recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Terje Bjøranger** (født 28. juni 1959) er en norsk forfatter og jurist, opprinnelig fra Lillehammer. Hans debutroman fra 2010 *Den Tredje Søsteren*, omhandler tvangsekteskap og æresdrap i et norsk-pakistansk miljø. Hans neste roman, *Barcode* (2017), er en kriminalroman hvor organisert kriminalitet, menneskehandel og prostitusjon danner bakteppe.

I romanen *Business*, 2019, tas det utgangspunkt i en hverdag hvor barn utnyttes seksuelt på nett. Romanen kan være en vekker for foreldre med barn og ungdom som «lever på nett». I hans siste roman, Kalifatet, 2021, er det fremmedkrigere som vender hjem fra IS-kalifatet som danner bakteppe.

Bjøranger jobber til daglig som politiadvokat i Kripos, og ledet før dette utlendingsseksjonen i Romerike politidistrikt. Han har i en årrekke arbeidet med æresrelatert kriminalitet, så som tvangsekteskap, æresdrap, trusler og vold. 

Han har tidligere jobbet i Utlendingsdirektoratet hvor han startet og ledet *Kompetanseteam mot tvangsekteskap*.

Bibliografi
-----------

* *Tvangsekteskap som begrunnelse for barnevernsvedtak* – eget forlag, 2001
* *Islamsk rett : oversikt, landinformasjon og lovsamling* – eget forlag 2002
* *Arbeid mot tvangsekteskap : en veileder* – i samarbeid med Gunnar Svensson, IMDI 2008
* *Den tredje søsteren* – kriminalroman, Kagge, 2010
* *Barcode* – kriminalroman, Cappelen Damm 2017
* *Business* – kriminalroman, Cappelen Damm 2019
* *Kalifatet* – kriminalroman, Cappelen Damm 2021

Referanser
----------

1. ↑  «Barcode av Terje Bjøranger (Innbundet) - Krim | Cappelen Damm forlag». *www.cappelendamm.no* **(norsk)**. Besøkt 20. april 2017.
2. ↑  «Terje Bjøranger». *Forfatternett Oppland*. Oppland fylkesbibliotek. Besøkt 30. mars 2011. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Sigmund Mjelve** (født 6. april 1926 i Hubei i Kina, død 26. november 1995 i Moss) var en norsk lyriker.

Biografi
--------

Mjelves foreldre, Hjalmar Mjelve (1880–1963) og Charlotte født Stenersen (1878–1938), var misjonærer og han levde sine første tolv år i Kina. Han var ansatt i Norges Bank fra 1946 til 1983, og debuterte som lyriker i godt voksen alder, i 1978. Han skrev i alt 11 diktsamlinger, og en barnebok. Han redigerte også en antologi med kinesisk lyrikk. Hans *Dikt i utvalg* ble utgitt i 1994, og *Dikt i samling* utkom i 1996. Han mottok Gyldendals legat i 1990 og Brageprisen i 1994. 

Forfatterskapet preges av motsetningen mellom øst og vest. «Asiatisk er den kontemplative roen og vekten på visdom. Vestlig er uttrykkene for rus, ekstase og rastløshet. Av østlige tankeretninger spiller især taoismen en viktig rolle. Herfra hentet han inspirasjon til sin kritikk av vestens narcissisme og materialisme. Motiver og symboler fra egyptisk, kristen og gresk mytologi opptrer også hyppig.».

Referanser
----------

1. ↑   Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sigmund\_Mjelve[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Sigmund\_Mjelve[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Øystein Rottem. (no) Sigmund Mjelve i Norsk biografisk leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Edvard Hoem og Gunnar Staalesen | **Vinner av Gyldendals legatdelt med Atle Næss**(1990) | Neste mottaker:Kjartan Fløgstad og Herbjørg Wassmo |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Sophie Mathiou** (født 5. februar 2002) er en italiensk alpinist, som representerer klubben C.S. Carabinieri.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Mathiou deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i Solda i Italia, der hun kom på 38.-plass i storslalåm. Hun deltok i Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival) i Bosnia-Hercegovina, og kom der på ellevteplass i slalåm, men kjørte ut i storslalåm. Under det italienske juniormesterskapet i alpint 2019 (U22) kom hun på niendeplass i parallellslalåm og 16.-plass i storslalåm, og under det italienske juniormesterskapet for U19 senere i mars vant hun slalåm, og kom på femteplass i parallellslalåm og sjuendeplass i storslalåm. Hun deltok også i Italiensk mesterskap i alpint 2019, og kom der på 41.-plass i super-G og 17.-plass i kombinasjonen.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 12.-plass i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I kombinasjonen kom hun på femteplass. I storslalåm kom hun på niendeplass, og i slalåm kjørte hun ut. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Marco Abbruzzese, disse endte på 13.-plass etter at de tapte åttendedelsfinalen mot Finland.

### Sesongen 2020/21

I junior-VM 2021 i Bansko tok han gull i slalåm.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.olympedia.org, besøkt 17. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  FIS - *Sophie Mathiou - Results*, besøkt 19. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Women's Super-G* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Sophie Mathiou* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing Parallel Mixed Team Event - Italy* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sophie Mathiou – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sophie Mathiou – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sophie Mathiou – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine.
Den pannoniske slette, omsluttet av fjellkjeden Karpatene, Det transilvanske platået og De dinariske alper i øst, nord og sør.
**Den pannoniske slette** er et landskap omkring elvene Donau, Tisza, Drava og Sava i Sentral-Europa.

Ettersom sletten mot øst har en lang og skarp avgrensning mot fjellkjeden Karpatene blir den tidvis også kalt for *Det karpatiske bekkenet* eller *Karpatbekkenet*, særlig i ungarske tekster. *Donaubekkenet* er en annen betegnelse som tidvis blir brukt om området. Det geomorfologisk betegnelsen den pannoniske slette er mer omfattende brukt for den samme regionen, skjønt med en noe annen betydning, hovedsakelig kun lavlandet, sletten som ble igjen da *det pannoniske havet* tørket ut i epoken pliocen (5 333 000–2 588 000 år siden). Den er et geomorfologisk subsystem innenfor fjellkjedefoldingen som kalles Alpebeltet (eller Alpe-Himalaya-systemet).

Mesteparten av området ligger i den sørøstre delen av Ungarn, hvor den gjerne kalles Store Alföld, med mindre deler i Vojvodina i Serbia, samt tilstøtende områder i Slovenia, Østerrike og Kroatia. En betydelig del, Lille Alföld, er skilt fra resten av sletten av de lave fjellene Dunántúli-középhegység, og ligger i det nordvestlige Ungarn, samt deler av Østerrike og Slovakia. Den pannoniske slette er et meget fruktbart jordbruksområde.

Navnet på regionen har sin opprinnelse i den romerske provinsen Pannonia som ble opprettet her i år 10 e.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  Moores, Eldridge M.; Fairbridge, Rhodes Whitmore (1997): *Encyclopedia of European and Asian Regional Geology*. Springer. ISBN 978-0-412-74040-4.
2. ↑  Jordan, Adami; Jordan, Peter; Adamič, Milan Orožen (2007): *Exonyms and the International Standardisation of Geographical Names: Approaches Towards the Resolution of an Apparent Contradiction*. LIT Verlag Berlin-Hamburg-Münster, ISBN 978-3-8258-0035-2, s. 240
3. ↑  Hoffman, George Walter; Davies, Christopher Shane (1983): *A Geography of Europe: Problems and Prospects*. Wiley, ISBN 978-0-471-89708-8, s. 647
4. ↑  Hoffman, George Walter; Bengtson, Nels August (1953): *A Geography of Europe*. Ronald Press Co. s. 757.
5. ↑  Storetvedt, K. M. (1990): «The Tethys Sea and the Alpine-Himalayan orogenic belt; mega-elements in a new global tectonic system» i: *Physics of the Earth and Planetary Interiors* **62** (1–2), s. 141–184. Sammendrag

Se også
-------

* Puszta
* Det pannoniske havet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pannonian Basin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Zentai Lászlós redegjørelse av formasjonen bekkenet (på ungarsk)
* Antropologisk skisse av den forhistoriske befolkningen Arkivert 8. mars 2016 hos Wayback Machine. (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Anderz Eide** (født **Anders Eide** 16. juni 1975 i Hålandsdal i Hordaland) er en norsk skuespiller. 

Eide er utdannet ved Bergen Teaterskole og Romerike Folkehøgskole (1994-1995).
Han har arbeidet ved blant annet Det norske teatret, Riksteatret, Trøndelag Teater, Den Nationale Scene og Oslo Nye Teater. 

Han har medvirket i en mengde TV-produksjoner i Norge og Sverige. I 2013 spilte han kunstmaleren Lars Hertervig i filmen *Lysets vanvidd*. I 2002 spilte han sammen med Jon Eikemo i den prisbelønnede kortfilmen *Forfall*, som ble regissert og skrevet av Geir Henning Hopland. Han spilte hovedrollen i den norske gangsterfilm *Høvdinger* fra 2015, en rolle han ble nominert til Kanonprisen 2015 i klassen beste mannlige hovedrolle for.

Han er en av landets mest brukte lydbokinnlesere, og har lest inn bøker av blant andre Frode Grytten, Ragnar Hovland, Kjartan Fløgstad og Jon Fosse. Han har også lest inn mange klassikere av Dostojevskij, Hemingway, Orwell, Turgenjev, Boccaccio, Dante, Goethe, Joseph Conrad og F. Scott Fitzgerald.[]

Han har også gitt norsk stemme til en mengde animasjonsfilmer og serier. Han er også flittig brukt som stemme på dokumentarfilmer og reklamefilmer.[]

Filmografi
----------

* 2005 – *Høvdinger*
* 2006 – *Noen ganger gjør det vondt* (kortfilm), rolle: Christer
* 2005 – *The Chamber* (kortfilm)
* 2003 – *En engel* (kortfilm), rolle: scenearbeider
* 2002 – *Tyven, tyven* (spillefilm), rolle: politimann
* 2002 – *Forfall* (kortfilm)

### TV

* 2020 – *Maskineriet*
* 2020 – *Åre akutten*
* 2016 – *Svartsjøen*
* 2015-2016 – *Frikjent*
* 2014-2015 – *Kampen for tilværelsen*
* 2014 – *Det tredje øyet*
* 2014 – *Øyevitne*
* 2011 – *Taxi*
* 2011 – *Schmokk*
* 2009 – *God natt elskede*
* 2007 – *Kodenavn Hunter*
* 2005 – *Drømmefangeren*
* 2002-2003 – *Brigaden*

### Stemmeskuespiller

* *Andy’ Ville eventyr*
* *Andys Dinoeventyr*
* *Galaxeparken*
* *Ghost Rockers*
* *Ville Vilde*
* *Dragetreneren 2*
* *Ein uventa venn*
* *Plass bak på kosten*
* *Blinky Bill*
* *Antboy*
* *Byggmester Bob*
* *Fader Frost*
* *Pjusken*
* *Ernest & Celestine*
* *Elias og Storegaps hemmelighet* (spillefilm), rolle: Storeblink

På scenen
---------

* *Kaptein Sabeltann og grusomme Gabriels skatt* (2005–2006)

Referanser
----------

1. ↑  «Bølgen og «bomben» kan bli Kanon-grossister». *adressa.no*. 17. februar 2016. Besøkt 23. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anderz Eide på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Anderz Eide på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Anderz Eide hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jack Henry Waitz** (født Jack Henry Nilsen 4. februar 1948 i Oslo) er en norsk idrettstrener og løpsekspert. Han var trener og ektemann til den avdøde løperen Grete Waitz. 

Waitz er født og oppvokst i Oslo. Han gikk på Sinsen skole og ble der introdusert til friidrett og Sportsklubben Vidar. Han har vært medlem av den samme klubben siden. Han ble selv best i langdistanseløp, men ble aldri en toppløper. Hans bestetid er 2.36,08 på maraton. Tiden er blant de 400 beste tider i Norge gjennom alle tider. I tiden som utøver i SK Vidar trente han sammen med Grete Andersen, som han senere giftet seg med. De tok begge navnet Waitz. I samarbeid med Johan Kaggestad ble også Jack Waitz trener for Grete Waitz.

Under VM i friidrett 2013 i Moskva var Waitz ekspertkommentator for NRK. I samarbeid med radiojournalist og skribent Marit Karlsen forfattet han boken *Maraton* (Cappelen Damm, 2014).

Waitz er bosatt på Ljan i Oslo og i Gainesville i Florida.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norges Friidrettsforbund, friidrett.no (statistikk): Alle tiders statistikk menn maraton Arkivert 9. mai 2012 hos Wayback Machine. besøkt 3. januar 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Bastian Reinhold Larsen** (født 28. oktober 1856, død 4. juli 1919) var en norsk jordbruksforsker, agronom og direktør ved Norges landbrukshøyskole fra Grue. Han er kjent for å ha opprettet frøkontrollen i Norge og har utviklet forskningsmetoder i jordbrukets plantedyrking som fremdeles er i bruk. Han ble ridder av 1. klasse i St. Olavs orden og Dannebrogordenen for sin innsats for landbruksvitenskapen.

Utdannelse og yrkesliv
----------------------

Larsen studerte ved latinskolen i Skien, men tok ikke eksamen. I stedet utdannet han seg ved Jønsberg landbruksskole i Stange i 1876, og gikk videre til den høyere landbruksskolen på Ås hvor han ble kandidat i 1882.

Han ble så lærer ved Haug landbruksskole i Vardal inntil han og Olav Sendstad stiftet Kristiania Vinterlandbruksskole i 1886. Her var han til 1889, da han begynte med organisert forskning på jordbruk som den første i landet. Denne forskningen fortsatte han med til han døde, først i Selskapet for Norges Vel, og fra 1889 på Norges landbrukshøyskole hvor han ble professor i 1914 og konstituert direktør i 1913.

Vitenskapelig arbeid
--------------------

For å sikre at bøndene fikk god kvalitet av frøene sine, etablerte Bastian Larsen frøkontroll i 1884 etter å ha studert lignende virksomhet i Danmark og Sverige. Han drev fra 1883 med forskning på hvilke planter som var ga bedre eller dårligere avlinger.

Senere utviklet han bedre forsøksvirksomhet for jordbruksforsøk, slik at resultatene i størst mulig grad resultatet av eksperimentet, og i mindre grad viste tilfeldig variasjon. De viktigste artiklenes hans var: «Om metoder for Markforsøg» og «Om muligheter for å innskrenke de feil som ved markforsøgene betinges av jordens uensartethet». Han skrev et stort antall artikler i fagpresse og dagspresse og beretninger om utført forskningsarbeid hvert år i perioden 1889–1918. Han ga også ut *Erindringsliste over planteslag og kulturmidler* hvert år fra 1904. Denne var lenge jordbrukernes viktigste kildeskrift for plantedyrking i praksis.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 28. april 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bioforsk-konferansen 2014, side 28 - 32» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 18. april 2016.
3. ↑  «Vinterlandbruksskolen».
4. ↑  «Norsk biografisk leksikon».

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Kjell Moberg** (født 5. mars 1970 i Steinkjer) er en norsk teaterregissør, pedagog og teaterleder.

Siden 2001 har han ledet NIE (New International Encounter), hvor han mottok Heddaprisen for beste ungdomsforestilling i 2017. 

Kjell Moberg startet som kunstnerisk leder for Kloden teater i 2019. 

I perioden 2012- 2016 var Moberg teatersjef for Scenekunst Østfold.

I 2011 ble Moberg og NIE tildelt Assitej International's Award for Artistic Excellence for sin kunstneriske virksomhet.

Som pedagog har Moberg siden 2014 vært tilknyttet Staatliche Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Stuttgart og Skuespillerutdanninga ved Nord universitet siden 2016.

Kjell Moberg har hatt styreverv i Assitej, Norsk scenekunstbruk og UNIMA Norge. Fra 2018 er han styremedlem i Black Box Teater. Moberg var medforfatter i boken *Scenekunsten og de unge* (Vidarforlaget, 2014).

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |


1. ↑   sceneweb.no, besøkt 13. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
**Bok 365.no** - **BOK365** er et uavhengig litteratur- og bokbransjenettsted, etablert i november 2013 av tidligere forlegger og journalist Vebjørn Rogne og forfatter/journalist Atle Nielsen. Foruten de nevnte er også Anders Neraal og Nora Dalaker Steenberg sentrale medarbeidere i redaksjonen.

BOK365 favner alle deler av litteraturfeltet, og alle litterære sjangere, i tillegg til daglig dekning av bokbransjenyheter. Nettstedets åtte–ti kritikere står bak rundt hundre anmeldelser årlig. Kommentar- og debattstoff står sentralt i nettstedets stoffutvalg. BOK365 er også en kanal for livesendinger fra forskjellige litteraturfestivaler, forfattersamtaler og andre litteraturarrangementer.

I august 2014 overtok BOK365 også bokbransjetidsskriftet Bok og samfunn fra Den norske Bokhandlerforening. Bladet ble etablert i 7. juli 1879 i Kristiania under navnet Norsk Boghandlertidende, og har gjennom en årrekke vært en sentral informasjonskilde i bokbransjen. I 1976 endret tidsskriftet navn til Bok og samfunn. I dag er bladet, i likhet med BOK365, redaksjonelt uavhengig og drives etter Redaktørplakaten. Papirutgaven utkommer med seks nummer årlig.

Vebjørn Rogne har vært ansvarlig redaktør for BOK365 siden oppstarten.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no, besøkt 31. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Bok365.no på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Bok365.no på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Bok365.no på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Ostøya**, eventuelt **Oustøya** eller **Oustøen**, er en 2 400 mål stor øy i Bærum kommune utenfor Sandvika. Av dette arealet hører ca. 2 000 mål til Oust gård og omtrent 400 mål er utparsellert til fritidsbebyggelse. Hovedeieren på øya er Hans Oust Heiberg med 2000 mål. På øya ligger det også en golfbane, som ble anlagt i 1964 (Oustøen Country Club). Oust naturreservat ble opprettet i 2002 og utgjør hoveddelen av skogen. Ostøya ligger midt i Oslofeltet og har stort sett 90° vendte, og foldete havbunnsavsetninger fra kambrosilur med mye skifer og kalkstein.

Etter en avtale med Bærum kommune er stranden ut mot Store Oustsund klausulert som friområde, mens gården er i privat eie. Det er tidligere drevet jord- og skogbruk samt saltutvinning, gatestenbrudd, fiske og jakt på øya.

Referanser
----------

1. ↑   www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Oust naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Riskekverven eller Riska Sognekommune var en selvstendig kommunal enhet i Norge som eksisterte fra den 27. november 1877 til opphevelsen av sognekommunener den 15. desember 1950. Sognekommunen opererte som en del av Hetland herred i Stavanger og hadde sitt utspring i et ønske om selvstendighet fra innbyggerne i Riska, en bygd som tidligere hadde vært underlagt Stavanger.

### Innledning

Året var 1946, og en nygift lærerfrue i Riska observerte en begivenhet som vitnet om sognekommunens historiske røtter. Menn i fine dresser ankom det lokale kommunehuset, et symbol på det lokale selvstyret som Riska hadde kjempet for og oppnådd i 1877. Dette var en tid preget av viktige møter og beslutninger som formet livet i bygda.

Riskekverven sognekommune
-------------------------

Riska ble utskilt som en egen sognekommune den 27. november 1877, samtidig med innvielsen av Riskekverven kirke. Denne utskillelsen ga Riska selvstendig styring over kirke, skole, og fattigvesen. Sognekommunen opererte som en del av Hetland herred i Stavanger. Denne administrative strukturen fulgte den nye kommuneloven fra 1837, som ga sogn med egen kirke rett til selvstyre.

Selvstendigheten var etterlengtet for Riskabuen, som hadde vært underlagt Stavanger i mange år. Fra 1877 av hadde Riska sitt eget kommunestyre, valgt ved ordinære kommunevalg. Riska ble styrt av et formannskap, og kommunestyret tok seg av kirke, skole, og fattigvesen, samt andre offentlige funksjoner. Navnet Riskekverven ble brukt om bygda og sognekommunen inntil det offisielt ble endret til Riska i 1936.

### Kommunehuset

Kommunehuset, bygget i 1912 av Gabriel Aanensen, ble et sentralt sted for kommunestyremøter. Det var også brukt som lasarett under krigen, og mange barn ble født der. Etter krigen fortsatte huset å tjene som helsestasjon og spebarnskontroll. Kommunen kjøpte huset i 1939, og det ble et symbol på kommunens selvstendighet.

Kommunehuset fungerte som det nærmeste Riska kom et rådhus, og det var her kommunestyret tok avgjørelser som påvirket lokalsamfunnet. Etter avslutningen av perioden med sognekommuner i 1950 ble andre etasje i huset ledig og ble overdratt til privat bruk.

#### Utleie

Før kommunen kjøpte huset i 1939, var det i privat eie og ble leid ut til forskjellige familier. Selv om det er uklart om kommunen brukte bygningen før dette tidspunktet, kan det spores at det eksisterte et hus kalt "kommunehuset" allerede på 1920-tallet. Dette huset ble brukt til forskjellige formål, og gamle dokumenter antyder at det ble brukt til styremøter og annen offentlig virksomhet.

Selv om enkelte detaljer fra Riska Sognekommunes tid har gått tapt i historiens gang, har lokale historikere og informanter som Erling Skjørestad og Enok Lauvås bidratt til å bevare minnet om denne perioden i bygdens historie. Deres innsats har vært avgjørende for å bevare kunnskapen om en tid da Riska styrte sitt eget skjebne.

### Kilde

* DEN GANG RISKA VAR EGEN KOMMUNE - RiskaHistorie.no (21.01.24)
**Huskeregel** er et mnemoteknisk hjelpemiddel som brukes når en skal lære inn nødvendig kunnskap. 

Huskeregelen bør være enkel: «Med sola» eller «med klokka» for å skru skruer, vannkraner og lignende, «mot sommeren» for å justere sommertid/vintertid. «Save Our Souls» er huskeregel for morsesignalet ... – – – ... dvs: SOS som var det gamle radio – og lyd- nødsignalet. 

I noen tilfeller lager en seg setninger eller regler. Korte læresetninger i f. eks matematikk kan sies å være huskeregler, i likhet med «at-regelen» for å skille mellom *og* og *å* (hvis et «og» kan erstattes med «at», var det «å» som skulle stått der.)

Teknikken er en variant av en teknikk som er eldre enn skriftspråket. For å sikre at viktig kunnskap ikke gikk tapt, hadde man historiefortellere og lovsigere. Disse hadde på forhånd satt kunnskapen sin om til å kunne læres inn og overføres i en rytmisk form, gjerne på vers. Innlæringen ble ofte gjort slik at ord og bevegelser fulgtes ad, for å minske faren for å miste ord underveis. (Innlæringsmåten er fortsatt i bruk i semittiske land, der en kan se barn lærer Toraen eller Koranen utenat).

Huskeregler kan være spesielt nyttige i stressende situasjoner.

Huskeregler kan også synges. Et kjent eksempel på dette er "Bæ-bu-sangen", for å huske nødnummere

**Eksempler på huskeregler:**

*BLÅS* er en huskeregel for livreddende førstehjelp: Sjekk først B (bevissthet), deretter L (luftveier), så Å (Åndedrett) og til slutt S (sirkulasjon). 

*Mannen i månen kan smile og le, ringen rundt hodet er pi gange d*

(huskeregel i matematikk, for å finne omkrets av en sirkel, det er diameter (d) gange p (3,14))

*Vi Tar Laks På Alta*

(huskeregel i geografi, for å huske fjordene i Finnmark: Varangerfjorden, Tanafjorden, Laksefjorden og Porsangerfjorden)

*Lille Grimme Arne Trenger Ris*

(huskeregel i geografi, for å huske byene i Aust-Agder: Lillesand, Grimstad, Arendal, Tvedestrand, Risør)

*Gamle Damer Aper Etter Herrer*

(huskeregel i musikk, for å huske hvor mange kryss det er på notelinjene i de ulike durskalane. G-dur har ett kryss, D-dur har to kryss osv)

Referanser
----------

1. ↑  «Huskeregel for den første undersøkelsen - Helsefremmende arbeid (HS-HSF vg1) - NDLA». *ndla.no*. Besøkt 25. november 2023.
2. ↑  «BÆ BU-sangen». *KFUK-KFUM-speiderne* **(norsk)**. 3. juli 2019. Besøkt 25. november 2023.
3. ↑  «Hjerte- og lungeredning, voksen - Bevisstløshet, Førstehjelp». *NHI.no* **(norsk)**. 31. desember 2001. Besøkt 25. november 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** BBC Things
 |
**Hilda Heine** (født 6. april 1951 på Jaluit) er en marshallesisk pedagog som var Marshalløyenes president fra januar 2016 til januar 2020 og som ble gjenvalgt til president for en ny fireårsperiode fra januar 2024. Heine var landets første kvinnelige president. I perioden fra 2020 til 2024 var David Kabua president.

Liv og virke
------------

Heine vokste opp på atollen Jaluit. Hun flyttet til Majuro for videregående skolegang.

Heine er universitetsutdannet i USA. Hun har laveregradsutdanning fra University of Oregon og tok i 1975 mastergrad i pedagogikk ved University of Hawaii. I 2004 avla hun doktorgrad ved University of Southern California (2004). Heine var den første kvinne fra Marshalløyene som avla doktorgrad.

Heine har arbeidet som skolelærer og rådgiver. Fra 1982 til 1986 var hun leder for videreutdanning ved Community College of Micronesia på Majuro, for så å bli administrativ leder ved College of Micronesia Majuro Campus (1986–1990). Fra 1990 til 1992 var Heine president ved College of the Marshall Islands. Hun grunnla Women United Together Marshall Islands.

Heine var undervisningsminister fra 1992 til 1995. Etter perioden som minister flyttet hun til Hawaii, der hun også arbeidet med utdanning. Fra 2006 til 2011 var Heine programdirektør for Pacific Comprehensive Assistance Center ved Pacific Resources for Education and Learning (PREL) hjemme på Marshalløyene.

I 2015 ble hun valgt til parlamentet fra atollen Aur. Hun ble valgt til president av Nitijela, landets parlament, i januar 2016 etter at forgjengeren Casten Nemra tapte et mistillitsvotum. Heine var eneste kandidat i valget. I januar 2020 tapte hun selv presidentvervet etter avstemning i Nitijela. David Kabua vant presidentvalget.

I januar 2024 tiltrådte hun som president igjen etter at hun fikk 17 stemmer mot Kabuas 16 ved votering i parlamentet 20. november 2023.

Heine er æresdoktor ved College of the Marshall Islands.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.rnz.co.nz, besøkt 2. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  «Biography of Her Excellency Hilda C. Heine, Ed.D President of the Republic of the Marshall Islands» Arkivert 7. januar 2018 hos Wayback Machine. Embassy of The Republic of The Marshall Islands, Republic of China (Taiwan). Lest 6. januar 2018.
4. 1 2 3  «H.E. Dr. Hilda Heine», Pacific Women in Politics. Lest 6. januar 2018.
5. 1 2  «Hilda Heine elected Marshalls president», *Radio New Zealand*, 28. januar 2016. Lest 6. januar 2018.
6. ↑  «New president for Marshall Islands». *RNZ* **(engelsk)**. 6. januar 2020. Besøkt 14. januar 2020.
7. ↑  «Marshall Islands election results declared as high-profile incumbents lose re-election». Radio New Zealand (RNZ). 30. desember 2023. Besøkt 3. januar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** BBC Things
 |
***Krik delfina*** (originaltittel: *Крик дельфина*) er en sovjetisk film fra 1986, regissert av Aleksej Saltykov.

Handling
--------

Mannskapet på den nye amerikanske missilubåten «Archelon» blir truffet av et ukjent virus. Kommandoen må ta stilling til å fjerne ubåten fra tjeneste, og sende hele mannskapet i karantene. Årsaken til sykdommen blir oppdaget å være en lekkasje, på grunn av et av stridshodene. Det ser ikke ut til å finnes noen behandlinger, og mannskapet blir nødt til å befinne seg på ubåten frem til en motgift kan bli oppdaget. Symptomene på viruset ligner spedalskhet, og i likhet med spedalskhet varer sykdommen lenge. Som et resultat må "Archelon" være i karantene i omtrent tre år.

Skipets psykolog observerer at sjømennene blir påvirket, og for hver dag som går blir det vanskeligere for kapteinen å bevare normal ro og orden. Til slutt klarer ikke kapteinen lenger å motstå den langvarige torturen av denne merkelige sykdommen. Etter mislykkede forsøk på å gå om bord på skipene som håndhever karantenen av "Archelon" forfalsker kapteinen ødeleggelsen av ubåten sin, og gir ordre om å senke de andre fartøyene i området. Til slutt bestemmer han seg for å ødelegge hele menneskeheten, og planlegger å avfyre raketter som inneholder viruset.

Skuespillere
------------

* Ivars Kalniņš – Reeflint
* Donatas Banionis – Bar-Mattai
* Armen Dzhigarkhanyan – steward
* Yuri Vasiliev – O'Gregor
* Paul Butkevich – Roop
* Tatyana Parkina – Nika
* Nadezhda Butyrtseva – Magda
* Vilnis Becheris – doctor
* Vladimir Shubarin – Barney
* Romualds Antsans – Eppel
* Vladimir Episkoposyan – Sam
* Vytautas Tomkus – general
* Rostislav Yankovsky – minister
* Vitaly Yakovlev – submariner
* Andrey Podoshyan – Jack
* Sergey Roshynets is a navigator
* K. Mitaishvili – Fleggi
* I. Pogodin – Katarina
* M. Tolpigo – violist

Referanser
----------

1. ↑   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  Крик дельфина (1986)
3. ↑  КРИК ДЕЛЬФИНА (1986)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Krik delfina* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Bård Kjetil Steine** (født 26. juni 1976 i Drøbak) er en norsk skuespiller og musikalartist. Han er mest kjent som kvinnemishanderen «Julian» i TV 2-serien *Hotel Cæsar*. Karakteren hans blir avsluttet med at han blir skutt og drept i serien.

Steine er utdannet ved Romerike folkehøgskole og Norsk Musikkteater Akademi. Både før og etter utdannelsen har han medvirket i en rekke musikaler. Av de mest sentrale kan nevnes *Grease*, *Jesus Christ Superstar* (2001 og 2002), *Annie Get Your Gun* (2002), *I blanke messingen* (2003) og *Fame* (2004).

Han har også gitt stemme til flere Disney-produksjoner. Blant annet *Lady og Landstrykeren II – Fant på eventyr* (2001), hvor han er stemmen til Fant, samt *Skjønnheten og udyret* (1991), hvor han spilte diverse stemmer. Han spilte Stingy i *LazyTown*.

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bård Steine». Sceneweb. Besøkt 31. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bård Steine på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Bård Steine hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Marianne Westby** (født 29. juli 1974) er en norsk skuespiller. Hun er best kjent for sin rolle som «Cathrine Hove» i TV 2s såpeopera *Hotel Cæsar* i perioden 2008–2012. I 2012 var Westby også programleder i *Livsstilsguiden*, som laget 40 programmer for norske Canal9. Hun var tilbake som «Cathrine Hove Rosenkrantz» i *Hotel Cæsar* i desember 2016. men gikk tidligere over til å arbeide som helsesykepleier

I tillegg til diverse oppdrag innen TV-reklamer, har hun også hatt stemmeroller i forbindelse med dubbing av tegnefilmer. Hun har også lagt på fortellerstemme i flere TV-programmer, blant annet *Trinny & Susannah* for TV Norge, og vært deltaker i realityprogrammer som *Fangene på fortet*, *4-stjerners middag*, *De ukjente*, *Happy Day* og *Skjulte skatter*. Westby hadde rollen som «Anette» i NRK-serien *Borgen skole*. Hun har også spilt i musikaler på Chat Noir og Chateau Neuf, blant annet i *A Chorus Line* (Val) og *Grease* (Cha Cha).

I 2016 medvirket hun i TV-serien *Meglerne 2*, og ga stemme til skurken Bellwether i Disneys animasjonsserie *Zootropolis*.

Referanser
----------

1. ↑  Seher.no (31. januar 2012): *Skrevet ut av Cæsar mot sin vilje*, hentet 1. februar 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marianne Westby på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Marianne Westby hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* Hotel Cæsar wiki om Westby
Et **spektroskop** er et apparat som brukes for å analysere egenskapene til elektromagnetisk stråling over en del av spekteret. Det er som regel intensiteten som måles, men polarisering kan også registreres.

Apparatene brukes til spektroskopi. På grunnlag av spekteret kan den kjemiske sammensetningen til materialer bestemmes. Dette er den mest nøyaktige metoden til å analysere sammensetningen til sola og andre stjerner. Spektroskopi ble opprinnelig utviklet for synlig lys, men nå benyttes all slags elektromagnetisk stråling fra infrarød til gammastråling.

Historie
--------

Den tyske kjemikeren Robert Bunsen forsøkte i 1855 å blande lysgass og luft og deretter sette fyr på det. Det lagde en varm og nesten fargeløs flamme. Sammen med sin partner Gustav Robert Kirchhoff utførte han mange eksperimenter med denne fargeløse flammen. De prøvde å stikke mineraler og kjemikalier i flammen. I flammen fikk mineralene forskjellig farge, men det var vanskelig å se forskjell på fargene. Derfor prøvde Bunsen å filtrere lyset med farget glass. Dette gjorde at en lettere kunne se de ulike fargene og derfor gjenkjenne de ulike grunnstoffene.

I 1859 konstruerte Kirchhoff og Bunsen et nytt måleinstrument: Kirchhoff-Bunsen-spektroskopet. Dette spektroskopet har tre rør, i hvert rør er det et prisme. I midten brenner en flamme av lysgass og luft. Hvis en slipper et stoff og litt lys ned i et spektroskop og ser inn i det kan en se spektrallinjer og karakteristiske farger. Det var slik grunnstoffet cesium ble oppdaget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spectrometers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
En fasttelefon tilknyttet fast linjenett
**Fasttelefoni** foregår gjennom fast linjenett, det vil si trådnett av kobber, kabel eller fiber helt ut til abonnenten. Motsetningen er trådløs telefoni – det vil si enten mobiltelefoni, satellitt- eller radiotelefoni – hvor samtalen går i luften ut til abonnentens telefonapparat. 

Historisk er fasttelefoni den eldste varianten av telefoni. Den ble oppfunnet av italieneren Antonio Meucci i 1849, men skotten Alexander Graham Bell «stjal» patentet i 1876, og ble lenge feilaktig ansett som oppfinneren.

Fasttelefoni brukte lang tid til å ta av i verdensmarkedet, og har vokst meget sakte. Det var om lag 884 millioner fasttelefonibrukere i verden i 2021, mot rundt 1,25 milliarder i rekordåret 2009. Antallet mobiltelefonibrukere var om lag syv milliarder i 2021 med en anslått vekst til 7.5 milliarder i 2025.

Fasttelefoni krever nedgraving av linjenett i bakken eller i luftstrekk, og dette er mer kostbart enn å installere mobilnett. Selv om det trengs fibertilknytning mellom basestasjonene for mobiltelefoni, slipper man da å bygge fastlinjer ut til hver enkelt abonnent.

Norge
-----

Fasttelefoni ble introdusert i Norge i 1879. Mobiltelefoni er av langt nyere dato, og ble introdusert kommersielt på 1970-tallet, og digitalisert i 1993 i Norge gjennom GSM.

I Norge ble fasttelefon over kobbernettet avviklet 31. desember 2022. På dette tidspunktet var det mindre enn 300 private abonnementer igjen.

Storbritannia
-------------

Storbritannia planlegger å avslutte telefoni på fastnett i 2025.

Regulatoriske forhold
---------------------

Fasttelefoni bygde tidligere på monopoler i nesten alle land, dog hadde noen land (som Sverige og Finland) konkurranse allerede fra 1800-tallet. Frem til kobbernettet ble stengt i 2022, var de dominerende fastnett-operatørene i Norge, som f.eks Telenor og Telia Company, regulert og pålagt å gi konkurrerende teletilbydere adgang til «kobbernettet» (LLUB) og fibernettet (bitstrøm-aksess) på like og ikke-diskriminerende vilkår.

IP-telefoni
-----------

I de senere år har IP-telefoni blitt mer og mer utbredt i Norge og denne typen telefoni misforstås ofte som fasttelefoni. IP-telefoni kommuniserer via tilgjengelig internettlinje, og blir således ikke definert som fasttelefoni.

Se også
-------

* PSTN

Referanser
----------

1. ↑  Thomas Alsop (12. september 2022). «Number of fixed telephone lines worldwide from 2000 to 2021» **(engelsk)**. Statista. Besøkt 5. januar 2023.
2. ↑  S. O'Dea (12. juli 2021). «Forecast number of mobile users worldwide from 2020 to 2025» **(engelsk)**. Statista. Besøkt 5. januar 2023.
3. ↑  Valmot, Odd Richard (31. desember 2022). «Det enorme nettverket av kobberkabler har tjent oss siden 1855. Nyttårsaften slukket det for godt». *Tu.no*. Besøkt 2. januar 2023.
4. ↑  S. O'Dea (17. august 2021). «Forecast number of mobile users worldwide from 2020 to 2025» **(engelsk)**. BBC. Besøkt 5. januar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Sranislav Stolárik** (født 27. februar 1955 i Rožňava i Tsjekkoslovakia) er en slovakisk geistlig og katolsk biskop av Rožňava i Slovakia.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Stanislav Stolárik vokste opp i Košice og gikk på der lokale gymnasiet. Han begynte på oresteseminaret i Bratislava i 1973 og studerte katolsk teologi og filosofi ved det katolske teologiske fakultetet *Kyrill og Metodius* ved Comeniusuniversitetet i Bratislava. 

### Prest

Stolárik ble presteviet for bispedømmet Košice den 11. juni 1978 i katedralen *St Martin* i Bratislava.

Stolárik ble kapellan i Trebišov i 1978. Fra 1978 til 1981 var han kapellan i Humenné og fra 1981 til 1983 i Prešov. I 1983 ble Stanislav Stolárik sogneadministrator for Maria-helligdommen i Obišovce. 

I 1990 ble han sogneadministrator for menigheten i Čaňa, og medlem av presterådet i Košice bispedømme og medlem av konsultorkollegiet. Fra 1992 til 1995 var Stanislav Stolárik sogneprest i Humenné menighet. 

I 1993 fikk han sin doktorgrad i teologi fra det katolske teologiske fakultetet *Kyrill og Metodius* ved Comeniusuniversitetet i Bratislava. Stanislav Stolárik tok sin doktorgrad i filosofi ved Det pavelige teologiske akademi i Kraków i 1998. og han tok en ytterligere doktorgrad ved Det filosofiske fakultet ved Comeniusuniversitetet i Bratislava. I 1999 fullførte han sin habilitering i filosofihistorie ved Det filosofiske fakultet ved Universitetet i Prešov. 

I 2000 ble Stanislav Stolárik professor i filosofihistorie, introduksjon til filosofi og religionsfilosofi ved Det katolske universitet i Ružomberok og ved det gresk-katolske teologiske fakultet ved Universitetet i Prešov. 

I 2001 ble Stolárik også sogneprest for St. Nikolas menighet i Prešov og dekan ved Prešov-dekanatet. Fra 2001 til 2003 var han visedekan ved det katolske teologiske fakultet Kyrill og Metodius ved Comeniusuniversitetet i Bratislava. 

### Hjelpebiskop i Košice

Den 26. februar 2004 utnevnte Johannes Paul II ham til titulærbiskop av *Barica* og til hjelpebiskop i Košice.[2] Erkebiskopen av Košice, Alojz Tkáč, ordinerte ham til biskop den 20. mars samme år; medkonsekratorer var den apostoliske nuntius til Slovakia, erkebiskop Henryk Józef Nowacki, og presidenten for den pavelige komité for verdens eukaristiske kongresser, kardinal Jozef Tomko. Stanislav Stolárik var også generalvikar for erkebispedømmet Košice.

Stolárik ble medredaktør for tidsskriftene *Acta facultatis theologicae Universitatis Comonianae Bratislaviensis* og *Verba theologica*.

### Biskop av Rožňava

Den 21. mars 2015 utnevnte pave Frans ham til biskop av Rožňava.[3] Innsettelsen fant sted den 16. mai samme år.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Afar** er én av de ni regionene (*kililoch*) i Etiopia. De fleste innbyggerne er afarer, og hovedstaden er Asayita. 

Regionen hadde 1 411 092 innbyggere ved folketellingen i 2007; 90,9 % bor på landsbygda. Afar er det viktigste språket i regionen og brukes av 90,8 %. Andre store språk er amharisk (6,68%), tigrinya (0,74%), oromo (0,68%), argobba (0,4%) og wolaitigna (0,26%).

Afarforsenkningen er et lavtliggende, varmt og tørt område som er dannet i møtet mellom tre jordskorpeplater. Det var her man fant «Lucy»-skjelettet, et over tre mill år gammelt skjelett av ei *Australopithecus afarensis*-kvinne.

| * v
* d
* r
Etiopias regioner og autonome storbyområder |
| --- |
| Storbyområder | Addis Abeba **·** Dire Dawa | Etiopias flagg |
| Delstater | Afar **·** Amhara **·** Benishangul-Gumuz **·** Gambela **·** Harar **·** Oromia **·** Sidama **·** Somali **·** Tigray **·** Regionen for sørlige nasjoner, nasjonaliteter og folk **·** Regionen for sørvestlige etiopere |
| ISO 3166-2:ET |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GeoNames
 |
Oppegård kirke
**Oppegård prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Follo prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet tidligere Oppegård kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Oppegård kirke.

Oppegård prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nordre Follo kirkelige fellesråd underlagt Nordre Follo prosti.

Historikk
---------

*Gerðaruðin sókn* (norrønt) antas å ha sin opprinnelse fra kristningen av landet. Muligens ble stavkirken *Gerðaruða kirkja á Ruðunum*, bygget på 1100-tallet der Oppegård kirke nå ligger. Omkring 1400 ble *prestbolet* omtalt som *Grimaughum*. Kirken omtales i påfølgende tider vekselvis som Giærdaruda, Gerdarudin, Gierdrim eller Rudin (Rydningene), hvilket også går igjen som bygdenavn.

I middelalderen kaltes sognet og kirken *Ruðin* eller *Gerðaruðin* som omfattet bygdelaget øst for Bunnefjorden, og var en selvstendig kirkelig enhet med prestegård på Grønmo (*J pretboleno Grimaughum*). Om det var Svartedaudens katastrofale tilbakegang i folketall eller reformasjonens omlegging av kirkeorganisasjonen som medførte at Oppegård ble tillagt som anneks under Nesodden, vet vi ikke.

### Nyere tid

Dagens kirke på Svartskog har et par forgjengere. I middelalderen hadde stedet en stavkirke som ble forlenget vestover med et tømret tilbygg. Det ser ut til at denne kirken måtte vike for en tømret kirke i 1722, som ble solgt på auksjonen året etter og gikk via flere eiere til den havnet på kommunens hender i 1860. Denne kirken ble revet i 1875, og den nye kirke ble oppført i 1876 etter tegninger av Andreas Keitel, delvis med gjenbruk av materialer. Den nye kirken ble innviet den 1. november 1876. Den var kommunens eneste kirke inntil Kolbotn kirke ble innviet i 1932.

Oppegård sogn dannet grunnlaget for Oppegård kommune opprettet i 1. juli 1915.

Oppegård prestegjeld ble utskilt fra Nesodden prestegjeld i januar 1937.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Oppegård
* Greverud
* Kolbotn

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1898). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 95.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 16.
3. ↑  Christie, Sigrid (1969). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 76.
4. ↑  Mamen, Hans Christen (1976). *Kirke og menighet i Oppegård*. [Forfatteren]. s. 9.
5. ↑  Oppegård kirke, norske-kirker.net
6. ↑  Om Oppegård kirke, kirken.no
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Anerley** er et forstadsområde i distriktet Bromley i sørøstlige London. Det ligger omkring 11 kilometer sørøst for Charing Cross. Krystallpalasset sto opprinnelig i kretsen, men rett utenfor det som i dag kalles Anerley. Det ligger innenfor det tradisjonelle grevskapet Surrey. Det er blitt beskrevet som en (nå) umoderne samling blindgater.

Før *Enclosure*, den store omleggingen av landbruket i tudortiden var området stort sett uten bebyggelse, og frem til Krystallpalasset ble flyttet til Sydenham Hill var Anerley fortsatt uten fastboende, og tilhørte Penge Common. Penge var en del av Croydon i Surrey frem til 1899, da området ble et eget distrikt. I 1965 ble dette distriktet, inkludert Anerley, innlemmet i Bromley og dermed i Stor-London. 

Ettersom Anerley ikke lenger er en formelt definert krets er grensene bare løst fastsatt, og man regner normalt med området rundt Anerley stasjon. Den nordlige delen av den gamle kretsen regnes gjerne med til Crystal Palace.

Navnet kommer fra det første huset som ble reist på stedet. Det hevdes at bakgrunnen for stedsnavnet er at eieren, den skotske silkehandleren William Sanderson, på begynnelsen av 1800-tallet kalte huset for Anerley (senere Anerley Lodge), på hans skotske dialekt et ord som betydde «ensom». Flere skrivemåter har blitt brukt, både Annerley, Anerley og Anerly; Sanderson ser ut til å ha brukt alle de tre formene om hverandre. Veien ved huset kom etter hvert til å bli kjent som Anerley Road, noe som også ga navn til det omliggende området.

Referanser
----------

1. 1 2   «Anerley, Bromley», *Hidden London*
2. ↑   Hibbert, Christopher; Weinreb, Ben et al (2010): *The London Encyclopaedia*, Macmillan Reference, 3. utg. ISBN 978-1-4050-4924-5. s. 23

Eksterne lenker
---------------

(en) Anerley, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Historical Images of Anerley and showing Paxton Arms post V1 Rocket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Portrett av Nekolai Dahl, ca. 1920/30-tallet Foto: Ukjent/Trondheim byarkiv 
**Stiftelsen Halten Nekolai Dahls Minne** (**Stiftelsen Halten NDM**) er en norsk stiftelse som eier det meste av det nå avfolkede fiskeværet Halten i Frøya i Trøndelag. Stiftelsen ble etablert 29. november 1991 etter at værets siste eier, bedriften Nekolai Dahl ved Torstein Erbo gav stiftelsen brygga med kai, samt 38 andre eiendommer på Halten, foruten egenkapital. Bak stiftelsen står blant annet Sør-Trøndelag fylkeskommune og fylkets kystkommuner.

I regi av stiftelsen er flere bygninger gjenreist. Stiftelsens formål er å forvalte alle fiskeværets eiendommer, ikke bare de som er gitt til stiftelsen.

Hver tredje lørdag i juli arrangeres Haltendagen.[]

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Halten Nekolai Dahls Minne Arkivert 28. mai 2010 hos Wayback Machine.

Portal: Frøya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |