recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jens Nicolai Jenssen** (født 14. desember 1792 i Trondhjem, død 29. august 1867 samme sted) var en norsk kjøpmann, ordfører og stortingsrepresentant fra Trondheim.

Bakgrunn
--------

*Se også: Jenssen (slekt i Trøndelag)*
Nicolai Jenssen var sønn av kjøpmann Matz Jenssen (1760–1813) og Anna Schjelderup Dorenfeldt (1763–1846). Han fikk handelsutdannelse i England. Broren Anthon P. Jenssen eide Vinje bruk i Mosvik fra 1820, og var ordfører i Ytterøy 1838–39 og 1844–47. Den yngste broren Lauritz Dorenfeldt Jenssen (1801–1859) eide Ranheim gård og var ordfører i Strinda.

Forretningsmann
---------------

Han trådte inn i familiefirmaet Jenssen & Co. sammen med broren Hans Peter Jenssen. Firmaet importerte kolonialvarer og eksporterte trelast, fisk og metaller. I tillegg drev det skipsverft og bankvirksomhet. 

Jenssen kjøpte også opp store jordeiendommer: Tangen bruk, Stjørdalsgodset, Forbygdgodset, Mostadmark jernverk og Verdalsgodset. I 1835 trådte han ut av fellesfirmaet og grunnla i 1839 sitt eget firma.

Jenssen var medlem av direksjonen for Norges Bank. Han var Trondheims ordfører fra 1847 til 1848, og deltok på Stortinget i 1833, 1836, 1842, 1845 og 1854.

### «Jenssen-saken»

På 1850-tallet ble det gjort undersøkelser av skogsbestanden i statsallmenningene. Gjennom forstmennenes innberetninger ble det kjent at statens skoger var blitt svært utarmet gjennom snikhugst. I folkemeningen rettet mistanken seg snart mot Jenssen, eieren av den store eiendommen Værdalsbruket, som grenset opp mot flere av statsalmenningene. Han skulle ha kjøpt opp det ulovlig hugde tømmeret. 

Regjeringen nedsatte en kommisjon som skulle undersøke saken, og 26. mars 1863 dømte denne kommisjonen Jenssen til fengsel i 30 dager. Jenssen anket saken straks til Høyesterett og fikk den kjente advokaten Bernhard Dunker til forsvarer.

Saken ble behandlet i mai 1865. Dunker forsøkte å tilbakevise alle tiltalepunktene ved å vise at hele saken var bygget på sladder og løse antakelser. Han vektla også at Jenssen ikke hadde vært involvert i driften av eiendommen, som var overlatt til fullmektigen Dahl. Ved dom av 26. mai 1865 ble Jenssen frifunnet på alle punkter, og det ble bestemt at saksomkostningene skulle dekkes av staten.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 447[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Jens Nicolai Jenssen, Norsk biografisk leksikon ID Nicolai\_Jenssen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Nicolai\_Jenssen[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Einar Østvedt: *Bernhard Dunker*. Oslo: Gyldendal, 1940

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nicolai Jenssen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Nicolai Jenssen i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Egil Kaare Sundt** (født 23. september 1903 i Kristiania, død 6. september 1950 samme sted) var en norsk embetsmann med framtredende stillinger innen statsadministrasjonen, NRK og NSB. I *Norsk biografisk leksikon* omtales han slik: «Hans enestående lederevner ble sagt å hvile på en naturbegavelse som innen han døde av kreft bare 47 år gammel, hadde sikret ham ry som et av de største administrative talenter i vår forvaltning.»

Sundt kom fra relativt beskjedne kår, men fikk ved hjelp av stipender tatt juridisk embetseksamen i 1925. Han hadde etter dette flere studieopphold i utlandet, og han henta særlig inspirasjon fra den dynamiske statsadministrasjonen i USA, som han så på som et motstykke til det norske byråkratiet.

I 1929 begynte Sundt i Finansdepartementet. Han avanserte raskt og blei i 1933 byråsjef i finanskontoret. Han arbeidet mye med statsbudsjettet, samtidig som han hadde ansvar for forhandlinger om Norges gjeld til utlandet. I mars 1940 blei han tilsatt som administrerende direktør i Norsk rikskringkasting, ei stilling han hadde inntil institusjonen 25. september 1940 blei satt under kommissarisk styre.

Videre under krigen var Sundt direktør i forsikringsselskapet Norske Alliance. Han var imidlertid også med i ei hemmelig gruppe som planla hva som skulle skje med NRK etter frigjøringa. Sammen med blant annet Olav Midttun, som hadde vært riksprogramsjef, rykka Sundt dermed inn i kringkastingas studioer og kontorer i mai 1945. Samtidig fungerte han ei ukes tid som sjef for Finansdepartementet som en av sju «rådmenn». 

I mars 1946 blei Sundt konstituert som generaldirektør for Norges Statsbaner, der han fikk virke i fire år med gjenoppbygging av en viktig del av landets infrastruktur.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, oppført som Egil Sundt, Store norske leksikon-ID Egil\_Sundt[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Egil\_Sundt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 26. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Omtale av Egil Sundt i *Norsk biografisk leksikon*, skrevet av Hans Fredrik Dahl.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Egil Kaare Sundt hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) «Norsk rikskringkasting i dag. En redegjørelse til lytterne av direktør Egil Sundt», lydklipp fra 6. september 1945 hos Nasjonalbiblioteket.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
*Se også sønnesønnen, offiser Nikolai Ramm Østgaard*

**Nicolai Ramm Østgaard** (født 21. april 1812, død 3. januar 1873) var en norsk jurist, embedsmann og forfatter.

Han var født i Trondheim, men vokste opp på Tynset. Som ung jurist i Christiania kom han med i den nasjonalsinnede diskusjonsklubb "Tollekniven". 
Den beskjedne Ramm fant at han bidro for lite, og han skrev derfor en stubb om «Bjønnbinna paa Langkloppmyra». Det ble opptakten til boken *En Fjeldbygd, Billeder fra Østerdalen*. Den kom oppunder jul 1851, slo ned som en bombe i hovedstadens litterære liv. For første gang fikk man en norsk bondefortelling. Boken er Ramms oppveksterindinger. Balansen mellom forfatterens beretning på datidens bokspråk og replikkene på tynsetmål, gir boken en enestående sjarme. Den ble beundret og forbilde for mange verk i samme genre. Fra 1859 til 1872 var Ramm fogd i Søndre Østerdalen. Han døde i Elverum i 1873.

Foruten debutverket skrev Østgaard også disse bøkene:

* *Østerdølen hemkømmen fraa Amerika*, 1853
* *Fra Skov og Fjeld*, 1858

Debutboken er senere gjenutgitt flere ganger, også på nynorsk, og har vært grunnlag for en musikal med tekst av Ola Jonsmoen og musikk av Ellef Røe, utgitt i bokform i 1979.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Nikolai Ramm Østgaard, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Nikolai Ramm Østgaard» på Lokalhistoriewiki

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Nicolai Hanson** (født 24. august 1870 i Kristiansund, død 14. oktober 1899 på Kapp Adare i Antarktis) var en norsk preparant og polarforsker. Han var det første mennesket som ble begravet på det antarktiske kontinent, da han som medlem av Southern Cross-ekspedisjonen under ledelse av Carsten Borchgrevink døde etter lengre tids sykdom.

Hanson hadde blitt alvorlig syk under sjøreisen fra England. Etter å ha ankommet ekspedisjonens overvintringsleir ved Kapp Adare, var han frisk nok til å kunne gjennomføre deler av de planlagte vitenskapelige aktivitetene. Dette var den første ekspedisjonen som overvintret i Antarktis, og i løpet av vinteren ble Hansons helsetilstand forverret. Han var klar over hvilken vei det gikk, og den 14. oktober døde han. Obduksjonen viste at dødsårsaken var tarmslyng, men noen sikker diagnose over hans sykdom har ikke blitt fastslått. Det har vært spekulert i om han led av skjørbuk eller beriberi, men mer sannsynlig pådro han seg en infeksjon i São Vicente under reisen sørover. Hansons dagbok fra turen er bevart, men mye av de vitenskapelige notatene og prøvene gikk tapt etter skjødesløs behandling på hjemturen.

Etter eget ønske ble Hanson gravlagt i fjellpartiet ovenfor Kapp Adare, der en grav ble sprengt ut i fjellet. Graven er markert med hvite kvartssteiner og et trekors og plakett som er festet til en stor stein. Den er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Hanson hadde en kort periode i 1895 studert zoologi under professor Robert Collett ved Christiania Universitet. Han var en ivrig jeger, samler og konservator, og før han ble valgt ut til å delta på Borchgrevinks ekspedisjon hadde han drevet feltarbeid i Nord-Norge for British Museum og Zoologisk museum.

Han giftet seg kort tid før han reiste til Antarktis, og fikk senere en datter. Hans oldebarn David Vogt utga i 2008 en bok om Carsten Borchgrevink og Southern Cross-ekspedisjonen.

Hanson Peak (1255 moh.) på Adarehalvøya er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑  Vogt, s. 148–156
2. ↑  Vogt, s. 273
3. ↑  «Carsten Borchgrevink», *Norsk biografisk leksikon*. Sitat: «Den norske zoologen Nicolai Hanson ble syk og døde 14. oktober. Han utførte fremragende arbeid mens han maktet det, men verdien ble forringet av skjødesløs behandling av notater og prøver under hjemtransporten.»
4. ↑  Per Egil Hegge: «En miskjent polarhelt» *Aftenposten*, 13. desember 2008

Litteratur
----------

* Vogt, David. *Vår glemte polarhelt – Carsten Borchgrevink og Southern Cross-ekspedisjonen 1898-1900*. Aschehoug, 2008. ISBN 9788203291388

Eksterne lenker
---------------

* Nicolai Hansons dagbok: Original Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. – Avskrift[*død lenke*] Norsk polarhistorie
* Nicolai Hanson Norsk polarhistorie
* Norges glemte oppdager – Hansons grav Antarctic Heritage Trust
* Norges glemte oppdager – Ekspedisjonsmedlemmer Antarctic Heritage Trust

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Nicolai Christian Reichwein**, til Trones i Verdalen (født ca. 1671 på Jørstad, død 5. juni 1718 i Holland) var en dansk-norsk offiser. 

Han var sønn av Georg Reichwein den yngre og hustru Lisbet Ottesdatter Gyldenmår.

Karriere
--------

Før 1695 sto han i fransk tjeneste (Royal Danois) i seks år, hvor han avanserte til løytnant. Etter hjemkomsten drepte han, formentlig i en duell, løytnant Thies av Gyldenløves gevorbne infanteriregiment og ble heretter holdt i arrest hos de Seue i Trondhjem. Den 28. september 1695 ble han pardonnert på farens forbønn, hvoretter han igjen gikk i fransk tjeneste. Tre straffeår i utlandet senere vendte han tilbake og ble 1700 kaptein i Gudbrandsdalske kompani av Oplanske nasjonale infanteriregiments reserve, i 1701 kaptein ved Nordenfjeldske nasjonale dragonregiment, 1705 major, 1709 karakterisert og året etter virkelig oberstløytnant, 1714 karakterisert oberst.

Godseier
--------

Reichwein bygget et våningshus på Trones og samlet et betydelig jordegods i bygden. I 1718 reiste han syk til Holland hvor han den 5. mai ble operert for blæresten og døde en måned senere. Liket ble fraktet til Verdalen hvor han ble bisatt den 18. juli samme år i Stiklestad kirke. To år senere ble han begravet i sitt gravsted i en blylagt ekekiste. Kirken har en messehagel av fløyel med et krusifiks og Reichweins våpen i sølv. Da han var uten etterkommere, testamenterte han sine etterlatte midler til *Deris Kongl: May.ts Krigs Cassa* samt til halvsøsken og til de fattige i Trondhjems hospital.

Referanser
----------

1. ↑  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen: *Danmarks Adels Aarbog*, 1910, s. 357
2. 1 2  Musum, Einar: *Verdalsboka : en bygdebok om Verdal. 3-5 3 : Gårds- og slektshistorie*, 1930, s. 51–53
**Samir Thapar** er en indisk rallysjåfør og forretningsmann som debuterte indiske rallymesterskapet i 1992. I 2014 hadde han opparbeidet seg 6 rallyseire, og i 2013 kom han på tredjeplass sammenlagt i det indiske rallymesterskapet (Indian National Rally Championship, INRC).

Samir var ute en periode med skader, og var rusten da han tilbake i rally i 2013. Samme år dukket det opp en 40 minutter lang video på YouTube som angivelig var av Samir sammen med en frustrert kartleser som roper «Samir....You're breaking the car!!!». Videoen, som tok av og ble et mem, viste seg imidlertid å være falsk. Indisk politi etterforsket saken som en æreskrenkelse, og i august 2013 viste det seg at videoen hadde blitt redigert av Yohan Chetna, en forretningsmann og leder på et konkurrerende lag. Som konsekvens av videoen mistet den erfarne kartleseren til Samir, Vivek Ponnusamy, en stor kontrakt om deltagelse i et internasjonalt løp i Australia.

Referanser
----------

1. ↑   uttrykt som 16-01-1965, www.mycorporateinfo.com, besøkt 1. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.mycorporateinfo.com, kildekvalitet sannsynlig, besøkt 1. november 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Samir Thapar - eWRC-results.com
4. ↑  When A Rally Driver Tells His Co-Driver To "Shut Up", You Know They're Having A Bad Time
5. ↑  Pandora Papers: Samir Thapar owns BVI firm holding ‘non-promoter’ stake in JCT Ltd | Express Exclusive News,The Indian Express
6. ↑  Who is Samir Thapar, the Industrialist Held by Uttarakhand Cops?
7. 1 2 3  Remember Samir, the Bad Rally Driver? Turns Out the Video Was Fake and He's Decent - autoevolution
8. ↑  ‘Samir, you’re breaking the car’

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**Nicolai Lund** (født 23. mai 1814 på Bragernes, død 21. februar 1847 i Venezuela) var en norsk filosof og botaniker.

Liv
---

Han var sønn av skipsfører, senere losoldermann Ole Holter Lund og Anna Borgen. I 1832 ble han student fra Drammen latinskole og studerte til å begynne med filosofi i Christiania. Som student besvarte han Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs prisoppgave «Kan Menneskets frie Villie bevises af dets Selvbevidsthed?» og fikk den lille gullmedaljen. Den store gullmedaljen for samme oppgave ble tilkjent den tyske filosofen Arthur Schopenhauer.

Senere studerte han botanikk. I 1842 fikk han et reisestipend for å undersøke plantelivet i det østlige Finnmark, og året etter ble han ansatt som universitetsstipendiat. Fra 1843 til 1844 studerte han ved Universitetet i Uppsala under Elias Fries. Våren 1846 dro han ut på en botanisk studiereise til Sør-Amerika. Her døde han.

Lund utga en beskrivelse av reisen til Finnmark (1842) og en *Haandbog i Christianias phanerogame Flora* (1846).

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880, www.nb.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Lund, Nicolai», i Halvorsen, J.B. (1892). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.
* Veland, Asbjørn (1965). *Nicolai Lund - eit 150-årsminne om ein gløymd filosof*. Trondheim: (Brun).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Botanist
 |
**Joseph Maria Ernst Christian Wilhelm von Radowitz** (født 6. februar 1797 i Blankenburg, død 25. desember 1853 i Berlin) var en prøyssisk general, diplomat og politiker. Han var Tysklands utenriksminister fra 1879 til 1880.

Liv og virke
------------

Radowitz ble utdannet i Frankrike, og gikk inn i Napoleons hær. Som ung løytnant var han artillerist i den westfalske hær, og ble såret i folkeslaget ved Leipzig. Han gikk senere i tjeneste for Hannover, før han gikk inn i den prøyssike hæren i 1823. Radowitz gjorde lynkarriere i den prøyssiske hæren, og ble sjef for artilleriets generalstab i 1830.

Radowitz ble etterhvert en personlig venn av kronprinsen, den senere Fredrik Vilhelm IV. I 1847–48 var han i Wien på oppdrag for kongen for å diskutere gjenoppbyggingen av Det tyske forbund med den østerrikske keiseren. I Frankfurtparlamentet var Radowitz leder for den konservative «Café Milani»-fraksjonen, der han arbeidet for den lilletyske løsning.

Fra 1850 hadde Radowitz hovedansvaret for den prøyssiske utenrikspolitikken, og ble utenriksminister den 27. september 1851. Han gikk imidlertid av fem uker senere etter uenigheter med kongen. Radowitz ble senere prøyssisk spesialutsending («Sonderbotschafter») i London, og var deretter generalinspektør for den prøyssiske hærutdannelsen.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Joseph Maria von Radowitz, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Joseph-Maria-von-Radowitz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Frankfurter Personenlexikon, oppført som Joseph Maria von Radowitz, Frankfurter Personenlexikon ID 820[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Joseph Maria Radowitz, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id radowitz-joseph-maria, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Holtz, Bärbel (2003). «Radowitz, Joseph Maria Ernst Christian Wilhelm». Neue Deutsche Biographie. Besøkt 21. november 2015.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Portal: Alternativ behandling

**Nexus** er et italiensk selskap som er kjent for produksjonen av produktserien Vivitex som består av angivelig helsefremmende klesplagg.

Nexus' produkter har blitt særlig populære i Norge og importeres av det norske selskapet Bia Design. Produktene distributeres også etter forretningsformen multi-level marketing (MLM). Plaggene inneholder metaller som reflekterer infrarødt lys til kroppen og derved skal kunne påvirke kroppens energibaner. Basert på brukerundersøkelser blant personer som har benyttet plaggene markedsføres disse som effektive mot blant annet leddplager og allergier. Det vedgås imidlertid at disse effektene ikke er blitt påvist gjennom vitenskapelige studier.

Statens legemiddelverk har vært kritiske påstandene om helsebringende effekter av å bære plaggene, og mener de som kjøper dette blir grundig lurt.

Referanser
----------

1. ↑  Lindrer og forebygger muskel- og leddsmerter med spesialklær: Infrarød stråling styrker immunforsvaret Arkivert 8. desember 2012 hos Wayback Machine. Medium
2. ↑  Undersøkelse av effekten av Vivitex®[*død lenke*] Bia Design
3. ↑  Helsebringende truse? NRK
**Novak Roganović** (født 14. januar 1932 i Senta, død 4. februar 2009 i Novi Sad) var en jugoslavisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma.

Roganović ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det jugoslaviske laget som vant fotballturneringen foran Danmark og Ungarn. Jugoslavia vant to kamper og spilte en uavgjort i gruppespillet, de vant gruppen på bedre målforskjell enn Bulgaria og gikk videre til semifinale. Semifinalen mot Italia endte 1-1 etter ekstra omganger. Det var 0-0 etter ordinær spilletid, begge lagen scoret i den siste ekstra omgangen. Jugoslavia gikk videre til finalen via loddtrekning. De vant finalen over Danmark med 3-1. Roganović spilte en kamp i turneringen.

Roganović spilte sju landskamper for Jugoslavia i 1960.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i fotball Jugoslavia Jugoslavia

Referanser
----------

1. ↑   «Roganović Novak», verkets språk serbisk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Novak Roganović – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Novak Roganović – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Novak Roganović – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Novak Roganović – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Novak Roganović – EU-Football.info Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Jugoslavias tropp – Sommer-OL 1960 |
| --- |
| 
* 1 Anković
* 2 Bego
* 3 Durković
* 4 Galić
* 5 Jusufi
* 6 Knez
* 7 Kostić
* 8 Kozlina
* 9 Maravić
* 10 Matuš
* 11 Nikolić
* 12 Perušić
* 13 Roganović
* 14 Sombolac
* 15 Šoškić
* 16 Takač
* 17 Vidinikj
* 18 Žanetić
* Landslagstrener: Tirnanić

 | Flagget til Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia |
**Jurij Kalinin** (russisk: *Юрий Калинин*) (født 20. januar 1953 i Sortavala) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1971-1976, og var to ganger blant de ti beste sammenlagt, med 5.-plass i 1971/72 og 9.-plass i 1974/75. Beste plassering i enkeltrenn var 4.-plass i Oberstdorf 2. januar 1972. Han var med i OL i 1972 og 1976, med 20.-plass i normalbakken i Sapporo i 1972 som beste resultat. Kalinin deltok i VM i skiflyging i 1972, 1973, 1975 og 1979, og ble tre ganger blant de ti beste, med 6.-plass i Oberstdorf i 1973 og Planica i 1979 og 7.-plass i Planica i 1972.

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 25. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Sports Reference: Yury Kalinin Arkivert 23. desember 2009 hos Wayback Machine. (besøkt 4. september 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jurij Kalinin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jurij Kalinin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jurij Kalinin – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Jurij Kalinin – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Egil Gjone** (født 13. mars 1925, død 24. november 1999) var en norsk lege, og spesialist i fordøyelsessykdommer (gastroenterologi).

Etter medisinsk embetseksamen spesialiserte han seg ved Johns Hopkins Medical School, vendte tilbake til en stilling ved Rikshospitalet i Oslo i 1961, og ble professor ved medisinsk avdeling i 1970.

I 1966 ble han en av grunnleggerne av Scandinavian Journal of Gastroenterology, sammen med Johannes Myren og Lars S. Semb. Egil Gjone var sjefredaktør for tidsskriftet i perioden 1987–1994. I 1982 mottok han Fernströms nordiske pris.

Han var også sentral i stiftelsen av Norsk gastroenterologisk forening i 1965.

Referanser
----------

1. ↑   Base biographique, BIU Santé person ID 6856[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Schrumpf, Erik, Søreide, Odd & Aabakken, Lars (2000): «In Memoriam: Egil Gjone, 1925-1999» i: *Scandinavian Journal of Gastroenterology* **35**, s. 113

Eksterne lenker
---------------

* Om Norsk gastroenterologisk forenings stiftelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Egil Kolstø** (født 1941) er en norsk filmregissør.

Kolstø ble ansatt i NRK i starten av 1960-årene og ble etterhvert tilknyttet Fjernsynsteatret. Her hadde blant annet regi på *Lek* (1966), Solveig Christovs *Veversken* (1968), Anders Byes *Alltid noe trist og deprimerende* (1970), og *Bydelen som ikke vil dø* (1975). Sistnevnte etter manus av ham selv i samarbeid med Jan Carlsen og Hans Magnus Ystgaard. 

Kolstø debuterte som filmregissør med *Elsk... din næste* (1967), en dansk/vesttysk-produsert erotisk komedie. Han medvirket også på episodefilmen *Dager fra 1000 år* (1970) med segmentet "Hvis du bærer på hjertesorg". Hans egentlige spillefilmdebut kom i 1980 med *Arme syndige menneske*, en mørk og illusjonsløs historie om en journalist og periodedrankers nedtur i København. I *Galskap!*, fra 1985, skildrer han mor og datter som tar et oppgjør med sin borgerlige bakgrunn. I 1988 kom han med *Fengslende dager for Christina Berg*, som skildrer tre kvinner i fengsel. Filmen var hans siste og viste hans evner som personinstruktør.

Han har også skrevet manus til et par filmer, og var klipper på Sverre Udnæs dramafilm *Øyeblikket* fra 1977.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Egil Kolstø på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Egil Kolstø hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Egil Kolstø i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Egil Kolstø på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Egil Kolstø på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Egil Kolstø på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (en) Egil Kolstø på AllMovie Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Ski Dubai** er et innendørs skianlegg med et areal på 22 500 m². Det er en del av Mall of the Emirates, et av verdens største kjøpesentre, som ligger i Dubai i De forente arabiske emirater. Ski Dubai ble utviklet av Majid Al Futtaim Group, som også driver Mall of the Emirates.

Det ble åpnet november 2005. Dette innendørs anlegget har et 85 meter høyt innendørs fjell med 5 løyper av ulikt fall og vanskelighetsgrad inkludert en 400 meter lang skiløype, verdens første innendørs Black diamond løype og ulike attraksjoner.
som endres på en jevnlig basis. En skiheis og en slep heis bringer skiløpere og snowboardere opp på fjellet. I tillegg finnes en 3 000 m² Snø Park hvor bestående snøscooterbane og løype for sledeturer, en iskald klatrevegg, gigantiske snøballer og en isgrotte. Ski Dubai huser også en rekke pingviner som blir sluppet ut av sine innhegninger flere ganger om dagen. Publikum kan få møte Penguinene etter avtale, slik at allmennheten kan få anledning til nærmere kjennskap til pingviner. Vinterklær, ski og snowboard-utstyr er inkludert i inngangsbilletten.

Et ekstremt effektivt isolasjonsystem bidrar til anlegget holder en temperatur på -1 °C (30 °F) om dagen og -6 °C 21 °F) om natten når snøen blir produsert med snøkanoner

Ski Dubai er en del av Majid Al Futtaim gruppen, et Dubai-basert firma som bygger kjøpesentre i Midtøsten

I 2007 Ski Dubai ble tildelt The Outstanding Achievement Award av Themed Entertainment Association. The Snow Play Ara ble designet og produsert av Thinkwell Gruppe.
Ski Dubai var åstedet for der det 10 programmet realitiserien  *The Amazing Race-Asia* i første The Amazing Race Asia sesong. Det har også dukket opp som en omvei i senere The Amazing Race-programmer i den opprinnelige amerikanske versjonen.

* Mot skibakkenMot skibakken
* Ski Dubai-skråningen inne i Mall of EmiratesSki Dubai-skråningen inne i Mall of Emirates

Referanser
----------

1. 1 2 3  «13th Annual Thea Awards - Award for Outstanding Achievement - Ski Dubai» (PDF). Themed Entertainment Association. Arkivert fra originalen (pdf) 11. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* offisielle nettsted Arkivert 25. april 2017 hos Wayback Machine.
* Ski Dubai bygging bilder
Minneplakett over Lelio Sozini og Fausto Sozzini i Sozinipalasset i Siena. Plaketten er laget av Arnoldo Prunai i 1883
**Lelio Francesco Maria Sozini** (født 1525, død 1562) var en religiøs tenker som var aktiv under reformasjonen. Han tilhørte den kjente adelsslekten Sozzini fra Siena. Hans lære skulle bli videreført gjennom nevøen Fausto Sozzini. (Selv skrev han navnet Sozini, mens nevøen skrev det Sozzini.)

Lelio Sozzini reiste rundt til flere land i Europa og hadde kontakt med flere av reformatorene, som Philipp Melanchthon, Thomas Bullinger og Jean Calvin. Omsider slo han seg ned i Zürich, hvor han døde. 

Han var en ganske spekulativ tenker, og grunnla aldri noe samfunn. Men han kritiserte mange av datidens læresetninger og kom til å ha innvirkning på senere tenkning. Han studerte hebraisk, arabisk og gresk, og han hadde kjennskap til koranen.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118615823, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** ICCU **·** BNE
 |
**Newzealandsk mesterskap i alpint 2014** ble arrangert 17. og 19. august 2014.

Resultater menn
---------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Willis Feasey | Adam Barwood | Nick Prebble |
| Slalåm | Adam Barwood | Nick Prebble | Willis Feasey |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Jared Goldberg vant storslalåmrennet, foran Adam Zampa og Mark Engel. Norske plasseringer: Espen Lysdahl (4), Peder Dahlum Eide (7), Andreas Adde (11), Sindre Breivik Revelsby (20), Fabian Wilkens Solheim (24) og Lars August Christensen (33). I slalåmrennet var det tre utøvere fra USA på pallen; Nolan Kasper vant foran Robby Kelley og Alexander Ginnis. Fabian Wilkens Solheim kom her på 14.-plass og Lars August Christensen på 19.-plass.

Resultater kvinner
------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Piera Hudson | Eliza Grigg | Elizabeth Reid |
| Slalåm | Piera Hudson | Elizabeth Reid | Eliza Grigg |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Polske Sabina Majerczyk vant storslalåmrennet foran Kristin Anna Lysdahl. Kristine Fausa Aasberg kom på fjerdeplass og Julie Flo Mohagen på sjetteplass. Slalåmrennet ble vunnet av Julie Flo Haugen foran Kristine Gjelsten Haugen og Ksenia Alopina. Chloe Margrethe Fausa kom på fjerdeplass.

Kilder
------

Resultater
* Oversikt øvelser
* Storslalåm menn
* Slalåm menn
* Storslalåm kvinner
* Slalåm kvinner

Eksterne lenker
---------------

* Snow Sports New Zealand
**Andrés de Urdaneta** (født 1498 i Ordizia i Baskerland i Spania, død 3. juni 1568 i Ciudad de Mexico i Ny-Spania) var en spansk augustinermunk, sjøkaptein og oppdagelsesreisende. Han er kjent for å ha oppdaget og kartlagt en gunstig kurs over Stillehavet fra Filippinene til Acapulco i Mexico (Ny-Spania).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Baskeren Urdaneta studerte latin og filosofi, og trådte inn på en militær løpebane. 

Under krigene i Italia oppnådde han offisersgraden kaptein. Vel tilbake i Spania studerte han astronomi og matematikk, og så ble han med på García Jofre de Loaísas mislykkede ekspedisjon i 1525 til Krydderøyene.

Urdaneta var en av ekspedisjonens få overlevende som faktisk nådde Krydderøyene. Der ble han tatt til fange av portugiserne, men klarte etter hvert å komme seg tilbake til Europa i 1528 ved det som skulle bli kalt historiens annen jordomseiling. Han ble ikke særlig vel mottatt av kong Karl I av Spania. 

### Augustiner

Etter noe tid dro han til Ny Spania og trådte inn i augustinerordenen der. 

Da de spanske herskere utstyrte en ekspedisjon til Filippinene, ble i 1559 broder Andrés de Urdaneta utpekt til kommandant. Urdaneta gikk med på å være med, men ikke på å være ekspedisjonens leder. Det ble i stedet don Miguel López de Legazpi, og ekspedisjonen satte seil med skipene *Capitana* (med Legazpi og Urdaneta), *San Pablo*, *San Pedro*, *San Juan* og *San Lucas*, den 21. november 1564.

Etter å ha tilbragt noe tid på øyene bestemte Legazpi seg for å bli igjen der, og sendte Urdaneta tilbake med det oppdrag å finne en god kurs over Stillehavet fra øst mot vest, og for å hente forsterkninger. Urdaneta dro avsted fra San Miguel på øya Cebu den 1. juni 1565, og måtte så langt som til den 36. nordlige breddegrad for å finne gunstige vinder. Med Urdaneta i kommandoen ankom de Acapulco den 8. oktober 1565. De hadde tilbakelagt 20 000 km på 130 dager. 

Fra Mexico dro Urdaneta til Europa for å avlegge rapport om sjøreisen, og returnerte så til Ny Spania i den hensikt å seile over til Filippinene på nytt. Men hans venner fikk han fra det. 

Han døde i Mexico by i 1568.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6tb4nbk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Spansk biografisk leksikon, oppført som Andrés de Urdaneta y Ceraín, Spanish Biographical Dictionary ID 4415/andres-de-urdaneta-y-cerain, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 16243108x[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* McDougall, Walter (1993). *Let the Sea Make a Noise: Four Hundred Years of Cataclysm, Conquest, War and Folly in the North Pacific.* New York: Avon Books.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Karl Julius Beloch** (født 21. januar 1854 i Petschkendorf, død 1. februar 1929 i Roma) var en tysk historiker.

Beloch, som var sønn av en schlesisk godseier, måtte ofte oppholde seg i Italia av helsemessige årsaker. Han studerte i Palermo, Roma og Heidelberg. Som historiker var han skeptisk overfor kildematerialet og gikk inn for en ny (ofte subjektiv) rekonstruksjon. Innenfor tysk historieskrivning sto han utenfor hovedstrømmen, ettersom han ble uvenner med Theodor Mommsen, som hindret at han fikk et professorat ved universitetet i Greifswald. Dette tilfalt i stedet Otto Seeck. Uenigheten skyldtes Belochs verk *Der italische Bund unter Roms Hegemonie* («Det italiske forbundet under Romas førerskap»), hvor Beloch var kommet til andre konklusjoner enn Mommsen.

På grunn av striden med Mommsen kom Beloch aldri til å få fotfeste i Tyskland. I 1889 forhindret Mommsen at han fikk en stilling i Breslau, hvor Ulrich Wilcken ble utnevnt i stedet. Beloch ble derfor værende i Roma, hvor han hadde stor innflytelse på den italienske historieforskningen. Han skrev en *Griechische Geschichte* («Gresk historie») i flere bind, som oppnådde stor innflytelse og fremdeles regnes som grunnleggende. Hans verk om antikkens demografi, *Die Bevölkerung der griechisch-römischen Welt* («Befolkningen i den gresk-romerske verden») regnes også som et standardverk.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id beloch-karl-julius, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Professorenkatalog der Universität Leipzig, oppført som Karl Julius Alwin Beloch, Catalogus Professorum Lipsiensis ID Beloch\_731, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Liste over forelesninger ved Universitetet i Leipzig (vintersemestret 1912 til sommersemestret 1913)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
***Norge og verdenskrigen*** er et historisk verk om Norges historie (med hovedvekt på økonomisk historie) under første verdenskrig, skrevet av Wilhelm Keilhau. Boka utkom i Carnegie-stiftelsens *Verdenskrigens økonomiske og sociale historie*.

Bakgrunn
--------

Alt ved utbruddet av første verdenskrig i 1914 besluttet den amerikanske Carnegie-stiftelsen (*The Carnegie Endowment for International Peace*) å utgi en serie avhandlinger om følgene av krigen. Serien fikk tittelen *Verdenskrigens økonomiske og sociale historie*, og skulle skrives av fagfolk fra et nøytralt standpunkt. Arbeidet ble påbegynt ved krigens slutt. Hovedredaktøren var professor James T. Shotwell. Det skulle utgis en egen skandinavisk serie som skulle dekke de nøytrale nordiske landenes forhold, under en redaksjonskomité som besto av Shotwell, Harald Westergaard og Eli F. Hetckscher.

Utarbeidelsen av det norske bindet i serien ble overlatt den norske økonomen Wilhelm Keilhau. Keilhau fikk anledning til å gjennomgå det norske Utenriksdepartementets arkiver ved utarbeidelsen av boka. Opprinnelig var det planlagt også å skildre etterkrigsårene, men på grunn av blant annet plassbegrensninger ble ikke skildringen ført lenger enn til 1918.

Keilhau beskrev senere den samme perioden i et bind av *Det norske folks liv og historie gjennem tidene*.

Innhold
-------

* I. Det uforberedte Norge
* II. Panikken ved krigsutbruddet
* III. De nye statsopgaver
* IV. Den økonomiske politik i de to første krigsaar
* V. Brancheavtalene
* VI. Fiskeavtalen av 4. august 1916
* VII. Fiskeavtalens efterspil: ubaatkonflikten med Tyskland
* VIII. Kobberavtalen og konflikten med Storbritannien
* IX. Skibsfarten og ubaatkrigen
* X. Selvforsyningsproblemet og Amerikaforhandlingene
* XI. Den inflaterte statsvirksomhet
* XII. Det statsfinansielle forfald
* XIII. Krigskonjunkturen og kroneinflationen

Boka inneholder også statistiske tabeller og grafer.
**Andsletta** er en matrikkelgård i Bø kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, på vestsida av Møklandsfjorden, ca. 4 km nord for Kråkberget. Andsletta tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd og var en av sju matrikkelgårder som ble overført fra Øksnes til Bø kommune i 1964.

Betydningen av gårdsnavnet er usikker. Det har neppe noe med fuglen and å gjøre, men førsteleddet kan være ei forenkling av mannsnavnet Arne. Det er også mulig at betydningen av førsteleddet kan være *andre*, noe som ligger på motsatt side, i og med at hovedbruket på Andsletta ligger på nordsida av ei vid bukt der bruket Sletten ligger på sørsida. Historiker Arve Elvik foreslår at førsteleddet kan komme fra samisk *ádnu*, som betyr jordfast (stor) stein.

Ifølge forfatter Johan Borgos i bokverket *Gård og slekt i Øksnes* lå Andsletta sannsynligvis øde etter svartedauden (rundt 1350), men gården kan ha vært bebodd tidligere. Andsletta ble gjenryddet rundt 1610, da gården første gang nevnes i skriftlige kilder, men den lå igjen øde mellom 1718 og 1765. Folketallet var på det høyeste tidlig på 1900-tallet. Den sørligste delen av matrikkelgården, Sletten, fikk etter hvert veiforbindelse mot nabogården Møkland, men hovedbruket på Andsletta forble veiløs og ble fraflyttet senere på 1900-tallet.

Andsletta hadde gårdsnummer 3 i Øksnes kommune. Etter endringa av kommunegrensene ble det gnr. 68 i Bø.

Kilder
------

* Johan Borgos: *Gård og slekt i Øksnes. Bind I*. Øksnes Historielag, Myre 1990. ISBN 82-992259-1-4 (s. 44-45, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Bø kommune: Gnr. 68 - Andsletten[*død lenke*] (skrevet av Arve Elvik, besøkt 14. mai 2017)
**KÅKÅnomics** er en årlig økonomifestival som blir arrangert i oktober i Stavanger. Festivalen ble først arrangert i 2017. Formålet med festivalen er å sette fokus på de sentrale, økonomiske problemstillingene i samfunnet på en folkelig måte. Festivalen består i hovedsak av ulike debatter, foredrag, filmvisninger seminar, konferanser og konserter. Festivalens arrangør er debatt- og litteraturhuset KÅKÅ kverulantkatedralen, der også Handelshøgskolen Universitetet i Stavanger er med i programsamarbeidet. 

Festivalen består av om lag 100 arrangement fordelt på 10-12 utelivssener i Stavanger. Programmet er en blanding av debatter, samtaler, intervju, foredrag, filmvisninger, seminar, konferanser og konserter. Av deltagere er det sirka 200 norske og internasjonale økonomer, politikere og fagfolk. Festivalens undertittel er: Nordens første, beste og morsomste økonomifestival.

Kverulantkatedralens økonomipris, «KÅKÅnomics-prisen»
-----------------------------------------------------

Fra 2019 delte festivalen også ut Kverulantkatedralens økonomipris («KÅKÅnomics-prisen»). Professor i økonomi ved UiO, Kalle Moene den første som mottok denne formidlingsprisen i 2019. I 2020 var det professor Karen Helene Ulltveit-Moe som fikk prisen. Statutt for prisen sier: «Nasjonen har manglet en skikkelig økonomipris som løfter frem de meningsbærende økonomene og økonomiformidlerne til den norske og internasjonale offentligheten. Prisvinner må ha vært aktiv de siste to årene, men vedvarende innsats og bidrag til offentligheten gjennom mange år vil også kunne bli vektlagt».

Tidligere festivaler
--------------------

Festivalen ble arrangert for tredje gang i 2019.

* 1.-4. november 2017
* 17.-20. oktober 2018
* 23.-26. oktober 2019
* 21.-24. oktober 2020

Referanser
----------

1. ↑  «Kåkå startar økonomifestival». *www.aftenbladet.no*. Besøkt 19. mars 2020.
2. 1 2 3  «Om KÅKÅnomics». Arkivert fra originalen 25. september 2020. Besøkt 19.03.2020.
3. ↑  «Kåkånomics-prisen 2020 til professor Ulltveit-Moe». *e24.no*. Besøkt 27. april 2021.
4. ↑  «Kverulantkatedralens økonomipris 2019». Besøkt 23.03.2020. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

Festivalens hjemmeside Arkivert 17. januar 2021 hos Wayback Machine.
**Diego de Nicuesa** (død 1511 i Torredonjimeno nær Baeza) var en spansk oppdagelsesreisende og conquistador.

Biografi
--------

Diego ankom Santo Domingo i spril 1502, med Nicolás de Ovando y Cáceres' flotilje.

I 1506 ble han utnevnt til guvernør for Costa Rica, som Columbus hadde utforsket på sin fjerde og siste ekspedisjon mellom 1502 og 1504. Flåten gikk på grunn ved Darién i dagens Panama, og sykdom, sult og fiendtlige indianere gjorde at han gav opp og seilte tilbake til Spania. 

I 1509 gjorde han et nytt forsøk. Før han forlot Spania, ble han utnevnt til guvernør av landområdet vest for Urabá-bukta: Darién, Mosquitobukta og Costa Rica. 

I Mosquito-bukta etablerte han en koloni ved navn Nombre de Dios, men det gikk like dårlig som med hans første ekspedisjon. Kolonien slet med matmangel, fiendtlige indianere og sykdommer. I 1510 ble han reddet av sin kompanjong Colmenares, som kom med forsyninger og flere menn. Med seg hadde Colmenares to menn fra en nyetablert koloni ved navn Santa María, som var blitt etablert i Darién av conquistadoren Balboa uten Nicuesas kjennskap. Mennene kom med tilbud om lojalitet fra kolonistene, men Nicuesa var ikke fornøyd med det, og forlot kolonien for å straffe kolonistene i Santa María og selv ta kontrollen. Utsendingene lyktes imidlertid med å komme Nicuesa i forkjøpet og advare Balboa, som dermed var forberedt på Nicuesas ankomst. Guvernøren ble nektet å gå i land, og hans menn fikk valget mellom å få komme i land og bli i kolonien eller å følge Nicuesa. De fleste valgte å gå i land og bli kolonister i Santa María, mens Nicuesa og 17 lojale menn ble sendt til havs igjen. Det antas at han forsøkte å nå Santo Domingo, men han kom aldri fram. Skipet forsvant, og ingen hørte noensinne mer til ham.

Referanser
----------

1. ↑  Andagoya, Pascual de. *Narrative of the Proceedings of Pedrarias Davila*. The Hakluyt Society. Besøkt 21. juni 2019 – via Wikisource.
2. ↑  Floyd, Troy (1973). *The Columbus Dynasty in the Caribbean, 1492-1526*. Albuquerque: University of New Mexico Press. s. 53,130.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
*Andunge kan også referere til ungdyr i andefamilien.*

**Andunge** er en 22-fots langkjølet båt, konstruert i 1944 av ingeniør Thorvald Gjerdrum og bordet opp på tradisjonelt vis i furu på eikespant. En særegenhet ved Andunge er at den er en spissgatter. De fleste andre konstruksjoner på den tid fikk kutterhekk, så som Knarr og Kutter.

Jan Mathisen «Mattis på Børsholmen» tok båten med seg inn i plastalderen i 1970. Siste Andunge i tre, N40, tjente som plugg til plastbåten. Det er i dag flere i plast enn i tre, men båten har aldri fått noen stor utbredelse ut over Asker Seilforening i Asker. Det er i dag[*når?*] 10 skolebåter i Asker Seilforening som foreningens medlemmer kan bruke fritt, så fremt at de har rormannssertifikat.

Båten har en stor og særegen cockpit. Det er et eget rom bak rorkulten. Dette «svigermorsetet» egner seg særlig godt for en instruktør som her har god oversikt uten å være i veien.

Båten har tre seil, spinnaker, fokk og storseil og totalt seilareal på ca. 27 m².

Hovedmiljøene for båttypen finner man i dag i Asker Seilforening, Børsholmen, og på den svenske vestkysten. I Seilforeningen Julaften af Indre Havn, Horten er det etterhvert blitt mange Andunger og et ganske stort miljø for disse.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Winge: Norske Trebåter. ISBN 82-516-1923-8

Eksterne lenker
---------------

* Svensk Andungeklubb
* Norsk Andungeklubb
* Seilforeningen Julaften af Indre Havn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Káren Elle Johansdatter Gaup** (født 19. desember 1958 i Mierojávri i Guovdageainnu / Kautokeino kommune i Finnmark) er en norsk etnolog/kulturhistoriker med samisk språk og kultur som spesialområde.

Káren Elle Gaup vokste opp i en reindriftfamilie og utdannet seg ved Universitetet i Oslo med en eksamen 2003 i økonomi, administrasjon / offentlig forvaltning, samiske språk og etnologi.

Fra 2014 har hun vært ansatt hos Norsk Folkemuseum i Oslo som prosjektleder for Bååstede - tilbakeføring av samisk kulturarv. Før det var hun i perioden september 2007 til februar 2014 direktør for RiddoDuottarMuseat i Kárášjohka/ Karasjok – og i perioden 2003 til 2007 forsker ved Nordisk samisk institutt i Guovdageaidnu/ Kautokeino med ansvar for feltet «tradisjonell kunnskap og landskap».

Kilder
------

* 2005:2[*død lenke*] Dieđut, opplastet 2012-02-12

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  museumsnytt.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Káren Elle Gaup i BIBSYS Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Karl Kaufmann** (født 10. oktober 1900 i Krefeld, død 4. desember 1969 i Hamburg) var en tysk nasjonalsosialistisk politiker og SS-general. Som *gauleiter* i Hamburg ledet han både byens nazi-parti og den sivile forvaltningen fra 1933 til 1945.

Kaufmann tjenestegjorde under første verdenskrig, og gikk inn i den høyreradikale frikorps-bevegelsen i 1920. Han var en av grunnleggerne av NSDAPs avdeling i Ruhr i 1921, og ble gauleiter i Rheinland i tre år senere. Han ble medlem av SS i 1933 og ble utnevnt til Obergruppenführer i 1942.

I 1928 ble han delegat i den prøyssiske landdagen, før han ble valgt inn i Riksdagen i 1930.

Han ble tvunget til å trekke seg fra alle verv i 1930 etter påstander om underslag, men i 1933 ble han rehabilitert og gjort til gauleiter i Hamburg. Han hadde dette vervet frem til nazismens fall i 1945. 

Kaufmann ble utnevnt til rikskommissær for sjøfart, og han var på mange tjenestereiser til Norge for å organisere sjøtransport mellom Tyskland og det okkuperte Norge. Han var en nær venn av Josef Terboven, og de foretok mange av reisene sammen.

Kaufmann ble dømt til fengsel i ett år og to måneder for rollen i nazi-styret, men ble sluppet fri av helsemessige årsaker etter kort tid.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000639, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dienstaltersliste der Schutzstaffel der NSDAP, Stand vom 1. Dezember 1936[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Wistrich, Robert S. (2013). *Who's Who in Nazi Germany*. Routledge. s. 136. ISBN 9781136413889.
4. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 210. ISBN 8202141389.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |