recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Neustrelitz** er en by i delstaten Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland, og administrativt senter i distriktet Mecklenburg-Strelitz. Byen har rundt 21 000 innbyggere (2010).

Historie
--------

Bosetningen Strelitz er først nevnt i 1278, og fikk byrettigheter i 1349. På 1600-tallet var Strelitz en del av hertugdømmet Mecklenburg-Güstrow, til den siste hertugen døde i 1695. Den ble i 1701 en del av det nye hertugdømmet Mecklenburg-Strelitz.

I 1712 ble Strelitz slott og deler av byen rundt ødelagt i en brann, og hertugen og hans familie bodde deretter på et jaktslott ved Zierker See nordvest for Strelitz. Rundt slottet vokste etterhvert fram den nye byen Neustrelitz, som ble offisiell hovedstad i Mecklenburg-Strelitz i 1736. Neustrelitz beholdt hertugsetet fram til 1918 og var hovedstad i Freistaat Mecklenburg-Strelitz under Weimarrepublikken fra 1918 til 1933.

Den gamle byen Strelitz fortsatte å eksistere også etter brannen i 1712. Det var en liten landsby og ble i 1931 innlemmet som en bydel i Neustrelitz.

Bilder
------

* SlottskirkenSlottskirken
* Neustrelitz OrangeriNeustrelitz Orangeri
* LandsteateretLandsteateret
* Gymnasium CarolinumGymnasium Carolinum
* Zierke kirkeZierke kirke
* BykirkenBykirken
* RådhusetRådhuset

Referanser
----------

1. ↑  Mecklenburg-Vorpommern Statistisches Amt (M-V statistiska centralbyrån: folkmängd 31 december 2010)[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Neustrelitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Neustrelitz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Dharmastala, Mangalore.
**Mangalore** (tulu: *Kudla*, ಕುಡ್ಲ; kannada: ಮಂಗಳೂರು, *Mangalūru*; konkani: *Kodial*, ಕೊಡಿಯಾಲ್; beary: *Maikala*, ಮೈಕಾಲ), er en by i den indiske delstaten Karnataka. Byen er hovedstad i distriktet Dakshina Kannada, og ligger ved Malabarkysten. 

Kommunen har et areal på 111,18 km² og et innbyggertall på 882 856 (2001). Det tales flere språk i byen, blant annet tulu, konkani, kannada og beary. Havnen i Mangalore har over tusen skip og fartøy anløp i løpet av et år, noe som stor kaffeeksport er en av grunnene til. I byen finnes det også en stor katolsk befolkning, med en biskop, flere kirker og to "colleges" (det ene er statens og det andre er jesuittenes, fra 1887 til universitetet i Madras). 

Baselmisjonen hadde i sin tid sin hovedstasjon her og har virket mye for sløydundervisningen i byen. Byen ble i 1763 erobret av Haider Ali, og vekslet flere "eiere" før den i 1799 ble en britisk koloni.

Referanser
----------

1. ↑  «Provisional Population Totals, Census of India 2011; Urban Agglomerations/Cities having population 1 lakh and above» (PDF). Office of the Registrar General & Census Commissioner, India. Besøkt 26. mars 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Mangfoldighet** innen matematikk er et topologisk rom som «lokalt» ser ut som vanlig euklidsk rom, men som «globalt» kan ha en annen form. Mer presist, en n-dimensjonal mangfoldighet er et topologisk rom hvor hvert punkt har en åpen omegn homeomorf med en åpen delmengde av **R**n. Vi kaller en slikt omegn for en «kartomegn».

Eksempler på mangfoldigheter inkluderer den reelle tallinjen **R**, sirkelen **S**1, kuleflaten **S**2 og torusen. Den reelle linjen og sirkelen er eksempler på 1-dimensjonale mangfoldigheter, og kalles gjerne for kurver. Kuleflaten og torusen er eksempler på 2-dimensjonale mangfoldigheter, og kalles gjerne for flater.

Mangfoldigheter er sentrale i matematikken, siden en mangfoldighet kan arve «global» struktur som ellers er definerert «lokalt» på et euklidsk rom. For eksempel kan en definere glatthet av en funksjon mellom åpne mengder av to endeligdimensjonale reelle vektorrom, og så utvide dette begrepet til mangfoldigheter.

Man sier at en funksjon f mellom to mangfoldigheter M og N er glatt hvis den kan sees å være glatt for ethvert kartomegn U i M som under f sendes til et kartomegn V i N. For at dette skal være nyttig må vi restriktere mulige identifikasjoner av U og V med åpne mengder i **R**n på en slik måte at glatthet blir uavhengig av disse valgene. En slik restriksjon gjøres via et valg av glatt atlas:

Glatte atlas
------------

Atlas og kart for **S**1.Et **kart** er en homeomorfi fra en åpen mengde på mangfoldigheten til en åpen delmengde av **R**n. Et **atlas** er en samling med kart som er kompatible og hvor kartmengdene dekker hele mangfoldigheten. Dette betyr at om {\displaystyle \phi :U\to U'\subset \mathbb {R} ^{n}} og {\displaystyle \psi :V\to V'\subset \mathbb {R} ^{n}} er to kart, så krever vi at både {\displaystyle \psi \circ \phi ^{-1}:\phi (U\cap V)\to \psi (U\cap V)} og {\displaystyle \phi \circ \psi ^{-1}:\psi (U\cap V)\to \phi (U\cap V)} er homeomorfier.

En kan pålegge mer struktur på disse overgangsavbildningene. En kan for eksempel kreve at alle overgangsavbildningene er glatte eller holomorfe. To (glatte) atlas sies å være ekvivalente hvis unionen av dem fortsatt er et (glatt) atlas. En **glatt struktur** på mangfoldigheten er da et valg av ekvivalensklasse av atlas. En **glatt mangfoldighet** er en mangfoldighet sammen med et valg av glatt struktur.

En kan tenke på overflaten til jordkloden som en kuleflate. Et atlas er en samling med kart som vi kan bruke for å se hvordan overflaten ser ut lokalt. Mer presist, hvert kart er en homeomorfi fra en åpen delmengde av **S**2 til planet **R**2.

For å gi sirkelen **S**1 en mangfoldighetsstruktur, kan vi gjøre det som illustrert på figuren til høyre. Vi dekker sirkelen med fire åpne mengder, og projiserer hver av disse ned på en åpen linje. Dette illustrerer også at sirkelen på nært hold ser ut som en linje.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Magnus Hauff Blikstad** (født 15. februar 1862 i Trondheim, død 28. februar 1926) var forretningsmann, konsul og lokalpolitiker (Frisinnede Venstre). Han var i flere år bosatt i Spania, hvor han drev forretninger innen trelast, deretter var han engasjert i ulike norske virksomheter. Han var også ordfører i Bærum kommune i perioden 1917-1919.

Bakgrunn og utdannelse
----------------------

Magnus Blikstad var sønn av instrumentmaker Hakon Napoleon Blikstad (f. 1827) og Engelbertine f. Hauff (f. 1836), og var gift med Anna, født Kulø (1861-1950).

Etter å ha gjennomgått Trondheim katedralskole dro Blikstad til Kristiansund, hvor han i noen år arbeidet i fiskeribransjen.

Forretningsvirke
----------------

Etter et kort opphold i England reiste han til Nord-Spania, hvor han i byen Gijon startet en importforretning innen trelast. Han var også i norsk-svensk konsul i byen.

Blikstad bosatte seg senere ved Lagåsen ved Lysaker i Bærum kommune. Han beholdt tilknytningen til Spania gjennom en aksjonærpost i trelastselskapet *La Compania de Maderas* sammen med flere andre nordmenn.

Blikstad var medeier i Kristiania Seilduksfabrik, Nydalens Compagnie og Norsk Gjærde- og Metaldukfabrik.

Politisk virksomhet
-------------------

Blikstad var ordfører i Bærum kommune 1917-1919 etter å ha vært varaordfører i seks år. Han var også formann i representantskapet for Asker og Bærums budstikke 1913-1926.

Familie
-------

Blikstad var far til Eduardo Blikstad (1888-1967), mangeårig disponent og fabrikkbestyrer ved Nydalens Compagnie. Datteren Mimi Blikstad giftet seg med den senere Milorg-mannen Halfdan Haneborg Hansen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Magnus Blikstad – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 26. mai 2022.
2. 1 2  «Person: 001 Magnus Blikstad».
3. ↑  Grieg, Sigurd (1950). *Norsk tekstil* **(norsk)**. Forlagt av Johan Grundt Tanum.
4. ↑  W.Williamsen, Odd (27. desember 2017). «Fra Kristiansund til Spania for å drive med trelast». *Tidens Krav* **(norsk)**. Besøkt 26. mai 2022.
5. ↑  «Hansen, Julius, prest, 15de april 1894». *Studentene fra 1882*. 1932. s. 65. «Halfdan Olaf Haneborg Hansen, født 1ste oktober 1890, fastlønnet infanterikaptein og diplomingeniør, siden 1917 bosatt på Fornebo i Bærum. Gift i 1917 med Marie Karoline, født Blikstad (datter av avdøde konsul Magnus Blikstad). 2 barn: Edith Anita Haneborg Hansen, født 1924 og Marit Haneborg Hansen, født 1928.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Magnus Bokn** (født 27. september 1994 i Stavanger i Norge) er en norsk sanger og låtskriver. Han er kjent fra flere musikk- og talentprogrammer på tv, blant andre *Idol* og Melodi Grand Prix.

Bakgrunn
--------

Bokn er oppvokst i Stavanger, og som 13-åring dukket han opp på den lokale musikkscenen som vokalist i metall-bandet Royal Oil og senere Adopting Peter.

Som 16-åring i 2011 deltok han i TV 2s talentkonkurranse *Idol*, der han nådde semifinalen. Han deltok i samme konkurranse to år senere, og siden i *The Voice* i 2017. I sistnevnte konkurranse fremførte han Cyndi Laupers «Girls Just Want to Have Fun», som senere har hatt over 3,5 millioner strømminger på Spotify og YouTube. Innspillingen ble dessuten tildelt en 19. plass i den internasjonale talentkonkurransen Olympics of Singing.

I 2020 deltar han i Melodi Grand Prix med låten «Over the Sea», som han har skrevet sammen med Alexander Rybak og Jowst. Han vant sin delfinale lørdag 1. februar og kvalifiserte seg til finalen i Trondheim 15. februar.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.facebook.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Magnus Bokn – 1 roller i norsk næringsliv». *www.proff.no*. Besøkt 2. februar 2020.
4. ↑  «Magnus Bokn». *Rogalyd*. Besøkt 2. februar 2020.
5. 1 2  Hyttebakk, Jon Marius (6. januar 2020). «Her er MGP-artistene fra Vest». *NRK*. Besøkt 2. februar 2020.
6. ↑  «Magnus Bokn - Girls Just Want To Have Fun | The Voice Norge 2017 | Blind Auditions». Besøkt 2. februar 2020.
7. ↑  «Konsert med Magnus Boks - Folkets Hus - Visesang in Jørpeland, Strand». *Region Stavanger & Ryfylke*. Arkivert fra originalen 2. februar 2020. Besøkt 2. februar 2020.
8. ↑  «Magnus Bokn til MGP-finale». *www.vg.no*. Besøkt 2. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Magnus Bokn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Magnus Bokn på Discogs Rediger på Wikidata
* (no) Magnus Bokn på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
En velfylt minibar på W hotel, Chicago, Adams.
En **minibar** er et lite, selvbetjent kjøleskap ofte brukt på hotellrom. Gjestene kan forsyne seg med de produktene de ønsker fra kjøleskapet når de vil, og må betale for det når romregningen gjøres opp. Minibaren inneholder gjerne flasker med alkoholholdige drikker, jus og brus, i tillegg til godteri og sjokolade. Prisene er vanligvis høye sammenlignet med butikkpriser. 

Da det ofte har blitt svindlet med varene i minibaren (gjester har drukket opp innholdet i de små flaskene og erstattet innholdet med vann) eller har unnlatt eller glemt å oppgi forbruket sitt, er mange minibarer nå automatisert slik et produkt blir belastet regningen straks det løftes ut av minibaren. Det sitter da små brytere i kjøleskapet som registrerer at varene fjernes.

De første minibarene med automatisk registreringssystem ble installert på Hilton Genève i Sveits i 1988. I tillegg til å gi driftsselskapene bedre fortjeneste, gir systemene besparelser fordi man får full oversikt over hvilke produkter som må etterfylles hvor. Den detaljerte oversikten over gjestenes forbruk har dessuten redusert muligheten for uoverensstemmelser mellom registrert og faktisk forbruk og også ført til større kundetilfredshet.
**Daniel Jacob Christian Danielsen** (født 6. juni 1894 i Kvívík, død 12. april 1980 i Sørvágur) var en færøysk lærer, klokker og konservativ politiker (Sb.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget 1920–1924.

Han var sønn av bonde og kjøpmann Jacob Danielsen og hustru Anna Elisabeth Johansen. Faren var av bondeslekt fra Kvívík og Tjørnuvík, mens moren var datter av klokkeren i Sørvágur. Selv var han bare 13 år da han ble kirketjener i Kvívík. Han var også organist i tre år. Han drog som ung til sjøs og fisket ved Island. Deretter gikk han folkehøyskole i Vrå og lærerseminar i Ranum i Danmark. Danielsen vendte tilbake til Færøyene i 1915 som førstelærer i Sørvágur, Bøur og Gásadalur, fra 1918 bare i Sørvágur. Han ble også klokker og organist. Han giftet seg med Olga Zachariassen fra Bøur. Han avgikk med pensjon fra lærerstillingen i 1964, men fortsatte som klokker, noe han var i nærmere 70 år.

Bare 26 år gammel ble han innvalgt på Lagtinget fra Vágar for perioden 1920–1924. Noen av hans andre offentlige verv var som medlem av kommunestyret i Sørvágur 1927–1930 og 1935–1938, medlem av menighetsrådet, revisor for kommuneregnskapene og sykekassen. Han var en flittig skribent i *Dimmalætting* og talte for tette bånd mellom Færøyene og Danmark.

Han var utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 267. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3  «Dánjal Danielsen fyrrv. løgtingsmaður og lærari farin». *Dimmalætting* (nekrolog) **(færøysk)**: 10. 15. april 1980.
3. ↑  Petersen, Martin (22. april 1980). «Daniel Danielsen lærari». *Dimmalætting* (nekrolog) **(færøysk)**: 12.
4. ↑  Johannessen, David (17. april 1980). «Daniel Danielsen lærari». *Dimmalætting* (nekrolog) **(færøysk)**: 12.

Portal: Færøyene
**Budapest Aircraft Service** (BASe) er et charterflyselskap fra Ungarn. Hovedkontoret ligger i Budapest og hovedbasen er Budapest Liszt Ferenc internasjonale lufthavn. Selskapet driver charterflyginger med gods og passasjerer og utfører ruteflyginger for andre flyselskap.

Historie
--------

Selskapet blei oppretta i 1991. I begynnelsen benytta selskapet to innleide LET L-410 UVP-fly. Det fløy charterflyginger, fraktflyginger og opererte ruteflyginger for flyselskapet Aviaexpress. Budapest Aircraft Service dreiv helikopterambulanseflyginger for det ungarske helsevesenet. I tillegg til elleve helikopter, fløy selskapet også et ambulansefly for internasjonale ambulanseflyginger. Det dreiv BASe med fra 1994 til 2006. Budapest Aircraft Service utrusta en L-410 UVP-E8 for å utføre testing og kalibrering av luftnavigeringsutstyr. I 1997 skaffa selskapet seg sin første Let L-410 Turbolet-maskin. For fraktflyginger leide BASe Antonov An-26-fly. I 2005 fikk selskapet Embraer EMB-120 Brasilia for å fly for ungarske reiseselskap. Mellom 2006 og 2011 utførte Budapest Aircraft Service ruteflyginger for Air Moldova. I 2007 begynte selskapet flyginger for Malév Hungarian Airlines. Det skaffa seg også en ny helikoptertype, Bell 206 JetRanger.

Flyflåte
--------

Flyflåten til Budapest Aircraft Service består av tre Embraer EMB-120 Brasilia (juli 2017). Har ett Bell 206 JetRanger.

* Embraer EMB-120 fra Budapest Air Services på Zürich lufthavn.Embraer EMB-120 fra Budapest Air Services på Zürich lufthavn.
* Embraer EMB-120 fra Budapest Air Services på Schiphol lufthavn.Embraer EMB-120 fra Budapest Air Services på Schiphol lufthavn.
* Embraer EMB-120 fra Budapest Air Services på Frankfurt internasjonale lufthavn.Embraer EMB-120 fra Budapest Air Services på Frankfurt internasjonale lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  History Arkivert 30. april 2012 hos Wayback Machine. Budapest Aircraft Service. Henta 26. juli 2017.
2. ↑  Our fleet Arkivert 3. juli 2017 hos Wayback Machine. Budapest Aircraft Service. Henta 26. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Budapest Air Services – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Budapest Air Services, offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | EU mva-nr.
 |
***Who's Your Brother?*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av John G. Adolfi.

Handling
--------

Stephen Field, en jødisk finansmann, har stor glede av sitt filantropiske arbeid. Datteren hans Esther bruker tiden sin til å underholde hjemvendte soldater ved en kantine. Når han leser i en avis om massakrer på jøder og armenere i Europa, og lidelsen og fattigdommen blant andre folk der, minnes Stephen at han mistet sin egen kone og unge sønn i en lignende massakre mange år tidligere. I kantinen møtes Esther og Robert Graham, som lider av besvimelsesanfall på grunn av skader han opplevde under krigen.

Graham forelsker seg i Esther, til stor sorg for hennes antisemittiske far. Esther blir også kurtisert til av den jødiske kirurgen William Morris. Esthers hengivenhet for Morris gjør Graham misunnelig. En dag mister Graham kontrollen over bilen sin på grunn av sin besvimelse, og bilen går over et stup og velter. Morris er den eneste personen som kan redde livet hans, men kirurgen nøler - av frykt for at eventuell fiasko vil bli tolket som sjalusi, og dermed kompromittere hans profesjonelle integritet.

Skuespillere
------------

* Edith Taliaferro som Esther Field
* Frank Burbeck som Stephen Field
* Coit Albertson som Dr. William Morris
* Herbert Fortier som Robert E. Graham Sr.
* Gladden James som Robert E. Graham Jr.
* Elizabeth Garrison som Mrs. Robert Graham
* Elizabeth Kennedy som et barn
* Edith Stockton som Dorothy Graham

Referanser
----------

1. ↑  WHO'S YOUR BROTHER?

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Who's Your Brother?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Utmerkelse for sykehusets innsats under Sars-krisen, undertegnet i mai 2003 av den franske innenriksminister Nicolas Sarkozy.
**Hôpital français de Hanoï** (engelsk: *French Hospital of Hanoi*, vietnamesisk: *Bệnh viện Pháp của Hà Nội*), kjent i Vietnam under navnet *Bệnh viện Việt Pháp*, tidligere *Viet Nam International Hospital*) er et privatisert sykehus i Hanoi i Vietnam, solgt til et fransk selskap i september 2000. Det ligger til 1 Phuong Mai i Dong Da i Hanoi. Dets leger kommer hovedsakelig fra Vietnam og Frankrike.

Sykehuset ble etablert i 1997, da som *Vietnam International Hospital*, en *joint venture* mellom Bach Mai Hospital og et australsk selskap. I januar 2000 solgte det australske selskapet sin del til det franske selskapet Eukaria S.A. I september 2000 var det 100 % privatisert. Det var da det eneste internasjonale sykehuset i Vietnam.

Sykehuset er blitt kjent for sin innsats i kampen mot SARS-utbruddet i 2003. Fem av dets medisinere døde. Blant dem var den italienske legen Carlo Urbani, som er blitt særlig hyllet, også for sin øyeblikkelige varsling fra WHO mens inesiske myndigheter hadde vært sene, ufullstendige og misvisende.

Referanser
----------

1. ↑  Journal, Margot CohenStaff Reporter of The Wall Street (17. mars 2003). «Hanoi Hospital Financially Sick As It Struggles to Treat Staff». *Wall Street Journal* **(engelsk)**. ISSN 0099-9660.
2. ↑   Lê Nga et Nam Phương, « 15 năm đại dịch SARS, nỗi kinh hoàng chưa phai », VnExpress,‎ 26. mars 2018
3. ↑  *SARS and Carlo Urbani*. Reilley B. Van Herp M. Sermand D. Dentico N. N Engl J Med 2003; 348:1951-1952, May 15, 2003. *Perspective*
4. ↑  Jenner Meletti, *Il medico del mondo: vita e morte di Carlo Urbani*, Il Saggiatore, Milano, 2004
5. ↑   Lucia Bellaspiga, *Carlo Urbani - Il primo medico contro la SARS* Edizioni Ancòra, 2004.
6. ↑  incenzo Varagona, *Il medico della SARS. Carlo Urbani raccontato da quanti lo hanno conosciuto*, Paoline Editoriale Libri, 2013.
**Daniel Colla** (født 23. februar 1964), argentinsk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul. 

Colla vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1988 i Seoul. Han var med på det argentinske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak USA og Sovjetunionen. Argentina tapte semifinalen med 0-3 mot Sovjetunionen men vant bronsefinalen over Brasil med 3-2. Colla spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul Bronse - Bronse i volleyball, menn Argentinas flagg Argentina

Referanser
----------

1. 1 2   Lega Pallavolo Serie A[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Colla – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Colla – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Colla – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Colla – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Colla – Volleybox Rediger på Wikidata

* (it) Daniel Colla – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
**Departementet for utviklingshjelp** var et norsk departement som hadde ansvar for bistandssaker. Departementet eksisterte fra 1. januar 1984 til 31. desember 1989. Da ble sakene overført til Utenriksdepartementet (UD).

Regjeringen Willoch opprettet departementet etter at regjeringen ble utvidet fra en ren Høyre-regjering til en trepartiregjering i 1983. Den første utviklingsminister var Reidun Brusletten (KrF). Etter at departementet ble nedlagt 31. desember 1989 har senere regjeringer likevel hatt en bistands- eller utviklingsminister, med sete i UD.

Reidun Brusletten (1984–86), Vesla Vetlesen (1986–87), Kirsti Kolle Grøndahl (1987–89) og Tom Vraalsen (1989) var statsråder i departementet. Odd Jostein Sæter (1984–86), Hans Christian Bugge (1986–87), Arne Arnesen (1987–89) og Torun Dramdal (1989) var statssekretærer.

Referanser
----------

1. 1 2  regjeringen.no (20. juni 2011). «Departementet for utviklingshjelp». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 23. januar 2017.
2. ↑  regjeringen.no (20. juni 2011). «Departementet for utviklingshjelp». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 23. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Erik Belbo** (født 1846 i Snåsa, død 1928 i Snåsa) var gårdbruker, herredskasserer og ordfører i Snåsa i fire valgperioder 1876–1883. Han satt i kommunestyret fra 1876 til 1898, med unntak av én periode. Han var også med på å stifte Snåsa sparebank og var i 19 år styreformann der fra 1886 til 1906, og hadde andre verv i lokalsamfunnet.

Han var som ung elev ved Levanger borgerskole 1861–1863, og fikk sitt første offentlige verv da han i 1868 ble sekretær i fattigkommisjonen. Han var også medlem av forlikskommisjonen i 25 år, av skolestyret, fattigkommisjonen, amtsskattekommisjonen, amtets jernbanekommisjon, styremedlem i landbruksforeningen av 1894, med i det første styret for Snåsa dampskipssamlag, valgmann seks ganger, styremedlem i Snåsa handelsforening 1885–87, og herredskasserer i 8 år. Lokalhistorikeren Jørn Sandnes skriver at han må ha hatt en uvanlig arbeidskapasitet, var grundig, gjennomtenkt og at «det er tvilsomt om bygda noen gang har hatt en dyktigere ordfører og kommunepolitiker enn ham.»

Erik Belbo overtok gården Belbo nordre etter faren Mikkel Kolven i 1874 eller 1881 og overlot den til svigersønnen Gustav Jørstad i 1899. Ved folketellingene i 1900 og 1910 er han omtalt som kårmann/rentenist og som «kasserer og regnskapsfører ved sagbruk & høvleri». I 1901 er han listet som en av bygdas tre rikeste menn.

Han var gift med Birgitte Bøkset, datter av lærer og ordfører Bård Larsen Bøgset. Erik Belbo var svigerfar til læreren og lokalhistorikeren Hans Skar. Han var også nabo og søskenbarn med Ole Eggen, som var den første kassereren i Snåsa sparebank og senere ble ordfører.

Belbo var aktiv i partiet Venstre, men i hans tid i kommunepolitikken var det personvalg med én liste i Snåsa (forholdstallsvalg med flere lister ble først innført i 1910), så han representerte ikke Venstre i kommunestyret.

Han er kilden bak Sigurd Udbys artikkel «Hvor Snåsa og Jämtland møtes, litt om grensetrafikken i gamle dager» i Den norske turistforenings årbok 1930.

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Sandnes, Jørn (1960). *Snåsaboka. 2. Bygdehistorien etter år 1800*. Kommunen. s. 119f.
3. ↑  Erik M. Belbo; Gravminner i Norge
4. 1 2 3  Skar, Hans (1907). *Det gamle Snaasen ; Snaasens kulturhistorie til aaret 1907*. Mallingske bogtrykkeri. s. 78f.
5. ↑  *Snåsa bondelag 100 år*. Laget. 1994. s. 5–9.
6. ↑  Gjerstad, Joralf (1990). *Fra krambu til varehus*. [Snåsa handelslag]. s. 90. ISBN 8299212804.
7. 1 2  Sandnes, Jørn (1986). *Bank i bygda : Snåsa sparebank 100 år*. Sparebanken Inn-Trøndelag. s. 30, 33.
8. 1 2  Skavlan, Gunnar (1962). *Snåsaboka. 4. Brukarhistoria*. Kommunen. s. 221.
9. ↑  Erik Belbo; Historisk befolkningsregister
10. ↑  *Søndre og Nordre Trondhjems amts adressekalender 1901*. Stenkjær. 1901. s. 262–267.
11. ↑  Udby, S. (1930). «Hvor Snåsa og Jämtland møtes, litt om grensetrafikken i gamle dager». *Den Norske turistforenings årbok 1930*. Oslo. s. 127–134.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Lihesten**  er et fjell i Hyllestad kommune på 777 moh. som også kalles *Lifjellet*.

Fjellet stiger bratt opp fra fjorden og grenser til Lifjorden, Losneosen, Storakersundet, Åfjorden og Hyllestadfjorden. Høyeste punkt er Risnesnipa, 777 moh. Dette er også det høyeste punkt i Hyllestad kommune. Det mest populære turmålet er Gygrekjeften, som ligger omtrent 714 moh. Ytterst på Gygrekjeften liggen «tanna», en steinformasjon som henger utenfor kanten av fjellet. 

Fjellet består av devonske avsetningsbergarter, m.a. kvarts, gneis og granitt og ulike skiferslag, kitta sammen til hard og knudrete konglomerat som er særs motstandsdyktig mot nedbryting og forvitring. Med klart markert skille hviler konglomeratet på underlag av sandstein frå kambro-silurisk tid.

Lihesten ble kjent i forbindelse med Havørn-ulykken; den til da største flyulykka i Europa i 1936, da postflyet fra Bergen traff fjellet under Risnesnipa og alle syv ombord omkom.

I 1990-åra gikk det et ras fra fjellet og ned i Åfjorden, raset tok med seg en del sjøbuer. Etter dette vart det innført byggeforbud i strandsona mot fjellet.

«Lihest-klyvet», er et populært turopplegg som Hyllestad Idrettslag arrangerer hvert år i begynnelsen av juni.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 16. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 3. juli 2015.
3. ↑  «Faktaark». Kartverket. 1. januar 1986. Besøkt 23. oktober 2016.
4. ↑  «Flyulukka i Lifjellet». NRK Sogn og Fjordane. 28. februar 2002. Besøkt 15. juli 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Erik Bakken Olafsen** er et pseudonym for den norske forfatteren Erik Foynland. Han har skrevet to romaner under dette navnet: *Koranoid* (2005, Gyldendal Norsk Forlag) og *Turisten* (2007, Gyldendal Norsk Forlag). En av årsakene til pseudonymbruken hevdes å være et potensielt trusselbilde i forbindelse med utgivelsen av den omdiskuterte debutromanen, "Koranoid", som harselerer over islamsk fundamentalisme, vestlige betraktningsmåter av islam og møtet mellom islam og Norge. "Koranoid" er fyldig omtalt i Marta Norheims "Røff guide til samtidslitteraturen" (2007, Samlaget). Forfatteren gjør gjenbruk av pseudonymet ved å kalle hovedpersonen i den delvis selvbiografiske romanen "Turisten" for Erik Olafsen. "Turisten" handler om en ung mann fra Solbergelva i Buskerud som reiser som turist til krigsområder. Boken ble av Dagbladets anmelder betegnet som "den mest samfunnsrelevante romanen siden 2001", og fikk generelt en god mottakelse av anmelderkorpset da den kom ut, våren 2007. Erik Bakken Olafsen ble av Vårt Lands anmelder sammenliknet med Chuck Palahniuk og Michel Houellebecq. I forbindelse med Olafsens nominasjon til P2-lytternes romanpris 2007 presenterte NRKs anmelder, Marta Norheim, boken på Frokost-TV med beskrivelsen "Hemingway pluss". I oktober 2010 kom *Kranium og sand* (Gyldendal Norsk Forlag), denne gangen utgitt under forfatternavnet Erik Foynland.

Priser (utvalg)
---------------

* 2008 – Brakeprisen for *Turisten*

Se også
-------

* Krigsturisme

Eksterne lenker
---------------

* Anmeldelse i Dagbladet
* Anmeldelse i NRK
* Anmeldelse i TB[*død lenke*]
* Anmeldelse i Vårt Land[*død lenke*]
* Anmeldelsen i Aftenposten
* Anmeldelse i DN

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Erik Bjerck Hagen** (født 1. september 1961) er professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen. 

Hagen ble cand.philol. i 1991, og tok doktorgraden i 1995 på en avhandling om autentisitet hos Melville, Dickens og James. 

Han er redaktør av *Norsk Litteraturvitenskapelig Tidsskrift*, og har utgitt en rekke bøker: blant annet *Litteratur og handling* (2000), *Hva er litteraturvitenskap* (2003), *Litteraturkritikk. En introduksjon* (2004) og *Den norske litterære kanon 1900-1960* (2007).

I 2016 ble han valg inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for litteraturvitenskap.

Referanser
----------

1. ↑   www.dnva.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  dnva.no DNVA-medlemmer Arkivert 12. juni 2019 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Erik Bjerck Hagen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Erik Bjerck Hagen i BIBSYS
* uib.no publikasjonsliste inntil 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Hector McNeil** (født 10. mars 1907, død 11. oktober 1955) var en britisk politiker.

McNeil var utdannet ved Woodside School og senere ved University of Glasgow, utdannet som ingeniør og arbeidet som journalist for en skotsk nasjonal avis. Han var medlem av Glasgow Town Council fra 1932 til 1938. Han ledet senere Glasgow Trades Council.

Etter valget i 1945 ble McNeil junior minister i utenriksdepartementet.[] Gjennom sin posisjon i utenriksdepartementet, ble han tildelt rollen som visepresident i FNs generalforsamling i 1947 og han var leder av den britiske delegasjonen til FNs økonomiske kommisjon for Europa i 1948. Det ble senere avslørt at hans sekretær på den tiden, Guy Burgess, var en sovende sovjetisk agent, men McNeil personlig kom aldri under noen mistanke om kommunistisk virksomhet[].

Han var statssekretær for Skottland fra februar 1950 til oktober 1951 i regjeringen til Clement Attlee. McNeil døde kort tid etter å ha beholde sin plass ved valget i 1955.

Hector McNeil Memorial Baths var et svømmebasseng i byen Greenock som ble oppkalt til ære for McNeil. Grunnsteinen ble lagt av McNeils kone den 9. oktober 1963. Badene ble revet i 2002 etter at Greenock Waterfront Leisure Centre åpnet.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000001402, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w630428p, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hector McNeil hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Stefano Pirazzi** (født 11. mars 1987 i Alatri) er en italiensk landeveissyklist.

Stefano Pirazzi vant i 2007 tredje etappe av Giro delle Regione. Senere vant han to etapper ved Volta Ciclista Internacional a Lleida. Han startet også i VM i Stuttgart, hvor han ble nummer 103 i landeveisrittet for U23-klassen. I 2008-sesongen ble Pirazzi nummer to på en etappe under Giro della Valle d'Aosta Mont Blanc. Han deltok også i landeveisrittet for U23-klassen under det italienske mesterskapet, hvor han oppnådde en tredjeplass bak Damiano Caruso og Alberto Contoli. I 2009 vant Pirazzi Gara Ciclistica Montappone. Han deltok i 2010 for første gang i Giro d'Italia for det irske laget Colnago CSF Inox.

Meritter
--------

2007
3. etappe, Giro delle Regioni
4. og 5. etappe, Volta a Lleida
2009
Gara Milionaria Montappone
2011
3.-plass sammenlagt, Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
2012
Klatretrøya, Tirreno–Adriatico
2013
Klatretrøya, Giro d'Italia
2014
17. etappe, Giro d'Italia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stefano Pirazzi – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Stefano Pirazzi – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Stefano Pirazzi – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Stefano Pirazzi – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Stefano Pirazzi – CycleBase Rediger på Wikidata
**Erik Gustaf Blomqvist** (født 5. januar 1879 død 7. september 1956) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Blomqvist ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen rifle 300 meter med 5655 poeng foran Norge med 5605. De andre på laget var Mauritz Eriksson, Hugo Johansson, Bernhard Larsson, Carl Björkman og Gustaf Adolf Jonsson. Det var sju lag som deltok og det var seks mann på hvert lag. Blomqvist skjøt totalt 962 poeng som var det tredje beste resultatet på det svenske laget. Åtte år senere, under 1920 i Antwerpen, var han med på det svenske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen med armégevær 600 meter bak USA og Sør-Afrika.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Gull **Gull** i skyting, 300 meter rifle, lagskyting (Sverige)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse Bronse i skyting, 600 meter armégevær liggende, lagskyting (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Blomkvist – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Blomkvist – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Erik Blomkvist – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Erik Blomkvist – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Erik Blomkvist – ISSF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Steffen Lundemo** (født 21. juli 1975 i Drammen, oppvokst på Modum), kjent under artistnavnet **Steff Nevers**, er en norsk countryartist (vokal og gitar), plateprodusent, studiomusiker og kunstner fra Drammen. 

Etter å ha vært gitarist i band innen andre stilarter, satset han fra 2002 på en solokarriere innen country. I 2007 dro han til Nashville i Tennessee, USA og spilte inn albumet *Closest to My Heart*. Året etter fikk han platekontrakt med Universal Music og albumet ble gitt ut mars 2009. Albumet solgte til gull og ble nominert til Spellemannprisen 2009 i klassen country. Samme år var Steff Nevers support på Toby Keith sin første Europa-turné. Året etter ga han ut albumet *Ain’t No Bad Life* som ble nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen country. 2013 ble han nominert til *European Artist of the Year* av British Country Music Awards. 2015 ga han ut albumet *Million Kinds of Heaven.*

Diskografi
----------

### Album

* *Closest to My Heart* (Slager/Universal Music, 2009)
* *Ain’t No Bad Life* (Universal Music, 2010)
* *Live from The Country* (2011)
* *Million Kinds of Heaven* (Never Records, 2015)

### Singler og EP-er

* *Closest to My Heart* (2009)
* *One Beer a Day* (2009)
* *Fightin' the Fool* (2010)
* *Ain't No Bad Life* (2010)
* *Borte For Godt* (2015)

Referanser
----------

1. ↑  «Gullplate til Steff Nevers». *dt.no*. 24. mars 2009. Besøkt 4. august 2017.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steff Nevers på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Jǫfraskinna*** var et nå forsvunnet sagahåndskrift som inneholdt deler av *Heimskringla*, nemlig fra et stykke ut i *Ynglingasaga* til et stykke ut i *Olav den helliges saga*. Håndskriftet er bare bevart i en kopi tatt av Jens Nilssøn på 1500-tallet.

Håndskriftet ble antakelig nedskrevet omkring 1260–1270, og befant seg på 1500-tallet i Oslo-traktene, for i 1568 tok den senere biskopen i Oslo, Jens Nilssøn, en avskrift av det mens han befant seg i Sannidal under den nordiske syvårskrigen. I 1655 ble håndskriftet innlevert til Københavns universitetsbibliothek, men i 1681 ble det utlånt til historieskriveren Torfæus, som tok det med seg til Norge og beholdt det til 1704, da det ble bragt tilbake til Danmark. Her brant det opp under brannen i København i 1728.

Jens Nilssøns kopi har vært kalt *Codex Arna Magnæanus 37*, *Codex Norvegicus* eller *Codex Wormianus*, og har tilhørt biskop Christian Worm i København (derav det siste av navnene). Senere ble det innlemmet i Arne Magnussøns samlinger, Arnamagnæanske samling.

Litteratur
----------

* Yngvar Nielsen (red.): *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseerindringer*. Kristiania: Brøgger, 1885.
* Kyrkjebø, Rune (red.): *Heimskringla I etter Jǫfraskinna*. Bergen: Nordisk institutt, 2001. ISBN 82-497-0023-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Stefanskirken** (Église Saint-Étienne, כנסיית סטפנוס הקדוש) er en katolsk kirke tilknyttet et dominikanerkloster i Øst-Jerusalem, til Nablus Road like nord for Gamlebyen.
I 415 oppdaget man i Jerusalem den hellige Stefans relikvier. Den hl. Stefan regnes som kristenhetens første martyr. Etter funnet lot keiserinne Aelia Eudocia, hustru til keiser Theodosius II, bygge en basilika, som ble innviet i år 460. I 614 ble kirken ødelagt av brann. Korsfarerne fornyet kirkebygningen, men den ble nok en gang ødelagt i 1187, denne gang ved Saladins gjenerobring av byen.

I 1881 ervervet dominikanerordenen grunnen med kirkeruinen. Det ble foretatt grundige utgravninger i 1883, og nman fant da restene av den treskips basilika fra oldtiden. Over grunnmurene fra denne bygde de den nåværende kirke, hvor man fremdeles kan se de gamle gulvmosaikker.

* 
* Foran Stefanskirken, sett mot tårnet.Foran Stefanskirken, sett mot tårnet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saint Etienne Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kirken på *Giga-Catholic*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Åhléns AB** er et svensk detaljhandelselskap med hovedkontor i Stockholm og en del av Axel Johnson Gruppen. Selskapet ble etablert i 1899 av Johan Petter Åhlén og Erik Holm. 

Åhlén & Holm var i begynnelsen et postordreselskap med lokaler i Insjön i Dalarnas län. Det aller første produktet som Åhlén & Holm hadde i sitt sortiment var et kongeportrett som gjennom årene har solgt i over 100 000 eksemplarer. Andre suksessrike produkter var eksempelvis postkort som ble svært populære blant samlere.

I 1915 flyttet selskapet til Stockholm. Der bygde Johan Petter Åhlén en sjuetasjers bygning på mer enn 10 000 kvadratmeter. Bygningen ved Ringvägen 100-102, gjerne omtalt som "Åhléns Söder", ble tegnet av arkitekten Edvard Bernhard. Huset er senere bygget om og på flere ganger. Den velkjente klokken og tårnet med en rød "Å" er bevart og er blitt et karakteristisk innslag i Stockholms bybilde.

På 1930-tallet bestemte J.P. Åhlén, etter en studiereise til USA, å utvide virksomheten med en detaljhandelskjede med vekt på lave priser. Det første Tempovarehuset åpnet i 1932 ved Östermalmstorg i Stockholm. J.P. Åhlén døde i 1939. 

På 1960-tallet ble postordrevirksomheten avviklet og virksomheten konsentrert til Tempkjede. I 1964 ble Åhléns City ved Klarabergsgatan 50 midt i Stockholm åpnet. På 1970-tallet ble Tempokjeden slått sammen med EPA. Også varehuset NK var en del av konsernet i perioden 1976 -1983. I 1985 ble samtlige butikker omprofilert til Åhléns. Siden 1988 har Åhléns vært en del av Axel Johnson AB, som eies av Antonia Ax:son Johnson med familie. 

I august 2015 ble det klart at Åhléns legger ned alle sine 30 butikker i Norge.

Bilder
------

* Åhléns SöderÅhléns Söder
* Åhléns SöderÅhléns Söder
* Åhléns SkärholmenÅhléns Skärholmen
* Åhléns CityÅhléns City

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Åhléns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Artikler og bilder om Åhléns historie Arkivert 15. februar 2011 hos Wayback Machine.
* Åhléns

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Relief fra en gravvegg *lekythos* ved Athen: Hermes som psychopomp leder den avdøde, *Myrrhine*, til Hades, ca. 430-420 f.Kr. (Det Nasjonale arkeologiske museum i Athen).
**Psykopomp** (fra gresk betydning *ψυχοπομπός*, *psychopompós*, også kalt "sjelens veileder") er et mytologisk vesen som opptrer i de fleste religioner, som en ånd, en gud, en daimon, eller en engel hvor dens hensikt er å sluse og lede de nydøde sjeler over til etterlivet, i dødsriket.

Deres rolle er ikke å dømme de avdøde, men gi dem trygg ferd til etterlivet i underverden. Ofte er de framstilt i gravkunst og har vært i ulike tider kulturer assosiert med fugler som ravner, kråker, ugler, spurver, og dyr som hester, hjorter og delfiner.

I analytisk psykologi (også kjent som *jungiansk psykologi*) er psykopomp en formidler mellom det ubevisste og bevisste. Det er symbolsk personifisert i drømmene som en vismann (eller kvinne), eller noen ganger som et hjelpsomt dyr. I mange kulturer fyller sjamanen rollen som psykopomp. Dette kan muligens ikke bare omfatte å følge sjelen til den døde, men også omvendt: å gi hjelp ved fødsel, å introdusere den nyfødtes sjel til verden.

Sammenlign Vergilius’ rolle som veiviser i Helvete og Skjærsilden i Dantes *Den guddommelige komedie*.

Populær kultur
--------------

Et moderne eksempel av en psykopompen er mannen med ljåen som stammer fra England på 1400-tallet. Gjennom årene er "mannen med ljåen" adoptert til andre kulturer i hele verden som den japanske kulturen, shinigami.

Referanser
----------

1. ↑  Drake, Michael. The Great Shift: And How To Navigate It. (2018) s. 82. ISBN 0-9629002-9-X
2. ↑  Hoppál, Mihály: *Sámánok Eurázsiában*. Akadémiai Kiadó, Budapest, 2005. ISBN 963-05-8295-3. (Tittelen betyr "Sjamen i Eurasia", boken er skrevet på ungarsk, men er også utgitt på tysk, estisk og finsk.). Side 36
3. ↑  Manga og TV-serie, *«Death Note»*.

Litteratur
----------

* Geoffrey Dennis, «Abraham», «Elijah», «Lailah», «Sandalphon», i *Encyclopedia of Jewish Myth, Magic, and Mysticism* Llewellyn, 2007.
* Eliade, Mircea, «Shamanism», 1964, kapitlene 6 og 7, «Magical Cures: the Shaman as Psychopomp».
* Psychopomps.org gir tilleggsinformasjon om hva en psykopomp er, hvorfor psykopomper er viktige, og hvorfor psykopomper har blitt portrettert i myter og hellige fortellinger i ulike kulturer over hele verden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jānis Pauļuks** (født 12. novemberjul./ 24. november 1865greg. i Lielsesava i Latvia, død 21. juni 1937 i Bauskas i Latvia) var en latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden. Han var Latvias statsminister av den latviske bondeunionen mellom 27. januar og 27. juni 1923.

Biografi
--------

### Tidlig liv

Jānis Pauļuks ble født den på Gaven-Pauļuku-gården i Lilelsesavā, som da var en del av det russiske keiserriket. Faren arbeidet som utleier. Læring begynte på nabostaten coaching. Deretter avsluttet Svinto pagastskolu. I de neste fire årene studerte han ved Jelgava realskole, men på grunn av mangel på midler så kunne han ikke fortsette utdannelsen. Kort tid arbeidet med coaching. 1886. Tiltredelsen av Riga Polytechnic Institute i Faculty of Engineering, som avsluttes i 1892. året med prisverdig artikkelen. To somre mellom studiene var elev av jernbanen arbeid. Studien var aktivt involvert i fraternities "Selonija", som senere ble en del av tidligere studenter.

  

### Politisk karrière

Den 19. juni 1921 ble den 24. november 1865 Pauļuks utnevnt som transportminister i statsminister Zigfrīds Anna Meierovics' regjering. Den 27. juni 1923 etterfulgte han Meierovics som statsminister. Samtidig overtok han stillingen som utenriksminister mens han samtidig hadde stillingen som transportminister. Men Pauļuks regjeringstid varte kun i noen måneder inntil den 27. juni, hvoretter Meierovics igjen tiltrådte statsministerembetet.

Meierovics innkalt ham igjen til stillingen som transportministeren, og denne posten holdt Pauļuks også i den etterfølgende regjeringene til Voldemars Zāmuels og Hugo Celmiņš inntil han trakk seg den 23. desember 1925.

I 1934 ble han sammen med Kārlis Ulmanis tildelt en æresdoktorgrad ved Latvias universitet i Riga.

Jānis Pauļuks døde 21. juni 1937, 71 år gammel.

Se også
-------

* Latvia
* Latvias historie
* Liste over Latvias statsministre

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Latvias riksvåpen | Forgjenger:**Zigfrīds Anna Meierovics** | **Latvias andre statsminister**27. januar–27. juni 1923 | Etterfølger:**Zigfrīds Anna Meierovics** |

  


| * v
* d
* r
Latvias statsministre |
| --- |
| 1918 – 1940 | Ulmanis **·** Meierovics **·** Pauļuks **·** Meierovics **·** Zāmuēls **·** Celmiņš **·** Ulmanis **·** Alberings **·** Skujenieks **·** Juraševskis **·** Celmiņš **·** Ulmanis **·** Skujenieks **·** Bļodnieks **·** Ulmanis | Latvias riksvåpen |
| 1940 – 1990 | *(Latviske SSR)* |
| 1990 –           | Godmanis **·** Birkavs **·** Gailis **·** Šķēle **·** Krasts **·** Krištopans **·** Šķēle **·** Bērziņš **·** Repše **·** Emsis **·** Kalvītis **·** Godmanis **·** Dombrovskis **·** Straujuma **·** Kučinskis |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Evhemerisme**, eller **Euhemerisme**, er en *religionsforklaring* som stammer fra og er oppkalt etter den greske filosofen Euhemeros, som levde på 300-tallet f.Kr. Han har fått æren for en teori, en religionsforklaring som går ut på at gudene opprinnelig var høyættede mennesker med posisjon og status i samfunnet. Etter sin død var de blitt opphøyet til guder og dyrket av uvitende mennesker.

Slik betraktet man myter som historie som egentlig var hentet fra den empiriske historien også omformet til fortellinger om guder og makter. Gudene var det som kalles apoteoserte, det vil si guddommeliggjorte mennesker.

Teorien var populær i oldkirken og en yndet forklaringsmodell hos mange forfattere i middelalderen, blant annet Snorre Sturlason.

Referanser
----------

1. 1 2   Steinsland, Gro (2005): *Norrøn Religion Myter, Riter, Samfunn*. Oslo: Pax Forlag. s. 55-56. ISBN 82-530-2607-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Tittelblad, 1830
**Missale Parisiense** var den messebok som i sin tid var i bruk i det katolske bispedømmet Paris.

Førsteutgaven ble trykket i 1481, så kom den ut igjen i 1487, 1504, 1539, 1555 og, etter Tridentinerkonsilet, i 1585 og 1602. De fem trykkene som så fulgte, mellom 1611 og 1666, vitrner om hvordan man i økende grad tilpasset seg den såkalte tridentinske Missale Romanum. Fra 1685 skjer det en selvstendiggjørelse, der det fremtrer sterkere innflytelse fra den neogallikanske liturgi. Sitt høydepunkt nådde Missale Parisiense i utgivelsen under erkebiskop Charles-Gaspard de Vintimille i 1738.

Litteratur
----------

* J. M. Pommarès: *L'évolution du Missel Parisien de 1481 à 1738*. I: Ephemerides Liturgicae 112 (1998) 149–173;
* C. Johnson - A. Ward (edd.): *Missale Parisiense anno 1738 publici iuris factum*. Ed. Liturgiche, Roma 1993. ISBN 88-85918-82-4
* Michael Arthur Kwatera: *Marian Feasts in the Roman, Troyes and Paris Missals and Breviaries and the Critique of Dom Prosper Gueranger.* Ph.D. University of Notre Dame, 1993.