**Honorat de Bueil, seigneur de Racan** (født 5. februar 1589 i Aubigné-Racan, død 21. januar 1670 i Paris) var en fransk aristokrat, soldat, dikter, dramatiker og et av de første medlemmene av Académie française, det franske akademi.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Racan ble født inn i en fremstående adelsfamilie med italienske røtter. Han ble foreldreløs som 13-åring. Både faren og onkelen døde i krig. Racan ble da tatt inn hos grev de Bellegarde, som var kongelig kammerherre, og ble pasje hos kong Henrik IV av Frankrike.

Racans fremgang ved hoffet ble begrenset av hans fysiske fremtoning og hans stamming - han hadde særlig problemer med bokstavene *r* og *c*.[] I 1605 traff han den store dikter François de Malherbe ved hoffet, og denne ble etterhvert både en farsfigur og læremester for Racan. I 1621 deltok Racan i religionskrigene, og hans militære karriere skulle vedvare gjennom de neste tiårene. Han deltok både ved beleiringen av Sancerre og beleiringen av La Rochelle).

### Dikter

Rundt 1619 ble Racans hyrdespill *Les Bergeries* (opprinnelig kalt *Arthénice*) - inspirert av Vergil, Tassos *Aminta*, Giambattista Guarinis *Il pastor fido*, Honoré d'Urfés *L'Astrée*, og til enn viss grad av Saint François de Sales' skrifter - fremført med stor suksess.[] Racan hadde også framgang med *Stances de la retraite* (1618), sine oversettelser av gammeltestamentlige salmer - med første versjon fra 1631 og senere som *Odes sacrées (tirées des psaumes de David)* i 1651 og *Dernières œuvres et poésies chrétiennes* i 1660, og sitt verk om Malherbes liv i 1651. Uten å kunne hebraisk støttet Racan seg på franske parafraser av de bibelske tekstene, som de til Clément Marot, men avvek fra bokstavelig oversettelse i poetisk øyemed.[] Racans tiltredelsestale for Académie française, *Contre les Sciences* (1635), var en tale rettet mot «regler» og affektert kunstighet, og hyllet isteden «naturligheten» (og foregrep således Jean-Jacques Rousseau).[]

Racans holdning til egen poesi var streng, og han bearbeidet sine dikt gjennom hele livet og hans arbeider var ofte utgitt med errata (rettelser) i siste liten. Han forkastet ikke fullstendig renessansens forfattere. Til forskjell fra Malherbe satte Racan pris på Pierre de Ronsard og Michel de Montaigne, og han var mindre streng på de tre enheter.[] Hans elegier og pastoraler viser hans hengivenhet til regionen han vokste opp i, og hans diktning bærer ofte preg av en melankoli inspirert av hans ungdoms skuffelser i kjærligheten, og hans livs finansielle og personlige tragedier.[]

Han døde i Paris i 1670.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Allem, Maurice, red. (1966): *Anthologie poétique française: XVIIe siècle.* Paris: Garnier Frères.
* Dandrey, Patrick, red. (1996): *Dictionnaire des lettres françaises: Le XVIIe siècle.* Collection: La Pochothèque. Paris: Fayard.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |