recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leucin
Leucin
**Leucin** (også **Leu** eller **L**) er en α-aminosyre, og den mest alminnelig forekommende aminosyre i proteiner. Den finnes i en L- og en D-form, hvorav det kun er L-formen som finnes naturlig. Leucin er en essensiell aminosyre. Leucin er nødvendig for optimal vekst i barndommen. Den er dessuten viktig i oppbygningen av muskulaturen.

Fullkorn, melk og melkeprodukter er gode kilder til leucin. Derover finnes denne aminosyre også i store mengder i egg, svinekjøtt, oksekjøtt, kylling, soyabønner og grønnsaker.

Eksterne lenker
---------------

* Leucin biosyntese

| * v
* d
* r
De 20 alminnelige aminosyrene |
| --- |
| 
* Alanin
* Arginin
* Asparagin
* Aspartat
* Cystein
* Glutamat
* Glutamin
* Glycin
* Histidin
* Isoleucin
* Leucin
* Lysin
* Metionin
* Fenylalanin
* Prolin
* Serin
* Treonin
* Tryptofan
* Tyrosin
* Valin

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
Elisenbergveien.  

Påbegynt inngang til Elisenberg stasjon er rett bak vinmonopolskiltet på høyre side
**Elisenberg** er et nabolag i bydel Frogner i Oslo. Elisenberg nevnes ikke som et eget strøk, men kan defineres til området hvor Elisenbergveien strekker seg fra Nobels gate til Frognerveien, i strøket Frogner.

Navnet kommer fra løkken Elisenberg, og ble gitt av eieren Zahlkasserer Andreas Schaft til ære for datteren Martine Elisabeth. Løkkebygningene er fortsatt bevart, og er nå kjent som Schafteløkken - og på sitt nærmeste så ligger den drøye 100 meter i luftlinje fra Elisenbergveien (mellom Bygdøy allé og Gimleveien).

Stedet blir betjent av stoppestedet Elisenberg på Frognerlinjen, og har også gitt navn til en underjordisk jernbanestasjon med samme navn som aldri har blitt fullført.

Elisenberg postkontor lå fram til begynnelsen av 1980-tallet på Bygdøy allés høyeste punkt - kvartalet rundt Frogner kirke («Gimlekomplekset»).

Litteratur
----------

* Nils Jacob Tønnesen (1998). «Frogner menighet 100 år». I Kirsten Heiberg. *Skarpsno: Fra løkke til fasjonabelt strøk*. Oslo: Skarpsno vel. s. 154–155.

Portal: Oslo
**Dick Crealy** (født 18. september 1944 i Sydney) er en tidligere australsk tennisspiller.

Crealy vant tre Grand Slam-turneringer i løpet av sin tenniskarriere. I 1968 vant han både double herrer og mixed double i Australian Open. I double sammen med Allan Stone vant de finalen mot Terry Addison / Ray Keldie med 10-8, 6-4, 6-3 og i mixed double sammen med amerikanske Billie Jean King vant de finalen på walk over mot Margaret Smith Court / Allan Stone. 

Crealy vant ingen Grand Slam-tittel i single men han var i én finale, i 1970 i Australian Open tapte han til Arthur Ashe med 4-6 7-9 2-6. Sin tredje GS-tittel vant han i French Open i 1974 da han sammen med Onny Parun fra New Zealand vant finalen over det amerikanske paret Robert Lutz / Stan Smith med 6-3, 6-2, 3-6, 5-7, 6-1.

Grand Slam-titler
-----------------

* Australias flagg **Australian Open:**
	+ Double herrer – 1968 (sammen med Allan Stone)
	+ Mixed double – 1968 (sammen med Billie Jean King)

* Frankrikes flagg **French Open:**
	+ Double herrer – 1974 (sammen med Onny Parun)

Referanser
----------

1. ↑   ATP website[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dick Crealy – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Dick Crealy – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Dick Crealy – Davis-cupen Rediger på Wikidata

* (en) Dick Crealy – Tennis Australia Rediger på Wikidata
Pratt & Whitney JT8D-motor (brukt av bl.a. McDonnell Douglas og Boeing) etter bird strike
**Bird strike** (el. **birdstrikes**) er en betegnelse for **kollisjoner mellom fugler og fly**.

Bird strikes kan ha voldsomme konsekvenser, og selv små fuglers kollisjoner med jetmotorer fra store fly, kan resultere i omfattende ødeleggelser og kan gjøre nødlandinger nødvendige. Forekomster av våtmark nær flyplasser øker tilstedeværelsen av fugler, og øker tilsvarende risikoen for kollisjoner mellom fly og fugler. Den største risikoen ligger ved start og spesielt landing, hvor flyene befinner seg i lav høyde. Derfor bygges gjerne rullebanene ofte retning vekk fra slike områder.

Ulykker grunnet bird strike
---------------------------

* Madrid - Paris Air Race 1911
* US Airways Flight 1549
* Ural Airlines Flight 178

Referanser
----------

1. ↑  Gard, Katie; Groszos, Mark S.; Brevik, Eric C.; Lee, Gregory W. (2007). «Spatial analysis of Bird–Aircraft Strike Hazard for Moody Air Force Base aircraft in the state of Georgia.(Report)» (PDF). *Georgia Journal of Science*. 65 (4): 161–169. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 20. august 2019.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 7. januar 2009. Besøkt 20. august 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Andrzej Koprowski** (født 11. mars 1940 i Lodz i Polen, død 29. januar 2021 i Warszawa) var en polsk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, teolog, forfatter og radiojournalist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Andrzej Koprowski var den eldste av fire brødre. Han studerte polsk filologi fra 1956 til 1961 ved Universitetet i Warszawa. I 1961 trådte han inn i jesuittordenen og studerte filosofi ved ordenens høyskole i Krakow og teologi ved Collegium Bobolanum i Warszawa.

### Prest

Den 24. juni 1969 ble han presteviet av Warszawas hjelpebiskop Bronisław Dąbrowski og ble studentprest ved det katolske universitet i Lublin, der han fra 1976 til 1979 også foreleste i historie og kultursosiologi. Her ble han kjent med Karol Wojtyla, den senere pave Johannes Paul II. I 1977 ble han promovert til doktorgraden ved det polske vitenskapsakademis institutt for filosofi og sosiologi. Fra 1979 til 1983 var Koprowski rektor for *Collegium Bobolanum*.

I 1983 ble han assistent for jesuittenes generalsuperior i Roma og var fra 1984 til 1989 regionalassistent for Østeuropa ved generalkurien i Roma, mens han underviste ved det pavelige universitet Gregorianas Institutt for sosialvitenskaper.

I 1989 vendte han tilbake til Polen og engasjerte seg ved kommunismens sammenbrudd for landets gjenoppbygging. Årene 1989–1997 ledet han den nye redaksjon for katolske programmer ved Telewizja Polska og fra 1992 til 1997 Warszawa-avdelingen av jesuittenes *Catholic Office of Information and Initiative for Europe* (OCIPE). Han brevvekslet omfangsrikt med pave Johannes Paul II. I 1997 ble han provinssuperior for jesuittene i Storpolen og Masovia.

Fra 2003 lil 2015 arbeidet Koprowski først som stedfortreder for, og så som etterfølger av, pater Federico Lombardi som programdirektør for Radio Vaticana. I 2015 kom han tilbake til Polen, virket som journalist, og oversatte flere verker fra italiensk til polsk.

Andrzej Koprowski døde etter én ukes intensivbehandling på sykehuset *Szpital Praski* i Warszawa i en alder av 80 år av covid-19.

Skrifter
--------

* med Francesco Rossi de Gasperis: *Na skrzyżowaniu dróg*, Twarda 2017, ISBN 978–8362793204
* *Nowe odczytanie codzienności*, Kontrast 2018, ISBN 978–83–6279–324–2
* *Państwo środka Chrześcijaństwo w Chinach wczoraj i dziś*, 2019, ISBN 978–83–8180–033–4
* Bogusław Górka, *Anty-autolustracja t.w. "Student". Prawda Jezuity i prawda o Jezuicie.*, ISBN 978-83-8180-429-5

Referanser
----------

1. ↑   jesuit.cz[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Zmarł o. Andrzej Koprowski, dzieje.pl, 2021-01-29, lest 2021-01-31
3. 1 2 3 4  Vatikan: Ehemaliger Radio-Programmdirektor gestorben, vaticannews.va, 2021-01-29, lest 2021-01-31
4. 1 2  Zmarł o. Andrzej Koprowski SJ (1940-2021) jezuici.pl, 2021-01-29, lest 2021-01-31
5. ↑  O. Andrzej Koprowski nie żyje. Jezuita był zakażony koronawirusem wiadomosci.wp.pl, 2021-01-29, lest 2021-01-31

Eksterne lenker
---------------

* (en) Verk av eller om Andrzej Koprowski i bibliotekene i (WorldCatkatalog)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
En karabinkrok er en avlang eller oval metallring eller en lukket bøyle utstyrt med en fjærlåsmekanisme som kan åpnes og lukkes raskt.
En skrukarabiner med skrumuffe for å lukke åpningen tryggere.
En **karabinhake**, også kalt **karabin** og **karabinkrok**, er en metallring (i stål eller aluminium) av ulik utforming, med en fjærbelastet åpningsarm. Fjærlåsmekanismen gjør at ringen kan åpnes og lukkes raskt. En skrukarabin er en karabinhake med en skrumuffe for låsing av åpningen. Ordet karabinhake kommer av tysk *Karabinerhaken*, som betyr «krok for en karabin» (et lett gevær med kort løp).

Karabinhaker brukes i aktiviteter som innebærer bruk av tau, både innen sport, som klatring og seiling, og til sikringsarbeid innen industri eller anleggsvirksomhet.

Kilder
------

* (no) Karabinhake i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carabiners – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Gruva i Kiruna i 2009  Foto: Johannes Jansson 
**LKAB** (**Luossavaara-Kiirunavaara Aktiebolag**) er et svensk gruvedriftsselskap som bryter jernmalm i Kiruna og Malmberget. Selskapet er heleid av den svenske stat.
Mesteparten av jernmalmen blir transportert med tog til Narvik i Norge, og skipes derfra ut til land over hele verden.

Historikk
---------

Den første kjente malmforekomsten dateres tilbake til 1660-årene. Mange skjønte at det lå store rikdommer i fjellene, men vanskelighetene var store ved å nyttiggjøre seg malmen, ikke minst å transportere den til nærmeste havn. I 1888 ble Malmbanan bygget mellom Luleå og Kiruna. LKAB ble stiftet 1890.

LKAB var fra først et privat selskap, noe som førte til en heftig debatt i Sveriges riksdag om hvorvidt staten skulle overta eller ikke. Mange mente at staten burde overta til «rikets beste», og denne mening sto også militæret for, da man der fryktet hva som kunne skje hvis utenlandske eiere la beslag på svenske naturressurser. LKAB ble til slutt (1907) et selskap hvor staten eide halvparten, med opsjon på å overta resten etter 50 år. Dette skjedde så i 1957, da selskapet ble helstatlig.

Sporveien i Kiruna
------------------

Etter initiativ fra Hjalmar Lundbohm begynte LKAB med drift av sporvogner i 1907. Billettprisen var 10 øre – gratis for LKAB-ansatte – og denne prisen ble ikke økt i den tiden driften av sporvognen varte. Den ble nedlagt i 1958 og erstattet av busser.

Se også
-------

* Kiruna byforvandling
* Kirunastreiken
* Bromsgård

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) LKAB – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
T-14 Armata stridsvogn.
**Armata** (russisk: Армата) er en avansert våpenplattform utviklet i og for Russland. Armata-plattformen er tenkt å fungere for stridsvogn, artilleri, luftvern og som ingeniørkjøretøy.

Utvikling
---------

Prototyper av tunge pansrede kjøretøy basert på Armata-plattformen ble presentert ved en forsvarsutstilling i Nizjnij Tagil i september 2013.

Den nye stridsvognen er under utvikling på Uralvagonzavod i Nizjnij Tagil. De første leveranser til Russlands væpnede styrker fant sted i 2015 og masseproduksjon skal begynne sent i 2015 eller 2016. T-14 3 700 000 $

Design
------

Generalløytnant Jurij Kovalenko har angitt at Armata skal benytte mange funksjoner som fantes i T-95-stridsvognen, som det bare ble produsert noen få prototyper av. I stridsvognsvarianten er ammunisjonsdelen skilt fra besetningen. Den kan drives av et hybridsystem eller helt elektrisk, og under meget lave (arktiske) temperaturer. Driftssikkerheten skal være forbedret og motoren kraftigere. Bepansringen er kraftigere og automatlader samt kanonen skal være forbedret. Stridsvognsvarianten skal ha en beskyttelseskapsel for besetningen. Den er bygd slik at den skulle kunne motstå et direkte treff fra alle kjente nåværende (2015) stridsvogner. En selvstyrende såkalt autonom versjon av plattformen er også under utvikling, altså en ubemannet fjernstyrt modell.

Referanser
----------

1. ↑  «Armata Main Battle Tank». Besøkt 12. februar 2015.
2. ↑  «Armata Universal Vapenplattform». Besøkt 9. desember 2014.
3. ↑  New armoured vehicles based on Armata universal combat platform at Russian Expo Arms 2013 - Armyrecognition.com, January 6, 2013
4. ↑  Russia to Start Producing New Main Battle Tank in 2016, RIA Novosti, November 20, 2013
5. ↑
6. ↑
7. ↑  «Armata». Besøkt 9. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armata Universal Combat Platform – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Armata main battle tank technical data sheet and pictures
* «New Russian Armata breaks Cover». *Jane's Information Group*. Besøkt 24. april 2015.
* «Russian Armata unveiled: a new family of armored combat vehicles». *Defense-Update*. Besøkt 24. april 2015.
**Gjø-Vard orienteringslag** ble stiftet 13. desember 1949 og holder til på Gjøvik i Innlandet fylke. Nåværende leder er Martin Ôhman.

Historikk
---------

Gjø-Vard var en samling av tidligere Gjøvik Orienteringslag og Vardal Idrettsforenings o-gruppe. Olaf Johansson ble valgt til lagets første formann, og på et medlemsmøte i 1951 ble lagets logo bestemt. Klubbfargen burgunder ble fastsatt på årsmøtet i 1971.

I likhet med mange andre må Gjø-Vard sies å ha hatt sin storhetstid på 1980-tallet. Laget har fostret et tosifret antall landslagsutøvere (senior og junior) i både orientering og skiorientering, med Elisabeth Ingvaldsen som den mest kjente. Som aktiv var hun med og tok både VM- og EM-gull i stafett samt VM-bronse individuelt (sprint).

Men først og fremst har Gjø-Vard vært en breddeklubb for både unge og voksne fra Gjøvik, Vardal og Biri.

Stolpejakt er en fysisk lavterskel-aktivitet som ble arrangert for første gang på Gjøvik høsten 2013. Siden har stolpejakten bredt om seg til store deler av landet. Nesten 8000 deltok på stolpejakten i Gjøvik i 2020. I regi av Foreningen Stolpejakten (stiftet høsten 2014) deltok over 186.000 på landsbasis i 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Gjø-Vards hjemmeside
Citadellet i Gjirokastër.  Foto: Krzysztof Dudzik 
**Gjirokastër**, eller **Gjirokastra**, (gresk: *Αργυρόκαστρο*, *Argirókastro*) er en by i prefekturet med samme navn, sør i Albania, 30 kilometer fra grensen til Hellas. Ved folketellingen i 2011 hadde byen 19 836 innbyggere.

Noen få kilometer øst for Gjirokastër ligger ruinene av oldtidsbyen Antigonea, grunnlagt av kong Pyrrhos 295 f.kr. Bosetningen der dagens by ligger, oppsto rundt et citadell som ble påbegynt i siste halvdel av 1200-tallet. Med utspring i denne militærutposten vokste det fram en liten by i løpet av 1300- og 1400-tallet. I 1419 ble byen erobret av osmanene, som gjorde den til regionalt administrasjonssenter.

Byen ble innskrevet på UNESCOs verdensarvliste i 2005. I UNESCOs begrunnelse heter det blant annet at:

> 
> *Gamlebyen i Gjirokastër er et eksepsjonelt vitnesbyrd om et langvarig og nesten forsvunnet samfunn og livsstil, påvirket av den islamske kultur og tradisjon fra den osmanske perioden.*
> 
> 
> *Den historiske byen Gjirokastër er et sjeldent eksempel på en godt bevart osmansk by, bygget … rundt Citadellet fra 1200-tallet. Arkitekturen er karakterisert av konstruksjonen av en type byhus (tyrkisk* kule*), som Gjirokastër har en rekke fremragende eksempler av.*
> 
> 
>

Personligheter
--------------

Den tidligere kommunistiske statslederen Enver Hoxha og forfatteren Ismail Kadare ble født i Gjirokastër.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *GeoNames*, 2005, GeoNames-identifikator 783148, Wikidata Q830106,
2. ↑  «Census 2011» **(engelsk)**. Instituti i Statistikës. 2012. Arkivert fra originalen 18. november 2014. Besøkt 24. november 2014.
3. ↑  UNESCOs dokumentasjon (eng) PDF

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gjirokastër – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gjirokastër – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Hyssingnøster  Foto: Daniel Schwen 
**Hyssing** er en spunnet tråd, som er ca. 1–2 mm tykk og brukes til å binde rundt pakker, til små provisoriske reparasjoner og alt man kan bruke fantasi på å fikse ved et slikt hjelpemiddel. Småbarn med hjemmelaget fiskesnøre brukte ofte hyssing til bekkefiske eller ved bryggekanten. Metoden kan fortsatt sees når barn fisker småkrabbe.

Hyssing kom på ruller av varierende lengde, og ble brukt i butikker. I hjemmene ble vanligvis knutene omhyggelig løst opp, og lengdene ble tatt vare på til senere bruk, gjerne i store nøster. Noen hyssingnøster ble brukt som leketøy for huskattene. 

Fibrene var oftest simpel bomull, men også lin har forekommet. Under annen verdenskrig var bomull lite tilgjengelig, og det ble laget papirtau og -hyssing. Disse tålte lite fuktighet før de begynte å gå i oppløsning.

Nyere hyssing er laget av kunstfiber og selges i småruller til husholdningsbruk. Butikker har gått over til bæreposer, blisterpakninger, tape og pakkebånd.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
Distriktets plassering i Albania.
**Gjirokastër**  var et distrikt i regionen Gjirokastër, i det sørøstlige Albania, langs grensen til Hellas. Administrasjonssenteret var byen Gjirokastra. Distriktets areal var 1 137 km², og ved folketellingen i 2001 hadde distriktet 55 991 innbyggere.

Distriktshovedstaden Gjirokastra.
Distriktet er et utpreget fjellområde med spredt bebyggelse i landsbyer. I området ligger oldtidsbyen Anigonea, grunnlagt av kong Pyrrhos i andre århundre før Kristus. På 1200-tallet ble det påbegynt en borg i området som dannet grunnlag for byen Gjirokastra, som fra 1419 var tyrkisk distriktshovedstad. I 2005 ble distriktssenteret Gjirokastra erklært av UNESCO som global verdensarv.

| * v
* d
* r
Tidligere distrikter i Albania |
| --- |
| Berat **·** Bulqizë **·** Delvinë **·** Devoll **·** Dibër **·** Durrës **·** Elbasan **·** Fier **·** Gjirokastër **·** Gramsh **·** Has **·** Kavajë **·** Kolonjë **·** Korçë **·** Krujë **·** Kuçovë **·** Kukës **·** Kurbin **·** Lezhë **·** Librazhd **·** Lushnjë **·** Malësi e Madhe **·** Mallakastër **·** Mat **·** Mirditë **·** Peqin **·** Përmet **·** Pogradec **·** Pukë **·** Sarandë **·** Shkodër **·** Skrapar **·** Tepelenë **·** Tiranë **·** Tropojë **·** Vlorë | Albanias flagg |
| ISO 3166-2:AL |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
King charles spaniel
**King charles spaniel** er en hunderase fra England og kan spores til Karl II av Englands tid (1649–1660). Rasen er oppkalt etter kong Charles I av England, han elsket disse hundene så mye og det sies at han brukte mer tid på dem enn på noe annet.[] Rasens andre navn er engelsk toy spaniel, men det er sjelden i bruk. Forventet levealder er 10 til 12 år.

Historie
--------

Cavalier king charles og king charles spaniel var opprinnelig én rase, king charles spaniel. Det dukket oftere og oftere opp mindre og mer kompakte individer. 
Liten størrelse var noe de satte pris på og så på som praktisk, derfor avlet de på disse små individene.[] På kort tid hadde det blitt stor variasjon mellom individene, og de[*hvem?*] bestemte seg for og å dele dem inn i to raser, cavalier king charles spaniel og king charles spaniel. Den cavalier king charles vi[*hvem?*] kjenner i dag[*når?*], er den som ligner mest på den gamle king charles spaniel.

De færreste vet at de er to forskjellige raser,[] king charles er bare en «litt mindre og mer flat noset[*klargjør*] cavalier», men det er altså feil.[] Rasen er lite utbredt og ganske liten. En voksen king charles kan lett beskrives som «kort og kompakt». I 2008 ble det født ca. 980 chavalierer og seks king charles.

Farger
------

Den finnes i fire farger:

* Ruby (gyllen rødbrun)
* Treecolor(hvit, brun og svart)
* Blenheim (hvit og rød)
* Blackandtan (Svart og brun)

De første nevnte fargene er de mest utbredte (gjelder også cavalier).

Kilder
------

* (no) King charles spaniel i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**International Electrotechnical Commission** (forkortet **IEC**, på fransk  ***Commission électrotechnique internationale (CEI)*** ) er en ideell, ikke-statlig internasjonal standardiseringsorganisasjon som utformer og publiserer internasjonale standarder for alle typer elektrisk, elektronisk og relatert teknologi under samlebetegnelsen «elektroteknologi». NEK er det norske medlemsorganet i IEC.

IEC sine standarder dekker et bredt spektrum fra produksjon og overføring av strøm, forbrukerelektronikk, halvlederteknologi, fiberoptikk, batterier, solenergi, nanoteknologi, marin energi m.m.. IEC tar seg også av tre internasjonale samsvarsvurderings-systemer som sertifiserer utstyr som følger sine respektive internasjonale standarder.

Referanser
----------

1. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 33082, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
**Armas Flodin Aavatsmark** (født 4. oktober 1912 i Steinkjer, død 14. april 1993 i Mo i Rana) var en norsk bryggerimester, salgsagent og politiker (H).

Han var sønn av generalmajor og statsråd Ivar Aavatsmark og sangerinne Ida Flodin. Han giftet seg i 1943 med Elisabeth Agnete Nørlund. Etter gymnaset gikk han kjemilinjen ved Oslo tekniske skole. Han gikk i lære ved norske og danske bryggerier og fikk skandinavisk bryggerimesterdiplom i København i 1938. I 1939 ble han bryggerimester ved Bodø Aktiebryggeri (senere Nordlandsbryggeriet). Aavatsmark drev Bryggerienes fellesagentur i Mo i Rana, som hadde agentur for øl og mineralvann fra Nordlandsbryggeriet og E.C. Dahls bryggeri, fra 1947 til han overdro forretningen til sin sønn i 1985. Aavatsmark var styremedlem i både E.C. Dahls bryggeri og Aktiebryggeriet i Trondhjem og pådriver for fusjonen i 1966. Han var styreformann ved Nordlandsbankens filial i Mo fra åpningen i 1962 til 1983.

Aavatsmark var medlem av Mo kommunestyre fra 1956 til kommunesammenslåingen i 1964, så i Rana frem til 1971. Fra 1960 var han medlem av formannskapet. Han var medlem av Nordland fylkesting og fylkesutvalg fra 1964 til 1971 og leder for de borgerlige representantene. Han var formann i Nordland Høyre fra 1969 til 1973. Han var styremedlem i Norges Herredsforbund og senere Kommunenes Sentralforbund fra 1968 til 1980 samt styreformann i KLP fra 1977 til 1980. Aavatsmark hadde også verv i Rotary og lokale næringsorganisasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2  Aavatsmark, Ivar (2000). *Aavatsmark. Gårds- og slektshistorie*. Bergen. s. 192–193. ISBN 978-82-995701-0-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**International Committee of Sports for the Deaf** (ICSD) er det internasjonale idrettsforbundet for døve. Forbundet, eller komiteen, organiserer døves konkurranseidrett. ICSDs største arrangement er Deaflympics. ICD organiserer per 2008 96 nasjonale døveforbund.

Hver år deler ICSD ut prisen WIDEX Sportsman and Sportswoman of the Year. Det er en utmerkelse til årets beste døve idrettsmann og kvinne, uansett idrett.

Historie
--------

De første lekene for døve, *The Silent Games*, ble arrangert som sommerleker i 1924, i Paris, Frankrike. Det var det første offisielle arrangementet som ble arrangert for personer med handikapp. 

Lekene ble initiert av Eugène Rubens-Alcais, presidenten for *French Deaf Sports Federation*. Han var selv døv.

I etterkant av lekene samlet en rekke av de døve sportslederne seg og etablerte *Le Comité International des Sports Silencieux* (*the International Committee of Silent Sports* – den internasjonale komité for stilles sport) (CISS). Senere endret organisasjonen navn til *Le Comité International des Sports des Sourds* (*The International Committee of Sports for the Deaf* – ICSD).

Det har vært en markant økning i deltakelse i sommerlekene siden den gang. Lekene i 1924 hadde 148 utøvere fra ni europeiske nasjoner. I Melbourne, Australia 2005 deltok 2 049 utøvere fra 64 nasjoner. 

De første vinterleker for døve ble avholdt i 1949 i Seefeld, Østerrike, med 34 utøvere fra fem nasjoner. De 16. Winter Deaflympics (2007) ble arrangert i Salt Lake City i Utah, USA i med 298 utøvere fra 23 deltakernasjoner.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 (kilde til artikkelen)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jon Carin** (født 21. oktober 1964 i New York) er en amerikansk musiker. Han er spesielt kjent for å spille tangentinstrumenter, men er også en profesjonell gitarist, bassist, trommeslager og vokalist. Han er mest kjent for sitt samarbeid med det britiske bandet Pink Floyd. Han har bidratt på alle album og opptredener til bandet siden 1987, og var medkomponist på singelen «Learning to Fly» På 2000-tallet har han jobbet mye med solokarrierene til bandets gitarist David Gilmour og bassist Roger Waters. Han startet sin karriere som vokalist og keyboardist i bandet Industry tidlig på 1980-tallet. Bandet fikk en hit med låten «State of the Nation» i 1983, og fulgte opp med albumet *Stranger to Stranger*. Kort tid etter ble bandet oppløst og Carin ble en del av bandet til Roxy Music-vokalist Brian Ferry. Senere har han jobbet blant annet med The Who, Pete Townshend, Seal, Elvis Costello, The Chieftains, Spinal Tap, og Richard Butler. I tillegg til å være musiker er Carin også låtskriver og plateprodusent.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0137187, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Carin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jon Carin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jon Carin hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jon Carin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jon Carin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jon Carin på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Jon Carin på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**International Humanitarian Fact-Finding Commission** (IHFFC) er et internasjonalt organ som står til rådighet for undersøkelser av mulige brudd på internasjonal humanitær rett. Kommisjonen kan undersøke saker for å fastslå hva som har hendt, men kan ikke felle dom i saker den tar opp. I sin rapport i anledning tjuefemåret (2016) for etableringen av organet, bemerket IHFFC at dens tjenester hittil ikke var benyttet.

IHFFC ble etablert i 1991 og har sitt grunnlag i første tilleggsprotokoll til Genèvekonvensjonene, avtalt i 1977. Kommisjonen består av femten eksperter. Det sveitsiske utenriksdepartementet ivaretar sekretariatsfunksjonene. IHFFC har hovedkvarter i Bern. 71 stater har sluttet seg til organet.

Organisasjonen har status som permanent observatør i FNs hovedforsamling.

Referanser
----------

1. ↑  «International Humanitarian Fact-Finding Commission», Utenriksdepartementet, Sveits.
2. ↑  *The IHFFC at 25 Reflecting on Our History and Moving Forward*, IHFFC, s. 3.
3. ↑  «State Parties», IHFFC.
4. ↑  «Intergovernmental Organizations», De forente nasjoner. Lest 12. juli 2016.

Litteratur
----------

* Kalshoven, Frits: «The International Humanitarian Fact-Finding Commission: A Sleeping Beauty?», *Humanitäres Völkerrecht – Informationsschriften*, hefte 4, 2002

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Diagram 1: Larsens åpning

**Larsens åpning** (også kalt Nimzowitsch/Larsen-angrepet eller dronningfløy-fianchetto) er en sjakkåpning som defineres av åpningstrekket 

* 1.b3 (diagram 1).

Den er oppkalt etter den danske stormesteren Bent Larsen som ble inspirert til å spille dette av den latviske og danske spilleren Aaron Nimzowitsch, som ofte spilte 1.Sf3 fulgt av 2.b3, en variant som gjerne kalles Nimzowitsch-Larsen angrepet (se nedenfor under hovedvarianter).

Åpningstrekket 1.b3 gjør klar for fianchetto-utvikling av løperen på c1, der den vil kjempe om sentrumsfelt og peke mot svarts kongefløy. Likevel er 1.b3 ikke like populært som 1.g3 (Benkös åpning), som også forbereder en rask kort rokade. Ifølge databasen ChessBase er 1.b3 det sjette mest populære åpningstrekket, mens 1.g3 på femteplass er om lag tre ganger vanligere.

Bent Larsen hadde flere gode resultater i begynnelsen med denne åpningen, men gikk på en smell i 1970 under lagkampen Sovjetunionen mot resten av verden. Da tapte Larsen mot Boris Spasskij i kun 17 trekk, et svært raskt tap, spesielt når man spiller hvit. Larsen gikk på enda et tap mot Rosendo Balinas i Manila i 1975.

I åpningsleksikonet «Encyclopedia of Chess Openings» utgjør Larsens åpning kode A01.

Hovedvarianter
--------------

 Diagram 2: Retis åpning, Nimzowitsch/Larsen-angrepet

Svart har flere mulige svartrekk,

* 1...e5 (moderne variant) er det vanligste, da det setter krav på sentrum og demmer opp den lange a1-h8 diagonalen.
* 1...d5 (klassisk variant) er det nest vanligste, trekket setter krav på sentrum samtidig som svart bevarer muligheten til å sette *sin* løper på g7 til å opponere hvits løper på b2.
* 1...Sf6 (indisk variant) er et naturlig utviklingstrekk uten at man binder seg til en bestemt bondeformasjon med en gang.
* 1...c5 (engelsk variant) bevarer muligheten for å spille ...d5, eller ...d6 fulgt av ...e5, f.eks. 2.Lb2 d6 3.Sf3 e5.

I tillegg finnes følgende varianter i ECO-listen:

* 1...f5 (hollandsk variant)
* 1...b5 (polsk variant)
* 1...b6 (symmetrisk variant)

Nimzowitsch/Larsen-angrepet kan også oppstå som en transponering fra en av Reti-åpningene (A06), og viser seg da slik:

* 1. Sf3 d5
* 2. b3 (diagram 2).
**Eliseo Alberto** (født 10. september 1951 i Arroyo Naranjo, Cuba, død 31. juli 2011) var en cubansk-født meksikansk skribent for filmer og TV-programmer, romanforfatter, essayist og journalist som sto bak tallrike litterære arbeider.

Hans far, Eliseo Diego, var en av Cubas mest kjente poeter og et medlem av en velkjent Havanna-basert litterær organisasjon for forfattere, manusforfattere og musikere. Albertos romaner berørte ofte temaer som kristen moral, herunder straff, frelse og tilgivelse. Han jobbet som professor ved filmskoler i Cuba, Mexico og USA, deriblant Sundance Institute. Alberto ble tildelt flere utmerkelser for sine litterære verker.

Alberto flyktet i eksil fra Cuba til Mexico i 1990. Den cubanske regjeringen hadde henrettet kjente forfattere, og hadde begynt å forfølge og sensurere forfattere og andre intellektuelle på slutten av 1980 og begynnelsen av 1990-tallet. Nobelprisvinner Gabriel García Márquez skal angivelig ha hjulpet Alberto med å flykte Cuba og finne et nytt hjem i Mexico by. Alberto fikk meksikansk statsborgerskap i 2000. Han ble diagnostisert med nyresvikt i 2009 og han gjennomgikk derfor nyretransplantasjon den 18. juli 2011. Alberto døde den 31. juli 2011, da han var 60 år gammel. Begravelsen hans ble avholdt i Mexico by, mens asken hans ble returnert til Havanna.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 89657414, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Enciclopedia de la Literatura en México, oppført som Eliseo Alberto,, Enciclopedia de la Literatura en México ID 1487, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0016718, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   latino.foxnews.com[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Cuban-Born Writer Eliseo Alberto Dies in Mexico, *VOA News*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eliseo Alberto på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Eliseo Alberto på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Eliseo Alberto på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Eliseo Alberto hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
Demontering av Friarstova som sto i Hyllestad og skal flyttes tilbake
Friarstova før flytting
**Larsbakken** er et gårdstun i Fjaler.

Gården Larsbakken sin historie kan spores tilbake til senmiddelalder, men går trolig lenger tilbake. Av tidligere navneformer finner en Bakkjen, Hauge og Maurhaug, trolig av maur og haug. Gården ligger på en høyde over Dalsfjorden i Fjaler kommune i bygda Tysselandet.

Gården var tidligere et klyngetun, og utfra det en finner av hellelagde gangveier og grunnmurer har det trolig vært langt over 20 hus i tunet.

I dag består tunet av fire gjenværende hus: Løe, stue, ildhus og stabbur. Ellers står det flere utløer som i sin tid hørte til gården. Disse har i 2007 fått omfattende restaurering, men mye arbeid gjenstår fremdeles. Ved restaureringsarbeidet blir det lagt stor vekt på tilbakeføring i form og ved materialvalg. Man bruker for eksempel håndsmidd spiker og håndsmidde treplugger. Kledning er av nordvendt, seintvokst malmfuru. Taktorv er så langt håndskåret på gården.

Ved avviklinga av klyngetunet (1895–1905) ble mange av husene flyttet til nye tun i umiddelbar nærhet til det gamle. Det er i dag fire gårder på det som før falt inn under tunet. Det er kun drift på en av disse. Andre bygninger ble derimot demontert og solgt og man vet ennå den dag i dag hvor flere av disse er. En finner gamle stover som har sin opprinnelse på klyngetunet bl.a i Dale i Sunnfjord og i Hyllestad.

Eksterne lenker
---------------

* *Firda*: Restaurerer klyngetun Besøkt 07092015
* *Firda*: Fotoserie: Skattejakt på Larsbakken. Besøkt: 07092015
Seglet til Demetrios Palaiologos med innskriften "Demetrios, Despot av Kristi og Guds nåde, Palaiologos Porphyrogennetos"
Keiser Manuel II Palaiologos og hans familie: Keiserinne Helena Dragaš (til høyre) og tre av deres sønner, medkeiseren Johannes VIII og Andronikos Palaiologos (despot av Thessaloniki) og Teodoros II Palaiologos (despot av Morea)
**Despot** (fra gresk: δεσπότης, despótēs, *herre*, *mester*) var en høy bysantinsk tittel som ble gitt til sønner eller svigersønner av regjerende keisere, og betegnet opprinnelig «arving». Fra Bysants spredte tittelen seg videre utover Balkan i senmiddelalderen (bulgarsk og serbisk: деспот, despot), og ble også gitt i andre stater under bysantinsk påvirkning, for eksempel Det latinske riket (Romania), Bulgaria, Serbia, og Trapezunt-riket. Det ga opphav til flere fyrstedømmer kalt *despotat*, som ble styrt enten som selvstendige stater eller som apanasje av prinser som bar tittelen despot, for eksempel Despotatet Epirus, Despotatet Morea og Det serbiske despotatet.

Begrepet må ikke forveksles med begrepet despot i moderne bruk, som refererer til despotisme, en styreform der en enkeltperson hersker med absolutt makt.

Historie
--------

Den opprinnelige bruken av tittelen despot kom fra Bysants. Den bysantinske keiser gav tittelen, som var den høyeste innen hoffet, til sine sønner eller svigersønner. Den var ikke arvelig. Det første bevis for tittelens bruk finnes fra keiser Manuel I Komnenos som gav tittelen til sin svigersønn Bela III av Ungarn i 1163.

Etter det fjerde korstog spredtes tittelen til flere andre stater som ble opprettet på historisk bysantinsk område.

Etter at den siste bysantinske keiser Konstantin XI Palaiologos døde i 1453 ble utnevnelsen av despoter mer sporadisk. I 1465 fikk Andreas Palaiologos tittelen av pave Paul II og ble *de jure* rettmessig tronfølger til keisertittelen i Bysants. Også kongene av Ungarn gav på denne tiden tittelen til herskerne av Serbia (dagens Vojvodina).

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Despot* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
**Hyde Parker** (født 25. februar 1714, død 1782) var en britisk viseadmiral, født i Tredington i Worcestershire.

Han begynte sin karriere til sjøs i handelsflåten. Da han var 24 år, gikk han inn i Royal Navy og ble fjort til løytnant i 1744 og postkaptein i 1748. Under den siste delen av syvårskrigen, tjente han i Ostindia og var med på å erobre Pondicherry i 1761 og Manila i 1762. Året etter erobret Parker med to skip den verdifulle Manilagallionen på dens seilas mellom Acapulco og Manila.

Han ble kontreadmiral i 1778 og reiste til Nord-Amerikas farvann som nestkommanderende. I en periode før George Rodney ankom, hadde han kommandoen over området De britiske Leewardøyene, og gjennomførte et dyktig gjennomført felttog mot franskmennene ved Martinique

Han returnerte hjem og ble viseadmiral. han kom i kamp med en nederlandsk flåte omtrent på hans egen styrke, nær Doggerbank den 5. august 1781. Etter et intenst slag, hvor ingen av partene fikk overtaket, trakk begge partene seg tilbake. Parker mente at han ikke hadde blitt godt nok utrustet for denne oppgaven og insisterte på å si opp kommandoen. 

Han aksepterte kommandoen over Ostindia i 1782. På vei for å overta kommandoen forsvant hans flaggskip «Cato» med alle om bord, inkludert viseadmiral Parker.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Sir Hyde Parker, 5th Baronet, SNAC Ark-ID w6cr72xd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 1640631, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   British Museum person-institution thesaurus, oppført som Admiral Sir Hyde Parker, British Museum person or institution ID 76129, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p54797.htm#i547967, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Desta Marie Beeder** (født 11. september 1988 i Bergen) er en norsk programleder og tidligere værmelder for StormGeo. Hun har vært programleder for *God morgen Norge* på TV 2 siden våren 2018.

Før hun startet i jobben som værmelder jobbet hun ett år andre steder i TV 2, først i kommunikasjonsavdelingen og så i plan- og avviklingsavdelingen. Hun tok over som værmelder etter Isabella Martinsen, og debuterte på TV 2 23. mars 2011.

30. november 2016 sluttet Beeder som væranker i kanalen, og begynte i TV 2s søsterselskap Vimond. Selskapet har kontorer i New York, og utvikler teknologien bak TV 2 Sumo, men Beeder ble boende i Bergen. Våren 2018 begynte hun som programleder i *God morgen Norge* og sommeren samme år var hun medprogramleder i *God sommer Norge*. I 2022 var hun programleder i det nystartede TV 2-programmet *Rydderevolusjonen*. Hun har vært deltaker i første sesong av *Kompani Lauritzen* i 2020. Hun ble nominert til publikumsprisen under Gullruten 2022 for *God morgen Norge* og *Rydderevolusjonen*.

Beeder har etiopisk far og norsk mor. Hun har en bachelorgrad i medievitenskap fra Universitetet i Bergen. Hun giftet seg med Boris Klyve i mai 2016.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Ronald Toppe (2. februar 2011). «Desta Marie Beeder skal gi deg været». TV 2. Besøkt 1. september 2012.
2. ↑  Jørgen Grønner (7. september 2016). «Slutter som værdame». *Bergensavisen*. Besøkt 8. september 2016.
3. ↑  «Dette er de nominerte». *seher.no*. 4. april 2022. Besøkt 3. mai 2022.
4. ↑  Atle Jørstad (3. juni 2016). «Værmelder Desta Marie Beeder giftet seg i hemmelighet». *VG*. Besøkt 4. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Desta Marie Beeder på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Desta Marie Beeder på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Desta Marie Beeder på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Desta Marie Beeder på Instagram Rediger på Wikidata
**Donald Wills Douglas jr.** (født 3. juli 1917, død 3. oktober 2004) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.

Douglas vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den amerikanske båten «Gallant» som kom på andreplass i 6-metersklassen bak «Bissbi» fra Sverige. Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.

Mannskapet på «Gallant» var; Douglas, Robert Carlson, Temple Ashbrook, Frederic Conant, Charles Smith og Emmett Davis.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles – Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Donald Wills Douglas jr. – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Donald Wills Douglas jr. – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Donald Wills Douglas jr. – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Donald Wills Douglas jr. – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Donald Wills Douglas jr. – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Aristandros** fra Telmessos i Karia var Aleksander den stores favorittspåmann (profet). De antikke kildene sier at han tolket tegn fra erobrerens fødsel til han døde. Selv om detaljer til tider varierer og noen hendelser er oppdiktede, hadde Aristander en innflytelsesrik tilstedeværelse i løpet av Aleksanders felttog og spilte en viktig rolle i å opprettholde moralen til den makedonske hæren ved å tolke jærtegn som fordelaktige. Der er indikasjoner på at han skrev skrifter om gudene enten før, i løpet av eller etter ekspedisjonen, selv om det også er mulig at disse verkene ble tilegnet ham.

Aristandros’ skrifter
---------------------

Skrifter av Aristandros er bevitnet av Plinius den eldre (*Naturalis Historia*, 17); Artemidoros fra Daldis (*Oneirokritika*, «Drømmetolkning», 1.31, 4.23-24); Origenes (*Kata Kelsou*, «Mot Kelsos», 6.8.10). Det er mulig at Aristandros’ skrifter framfor å være forfattet av ham selv var et produkt av en gruppe tilhengere eller elever. Hans hjemby Telmessos i Karia (dagens Fethiye i Tyrkia) var velkjent for sine mange spåmenn.

Litteratur
----------

* Berve, Helmut: *Das Alexanderreich auf prosopographischer Grundlage* no. 117
* Grunewalt, William Steven (1982): «A Macedonian Mantis» *AncW* **5**
* Robinson, C. A. (1929): «The Seer Aristander», *AJP* 50.
* Spalding, Timothy (1997): «Aristander the Prophet and the Alexander Historians», presentasjon ved møtet til Classical Association of the Middle West and South.

Eksterne lenker
---------------

* Wiki «Aristander of Telmessus» Arkivert 28. juli 2005 hos Wayback Machine. *Classical Dictionary*
* Pothos.org: «Aristander» biografi av Marcus Pailing

Portal: Antikkens Hellas
**Johanna Mestorf** (født 17. april 1828 i Bad Bramstedt i hertugdømmet Holsten, død 20. juli 1909 i Kiel, Schleswig-Holstein) var en tysk arkeolog og etnolog. Hun var det yngste av ni barn av legen Jacob Heinrich Mestorf (1796–1837) og Katrina Georgina Körner (født 1794). 

Mestorf var kvinnen bak oppbyggingen av *Kiels museum*, der hun ble intendant i 1873 og museumsdirektør i 1891, men var også Tysklands andre kvinnelige *titulæreprofessor* og forfattet ca. 200 vitenskapelige arbeider, ved siden av romanen *Vibeke Kruse* og et stort antall avisartikler. Før ansettelsen på museet i Kiel var hun *sekretær for utlandsk korrespondanse* på et litografisk forlag i Hamburg, en tid arbeidet hun dobbelt med museumsarbeid, men da ulønnet med det seinere.

I tjueårsalderen kom hun, etter å ha gjennomgått frøken Blöckers pikeskole i Itzehoe, som guvernante til familien Piper på Engsö i Sverige og oppholdt seg der i fem års tid. I denne perioden lærte hun seg svensk og det ble grunnlaget for hennes seinere tallrike oversettelser av skandinaviske tekster til tysk, blant annet skrevet av Hans Hildebrand, Oscar Montelius, Sophus Müller, Sven Nilsson, Bernhard Salin og Ingvald Undset, noe som gjorde at det tyske publikum, som Gustaf Kossinna, fikk ta del av skandinaviske intellektuelle landvinninger. Mestorf lærte seg også italiensk, da hun i andre halvdelen av 1850-årene arbeidet som selskapsdame hos grevinnen Faletti di Villa Falletto, hovedsakelig i Italia, men også en tid i Frankrike. Faletti var en slektning av familien Piper. Under sine oversettelsesoppdrag så hadde Mestorf en livlig brevkontakt med de utlandske forfattere hvis tekster hun arbeidet med, for at deres arbeider skulle bli så bra oversatte som mulig.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 19497, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. april 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Tove Hjørungdal: Artikkelen *Några frågor kring forskaren och hennes kontext: "Fräulein Professor Dr. Med. H.C. Johanna Mestorf"*, i boken *Gender och arkeologi*, utgitt av Mitthögskolan i Östersund 1997.
* Tove Hjørungdal: Artikkelen *Instead of a Review: Outline an Discussion of a Book on Johanna Mestorf, a Lady Amongst 500 Gentlemen*, i tidsskriftet META nr 4/2005, sidene 18-37.

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
Den langobardiske jernkrone
**Aripert I** (*Aribert*, død 661) var konge over Det langobardiske kongerike fra 653 til sin død i 661. Han etterfulgte kong Rodoald som regjerte i 5 måneder i 653. Hans hovedsete var i Ticinus (nå Pavia i Nord-Italia).

Langobardene
------------

Langobardene var et germansk folkeslag som utvandret sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok *Germania* fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. På Ariperts tid var de etablert som herskere over store deler av Italia i det vakuum som hadde oppstått etter Vestromerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550. Det langobardiske riket i Italia varte fram til slutten av det 8. århundre.

Familie
-------

Aripert var sønn av den bayerske hertug Gundoald av Asti (død 616) som tilhørte adelsslekten Agilulfingerne og som var bror til Theodelinde som hadde vært gift med den tidligere langobardiske kong Agilulf Gjennom bevisst inngifte ble agilulfingerne den dominerende herskerfamilien i langobardenes rike fram til Aripert IIs død i 712.

Religionsstrid
--------------

Det er hevdet at Ariperts forgjenger ble drept fordi han bekjente seg til arianismen, en kristen trosretning som var utbredt blant germanske folk. Denne retningen sto i motstrid til den katolske kirkes syn, og Aripert ble innsatt som konge med støtte fra dem fordi han bekjente seg til den khalkedonske trosbekjennelsen. Den khalkedonske trosbekjennelsen ble vedtatt under Konsilet i Khalkedon i 451 og gjaldt som den katolske kirkes offisielle syn. Under Aripert og i tiåret etter mistet arianismen sin innflytelse blant langobardene.

Langobarderriket etter Ariperts død
-----------------------------------

Etter Ariperts død i 661 ble han etterfulgt av sine to mindreårige sønner Perctarit og Godepert. De delte riket mellom seg, slik at Pectarit hadde sitt hovedkvarter i Mediolanum mens Godepert var i Ticinus. Det oppsto imidlertid strid mellom de to brødrene. Godepert søkte hjelp hos hertug Grimuald av Benevento, men striden endte med at Grimuald drepte Godepert, fordrev Perctarit og lot seg selv utrope til konge over langobardene i 662. Perctarit tok makten tilbake da Grimuald døde i 671.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tacitus, *Germania*, kap 40
3. ↑  Wilhelm Störmer, *Agilolfinger*

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rodoald** | **Konge av langobardene**(653–661) | Etterfølger:**Perctarit og Godepert** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |