recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sigurd Jacobsen** (født 25. mars 1911, død 14. oktober 1943) var aktiv i motstandsbevegelsen under andre verdenskrig; troppssjef i Milorg og han opererte sammen med Oslogjengen.

Han var sønn av Jakob Fredriksen og Kristine Reinertsen. Han giftet seg med Synnøve Pedersen i 1942 og fikk ett barn med henne.

Andre verdenskrig
-----------------

Under andre verdenskrig jobbet Jacobsen ved Oslo Havn og jobben ga ham tilgang til tegninger av kaiene og bygningene som Oslogjengen brukte da de senket flere skip på havnen.

Operasjon Mardonius var kodenavnet på en sabotasjeaksjon på Oslo havn natt til 27. april 1943. Sigurd Jacobsen var med blant andre sammen med Max Manus, Gregers Gram, Halvor Haddeland og Einar Riis Johansen. Manus, Gram, Haddeland og Riis Johansen padlet i kano fra Bleikøya inn til havnen i ly av mørket og festet magnetiske miner (limpets) på tyske skip som lå ved kai. De returnerte til Ljan lenger inn i Bunnefjorden. Jacobsen, som arbeidet ved Akers mekaniske verksted, festet tilsvarende miner på skip inne på verftet. Det ble festet miner på syv skip, men bare tre skip ble alvorlig skadet: «Ortelsburg» (3 800 bruttoregistertonn) ble senket, «Tugela» (5 800 bruttoregistertonn) fikk skader og slagside og en oljelekter ble senket. De andre minene gikk enten ikke av eller ble funnet og uskadeliggjort av tyskerne.

Sigurd Jacobsen ble senere arrestert for blant annet motstandsarbeid og tilsto etter tortur sin rolle i operasjonen. Han ble henrettet den 14. oktober 1943 i Trandumskogen i Ullensaker.

### Ettermæle

I filmen Max Manus ble han spilt av Eirik Evjen.

Eksterne lenker
---------------

* Våre falne - Andre bok, side 460

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
PewDiePie er en internett-kjendis og privatpersonen med flest abonnenter på YouTube. Totalt sett er svensken nummer tre over kanalene med flest følgere.
En **internettkjendis** har oppnådd eller utviklet sin berømmelse gjennom internett. Fremveksten av sosiale medier har hjulpet folk med å øke sitt rekkevidde til et globalt eller nasjonalt publikum, og folk som er kjent via sosiale medier blir ofte kallet påvirkere eller influensere. Internettkjendiser kan bli rekruttert av selskaper som bedriver markedsføring for å reklamere for produkter til sine tilhengere og følgere på sine sosiale plattformer. Internettkjendiser fungerer ofte som livsstilsguruer som fremmer en bestemt livsstil eller holdning. I denne rollen kan de være viktige pådrivere for trender i sjangere som mote, teknologi, videospill, politikk, musikk, sport og underholdning etc. De mest brukte sosiale plattformene er for eksempel YouTube, Instagram og TikTok.

Referanser
----------

1. ↑  Schouten, Alexander P.; Janssen, Loes; Verspaget, Maegan (2020). «Celebrity vs. Influencer endorsements in advertising: the role of identification, credibility, and Product-Endorser fit». *International Journal of Advertising*. 39 (2): 258–281. doi:10.1080/02650487.2019.1634898.
2. ↑  Geyser, Werner (19. mai 2019). «Top Influencer Marketing Platforms to Boost your Campaigns (2021)». *Influencer Marketing Hub* **(engelsk)**. Besøkt 4. september 2021.
3. ↑  «Most used social media 2021». *Statista* **(engelsk)**. Besøkt 4. september 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Uraeusslange**, også skrevet *uræus* og med flertallsformen *uraeii* på latin, er en brilleslange eller kobra som i oldtidas Egypt symboliserte kongemakt og guddommelig beskyttelse under gudinna Wadjet.

Historikk
---------

Frise av uraeus- eller kobraslanger på muren av den søndre gravkammeret ved Djosers trappepyramide i Saqqara.
I egyptisk mytologi var Wadjet (eller Wadjyt) skytsgudinne for Nedre Egypt, den nordlige delen av landet rundt Nil-deltaet. Hun ble gjerne framstilt som kobraslangen uraeus som kunne spytte ild og dermed drepe fiendene til dem som stod under hennes beskyttelse.

Uraeusslangen ble ofte plassert som dekorfigur på panna til de kongelige, gjerne med hodet løftet klart til hogg. Uraeusslangen går derfor igjen på flere gammelegyptiske hodeplagg som faraoene bar, for eksempel på Nedre Egypts røde kongekrone deshret, på nemes-hodetørkle og på diademer. Det forente rikets dobbeltkrone pschent ble imidlertid utsmykket med *to* figurer: både en uraeusslange og et gribbehode. Gribben symboliserte Øvre Egypts skytsgudinne Nekhbet og ble opprinnelig båret foran på den hvite kronen deshret derfra. Figurene ble kalt «de to herskerinnene». På den kjente begravelsesmaska til Tutankhamon, som var farao 1334-1325 f.Kr. er slangen satt ved siden av en slik gribb. Seinere ble gribbhodet enkelte ganger byttet ut mot enda et kobrahode.

* Seremonielt nemes-hodetørkle med uraeusslange båret av den gammelegyptiske Amenhotep II (1427-1401 f.Kr.). Slangen symboliserte kongemakta under beskyttelse av gudinna Wadjet. Kongen er ellers utstyrt med symbolsk løsskjegg.Seremonielt nemes-hodetørkle med uraeusslange båret av den gammelegyptiske Amenhotep II (1427-1401 f.Kr.). Slangen symboliserte kongemakta under beskyttelse av gudinna Wadjet. Kongen er ellers utstyrt med symbolsk løsskjegg.
* Tutankhamons begravelsesmaske av gull viser faraoen med slange- og gribbehode, symboler for «de to herskerinnene», skytsgudinnene Wadjet og Nekhbet.Tutankhamons begravelsesmaske av gull viser faraoen med slange- og gribbehode, symboler for «de to herskerinnene», skytsgudinnene Wadjet og Nekhbet.
* Votivgave med kartusj for den nubiske kongen Malonaqen, som regjerte på 500-tallet før Kristus, dekorert med beskyttende uraeusslanger.Votivgave med kartusj for den nubiske kongen Malonaqen, som regjerte på 500-tallet før Kristus, dekorert med beskyttende uraeusslanger.

Se også
-------

* Wadjet
* Pschent, dobbeltkrona for herskere over det forente Nedre og Øvre Egypt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Uraeus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Bodø videregående skole** er en videregående skole som ligger i sentrum av Bodø. Det er en stor skole med mange utdanningsprogram og flere avdelinger. Skolen ble slått sammen til én organisatorisk enhet fra 1. januar 2005, av gamle Bodø videregående skole (tidligere Bodø gymnas) og Asphaugen videregående skole.

Skolen hadde i skoleåret 2007-08 1654 elever med henholdsvis 878 på studieforberedende og 776 på yrkesfag. Skolen er den største i fylket og har rundt 15% av elevmassen i videregående opplæring i Nordland.

Bodø gymnas
-----------

Bodø gymnas var et gymnas med allmennfaglige studietilbud. Skolen hadde også ettermiddagstilbud på grunn av plassmangel i Bodøregionen. I 1972 ble Bodin videregående skole etablert for å ta over disse elevene. Skolen fikk fem paralleller.

Far til historiker Geir Lundestad, Bjarne Lundestad var rektor for Bodø gymnas og bidro aktivt til fradelingen av ettermiddagstilbudene. Lundestad mottok kongens fortjenstmedalje i 1985.

Utdanningsprogram
-----------------

Utdanningsprogram som tilbys ved skolen:

Studieforberedende utdanningsprogram:

* Musikk, dans og drama
* Studiespesialisering

Yrkesfaglige utdanningsprogram:

* Bygg- og anleggsteknikk
* Design og håndverk
* Elektrofag
* Flyfag
* Helse- og sosialfag
* Restaurant- og matfag
* Service og samferdsel
* Teknikk og industriell produksjon

Landslinja flyfag ligger samlokalisert med Norsk Luftfartsmuseum.

Avdelinger
----------

* Amtmann Hegges vei
* Torvgata
* Nyholmsundet

Eksterne lenker
---------------

* Bodø vgs Arkivert 5. mars 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
City Hall sett fra Tower Bridge.
**London City Hall** (London rådhus) er hovedkvarteret til Greater London Authority (GLA), som består av ordføreren i London og Londonforsamlingen (London Assembly). Rådhuset sto ferdig i 2002, og ligger på sørsiden av Themsen, rett vest for Tower Bridge i Southwark bydel. Arkitekt er Foster + Partners.

Bakgrunn
--------

GLA ble vedtatt opprettet ved lov i 1999, og i de første årene holdt GLA til i en bygning i Marsham Street i Westminster. I 1998 ble det utlyst en konkurranse om valg av sted og bygning for nye kontorer til GLA. Det kom inn 55 bidrag, hvorav syv ble valgt ut og vist fram i en utstilling i OXO-tårnet samme år. Besøkende ble oppfordret til å si sin mening og stemme på sin favoritt. Forslaget fra Foster + Partners viste seg å være publikumsfavoritten.

I februar 1999 vant Foster + Partners konkurransen om å bygge det nye hovedkvarteret for GLA. Sommeren samme år presenterte Foster + Partners detaljerte planer for bygningen. I mai 2002 overrakte Foster + Partners den ferdige bygningen til GLA. Bygningen ble offisielt åpnet av dronning Elizabeth II i juli samme år.

Fakta om bygningen
------------------

London City Hall kostet 65 millioner pund å bygge. Bygningen er 45 meter høy og består av 10 etasjer over bakken og to etasjer under bakken. Det er sju heiser i bygget. Grunnvann blir pumpet gjennom bygningen for kjøling. Fra øverste etasje er det tilgang til en utsiktsplattform som går rundt hele bygningen. Den karakteristiske fasaden gir skygge mot sollys, og internt skapt varme blir gjenbrukt. Bygningens form og vinkel skal redusere varmeopptak om sommeren og varmetap om vinteren. Spiraltrappen som går langs innsiden er 500 meter lang. Bygningen er kledt med 3 844 glasspaneler. I 2007 ble solcellepaneler installert på taket for å øke bygningens miljøvennlighet.

Beliggenhet
-----------

London City Hall ligger på The Queen's Walk på Themsens sørlige bredde, mellom Tower Bridge i øst og London Bridge i vest. I nærheten ligger også museumsskipet HMS «Belfast», Londons høyeste bygning The Shard og London Bridge stasjon (jernbane og undergrunnsbane). Bygningen er en del av More London, og leies av GLA for en periode på 25 år.

Referanser
----------

1. ↑   (på de, en, fr, es, it) *archINFORM*, OCLC 45382278, archINFORM project ID 15029, Wikidata Q265049,
2. ↑  Lovteksten på UKs offisielle lovnettsted
3. ↑  Omtale av prosjektet på Londoncityhall Wordpress
4. ↑  Pressemelding fra Foster + Partners februar 1999
5. ↑  Pressemelding fra Foster + Partners juni 1999
6. ↑  Pressemelding fra Foster + Partners mai 2002
7. ↑  Pressemelding fra Foster + Partners juli 2002
8. ↑  Omtale av London City Hall på Structurae
9. ↑  Omtale av London City Hall på Emporis
10. ↑  A modern London landmark på GLA
11. ↑  Omtale av London City Hall på More London Arkivert 9. november 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Prosjekt City Hall London, UK 1998-2002, Foster + Partners
* Mayor of London London Assembly, offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Neuro-SysMed** er et forskningssenter for klinisk behandling drevet av Haukeland Universitetssykehus og Universitetet i Bergen.

Neuro-SysMed sin målsetting er å levere forskning på internasjonalt nivå innen diagnostikk og behandling av alvorlige sykdommer som påvirker sentralnervesystemet, som Multippel sklerose, Alzheimers, ALS og Parkinsons sykdom. Senteret åpnet i 2019, og hadde opprinnelig finansiering i 5 år, pluss en mulig videre finansiering i 3 år til basert på en midtveisevaluering. På grunn av økonomiske innstramninger i Norges Forskningsråd, ble midtveisevalueringen ikke avholdt, og videre finansiering vedtatt i forskningsrådet sitt porteføljestyre for helse.

Referanser
----------

1. ↑  Norges første forskningssenter for klinisk behandling tildelt Arkivert 17. april 2019 hos Wayback Machine. Annonsering 11/2018.
2. ↑  «Porteføljestyret for helse, møte 1/2023» (PDF). Norges forskningsråd. 17. februar 2023. Besøkt 25. august 2023. «Porteføljestyret sluttet seg til administrasjonens forslag til vedtak om videreføring av senteret»

Eksterne lenker
---------------

* Norges forskningsråds FKB-sider Arkivert 17. april 2019 hos Wayback Machine.
* Neuro-SysMed sin hjemmeside
**Nico Brina** (født 29. september 1969 i Biel/Bienne) er en sveitsisk pianist og sanger innenfor sjangrene boogie-woogie, blues og rock & roll.

Brina startet sin musikalske karriere tidlig på 1980-tallet og var med på å grunnlegge rock & roll-bandet *Jive Boys* i 1984. Mot slutten av tiåret ble Brina soloartist og fremførte egenprodusert materiale innenfor blues og boogie-woogie på piano. Han fikk selskap av flere trommeslagere, blant annet Charlie Wiebel, Tobias Schramm og østerrikeren Thomas Fahrer, som sammen spilte duokonserter både i Europa og resten av verden. 

I 1995 ble Brina tildelt den sveitsiske underholdningsprisen Prix Walo for sitt virke, og året etter ble han registrert i Guinness rekordbok som spiller av verdens raskeste boogie-woogie med sin låt *«High Speed Boogie»*. Hans femte studioalbum *Born To Be A Boogieman* kom ut i 2003, og var dedisert til hans da 20 år lange karriere.

Diskografi
----------

* *Blues'n'Boogie* (1994)
* *Jump To The Boogie* (1996)
* *Mundart Boogie* (1997)
* *Let's Boogie! – Live in Denmark* (1999)
* *Born To Be A Boogieman* (2003)
* *King Of Boogie* (2008)

Referanser
----------

1. ↑  Boogiewoogiepianosheetmusic.com – Interview with Nico Brina (Besøkt 27. januar 2012)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brina.ch – Offisielle nettsider
* (en) (en) Nico Brina hos AllMusic
* (ty) Nico Brina hos Bluesnews.ch Arkivert 2. november 2012 hos Wayback Machine.
* (ty) Nico Brina hos boogie-online.de
**Ole Bull Akademiet** (etablert 1976 på Voss) er en norsk stiftelse drevet for å formidle kunnskap om norsk folkemusikk og folkedans, til studenter på høgskole og universitets-nivå.

Ideen om et akademi var Ole Bulls (1863), og ble realisert av Sigbjørn Bernhoft Osa, i 1977 med de første kursene i slåtte-spill for studenter ved Norges musikkhøgskole og Bergen Musikkonservatorium. Innføringskurs i norsk folkemusikk og -dans for studenter fra høyere utdanningsinstitusjoner og videregående skoler har siden vært et fast tilbud ved akademiet, og i de to første tiårene av 2000-tallet deltok det i gjennomsnitt mellom 500 og 600 studenter årlig på slike kurs. 

Ole Bull-akademiet har fra 1996 hatt et studium for folkemusikkutøvere i samarbeid med Griegakademiet, Universitetet i Bergen, først som et to-årig studium, i 2004 utvidet til et 4-årig bachelor-studium. I 2009 ble akademiet samarbeidspartner i fellesprogrammet **Nordic Master in Folk Music** (NoFo). Dette er et joint study programme som drives i samarbeid mellom musikkutdanningsinstitusjoner i fire nordiske land: Norge, Sverige, Danmark og Finland. Fra 2020 er folkemusikk også en del av det utøvende masterprogrammet ved Griegakademiet.

I samarbeid med Voss Spelemannslag forvalter akademiet Voss Folkemusikksamling. Videre publiserer de bøker og plater, og forvalter fondet og felesamlingen etter Sigbjørn Bernhoft Osa.. Akademiet arrangerte fra 1992 Strykarfestivalen, som fortsatte som den årlige Osafestivalen. Et felemakerverksted er tilknyttet akademiet, som også eier og driver internatet «Kringsjå».

Ole Bull Akademiet er finansiert av Staten, samt Vestland fylke og Voss herad. Rektor i 2020 er Jo Asgeir Lie som leder en stab på 14 ansatte.

Rektorer
--------

* 2012-: Jo Asgeir Lie
* 2003-2012: Gunnar Stubseid
* 1988-2003: Jostein Mæland

Referanser
----------

1. ↑  Stiftinga for folkemusikk og folkedans (21. august 2002): *Gunnar Stubseid ny rektor ved Ole Bull Akademiet*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Skagern** er en innsjø på grensen mellom Värmland og Västergötland, delvis i landskapet Tiveden i Sverige. Innsjøen ligger 68,2 meter over havet, og 25 meter over Vänern i nedbørsfeltet til Göta älv. Arealet er 132,2 kvadratkilometer, som gjør Skagern til Sveriges 19. største innsjø. Fra nord til sør er lengden ca. 20 kilometer og bredden fra vest til øst utgjør nær 10 kilometer. Fra nord kommer elven Svartälven eller Letälven og fra sør kommer flere bekker fra Tiveden. Utløpet er mot vest gjennom Gullspångsälven til Vänern. Området rundt er for det meste fjell og skog.

Det samlede nedbørsområdet utgjør 5 026,15 kvadratkilometer. 43,7 % av dette er vannflater, 32 % er skog og 12 % er landbruksareal.

*Skagerns fiskevårdsområdesförening* oppgir at det er 23 arter av fisk i Skagern.

Historie
--------

Den eldste kjente navneformen er *Scaður* fra begynnelsen av 1300-tallet. Dette antas å komme fra et ord som betyr «välla fram» på svensk. Stavningen med *g* vises først på 1600-tallet.

1916 fikk selskapet Gullspång-Munkfors, tillatelse av kong Gustav V til å regulere vannet, mot grunneiernes protester. Reguleringshøyden var rundt 1,6 meter. Dette var sannsynligvis den største reguleringen for vannkraftsformål til da i Sverige.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 12. september 2016.
2. 1 2 3  «Sjödjup och sjövolym». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 23. november 2018.
3. ↑  Svenskt Vattenarkiv - delavrinningsområden 2010 (SVAR 2010)
4. ↑  «Skagerns fiskevårdsområdesförening». Arkivert fra originalen 24. mars 2015. Besøkt 12. september 2016.
5. ↑  *Svenskt ortnamnslexikon* (2003) side 275.

Eksterne lenker
---------------

* Naturvårdsverket – Kartlegging och analys av ytvatten Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Nedbørsfelt på sveriges meteorologiske og hydrologiske institutt Vattenwebb (S-HYPE) Arkivert 9. juni 2016 hos Wayback Machine.
* Skagern på *Vatteninformationssystem Sverige* (VISSE) Arkivert 28. september 2016 hos Wayback Machine.
* Sportsfiske på Skagern

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VISS
 |
Grensemerke **167** nord i Svanviks ansvarsområde
**Svanvik** (kvensk: *Jouttenlahti*) er ei bygd rundt 40 kilometer sør for Kirkenes i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den ligger ved nordbredden av Svanevatn, en innsjø i Pasvikelvas hovedløp. Grunnkretsen Svanvik hadde 223 innbyggere i 2019.

Her finnes Svanvik kirke, Pasvik folkehøgskole og Øvre Pasvik nasjonalparksenter. Svanvik har en egen barne- og ungdomsskole, Pasvik skole. Skolen ligger ca. 2-3 kilometer fra Pasviktunet. Skolen ble bygd ut i 2008.

Svanvik Grensestasjon
---------------------

Svanvik har en av grensevaktstasjonene på den norsk-russiske grensen. Fra Svanvik holder de øye med blant annet den russiske gruvebyen Nikel som ligger bare ni kilometer fra Svanvik (men 84 kilometer med bil). I likhet med Skogfoss og Gjøkåsen ligger Svanvik ved Pasvikelva. Stasjonen bærer navnet til tettstedet den ligger i og er en del av samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Svanvik på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 1. november 2019
2. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *20300503 Svanvik*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 5. november 2019.

| * v
* d
* r
Norske grensestasjoner ved den norsk-russiske grensen |
| --- |
| Jegerbataljonen GSV | Jarfjord **·** Pasvik | Norges flagg |
| **Tidligere grensestasjoner:** Brattli **·** Elvenes **·** Gjøkåsen **·** Grense Jakobselv **·** Korpfjell **·** Skogfoss **·** Svanvik |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Korpfjellet** (nordsamisk: *Gáranasnjunni*) er et fjell (327 moh.) i Sør-Varanger kommune. Fjellet ligger ligger øst for Kirkenes og om lag 1 kilometer fra grensen til Russland.

På Korpfjellet ligger Korpfjell grensestasjon tilhørende Garnisonen i Sør-Varanger (GSV) og er således militært område. Det er også en del andre militære strukturer som tilhører grensestasjonen, som ligger i nærheten og som drives av mannskapet på Korpfjell. Grensestasjonen kaller seg også KGK – Kampgruppe Korpfjell – som opprinnelig er en betegnelse på de tyske mannskapene som var forlagt her under 2. verdenskrig.

Rett nedenfor Korpfjellet ligger grensemerke 315 som står ved en ødelagt bro over Jakobselva, som også markerer grensen mellom Norge og Russland. Denne veien går helt fra Tårnet ved Jarfjord og inn i Russland mot Petsjenga by, og er den gamle forsyningsveien tyskerne laget mot Litsafronten. Det var harde kamper i området i 1944. Veien er vinterstengt fra medio oktober til primo juni, det vil si at det stort sett er militære snøscootere og beltevogner som ferdes her, men også en del sivile som har hytte lenger inn mot Tårnet.

Korpfjell Grensestasjon brukes til å overvåke ferdsel ved den norsk-russiske grensen, og håndheve grenseavtalen med Russland og vokte Schengenområdets nordligste yttergrense.

Referanser
----------

1. ↑  Korpfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Korpfjellet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 17. oktober 2016.

| * v
* d
* r
Norske grensestasjoner ved den norsk-russiske grensen |
| --- |
| Jegerbataljonen GSV | Jarfjord **·** Pasvik | Norges flagg |
| **Tidligere grensestasjoner:** Brattli **·** Elvenes **·** Gjøkåsen **·** Grense Jakobselv **·** Korpfjell **·** Skogfoss **·** Svanvik |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Gjøkåsen** er en ås helt nord i Øvre Pasvik landskapsvernområde i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Gjøkåsen har også gitt navn til den tidligere grensestasjonen ved fylkesvei 885 øst for åsen.

Forsvarets tilstedeværelse
--------------------------

Den sørligste av alle forsvarets grensestasjoner i Pasvikdalen i lå på Gjøkåsen frem til 17. juni 2014, da forsvarsminister Ine Eriksen Søreide formelt åpnet Grensestasjon Pasvik. Gjøkåsen grensestasjon er nå revet.

Pasvikkompaniet er ett av to grensekompanier, og de løser grensevaktoppdraget i den sørlige delen av grensen mot Russland, med utgangspunkt i en stor grensestasjon på Svanvik og ulike installasjoner i Pasvikdalen, inkludert Gjøkåsen. Grensejegerne i Pasvikkompaniet har begrenset politimyndighet. 

Det er i Pasvikkompaniet sitt ansvarsområde at man finner Treriksrøysa. Det er den grenserøysa som markerer stedet der norsk, finsk og russisk grense møtes.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 1. mai 2018.
2. ↑  *Åpning av ny grensestasjon på Svanvik*, Regjeringen, 18.juni 2014

Eksterne lenker
---------------

* Forsvarets Forum

| * v
* d
* r
Norske grensestasjoner ved den norsk-russiske grensen |
| --- |
| Jegerbataljonen GSV | Jarfjord **·** Pasvik | Norges flagg |
| **Tidligere grensestasjoner:** Brattli **·** Elvenes **·** Gjøkåsen **·** Grense Jakobselv **·** Korpfjell **·** Skogfoss **·** Svanvik |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Arvid Jacobsen** (født 11. oktober 1938 i Tromsø, død 25. juni 2014 i Oslo) var en norsk pressemann, sentral i arbeiderpressen og på første del av 1990-tallet redaktør i *Arbeiderbladet*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Arvid Jacobsen var fra Tromsø. Han var i ungdommen aktiv i AUF, blant annet som sekretær. Der knyttet han som så mange andre unge et sterkt bånd til Reiulf Steen.

### Pressemann

I 1957 begynte han i pressen, som journalistlærling i *Oppland Arbeiderblad* på Gjøvik. Deretter arbeidet han i *Vestfold Fremtid* (Sandefjord) og *Nybrott* (Larvik).

Fra 1961 til 1967 var han sekretær i Arbeidernes ungdomsfylking og sentral i AUF-miljøet i Oslo.

I 1967 begynte han i *Arbeiderbladet* som journalist og faglig medarbeider, senere politisk medarbeider. i 1970-årene ble han tatt opp på Forsvarets høyskole.

### Arbeidernes Pressekontor

I 1977 ble Jacobsen redaktør i Arbeidernes Pressekontor (A-pressens Oslo-kontor) og var fra 1991 til 1994 sjefredaktør i *Arbeiderbladet*. Som sjefredaktør la Jacobsen vekt på å markere redaksjonell uavhengighet fra Arbeiderpartiet og LO.

Gjennom sin journalistikk var Jacobsen også en politisk aktør. Så tidlig som i 1979 skrev han et personlig brev til Arbeiderpartiets partisekretær Ivar Leveraas hvor han skisserte en plan i fem punkter for å fjerne Reiulf Steen og Odvar Nordli til fordel for Gro Harlem Brundtland.

I 1981 sendte Arbeidernes Pressekontor ut en melding om at Nordli ønsket å trekke seg av helsemessige årsaker. Dette var kun kjent for en liten krets på toppen av Arbeiderpartiet og LO. Meningen var at dette skulle holdes hemmelig inntil ny partileder var utpekt. Etter de spekulasjoner som oppsto, trakk Brundtlands fremste rival Rolf Hansen seg. Arne Strand skriver at «pressekontorets nyhet indirekte bidro til at Norge fikk sin første kvinnelige statsminister».

I 1994 ble Arvid Jacobsen informasjonssjef i Den Norske Advokatforening, en stilling han hadde til han gikk av med pensjon.

Han var far til Ap-politikeren Frode Jacobsen.

Referanser
----------

1. ↑   Fremover, utgitt 11. oktober 2008[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagsavisen, «En stor pressemann: Arvid Jacobsen 1938-2014», utgitt 26. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Ystad, Vidar (13. januar 2012). «Hemmeleg plan om å fjerne Nordli». Dag og Tid. Arkivert fra originalen 6. oktober 2016. Besøkt 4. oktober 2016.
5. ↑  Strand, Arne (26. juni 2014). «En stor pressemann». Dagsavisen. Besøkt 4. oktober 2016.
6. ↑  «Arvid Jacobsen er død», siste.no 25. juni 2014

Kilder
------

* «Politisk playmaker. Arvid Jacobsen (1938-2014) er død», side 28, *Klassekampen* 27. juni 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Per Bolstad** (født 1875, død 1967) var en norsk musiker og komponist. Bolstad var hovedsakelig virksom i Ålesund, men oppholdt seg også i Oslo og var i Stockholm for å studere musikk. Han turnerte med eget danseorkester i Norge, Sverige og Finland. Han var også medlem i Arve Arvesens kvartett som 1. fiolinist.

Bolstad komponerte flere hundre melodier. Han ga ut samlinger som *Lette bygdeslåttar* (1923), *Slåttar frå gamle dage* (1928) og *Slåtter i gammel stil* (1957). Her var også flere komposisjoner av faren Per Mathiasson Bolstad (1833–1910) med. Faren kom fra Stryn i Nordfjord og mange av Per Bolstads mest kjente melodier er knyttet til denne bygda, blant annet *Fagre Stryn*.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Per\_Bolstad[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Per Martin Ludvig Bolstad, Norsk biografisk leksikon ID Per\_Bolstad, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Brøgger, Kr. Fr. (1943). *Trekk av kammermusikkens historie her hjemme*. Oslo: [s.n.] s. 92.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
Venusspeil med hevet knyttneve ble på 1970-tallet utbredt symbol for kvinnekamp og radikalfeminisme, deriblant rødstrømpebevegelsen.
**Rødstrømper** eller **rødstrømpebevegelsen** (av amerikansk engelsk: *redstockings)* er navn på en del av kvinnebevegelsen i den vestlige verden som oppsto rundt 1970.

Det var blant kvinneaktivister i New York at fargen rødt og begrepet «the Redstockings» ble lansert for å markere en ny giv og en slags avstandstagen til den tidligere betegnelsen blåstrømper som på 1700- og 1800-tallet ble brukt nedsettende om borgerlige, intellektuelle kvinnesaksvinner i Storbritannia. Kvinnesaken skulle fremstå i nytt lys, som en feministisk retning, som både var radikalt nytenkende og venstreorientert. Bevegelsen ønsket dessuten større åpenhet omkring seksualitet, prevensjonsundervisning og reiste krav om fri abort.

Politiske mål
-------------

Bevegelsen hadde ikke likestilling, men kvinnefrigjøring som fremste mål. Forkjemperne ville skape et annerledes samfunn, og deres slagord ble: «Ingen kvinnekamp uten klassekamp, og ingen klassekamp uten kvinnekamp». Det oppsto eksklusive kvinnegrupper (også før Kvinnegruppa Ottar, som først ble etablert i 1991), feministiske samlingssteder og såkalte kvinnehus, hvor bare kvinner hadde adgang. I kjølvannet av dette fikk vi kvinnefestivaler, informasjonskampanier for kvinners kropp og seksualitet, kvinnetog (8. mars-demonstrasjoner), jenteband (for eksempel Amtmandens døtre etter tittelen på Camilla Colletts roman), kvinnelitteratur og –filmer. I forlengelsen av slike engasjement oppsto en rekke statlige institusjoner og ordninger, som Krisesenter for kvinner, Kvinnemuseet på Kongsvinger, lovbestemt fri abort, krav om kjønnskvotering, og begrepet kvinneregjering, da Gro Harlem Brundtland skapte verdenssensasjon ved at åtte av 18 statsråder i hennes andre regjering var kvinner.

Virkemidler
-----------

Rødstrømpene gjennomførte i løpet av 1970-tallet en rekke provoserende og utradisjonelle aksjoner, som skapte stor medieoppmerksomhet og offentlig debatt – om global kvinneundertrykkelse, maktspråk og mannlige herskerteknikker (Berit Ås), retten til å eie og bestemme over egen kropp, kvinnerollen, likelønn og fri abort. De mottok også sympati og støtte fra menn. John Lennon skapte stor oppmerksomhet rundt hitlåten *Woman Is the Nigger of the World*, der ikke minst bruken av betegnelsen «nigger» krevde at komponisten selv stilte opp i en rekke intervjuer og forklarte ordbruken og sin egen anskuelse rundt universell diskriminering grunnet kjønnsforskjeller. Som en sympatierklæring til kvinnelige verdier oppsto også den senere så latterliggjorte «myke mann» i fotformsko og lilla sjal, en unisex-uniform som også radikale kvinner bar.

Se også
-------

* Radikalfeminisme
* Kvinnebevegelsen
* Feminisme

Referanser
----------

1. ↑  Lillelien, Per (6. januar 2005). «Kvinne-regjeringen som gikk verden rundt». *VG* **(norsk)**. Besøkt 12. februar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jens Trygve Gårdbo** (1900–1969) var en norsk advokat og politimester i Arendal fra 1942 til 1944.

Gårdbo ble født 12. august 1900 i Tønsberg som sønn av kjøpmann Mathias Pettersen (1867–1959) og Louise Myhre (f. 1871). Gårdbo var advokat og meldte seg inn i Nasjonal Samling i desember 1940. Han var økonomileder i Nes lag av Nasjonal Samling i 1941. Han var NS-oppnevnt politimester i Arendal fra juni 1942, kretspersonalleder i Nasjonal Samling i Arendal i 1943 og medlem i Germanske-SS Norge fra samme år. Gårdbo ble senere politimester i Leikanger og i Odda.

landssvikoppgjøret]] dømt til 4 1/2 års tvangsarbeid, 17 000 kroner i inndragning, fratatt sakførerbevillingen og tap av sivile rettigheter i ti år. Høyesterett forlenget i mars 1947 straffen til seks års tvangsarbeid. Han ble løslatt fra Ilebu fengsel 16. mars 1949.

Gårdbo døde i 1969 i en alder av 69 år.

Referanser
----------

1. ↑  Agderposten 15. juni 1946 – «Gårdbo tilegnet seg over 19 000 kr fra Dorothea Ruds dødsbo»
2. ↑  Agderposten 9. august 1946 – «Politimester Gårdbo er behendig i retten»
3. ↑  Eirik Veum: Nådeløse nordmenn – Hirden 1933–1945. s. 857 – Kagge Forlag 2013. ISBN 978-82-489-1174-6
4. ↑  Agderposten 13. august 1946 – «Gårdbo fikk 4 1/2 år»
5. ↑  Agderposten 2. april 1947 s. 4 – «Forhøyet straff for Gårdbo»

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Cathinka Guldbergs gravminne på Nordre gravlund i Oslo. Foto: A-S. Ofrim 
**Cathinka Augusta Guldberg** (født 3. januar 1840 i Christiania, død 22. oktober 1919 i Kristiania) var en norsk diakonisse og grunnlegger av sykepleieutdannelsen i Norge.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun vokste opp i Christiania og på Nannestad, som datter av bokhandler, senere sogneprest, Carl August Guldberg. Som eldste datter tok hun fra 15-årsalderen ansvar i hjemmet da moren døde. 24 år gammel flyttet hun hjemmefra, og i 1866 reiste hun til diakonisseanstalten Kaiserswerth i Tyskland, det samme sted hvor Florence Nightingale tidligere hadde vært elev. I utdanningstiden tjenestegjorde hun ved feltlasaretter i Dresden og Berlin under den østerriksk-prøyssiske krig, og ved feltsykehus i Alexandria. Mens hun ennå var i Tyskland, ble hun bedt om å tiltre som forstanderinne og grunnlegger av en diakonisseutdanning i Norge.

### Sykepleieinnsats i Norge

Norsk sykepleierutdanning begynte 20. november 1868 med Guldberg og én elev. Diakonisseanstalten holdt først til i lokaler i kommunegården på Grønland i Oslo, senere i Ullevålsveien, og fra 1887 på egen eiendom på Lovisenberg, hvor virksomheten fremdeles ligger. 

Diakonisseanstalten, senere Diakonissehuset, var i 22 år landets eneste sykepleierutdannelse. Guldberg ledet virksomheten i 51 år av sitt liv, og var fremdeles aktiv som forstanderinne da hun døde 79 år gammel. Hennes virksomhet hadde betydning som utvikling av en helseprofesjon, som en kirkelig tjeneste, og som en selvbevisst profesjonsutdanning for kvinner. 

Hun ble, som første kvinne, ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1915. Hun er malt av Emmanuel Vigeland i 1918, og en statue utført av Nic Schiøll ble avduket i 1966. Hun ble avbildet på frimerke i 1968 ved Diakonissehusets 100-årsjubileum. 

Hun var datter av presten Carl Guldberg, søster til blant andre fysikeren Cato Guldberg og medisinprofessor Gustav Adolph Guldberg, og (gjennom sin søster) svigerinne av fysikeren Peter Waage.

Cathinka Guldberg er gravlagt i Diakonissenes gravsted på Nordre gravlund i Oslo.

Litteratur
----------

* Andersen, Alf G og Hans-Erik Hansen. *500 som preget Norge, norske kvinner og menn i det 20. århundre*. Millennium, 1999
* Ebbell, Clara Thue. *Cathinka Guldberg, banebryter, den norske diakonisses mor*. Lutherstiftelsen, 1940

Referanser
----------

1. ↑   Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hellgren, Guro. «Cathinka Guldberg». I: Norsk biografisk leksikon, bd 3. 2001

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Skarvheimen** er et høyfjellsområde som forbinder Jotunheimen med Hardangervidda, og ligger i fylkene Buskerud, Innlandet og Vestland. Det opprinnelige og mest brukte navnet på området er **Nordfjella**. Området fikk navnet Skarvheimen etter en avstemning i NRK i 1995, blant annet basert på at både Hallingskarvet og Reineskarvet ligger i området.

Løst definert strekker Skarvheimen seg fra Vangsmjøsa i nordøst, langs E16 til Lærdal og Flåm i nordvest, langs Flåmsbanen og Bergensbanen til Finse og Geilo i sørvest, videre langs Hallingdal til Gol i sørøst og opp Hemsedal mot Vangsmjøsa.

Området er tilgjengelig med tog via Bergensbanen, med buss og med bil. Skarvheimen er rekreasjonsområde for hyttebeboere i blant annet Lærdal, Hemsedal, Hol, Ål og Gol.

Aurlandsdalen og Rallarvegen er kjente turmål. Den Norske Turistforening merker turstier om sommeren og stikker løyper deler av vinteren. Det er både betjente og selvbetjente hytter i Skarvheimen, blant annet Iungsdalshytta, Geiterygghytta, Bjordalsbu, Sulebu, Slettningsbu, Kljåen og Kongshelleren.

Litteratur
----------

* Per Roger Lauritzen, 2010: *Aurlandsdalen og Skarvheimen — turer fra Hemsedal til Rallarvegen*. ISBN 9788205391451.
* DNT Årbok 2008: *Mektig møte mellom øst og vest — Skarvheimen*. ISBN 9788290339710.
* DNT Årbok 1950.

Eksterne lenker
---------------

* Turforslag til Skarvheimen på DNT og NRKs nettsted ut.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
***Peloropsella*** er en slekt av biller i familien snutebiller (Curculionidae).

Utseende
--------

Små (2 – 7 mm) snutebiller, kroppsformen varierer fra kort og bred til langstrakt. Undersiden er vanligvis mer hvelvet enn oversiden. Kroppen er mørk på grunnfarge, men har ofte et mønster av lyse skjell. **Hodet** er forholdsvis lite, med meget store fasettøyne som dekker det meste av oversiden. Snuten er temmelig lang og slank, i noen tilfeller lengre enn resten av kroppen. Den kan foldes inntil kroppen i en fure mellom framhoftene og holdes vanligvis nedover- eller bakoverbøyd. Antennene er knebøyde og sitter festet på snutens ytre halvdel. **Brystskjoldet** (pronotum) er smalere enn dekkvingene, med rundede sider, omtrent så bredt som langt. Hannene hos noen arter har et par fremoverrettede pigger på brystet som de bruker i kamp om hunnene. **Dekkvingene** har fine punktstriper, mangler vanligvis markerte "skuldre". **Beina** er vanligvis korte og kraftige, men hos noen hanner er de sterkt forlenget. Frambeina er ofte modifisert, enten kraftigere eller lengre enn de andre. Lårene er tykke, spindelformede, og har ofte en kraftig tann på undersiden.

Levevis
-------

For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten *Cecropia*), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Øst-Afrika (Zanzibar).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **sandsnutebiller**, Conoderinae (= Zygopinae)
						* Stammen Peloropodini Hustache, 1932
							+ Slekten ***Peloropsella*** Hustache, 1931
								- *Peleropsella zanzibarica* Hustache, 1931

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Nils Gustav Håkansson** (*Gustaf Håkansson*), kjent som **Stålfarfar** (født 15. oktober 1885 i Helsingborg, død 9. juli 1987 i Ekerö i Stockholms län) ble kjent under sykkelrittet Sverigeloppet 66 år gammel.

Biografi
--------

### 1885-1951: Oppvekst og interesse for sykling

Gustav Håkansson vokste opp på gården Västra Karaby 21, Dösjöholm, 1 km vest for Västra Karaby i Kävlinge kommune med foreldrene Nils og Johanna Håkansson og seks søsken. Familien eide gården i årene 1886-1904.

Håkansson bodde i Gantofta som voksen og startet et transportselskap. I 1927, i en alder av 42, syklet han opp de svenske fjellene.

### 1951: Sverigeloppet

Dösjöholm 1894. Stålfarfar Nils Gustav (9 år) til vvenstre på dumphuska.
I 1951, nesten 66 år gammel, syklet Håkansson uoffisielt i det svenske løpet fra Haparanda til Ystad. Han startet ett minutt etter de andre deltakerne og syklet mens de andre deltakerne tok en pause. Han ble lagt merke til av media, og hele det svenske folket fulgte reisen hans gjennom Sverige.

Etter 6 dager, 14 timer og 20 minutter var han ferdig i Ystad. En dag før de syklistene som deltok. Dagen etter møtte han den svenske kongen. Håkansson fikk da lønn for å vises i reklame, og han turnerte lenge i landets nasjonalparker og eldreboliger med sine åndelige sanger. Han satte publikumsrekord på Liseberg og er blitt kalt «verdens eldste grammofonsanger».

### 1951-1987: De senere år og familie

I 1959 syklet Håkansson til Jerusalem for å besøke de hellige stedene. Han gjorde sine siste sykkelturer etter å ha fylt 100 år. Gustaf Håkansson giftet seg med Maria i 1908 (1881–1986). Ekteskapet varte i nesten 78 år.

På en plate som han spilte inn med Pälle Näver, sang han den svenske oversettelsen av «Nidelven stille og vakker du er».

Kona Maria døde i 1986, nesten 105 år gammel. Stålfarfar ble selv nesten 102 år gammel. Ekteparet Håkansson hviler på Kvistofta kirkegård sammen med en tidlig død sønn.

Utstilling
----------

På Johannamuseet i Skurup er det en permanent utstilling av "Stålfarfar".

Diskografi
----------

* 1976 - *Stålfarfar sjunger*. FALK 7602 (EP)
* 1976 - *Stålfarfar sjunger*. FALK 7603 (EP)
* 1981 - *Pälle Näver läser och sjunger egna dikter/Stålfarfar sjunger*. FALK 8103 (LP, MC)
* 1983 - *Barnatro med Stålfarfar*. FALK 8302 (LP, MC)
* 1984 - *Stålfarfar min barndoms jul*. FALK 8410 (LP, MC)
* 1985 - *Stålfarfar hundra år*. FALK 8515 (LP, MC)

Referanser
----------

1. ↑   kulturgravar.se, «Kvistofta kyrkogård Gustav "Stålfarfar" Håkansson», YouTube-videoidentifikator MgXyFef6T0o, besøkt 30. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. februar 2020. Besøkt 1. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* «Det var i Gantofta han bodde, Gustaf "Stålfarfar" Håkansson.», artikkel om «stålfarfar»
* Gustaf Håkansson ('Stålfarfar'). På Gravsted.dk (dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Marianne Lystrup** (født 1952) er en norsk journalist, fotograf og forfatter.

Liv
---

Lystrup er født 1952 i Vinje i Telemark, og er datter av maleren og presten Sigmund Lystrup. Broren hennes, Geirr, er blant annet visesanger. Hun er gift med musikkprodusenten Erik Hillestad og har fire barn.

Hun er utdannet ved Universitetet i Oslo og Menighetsfakultetet.

Virke
-----

I 1974 var Lystrup del av dannelsen av palteselskapet Kirkelig Kulturverksted. Gjennom dette plateselskapet var hun produsent for LP-platen *Når klokkune gjeve dur* (1976) med Sondre Bratland.

Hun var ansatt i *Vårt Land* i årene 1976–2014.

### Bibliografi

* *Dyrehviskeren – Edvard Moseid og Dyreparken* (Portal, 2016)
* *Menneskelyden – Sondre Bratland og folketonane som slapp fri* (Novus, 2023)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   «Erik Hillestad», besøkt 2. februar 2024, «.. [Gift 1971 med journalist Marianne Lystrup (13.6.1952–), datter av billedkunstner og prest Sigmund Lystrup (1909–) .. Svoger til Geirr Lystrup ..]»[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Caleb Ewan** (født 11. juli 1994 i Sydney) er en australsk landeveissyklist. Han sykler for det profesjonelle UCI WorldTour-laget Lotto Soudal.

Meritter
--------

2010
Nasjonal Junior-mester på landevei
2012
2. og 4. etappe, Jayco Bay Classic
Nasjonal Junior-mester på tempo
4. etappe, Rothaus Regio-Tour International
2. etappe, Liège-La Gleize
Gent-Menen
2013
Sammenlagt og 1. etappe, Bay Classic Series
GP Palio del Recioto
La Côte Picarde
4. og 7. etappe, Thüringen-Rundfahrt
2. etappe, Tour Alsace
3.-plass sammenlagt, 1. og 2. etappe, Tour de l’Avenir
2014
Nasjonal U23-mester på landevei
4. etappe, Bay Classic Series
2. etappe, Tour de l’Avenir
Sølv, U23-VM i landeveissykling
2015
3. og 4. etappe, Herald Sun Tour
3. og 6. etappe, Tour de Langkawi
Vuelta a La Rioja
Sammenlagt og 4 etappeseire, Tour de Korea
5. etappe, Vuelta a España
2016
1. og 6. etappe, Tour Down Under
2. etappe, Herald Sun Tour
EuroEyes Cyclassics
2017
1. 3. 4. og 6. etappe, Tour Down Under
4. etappe, Abu Dhabi Tour
7. etappe, Giro d’Italia
4. etappe Polen rundt
1. 3. og 6. etappe, Tour of Britain
2018
2. etappe, Tour Down Under
2019
Down Under Classic
4. etappe, UAE Tour
4. og 6. etappe, Tyrkia rundt
8. og 11. etappe, Giro d’Italia
4. etappe, ZLM Tour
11. 16. og 21. etappe, Tour de France
Brussels Cycling Classic
2020
2. og 4. etappe, Tour Down Under
2. etappe, UAE Tour
1. etappe, Vallonia rundt
3. og 11. etappe, Tour de France
2021
7. etappe, UAE Tour
5. og 7. etappe, Giro d’Italia
3. og 4. etappe, Belgia rundt
5. etappe, Benelux Tour
2022
1. etappe, Saudi Tour
1. etappe, Tour des Alpes-Maritimes et du Var
3. etappe, Tirreno–Adriatico
1. og 6. etappe, Tyrkia rundt
1. etappe, Deutschland Tour
GP de Fourmies

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caleb Ewan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Caleb Ewan – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Ewan – TheSports.org Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Lotto Dstny (2023) |
| --- |
| 
* Adamietz
* Beullens
* Campenaerts
* De Buyst
* De Gendt
* De Lie
* Drizners
* Eenkhoorn
* Ewan
* Frison
* Grignard
* Guarnieri
* Kron
* Livyns
* Menten
* Moniquet
* Paasschens
* Schwarzmann
* Selig
* Sepúlveda
* Slock
* Sweeny
* Van De Paar
* Van Eetvelt
* Van Gils
* Van Moer
* Vermeersch

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Støvmaske
En kvinne i Russland med støvmaske under COVID-19-pandemien. **Støvmasker** er beskyttelsesmasker over nese og munn, laget av fleksibelt papirstoff og med elastiske festebånd. De er produsert med tanke på å verne mot støv; de er *ikke tiltenkt å kunne gi fullverdig beskyttelse mot luftbårne smittsomme partikler*. Den europeiske FFP1-maske, som er av den laveste grad av mekaniske filterrespiratorer i serien, benyttes også som støvmaske.

Støvmasker egner seg på byggeplasser der konstruksjonsarbeidet fører til meget støv fra gipsplater, murstein, tre, fiberglass, silica (fra keramikk eller glass-produksjon), eller fra kosting. Ved rengjøring av svært støvete boliger kan også maskene med fordel brukes. Støvmasker kan også brukes i omgivelser med allergener som for eksempel tre- eller gresspollen. Under støvstormer kan slike masker også komme godt med.

Støvmasker kan benyttes på samme måte som filtrerende tøymunnbind eller medisinske munnbind, som de bærer likhetstrekk med. Men de kan ikke alltid brukes om hverandre dersom hensikten er å beskytte bæreren – det er forskjellige utfordringer fra for eksempel støv fra konstruksjon som fra smittestoffer. Men støvmasker kan brukes i den hensikt at bæreren, som muligens utånder smittefarlig ånde, demper den utåndede dosen, og slik virker masken i noen grad beskyttende for omstående. 

Støvmasker er gjerne billigere og lettere enn for eksempel N95-masker, og gjerne mer komfortable. De er imidlertid mer gjennomtrengelige, og er gjerne vanskeligere å få til å passe tett på ansiktet. 

Noen asiatiske land har forskrifter som regulerer masker med støvmaskekvaliteter som tilbys det alminnelige publikum. Det gjelder for eksmpel Kina, der slike masker er blant de masker brukes i befolkningen som smittevern:  Arkivert 6. desember 2020 hos Wayback Machine. GB/T 32610:2016] – masker for alment vern. Støvmasker har vært sertifisert i USA av United States Bureau of Mines siden 1970-årene. Siden 1970 kan de sertifiseres av Occupational Safety and Health Administration.

Referanser
----------

1. ↑  «Do you know the difference between a dust mask and a respirator?» (PDF). *University of Alabama at Birmingham*. 28. oktober 2016. Arkivert fra originalen (PDF) 29. mars 2020. Besøkt 28. mars 2020.
2. ↑  «Dust Mask vs. Respirator». *Michigan State University*. Arkivert fra originalen 21. desember 2020. Besøkt 29. mars 2020.
3. ↑  N. Irving Sax, red. (1957), *Dangerous Properties of Industrial Materials*, s. 58,
4. ↑  «History of U.S. Respirator Approval (Continued) Particulate Respirators», *J Int Soc Respir Prot*, 2019, PMID 32572305
5. ↑   *NIOSH-Approved Particulate Filtering Facepiece Respirators*,
**Bendt Lindhardt** (født 30. august 1841 i Holckenhavn ved Nyborg, død 1. februar 1894 i Aggersvold ved Jyderup) var en dansk prest og medlem av det danske parlamentet mellom 1853 og 1854.

Lindhardt var sønn av kjøpmann Lindhardt Holgersen. Han var kateket i Ribe i 1836 og sogneprest i Farup prestegjeld ved Ribe i 1841, og i Jyderup og Holmstrup menigheter mellom 1862 og 1889.

Han ble valgt til varamann for 3. valgkrets i Ribe Amt (Ribekredsen) ved valget 27. mai 1853, og var Folketingsmann frem til valget 1. desember 1854, da han ikke stilte til gjenvalg.

Lindhardt ble utnevnt til Ridder av Dannebrogordenen i 1882.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Rigsdagens Medlemmer gennem Hundrede Aar 1848-1948, Bind II, side(r) 21-22[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Rigsdagens Medlemmer gennem Hundrede Aar 1848-1948, Bind II, side(r) 21[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Emil Elberling, Victor Elberling (1950): Rigsdagens medlemmer gennem hundrede aar 1848-1948, vol. II, København, s. 21