recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christian Hundsnes Grøvlen** (født 1990) er en norsk klassisk pianist som er direktør for KODE komponisthjemmene fra Bergen. Han er utdannet ved Norges musikkhøgskole, Universität für Musik und darstellende Kunst i Wien og ved Det Kongelige Danske Musikkonservatorium.

Karriere
--------

Christian Grøvlen er født og oppvokst i Bergen. Han begynte å spille klaver som 5-åring på *Marianne Musikkskole*. Da han var 13 år ble han elev ved det nyoppstartede talentutviklingsprogrammet *Unge Musikere* ved Griegakademiet i Bergen. Han var elev der frem til 2009, da han startet å studere ved Norges musikkhøgskole. Han har vunnet førstepris i Ungdommens Musikkmesterskap tre ganger, som solist i 2005 og både som solist og kammermusiker i 2007. Han var solist med Bergen Filharmoniske Orkester første gang som 17-åring under *De Unges Konsert*, hvor han også vant publikumsprisen. I mai 2015 debuterte han i Universitetets Aula i Oslo og i juni samme år ved Festspillene i Bergen. Han har medvirket på flere festivaler i Norge, blant annet Oslo Kammermusikkfestival, Vinterfestspillene på Røros, Sunnmøre Kammermusikkfestival. I juni 2016 ble han tildelt Robert Levins Pianistpris i Oslo. Grøvlen debuterte høsten 2017 fra Solistklassen ved Det Kongelige Danske Musikkonservatorium. Samme år utkom hans første innspilling "Bach - Inside Polyphony" på 2L til strålende kritikker.

Referanser
----------

1. ↑   «Christian Hundsnes Grøvlen – 3 roller i norsk næringsliv», besøkt 1. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Christian Hundsnes Grøvlen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Garabito** er en kanton nordvest i provinsen Puntarenas i Costa Rica. Kantonen hadde 17 229 innbyggere i 2011. Arealet er på 316,31 km². Administrasjonssentrum er strandbyen Jacó, som er et av landets mest besøkte feriesteder.

Kantonen ligger langs stillehavskysten og har ei rekke strender, deriblant Jacó, Playa Hermosa, Punta Leona og Playa Herradura. Carara nasjonalpark ligger også i kantonen. Río Grande de Tárcoles, som er populær blant turister på grunn av de mange krokodillene, renner ut i Garabito.

Kantonen er oppkalt etter cacique Garabito, indianerkongen som kjempa for å forsvare Costa Rica mot spanjolene på 1500-tallet.

Distrikter
----------

Kantonen er delt inn i to distrikter:

* Jacó
* Tárcoles

Bilder
------

* JacóJacó
* Punta LeonaPunta Leona
* Krokodille i Río Grande de TárcolesKrokodille i Río Grande de Tárcoles

Referanser
----------

1. ↑  «Estadísticas demográficas. 2011 – 2025. Proyecciones nacionales. Población total proyectada al 30 de junio por grupos de edades, según provincia, cantón, distrito y sexo». Instituto Nacional de Estadística y Censos. Besøkt 11. januar 2022.
2. ↑  INEC – Censo Nacional de Población y Vivienda 2011

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Trekirkene i sørlige Lille-Polen** er en gruppe historisk og arkitektonisk viktige trekirker i det subkarpatiske og lillepolske voivodskap, de fleste oppført i lafteverk. De eldste kirkene ble bygd i det 14. århundre, den eldste av disse er trekirken i Haczów fra 1388. De er bevart i god stand og utgjør den eldste gruppen trekirkebygg i Europa etter de norske stavkirkene. 

Seks av trekirkene er skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv: 

* Erkeengelen Mikaels kirke i Binarowa
* Alle Helliges kirke i Blizne
* Erkeengelen Mikaels kirke i Dębno Podhalańskie
* Den hellige jomfru Marias himmelferds og erkeengelen Mikaels kirke i Haczów
* St. Leonards kirke i Lipnica Murowana
* Apostlene Filips og Jakobs kirke i Sękowa

Andre trekirker i regionen finner vi i Slovakia og i polsk-ukrainske Karpatene.

Form og historie
----------------

Trekirkestilen i Lille-Polen oppstod i senmiddelalderen og slutten av det 16. århundre. Den var til å begynne med preget av gotiske ornamenter og polykrome detaljer, men på grunn av kirkenes trekonstruksjon var strukturen og den generelle formen deres helt forskjellig fra den polske gotikken som rådet på den tiden, og som hovedsakelig omfattet steinarkitektur. Kirkene ble bygd ved bruk av horisontal tømmerteknikk, vanlig i Sentral- og Nord-Europa siden middelalderen. Kirkene som ble bygd senere er derimot påvirket av rokokko- og barokkstilen. Flere av kirkene er også påvirket av den gresk-katolske og ortodokse stil i områdene. Enkelte kirker har greske kors og løkkupler, og flere blander disse elementene med romerske former som avlange midtskip og spir. Byggingen av kirkene ble støttet av velstående familier, og kirkene ble raskt et statussymbol. De regnes i dag for å være et enestående vitnesbyrd for de middelalderske byggetradisjoner i det romersk-katolske kulturområde.

Billedgalleri
-------------

Følgende galleri viser et utvalg av trekirkene i sørlige Lille-Polen:

* BinarowaBinarowa
* Dębno PodhalańskieDębno Podhalańskie
* Lipnica MurowanaLipnica Murowana
* SękowaSękowa
* OrawkaOrawka
* GrywałdGrywałd

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wooden churches in Poland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Polen (liste) |
| --- |
|  | 
* Gamlebyen i Kraków (1978)
* Saltgruven Wieliczka (1978)
* Konsentrasjonsleirene Auschwitz-Birkenau (1979)
* Gamlebyen i Warszawa (1980)
* Białowieżaskogen (1979, 1992)
* Gamlebyen i Zamość (1992)
* Gamlebyen i Toruń (1997)
* Den tyske ordens slott i Malbork (1997)
* Kulturlandskapet Kalwaria Zebrzydowska (1999)
* Fredskirkene i Jawor og Świdnica (2001)
* Trekirker i sørlige Lille-Polen (2003)
* Mużakowski-parken (2004)
* Folkehallen i Wrocław (2006)
* Trekirker i Karpatene (2013)

 | Polens flagg |
**Gapvind** er en lokal vind som blåser gjennom et gap mellom (to) fjell.

Gapvinder nær bakken er sterke vinder på 20-40 knot (30-55 km/t), av og til over 50 knot (75 km/t). Gapvinder er generelt sterkest nær utgangen av gapet.

Eksempler på gapvinder er vinder som opptrer nær bakken i Gibraltarstredet – en av de sterkeste i regionen kalles Viento de Levante. Tilsvarende vinder opptrer i andre fjellkjeder, som Tehuantepecer, en kraftig vind gjennom Chivelapasset i Mexico. Gapvinder kan også opptre i lange kanaler, som gjennom Juan de Fucasundet mellom Olympiafjellene i Washington og Vancouver Island i Britisk Columbia. De finnes i Hinlopenstretet nær Spitsbergen og i Columbia River på grensen mellom Washington og Oregon. Der hvor slike vinder opptrer hyppig blir det ofte installert vindmøller eller hele vindparker.

Et annet eksempel er i Kosovo i Serbia hvor vind blåser langs Donau.. I de sydlige Karpatene og i Balkan-fjellene blåser de langs Donau i Romania og strømmer ut ved Jernporten. Disse vindene er kjent som Kosovo-vind. Det som kjennetegner Kosovo-vinden er sterk vind i sydøstlig retning, vedvarende og med sterke kast.

Referanser
----------

1. 1 2  Romanić; m.fl. (2015). «Contributing factors to Koshava wind characteristics». *International Journal of Climatology*. doi:10.1002/joc.4397. Besøkt 20. august 2015.
**Duo Duo** (kinesisk: 多多, pinyin: *Duō Duō*) er forfatternavnet som benyttes av den kinesiske dikteren **Li Shizheng** (栗世征, *Lì Shìzhēng*, født 1951 i Beijing i Folkerepublikken Kina). Han er en av de fremste representanter for den modernistiske såkalte tåkediktning.

Liv og virke
------------

Som ung under kulturrevolusjonen ble han sendt til landsbygden ved innsjøen Baiyangdian (白洋淀), der han begynte å lese og skrive poesi. Flere av hans skolekamerater skulle også bli kjente som ekspontenter for den underjordiske poesibevegelsen kalt «tåkedikterne» (kinesisk: 朦胧诗人; pinyin: *Ménglóng Shīrén*): Bei Dao, Gu Cheng og Mang Ke.

Duo Duo tidlige dikt er korte og elliptiske og i noen av dem er det henspilling til politiske temaer. I hans tidlige dikt finnes det mange spor som leder til vestlige diktere som Charles Baudelaire, Marina Tsvetajeva og Sylvia Plath. Hans stil gjennomgikk en utvikling midt o 1980-årene til lengre og mer filosofisk poesi. Til forskjell fra Bei Daos korthugne billeddspråk skrev Duo Duo lengre poesi med vekt på lyd og retorikk. Noen av hans dikt grenser til essyistikk som *Leksjoner* fra 1984 (诲教), som talte til Kinas «tapte generasjon» på samme vis som Bei Daos dikt *Svar*.

I 1989 var Duo Duo vitne til protestene på Den himmelske freds plass. Ved en tilfeldighet var han den 4. juni booket på et fly til London for poesiopplesning på British Museum. Han levde deretter i mange år i Storbritannia, Canada og Nederland. Hans poetiske språk gjennomgikk der en forsndring med tema som eksil og rotløshet. Duo Duo begynte også å benytte det kinesiske språk på et mer selvbevisst vis. I blant er hans dikt på gränsen til det ugjennomtrenglige men likevel meget effektive, som for eksempel diktet *Betrakter havet* (看海).

I 2004 vendte Duo Duo tilbake til Kina der han ble hedret både av en yngre generasjon poeter og fikk en litterær rehabilitering. Han underviser ved universitetet i Hainan, dit den kinesiske poeten Su Dongpo (Su Shi, 1037–1101) en i sin tid ble sendt i indre eksil av det kinesiske hoff.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119066009, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Trove, oppført som Duoduo, Trove person-ID 1379248, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   MAK, oppført som Duoduo, PLWABN-ID 9810626294405606[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Korean Authority File, oppført som 둬둬, National Library of Korea ID KAC201814387[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.neustadtprize.org, besøkt 5. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Verk av og om Duo Duo i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Verk av eller om Duo Duo i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
* Artikel über Duo Duo im *Asienspiegel*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Jørgen Hiort** (født 1737, død 1804) var en norsk direktør og gruvemann. Utdannelsen tok han for det meste i Tyskland, og kom tilbake til Norge og Sølvverket på Kongsberg etter fullendt utdannelse. Han var oberberghauptmann for Kongsberg Sølvverk fra 1775 til 1791 og var dessuten med på å starte opp Blaafarveværket.

Hiorts største oppgave ved Sølvverket var å redusere utgiftene – dette gjorde han i hovedsak ved å si opp gruvearbeidere. Med det ble arbeidsstokken redusert fra 4000 mann til 2112 over 11 år fra 1769. Dette reduserte utgiftene, men reduserte samtidig inntektene, da færre mann betydde en kraftig nedgang i utvunnet sølv. Sølvgangene lå stadig dypere, og effektiviteten sank.

Hiort gikk fra stillingen i 1791, og flyttet til København, hvor han døde i 1804,

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 199[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Hiort, Hiorts gate i Kongsberg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Dybdepsykologi** (tysk: *Tiefenpsychologie*) er et begrep som ble skapt av psykiateren Eugen Bleuler for å referere til en psykoanalytisk tilnærmelse til terapi og forskning som tar det ubevisste i betraktning. Begrepet ble raskt akseptert i året det ble foreslått (1914) av Sigmund Freud, for å dekke et topografisk syn på sinnet i forskjellige psykiske systemer.

Dybdepsykologi har senere blitt brukt om den pågående utvikling av teorier og terapier som har vært startet av Pierre Janet, William James og Carl Jung så vel som av Freud, for å utforskje forholdet mellom de bevisste og det ubevisste, og indikerer som sådan både psykoanalyse og Jungs psykologi.

Referanser
----------

1. ↑  Henri Ellenberger, *The Discovery of the Unconscious* (1970) p. 562
2. ↑  Sigmund Freud, *On Metapsychology* (PFL 11) p. 175-6
3. ↑  Chalquist, Craig. «What Is Depth Psychology?». *terrapsych.com*. Re-engaging the Soul of Place (Spring Journal Books, 2007). Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 19. februar 2013.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 24. desember 2012. Besøkt 22. mai 2018. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Garantiinstituttet for eksportkreditt** (**GIEK**) var et norsk forvaltningsorgan underlagt Nærings- og fiskeridepartementet. GIEKs formål var å fremme norsk eksport gjennom å stille garantier på vegne av staten. Garantiene skulle hjelpe utenlandske kjøpere med finansiering, redusere risikoen for tap for norske eksportører og utenlandske kjøpere, og gi norske bedrifter like konkurransevilkår i utlandet.

Garantiene skulle være tilpasset norske eksportbedrifters og utenlandske kjøperes behov, og dekke politisk og kommersiell risiko på lån utstedt av private eller offentlige finansinstitusjoner. Garantiene kunne bare stilles der det ble levert norske varer eller tjenesteytelser til utlandet, eller der en eksporttransaksjon på annet vis fremmet norsk verdiskaping.

GIEK forvaltet tre innenlandske garantiordninger for kraftkjøp, byggelån til norske verft og en långivergaranti for kjøp av skip fra norske verft til bruk i Norge.

GIEK var et supplement til det private bank- og finansmarkedet og skulle resultatmessig gå i balanse over tid.

1. juli 2021 ble GIEK erstattet av Eksportfinansiering Norge.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Etater underlagt Nærings- og fiskeridepartementet |
| --- |
| 
* Brønnøysundregistrene
* Direktoratet for mineralforvaltning med Bergmesteren for Svalbard
* Fiskeridirektoratet
* Fjordfiskenemnda
* Garantiinstituttet for eksportkreditt
* Havforskningsinstituttet
* Justervesenet
* Klagenemnda for industrielle rettigheter
* Kystverket
* Norges geologiske undersøkelse
* Norsk akkreditering
* Norsk romsenter
* Patentstyret
* Sjøfartsdirektoratet

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Trekandiri**, også kjent som **Trekandini**, er et gresk kystfartøy for handelvirksomhet som eksisterte fra ca. 1660 og fremover gjennom tre århundrer. Skipstypen var det minste av de greske handelsfartøyet på Egeerhavet. Den var krumstevnet og hadde en oppadgående baug kalt «baltisk baug». De fleste greske fartøyer, uansett størrelse, har utvendig baug uansett form på forstevnen. Flere eksempler på denne båttypen fines fremdeles i Egeerhavet.

Trekandiri
----------

Historien om opprinnelsen til den meste vanlige greske seilfarkosten i det østre middelhavsområdet går ut på at en gruppe greske sjømenn fra øya Hydra som ble løslatt fra tunisiske fangenskap dannet et partsrederi for et skip de hadde bygget med utgangspunkt i deres fangevokteres skip. Suksessen med den nye designen la grunnlaget for en båttype som skulle eksistere i flere århundrer. Hydra ble det viktigste, maritime senteret i historien og benyttet denne båttypen.

Trekandinien er et spissgattet seilskip med de samme trekk som den greske fiskebåten *kaiki* som egentlige er en mindre variant, men med annerledes baug. Også denne båttypen eksisterer fremdeles. Til forskjell fra de større handelfartøyene beholdt denne båttypen de spesielle skvettgangene av tre eller lerret langs relingen. Rorkulten var også synlig på akterstevnen.

Fram til 1850 hadde trekandiriene rigg med skværseil, luggerseil og et klyverseil på to pålemaster samt baugspryd. En kombinasjon av skværseil, luggerseil, klyver og enkeltseil var et vanlig syn på de greske kystfartøyene. Etter 1850 ble skværseilene erstattet av luggerseil og gaffelseil. Den forreste masten var alltid lavere enn den akterste masten på båten.

De største kunne være opptil på 400 tonn, og de siste som ble bygget på 1900-tallet, fikk en rigging kalt «psatha-randa» med gaffelseil på aktermasten og luggerseil på formasten samt to klyverseil på baugspydet. Skroget ble bredere med tiden for seilas i langsom fart.

Se også
-------

* Caique

Litteratur
----------

* *Conway`s History of the ship: The Heyday of Sail- The Merchant Sailing Ship 1650-1830* 1995 ISBN 0-85177-644-2

Eksterne lenker
---------------

* Modell av Trehantiri/Trekandiri
* Bildegalleri av modellen Trehantiri med skansebekledning langs relingen
* Trehandiri Caïque
* Trehandiri brigantinerigg
* Trehandiri psatha-randa rigg
* Trehandiri bratsera rigg
***Ehrlichia*** er en slekt bakterier i ordenen rickettsiales som overføres til mennesker ved flåttbitt. Flere arter kan forårsake infeksjon (Ehrlichiose) hos mennesker. Slekten har navn etter den tyske mikrobiologen og nobelprisvinneren Paul Ehrlich (1854–1915). Ehrlichiose er ikke zoonotisk, dvs at den ikke smitter fra dyr til mennesker, kun via flåttbitt.

Historikk
---------

Sykdommen ble først påvist i Sør-Afrika på 1800-tallet. At flått var smittekilden ble første gang påvist i 1900. Selve organismen ble påvist i 1925 da den ble klassifisert som en *rickettsia*. Den fikk opprinnelig navnet *Rickettsia ruminantium*. I 1945 ble det utviklet en behandling for å immunisere husdyr. Dette er fortsatt den eneste tilgjengelige «vaksine». I 1985 klarte man for første gang å dyrke ehrlichiabakterien i vevskultur.

Ehrlichiose ble først beskrevet av den norske legen Johan Bakken i USA i 1994. Det første dokumenterte tilfellet i Europa ble oppdaget i Slovenia i 1997. De første tilfellene i Norge ble beskrevet i 1998. De første svenske tilfellene av human granulocytær ehrlichiose ble beskrevet i 1999. 

Sykdommen arter seg vanligst som en akutt, febril tilstand med hodepine og muskelsmerter som de vanligste kliniske funn, men nedsatt matlyst, kvalme, leddsmerter og tørrhoste forekommer hyppig. Ubehandlet kan sykdommen vare i uker. Et alvorlig, sepsisliknende sykdomsbilde med dødelig utgang forekommer hos under 2 % av pasientene, da spesielt blant eldre mennesker. 

I en norsk, seroepidemiologisk studie ble det funnet at 10 % av pasienter med sikker borreliose også hadde antistoffer også mot ehrlichioseagens.

*Human granulocytær ehrlichiose* skyldes en rickettsiabakterie som i dag har navnet Anaplasma phagocytophilum (tidligere kalt *Ehrlichia equi* eller *Ehrlichia phagocytophila*). Sykdommen betegnes i dag Human granulocytær anaplasmose.

Se også
-------

* Anaplasmose

Referanser
----------

1. ↑  Human granulocytær ehrlichiose i Norge[*død lenke*], besøkt 27. januar 2010
2. ↑  Bakken JS et al. Serological evidence of human granulocytic ehrlichiosis in Norway. Eur J ClinMicrobiol Infect Dis 1996; 15(10): 829–32
3. ↑  Informasjon om ehrlichiose på Medline Plus, oppdatert 3. desember 2009, besøkt 27. januar 2010

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Hatlestad** er norsk etternavn som også gjenfinnes i stedsnavn. Det er ca. 400 i Norge (2009) med navn Hatlestad.

Etymologi
---------

Navnet Hatlestad betyr sannsynligvis «Atles stad». Det har også vært hevdet at navnet skriver seg fra «hatl» i betydningen hassel. [] Det vil si stedet der det vokser hassel. Det er ikke utenkelig at begge variantene er gyldig, slik at de forskjellige stedene har forskjellig etymologi.

Tilegning
---------

Før 1900-tallet vanlig å ta navn etter gården man flyttet til. De som idag heter Hatlestad har hatt noen i slekten som bodde på en gård eller sted som het Hatlestad.

Utbredelse
----------

Det finnes minst seks steder i Norge som heter Hatlestad, og som har gitt opphav til disse etternavnene.

* *Fana, Bergen*
* *Bergsdalen, Hordaland*
* *Norddal, Møre og Romsdal*
* *Viksdalen, Sogn og Fjordane*
* *Balestrand, Sogn og Fjordane*
* *Skjold, Rogaland*

I Bergen kan de fleste spores tilbake til gården på Hatlestad i bydelen Fana i Bergen.

Amerikanere ved navn Hatlestad har en klar overvekt av folk med bakgrunn fra Skjold i Rogaland.

Kjente personer ved navn Hatlestad
----------------------------------

### Brigt Hatlestad 1938 - 2010

Ble kjent på slutten av 70 tallet for å ha eksponert store, fordyrende svakheter ved organiseringen av oljeutbyggeingen. Dette skapte store overskrifter og avdekket uheldige maktstrukturer innen offshore industrien. 

Er også kjent i ingeniørmiljøer for pionerarbeid innen utvikling av IT systemer basert på Elementmetoden (Finite Element Method) og for å ha hatt en sentral rolle i styrkeberegningen av boeing 747.

### Espen Hatlestad

Reporter i NRK Hordaland.

### Knut Tau Hatlestad 1967 -

Kjent gourmetkokk i Bergen. 
Kjent, bl. a. for å ha innført det Californiske kjøkken til Bergen og sterk aktør innen restaurantbransjen.
**Fausto Radici** (født 24. september 1953 i Bergamo, død 14. april 2002 i Peia, Valle Seriana) var en italiensk alpinist. Fra 1973 til 1978 var han en av de sterkeste slalåmkjørerne i den alpine verdenscupen.

Bare tre år gammel mistet Radici synet på det venstre øyet på grunn av grønn stær. Til tross for dette utviklet Radici seg til en av verdens fremste slalåmkjørere. Han vant europacupen i alpint sammenlagt sesongen 1972/73. Sammen med landslagskollegene Gustav Thöni og Piero Gros var han på midten av 1970-tallet en av få alpinister som var i stand til å ta opp kampen med svenske Ingemar Stenmark.

Radici oppnådde for første gang en plassering blant de 10 beste under et storslalåmrenn i Val-d’Isère i 1973. Senere var det først og fremst slalåm han hevdet seg i. Mellom desember 1973 og januar 1978 oppnådde han 29 topp 10-plasseringer. Han hadde bare én olympiadeltakelse, under OL 1976 i Innsbruck. Han var en av favorittene til å ta slalåmgullet, men kjørte ut. I storslalåm endte han på 7.-plass.

Verdenscupseire
---------------

| **Dato** | **Sted** | **Land** | **Disiplin** |
| --- | --- | --- | --- |
| 5. januar 1976 | Garmisch-Partenkirchen | Tyskland | Slalåm |
| 19. desember 1976 | Madonna di Campiglio | Italia | Slalåm |

Litteratur
----------

* Roberto Della Torre: *Un uomo meraviglioso. Lo sci e le opere di Fausto Radici.* Lampi di Stampa, Milano 2004

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fausto Radici – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fausto Radici – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fausto Radici – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Fausto Radici – ski-db.com Rediger på Wikidata
***Faust-Ouvertüre d-Moll*** (WWV 59) er et orkesterverk av Richard Wagner.

Tilblivelsen
------------

Verket ble skrevet i årsskiftet 1839/1840 og ble uroppført under ledelse av komponisten i Dresden 22. juli 1844. Wagner omarbeidet komposisjonen i årene 1843 og 1855, og denne versjonen ble uroppført 23. januar 1855.

Inspirert av Hector Berlioz' symfoni *Roméo et Juliette* og av besøk under orkesterprøver på Ludwig van Beethovens Symfoni nr. 9, bestemte Wagner seg for å skrive en symfoni basert på stoff fra Faust. Det ble imidlertid bare med den første satsen som skildrer Fausts ensomhet i sitt studérkammer og skisser til en andre sats *Gretchen*. Etter diskusjoner med Franz Liszt og influert av hans *Faust-Sinfonie*, omarbeidet Wagner den ferdige satsen til *Faust-Ouvertüre*.

Musikken
--------

Stykket, med satsbetegnelsen *«Sehr gehalten - sehr bewegt»*, har en ledemotivisk karakter. Den langsomme innledningen preges av kontrabasser og tuba. Hovedtemaet, som Anton Bruckner senere brukte i sin Symfoni nr. 9, skildrer Fausts sjelekvaler. Treblåsernes sidetema antyder *Gretchen*. Den sjelelige spenningen som overtyren bygger opp utløses først under en dundrende avslutning.

Mottakelsen
-----------

Hans von Bülow beskrev tematikken i Faust-Ouvertüre som *«Lidelse med allment menneskelig innhold»*. Både Wagners ufoppføring i Dresden og Liszts oppføring i Weimar 1852, begge i originalversjonen, ble positivt mottatt. Eksempelvis skrev Tsjaikovskij i 1872 at *«Faust-Ouvertüre er Wagners beste komposisjon og samtidig en av de mest framifrå verk i den tyske symfoniske litteraturen.»* Den innflytelsesrike musikkritikeren Eduard Hanslick og andre kritikere av symfonisk programmusikk var derimot mer negativt innstilt.

Referanser og noter
-------------------

1. ↑  «Leiden allgemein menschlichen Inhalts»
2. ↑  Everett Helm: *Peter I. Tschaikowsky.* Rowohlt Taschenbuch Verlag, Hamburg 1976, ISBN 3-499-50243-7, s. 65

Eksterne lenker
---------------

* *Eine Faust-Ouvertüre*: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
***Faust*** (originaltittel: *Faust – Eine deutsche Volkssage*) er en tysk stumfilm fra 1924 regissert av F. W. Murnau med Emil Jannings og Gösta Ekman i hovedrollen.

Filmen ble vurdert for norsk sensur 24.09.1926.

Handling
--------

Demonen Mephisto gir ett veddemål mot en erkeengel om at Mephisto klarer å ødelegge en rettferdig manns sjel, og ødelegge det guddommelige i ham. Hvis han lykkes, skal Djevelen få herredømme over jorden. Djevelen leverer en pest til landsbyen hvor Faust, en eldre alkymist, bor. Selv om han ber til Gud om å stoppe død og sult, skjer det ingenting. Oppgitt, kaster Faust alle bøkene sine i ilden, og deretter Bibelen også. En bok åpner seg, og viser hvordan man kan oppnå makt og ære ved å inngå en pakt med djevelen.

Faust går til et veikryss som står beskrevet i boken, og tryller frem ondskapens krefter. I begynnelsen bruker Faust sine nye krefter for å hjelpe folket i landsbyen, men de unngår ham når de finner ut at han ikke kan møte et kors. De steiner ham, og Faust søker ly i hjemmet sitt. Faust inngår deretter en ytterligere avtale med Mephisto, som gir Faust tilbake sin ungdom og tilbyr ham jordiske gleder og et rike, i bytte mot hans udødelige sjel. Mephisto frister Faust med visjonen om en vakker kvinne. Deretter tar han ham med til en bryllupsfest i Parma, for å møte hans visjon - en italiensk hertuginne. Faust reiser med henne og forlater Djevelen for å drepe brudgommen hennes.

Medvirkende
-----------

* Gösta Ekman – Faust
* Emil Jannings – Mefistofeles
* Camilla Horn – Gretchen
* Frida Richard – Gretchens mor
* William Dieterle – Valentin, Gretchens bror
* Yvette Guilbert – Marthe Schwerdtlein, Gretchens tante
* Eric Barclay – hertugen av Parma
* Hanna Ralph – hertuginnen av Parma
* Werner Fuetterer – ærkeengel

Referanser
----------

1. ↑  «Medietilsynet» **(norsk)**. Besøkt 31. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Faust* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Faust* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Faust* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Faust* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Faust* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Faust* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Faust* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Faust* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Faust* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Faust* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Bertha Krupp von Bohlen und Halbach**, født 29. mars 1886 i Essen, død 21. september 1957 i Essen, var eier av Kruppkonsernet etter at faren Friedrich Alfred Krupp døde i 1902. Hun var på dette tidspunktet bare 16 år, og man valgte å løse dette ved å gjøre om konsernet til et aksjeselskap med henne som eneeier.[] Ledelsen av selskapet gikk videre med den eksisterende ledelsen og med moren Margarethe Krupp som formynder.[]

Bertha og Gustav Krupp med barn i 1928
Krupp giftet seg i 1906 med Gustav von Bohlen und Halbach som dermed ble konsernets nye leder – Bertha Krupp von Bohlen und Halbach beholdt imidlertid hele sin eierpost i konsernet fram til 1943.[] Gustav von Bohlen und Halbach tok navnet Krupp som ble knyttet til rollen som leder for selskapet og keiser Wilhelm ga tillatelse til dette gjennom en egen særlov («Lex Krupp»). I 1943 ble selskapet overført til sønnen Alfried Krupp von Bohlen und Halbach og det var i denne forbindelse Berthas aksjepost til tilbakeført selskapet som slik igjen ble en ren familiebedrift.[]

Se også
-------

* Tjukke Bertha

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000003091, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Tyskland
Keiser Karl V til hest på vei til seieren ved Mühlberg. Malt av Tizian.
**Den schmalkaldiske krig** ble ført mellom 1546 og 1547 av den katolske keiser Karl V mot Schmalkalden-forbundet, et protestantisk fyrsteforbund som tok sitt navn etter byen Schmalkalden. 

De protestantiske fyrstene, som hadde alliert seg etter riksdagen i Augsburg i 1530, var i økende grad en maktfaktor som truet keiserens innflytelse.

Først etter at Karl V i 1544 ved freden i Crépy hadde bragt stridighetene med Frankrike til ende, hadde han mulighet og midler til å bruke makt mot Schmalkalden-forbundet. Keiseren sluttet med pave Paul III forbund mot «kjetterne». Da forbundet i 1546 vegret seg for å sende representanter til konsilet i Trient, lyste han Johann Fredrik I av Sachsen og Philipp I av Hessen fredløse gjennom riksakt (*Reichsacht*). Det lyktes ham å vinne den egentlig protestantiske hertug Moritz av Sachsen for sin sak, noe som svekket forbundet. Han utnyttet dette ved å innlede sitt såkalte *Donaufelttog* mot forbundet, først mot isolerte forbundsbyer i Syd-Tyskland (Ulm, Konstanz, Biberach), og beseiret ved slaget på Lochauer Heide ved Mühlberg an der Elbe den 24. april 1547 den schmalkaldiske forbundshær. Johann Fredrik I ble tatt til fange, og landgreve Philipp av Hessen overgav seg. Begge ble i årevis holdt i fangenskap i Nederlandene. Selv om Bremen og Magdeburg fremdeles motstod keiseren, var forbundet i realiteten oppløst.

Moritz av Sachsen
Som belønning for å ha skiftet side tildelte han hertug Moritz av Sachsen den saksiske kurverdigheten, som inntil da hadde vært innehatt av Johann Fredrik av den ernestinske linje av Wettinslekten. Kurlandene og andre deler av Sachsen kom da i den albertinske linjes besittelse, mens ernestinerne kun beholdt deler av Thüringen, som ble delt opp i en rekke småstater.

På riksdagen i Augsburg i 1548 måtte de protestantiske fyrstene akseptere det såkalte *Augsburger Interim*

Karl V var imidlertid ikke istand til å stanse urolighetene, og seieren over protestantene ble kortvarig. I 1552 slo den styrkede kurfyrst Moritz av Sachsen seg sammen med andre protestantiske fyrster mot den spanske suksesjon og keiseren, og det lyktes fyrstene å tvinge keiser Karl på flukt. Hans bror, Ferdinand (I), forhandlet på sin side med Moritz av Sachsen og de protestantiske fyrstene, og det kom til Passau-traktaten, som sikret protestantene vidtfavnende rettigheter. Ved religionsfreden i Augsburg i 1555 ble disse bekreftet.

Karl V abdiserte etter sitt nederlag i 1556 til fordel for Ferdinand.

Litteratur
----------

* Ferdinand Seibt: *Karl V. – Der Kaiser und die Reformation.* Berlin (2. oppl.) 1998. ISBN 3-442-75511-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Western Swingers** var en norsk countrygruppe fra Aust-Agder. Gruppen hadde sterkest tilknytning til Herefoss og Birkeland i Birkenes kommune i og med at dette var hjemstedet eller bostedet til medlemmene i deres aktive periode.

Western Swingers ga ut fem album i perioden 1984–1997, som alle ble spilt inn i Busk Lydstudio i Det hvite hus i Porsgrunn. Produsent og lydtekniker på platene var Terje Welle Busk. Fast studiomusiker og assisterende lydtekniker, på gitar, elgitar og steelguitar, var Gard «Dutte» Strøm.

Foruten de tre som utgjorde Western Swingers, var det musikere i tilknytning til Busk lydstudio som instrumenterte platene. Alt av vokal, stemmer og kor ble sunget av de tre i Western Swingers. 

Stemmene og koringen til de tre er svært forskjellige og gir en unik sammensetning med første-, andre- og tredjestemme, som gir trestemt koring. Western Swingers brukte også flytekor, blant annet i låtene *Krigsseileren*, *Dans på lokalet* og *Bestefars stall*.

Av alle låtene til Western Swingers er det kun to der ikke Arne Løland står oppført som tekstforfatter eller komponist. Arly Karlsen og Liv Jorunn Heia står oppført som medforfatter/medkomponist sammen med Arne Løland på tre sanger hver. Arne Løland komponerte også brorparten av melodiene selv, der 37 % av alle sangene er laget på melodier fra andre artister og låtskrivere.

I oktober 1989 var sangen *Tida leger alle sår,* med melodi av Liv Jorunn Heia og tekst av Arne Løland, fire uker på *Norsktoppen*, med tredjeplass som beste plassering. De tre påfølgende ukene lå sangen på henholdsvis 7. plass, 9. plass og 11. plass.

Besetning
---------

* Arne Løland – vokal, kor, gitar, munnpill, låtskriver
* Arly Karlsen – vokal, kor, gitar, elgitar
* Liv Jorunn Heia – vokal, kor, bass

Utgivelser
----------

* *Sin egen stil* (1984)
* *Trailerjenta* (1985)
* *Cowboy-Line* (1987)
* *Bestefars stall* (1989)
* *Føler en god harmoni* (1997)

Referanser
----------

1. ↑  «Norsktoppen». Besøkt 24.03.2020.

Eksterne lenker
---------------

* Western Swingers i Spotify
* Busk lydstudio
* Arly Karlsen Arkivert 17. april 2019 hos Wayback Machine.
* Western Swingers tabulatur og besifring
**Fausta Simona Morganti** (født 20. august 1944 i San Marino, død 2. februar 2021 samme sted) var en av de to regentkapteiner - statssjefer - i San Marino.

Morganti var fra 1978 til 1992 medlem av Congresso di Stato (regjeringen) og ansvarlig for undervisning, justis, kultur, høyskolevesen. I sin embedsperiode fremmet hun grunnleggelsen av Det internasjonale vitenskapsakademi i San Marino og Università degli Studi di San Marino, gjennomførte skolereformer og støttet kulturelle initiativer.

Hun ble valgt til regentkaptein for seksmånedersperioden fra 1. april 2005 til 1. oktober 2005 (sommerperioden), sammen med Cesare Gasperoni.

Morganti var medlem av Partito dei Democratici (PD). Kvinners passive valgrett (valgbarhet) ble introdusert i 1974, og Fausta Morganti var sammen med Clara Boscaglia og Marina Busignani Reffi en av de første tre kvinner innvalgt i Consiglio Grande e Generale, i 1974.

Hun døde av covid-19 i San Marino den 2, februar, 2021, i en alder av 76 år..

Referanser
----------

1. ↑   www.corriereromagna.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Women Presidents». Arkivert fra originalen 11. februar 2001. Besøkt 2. januar 2011.
3. ↑  «San Marino Ministers». *www.guide2womenleaders.com*. Arkivert fra originalen 13. juli 2011. Besøkt 21. november 2017.
4. ↑  «L'ultimo saluto a Marina Busignani Reffi». RTV. 22. mars 2006. Besøkt 21. november 2017.
5. ↑  Addio a Fausta Morganti, bandiera della sinistra sammarinese Corriereromagna.it

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ICCU
 |
| Den saudisk-jemenittiske krigالحرب السعودية اليمنية |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1934 |
| Sted | Saudi-Arabia |
| Resultat | Saudisk seier; Taif-traktaten |

 |
| Stridende parter |
| Saudi-Arabias flagg Saudi-Arabia | Nord-Jemens flagg Jemen |

**Den saudisk-jemenittiske krig** var en kort konflikt utkjempet mellom Saudi-Arabia og Jemen i 1934. Konflikten dreide seg om statusen til Asir, Jizan, og Najran-oasen.

Krigen startet da Idrissi av Asir kuttet sine bånd til ibn Saud og flyktet til Jemen for å slutte seg til Kong Yahya av Jemen. En fredsdelegasjon sendt av ibn Saud ble fengslet av den jemenittiske kongen, blant dem den saudiske kongens sønn, og Idrissi ble sendt tilbake til Asir støttet av en jemenittisk hærstyrke. Jemen invaderte også Najran, noe den saudiske kongen reagerte på ved å sende en britisk-utstyrt hær for å gjenerobre områdene.

Den saudiske hæren var fremgangsrik ved kysten og lyktes å avansere hele veien til Al Hudaydah, sentralt ved Jemens Rødehavskyst. Saudierne drev også jemenittene ut av Najran, men styrkene deres ble stanset ved høylandet i Jemen. Storbritannia støttet den saudiske kongen ved å sende Royal Navy til Rødehavet, og truet med å involvere seg i kamphandlingene og bombardere Sana'a. En direkte britisk intervensjon fant imidlertid aldri sted, da den saudiske kongen bestemte seg for å trekke styrkene tilbake i bytte mot at Jemen gikk med på en returnering til status quo ante bellum.

Eksterne lenker
---------------

* (Saudi Arabia North Yemen War 1934)
* The Fall of Yemen Arkivert 22. juni 2012 hos Wayback Machine. Time magazine, 1934
* Text of the Treaty of Taif, 1934
Venjesdalen (eller Vengedalen) i Rauma kommune i Møre og Romsdal tidlig på 1960-tallet Foto: Fra Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Venjesdalen** (også **Vengedalen** og **Vengjedalen**) er en dal i Rauma kommune, 10 km fra Åndalsnes via vei fra Isfjorden. Dalen er et populært utfartssted for friluftsliv og turer til Litlefjellet og Romsdalseggen. Åsted for Vengedalsrennet (Isfjorden Idrettslag). Speiderhytte. Vengedalssetra. Vanlig utgangspunkt for fjellklatring på Store Venjetinden, Lille Venjetinden, Kvanndalstind, Torshammeren, Olaskarstind og Romsdalshorn. Romsdalshorn ligger innerst i dalen og skiller Venjesdalen fra Romsdalen, og fra Romsdalshornet strekker en rygg seg via Blånebba, Mjelvafjellet og Nesaksla ned til Åndalsnes sentrum. Venjetindene og Kvanndalstind er et av det mest alpine områdene i Romsdal. Venjedalsvatnet brukes som drikkevannskilde.

Venjesdalen sett fra Litlefjellet, Romsdalshornet til høyre

Norsk Tindeklub har en hytte i dalen.

Referanser
----------

1. 1 2  Nebell, Anne Grete (1999). *Klatring i Romsdal*. Sogge fjellsport. ISBN 8299503205.
Vanntårnet
En fontene fra 1855 av Enrico Marconi
**Den saksiske hage** (polsk *Ogród Saski*) er den eldste offentlige hage i Warszawa. Den ligger i sentrum av den polske hovedstaden, like ved Piłsudski-plassen, og er 15,5 ha stor. Hagen ble anlagt mot slutten av 1600-tallet og åpnet for offentligheten i 1727 som en av verdens første offentlige hager.

Av de viktigste arkitektoniske elementene i parken kan nevnes barokkskulpturer, en empirisk fontene, Vanntårnet, Den ukjente soldats grav samt Det blå palass. I parken fantes også Stålporten, Oransjeriet og Det saksiske palass, som alle ble ødelagt under andre verdenskrig. Det saksiske palass skal stå ferdig gjenoppbygd i 2010.

Historie
--------

Den saksiske hage ble anlagt mot slutten av det 17. århundre av kong August II som en palasshage i fransk stil. Den 27. mai 1727 ble den åpnet for alle innbyggerne i Warszawa, og ble slik en offentlig park før Versailles (1791), Pavlovsk, Peterhof og Sommerhagen (1918), Villa d’Este (1920), Kuskovo (1939), Stourhead (1946), Sissinghurst (1967), Stowe (1990), Vaux-le-Vicomte (1990-tallet) og flere andre verdenskjente parker og hager. 

I 1748 bygde August III et operahus (*operalnia*) i hagen som Polens første frittstående bygning som var beregnet kun for opera. Etter ferdigbygningen av Det saksiske palass ble palassområdet inkorporert i parken. I det 19. århundre ble hagen omformet til en park i engelsk stil. På 1940-tallet, under den tyske okkupasjonen, ble den vestlige del av parken delt av Marszałkowska-gaten. Parktrærne overlevde delvis Warszawaoppstanden, men alle de arkitektoniske elementene gikk tapt. Etter andre verdenskrig ble parken gjenopprettet, skjønt overflaten ble betydelig innskrenket. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Beliggenhet i Yunnan
**Songming** (kinesisk: 嵩明县; pinyin:  *Sōngmíng Xiàn*) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Kunming.

Befolkningen var på 330 038 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Songyang 嵩阳镇, Yanglin 杨林镇, Xiaojie 小街镇, Niulanjiang 牛栏江镇, Dianyuan 滇源镇;

**Kommuner:**

* Yangqiao 杨桥乡, Aziying 阿子营乡.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside
* Informasjonsside Arkivert 29. oktober 2004 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Venix** er en tidlig implementasjon av operativsystemet Unix for personlige datamaskiner. Systemet ble utviklet av selskapert VenturCom, og demonstrert på en IBM PC XT i forbindelse med Comdex-messen i mai 1983.

Venix var basert på UNIX versjon 7 med enkelte utvidelser fra Berkeley Software Distribution (deriblant teksteditoren vi og kommandotolken csh) samt egne mekanismer for interprosesskommunikasjon. Versjon 2 av systemet – også kjent under navnet Venix Encore – ble lansert høsten 1984, dekket Digitals DEC PRO 350 (Venix/PRO) og Rainbow 100 (Venix/86R) i tillegg til PC-plattformen.

Også versjon 2 var basert på UNIX versjon 7, men hadde flere utvidelser og optimaliseringer. PC-utgaven benyttet BIOS-rutiner i stedet for direkte aksess til periferiutstyr (disker, skjerm, tastatur etc.), hvilket ga kompatibilitet med et bredt spekter av PC-er – på bekostning av ytelse. Byte Magazine betegnet imidlertid ytelsen som 'adekvat'.

Fra versjon 3.0 var operativsystemet basert på UNIX System V og kun tilgjengelig for x86- (PC-) plattformen.

Siste versjon var Venix 4.2.1, som ble lansert i 1994. Det var basert på UNIX System V Release 4.2 (UnixWare).

Referanser
----------

1. ↑  VenturCom ships real-time Venix/386. Computer Business Review, 1. februar 1990. besøkt 23. mars, 2013.
2. 1 2  Mark S. Zachmann (12. juni 1984). «A Venerable UNIX». *PC Magazine*: 246–248.
3. ↑  «Enhanced Venix/86 out». *Computerworld*: 76. 17. september 1984.
4. ↑  David F. Hinnant (August 1984). «Benchmarking Unix Systems». *Byte Magazine Vol. 9 nr. 8*.

| * v
* d
* r
Unix og Unix-lignende operativsystemer |
| --- |
| 
* *386BSD*
* Android
* *Australian Unix Share Accounting Method (AUSAM)*
* *A/UX*
* AIX
* *BSD*
* *CB UNIX*
* *Coherent*
* Chrome OS
* Darwin
* *Domain/OS*
* DragonFly BSD
* *DYNIX*
* Dyson
* *Forsknings-Unix (UNIX versjon 6, UNIX versjon 7)*
* FreeBSD
* GNU Hurd
* HP-UX
* *Idris*
* iOS
* *IRIX*
* Illumos
* Inferno
* *IS/1*
* Linux
* *IS/3*
* *LOCUS 845*
* *LSI UNIX (LSX)*
* LynxOS
* Mac OS X
* Minix
* *MERT/UNIX/RT*
* NetBSD
* *Nexenta OS*
* *NeXTSTEP*
* OpenBSD
* *OpenSolaris*
* *OpenSolaris for System z*
* *PC-UX*
* *PC-UX/V*
* Plan 9
* *PWB/UNIX*
* QNX
* SCO UNIX/SCO Open Desktop/SCO OpenServer
* *SINIX*
* Solaris
* *SPARC64/OS*
* *Sprite*
* *SunOS*
* *System III*
* *System V*
* *TUNIS*
* *Tru64*
* *Ultrix*
* UNICOS
* *UNIX/32V*
* *UnixWare*
* *Venix*
* *Xenix*

 |
| Sentralafrikanske krig |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 2004 - dags dato |
| Sted | Darfur i Sudan, øst i Tsjad, nord i Den sentralafrikanske republikk |
| Resultat | Pågående konflikt til tross for fredsavtale i april 2007 |

 |
| Stridende parter |
| Den sentralafrikanske republikks flagg Den sentralafrikanske republikk Tsjads flagg Tsjad Frankrikes flagg Frankrike | Sudan-støttede geriljaer:Tsjad-opprørere,UFDR opprørere,Janjaweed-militsen |
| Kommandanter og ledere |
| Den sentralafrikanske republikks flagg François BozizéTsjads flagg Idriss Déby | Mange |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |

**Den sentralafrikanske krig** er en pågående konflikt i Sentral-Afrika som involverer landene Sudan, Tsjad og Den sentralafrikanske republikk. Konflikten er et resultat av Darfur-konflikten med flyktninger som rømmer over landegrenser, med geriljaer og myndigheter som opererer på ulike sider av grensene. Tsjad og Den sentralafrikanske republikk, med støtte fra den tidligere koloniherren Frankrike, står på den ene siden, mens Sudan står på den andre. Hver av sidene har alliert seg med ulike militser som driver diverse geriljavirksomhet i sine respektive land mot den sittende regjering.

Tsjad og Sudan er offisielt i krig med hverandre, dog aktiviteten er noe begrenset.

I mai 2007 ble det inngått en våpenhvile mellom Tsjad og Sudan.
**Allan Gerald Pinder** (født 15. september 1948 i Saskatoon i Saskatchewan), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.

Pinder vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.

Det var åtte lag som deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med tolv poeng foran Tsjekkoslovakia med elleve poeng. Canada vant fem kamper og tapte to og ble nummer tre med ti poeng. Turneringen var også det 35. verdensmesterskapet i ishockey. Pinder var forward og spilte sju kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
2. ↑  «Games Score». *Grenoble 1968, Vol. 2* (Offisiell rapport utg.). 1968. s. 384.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerald Pinder – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gerald Pinder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gerald Pinder – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Gerald Pinder – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Gerald Pinder – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Gerald Pinder – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Gerald Pinder – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Den sandinistiske nasjonale frigjøringsfront** (eller bare **Sandinistene**) (spansk: **Frente Sandinista de Liberación Nacional** – **FSLN**) er en sosialistisk bevegelse i Nicaragua, oppkalt etter opprørslederen Sandino og stiftet i 1961.

Sandinistene drev geriljakrig mot det USA-støttede diktaturet ledet av familien Somoza; først av president Anastasio Somoza García fram til 1956, deretter hans sønn Luis Somoza Debayle som president og Anastasio Somoza Debayle som leder for nasjonalgarden.

I 1972 ble Managua rammet av et stort jordskjelv som gjorde omfattende skader. Nødhjelp kom fra utlandet, men Somoza sørget for at oppbyggingen av byen ble gjort av hans egne selskaper, noe som førte til økt motstand mot regimet, og økt støtte til FSLN.

En blodig borgerkrig brøt ut, som endte med at Somoza og andre medlemmer av regimet flyktet til USA, hvorfra de seinere fortsatte til Paraguay. En midlertidig junta med sandinistlederen Daniel Ortega i spissen ble etablert i juli 1979.

Sandinistene ble forsøkt nedkjempet av CIA-støttede Contras fra baser i Honduras.

Ortega ble valgt til president i 1984 og satt med makten til han i 1990 tapte for en koalisjon av borgerlige partier ledet av Violeta Chamorro. I 2006 ble Ortega på nytt valgt som president i Nicaragua.

I 2019 ble Den sandinistiske frigjøringsfront ekskludert fra Sosialistinternasjonalen på grunn av brudd på menneskerettighetene og demokratiske verdier i landet.

Referanser
----------

1. ↑  «Nicaragua a contemporary victim of absolute power». *Socialist International* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sandinista National Liberation Front – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Frente Sandinista de Liberación Nacional – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |