recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Meropeidae** er en gruppe (familie) av insekter som hører til den lille ordenen skorpionfluer (Mecoptera). Skorpionfluer har hodet trukket ut i en snabel eller et nebb. Denne karakteristiske hodefasongen gjør det lett å skille en skorpionflue fra andre insekter.

Utseende
--------

Middelsstore, brunlige skorpionfluer som særlig utmerker seg ved hannenes meget store, leddete, klypelignende ytre kjønnsorganer. Den amerikanske arten er kjent som "earwig fly" (saksedyr-flue) på grunn av dette. Kroppen er litt flattrykt. Vingene er temmelig brede og ovale, uten fargeflekker, og har et tett årenett. Ulikt andre skorpionfluer med vinger holdes de flatt over bakkroppen i hvile, ikke taklagt.

Liv og utvikling
----------------

Disse skorpionfluene lever på bakken, gjerne i skog. De er regnet som sjeldne og nokså lite er kjent om biologien deres, men innsamlinger med flygefeller har vist at de er mer utbredte enn man har trodd. Voksne dyr av *Austromerope poultoni* finnes om vinteren og våren, mens *Merope tuber* ser ut til å være aktiv i hele sommerhalvåret. De er nattaktive. Larvene er ikke kjente for noen av artene.

Utbredelse
----------

Familien har en oppdelt utbredelse med én slekt i Nord-Amerika og én i Australia. Dette er sannsynligvis en typisk relikt-gruppe, der den nåværende utbredelsen er en liten rest av en tidligere mye videre utbredelse. Denne antagelsen blir styrket av at man kjenner én fossil art, *Boreomerope antiqua,* fra Russland, denne er fra så langt tilbake som jura-tiden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ekte insekter (Ectognatha)
	+ Vingede insekter
		- Holometabole insekter
			* Mecopteriformia
				+ Antliophora
					- Orden **Skorpionfluer** (Mecoptera)
						* Underorden **Eumecoptera**
							+ Familien *Meropeidae*
								- *Austromerope poultoni* Killington, 1933 – Australia
								- *Merope tuber* Newman, 1838 – østlige Nord-Amerika
								- *Boreomerope antiqua* Novokshonov – utdødd art fra midtre jura, Russland

Kilder
------

* Australian Faunal Directory – Meropeidae
* Byers, G.W. (1973) Zoogeography of the Meropeidae (Mecoptera).
* Dunford, J.C. Kovarik, P.W. Somma, L.A. og Serrano, D. (2007) First state records for *Merope tuber* (Mecoptera: Meropeidae) in Florida and biogeographical implications. The Florida Entomologist 90: 581-584.  Arkivert 27. mai 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Meropeidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Meropeidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Meropeidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Meropeidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Meropeidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Meropeidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Meropeidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tree of Life - Skorpionfluer, (Mecoptera) engelskspråklig, med bilder.
* Norsk Entomologisk forening For den som er insektinterresert.
* Bildegalleri over nordamerikanske arter
**Bedford F.C.** er en klubb som holder til i Bedford, England. Klubben spiller til daglig i Spartan South Midlands Division One.

Historie
--------

Klubben ble grunnlagt i 1957 av en gjeng trykkere i firmaet Diemer & Reynolds som Bedford United FC. Klubbens stadionnavn, McMullan Park, kommer fra en av grunnleggerne, Jim McMullen. Etter at klubben ble grunnlagt, har de flyttet stadion flere ganger. De begynte på en lokal arbeidsbane, og flyttet også i en kort periode ut av Bedford til Cople, før de kom tilbake til Bedford igjen.

I 2002/2003 skiftet klubben navn til Bedford United & Valario FC. Dette etter en sammenslåing mellom Bedford og Unione Sportiva Valario. Klubben beholdt dette navnet i overgangsperioden frem til 2006/2007. Da ble sammenslåingen fullført, og man skiftet navn til Bedford Valerio United FC.

Dette navnet ble beholdt i bare en sesong ettersom Valeriogruppen gikk i oppløsning, og de gikk igjen tilbake til navnet Bedford Football Club som er det nåværende navnet.

Meritter
--------

* Bedford & District Premier League 1967/1968
* Bedford & District Division 1 1979/1980
* Bedfordshire Junior Cup 1979/1980
* Bedford Charity Cup 1966/1967
* Britannia Cup 1967/1968
* Biggleswade Knock-Out Cup 1967/1968,
* Biggleswade Knock-Out Cup 1965/1966,1968/1969 2.-plass
* Butcher Cup 1979/1980,1985/1986
* Biggleswade Knock-Out Cup 1992/1993 2.-plass
* Aubrey Tingey Cup 1984/1985 2.-plass
* South Midlands Senior League Cup 1995/1996
* Beds Senior Trophy Finalister 2006/07.

Rekorder
--------

* **Tilskuerrekord:** 1500 i desember 1991 mot Bedford Town.
* **Flest mål:** Neil Tysoe med 220 mål på 270 kamper.
* **Flest mål i en sesong:** Neil Tysoe og Brian Ebbs med 45 mål på en sesong.
* **Flest kamper:** Simon Fordham med 418 kamper mellom 1974 og 1990.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
I Vesten er side kjortler eller tunikaer i dag særlig brukt som prestekjoler. Bildet viser en prest i den anglikanske kirken iført alba (lang, hvit messeserk eller -skjorte) med fiolett stola (bredt skjerf med kors) og hvit cingulum (livbånd). 
En **albe** eller **alba** (av latin «hvit») er et liturgisk plagg som benyttes i katolske, anglikanske og en rekke protestantiske kirker, blant annet i Den norske kirke. Den er en vid, hvit drakt, oftest av lin eller ull, som rekker helt ned til anklene, og det benyttes som regel sammen med et singulum (rep rundt livet). Det er i sitt liturgihistoriske utgangspunkt det hvite dåpsklede som katekumenene ble ikledt i forbindelse med sin dåp. 

Alben er en videreføring av den lange lintunika som ble benyttet på Romerrikets tid.

Den er det eldste av de liturgiske plagg, og ble benyttet av presteskapet fra de tidligste tider særlig ved nattverdsliturgien.

Klerikere bærer den i liturgisk sammenheng gjerne over soutanen, og under øvrige liturgiske plagg som for eksempel stola, messehagel eller dalmatika. Det knyttes gjerne en amikt om halsen under alben for å skåne de ytre plaggene (albe, messehagel).

Nå benyttes det i den katolske kirke generelt som liturgisk plagg av de fleste som utøver en liturgisk oppgave under for eksempel messefeiringen, både av klerikere og av lekfolk. Disse lekfolk kan for eksempel være ministranter eller lektorer. Ettersom kledet med sin hvite farge symboliserer renhet er det også å forstå som den dåpskjole som spedbarn døpes i, og den hvite drakt som voksne fremdeles gjerne ikles ved sin dåp i katolsk liturgi. Historisk var det vanlig at de nydøpte (neofyttene) gikk kledd in disse alber under hele påskeoktaven, og først la dem av på annen påskesøndag *(domenica in albis)*. Alben kan også benyttes ved anledninger som mottakelse av første kommunion, bryllup (alben er forbildet for brudekjolen) og ved begravelser (ved at den avdøde kan være ikledt hvitt likklede).

I den norske kirke benyttes alba av prester, diakoner og kateketer under liturgisk tjeneste.

Se også
-------

* Liturgiske klær

| * v
* d
* r
Liturgiske plagg i Den norske kirke |
| --- |
|  | Alba («prestekjole») **·** Stola **·** Messehagel **·** Bispekåpe
**Se også:** Liturgiske klær |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
17. mai-tog på 1920-tallet i Åsen
Parade for Ukraina i Ystad 30 april 2022.
**Opptog** og **parade** (ofte bare *tog*) er navn på festlige og gjerne pyntede rekker av mennesker og kjøretøyer som beveger seg langs en rute, hvor publikum kan stå og se de forskjellige innslagene.

Vanlig forekomst er ved nasjonale (17. mai), internasjonale (1. mai) merkedager eller religiøse høytider. Noen av disse (*Carne Vale* er blitt til karneval), har fått betydning uavhengig av opprinnelsen.

Innslagene har gjerne vært lenge under planlegging, oppbygging og utførelse – i de mest ekstreme tilfellene i flere år. Paradene kan være årvisse, men noen, som innseilingen av Tall Ships Race-deltakere, vil ikke være på samme dato eller sted hvert år. Temaene kan være faste, som en «blumencorso»(blomsterparade) eller variere over et grunntema. Graden av mekanisering kan variere fra olympisk innmarsj til bil- og motorsykkelparader.

Kjente opptog
-------------

* Mardi Gras-paraden i New Orleans
* Karnevalsparadene i flere byer i Sør-Amerika.
* Helgenparader i katolske land
* Søttendemaitog
* Første maitog og -parader
* Nasjonaldagsparader i flere land

Se også
-------

* Marsjering
* Prosesjon
* Gravfølge
* Karneval
* Mardi Gras
* Nasjonaldag

Referanser
----------

1. ↑  «opptog», *Bokmålsordboka*
2. ↑  «parade», *Bokmålsordboka*
3. ↑  «karneval», *Bokmålsordboka*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Parades – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Parade – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |
**Ketil Gutvik** (født 4. juli 1972 i Ålesund) er en norsk jazzmusiker (gitar), kjent fra Oslos jazzmiljø siden 1992.

Han medvirket i gruppa «Presence» med Vidar Johansen, samt i Marvin Charles trio der han med Mats Eilertsen bass og Marvin Charles vokal, utga Nat King Cole-låter på *The Marvin Charles Trio* (Hot Club Records, 1998).
Han ledet trioen «plushtree» (1996–) med Paal Nilssen-Love trommer og Eivind Opsvik bass, som i kvintettformasjon (med Bjørnar Andresen bass og Carl Magnus Neumann saksofon) ga ut *The Quintet* (1998).
Han etablerte Jazid Jazzklubb (2000) der han stod bak liveserien «Drazztic Acoustic».
Gruppen «Walkie Talkie» oppstod (2000) med Frode Nymo saksofon,
Per Oddvar Johansen trommer og Per Zanussi bass.
Han duetterte også med Kjetil Møster en tid, samt hadde kvartett med
Paolo Vinaccia, Christian Wallumrød og Håkon Kornstad.
I hans **Gutvik F E M** (2003–) spiller
Atle Nymo/Håkon Kornstad og Klaus Ellerhusen Holm saksofon, Ole Morten Vågan bass og Andreas Bye trommer. Gutvik spiller sin frijazz også i kvartett med Niklas Korssell trommer, Johan Berthling bass og nevnte Møster saks.

Gutvik nevner Jim Hall, Jimi Hendrix, Derek Bailey og John Abercrombie som viktige input i sin frijazz.
Han etablerte sommerkonsertene «Gutvik Ukentlig» (2003–), og ble nylig ansatt som produsent for samtidsmusikk-organet Ny Musikk (2007).

Referanser
----------

1. ↑  gutvik.com
2. ↑  myspace.com/ketilgutvik
3. ↑  Ketil Gutvik: Ny produsent i Ny Musikk Arkivert 28. september 2008 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon (8.7.07)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ketil Gutvik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ketil Gutvik på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ketil Gutvik på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Ketil Gutvik hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
«***N' Albert***» var en norsk stripe-tegneserie, tegnet av Kjell Aukrust, som gikk fast i stort sett hvert nummer av Mannskapsavisa fra 25. oktober 1951 til 6. januar 1969. Riktig nok dukket stripeserien opp en gang til i Mannskapsavisa, den 23. juni 1969, men da som opptrykk av en tidligere stripe.

Tittelpersonen, «N' Albert», er en norsk marinesoldat. Han er en lur, men uheldig kar. Serien spenner fra crazy-komikk til mer tørrvittige bemerkninger. Detaljene i tegningene er viktige i serien - selve poenget er ofte ikke nyskapende, men i detaljene finnes ofte mange komiske elementer - som måten noen faller på når de sklir»

Tegneserien «N' Albert» hadde ikke noe navn da den første gang dukket opp i Mannskapsavisa i oktober 1951. Det ble lyst ut en navnekonkurranse og i mars 1952 kom den første stripen med tegneserien navngitt som "N'Albert". Brigade 521 på Heistadmoen hadde sendt inn navneforslaget. Stripeserien besto stort sett av 4 ruter, med sluttpoenget i siste rute.

«N' Albert» er opphavet til «Albertprisen», leiravisenes årlige «Oscar»-tildeling. Prisen ble innført i 1952.

Referanser
----------

1. ↑  Mannskapsavisa nr 1 1969
2. ↑  Morten Harper. *Tegneserien i og utenfor rutene II: Tegneseriens triangel*. 1997. ISBN 82-91418-03-9 Side 112. ebokutgave.
3. ↑  *Mannskapsavisa* 25. oktober 1951 og *Mannskapsavisa* nr 2 1952
4. ↑  Endresen, Ole. «Aukrust hos Stabel». *Østlandets Blad*, 7. mars 2008. Avlest 29. juni 2011.
5. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2016. Besøkt 12. juni 2011.

Portal: Tegneserier
Kart som viser Beaufort Island (nederst til høyre) og Franklin Island (øverst til høyre). Victoria Land til venstre.
**Beaufort Island** er en øy i Rosshavet i Antarktis, beliggende 21 kilometer nord for Cape Bird på Rossøya. Den har et areal på om lag 18,4 km². Beaufort Island ble dannet av vulkansk aktivitet og består av basalt. Øyas høyeste punkt er Paton Peak på 771 moh. Beaufort Island ble oppdaget i 1841 av James Clark Ross i 1841, som kalte den opp etter Francis Beaufort, hydrograf i Royal Navy.

Beaufort Island er utpekt som et spesielt verneområde i Antarktis (ASPA) for å bevare det naturlige økosystemet og beskytte det varierte fuglelivet. Øya er isolert og lite tilgjengelig for ilandstigning. Den blir derfor sjelden besøkt av mennesker, og er for det meste upåvirket av menneskelig aktivitet.

Det finnes en liten koloni hekkende keiserpingviner på sjøisen ved øyas nordside. Det finnes også en stor koloni adeliepingviner på den sørvestre siden av øya. I tillegg finnes flere kolonier med sørjoer.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Stonehouse, Bernard, 2002, *Encyclopedia of Antarctica and the Southern Oceans*, John Wiley and Sons, s. 25, ISBN 0-471-98665-8.
2. ↑  Antarctic Specially Protected Area (ASPA) No. 105 Beaufort Island, McMurdo Sound, Ross Sea, National Science Foundation.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Oppstadåa** (eller *Osa*) er en å i Sør-Odal som renner mellom Storsjøen og Glåma. Den er en av to elver i Norge som renner begge veier. Når Glåma mellom Funnefoss kraftverk og Kongsvinger kraftverk ligger høyt renner den mot nord inn i Storsjøen og når Glåma ligger lavt renner den mot sør. Elven gir en variert opplevelse for båtfolk.

Flom
----

Det er gjerne to vårflommer – en når lavlandssnøen smelter – og en når vannet kommer fra fjellet, gjerne kalt *heggeflommen*.

Området rundt elven var sterkt berørt av flommen Vesleofsen i 1995. Hvor høyt vannet sto kan sees avmerket på kirkemuren ved Oppstad kirke, som ligger ved åbakken.

Historie
--------

Åen kalles også *Osa*. Særlig var dette navnet mye i bruk tidligere. Osa er åens opprinnelige navn, oppkalt etter den eldste boplassen langs åen; Os. Etter at bygden fikk sitt eget kirkesokn med navn Oppstad blei navnet *Oppstadåa* etterhvert mer vanlig.

Det var tidligere tømmerfløting på Oppstadåa, og noen steder kan man se rester etter der man har veltet tømmeret uti og der det har vært opplagsplasser for tømmeret.

Elven var i gamledager en viktig ferdselsåre mellom Sør- og Nord-Odal, og rutebåtene «Odølingen» og MS «Storsjø» fraktet både folk og varer.

Annet
-----

I en forgrening av Oppstadåa – Vesleåa – ligger en småbåthavn som drives av Sør-Odal båtforening. Elven gir også adkomst til bade- og fiskeplasser.

Eksterne lenker
---------------

* MS Storsjø
* Sør-Odal kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ketil Anders Reitan** (født 18. oktober 1960 i Trondheim), er en norsk hundekjører på Rørosvidda, bosatt på Narjordet i Os i Østerdalen.

Reitan har drevet med hundekjøring siden 1978. Han er den eneste som har deltatt i de fem lengste hundeløpene i verden.[] Han har kjørt verdens mest berømte hundeløp Iditarod (1800 km) fire ganger. I 1992 kom han på 10.-plass i konkurranse med 75 av verdens beste hundespann. Han har også kjørt Yukon Quest (1600 km), som regnes for det tøffeste løpet, og Hope Race fra Nome (by i Alaska) over Beringstredet til Anadyr i Sibir (2000 km). Han var den første nordmann som kjørte La Grande Odyssée Savoie Mont Blanc (750 km) i Alpene, som har mer enn 25 000 m i høydeforskjell til sammen. Han kjørte Finnmarksløpet (1000 km) første gang i 1986, og han kom på 7.-plass i 2010. Da tok han som eneste løper den obligatoriske 16 timers pausen så sent som i Kirkenes, og hadde beste tid på siste halvdel av løpet fra Kirkenes til Alta.

Reitan tok sølv i Femundløpet i 2008, som var NM i hundekjøring, 13 minutter etter vinneren Kjetil Backen og 1 time og 4 minutter foran Robert Sørlie på tredjeplass. Han tok seieren sammenlagt det året for Femundløpet og Amundsen Race.

Reitan er utdannet fiskerikandidat fra Universitetet i Tromsø med spesialisering på hvalfangst blant inuitter, og har bodd til sammen 7 år i Alaska. I perioden 1988-94 bodde han i landsbyen Kaktovik, hvor hans kone Evelyn Anguyak kommer fra. Kaktovik er en inuittlandsby med 250 innbyggere, en av de mest avsidesliggende i Alaska, uten veiforbindelse og med en og en halv times flytur til nærmeste by. Her drev han jakt med hundespann på villrein (Alaskakaribu), villsau (dall sheep), elg, moskus, ulv, jerv, sel og hvalross. Inuittene driver fangst på Grønlandshval hver høst. I 7 sesonger var han med på hvalfangstlaget til sin inuittiske svigerfar. Om vinteren kjørte han de store hundeløpene. 

Ketil Reitan var ledende hundekjører på det norske laget i BBC-serien Blizzard – Race to the Pole om Kappløpet til Sydpolen, som ble vist på NRK i mars 2009. TV-serien var en rekonstruksjon av kappløpet mellom Roald Amundsen og Robert Falcon Scott i 1911.

Ketil Reitan er initiativtaker til Amundsen Race (420 km), som går fra Östersund i Sverige til Røros i Norge. 

I tillegg til hundeløp jobber Ketil Reitan med økoturisme og lederutvikling i sitt eget firma Alaskan Husky Tours.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ketil Reitan – Iditarod Trail Sled Dog Race Rediger på Wikidata
* Alaskan Husky Tours
* Blizzard: Race To The Pole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Albany-bevegelsen** er en bevegelse som oppsto i november 1961. Da ble studenter i byen Albany i delstaten Georgia, under ledelse av to aktivister fra SNCC, arrestert og fengslet for å ha testet det ferske vedtaket mot raseskille. Som svar på dette oppstod «Albany-bevegelsen» som skulle samordne de mange aksjonsgruppenes arbeid mot raseskillet. En måned senere førte arrestasjonen av ni «Freedom Riders» til at de fargede i Albany demonstrerte i gatene. Hundrevis ble arrestert. «Albany-bevegelsen» inviterte Martin Luther King til byen for å hjelpe aksjonistene og sikre mediadekning. Den 16. desember ledet han 250 demonstranter gjennom byen fram til rådhuset, der ble de arrestert for «å ha arrangert opptog uten tillatelse». Byens politisjef, Laurie Pritchett, hadde lært av de tidligere sammenstøtene i Alabama, nemlig at bruk av vold medførte både mediaoppmerksomhet og inngrep fra de føderale myndighetene. Han forbød bruk av køller eller hunder og beordret sine folk til å gjennomføre arrestasjonene med minst mulig maktbruk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Aella** (**Ælla**, **Ella**, **Ille**) (død 588) er den første kjente kongen av Deira. 

Ifølge den Angelsaksiske krønike ble han konge samme år som Ceawlin av Wessex, det vil si 560, og hersket i 30 år. Samtidig står det i krøniken at han døde i 588, så kilden er ikke helt konsekvent. Florence av Worcester, som skrev i det 12. århundre, mente at han hadde tiltrådt i 559, hvilket betyr at han i 588 var i sitt 30. år som konge. 

Han ble etterfulgt av sønnen Aethelric, mens en annen sønn, Edwin, ble konge over hele Northumbria, det vil si Deira og Bernicia. 

Ifølge *Parkermanuskriptet* var han sønn av Yffe, som var sønn av Uxfrea, sønn av Wilgisl, sønn av Westerfalca, sønn av Sæfugl, sønn av Sæbald, sønn av Segegeat, sønn av Swebdæg, sønn av Sigegar, sønn av Wædæg, sønn av Odin. Denne slektshistorien er åpenbart mytisk. 

En av hans sønner var Edwin av Northumbria.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119009307, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Første konge av Deira** | **Konge av Deira**(ca. 559/560–588) | Etterfølger:**Aethelric av Deira** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Ketil Lehland** (født 26. februar 1942 i Oslo, død 20. september 2013) var en norsk organisasjonsmann og direktør i adopsjonsorganisasjonen Adopsjonsforum.

Lehland var utdannet sosiolog. Han arbeidet bl.a. ved Universitetet i Oslo, Forsøksgymnaset i Bærum, Rådet for internasjonale adopsjoner og Norges kommunal- og sosialhøgskole, før han begynte i adopsjonsorganisasjonen Adopsjonsforum. Lehland ledet sekretariatet fra 1982 og var direktør i Adopsjonsforum til 2004. Han var deretter seniorrådgiver til han gikk av med pensjon i februar 2009. I løpet av hans tid i organisasjonen fant 7 000 utenlandske barn ny familie i Norge.

Kongen utnevnte i 2010 Lehland til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for å fremme barns rettigheter.»

Referanser
----------

1. ↑  «Ketil Lehland: Det blåser på månen av Eric Linklater», Deichmanske bibliotek, 3. januar 2010, besøkt 23. januar 2010.
2. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», kongehuset.no, besøkt 23. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Minneord om Ketil Lehland, Adopsjonsforum
Buvollvegen i Rudsbygd Foto: Jan-Tore Egge 
**Rudsbygd** er en bygd nord i Lillehammer kommune. Det bor omtrent 600 mennesker på stedet. Rudsbygd var tidligere del av Fåberg kommune, men da Fåberg og Lillehammer ble slått sammen, fulgte også Rudsbygd med. Nabosteder er Follebu, Auggedal, Øyer og Fåberg.

Rudsbygd er *delt* opp i tre deler: Baklia vest for fylkesvei 255, Midtbygda langs Fv255 og Øverbygda mot øst/nord. Fylkesvei 255 går langs midtbygda og til Vinstra.

Rudsbygd er også kjent for proffsyklisten Edvald Boasson Hagen som har vunnet mange proffsykkelritt, inkludert to etappeseiere i Tour de France 2011.

Den lokale avisen *Siste Post* kommer ut tre-fire ganger i året. I Rudsbygd ligger Buvollen skole og Buvollen barnehage. 

Idrettslaget heter Rudsbygd IL og har ca 230-240 medlemmer. 27. februar 2016 arrangerer Rudsbygd IL det tradisjonsrike Rudsbygdrennet. Rennet er åpent for alle mellom 8 og 16 år og foregår ved Buvollen skole. 

Bygda har også et eget nettsted.

Litteratur
----------

* *Vandreboka for Fåberg og Lillehammer* (2. utg.). Lillehammer: Fåberg historielag. 1991. s. 172. ISBN 82-90385-11-0.
* Inger Bjørnhaug (2000). *Lillehammer og Fåbergs historie, bind 3: Dølaby, verdensby*. Lillehammer: Thorsrud. ISBN 8278470596.
* *Fåberg og Lillehammer – gjennom 100 år*. Lillehammer: Fåberg og Lillehammer historielag. 1999. ISBN 82-90385-52-8.
* Tord Buggeland og Jakob E. Ågotnes, red. (1977). *Lillehammer: by og bygd – gate og grend*. Lillehammer: De Sandvigske Samlinger. ISBN 8290241011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rudsbygd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart[*død lenke*] hos Lillehammer kommune


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Forfatteren J.K. Rowling idet hun blir æresdoktor ved University of Aberdeen
En **æresdoktorgrad** er en doktorgrad som tildeles av et universitet uten at den som tildeles graden på forhånd har forsvart en avhandling i en disputas. Æresdoktorgrader har ofte de samme benevnelser og forkortelser som alminnelige doktorgrader, men tilføyes *honoris causa*, forkortet h.c. Slike doktorgrader gis oftest til svært fremtredende, gjerne utenlandske, akademikere. Ved mange universiteter er det også vanlig å utnevne andre fremtredende personer, for eksempel politikere, til æresdoktorer. Æresdoktorgrader kan gis som anerkjennelse av et livsverk av stor betydning, selv om det ikke dreier seg om et doktorgradsarbeid; for eksempel ble Henrik Ibsen utnevnt til æresdoktor (ved Uppsala universitet) og ble ofte omtalt med doktortittelen.

I Danmark ble ordningen med æresdoktorgrader i sin nåværende form etablert med en forordning av 9. januar 1824. Før den tid kunne kongen utnevne doktorer, *doctores bullati*, men det skjedde sist i 1736.

I Norge fikk Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) rett til å utnevne æresdoktorer med universitetsfundasen av 1824. Men ettersom universitetet ikke fant noen praktisk anvendelse av denne retten, ble den inndratt i 1845. I forbindelse med universitetets 50-årsjubileum i 1861 oppstod et ønske ved universitetet om å utnevne æresdoktorer, og universitetet søkte flere ganger forgjeves om å få tilbake retten. Først i 1902, under hundreårsmarkeringen av Niels Henrik Abels fødsel, fikk universitetet en midlertidig rett til å utdele graden *doctor matemathicae honoris causa* til 29 fremstående utenlandske vitenskapsmenn innen matematikk, fysikk og astronomi. I 1905 fikk universitetet en permanent rett til å utdele æresdoktorgrader til utlendinger. Først med en lovendring i 1955 ble det mulig å utnevne nordmenn til æresdoktorer «for fremragende personlig innsats i vitenskapens tjeneste eller til fremme av norsk vitenskap».

Se også
-------

* Liste over æresdoktorer ved Universitetet i Tromsø
* Liste over æresdoktorer ved Universitetet i Bergen
* Liste over æresdoktorer ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet

Litteratur
----------

* F.E. Hundrup: *Biografiske Efterretninger over dem, der ved Kjøbenhavns Universitet have erholdt de højeste akademiske Værdigheder*, 1-3. København 1854-59 (æresdoktorgrader 1824-1835)
* *Danish Theses for the Doctorate and Commemorative Publications of the University of Copenhagen 1836-1926*, København & London 1929 (æresdoktorgrader 1836-1926)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Honorary doctorates – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Universitetet i Oslo: Æresdoktorer ved UiO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Madelen Haaheim Sveinungsen** (23. mai 2002) er en norsk friidrettsutøver som representerer Sørild FIK. Hun konkurrerer i sprintløp og hoppøvelser, og fikk bronse i høydehopp under NM i friidrett innendørs 2020.

Idrettskarriere
---------------

### 2018

Haaheim Sveinungsen vant høydehopp og fikk sølv i lengdehopp i J16-klassen under UM innendørs 2018. Utendørs fikk hun sølv i høydehopp i U20-klassen under Junior-NM i friidrett 2018, og hun vant høydehopp under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2018 med ny personlig rekord på 1,73 meter.

### 2019

Under Junior-NM i friidrett 2019 kom hun på fjerdeplass i høydehopp, og hun vant høydehopp i J17-klassen under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2019.

### 2020

I februar 2020 deltok hun i NM i friidrett innendørs 2020, og fikk der bronse i høydehopp, bak Tonje Angelsen og Katarina Mögenburg. Dette var hennes første NM-medalje på seniornivå. Hun vant høydehopp under UM innendørs 2020.

Utendørs vant hun høydehopp i U20-klassen under Junior-NM i friidrett 2020, der hun forbedret sin personlige rekord til 1,78 meter. Under NM i friidrett 2020 kom hun på delt femteplass i høydehopp, sammen med Telma Eid.

Referanser
----------

1. ↑  Minfriidrettsstatistikk.info - *Madelen Haaheim Sveinungsen - Innendørs 2018*, besøkt 20. september 2020.
2. ↑  Minfriidrettsstatistikk.info - *Madelen Haaheim Sveinungsen - Utendørs 2018*, besøkt 20. september 2020.
3. ↑  Minfriidrettsstatistikk.info - *Madelen Haaheim Sveinungsen - Utendørs 2019*, besøkt 20. september 2020.
4. ↑  Minfriidrettsstatistikk.info - *Madelen Haaheim Sveinungsen - Innendørs 2020*, besøkt 20. september 2020.
5. ↑  Minfriidrettsstatistikk.info - *Madelen Haaheim Sveinungsen - Utendørs 2020*, besøkt 20. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

(en) Madelen Haaheim Sveinungsen – World Athletics Rediger på Wikidata

* (no) Resultater hos Minfriidrettsstatistikk.info
Plaça de Catalunya.
Francesc Macià-monumentet.
**Plaça Catalunya** (eller **Plaça de Catalunya**, begge er offisielle katalanske navn) er en stor plass i det sentrale Barcelona, som vanligvis regnes både som sentrum av byen og stedet hvor gamlebyen (Ciutat Vella) og 1800-tallsbyen Eixample møtes.

Noen av byens viktigste veier og avenyer møtes i Plaça Catalunya: Passeig de Gràcia, Rambla de Catalunya, la Rambla og Portal de l'Àngel, i tillegg til Ronda de Sant Pere, Carrer de Vergara og Carrer de Pelai. Plassen er på omtrent 50 000 kvadratmeter. Den er spesielt kjent for sine fontener og statuer, og for å ligge nær noen av Barcelonas mest populære attraksjoner, men også for det imponerende antallet duer som samler seg der.

Kunst
-----

### Skulpturer

Plaça Catalunya har noen interessante skulpturer, som representerer noucentismen, neoklassisismen og forskjellige avant-garde-bevegelser.

* *Deessa*, av Josep Clarà.
* *Pastor de Pau*, av Pablo Gargallo.
* Francesc Macià-monumentet. Innskrifta lyder: "Catalunya a Francesc Macià".
* Josep Llimonas skulpturer.

### Dekorativ kunst

Mosaikken som dekorerer veggene under bakken ble designa av elever fra Escola Massana.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Dashan** (kinesisk: 大山, pinyin: *Dàshān*, som betyr *stort fjell*, født 1965 i Ottawa i Canada) er det kinesiske skuespillernavnet til kanadieren **Mark Rowswell**, som er blitt kjent i kinesisk film og fjernsyn.

Rowswell begynte å studere kinesisk ved University of Toronto i 1984, og fikk da sitt første kinesiske navn, **Lu Shiwei** (路士伟). Etter eksamen i 1988 reiste han ut for å fortsette studiene ved Peking-universitetet. 

I november 1988 gjorde han seg bemerket på en internasjonal sangkonkurranse, og ble engasjert til et fjernsynsprogram av den kinesiske nasjonale kringkaster CCTV. Hans karriere innen fjernsynet og i filmserier har vedvart siden. Han er kjent for sin beherskelse av den kinesiske komediestil xiangsheng.

Han gjorde seg bemerket i rollen som jesuitten Giuseppe Castiglione, en jesuitt på 1700-tallet som virket som maler ved det kinesiske hoff. CCTV sendte i 2004 en serie på 24 episoder om ham. Året etter spilte Dashan hovedrollen som journalisten Edgar Snow i skuespillet *«Rød stjerne over Kina»*.

Referanser
----------

1. ↑   news.google.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dashan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Vesna Fabjan** (født 13. mars 1985) er en slovensk langrennsløper som har sin styrke i sprint. Hun bor i Spodnja Besnica og går for skiklubben *TSK Merkur*.

Fabjan gjorde sin internasjonale debut i kontinentalcupen i 2000. Hun ble nummer 37 på det første rennet, 5 km klassisk, men det viste seg fort at det var sprint hun var best i. I 2004 tok hun femteplass på sprinten i junior-VM, og hun har til sammen tre seire fra FIS-renn og juniorrenn.

Fabjan debuterte i verdenscupen i 2005 med en 42.-plass på sprinten i Reit im Winkl. Hun deltok i VM i 2005, som startet kun tre dager etter hennes verdenscupdebut, og tok en 34.-plass på sprinten. Hun deltok også i OL året etter. Der tok hun 40.-plass på sprinten og 14.-plass på sprintstafetten, sammen med Maja Benedicic. Under VM i 2007 tok hun 37.-plass på sprinten og 9.-plass på sprintstafetten, sammen med Petra Majdič.

I starten av sesongen 2007/08 tok hun en fjerdeplass på sprintstafetten i Düsseldorf, igjen sammen med Petra Majdič. Hennes beste individuelle verdenscupresultat er en fjerdeplass fra sprinten i Lahtis i sesongen 2008/09.

Fabjan har også deltatt i alle utgavene av Tour de Ski, og hun har henholdsvis 48.- og 40.-plass sammenlagt. Hennes beste enkeltresultater i Tour de Ski er fra den tredje utgaven. Der tok hun niendeplasser på sprintenene i Praha og Nové Město. Hun tok bronse på sprint under Vinter-OL 2014 i Sotsji.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Totalt | Distanse | Sprint |
| --- | --- | --- | --- |
| Poeng | Plassering | Poeng | Plassering | Poeng | Plassering |
| 2005/06 | 8 | 103. | - | - | 8 | 68. |
| 2006/07 | 57 | 56. | - | - | 57 | 32. |
| 2007/08 | 112 | 37. | - | - | 112 | 23. |
| 2008/09 | 198 | 34. | 3 | 91. | 195 | 12. |
| 2009/10 | 321 | 21. | 2 | 97. | 319 | 7. |
| 2010/11 | 266 | 29. | 2 | 89. | 264 | 9. |
| 2011/12 | 261 | 31. | 9 | 68. | 252 | 10. |
| 2012/13 | 66 | 60. | - | - | 66 | 31. |
| 2013/14 | 193 | 34. | - | - | 193 | 11. |
| 2014/15 | 56 | 67. | - | - | 56 | 37. |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vesna Fabjan – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Vesna Fabjan – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Vesna Fabjan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vesna Fabjan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Vesna Fabjan – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
Planeten Mars, som den ser ut gjennom et lite teleskop. Flekkene er albedoformasjoner.
**Albedoformasjoner på Mars** er lyse og mørke formasjoner eller mønstre som kan sees på planeten Mars ved hjelp av et jordbasert teleskop på grunn av albedo-basert kontrast.

Før romsonder ble tatt i bruk for å bistå utforskningen av Mars, var albedoformasjoner det astronomene kunne bruke til å lage kart over Mars, og mange av disse har derfor fått egne navn. Lenge opererte ulike astronomer med ulike navn, men i 1958 ble listen standardisert av Den internasjonale astronomiske union. Deres offisielle kart inneholdt 128 navngitte formasjoner, hvorav 105 kom fra Giovanni Schiaparelli, 16 fra Eugène Michel Antoniadi, 2 fra Percival Lowell, 2 fra Camille Flammarion og 3 ble opprettet av en komité.

Mange av de gamle albedo-navnene brukes fremdeles for å beskrive geografiske områder på planeten. Den internasjonale astronomiske union bruker dessuten navnene til navnsetting. I 2012 ble for eksempel fjellet Aeolis Mons oppkalt etter den gamle albedoformasjonen «Aeolis».

De lysere formasjonene ble tidlig identifisert som en frosset substans, enten vann eller karbondioksid, men de mørkere formasjonene var lenge et mysterium. Da Giovanni Schiaparelli begynte å observere Mars i 1877, trodde han først de mørkere formasjonene kunne være innsjøer eller myrer og de fikk navn som bærer preg av det (latin: *mare*, *lacus*, *palus*, osv.). Etterhvert ble hypotesen forkastet, men flekkene forble et mysterium, spesielt siden astronomene kunne observere at de forandret størrelse og intensitet gjennom året. I dag vet vi at flekkene kommer fra områder der vinden har blåst vekk overflatestøvet og avdekket en mørkere berggrunn. Størrelsen forandrer seg i løpet av året på grunn av sandstormer.

Referanser
----------

1. ↑  «Martian Feature Name Nomenclature». Mars Art Gallery. Besøkt 29. juli 2011.
2. ↑  «Feature Names: The Classification of Martian Features». Astrodigital: Explore Mars. Besøkt 29. juli 2011.
3. ↑  Blue, J. (16. mai 2012). «Three New Names Approved for Features on Mars». US Geological Survey. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 12. februar 2019.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 28. juli 2012. Besøkt 12. februar 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* iTouchMap.com - Liste over albedoformasjoner på Mars.

Portal: Astronomi
**Maxim Berghianu** (født 19. august 1925 i Sighișoara, død 30. januar 2005 i București) var en rumensk kommunistisk politiker.

Liv
---

Berghianu ble medlem av Kommunistpartiet i 1945. I 1955 ble han varamedlem av partiets sentralkomité, og i 1960 fullt medlem, en stilling som han hadde til desember 1989 da den rumenske revolusjonen fant sted. I 1964 ble Berghianu, som i mai 1961 ble hedret med medaljen til ære for det 40. jubileum av stiftelsen av kommunistpartiet, utnevnt til førstesekretær av kommunistpartiet i fylket Cluj.

I desember 1965 ble han, som etterfølger av Roman Moldovan, utnevnt til formann i den statlige plankomisjonen («Comitetului de stat al planificarii») og beholdt denne stillingen til han ble avløst av Manea Mănescu i oktober 1972. Fra april 1969 til oktober 1972 var han også medlem av Romanias forsvarsråd.

Etter en regjeringsommøblering i oktober 1972 var han til mars 1978 minister for levering av teknisk materiale og kontroll av administrasjonen av fast eiendom. Etter ett år som førstesekretær av kommunistpartiet i fylket Ilfov, ble han i januar 1979 utnevnt til statssekretær i Ministeriet for landbruk og matvareindustri med ansvar for matvareindustrien. Berghianu etterfulgte deretter Emil Bobu i mars 1981 som arbeidsminister og hadde denne stillingen til 22. desember 1989. 

Berghianu, som var gift med skuespillerinnen Silvia Popovici (1933–1993), var også dikter og publiserte i 1995 diktsamlingen *Râul lui Heraclit* og i 2000 *Univers incert*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   books.google.co.jp[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.cnsas.ro[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bosomitu, Stefan (12. mars 2015). *Miron Constantinescu. O biografie* **(engelsk)**. Humanitas SA. ISBN 9789735047290.
4. ↑  Liste der Träger der Medaille zum 40. Jahrestag der Gründung der PCR (Position Nr. 19) Arkivert 4. desember 2011 hos Wayback Machine. (PDF; 233 kB)
5. ↑  «Die Zusammensetzung des Verteidigungsrates der SRR». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 15. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Puerto Maldonado** er en by i det sørøstlige Peru i regnskogen i Amazonas 55 kilometer vest for den bolivianske grensen og ved stedet hvor elvene Madre de Dios og Tambopata møtes. Byen er hovedstaden i Madre de Dios (region), ligger om lag 183 moh. og har 50 661 (2005) innbyggere.[]

I området som grenser til Puerto Maldonado ligger Manu nasjonalpark, Tambopata verneområde og Bahuaja-Sonene nasjonalpark som er noen av de best bevarte primære regnskoger i verden, kjent for sitt biologiske mangfold.[]

Historie
--------

Puerto Maldonado ble etablert i 1902. Byen fikk navn etter Faustino Maldonado, Tarapoto, som hadde utforsket elven Madre de Dios i 1861 og druknet i et stryk i elven Mamoré i Bolivia.

Byen var tidlig en viktig by for gummiindustri. På 1980-årene kom flyplassen i drift.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |



1. ↑  ; *folketellingen i Peru i 2017*; besøksdato: 23. november 2018.
*For forkjemperen for funksjonshemmede, se* Ketil Moe (1966).

**Ketil Sigurd Moe** (født 25. juni 1947 i Fredrikstad) er en norsk arkitekt.

Han er utdannet ved Hammersmith school of art and building i London 1968 og Arkitekthøgskolen i Oslo 1974.

Moe arbeidet først hos arkitektfirmaene Østby- Kleven- Almaas og Lyngar-Pouson- Tostrup før han i 1977 ble ansatt i arkitektfirmaet HRTB i Oslo (Hultberg, Resen, Throne-Holst, Boguslawski), fra 1993 som partner. Fra 1983 til 1990 var han partner og leder i arkitektfirmaet AROS i Sandnes, et datterselskap av HRTB. Fra 2007 – 2010 var Moe partner i firmaet Moe & Løvseth, nå Løvseth + Partners.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Gunnarsjaa, Arne (1939-2015) (1999). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt forlag. s. 516. ISBN 8279350071.

Eksterne lenker
---------------

* «Ketil Moe» i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Mørket faller som regn*** er en roman av den norske forfatteren Knut Meling, utgitt på Gyldendal i 1982. Dette var hans første på bok på Gyldendal forlag. Romanen ble i 1989 utgitt på det nederlandske forlaget Uitgeverij Het Spectrum under tittelen *De nacht valt als regen.* Romantittelen ble inspirasjon for en sang med samme tittel som visesangeren Finn Kalvik publiserte i 2004.

Handling
--------

Boken er utformet som en til dels springende og usammenhengende monolog. Stemmen tilhører en 77-årig mann som ligger kreftsyk på et sykehjem i New York, byen han alltid har bodd i. Legene har sagt at han ikke kan gjøre seg noe håp om å bli frisk, og mens han venter på å dø tenker han tilbake på sitt liv. Det fremstår som grått og kjedelig, og når han får en ung forfatter som låner ham øre, begynner han å pynte på sannheten. Gjennom å konstruere en alternativ livshistorie tegner han et bilde av hvordan han ønsker at livet hans skulle eller kunne ha blitt.

Referanser
----------

1. ↑  «Knut Meling med krevende roman». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. Haugesunds Avis. 13. desember 1982. Besøkt 25. september 2020.
2. ↑  «Knut Meling». *Store norske leksikon*. 26. februar 2020. Besøkt 25. september 2020.
3. 1 2  Skogaas, Peder (23. september 1982). «Dusinvare fra Meling». *Akershus Arbeiderblad*. «Både rammene for boka og ambisjonene er gode nok, men den engasjerer ikke. Kanskje har det noe å gjøre med den store aldersforskjellen mellom hovedperson og forfatter. Meling er bare drøyt tretti og har kanskje ikke nok personlige opplevelser i tråd med boka til å bli engasjerende. Det er synd, for Melings tidligere bøker: Dager i transitt og Storkens vinger viste oppløftende takter.»
4. ↑  Finn Kalvik. «Dagdrivernotater». finnkalvik.no. Arkivert fra originalen 13. juni 2021. Besøkt 25. september 2020. «Mørket faller som regn : Tekst og musikk Finn Kalvik [Manus] : Etter en roman-tittel av Knut Meling»
**Leif Longum** (født 19. november 1927 i Oslo, død 5. mai 1997 i samme by) var en norsk litteraturforsker og professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Bergen.

Liv
---

Han var sønn av Georg Longum (1895–1962) og Aagot Johanne Gudim (1896–1975). Etter å ha tatt *examen artium* i 1946 var han elev ved Nansenskolen, før han ble *M.A.* ved Universitetet i Pennsylvania i 1952. I 1957 ble han *mag. art.* i almen litteraturhistorie fra Universitetet i Oslo. Magistergradsavhandlingen «To kjærlighetsromantikere» handlet om Gunnar Heiberg og Helge Krog.

Etter et år som lærer ved Nordiska Folkhögskolan i Kungälv var han lærer ved Nansenskolen fra 1960 til 1972. Han ble så ansatt som universitetslektor ved Universitetet i Bergen, hvor han fra 1974 var førstelektor og fra 1992 professor i nordisk litteratur.

Etter studieoppholdet i USA var Longum påvirket av nykritikken. Longum utga blant annet en bok om kulturradikalismen i mellomkrigstiden (*Drømmen om det frie menneske*, 1986).

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Leif\_Longum[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 18. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Fagprofilar ved Nordisk institutt, Universitetet i Bergen 1946-1996*. Bergen: Instituttet. 1996. ISBN 8290500343.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Leif Longum i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Leif Fritjof Måsvær** (født 29. januar 1941) er en tidligere norsk politiker (KrF). Måsvær er født i Skudeneshavn. Han var ordfører i Stavanger kommune 1988–1989 og 1994–1995 og varaordfører 1990–1993 og 1996–1999. 
Måsvær ble første gang innvalgt til Stavanger bystyre ved kommunevalget i 1975. Ved kommunevalget i 1979 mistet han sin faste plass i bystyret. Han ble imidlertid valgt til fylkestinget i 1979. I 1983 fikk han igjen fast plass i Stavanger bystyre.Ved kommunevalget i 1987 inngikk sentrumspartiene samarbeid med Arbeiderpartiet og SV. Avtalen gikk ut på at Leif Måsvær skulle være ordfører i perioden 1988-1989 og varaordfører i perioden 1990-1991. Avtalen videreførtes etter kommunevalget i 1991, Arbeiderpartiet skulle ha ordføreren i perioden 1992-1993 og Kristelig Folkepartis Leif Måsvær skulle være ordfører i perioden 1994-1995. Etter valget i 1995 avsluttet Kristelig Folkeparti imidlertid samarbeidet med Arbeiderpartiet og inngikk et samarbeid med Høyre, Senterpartiet, Bymiljølisten, og Pensjonistpartiet, og et valgteknisk samarbeid med Fremskrittspartiet. Måsvær var varaordfører i perioden 1996-1999. 
I 1999 gikk han ut av kommunalpolitikken og ble ansatt som administrerende direktør i Forus Industritomteselskap AS, i et selskap der han hadde vært styremedlem i 12 år. Leif Måsvær hadde mange andre styreverv. I 2004 ble Måsvær pensjonist.

Leif Måsvær har et livslangt engasjement for kristent arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  «Leif Måsvær». Stortinget.no.
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Stavanger bystyre 1976-79", 18. september 1975 s.9.
3. ↑  Rogalands Avis: "Disse kom inn i Stavanger", 21. september 1979 s.7.
4. ↑  Rogalands Avis: "Sjefenes tumleplass", 20. september 1979 s.6.
5. ↑  Stavanger Aftenblad: "Det nye bystyret", 16. september 1983 s.7.
6. ↑  «Nytt om navn» – *Stavanger Aftenblad* (17. juni 2004), s. 9.

Kilder
------

* Gunnar A. Skadberg: *Stavangers ordførere*, 2017

Eksterne lenker
---------------

* (no) Leif Måsvær hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Leif Måsvær hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Kari Thu** | **Stavangers ordfører**(1988–1989) | Etterfølger:**Tore Nordtun** |
| Forgjenger:**Brit Egaas Røen** | **Stavangers ordfører**(1994–1995) | Etterfølger:**Leif Johan Sevland** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Paran Street, Ramat Eshkol

**Ramat Eshkol** er et nabolag og en bosetting i østre del av Jerusalem. I 2010 hadde den et folketall på 3.573 innbyggere. Den ligger et stykke nord for Gamlebyen, nord for det palestinske nabolaget Sheikh Jarrah.

Bosettingen ble oppkalt etter Levi Eshkol, som var Staten Israels president fra 1963 til 1969.

Historie
--------

Byggingen av bosettngen tok til i 1968. Den var den første jødiske bosetting i Øst-Jerusalem som ble til etter Seksdagerskrigen. Før dette tilhørte området den palestinske landsbyen Shuafat. I januar 1970 blyttet de første bosettere inn i Ramat Eshkol.

I løpet ab 1980- ohg 1990-årene flyttet mange haredifamilier til Ramat Eshkol. Hareediene ble etter en tid i flertall der. Deres bestrebelser på å få hverdagen i nabolaget gestaltet i bakt med deres egen levemåte, førte flere ganger til konflikter med sekulære jøder.

Eksterne lenker
---------------

(en) Ramat Eshkol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Referanser
----------

1. ↑  *East Jerusalem Settlements* Arkivert 4. mai 2021 hos Wayback Machine. lest 26. oktober 2018.
2. ↑  *Shu’fat Town Profile*, s. 13, lest 26. oktober 2018.
3. ↑  Shlomo Hasson: *Haredi and Secular Jews in Jerusalem in the Future: Scenarios and Strategies*. Floersheimer Institute for Policy Studies, Jerusalem 1999, s. 44.
4. ↑  Nir Chason: *קרית חינוך חרדית תוקם ברמת אשכול למרות התנגדויות התושבים החילונים*. I: Haaretz, 1. april 2012.
**Rotrude** (eller *Hruodtrud*, født 775, død 6. juni 810) var en frankisk prinsesse.

Liv og virke
------------

Hun var datter av keiser Karl den store og Hildegard av Vinzgouw. Rotrude fikk sin utdannelse i Aachen av Alcuin ved palassets skole. Alcuin satte pris på henne og kaller henne *Columba* i sine brev til henne. 

Hun var 781-788 trolovet med keiser Konstantin VI av Bysants som en del av en politisk allianse, og grekerne gav henne navnet Erythro og sendte en munk, Elisaeus, for å undervise henne i gresk kultur og språk. Alliansen mellom Bysans og Frankerriket ble brutt i 786 og trolovelsen ble brutt i 788 av den bysantinske keiserinne Irene.

Hun hadde et forhold med Rorgo av Rennes og fikk en sønn med ham; Louis, Abbot av Saint-Denis (800 – 9. januar 867), men hun giftet seg aldri. Samme år som hennes sønn ble født, ble hun plassert i kloster hos sin fars søster Gisela, som var abbedisse i Chelles, der hun også selv ble nonne. 

Rotrude og Gisela forfattet i år 800 et brev til Alcuin av York, som fikk ham til å forfatte *Commentaria i Johannem Evangelistam*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 136142966, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 204[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 200-210[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   La Préhistoire des Capétiens[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Charlotte Gschwind, Rotrud, i: Lexikon des Mittelalters Band VII, Spalte 1054

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |