recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Cut My Wings»** er Seasick Steve sin andre singel og er tatt fra albumet *Dog House Music*. Det nådde 151. plass på UK singles charts og overgikk dermed debutsingelen «Dog House Boogie».

Sangen spilles i sin helhet av Seasick Steve som spilte inn låten, i likhet med hele albumet, på kjøkkenet i sin daværende bolig på Notodden. Opptakene ble gjort med en 4-sporsopptaker. Han benyttet gitaren som han kaller «*The 3-string Trance Wonder*», en gitar med tre strenger som han fikk av en kamerat som igjen hadde funnet den i en brukthandel.

Sangen handler om det å være i fengsel og det å være frarøvet friheten. I teksten spør han også om hvor lenge han må holde ute med betjentenes «onde veier». Han har uttalt at han ble dømt til 11 måneders fengsel på 1960-tallet, og sonet i et ikke navngitt fengsel. Han forteller dog at han kunne se fjell og trær over murene og drømte om at han kunne fly ditt, men han følte seg som en ørn med kuttede vinger.

Han fremførte sangen på Jools Holland sitt nyttårsshow *Hootenanny* 2008.

Referanser
----------

1. 1 2  «Seasick Steve - Cut My Wings». musicvf.com. Besøkt 9. oktober 2013.
2. ↑  Intervju i Top Gear, sesong 14, episode 7 3. januar 2010.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

(en) Cut My Wings på YouTube

| * v
* d
* r
Seasick Steve |
| --- |
| Studioalbum | 
* *Cheap* (2004)
* *Dog House Music* (2006)
* *I Started Out with Nothin and I Still Got Most of It Left* (2008)
* *Man from Another Time* (2009)
* *You Can’t Teach an Old Dog New Tricks* (2011)
* *Hubcap Music* (2013)

 |
| Samlealbum | 
* *Songs for Elisabeth* (2010)
* *Walkin’ Man: The Best Of Seasick Steve* (2011)

 |
| EP'er | 
* *It's All Good* (2008)

 |
| Singler | 
* «Dog House Boogie» (2007)
* «Cut My Wings» (2008)
* «It's All Good» (2008)
* «St. Louis Slim» (2008)
* «Walkin' Man» (2009)
* «That's All» (2009)
* «Write Me a Few Lines/Levee Camp Blues» (2011)
* «Coast Is Clear» (2013)

 |
**Hammerfest Islamske Senter** er en moské i Hammerfest i Finnmark fylke. Moskéen er den største i Nord-Norge.

Bygningen var tidligere kjent som Folkets Hus. Den har vært eid av arbeiderbevegelsen siden den ble bygget på 1950-tallet, og har blant annet blitt leid ut til selskap og fest. Våren 2014 kjøpte Hammerfest Muslimske Senter bygget for 600 000 kroner. Lokalene ble pusset opp for 1,4 millioner kroner og moskéen åpnet september 2014.

Det er også opprettet en muslimsk gravplass i et avgrenset hjørne av Fjordadalen gravlund ved Rypefjord i Hammerfest.

Referanser
----------

1. ↑  «Folkets hus i Hammerfest solgt billig – kjøper er fortsatt hemmelig». *Nordlys*. 10. mai 2014. Besøkt 4. august 2017.
2. ↑  «Her åpnes Nord-Norges største moské». ABC Nyheter. 11. august 2014. Besøkt 4. august 2017.
3. ↑  «Etablerer størst moskè i nord». Norsk rikskringkasting. 11. august 2014. Besøkt 4. august 2017.
4. ↑  «Får muslimsk gravplass». *Finnmarken*. 20. august 2014. Besøkt 4. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Senterets nettsted
**Ingedalsbekken** er en liten elv som i sin helhet ligger i Sarpsborg kommune i Viken, fram til 1992 i daværende Skjeberg kommune. Elva er ca 14 km lang, med utspring i Ingridtjern nordøst for fylkesvei 599. Elva renner den første kilometer gjennom skogsterreng. Den resterende strekning renner gjennom jordbrukslandskap fram til utløpet i Grimsøykilen ved Moaleira. Den nederste kilometeren er på havnivå, og vannstanden her påvirkes av tidevann.

Vannkvaliteten er betydelig påvirket av forurensing fra landbruket, og er betegnet som sterkt eutrof. Elva er likevel vurdert som et viktig økologisk element i landskapet, med potensial for en stabil bestand av sjøørret. Men ved utbyggingen av E6 til motorvei ble elva lagt i en 650 meter lang kulvert, til dels med flat bunn. Vanndybden ble da for liten, og dette ble et vandringshinder for fisken.

Det gikk dessuten et stort leirskred ved Nordre Øyestad den 21. mai 2015. Raset blokkerte bekken, og tørrla en tid bekkeleiet nedenfor.

Se også
-------

* Liste over elver i Østfold

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juni 2017
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juni 2017
3. ↑  (no) Ingedalsbekken i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Jordras i Ingedal». Sarpsborg kommune. 26. mai 2015. Besøkt 6. august 2015. [*død lenke*]
**Hana** (nordsamisk: *Hána*, kvensk: *Haana*, også kalt *Hanadalen*) er en dal i Tana kommune i Finnmark. Den er 20 kilometer lang og strekker seg fra Luftjokdalen i sør til bygda Austertana i nord, og ligger mellom fjellene Nierravárri i øst og Mátduottar og Roavvevárri i vest. Dalen går parallelt med elva Tana, som ligger rundt 8 kilometer vest for Hana. 

Vannskillet ligger ved åsen Skálnjuovčča, omtrent midt i dalen. Herfra renner to elver, en i hver retning, som begge kalles Hanaelva. Elva som renner mot nord er ei sideelv til Julelva, mens den som renner mot sør er ei sideelv til Luftjok.

Hana skogkledt i hele sin lengde, og har en rik høgstaudebjørkeskog med innslag av lågurtbjørkeskog. Et område på 2,76 km² nord i dalen ble i 2007 vernet som Hanadalen naturreservat.

Referanser
----------

1. ↑  «Hana». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 29. juli 2018.
2. ↑  (no) Hanadalen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Akershus amtsting i 1903.  Foto: Narve Skarpmoen 
**Fylkestinget** er det øverste, folkevalgte organ i fylkeskommunen. Det er fylkestinget som angir rammene for den fylkeskommunale virksomheten. Dette skjer gjennom vedtak om fylkesplan, økonomiplan og årsbudsjett.

Historikk
---------

Fylkestinget har røtter tilbake til «amtsformandskabet» (senere amtstinget) som ble etablert i henhold til formannskapslovene i 1837. Amtstinget var sammensatt av ordførerne i amtets herreds- eller landkommuner. Stortinget vedtok lov om kommuner og fylkeskommuner i 1961, og fra 1964 valgte samtlige kommunestyrer inn representanter til fylkestingene tilnærmet proporsjonalt etter innbyggertall. Fylkesmannsembetet var også fylkeskommunens administrasjon.

Fra 1. januar 1976 er representantene valgt ved direkte valg hvert fjerde år, samtidig med kommunestyrevalget. Fylkeskommunen fikk sin egen administrasjon ledet av en fylkesrådmann, og fikk ansvar for videregående utdanning og eierskap og ansvar for drift av sykehusene.

Driften av sykehusene ble overført til statlige helseregioner i 2002.

Flere fylkeskommuner har fjernet tittelen fylkerådmann og benevner sin øverste administrative leder for *fylkesdirektør*. For ekesempel gjorde Nord-Trøndelag fylke vedtak om å fjerne tittelen fylkesrådmann i 2003.

Fylkesutvalg
------------

Fylkesutvalget er et arbeidsutvalg som forbereder saker for fylkestinget. Medlemmene velges av og blant fylkestingets medlemmer og består av minimum fem medlemmer. Utvalget ledes av fylkesordføreren. Medlemmer og varamedlemmer velges for fire år av gangen. Utvalget behandler forslag til økonomiplan, årsbudsjett og skattevedtak. Utover dette fastsetter fylkestinget selv området for fylkesutvalgets virksomhet. 
«Fylkesutvalget kan tildeles avgjørelsesmyndighet i alle saker hvor ikke annet følger av lov.»

Det tilsvarende organ på kommunenivå, formannskapet, består av medlemmer fra kommunestyret og ledes av ordføreren.

Fylkesråd
---------

I fire fylker (Troms og Finnmark, Nordland, Viken, Oslo) har man valgt en parlamentarisk styreform. Da velges det ikke et fylkesutvalg, men i stedet danner en koalisjon av partier et fylkesråd. Fylkesrådet utgjør den øverste administrative ledelse i fylkeskommunen.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Fylkesting i Store norske leksikon
2. ↑  «Kort historie om fylkestinget». Fylkestinget i Nord-Trøndelag. Arkivert fra originalen 5. oktober 2017. Besøkt 5. oktober 2017.
3. ↑  Dette gjelder, iflg lov om kommuner og fylkeskommuner, ikke kommuner og fylkeskommuner som har innført parlamentarisk styringsform
4. ↑  lov om kommuner og fylkeskommuner, kapittel 2, § 8
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Sveriges Kommunistiska Arbetarparti** (SKA), opprinnelig kalt *Sveriges Kommunistiska Parti (marxist-leninisterna)*, var et svensk kommunistisk parti som eksisterte mellom 1980 og 1993. Restene av partiet finnes i dag i redaksjonen til *Nya Arbetartidningen*.

Bakgrunnen for partistiftelsen var at en venstrefløy i Sveriges Kommunistiska Parti (SKP), som hadde sett seg lei på det nasjonale enhetsarbeidet SKP i tråd med analysen om en overhengende krigsfare drev særlig overfor Socialdemokraterna, delvis ble ekskludert, delvis frivillig forlot partiet. Disse utgjorde omkring 15% av SKPs medlemsmasse. I 1981 ble *Kommunistiska Arbetartidningen* opprettet og gjort til partiorgan, og i 1982 skiftet partiet navn. Det ble nedlagt i 1993 da det som var igjen av SKA slo seg sammen med det som var igjen av Kommunistiska Partiet i Sverige (KPS) for å starte *Nya Arbetartidningen*.

Politisk sto SKA hovedsakelig på det maoistiske grunnlaget SKP hadde forlatt til fordel for den nasjonale enhetstanken. Etter hvert som SKP fortsatte driften mot høyre, og blant annet valgte å støtte Socialdemokraterna ved valget i 1982, tok også SKA over det internasjonale nettverket SKP tidligere hadde hatt, deriblant forbindelsene med AKP(m-l) i Norge. SKA la seg også på en linje der de tok avstand fra begge supermaktene. Partiet ble imidlertid rammet av den krisa som rammet de fleste anti-revisjonistiske partiene på 1980-tallet, og hen også før den formelle oppløsningen. 

SKA oppfattet aldri at de var sterke nok til å stille til valg, og oppfordret medlemmene og sympatisørene sine til å stemme blankt. 

Partiformann var Per-Åke Lindblom.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Norges Farmaceutiske Forening** (**NFF**) er en fagforening, profesjonsforening og
yrkesorganisasjon for farmasøyter. 

Foreningen ble grunnlagt 2. november 1858 i Christiania under navnet Den pharmaceutiske Forening. Stifterne var unge menn; den eldste 26 år. 

Norges Farmaceutiske Forening er Norges eldste fagforening, og Nordens eldste farmasøytforening. 
Den hadde 4 400 medlemmer 1. januar 2021. 

Lederen i foreningen er Urd Andestad. Generalsekretær er Greta Torbergsen,

Foreningens tidsskrift heter *Norsk Farmaceutisk Tidsskrift* (NFT), og ble etablert i 1893. NFT er medlem av Den Norske Fagpresses Forening (DNFF).

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Farmaceutisk Tidsskrift – Om NFT Arkivert 29. mars 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norges Farmaceutiske Forening på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Norges Farmaceutiske Forening på Instagram Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Farmaceutisk Tidsskrift, NFT

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Christian Wernersen de Werenskiold til Trosvig** (også Wærnschiold) (ca. 1671–1727) var en norskfødt adelsmann og kunstsamler. 

Han var den nest eldste sønn av Werner Nielsen og Helvig Christensdatter (d. 1692). Han hadde utpreget kunstneriske interesser, var en skjønnånd og livsnyter som levde uten bekymringer på sin arvede formue. Han arvet gården Trosvig (Trosvik) etter faren, og da boet var gjort opp i 1697, la han ut på lengre utenlandsreise sammen med sine brødre. 

I 1703 giftet han seg på Bragernæs med assistentsråd Niels Olufsen Mechlenburg (d. 1715) og Helle Huus' datter Kirstine Cathrine de Mechlenburg. Hun døde i barsel allerede i 1707, og ektemannen var utrøstelig. For å komme seg etter tapet, forpaktet han bort jordegodset, sendte datteren Hellehuus til broren Niels og la ut på en reise i Europa. Veien gikk om Stockholm, København, Hamburg, Berlin, London og Paris. Omsider endte han i Italia, hvor han oppholdt seg i Roma og Venezia. Her omgikkes han landets fremste familier og var god til å bruke penger. Hans dattersønn, Werner Nicolay de Seue, forteller at bestefaren gjorde lykke i Paris med sitt vakre ytre. Her skal kvinnene ha kaldt ham *le beau Norvégien*.

Kunstsamler
-----------

Han gjorde store innkjøp av kunst, som han brakte med seg da han reiste hjem i 1717. Samme år søkte han (sammen med broren Jens) og fikk innviliget adelsskap. Inspirert av utelandsreisen, anla han et parkanlegg med grotter, springvann, statuer og hengende haver. Dessverre rakk han ikke å fullføre verket, da han i 1727 plutselig ble syk og døde. Da boet ble gjort opp, var det insolvent og dermed lite igjen til de to overlevende barna Hellehuus (d. 1771) og Mathias (d. 1723).

Referanser
----------

1. ↑  Østby, Leif (1988). *Østfold i billedkunsten*. Valdisholm Forlag. s. 42. ISBN 8274120094.
2. ↑  Werenskjold, Rolf (1999). *Slekten Werenskiold - Wærnschiold*. Volda: R.F. Werenskjold. s. 31-34. ISBN 8292090002.
3. ↑  Poppe, Svenn (2000). *Byvandringer*. Fredrik forl. s. 109. ISBN 8292091017.
Sandar kirke
**Sandar prestegjeld**, inntil 1931 **Sandeherred prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Sandar prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sandar sogn i Sandefjord kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Sandar kirke.

Sandar prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sandefjord kirkelige fellesråd underlagt Sandefjord prosti.

Historikk
---------

*Sandar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sandar prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Sandeherred prestegjeld dannet grunnlaget for Sandeherred formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 30. august 1877 ble Sandefjord prestegjeld utskilt fra Sandar. I forbindelse sammenslåingen av Sandefjord og Sandar kommuner fra 1. januar 1968, ble det ved kgl.res. av 22. juni 1966 bestemt nye grenser mellom Sandefjord og Sandar sogn og prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1970.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Sandar
* Vesterøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 260.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 30.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
6. ↑  Forskrift om sammenslåing av Sandefjord og Sandar kommuner, lovdata.no
7. ↑  Larsen, Einar Krohn (2003). *landemerke på prestegårdsgrunn*. [s.n.] s. 30.
8. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Nøstetangen norsk glassmuseum** ligger i Eiker Sorenskrivergården i Hokksund, i Viken. 

Seinhøstes 1997 kjøpte Stiftelsen Nøstetangen Glasværk og Nøstetangen Glasværks venner Sorenskrivergården med det formål å etablere Nøstetangen Museum.

Museet tar for seg Nøstetangen Glasværk historie fra 1741 til 1777, det var det første glassverket i Norge. Men har også fokus på etterfølgerne Hurdal, Gjøvik, Hadeland glassverk og også andre glassverk i Norsk glasshistorie som strekker seg over en tidsperiode på 270 år.

Det er også forskjellige utstillinger med forskjellige kunstnere i perioder og også seminarer på museet.

I kjelleren finner man i 2023 utstillingen "Samfunnet under Hellefossen" om livet i Gamle Hokksund.

Nøstetangen Glass AS ble stiftet i 1990 med formål å etablere en glasshytte hvor det skulle blåses glass etter modellene fra gamle Nøstetangen glassverk i Hokksund. Det holder til i en mindre bygning på den andre siden av tunet for museet, i den tidligere stallen på sorenskrivergården. Stedet er åpent for besøkende, og glasshytta har en utstilling av nøstetangenglass. Det blir også produsert andre typer glass der. Mange av disse er svært fargerike.

Referanser
----------

1. ↑  «Nøstetangen norsk glassmuseum». Buskerudmuseet. Arkivert fra originalen 11. juli 2021. Besøkt 21. juli 2021.
**Dyrøya** er ei øy i Dyrøy kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger mellom Senja og fastlandet, sørvest for Brøstadbotn, kommunesenteret i Dyrøy. Den har et areal på 52,33 km².

Dyrøya er knyttet til fastlandet med Dyrøybrua. Brua ble åpnet i 1994. På Holm på Dyrøya ligger Dyrøy kirke fra 1880.

Det største vatnet på Dyrøya er Kalvøyvatnet (ofte kalt Kalvøya), som ligger på 187 meters høyde over havet, midt mellom Bergsheia og Mossheia. Den enkleste oppgangen til vatnet er fra Forså ca. 1 km sørvest for Dyrøy kirke.

Befolkning
----------

Dyrøya hadde 176 innbyggere i 2015, fordelt på tre grunnkretser:

* Dyrøyhamn 62
* Merkesnes 72
* Espejord 42

Dyrøyhamn omfatter den sørlige delen av øya; Merkesnes og Espejord den nordlige. Den største bygda, Langhamn, ligger i Merkesnes grunnkrets. Folketallet på øya går gradvis nedover.

Hagenes
-------

Under andre verdenskrig ble Dyrøya brukt som kanonstilling av tyskerne for å ha oversikt over Tranøyfjorden. Det er ca. 8 bunkere på Hagenes og fire kanonstillinger. Bunkerne og kanonstillingene ble bygget av russiske krigsfanger. Under bygningsarbeidet ble en russer ved navn Alexej skutt, da han forsøkte å rømme. Dette er det eneste dokumenterte drapet på Hagenes under andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 16. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturnett Troms: Dyrøya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kirkebekken** er en liten elv med utløp i Iddefjorden sør i Halden kommune i Viken. Elva dannes ved samløp av flere bekker på Iddesletta, og det lengste løpet er om lag 8 km.

Det brukes ulike navn på bekken. Kartverket har ikke fastsatt noe navn, mens NVE bruker navnet Kirkebekken om hovedløpet fra Iddefjorden opp til utspringet like vest for Lille Erte. Halden kommune og Miljødirektoratet bruker navnet *Furuvarpbekken* om strekningen fra det nederste samløpet med Risumbekken og ut til fjorden.

Bekkeløpet er relativt uforandret siden 1800-tallet, og Miljødirektoratet vurderer dette bekkesystemet som «det naturfaglig mest verdifulle bekkesystemet mellom svenskegrensen og Aust-Agder.» Bekken danner mange steder fine meandere, og gir grunnlag for et stort biologisk mangfold. Det er påvist hekkende fugl i tettheter opp til 1900 par per km², noe som også overgår tropisk regnskog.

Bekkene er også viktig gyte- og oppvekstområde for sjøørret. Det er imidlertid ikke tillatt å fiske etter den, på grunn av svært lavt høstbart overskudd. Ørretbestanden påvirkes av fysiske inngrep (bekkelukking) og tilsig fra landbruket. Spesielt problematisk er erosjon av bekkekantene i forbindelse med større nedbørsmengder.

I tillegg til ørret finnes det stam og ål i de nedre deler av bekkene.

Se også
-------

* Liste over elver i Østfold

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. juni 2017
2. 1 2  «Forvaltningsplan for Iddebekkene» (PDF). Halden kommune. 12. oktober 2004. Arkivert fra originalen (PDF) 31. oktober 2007. Besøkt 11. august 2015.
3. ↑  (no) Iddebekkene i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Lakseregisteret, Kirkebekken». Miljødirektoratet. Besøkt 11. august 2015.
Svensk påskekort fra 1916 med påskriften «hyggelig påske!» og tegning av påskekjerring med sopelime og kaffekjele.  Illustrasjon: Adèle Söderberg 
**Påskkärring**, svensk for «påskekjerring», er ifølge gammel svensk folketro en heks som flyr på sopelime til Blåkulla, svenskenes Blokksberg, skjærtorsdag (eller natta før) og kommer tilbake påskedagen.

Siden 1800-tallet har det også vært tradisjon i deler av Sverige at barn og ungdom kler seg ut som hekser eller koner med skaut og kjole og «går påskkärring» skjærtorsdag. Barna går da fra hus til hus og bytter egne påskebrev (*påskbrev*), tegninger og hilsner mot godteri og smågaver.

Opprinnelig var det unge voksne som deltok, på samme måte som for julebukkene. På 1900-tallet ble skikken overtatt av små barn. Tradisjonene varierer noe fra sted til sted. I Vest-Sverige har det vært vanligst å gå påskekjerring påskeaften. Både gutter og jenter kan kle seg ut som hekser, eventuelt som *påskgubbar* med hatt og barter, eller som hunder og katter.

Også i deler av Finland er det tradisjon for *pääsiäisnoita*, *påskhäxa*, «påskeheks». Finske barn kler seg ut, går rundt med dekorerte kvister og bytter til seg godteri på palmesøndag eller påskeaften.

Bakgrunnen er gamle forestillinger om hekser og trolldom. Blant annet skal Guds beskyttelse være på sitt laveste langfredag, og de onde maktene passer på å være aktive da.

I Sverige, særlig i vest og sør, og i finlandssvenske områder i Österbotten har det på påskeaften også blitt tent *påskbrasa* eller *pääsiäiskokko*, «påskebål», for å beskytte mot påskeheksene. Skikken kan ha kommet fra Nederland på 1700-tallet.

Figurer av påskekjerringer med skaut som rir på sopelimer, gjerne med kaffekjele og svart katt, er blitt vanlig påskepynt i Sverige.

* To svenske jenter 1958 og 2008 utkledt som påskkärringar med skaut, kjole, skjørt eller forkle og kurv til smågaver.To svenske jenter 1958 og 2008 utkledt som *påskkärringar* med skaut, kjole, skjørt eller forkle og kurv til smågaver.
* Finsk pääsiäisnoita, påskhäxa, «påskeheks», i Kervo 1998. Skikken er å gå fra dør til dør og bytte bort dekorerte kvister mot godteri.Finsk *pääsiäisnoita*, *påskhäxa*, «påskeheks», i Kervo 1998. Skikken er å gå fra dør til dør og bytte bort dekorerte kvister mot godteri.
* Finske småbarn som har kledt seg ut som påskehekser med heksehatter 2009.Finske småbarn som har kledt seg ut som påskehekser med heksehatter 2009.

Se også
-------

* Halloween
* Julebukk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Easter witches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kalmar läns museum om *Påskkärringarna i folktron* (på svensk)[*død lenke*]
* forskning.no 2014: *Pass deg for påskeheksa!*
**Per Preben Prebensen** (født 6. august 1896 i Risør, død 21. oktober 1961 i Roma) var en norsk diplomat.

Etter å ha studert til sjøoffiser og marineoffiser i 1918 ble han i 1919 tilknyttet utenrikstjenesten, først som sekretær ved generalkonsulatet i Antwerpen, så til Montréal i 1921. Han ble i 1923 sekretær i Utenriksdepartementet, før han 1928–1932 var ved legasjonen i Moskva. Han returnerte til UD i 1932 og ble i 1935 byråsjef ved traktatkontoret. Da Forsyningsdepartementet ble opprettet i 1939 ble han direktør for dets avdeling for utenrikshandel, og ledet etter krigsutbruddet samme året, forhandlingene med Tyskland og Storbritannia. Prebensen fortsatte i posisjonen året efter da traktatkontoret ble en del av Handelsdepartementet.

Han var departementets leder i første uka etter frigjøringen i 1945, da med tittel Rådmann og med Johan Nygaardsvold som sjef. 
Etter tiden 9.–14. mai 1945 ble han så utenriksråd 1945–46, før han etterfulgte Erik Colban som ambassadør ved Norges ambassade i London som også innebar å være minister til Dublin. Av helsemessige årsaker ba han om omplassering i 1958 og ble etterfulgt i London av Erik Braadland. Prebensens siste stasjonering var ved Norges ambassade i Roma fra 1959 til hans død i 1961. Kaptein Prebensen var en av få nordmenn som hadde mottatt Storkorset av St. Olavs Orden, og var også innehaver av Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905-1955.

Per Prebensen var født på Sundet i Søndeled. Hans far var konsul, trelasthandler og reder Jacob Christian Wetlesen Prebensen (1851–1911), hvis bror var diplomaten Nikolai Prebensen. Faren eide Holmen gård på den tid Per ble født. Per var gift med Andrea Ragnhild Fougner (1904–1988) og far til diplomaten Christopher Fougner Prebensen (født 1937), som var gift med hallodame og banksjef Inger Prebensen (født 1945). Datteren Evelyn Prebensen var malerinne og klesdesigner med flere utstillinger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Who's Who[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Odd-Bjørn Fure og Tom B. Jensen (1996). *Mellomkrigstid 1920-1940*. Universitetsforlaget. s. 177.
3. ↑  «Ambassadør Prebensen død». VG. 23.10.1961.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Juke Joint Studio** er et anerkjent analogt musikkstudio etablert i 2001 av Steven Gene Wold i Notodden.

Historie
--------

Utstyret ble tidligere benyttet av Wold sitt studio Moon Music som var lokalisert i Olympia, Washington i USA. Band som benyttet seg av Moon Music er Modest Mouse, 764 Her, Fitz of Depression og The Murder City Devils. Da han flyttet til Norge tok Wold med seg utstyret og omdøpte studio. Han solgte senere studioet til de nåværende eierne. I 2013 flyttet de til det nybygde Bok & Blueshuset i Notodden.

Utstyr
------

En sentral del av studioet er miksepulten, en Auditronics som har vært eid av plateselskapet Stax Records i Memphis. Stax Records hadde på 60-tallet artister som Otis Redding, Wilson Pickett, Booker T. & the M.G.'s og Isaac Hayes.

Artister
--------

Artister som har spilt inn musikk på studioet inkluderer:

* Rita Engedalen, fikk Spellemannpris for sitt album *Heaven Ain’t Ready For Me Yet*
* Seasick Steve
* Kåre Virud, fikk Spellemannprisen for sitt album *Ild og Vann*
* Kjetil Grande, fikk Spellemannprisen for sitt *Uppers, Downers, Screamers & Howler*
* Louisiana Red
* Jeremy Spencer (tidligere Fleetwood Mac)
* Lazy Lester
* Super Chikan Johnsen, fikk Blues Award for albumet *Chikadelic*
* Vidar Busk
* Notodden Blues Band & Torhild Sivertsen
* Spoonful Of Blues
* Kristin Berglund
* Vidar Vang
* Cato Salsa Experience
* Haddy Njie
* Amund Maarud
* Ishan
* Terry Lehns
* Woman In Blues
* David «Honeyboy» Edwards
* Joe Willie «Pinetop» Perkins
* Snooky Pryor
* Few Dollars More

Referanser
----------

1. ↑  «Legendariske Juke Joint Studio». Notodden.no. 12.04.2012. Besøkt 8. oktober 2013. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Juke Joint Studio - Skandinavias ledende analoge studio
**Mødal**, ligger på Kvamskogen i Kvam kommune i Vestland. Stedet er et gammelt stølsområde og skieldorado for folk i Vestland. Spesielt vinterstid er dette et populært utfartssted for Bergensere. Hvileplass før oppstigningen til Tveitakvitingen 1299 meter over havet.

Navn
----

Stedet har på folkemunne blitt kalt *Negerlandsbyen,* og kom av at skiturister ofte tok pauser der og solte seg. Navnet har opphav fra 1950-tallet da folk satt der og solte seg. Navnet har vært omdiskutert i flere i flere år.

I boken *Kvamskogen* av Svein O. Aadland, står blant annet dette om Negerlandsbyen:

*«Eit humoristisk namn frå omkring 1950, og knapt vondt meint. Men ordet neger har eit nedsetjande innhald i dag og det er lite truleg at namnet kunne ha kome opp no».*

*«Etterkvart som skituristane inntok Mødal i førkrigsåra vart sjølve sætergrenda på Mødal ofte kalla Negerlandsbyen, sjølvsagt av di folk sat der og sola seg».*

Referanser
----------

1. ↑  «Kvam turlag. Kvam i kross og krakje. Lett tur til Mødal». *www.ut.no*. Besøkt 6. februar 2022.
2. ↑  «Venninnene trodde dette navnet var gått ut på dato». *www.bt.no*. 26. november 2023. Besøkt 26. november 2023.
3. ↑  «Rasistisk negerlandsby?». *www.bt.no*. 6. april 2001. Besøkt 26. november 2023.
4. ↑  Mellingen, Kommentar, Ove (6. februar 2016). «Neger?». *Telemarksavisa* **(norsk)**. Besøkt 26. november 2023.

Kilder
------

* Kvamskogen av Svein Oldervoll Aadland, side 166, besøkt 15. juli 2020

Mødal sommeren 2019 Foto: Marius Vassnes
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Kolsås** (tradisjonelt uttalt *Kørsås*, IPA: [²køʂɔːs]) er et strøk i Bærum kommune i Viken fylke. Det ligger på sørvestsiden av høydedraget Kolsås, som det også har navn etter. Kolsås består av flere nabolag, som Lensmannsjordet, Løkenhavna, Haugergrenda og Kolsåsstien. Stedet er kjent for militærbasen Kolsås leir, der NATOs nordkommando tidligere holdt til.

Kolsåsbanen
-----------

I 1930 ble Kolsåsbanen (som da het Bærumsbanen) forlenget til Kolsås. A/S Bærumsbanen var dengang et eget selskap, som hadde blitt opprettet i 1924. I 1944 ble Bærumsbanen innlemmet i Oslo Sporveier, og strekningen fra Nationaltheatret til endeholdeplassen Kolsås fikk navnet Kolsåsbanen. Banen ble midlertidig stengt 1. juli 2006 i forbindelse med oppgradering til metrostandard. Strekningen Jar til Bekkestua ble trafikkert med trikk fra 20. august 2007.

Stasjonene på Gjettum og Hauger er greie utgangspunkt for turer på Kolsås.

Kolsås leir
-----------

Kolsås leir er delt inn i et daganlegg og ett fjellanlegg. Fjellanlegget ligger inne i fjellet, mens daganlegget betegner de delene av leiren som ligger utenfor fjellet. Tidligere var dette tilholdsstedet til NATOs nordkommando. Etter at den kalde krigen var over flyttet NATO ut og blant andre Forsvarets logistikkorganisasjon (tidligere Hærens forsyningskommando) og Akershus kommandantskap har tatt over leiren. På grunn av leirens gode idrettstilbud var også Hans Majestet Kongens Gardes idrettskompani forlagt her.

| * v
* d
* r
Delområder i Bærum kommune |
| --- |
| Bekkestua • Bærums Verk • Dønski / Rud • Grav • Haslum • Hosle nord • Hosle sør • Høvik • Jar • Jong • Kirkerud / Sollihøgda • Kolsås • Lommedalen • Lysaker • Løkeberg / Blommenholm • Nadderud • Rykkinn • Sandvika / Valler • Slependen / Tanum • Snarøya • Stabekk • Voll • Østerås / Eiksmarka • Østre Bærumsmarka |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Nymark Idrettslag** er et idrettslag fra Årstad bydel i Bergen, stiftet 21. april 1921. Klubben driver med fotball, sykling, friidrett og trim.

Tabell
------

4. divisjon Hordaland avdeling 1 2022| # | Lag | K | S | U | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Loddefjord | 22 | 16 | 4 | 2 | 77–31 | 46 | **52**  |
| 2 | Askøy | 22 | 16 | 1 | 5 | 54–33 | 21 | **49**  |
| 3 | Varegg | 22 | 13 | 4 | 5 | 59–33 | 26 | **43**  |
| 4 | Nymark | 22 | 11 | 3 | 8 | 51–43 | 8 | **36**  |
| 5 | Austevoll | 22 | 11 | 2 | 9 | 58–54 | 4 | **35**  |
| 6 | Sund | 22 | 9 | 3 | 10 | 46–46 | 0 | **30**  |
| 7 | Lyngbø | 22 | 9 | 1 | 12 | 47–51 | −4 | **28**  |
| 9 | Sotra 2 | 22 | 7 | 5 | 10 | 53–54 | −1 | **26**  |
| 8 | NHHI | 22 | 7 | 5 | 10 | 42–56 | −14 | **26**  |
| 10 | Trott | 22 | 8 | 1 | 13 | 59–63 | −4 | **25**  |
| 11 | Østsiden Askøy | 22 | 6 | 4 | 12 | 35–59 | −24 | **22**  |
| 12 | Fyllingsdalen 2 | 22 | 1 | 3 | 18 | 26–84 | −58 |  **6**  |
| Kilde  **·**  Rediger |

Historie
--------

Klubben Rask, en ren fotballklubb, ble dannet av Knut Herland, Fritz Fjeldberg og Reidar Eliassen den 20. april 1921, og hadde etter noen få år en hurtig utvikling som et av de bedre lagene i Bergen. De fikk etter hvert sine rivaler i Nymark Fotballag, som ble dannet den 1. mai 1926, nærmest som en motklubb. Sistnevnte utvidet repertoaret til også å inkludere friidrett, og fra 1928 ble Nymark Fotballklubb til Nymark Idrettslag. I 1934 ble Nymark og Rask slått sammen til en klubb. Fem år senere vant Nymark Arbeidernes Idrettsforbunds 15-årsjubileumsturnering, der de og Ørn fra Trondheim og de siste 15 årenes mestere ble invitert. Fra 1945 ble Nymark med i Norges fotballforbund uten å markere seg utover kretsmesterskap.

### Kvinnefotball

Nymark Idrettslags største innsats ligger sannsynligvis innen fotball for kvinner. Nymark vant flere ganger vestlandsserien, og i 1985 vant Nymark Idrettslag sluttspillet, og ble seriemester i Norge. Nymark har hatt en spiller på det norske A-landslaget for kvinner, Reidun Seth.

### Sykling

På 1960-tallet var Nymark Idrettslags sykkelklubb en av Norges største, og Edvald Boasson Hagen startet sin sykkelkarriere her.

Referanser
----------

1. ↑  «Nymark IL tilbakeblikk». Arkivert fra originalen 13. juli 2003. Besøkt 1. desember 2009.
2. ↑  "Nymark fotballklubb" blir til Arkivert 13. juli 2003 hos Wayback Machine. Nymark ILs hjemmeside.
3. ↑  «Nymark begynner med friidrett i 1928». Arkivert fra originalen 13. juli 2003. Besøkt 1. desember 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Bergen byleksikon på nett, om Nymark Idrettslaget

| * v
* d
* r
4. divisjon fotball for menn, Hordaland Fotballkrets, avdeling 1, 2024 |
| --- |
|  | 
* Arna-Bjørnar
* Askøy 2
* Austevoll
* Bergen Nord
* Flaktveit
* Gneist
* NHHI
* Nordhordland
* Osterøy
* Sund
* Tertnes
* Voss

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
«Tanum» har flere betydninger.

**Tanum** (tradisjonelt uttalt *Tønnom*, av norrønt *Tún(h)eimr*, «tunheim») er et delområde som ligger helt vest i Bærum, på grensen til Asker. Området ligger på et platå, Tanumplatået, om lag 150 meter over havet og har meget rikt jordbruksland. Det ligger også flere gårder her: Staver, Bjerke, Aas, Ringi gård og Tanum gård. Storgården Tanum gård er en matrikkelgård med gårdsnummer 45 i Bærum og en av de såkalte sentrumsgårdene i kommunen, og er en gammel fullgård som tidligere inngikk i Nesøygodset. Den ligger nær middelalderkirken.

Det er funnet flere fredete graver fra jernalderen i området. Et rikt plante- og dyreliv i **Tanumskogen** er foreslått fredet.

Gravhaug på Tanum i Bærum Foto: Paal Sørensen 2010 
Tanum gård
Området er kjent for den gamle  Tanum kirke fra middelalderen. Ved Bjerketun lå Tanum asylmottak som ble midlertidig etablert i 1987. Mottaket ble avviklet i 2011. Tanum barneskole ligger ved den sydligste utkant av Tanumplatået og har fantastisk utsikt sydover mot Oslofjorden. Tanum har bussforbindelse med Oslo og Sandvika.

Eksterne lenker
---------------

* Tanum skole

| * v
* d
* r
Delområder i Bærum kommune |
| --- |
| Bekkestua • Bærums Verk • Dønski / Rud • Grav • Haslum • Hosle nord • Hosle sør • Høvik • Jar • Jong • Kirkerud / Sollihøgda • Kolsås • Lommedalen • Lysaker • Løkeberg / Blommenholm • Nadderud • Rykkinn • Sandvika / Valler • Slependen / Tanum • Snarøya • Stabekk • Voll • Østerås / Eiksmarka • Østre Bærumsmarka |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Bø i Tørdal, sett fra Rønnomnibben.
**Bø** er ei grend og bygdesenter i Tørdal i Drangedal kommune i Telemark fylke. Her er det barnehage, barneskole, SFO, kirke og dagligvarehandel. Ungdomskoleelever må til Drangedal 10-årige skole i Prestestranda..

Gjennom bygda går Fv 38, fra Kragerø i sør, via Vrådal og opp til Dalen i nord-vest.
I nedre Bø møtes elvene Loneelva, Suvdøla og Gravelva, og blir til Bøelva, før denne etter en kort strekning munner ut i Bjorvann.

### Etymologi

*Bø* kommer av gammelnorsk *bœr* (bør) som betyr «gård», «bosted», og i usammensatt form (som i dette tilfellet) vitner navnet om en eldgammel bosetning, muligens helt fra jernalderen. Stedet ligger i nordenden av Bjårvatnet som trolig har navn etter gårdene Bø. Genitivsformen av bœr er *bjár* (uttalt bjår). I skattematrikkelen av 1647 ble navnet skrevet *Bøe*.

Referanser
----------

1. ↑  «Skoler i Drangedal». Arkivert fra originalen 15. september 2019. Besøkt 2. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Søk i O. Rygh: Norske Gaardnavne
* Skattematrikkelen 1647, Tyrredal, s. 65


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Stranda** (nordsamisk: Strándá) er ei lita bygd på vestsiden av Porsangen på fastlandsdelen av Nordkapp kommune. Stranda var ei levende sjøsamisk bygd, men bare et fåtall av befolkningen snakker samisk. Det tidligere navnet på Stranda var Finneby eller Finnebystrand. Et annet navn som blir brukt av folk utenfra er Repvågstranda, på grunn av Stranda sin nærliggenhet til Repvåg. Den dag i dag prøves det å synliggjøre det samiske. Strándávággi (norsk: Stranddalen) er dalen som strekker seg vestover fra havet. Elven Strándájohka renner gjennom dalen og ut i Porsangerfjorden. Mot nord finner man fjellet Strándárabma, og mot sør finner man fjellet Juovvavárri (norsk: Steinfjellet). Nær foten av Strándárabma finner man Strándájávri (norsk: Strandvannet).

Stranda har en rik sjøsamisk historie og det er kartlagt en rekke kulturminner, jakt groper, ur graver og tufter. Denne utredninger er gjort av den sjøsamiske foreningen Mearra sami arbediehtu. Foreningen har også utarbeidet et hefte om kartleggingen samt stedlige fortellinger om liv og oppvekst. 

Kunstneren Ingunn Utsi er født og bor i Stranda.

Forfatteren Ivar Utsi bodde i Stranda.

Duojar, samisk håndverker og kunstner Heidi Persen er vokst opp i en sjøsamisk familie i Stranda og arbeider for å synliggjøre sjøsamisk kultur og tradisjoner.

Stranda sin beliggenhet innenfor Nordkapp kommune.
**Ole Bjørner Hovind** (født 30. september 1941) er en norsk lege og politiker (H).

Han vokste opp i Leikanger og Eiker, hvor faren var distriktslege og moren sykepleier.

Han gikk Eidsvoll landsgymnas og studerte så medisin ved Christian-Albrechts-Universität zu Kiel. Han tok spesialiseringen i samfunnsmedisin ved Harvard University.

Etter turnustjenesten var han distriktslege i Fron. I 1975 begynte han som legekonsulent ved Helsedirektoratets sykehuskontor, og i 1978 ble han overlege samme sted.

Da Oslo kommune gikk over til en parlamentarisk styreform i 1986, dannet Hans Svelland et byråd utgått fra Høyre. Hovind, som hadde vært varamann til bystyret for Høyre, ble utpekt til Oslos første helsebyråd. Hovind gikk av som byråd i 1988, og han unngikk dermed et mistillitsforslag om sykehjemsbemanningen. Han var medlem av Oslo bystyre 1988–1991 og 1995–1999.

Hovind ble i 1989 medisinsk direktør ved Volvat Medisinske Senter. Han var senere lege ved Frelsesarmeens sykehjem og helsetilbud for rusmiddelavhengige og ved det menighetsdrevne sykehjemmet Nordberghjemmet. Han har også vært involvert i kommersialisering av ultralydteknologi.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Larsen, Øivind (red.) (1996). *Norges leger 1996*. 3. Oslo: Den norske legeforening. s. 93. ISBN 82-90921-43-8.
2. ↑  Mathismoen, Ole (12. august 1988). «Hovind går av – er lei av å være mobbeoffer». *Aftenposten* (morgen utg.): 3.
3. ↑  Mathismoen, Ole (18. august 1988). «Bystyret var ubøyelig, Hovind måtte gå straks». *Aftenposten* (morgen utg.): 4.
4. ↑  Mathismoen, Ole (18. august 1988). «Bare ti stemte for mistillit». *Aftenposten* (aften utg.): 4.
5. ↑  «Jubilanter». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 15. 30. september 2011.

| * v
* d
* r
Oslos helsebyråder |
| --- |
| Ole B. Hovind (1986–88) **·** Eirik Moen (1988–92) **·** Gro Balas (1992–93) **·** Kirsten Rytter (1993–94) **·** Vivi Lassen (1994–95) **·** Odd Bakken (1995–97) **·** Anne Herseth (1997–2000) **·** Erling Lae (2000) **·** Ellen Chr. Christiansen (2000–02) |
Høylåven på Dalbo  Foto: Erik Unneberg 
**Dalbo gård** er en gård i Bærum kommune i Akershus. Dalbo gård ligger rett øst for Kolsås og vest for Dælivannet.

Historie
--------

Den tidligere bestyreren på Bærums Verk, Erik Østbye (1809–1875), kjøpte i 1857 de to gårdene Søndre Skotta og Nordre Dæli, og slo dem sammen til Dalbo.

I 1888 tok gårdbrukerne på Dalbo og Stein i vestre Bærum initiativ til å stifte Bærum Middelskole. Dette var forløperen til Valler videregående skole.

Fram til 1980 var det melkeproduksjon på gården. Senere har det hovedsakelig vært gress- og kornproduksjon, og i tillegg er det mange hester i pensjon.

Helleristninger ved Dalbo
### Politikeren Erik Østbye

Politikeren *Erik Østbye* (født 6. november 1918 - død 20. juli 2010), har vært eier av gården siden før 1950. I 1979 mottok han Miljøvernprisen av Naturvernforbundet i Bærum for aktivt jordvern og jordbruksinformasjon til skolebarn. Østbye har i mange år drevet med avl og hold av hester. Østbye satt i Bærum kommunestyre fra 1967 til 1991, hvorav seksten år som fast medlem. Han var eneste æresmedlem av Bærum Senterparti.

### Kunstnerbolig

I 1972 kjøpte Bærum kommune Søndre Skotta og dette har siden 1980-årene vært Bærum kommunes eneste kunstnerbolig.

### Filminnspilling

Vinteren 1972 ble området rundt gården brukt under innspillingen av filmen *Når villdyret våkner* med Charlton Heston i hovedrollen, basert på romanen med samme navn av Jack London.

Landskapsvernområde
-------------------

Dalbo naturreservat er et naturreservat for snelle-askeskog. Ved nabogården Skotta er det et naturreservat for alm-lindeskog, Skotta naturreservat. Disse ligger i Kolsås-Dælivann landskapsvernområde.

Helleristninger
---------------

Like ved Dalbo gård ligger ti helleristningsfelter, et av de største på Østlandet nord for Østfold. De første helleristningene ble funnet i 1959 og i årene som fulgte ble det funnet flere. Helleristningene omfatter nå blant annet ca. 40 skipsfigurer, fotsåler, kretsfigurer og skålgroper fra bronsealderen. Helleristningene på Dalbo regnes for å være ganske sene i sitt slag, kanskje for det meste fra førromersk jernalder.

Referanser
----------

1. ↑  Digitalarkivet: Begravde Asker 1800-78[*død lenke*]
2. 1 2  Skiforeningen: Skotta[*død lenke*]
3. ↑  Skiforeningen: Låven på Dalbo står fortsatt[*død lenke*]
4. ↑  Aftenposten 6. august 2010, Kultur side 13, nekrolog
5. ↑  Matrikkelutkastet av 1950: Dalbo
6. ↑  Naturvernforbundet i Bærum: Miljøvernprisen[*død lenke*]
7. ↑  Rimfaksevikarforum: Kloke nl-hester[*død lenke*]
8. ↑  Styret i Bærum Senterparti 2008 - 2009 Arkivert 8. september 2009 hos Wayback Machine.
9. ↑  Filminnspilling ved Dælivann
10. ↑  Liernett: Lokal filmhistorie holdes ved like
11. ↑  Bærum folkebibliotek: Dalbo gård, gruppe ser på helleristninger [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Hattefjellet** er et fjell i Storfjord kommune i Troms og Finnmark fylke, Norge. Fjellet har en høyde på 1,431 meter over havet og er en del av de 100 høyeste toppene i fylket.

Geografi
--------

Hattefjellet ligger i et spennende område med utsikt mot stupbratte fjellsider og andre fjell som Hatten, Hahttagaisi og Horsnesfjellet.

Adkomst
-------

Startstedet for turen til Hattefjellet er ved Bergselvbroa, som ligger noen kilometer nord for Hatteng. Det tar omtrent 1 time og 30 minutter å kjøre fra Tromsø til startpunktet. Ved broa er det en overdimensjonert parkeringsplass i forhold til trafikken opp til Hattefjellet.

Turbeskrivelse
--------------

### Første del

Turen starter med noen hundre meter langs en skogsvei, før det blir en god sti på nordsiden av Bergselva. 

### Andre del

Etter å ha krysset elva, går turen videre i bratt og krevende terreng med mye løs steinur.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Theodor Bergmann Borchgrevink** (1803–1867) var en norsk stiger, skogfogd og ordfører.

Han ble født på Røros, sønn av bergstiger, klokker og regnskapsfører Leonhard Christian Borchgrevink (1757-1844) og Johanne Bergmann f. Holst (1784-1863).
I 1834 kom han til det ganske nystartede Kåfjord kobberverk, der han som stiger fikk i oppgave å drifte Raipas gruve. I 1840 ble han forfremmet til hyttemester, og ble arbeidsleder for to nye gruver og flere skjerp.

Sommeren 1836 ble han sendt med kobberverkets yacht til Trondhjem for å verve et tjuetalls gruvearbeidere. Flere nære slektninger flyttet etterhvert fra Røros til Kåfjord.
Han ble skogfoged i Alten 1848, og ble valgt til kommunens ordfører tre ganger, for periodene 1847–1849, 1851–1853 og 1855–1857.

Referanser
----------

1. ↑  Nielsen, Jens Petter (1995). *Det arktiske Italia 1826-1920*. Alta kommune. s. 99. ISBN 8299214807.
2. ↑  Nielsen, Jens Petter (1995). *Det arktiske Italia 1826-1920*. no#: Alta kommune. s. 86. ISBN 8299214807.
3. ↑  «Borchgrevink-ene i Alta». *Fjell-Ljom*. 15. april 1935. s. 4.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Nils Frederik Julius Aars** | **Alten-Talvigs ordfører**(1847–1849) | Etterfølger:**Carl Norum** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Carl Norum** | **Alten-Talvigs ordfører**(1851–1853) | Etterfølger:**Thomas Thomesen** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Thomas Thomesen** | **Alten-Talvigs ordfører**(1855–1857) | Etterfølger:**Lars Olsen Follum** |
**Ivar Johannessen Amlie** (født 18. juni 1914 på Eina i Vestre Toten, død 30. mai 1944 på Eina) var en norsk kjøpmann og motstandsmann under andre verdenskrig. Han var tilknyttet Osvald-gruppen. I det illegale arbeidet gikk Amli under dekknavnet «Vestli».

Han var sønn av Hanna f. Dotsetsveen (f. 1886) og Johannes R. (f. 1881), begge fra Eina. Gift i 1939 med Emma K. Romshus, fra Eina.

30. mai 1944 hadde Statspolitiet klart å avsløre Amlies identitet, og tre Stapo-menn dro til hans bolig på Eina. Da Stapo-betjent Hein Magnar Henriksen forsøkte å pågripe Amlie satte han seg til motverge. Det endte med at at Henriksen drepte Amlie med to skudd i hjerteregionen. Det ble rapportert som «vådeskudd». Stapo-folkene arresterte også hans kone Emma, som ble sittende på Grini til krigens slutt.

Referanser
----------

1. ↑  «Ivar Johannessen Amlie - Norsk digitalt fangearkiv 1940-1945 - Fanger.no». *www.fanger.no*. Besøkt 19. mai 2021.
2. ↑  Bildesidene, Asbjørn Sunde: *Menn i mørket*. Dreyer (1947)
3. ↑  «Oslo Østbanestasjon». *kulturpunkt.org* **(norsk)**. Besøkt 19. mai 2021.
4. ↑  Side 173-174. Eirik Veum: *Nådeløse Nordmenn. Statspolitiet 1941 - 1945*. Kagge Forlag 2012 ISBN 978-82-489-1174-6

Litteratur
----------

* Sunde, Asbjørn: *Menn i mørket*. 1947, nytt opplag Spartacus Forlag 2009, side 129-130 (bildesidene). ISBN 978-82-430-0467-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig