-1814 ble det kapret 300 skip som ble ført til Kristiansand. Daniel Isaachsen drev selv ikke med kaperfart, men tjente gode penger på kommisjon av salg av skip og last.

Familie
-------

Daniel Isaachsen ble i 1771 gift med Christiane Hedevig Christensen. De fikk 7 barn sammen.

* Isaach Isaachsen («Jacobineren»), 1774-1828
* Barbara Cathrine Isaachsen, 1776-1857, gift van Kervel.
* Peder Isaachsen, 1778-1831
* Christian Isaachsen, 1783-1795
* Dessuten trillinger født i 1779. De døde alle innen to dager.

Christiane døde i 1798, bare 47 år gammel.

I 1805 giftet han seg med den 35 år yngre Hanne Susanne Nideros. De fikk ett barn: Daniel Otto Christian Isaachsen, 1806-1891. Etter Isachsens død giftet enken seg med Diderich Hegermann.

Litteratur
----------

* Frognes, Ingerd Nome (2005): *Fru Barbara til Andøen og andre beretninger fra det gamle Kristiansand*, ISBN 82-303-0538-2
* Holst, J. Wilhelm I. (1989): *Som barn av Isaach Smed: Slekten Isaachsen-Willoch gjennom fire hundre år*, ISBN 82-991898-0-2

Eksterne lenker
---------------

* Samson
* Kataloger til arkiver etter familiene Hegermann og Isaachsen hos Statsarkivet i Kristiansand

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Rolf Anker Ims** (født 19. mai 1958 i Oslo) er en norsk økolog. Siden 2001 har han vært professor ved Institutt for arktisk og marin biologi ved Universitetet i Tromsø. Ims har særlig forsket på økosystemer i Arktis. 

Ims tok doktorgraden i 1989 med en avhandling om sammenhengen mellom smågnageres arealbruk og reproduksjonsstrategier. I 1992 ble han professor i landskapsøkologi ved Universitetet i Oslo, før han flyttet til Tromsø i 2001. Han har særlig studert populasjonsdynamikk i økosystemer i Finnmark og på Svalbard.. Han ble valgt som medlem av Det Norske Videnskapsakademi i 2000. Han er en av Norges mest siterte forskere, og var i 2010 en av fjorten forskere ved norske institusjoner som er rangert som *highly cited* i ISI-indeksen

I 2016 ble han tildelt Norges forskningsråds pris for fremragende forskning.

Referanser
----------

1. ↑  ISIHiglyCited
2. ↑  «Klimaforskere fikk Forskningsrådets pris for fremragende forskning - Norges forskningsråd». *www.forskningsradet.no*. Arkivert fra originalen 9. oktober 2016. Besøkt 6. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Rolf Anker Ims i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Rolf Anker Ims i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** CRIStin
 |
| Basisdata |
| --- |
| Stat: | Sachsen |
| Landkreis: | Görlitz |
| Areal: | 164.57 km² |
| Befolkning: | 7 434 *(31.12.2008)* |
| Pr.km²: | 45 innbyggere/km² |
| Adresse | Kollmer Straße 102906 Waldhufen |
| Internettside: | www.verwaltungsverband-diehsa.de |
| Politikk |
| Forvalter: | Dirk Beck |
| Kart |
|  |

**Forvaltningsforbundet Diehsa** er et forvaltningsforbund med sete i Diehsa som ble grunnlagt av fire kommuner den 15. desember 1994 i Niederschlesischer Oberlausitzkreis i det som siden 2008 utgjør den midterste og vestlige delen av Landkreis Görlitz i Fristaten Sachsen, Tyskland. De fire samarbeidskommunene er Hohendubrau, Mücka, Quitzdorf am See og Waldhufen. Forvaltningsforbundet har 7 434 innbyggere (31. desember 2008).

Gewandhaus i Diehsa
Kommuneforbundet har sitt sete i en historisk bygning (*Gewandhaus*) fra 1841 i Diehsa.

Forbundet befinner seg i den midterste delen av kretsen, omkring 10 km sør for Niesky og 10 km vest for Görlitz. Det ligger mellom Königshain-fjellene i sør og det skogrike og innsjørike Hede- og tjernlandskapet i Oberlausitz i nord. Landskapet er hovedsakelig preget av bølgende åser.

Bundesstraße 115 går nord for forbundet og Bundesstraße 6 sør for forbundet. Bundesautobahn 4 går gjennom kommunene frem til Nieder Seifersdorf. Stedene Jänkendorf og Diehsa ligger langs innsjøen Talsperre Quitzdorf, som demmer opp elven Schwarzer Schöps. I vest grenser forbundet mot det skogrike høydedraget Dubrau.

Medlemskommuner
---------------

* **Hohendubrau** med distriktene Dauban, Gebelzig, Groß Radisch, Groß Saubernitz, Jerchwitz, Ober Prauske, Sandförstgen, Thräna, Weigersdorf
* **Mücka** med distriktene Mücka, Förstgen, Förstgen-Ost og Leipgen
* **Quitzdorf am See** med distriktene Horscha, Kollm, Petershain, Sproitz, Steinölsa
* **Waldhufen** med distriktene Diehsa, Jänkendorf, Nieder Seifersdorf und Thiemendorf
***Cathartus*** er en slekt av biller som tidligere ble regnet som en underfamilie av flatbiller (Cucujidae). Det norske navnet på familien kan være litt misvisende da de artene man oftest treffer på lever på lagrede matvarer innendørs.

Utseende
--------

Små (1,3 – 5,5 mm), flate, avlange og parallellsidige biller. Oversiden er fint hårete og matt, og de er som oftest brunlige på farge. **Hodet** er stort, omtrent så bredt som brystskjoldet, med små, runde fasettøyne. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, med en tre-leddet klubbe. **Brystskjoldet** (pronotum) har markerte hjørner og er litt lengre enn bredt. **Dekkvingene** er avlange, med punktrekker. **Beina** er vanligvis forholdsvis korte, med fem-leddete føtter der det fjerde leddet er svært lite og lett å overse (pseudotetramere føtter). Det tredje fotleddet er tolappet.

Levevis
-------

Arten kan finnes på lagret korn.

Utbredelse
----------

Arten forekommer i Amerika og Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **skogflatbiller**, Silvanidae
					- Underfamilien Skogflatbiller, Silvaninae
						* Slekten ***Cathartus*** Reiche, 1854
							+ *Cathartus quadricollis* (Guérin-Méneville, 1844)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Kilder
------

* Thomas, M.C. 2005. A preliminary checklist of the flat bark beetles of the world (Family Silvanidae).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cathartus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cathartus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cathartus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cathartus* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Henrik Placht** (født 29. mai 1973 i Oslo) er en norsk kunstmaler. Han er utdannet ved Vestlandets Kunstakademi i Bergen 1997-1999. Deretter studerte han ved Kunstakademiet i Berlin, før han igjen studerte i Bergen fra 2001 til 2001. Han er innkjøpt av Astrup Fearnley Museet, Nasjonalmuseet, *Christen Sveaas kunstsamlinger ( Kistefos),* og av Det internasjonale Fredssenteret (International Peace Institute IPI) i New York og har hatt en rekke utstillinger i Norge og utlandet. Han var inititativtager til etableringen av Kunstakaemiet i Ramalah og har vært Prosjektleder ved Kunsthøgskolen i Oslo for etableringen av Kunstakademiet i Ramallah (International Academy of Art Palestine IAAP). Placht var lobbyist i Utenriksdepartementet og sikret finansieringen til etableringen av IAAP gjennom UD.Placht har vært gjesteprofesor ved en rekke nasjonale og internasjonale universiteter, bl.a. Columbia University i New York og Master programmet ved Bezalel i Tel Aviv.

Placht har utgitt monografi på det Tyske forlaget Kerber som kom ut høsten 2019.

Ramallah-prosjektet
-------------------

I 2002 fikk Placht en ide om å etablere et eget palestinsk kunstakademi i Ramallah. Akademiet kom i drift i 2006 og har Kunsthøgskolen i Oslo som samarbeidspartner. Utenriksdepartementet har støttet prosjektet, Goetheinstituttet betaler tyske kunstprofessorer som skal forelese på akademiet. Belgia gir kunststipendier og en arabisk interessent betaler en del av de løpende utgifter. Palestinerne selv bidrar med 25% i driftsstøtte til akademiet.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 0189b702-01c9-4a81-8ead-5e80196f1f20[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Henrik Plachts hjemmeside
* Thorleif Andreassen: *Ny kunstgiv i Ramallah*
* Placht Goes New York - med foto av to av hans bilder i senteret[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Henrik Sigvard Scheel** (født 1806 i Frederikshald, død 1891) var en oberstløytnant, tollkasserer, Karttegner og midlertidig ordfører i Lier kommune i 1848. Scheel bodde på gården Rød (gnr. 45) som var fra 1802 sjefsgård for kompanisjefen i det Lierske kompani av Akershusiske Dragonregiment. Han skal være kjent for å ha laget et kart over Lier i 1844. Han var først gift med Karen Rosenberg Vogt (født 27. november 1810 i Nordfjord, død 2. september 1855 i Christiania) fra 13. april 1835. Etter Karens død i 1855 giftet han seg med hennes søster, Marie Lovise Vogt (født 11. mai 1817 i Christiania) den 7. september 1860. Før Karen døde fikk de åtte barn sammen, to gutter og seks jenter i årene mellom 1839 og 1849. Henrik var sønn av Anthon Wilhelm Scheel.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister ID pv00000009837123[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Borgen, Per Otto (1997). *Lier bygdeleksikon*. no#: Forl. for by- og bygdehistorie. s. 174, 178. ISBN 8291649030.
3. ↑  Vogt, L.J. (1881). *Slægten Vogt i gamle Dage*. no#: L.J. Vogt. s. 159.
4. ↑  «Histreg - Personside». *histreg.no*. Besøkt 17. mai 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
| Basisdata |
| --- |
| Stat: | Sachsen |
| Landkreis: | Görlitz |
| Areal: | 117.43 km² |
| Befolkning: | 8 681 *(31.12.2008)* |
| Pr.km²: | 74 innbyggere/km² |
| Adresse | Görlitzer Straße 402894 Reichenbach/O.L. |
| Internettside: | www.reichenbach-ol.com |
| Politikk |
| Forvalter: | Andreas Böer (CDU) |
| Kart |
|  |

**Forvaltningsfellesskapet Reichenbach/Oberlausitz**, frem til 30. november 2004 kalt **Forvaltningsfellesskapet Reichenbach**, er et forvaltningsfellesskap i den sentrale delen av Landkreis Görlitz i Fristaten Sachsen, Tyskland. Forvaltningsfellesskapet er et interkommunalt samarbeid mellom de fire kommunene Reichenbach, Königshain, Sohland am Rotstein og Vierkirchen.

Det befinner seg ca. 10 km vest for kretshovedstaden Görlitz og ca. 20 km nordøst for byen Löbau. Landskapet er i nord preget av Königshainer fjellene og i sør gjennom forlandet til Löbauer Berg i Lausitzer Bergland. Gjennom området renner elven Spree.

Bundesstraße 6, Bundesautobahn 4 og banestrekningen Löbau–Görlitz passerer gjennom forvaltningsfellesskapet.
| Basisdata |
| --- |
| Stat: | Sachsen |
| Landkreis: | Görlitz |
| Areal: | 168.79 km² |
| Befolkning: | 9 046 *(31.12.2008)* |
| Pr.km²: | 54 innbyggere/km² |
| Adresse | Straße der Einheit 7902923 Kodersdorf |
| Internettside: | www.weisserschoeps​-neisse.de |
| Politikk |
| Forvalter: | Ewald Ernst |
| Kart |
|  |

**Forvaltningsforbundet Weißer Schöps/Neiße** er et forvaltningsforbund med sete i Kodersdorf som ble grunnlagt av fire kommuner den 1. januar 1996 i den midterste og østlige delen av Landkreis Görlitz i Fristaten Sachsen, Tyskland. De fire samarbeidskommunene er Horka, Kodersdorf, Neißeaue og Schöpstal.

Forbundet befinner seg i den østlige delen av kretsen, omkring 15 km nordvest for Görlitz og 10 km sør for Niesky. Kommunene er omgitt av den skogrike dalen Weißer Schöps vest for elven Neiße og Königshainfjellene. Bundesstraße 115 og Bundesautobahn 4 går gjennom området, hvor motorveien krysser den 3,3 km lange Tunnel Königshainer Berge. I kommunen Neißeaue ligger Tysklands østligste landsdel i en sløyfe i elven Neiße.
**John Blackwall** (født 20. januar 1790, død 11. mai 1881) var en britisk naturforsker og entomolog. 

Han ble tidlig interessert i naturen, i begynnelsen i fugler, senere edderkopper. Fra 1833 og inntil sin død levde han i Hendre House nær Llanrwst i det nordlige Wales.

Blackwall har skrevet en rekke artikler i sitt fagområde. Hans første artikkel i 1827, var om edderkopper. Han var en av de første som interesserte seg for de små edderkoppene, særlig innen den artsrike familien dvergedderkopper (Linyphiidae), blant annet slektene *Neriene* og *Walckenaera*. Et stort antall edderkopper har Blackwall som autor, flere av artene bærer hans navn, som *Idiops blackwallii*, *Salticus blackwallii*, husmuseedderkopp *Scotophaeus blackwalli*, *Theriodion blackwalli* og vevkjerringen *Leiobunum blackwalli*.

I årene 1861 og 1864 publiserte han et større arbeide på edderkopper i Storbritannia og Irland. Her beskrev han 304 arter og dette verket var det første som ga en adekvat beskrivelse av britiske edderkopper. Ti av fargeplansjene var laget av Octavius Pickard-Cambridge og tolv av den irske nauturforskeren Robert Templeton. 

Blackwall skrev i 1868 til 1869 fire brev til Charles Darwin, om edderkopper. Brevene finnes bevart i *Darwin Archive* i biblioteket ved Cambridge University. 

Blackwall er medlem i *Linnean Society of London*.

Publikasjoner
-------------

* *A History of the Spiders of Great Britain and Ireland* (2 vols. 1861-1864, Ray Society)

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Blackwall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Henrik Sillem
**Henrik Sillem** (født 12. august 1866 Amsterdam, død 13. juli 1907) var en nederlandsk skytter som deltok under OL 1900 i Paris.

Sillem vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass på 50 meter militærpistol lagskyting. Det var 20 deltakere fra fire nasjoner som deltok i konkurransen 50 meter militærpistol. Den med høyest score etter 60 skudd vant den individuelle konkurransen og i lagkonkurransen ble resultatet av de fem deltakerne fra hver nasjon summert. 
De andre skytterne på det nederlandske laget var; Solko van den Bergh, Antonius Bouwens, Dirk Boest Gips, og Anthony Sweijs. 
Sillem kom på tolvteplass i den individuelle konkurransen med 408 poeng, som var det nest beste resultatet i lagskytingen for Nederland.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i skyting, 50 meter pistol, lagskyting (Nederland)

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=henrik;n=sillem[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henrik Sillem – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henrik Sillem – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henrik Sillem – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henrik Sillem – ISSF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Kristoffer Reinsfelt Arnesen** (født 1. oktober 1979) er en norsk radio- og tv-produsent. Han arbeidet i NRK fra 2000 til 2010 med NRK P3 og har vært med å lage tv- og radioprogrammene *Kykelikokos*, Karate, *Et Norge i krig*, Marte, Kompani Knudsen, Halvseint, P3 Sessions, Urørt, Topp 20, Flyttefeber, TV-aksjonen, Kristoffer,, Reinsfelt og Svogern og Reinsfelt .

Fra 2010 til 2012 jobbet han som produsent og executive produsent i Monster Media, med blant annet *Showman*, *Komikere i arbeid* og *Dagens mann*. 

Fra 2012 Head of Entertainment i Snowman Productions i Norge som produserte "Gift ved første blikk" for TVN, "Folk som Sloss" med Kristopher Schau for TVN, "Mannegruppa Ottar" med Geir Schau for Viasat og "Skjulte Skatter" for TV 3

I tillegg har han vært programleder i portrettserien Utkant på NRK3 høsten 2012.

Fra og med høsten 2014 har Kristoffer Reinsfelt Arnesen hatt rollen som programlederansvarlig på TV 2.

Referanser
----------

1. ↑  Kristoffer *NRK*.
2. ↑  Reinsfelt og Svogern. *NRK.*
3. ↑  Reinsfelt. *NRK*.
4. ↑  Utkant. *Petre.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristoffer Reinsfelt Arnesen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Rignald Silvestre Recordino**, (født 31. desember 1950 på Curaçao), bedre kjent som **Doble-R**, er en curaçaosk komponist og musiker. Han er pianist, men spiller også wiri, chapi og kueru.

Doble-R debuterte på 1970-tallet og har gitt ut plater siden. Med sanger som «E mundu ta lora», «Tula Warda», «Salomon» og «Un Pueblo Mansu» brakte Rignald Recordino antilliansk musikk til et bredere publikum. I Nederland slo han igjennom i 1982 med hitten «Zullen we maar weer (een potje dansen)». Da salget stoppet opp, trakk han seg tilbake og begynte å organisere karaokekvelder hjemme hos seg selv. Med sitt nåværende band Doble-R Klásiko opptrer han kun ved spesielle anledninger.

I 2010 ble det organisert en musikalsk hyllest til hans musikk og karriere i Concertgebouw i Amsterdam. Konsertens suksess inspirerte han til å tenke på et comeback. Året etter kom han igjen i nederlandske medias søkelys da Ivette Forster lagde en dokumentaren *Doble-R su mundu ta lora* om han for tv-programmet «Het uur van de wolf» (for VPRO). Deretter turnerte han med Trafassi-vokalisten Edgar Burgos.

Han er Ridder av Oranje-Nassau-ordenen og har vunnet Cola Debrotprisen.

Kilder
------

* Artikkel om premieren på dokumentaren *Doble-R su mundu ta lora*[*død lenke*]
**Severomorsk-1** (ULAK, også kjent som **Safonovo** og **Severomorsk**) er en marineflybase i Murmansk oblast i Russland, som ligger ca 4 km sør for Severomorsk.

Bakgrunn
--------

Flybasen er den nest største på Kolahalvøya etter Olenyas flybase, og er konstruert til å romme opptil 40 bombefly og et mindre antall jagerfly. Flybasen har hatt enheter som har operert med Tupolev Tu-22M, Tu-16 og Il-38.

Flybasen ble i 2012 utbygd ved at rullebanen ble forlenget fra 3000 til 3500 meter. Dessuten fikk den nye taksebaner og flyoppstillingsplasser, samt et modifisert innflyvningssystem.

Den mindre flyplass Severomorsk-2 ligger 5 km mot sørvest, og ble stengt i 1998. Severomorsk-3 ligger 22 km not sørøst og har langdistansebombefly og jagerfly.

Referanser
----------

1. ↑  «Aviatsiya VMF». Aviabaza KPOI. Mal:Ru ikon
2. ↑  Lenta.ru (2012-02-06) Påbörjan av återuppbyggnad av norra flottans flygplats i Murmansk Lest 7. februar 2012

Eksterne lenker
---------------

* Severomorsk-1 på weathergraphics.com
Ordenens våpenskjold**Dobrinerridderne** (eller **Den polske ridderorden**, **Milites Christi Prucie**, **Fratribus militiae Christi in Prussia**, **Milites Christi Fratres de Dobrin**) var en tysk ridderorden som spilte en begrenset rolle i polakkenes forsvar mot de hedenske baltiske prøyssere, men som etter få års eksistens ble innlemmet i Den tyske orden.

Det var den polske hertug Konrad I av Masovia som opprettet ordenen, sikkert i samarbeid med misjonsbiskop Christian av Preussen. Hertug Konrad var ikke hersker over hele Polen, men den klart mektigste av de forskjellige landsdelsfyrstene. Tilnavnet *Dobrinerridderne* kommer fra stedsnavnet Dobrin (polsk: Dobrzyn), en borg og en liten by ved Vislafloden, ikke langt fra Plock som var hertugdømmet Masovias hovedstad. 

Bakgrunnen for opprettelsen var at prøysserne på 1220-tallet hadde intensivert sine angrep sørover fra sitt område og inn i Masovia. Hertugdømmet var truet, og Konrad bad i 1225 Den tyske orden om unnsetning. De var imidlertid ikke kommet til i særlig utstrekning. En annen ridderorden, Sverdbrødrene, var allerede aktive blant balterne, men de var lenger nord i Baltikum, i Kurland og Livland. Det er uklart om initiativet til opprettelsen av Dobrinerordenen kom før eller etter innbydelsen til Den tyske orden, men det kan ha vært så sent som 1227/28. 

Pave Gregor IX gav sin approbasjon til den nye ridderordenen i 1228. Dens forbilde var Tempelridderne. 

Det skulle vise seg at Dobrinerridderne ikke formådde meget, de satt stort sett i ro på sin borg. De deltok nok i forsvaret av Masovia, men hadde ikke styrke til offensive operasjoner. Men så var de tross alt opprinnelig bare 15 riddere, fra Mecklenburg i Tyskland. Etterhvert ble de noe flere, men ikke så det monnet. 

I 1237 sluttet de aller fleste ridderne seg til Den tyske orden. Noen få riddere fortsatte som Dobrinerriddere, men de falt i kamp i 1238 da det skismatiske (ortodokse) hviterussiske fyrstedømmet Halyc erobret Drohiczyn.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Denne artikkelen omhandler elven Severn i England. For andre betydninger, se Severn (andre betydninger).*

Kart over Severn (mørk blå) med sideelver (lys blå) og større byer (rødt)
**Severn** (walisisk: *Afon Hafren*) er med 354 km den lengste elven i Storbritannia. Den starter på 610 moh i Plynlimon ved Llanidloes i de kambriske fjellene i Wales, fortsetter gjennom flere engelske grevskap, renner ut i Bristolkanalen og derfra videre ut i Irskesjøen. Blant byene den passerer er Worcester, Gloucester og Shrewsbury. Navnet er ifølge noen kilder avledet fra navnet Sabrina eller Sabern, som er knyttet til en myte om en nymfe som druknet i elven. Den dalen som elven går gjennom heter Severndalen. De største sideelvene er Vyrnwy, Tern, Stour, Upper Avon, Lower Avon, Teme, Leadon og Wye.

Severntunnelen fører jernbanelinjen Great Western hovedlinje under Bristolkanalen. To broer som kalles Severnbroene, åpnet i 1966 og 1996, binder Wales sammen med det sørlige England, og er dermed vitale deler av det britiske transportnettet. Det finnes en rekke andre broer over elven, flere av dem tegnet av ingeniøren Thomas Telford. En av broene er Ironbridge fra 1779, som er verdens første jernbro, og en strekning på omkring 10 km i Shropshire, kjent som Ironbridge Gorge, ble satt på UNESCOs verdensarvliste i 1986. Området var helt sentralt under den industrielle revolusjon. Her ligger idag Ironbridge kraftverk.

Ved Tewkesbury renner en av de britiske elvene ved navn Avon inn i Severn. Bristols havn ligger ved munningen av Severn, og der renner en annen Avon inn i den. Mellom Gloucester og den walisiske grenser renner elven forbi Forest of Dean. 

Flere kanaler er knyttet til Severn: Staffordshire & Worcestershirekanalen, Worcester & Birminghamkanalen, Droitwichkanalene og Herefordshire & Gloucestershirekanalen. 

Den nedre delen av Severn har en tidevannsbølge, som kalles *Severn bore*. Bristolkanalen som elven renner ut i har en av verdens største tidevannsforskjeller, omkring 15 meter. Under visse forhold presses vannet innover i elvemunningen og danner en bølge som raskt flytter seg oppover i elven mot strømmen. Bølgen er kraftig nok til at det har blitt surfet på den. 

Langs Bristolkanalen ligger viktige vadefuglområder, spesielt ved Bridgwater Bay nasjonale naturreservat.

Motorveibroen for M4 krysser fra Severn Beach nær Avonmouth i England og Caldicot i Wales. Dette bildet, sammensatt av 16 separate fotografier, er tatt fra engelsk side.

Se også
-------

* Elvesurfing

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Severn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Dobromir Karamarinov** (født 1958) er en bulgarsk idrettsleder, som er president i Det europeiske friidrettsforbundet siden 2020.

Karamarinov tok over som fungerende president i Det europeiske friidrettsforbundet etter at forgjengeren Svein Arne Hansen fikk hjerneslag og måtte trekke seg. Karamarinov tok over, første som fungerende, der etter som valgt til EAs sjette president i Det europeiske friidrettsforbundet uten motkandidat under EA-kongressen i Lausanne, Sveits, 15. oktober 2021.

I sin tidligere karriere har Karamarinov erfaring som friidrettstrener med utdanning innen idrettsledelse. Han er også leder for det bulgarske friidrettsforbundet og overbyggingsforbundet for de baltiske friidrettsforbundene.

Referanser
----------

1. ↑  Magnussen, Jostein (14. oktober 2021). «Dobromir Karamarinov elected President of European Athletics». *worldathletics.org* **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Dobromir Karamarinov på Twitter Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*

| * v
* d
* r
Presidenter i EAA |
| --- |
| Adriaan Paulen (1969–1976) **·** Arthur Gold (1976–1987) **·** Carl-Olaf Homén (1987–1999) **·** Hansjörg Wirz (1999–2015) **·** Svein Arne Hansen (2015–2020) **·** Dobromir Karamarinov (2020–sittende) **·** | Discobolus |