recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den nederlandske reformerte kirken i Graaff Reinet, bygget 1885–87.
**Graaff-Reinet** er en by i provinsen iMpuma-Koloni i Sør-Afrika. Den er den fjerde eldste byen i Sør–Afrika.

Byen ligger 750 moh og er bygget på breddene av elva Sundays som har sin kilde litt lengre nord på de sørlige fjellsidene av Sneeuberge. Den nederlandske reformerte kirke er en steinbygning med plass til 1500 mennesker. Høyskolen er et utdanningssenter har noe viktighet og ble gjenoppbygget i 1906. Graaf Reinet er et blomstrende marked for grønnsaker og frukt, distriktet er kjent for sin mohair–industri, sine åkre og vingårder.

Byen ble grunnlagt av kappnederlendere i 1786 og var oppkalt etter daværende guvernør i Kappkolonien, Cornelius Jacob van de Graaff og hans kone. I 1795 proklamerte misfornøyde burghere under det nederlandske Ostindiske kompanis styre en republikk. Lignende handlinger ble gjennomført av burghere i Swellendam. Før myndighetene ved Cape Town kunne gjennomføre avgjørende tiltak mot opprørerne, ble de tvunget til å kapitulere for britene. Burgherne hadde ikke lyktes i å få hjelp fra et fransk krigsskip ved Algoa Bay som overgav seg til oberst John Ormsby Vandeleur.

Marthinus Prinsloo, lederen for republikanerne i 1795, gjorde igjen opprør i 1799, men overgav seg i april. Prinsloo og nitten andre ble fengslet i borgen i Cape Town. Etter rettssaken ble Prinsloo og en annen kommandant dømt til døden og andre til utvisning. Dommene ble ikke gjennomført og fangene satt fri i 1803 da Kapp ble gitt tilbake til Nederlandene.

Der var et annet opprør i Graaf Reinet i 1801, men på grunn av forsonende tiltak fra general Francis Dundas som var fungerende guvernør i Kapp, senket roen seg raskt. Det var dette distriktet hvor en republikansk regjering i Sør–Afrika først ble proklamert som førte til et stort antall voortrekkere i 1835–42.

Referanser
----------

1. ↑  «Census 2011». Statistics South Africa. 2011. Besøkt 31. januar 2016.

| * v
* d
* r
Provinsen iMpuma-Koloni i Sør-Afrika |
| --- |
| **Provinshovedstad:** Bhisho |
| Regioner | Amatola **·** Northern **·** Western **·** Wild Coast | Sør-Afrikas flagg |
| Store byer | Aliwal North **·** Bhisho **·** East London **·** Graaff Reinet **·** Grahamstown **·** Jeffreys Bay **·** Mthatha **·** Port Alfred **·** Port Elizabeth **·** Uitenhage |
| Bydistrikter | Nelson Mandela Bay |
| Landdistrikter | Alfred Nzo **·** Amatole **·** Chris Hani **·** Joe Gqabi **·** O.R. Tambo **·** Sarah Baartman |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Eksempel på styrepinne som brukes for å låse to akslinger sammen
En **styrepinne** eller **konisk stift** er en knast som brukes i maskinteknikk for å feste sammen to deler som skal stå sammen i en bestemt stilling. De er er vanligvis koniske stålstenger hvor den ene enden har en litt større diameter enn den andre.

Metriske har en avsmalning på 1:50, hvilket betyr at for eksempel en 50 mm lang styrepinne vil har 1 mm mindre diameter i den smale enden. Amerikanske stifter har en ørlite slakere avsmalning på 1:48.

Gjenger
-------

Noen koniske stifter har en hanngjenge på den smale enden som er designet for å stikkes gjennom et hull og holde stiften på plass med en skive og mutter.

Andre stifter er gjenget på begge ender, gjengene på den tykke siden kan da brukes for å trekke stiften ut med den samme mutteren som vanligvis holder stiften på plass.

Koniske rømmere
---------------

Hull til koniske stifter kan lages med koniske rømmere. Metriske koniske rømmere navngis etter lillediameteren. For eksempel kan en 2 mm konisk stiftrømmer måle 1.9 mm i den smale enden (2 mm nominell størrelse) og en 2.86 mm i den store enden.

Se også
-------

* Dimling
* Spennstift

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 1. august 2023.
2. ↑  Newnes Mechanical Engineer's Pocket Book
3. ↑  Machinery's Handbook
4. ↑  Newman Tools Inc. metric taper pin reamers
**Lise Holanger** (født **Meistad**; 28. april 1981) er en norsk tidligere fotballspiller. Holanger spilte mesteparten av karrieren sin for Kattem Idrettslag, men hadde en kort periode i 2008 i Røa.

Karriere
--------

Holanger begynte karrieren sin i Leinstrand Idrettslag, men da denne ble slått sammen med Kattem, gikk hun over dit. I Kattem begynte hun som spiss, men ble etter hvert flyttet ned til midtbane og til slutt midtstopper. Det var der hun spilte da Kattem fikk sin toppseriedebut i 2005. Da var Lise Holanger allerede en av de etablerte spillerne.

2005-sesongen ble imidlertid en vanskelig sesong for Kattem og Holanger. på tross av gode medspillere som Marie Knutsen, Guro Knutsen og Gunilla Forseth, ble det mange tap og få mål på laget. Lise Holanger scoret sitt første og eneste mål i den 13. serierunden, men til gjengjeld ble det matchvinnermålet, da hun scoret 4-3-målet til Kattem over Røa og sikret Kattem lagets eneste seier. På tross av nedrykk med klar margin, ble Holanger i klubben, som ellers mistet flere profiler. Holanger ble også med opp igjen, og i 2007-sesongen ble hun ansett som en av de beste veteranene. Holanger og Kattem hadde en langt bedre sesong i 2007, og hun var med på å sikre laget fortsatt spill i Toppserien. Meistad scoret sitt første og eneste mål for sesongen igjen mot Røa i 21. serierunde. En av forklaringene på Holangers beskjedne målprotokoll var at hun hadde flere skadeavbrekk.

I januar 2008 dro imidlertid Holanger til nettopp Røa. Kort tid etter overgangen, men ikke relatert til den, ble hun tatt ut på landslaget. Bjarne Berntsen opplyste imidlertid om at Holanger hadde blitt sett på over tid, men at hun var mye skadet i 2007. Holanger fikk imidlertid bare én kamp, en treningskamp mot Sverige, der hun spilte de siste 20 minuttene. I Røa spilte hun for det meste spiss sammen med Lene Mykjåland og tidligere lagvenninne fra Kattem Guro Knutsen. Hun spilte fast, bortsett fra to kamper mot Amazon Grimstad, og scoret 4 mål på de første 13 kampene (tre av dem mot Fart). Imidlertid ble Holanger igjen skadet, og hun var ute resten av sesongen. I begynnelsen av 2009 tok hun avgjørelsen å legge opp. I begynnelsen av 2011-sesongen bestemte Holanger seg for å spille igjen, da for Kattem.

Lise Meistad er utdannet ergoterapeut med ferdig utdannelse fra Høgskolen i Sør-Trøndelag i 2003.

Referanser
----------

1. ↑  Forbilder i feil drakt - Adresseavisen
2. ↑  Nesten for Kattem – Adresseavisen, 16. april 2005, hentet 11. september 2010
3. ↑  Kattem tar opp jakten på Ørn – Adresseavisen, 4. juli 2007, hentet 11. september 2010
4. ↑  Lise Meistad på landslagssamling Arkivert 4. mars 2008 hos Wayback Machine. - Kattems hjemmeside
5. ↑  Enda en trønder på Røa Arkivert 5. november 2012 hos Wayback Machine. - Aftenposten 7. februar 2008, hentet 11. september 2010
6. ↑  -Det skal gjøre vondt å score Arkivert 5. november 2012 hos Wayback Machine. - Aftenposten, 16. februar 2008, hentet 11. september 2010
7. ↑  Røa-spiller legger opp Arkivert 4. november 2012 hos Wayback Machine. - Romerikes Blad, 7. januar 2009, hentet 11. september 2010
Zhumadian-refekturet i Henan
**Zhumadian** (kinesisk: 驻马店; pinyin: *Zhùmǎdiàn*, postalromanisering: *Chumatien*) er en by på prefekturnivå i provinsen Henan i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 8,26 millioner.

Landbruk
--------

I det lokale landbruket produseres det særlig hvete, mais, peanøtter, sesamfrø, grønne bønner og tobakk.

Historie
--------

Byens gamle navn var **Yicheng**. Den begynte som en skysstasjon. I Tang-dynastiets dager beordret en keiser sine soldater å bringe lichi fra Guangdong til sin søte prinsesse Yang som elsket smaken av disse fruktene. Zhumadian (Yicheng) var en av skysstasjonene på reisen.

Et trist kapittel i Kinas historie utspant seg i og rundt Zhumadian på 1980-tallet. Driftige folk begynte å samle blod fra landsbybefolkningen og solgte det til lokale sykehus. Dessverre brukte de de samme nålene fra person til person uten noen sterilisering imellom. Slik ble mange blodgivere og pasienter smittet med hiv. I noen landsbyer i området ble så godt som alle innbyggere aids-ofre.

Administrative enheter
----------------------

Zhumadian består av ett bydistrikt og ni fylker:

* Bydistriktet Yicheng (驿城区), 770 km², 580 000 innbyggere, sete for lokalregjeringen;
* Fylket Queshan (确山县), 1 783 km², 500 000 innbyggere;
* Fylket Biyang (泌阳县), 2 789 km², 950 000 innbyggere;
* Fylket Suiping (遂平县), 1 080 km², 540 000 innbyggere;
* Fylket Xiping (西平县), 1 098 km², 840 000 innbyggere;
* Fylket Shangcai (上蔡县), 1 517 km², 1,36 millioner innbyggere;
* Fylket Runan (汝南县), 1 306 km², 780 000 innbyggere;
* Fylket Pingyu (平舆县), 1 285 km², 940 000 innbyggere;
* Fylket Xincai (新蔡县), 1 442 km², 1,02 millioner innbyggere;
* Fylket Zhengyang (正阳县), 1 904 km², 740 000 innbyggere.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.

Jingguangbanen, som er den konvensjonelle toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Baoding, Shijiazhuang, Handan, Anyang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.

### Vei

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

Eksterne lenker
---------------

* Zhumadians offisielle hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Fødestedet til zhuangologi : Guangxi pedagogiske høyskole (nå:Guangxi pedagogiske universitet)
**Zhuangologi** (zhuang: *cang’yoz*, forenklet kinesisk: 壮学, tradisjonell kinesisk: 壯學, pinyin: *Zhuàngxué*) er det vitenskapelige studiet av zhuangesisk historie, språk og kulturer. Dette omfatter fagfelt som filologi, litteraturvitenskap, historie og arkeologi, men et hovedfokus er studiet av zhuangesiske språk og kulturer. På engelsk går faget under betegnelsen Zhuang Studies. En spesialist innen dette felt kalles zhuangolog.

Den moderne zhuangologiske forskning tok til på slutten av 1900-tallet, ved grunnleggelsen av «Forskningen gruppe av Guixi minoritet» (1953) ved Huang Xianfan. Andre pionerer var Huang Zengqing og Li Ganfen. Begge var studenter av Huang Xianfan. Berømte zhuangologer er blant andre Ban Xiouwen, Zhang Yiming, Su Guanchang, Lan Hongen Ou Yang Ruoxiou, Qin Guosheng, Liang Tingwang, Qin Naichang, Qin Cailuan, Qin Shengmin, Jeffrey Barlow, Katherine Kaup og David Leopold.

Referanser
----------

1. ↑  Mo Juansheng: Zhuangologi Arkivert 20. mars 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Li Fuqiang: Kinesisk zhuangologi. Beijing, 2008. ISBN 978-7-1050-7583-8.

Kilder
------

* Jeffrey Barlow: The Zhuang: A Longitudinal Study of Their History and Their Culture

Eksterne lenker
---------------

* The Zhuang Study Centre of Guang Xi University For Nationalities Arkivert 10. mars 2012 hos Wayback Machine.
Albertkanalen ved Eben Emael, et viktig strategisk sted ved utbruddet av andre verdenskrig
**Albertkanalen** er en kanal i det nordlige Belgia oppkalt etter Albert I av Belgia. Kanalen knytter sammen byene Antwerpen og Liège og elvene Maas og Schelde. Kanalen har en seilingsdybde på 3,40 meter, fri seilingshøyde på 6,70 meter og en total lengde på 129,5 kilometer. Kanalens maksimale kapasitet er en lekter på 10 000 tonn. Kanalen ble konstruert i årene 1930-1939 og ble første gang brukt i 1940.

Ved utbruddet av andre verdenskrig dannet kanalen et viktig forsvarsverk for Belgia mot et tysk angrep mot landet. I 2005 ble kanalen benyttet av i alt 34 117 fartøyer med total last på 22,5 millioner tonn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albertkanaal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nettsted for Albertkanalen (nederlandsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Håndvask er en måte å forebygge spredning av infeksjonssykdommer.
**Hygiene** (fra gresk *hygieine (tekhne)*, «(kunsten, kunnskapen) å fremme sunnheten», til gresk *hygieinos*, «helsefremmende, sunn») er vedlikeholdet av sunne vaner. I moderne terminologi er det vanligvis brukt om renslighet. God hygiene fremmer god helse, komfort og motvirker sykdom. Ved god hygiene er det mindre sannsynlighet for å bli smittet, og om man er syk, kan man ved god personlig hygiene, minske risikoen for å smitte andre.

I forbindelse med koronaviruset var det feste og grunnleggende rådet fra helsemyndighetene om å vaske hendene med såpe og vann, eller bruk alkoholbasert hånddesinfeksjonsmiddel. Offentlig hygiene er således tiltak for å bedre folkehelsen, blant annet for å hindre epidemier.

Referanser
----------

1. 1 2  «hygiene», *NAOB*
2. ↑  «Koronavirus», *Helse Norge*

Litteratur
----------

* Andersen, Bjørg Marit (2013): *Håndbok i hygiene og smittevern : Sykehjem og langtidsinstitusjoner*, Fagbokforlaget, ISBN 9788232101580

Eksterne lenker
---------------

* Mathåndtering og hygiene, *Mattilsynet*
* Kjøkkenhygiene | Matsmitte og hygiene, *Matportalen.no*
* Hygiene på offentlige toaletter, *Geberit NO*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Storbritannia Storbritannias flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(én femteplass) |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2008 Tsjekkias flagg Olomouc |  Stafett |
| Bronse | 2003 Sveits’ flagg Rapperswil |  Stafett |

**Jon Duncan** (født 6. oktober 1975) er en tidligere britisk orienteringsløper. Duncon er verdensmester i stafett. Han har representert de norske orienteringsklubbene Kristiansand OK og Halden Skiklubb.

Karriere
--------

Duncan tok i 2003 bronse på stafetten under verdensmesterskapet i sveitsiske Rapperswil. Han løp andre etappe på det britiske bronselaget som foruten ham selv bestod av Daniel Marston og Jamie Stevenson. Duncan var også med da Storbritannia i 2008 vant nasjonens foreløpig eneste VM-stafettgull i tsjekkiske Olomouc. Sammen med Graham Gristwood og Jamie Stevenson tok briten en sensasjonell gullmedalje foran større orienteringsnasjoner som Russland og Sveits. Duncan løp igjen den andre etappen for det britiske vinnerlaget. Duncan var en del av laget også da det ble femteplass i VM både i Inverness i 1999 og i Västerås i 2004. 

Sammen med Kristiansand OK var Duncan med på å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Jukola. Det skjedde i 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Duncan – World of O Rediger på Wikidata
***Beskrivelse over Hans Nielsen Hauges Reiser, vigtigste Hendelser og Tildragelser*** er en selvbiografi skrevet av lekpredikanten Hans Nielsen Hauge (1771-1824) og utgitt i 1816. Boka er på 85 sider, og regnes som en viktig kilde til forståelsen av Hauge. Boka er «både et interessant bidrag til hans selvbiografi og en presentasjon av hans forståelse av kristendommen og hans vurdering av andre religiøse strømninger i samtiden».

Boka utkom på et tidspunkt da mye i Hauges liv hadde roet seg. Rettssaken og fengselsoppholdet var endelig avsluttet i 1814, han hadde kjøpt Bakke gård i Aker. Han hadde riktignok blitt enkemann i desember 1815. 

Hauge forteller om sine reiser, om mennesker han møtte og om observasjoner han gjør seg om natur, folkelynne og mulighetene for initiativ innen næringsutvikling. Han forteller også om industri som han anla eller bidro til. «Dette blikket for naturens muligheter gjorde ham til en ekte opplysningsmann.». Han forteller også om den forfølgelsen han opplevde og de erfaringene han gjorde i møter med øvrigheten.

Boka har et «vedlegg» eller «tilleggshefte» på 8 sider hvor Hauge gjennomgår og kommenterer sine egne bøker og sin forfattergjerning. I *Anmærkninger over de af mig udgivne Skrifter* «oppsummerte Hauge sin egen produksjon og forklarte hvorfor han, "som læg mand og ukyndig saavel i Skriverigtighed som Velklangsregler", hadde tatt skrittet over i skriften».

Referanser
----------

1. ↑  Andreas Aarflot. Hans Nielsen Hauge i Norsk biografisk leksikon
2. ↑  Dag Kullerud i innledningen til *Hans Nielsen Hauge; tekster i utvalg* (2012) ISBN 978-82-525-7791-4. Utdrag fra skriftet er gjengitt i denne antologien.
3. ↑  Trygve Riiser Gundersen *Om å ta ordet*; bearbeidet versjon av hovedoppgave. Utgitt av prosjektet Norsk sakprosa, 2001 ISBN 82-90954-16-6

| * v
* d
* r
Haugianismen og Hans Nielsen Hauge |
| --- |
| Haugesbøker | Verdens Daarlighed (1796) • Om Guds Viisdom (1796) • En Sandhets Bekiendelse (1798) • De Eenfoldiges Lære (1798) • Den christelige Lære (1800) • Christendommens Lærdoms Grunde (1800) • Hauges Reiser (1816) |  |
| Se også | Maleriet «Haugianerne» • Filmen fra 1961 • Museet Hauges Minde • Christen B. Dahler • sønnen Andreas Hauge • sønnesønnen Hans Nilsen Hauge |
**Neil Morris Ferguson** (født i 1968 i Whitehaven i England) er en britisk epidemiolog og professor i matematisk biologi, som spesialiserer seg på spredningsmøstre av smittsomme sykdommer blant mennesker og dyr. Han er direktør for Abdul Latif Jameel Institute for Disease and Emergency Analytics (J-IDEA), direktør for MRC Centre for Global Infectious Disease Analysis, leder av Department of Infectious Disease Epidemiology i School of Public Health og visedekan for akademisk utvikling ved Faculty of Medicine, alle ved Imperial College i London.

Ferguson har benyttet matematisk modellering for å frembringe data om en rekke sykdomsutbrudd, som for eksempel utbruddet av munn- og klovsyke i Storbritannia i 2001, svineinfluensautbruddet i Storbritannia i 2009, koronavirusutbruddet i 2012 som skyldtes MERS-CoV og ebolaepidemien i Vest-Afrika i 2016. Hans arbeid omfatter også forskning på myggbårne sykdommer som zikafeber, gulfeber, denguefeber og malaria.

I februar 2020, i en tidlig fase av covid-19-pandemien som hadde brutt ut i Kina og begynte å spre seg, benyttet Ferguson og hans team statistiske modeller for å estimere at tilfellene av covid-19 var betydelig under-oppdaget i Kina.[]

Han er del av Storbritannias Imperial College COVID-19 Response Team.

Referanser
----------

1. ↑   books.google.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   EThOS thesis ID uk.bl.ethos.239308[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.lmh.ox.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   t.me[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Professor Neil Ferguson | The Academy of Medical Sciences». *acmedsci.ac.uk*. Besøkt 3. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** ResearcherID **·** ResearchGate **·** Google Scholar

 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Sagalitteratur** |
| --- |
| Utsnitt fra Njåls saga i Möðruvallabók (AM 132 fol.13r) omtrent år 1350. |
| **Sagatyper** |
| Islendingesagaer, Tått, Kongesagaer, Fornaldersaga, Biskopsaga, Samtidssaga, Apostelsaga, Skaldekvad |
| **Lister** |
| Liste over islendingesagaene, Liste over fornaldersagaer |
| **Viktige manuskript** |
| Fagrskinna, Flatøybok, Morkinskinna, Möðruvallabók, Codex Regius |
| **Noen kongesagaer** |
| Den eldste saga om Olav den hellige, Ågrip, Fagrskinna, Snorre Sturlasons Heimskringla, Den større saga om Olav Tryggvason, Sverres saga, Sturla Tordssons Håkon Håkonssons saga |
| **Se også** |
| Norrøn litteratur, Landnåmabok, Árni Magnússon, Árni Magnússon-instituttet |

**Hrólfs saga Gautrekssonar** (*Rolf Gautrekssons saga*) er en helt uhistorisk islandsk fornaldersaga om brødrene Rolf og Ketil, sønner av Ingebjørg Toresdatter fra Sogn og den svenske sagnkongen Gautrek som har gitt navn til *Gautreks saga*. Den tilhører det litteraturforskeren Finnur Jónsson betegner som «Gautrekssagaene»: «*Her er overdrivelsene så å si satt i system, all virkelighetsgrunn fjernet*» med jotner i persongalleriet.

Sagaen fremstiller brødrene som to motsetninger i en beilersaga som etter mange forhindringer ender med tredobbelt bryllup. Handlingen beveger seg gjennom Sverige, Russland og Irland. Sagaen er livlig og underholdende fortalt. Spesielt minneverdig er Rolfs frierferd til svenskekongens Eiriks datter Tornbjørg (*Þornbjörg*) som hadde kalt inn til ting og latt seg hylle som konge over den tredjedelen av Sverige som faren hadde overlatt henne. Hun tok da navnet Torberg. Ingen mann skulle prøve seg på å kalle henne «møy» eller «kvinne», og om noen gjorde det likevel, tok hun det svært ille opp. Rolf slapp dette fordi han i starten tok henne for å være en mann, og de ble enige om å møtes til våpentevling. Hun klarte seg godt, men Rolf fikk overtaket, og til sist ble de faktisk mann og kone.

Sagaen er fra 1200-tallet. I slutten opplyses at det finnes ulike sagn om Rolf, for «*det den ene hører, hører ikke den andre, og like fullt kan begge deler være sanne*». Dette kan nok med like stor rett sies om alle slike sagaer, og stod neppe i den opprinnelige teksten.

Referanser
----------

1. ↑  Finnur Jónsson: *Rolf Gautrekssons saga*
2. ↑  Finnur Jónsson: *Rolf Gautrekssons saga*

Eksterne lenker
---------------

* Hrólfs saga Gautrekssonar på gammelnorsk fra heimskringla.no
* Finnur Jónsson: Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie
* Lizzie Colwill: An examination of gender in viking age scandinavia, fra www.getrealcambridge.com
**Jan Pieterszoon (Johann Peterssohn) Coen** (født 8. januar 1587 i Hoorn i Nederland, død 20. september 1629 i Batavia (Jakarta)) var nederlandsk generalguvernør for Nederlandsk Ostindia og denne koloniens egentlige grunnlegger.

Liv og virke
------------

Coen arbeidet fra 1607 i Det nederlandske ostindiakompanis tjeneste og var generalguvernør mellom 1618 og 1623. Han grunnla et fort ved Javas nordkyst for å verne nederlenderne mot britene og de innfødte som til tider gikk imot dem, oppviglet av britene.[] Etter å ha tapt et sjøslag mot de langt bedre utrustede engelskmennene trakk han seg tilbake til Molukkene i januar 1619. Men han kom snart tilbake, nå med bedre utrustning, og bygde en ny bosetningen Batavia på et sted kalt «Jacatra», som hans styrker hadde brent ned. Senere har Batavia skiftet navn, først til Djakarta og senere til Jakarta. 

Etter et seierrikt felttog mot sultanen av Bantam angrep og slo han engelskmennene. Etter å ha underkuet Bandaøyene dro Coen hjem til Nederland, der han uten hell gikk inn for å innskrenke Det ostindiakompaniets handelsmonopol.[]

Fra 1627 til 1629 var han igjen generalguvernør, og motstod to beleiringer av Batavia av den mektige sultanen av Mataram. 

Coen døde under den andre beleiringen den 20. september 1629.

Referanser
----------

1. 1 2   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 15681[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Jan Pietersz Coen, BNF-ID 17009424d[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id coen-jan-pieterszoon, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Biografisch Portaal, «Jan Pieterszoon Coen», Biografisch Portaal number 09239709[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på nederlandsk hos www.vocsite.nl Arkivert 10. januar 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** NLA **·** NKC **·** CiNii **·** KulturNav
 |
**Christopher Bainbridge** (født ca. 1464 i Hilton nær Appleby i Westmorland i England, død 14. juli 1514 i Roma av forgiftning) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han ble etter kong Henrik VIIIs nominasjon utnevnt til biskop av Durham i 1507, men ble allerede neste år promovert til erkebiskop av York.

I 1509 sendte Henrik VIII ham som ambassadør til Roma, og var en ivrig talsmann for kongens interesser.[] Han ble kreert til kardinal i mars 1511 i pave Julius IIs sjette konsistorium, i takknemlighet for at han hadde bidratt til at paven og kongen fortsatt skulle stå sammen mot Frankrike.[] Paven gav ham senere i oppgave å lede en militærekspedisjon mot den norditalienske bystaten Ferrara, en ekspedisjon som var vellykket.

Omstendighetene rundt Bainbridges død er uklare. Etter at han døde under mysteriøse omstendigheter 14. juli 1514,falt mistanken på hans tjener Silvestro Gigli om at han skulle ha forgiftet ham.[] Richard Pace og John Clerk var blant dem som granske t saken. Gigli tilstod riktignok etterhvert, men han var blitt torturert.[]

Litteratur
----------

* Dictionary of National Biography, 1885.
* David Chambers, *Cardinal Bainbridge in the Court of Rome,1509–1514*, London: Oxford University Press, 1965.

Eksterne lenker
---------------

* The Cardinals of the Holy Roman Church


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**-** | **Biskop av Durham**(1507–1508) | Etterfølger:**-** |
| Forgjenger:**Thomas Savage** | **Erkebiskop av York**(1508–1514) | Etterfølger:**Thomas Wolsey** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Desmond Bagley** (født 29. oktober 1923 i Kendal, død 12. april 1983 i Southampton) var en britisk journalist og krimforfatter. Han skrev bøker som *Flukt i blinde*, *The Tightrope Men*, *The Spoilers*, *Flyaway*, *Landslide*, *På stram line* og *Skredet*.

Bagley jobbet som fabrikkarbeider. Under den andre verdenskrig arbeidet han for britisk flyindustri. Bagley led av stamming hele sitt liv, og dette fritok ham fra militær verneplikt.[]

Bagley forlot England i 1947 til fordel for Afrika. Han krysset Sahara. For en kortere periode bosatte han seg i Kampala i Uganda, der han pådro seg malaria. I 1951 hadde han slått seg ned i Sør-Afrika, og arbeidet i gruveindustrien, før han begynte som skribent for flere lokale aviser og magasiner. Hans første publiserte novelle dukket opp i det engelske magasinet *Argosy* i 1957. Hans første roman, *The Golden Keel*, kom i 1962. 

Bagley var filmkritiker for avisen *Rand Daily Mail* i Johannesburg fra 1958 til 1962.

Han giftet seg med Joan Magaret Brown i 1960.

Suksessen til hans første bok *The Golden Keel* førte til at Bagley ble forfatter på fulltid på midten av 1960-tallet. Han publiserte i alt seksten thrillere, og nesten alle bøkene hans var bestselgerne.[] Hans første bok, *Running Blind*, ble tilpasset for fjernsyn av BBC i 1979 og igjen i 2001.

Bagleys hobbyer omfattet seiling, klassisk musikk og filmer, militær historie og krigsspill.

Bagley døde av komplikasjoner som følge av et slag på et sykehus i Southampton. Han ble 59 år gammel. Hans siste to romaner *Night of Feil* og *Juggernaut* ble skrevet ferdig av hans kone og publisert posthumt. Hans litterære verker er blitt oversatt til over 20 språk.[]

Bibliografi
-----------

| År | Orig. tittel | Norsk tittel | Merknader |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | *The Golden Keel* | Gullkjølen |  |
| 1965 | *High Citadel* | Siste skanse |  |
| 1966 | *Wyatt's Hurricane* | Orkanen |  |
| 1967 | *Landslide* | Skredet |  |
| 1968 | *The Vivero Letter* | Gullberget |  |
| 1969 | *The Spoilers* | Haiene |  |
| 1970 | *Running Blind* | Flukt i blinde |  |
| 1971 | *The Freedom Trap* | Fellen |  |
| 1973 | *The Tightrope Men* | På stram line |  |
| 1975 | *The Snow Tiger* | Den hvite tiger |  |
| 1977 | *The Enemy* | Fienden |  |
| 1978 | *Flyaway* | Savnet i Sahara |  |
| 1980 | *Bahama Crisis* | Krise på Bahamas |  |
| 1982 | *Windfall* | Helvetes port |  |
| 1984 | *Night Of Error* | Vulkanen | Fullført av hans kone |
| 1985 | *Juggernaut* | Oppdrag Afrika | Fullført av hans kone |
| 2019 | *Domino Island* |  | Manuskript fullført av Michael Davis |

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 120989, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6q83tdj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
Hamarøyskaftet først på 1960-tallet Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Hamarøyskaftet** (lokalt bare *«Skaftet»*, lulesamisk: *Hábmertjåhkkå*) er et fjell i fjellrekken Hamarøytindan på Hamarøya i Hamarøy kommune i Nordland. Fjellet har en høyde på 613 meter over havet, og ligger omtrent midt i fjellrekken, om lag 5,3 kilometer sørvest for Hamsund og 7,5 kilometer nordøst for Skutvik. Hamarøyskaftet er et karakteristisk landemerke som har nesten loddrette sider og en «svai» i ryggen. I nordøst ligger Skaftheia mot Eldridtinden, og i sørvest Sandheia mot Vassengfjellet.

Den enkleste adkomstveien er fra merket sti fra Halsen, en kort avstikker fra fylkesvei 81, enten over Sandheia til Straumvatnet eller opp til selve toppen. Turen opp beskrives som en enkel klatretur som de fleste kan klare, men den bør utføres sammen med kjentmann.

Fjellklatreren Martin Ekroll fra Skrova var den første til å bestige Hamarøyskaftet i 1885.

Posten Norge utga i 1998 et frimerke pålydende kroner 5,50 med Hamarøyskafet fotografert av Johan Brun som motiv. Det ble senere kåret som årets vakreste frimerke.

Se også
-------

* Gasskatjåhkkå – Hamarøys høyeste fjell.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Referansesadelen er på vestsiden av fjellet, mellom kote 355 og 360, anslått til 358 moh.

Referanser
----------

1. 1 2  Hamarøyskaftet på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Hamarøyskaftet - 613moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 16. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra turliv.no - Hamarøyskaftet. Besøkt 27. januar 2012
* Bilder fra utpaatur.net - Klatring. Besøkt 27. januar 2012
* Hamarøyskaftet sett fra Straumhamn: Fotograf Kjell Fredriksen. Besøkt 27. januar 2012
* Hamarøyskaftet på frimerke:[*død lenke*] Link fra Norsk Filatelistforbunds hjemmeside. Besøkt 27. desember 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Artikkelen er en del av serien om**Hamar** |
| --- |
| **Hamars historie*** Hamarkaupangen
* 1849 – Ny grunnleggelse
* Hamar under andre verdenskrig
* Hundreårsjubileet
* Etterkrigstiden
* Sammenslåing med Vang
* Det nye årtusenet

**Politikk i Hamar*** Ordførere
* Representanter
* By- og bygdelista

**Idrett i Hamar*** Skøytebyen
	+ Hamar stadion
	+ Vikingskipet
* Hamarkameratene
	+ Briskeby gressbane
* Storhamar Dragons
	+ Nordlyshallen
* Hamar Idrettslag

**Annet*** Domkirkeruinene
* Hamar Arbeiderblad
* Hamar katedralskole
* Kultur i Hamar
 |

**Hamarkaupangen** er navnet som brukes på middelalderbyen Hamar. Den lå på Domkirkeodden på Storhamar, nordvest for dagens bysentrum. Man vet ikke når byen ble oppført, men historikere mener det var i forbindelse med kristningen av landet, fra slutten av Vikingtiden. Det eldste sikre funnet stammer fra et myntfunn på Helgelandsmoen i 1892. Myntene kan dateres til rundt 1050, og på den ene siden står det *Haraldr rex*, mens det på den andre står *Olafr á Hamarkaupangr*. Det var på den tiden vanlig at myntene bar myntmesterens navn. I 1152 ble Hamarkaupangen gjort til bispesete av den pavelige utsendingen Nikolaus Breakspere, noe den var fram til 1567.

Eksterne lenker
---------------

* «Hamarkaupangen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
En liten modell av palasset, av Peter Carl Fabergé.
**Aleksanderpalasset** (Александровский дворец) var den siste tsaren Nikolaj IIs favorittresidens, der han bodde med sin familie stort sett permanent fra 1904 til 1917. 

Det ligger i Tsarskoje Selo i Pusjkin utenfor St. Petersburg. Palasset lot Katarina den store bygge i umiddelbar nærhet til Katarinapalasset for hennes yndlingsbarnebarn, den blivende tsaren Aleksander I, i samband med hans giftemål i 1793 med Louise av Baden. Det neoklassiske byggverket ble planlagt av Giacomo Quarenghi og ble oppført mellom 1792 og 1796.

I 1905 flyttet tsar Nikolaj fra Vinterpalasset til Aleksanderpalasset, og her hadde familien sin keiserresidens resten av sin tid. Etter hans abdikasjon 16. mars 1917 bodde de videre der i husarrest, frem til han ble deportert til Sibir. 

Frem til annen verdenskrig var palasset så et museum. Den tyske militærledelse benyttet palasset som kommandosentra, og anla et gravfelt for falne SS kampsoldater i hagen. Etter krigen ble kunstskatter lagret i palasset. Etter at det ble overdratt til den sovjetiske flåte ble det også en tid benyttet som hjem for foreldreløse barn.

Fra 1997 er palasset igjen åpnet for omvisninger.

Eksterne lenker
---------------

* Aleksanderpalasset
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alexander Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (russisk)
***The Hand at the Window*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Raymond Wells.

Handling
--------

Historien begynner med et smell, når bryllupet til Tony the Banker blir avbrutt av detektiv Moran. Brudgommen blir raskt dratt av sted til politistaasjonen. Tony blir stilt deretter stilt for retten, dømt for å ha begått forfalskning, og sendt til fengsel.

Moran blir deretter forfremmet i politiet. Kort tid senere møter han Laura Bowers, som vekker nysgjerrigheten hans. Et kjærlighetsforhold oppstår mellom dem, og de bestemmer seg for å gifte seg. Etter bryllupet reiser paret til deres eget hjem, men Moran blir skutt mens han sitter ved siden av et vindu.

Rolleliste
----------

* Joe King som Roderick Moran
* Margery Wilson som Laura Bowers
* Francis McDonald som Tony Brachieri
* Aaron Edwards som O'Brien
* Arthur Millett som en inspektør

Referanser
----------

1. ↑  THE HAND AT THE WINDOW
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Hand at the Window* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Hand at the Window* på Silent Era Rediger på Wikidata
Politisk karikatur som viser Letourneur når han forlater Direktoriet (19. april 1797)
**Étienne François Louis Honoré Letourneur** (født 15. mars 1751 i Granville i Frankrike, død 4. oktober 1817) var en fransk advokat, soldat og politiker under den franske revolusjonen. Han satt som midlertidig president i Frankrike mellom 6. januar 1795 og 20. januar 1795.

Liv og virke
------------

Han ble født i Manche og studerte ved en militær skole før han tjenestegjorde i Cherbourg. I 1792 ble han valgt inn til den lovgivende forsamlingen for Manche, og han stemte i favør av kong Ludvig XVIs henrettelse, mot en betinget dom (men i favør av muligheten for å senere kunne appellere til folks barmhjertighet). 

Letourneur tjente på republikkens landsmøte som oppsynsmann i forsvaret under beleiringen av Toulon, og han tok oppgaven med å reorganisere den franske Middelhavetsflåten. Han hadde diverse politiske roller og posisjoner før han gikk tilbake til militæret igjen. 

Letourneur ble utpekt som Napoléon Bonaparte sin préfet av Loire-Inférieure departementet, og deretter ble han rådgiver for Cour des Comptes. Likevel ble Letourneur forvist etter avsluttingen av det franske riket, og han levde resten av sitt liv i Brussel.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=etienne+francois;n=le+tourneur, oppført som Etienne François Le Tourneur de la Manche[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Sycomore, oppført som Etienne, Louis, François, Honoré Letourneur, Sycomore-ID 12858, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* « Étienne-François Le Tourneur », dans Robert et Cougny, Dictionnaire des parlementaires français,‎ 1889 [détail de l’édition]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Étienne Paul Marie Lamotte** (født 21. november 1903 i Dinant i Belgia, død 5. mai 1983 i Brussel) var en belgisk katolsk prest, indolog og professor i gresk ved Université catholique de Louvain. Som indolog var han i sin tid en av de største autoriteter innenfor buddhisme i den vestlige verden. Han studerte under indologen Louis de La Vallée-Poussin og var en av de få lærde med kjennskap til alle de større språkene i de buddhistiske delene av verden: Pali, sanskrit, kinesisk og tibetansk.

Lamotte er kjent for sin franske oversettelse av Māhaprajñāpāramitōpadeśa, en enorm tekst som tilskrives den sørindiske madhyamika-filosofen Nāgārjuna som en kommentar til prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers. Lamotte hadde den oppfatning at denne teksten mest sannsynlig ble skrevet av en indisk munk innenfor retningen sarvāstivāda, som senere konverterte til mahāyāna-skolen. Lamottes oversettelse utkom i fem bind, men er ikke komplett, ettersom hans død satte en stopper for hans bestrebelser.

Lamotte oversatte også flere andre mahāyāna-tekster til fransk, deriblant Śūraṅgama Samādhi Sūtra og Vimalakīrti Nirdeśa Sūtra.

I 1953 ble han tildelt Francquiprisen innenfor humanvitenskap.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119166720, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 120655786, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   annuaire prosopographique: la France savante, oppført som Étienne Paul Marie Lamotte, CTHS person-ID 114928, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   ODIS, oppført som Etienne Lamotte, ODIS ID PS\_16476[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   aibl.fr, besøkt 3. april 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
«David Holmes» har flere betydninger.

**David Holmes** (født 1981) er en britisk skuespiller og stuntmann.

Karriere
--------

David Holmes var stuntmann for Daniel Radcliffe som Harry Potter i de første seks filmene i *Harry Potter*-filmserien. Han ble også kreditert som skuespiller i rollen som Adrian Pucey i *Harry Potter og de vises stein* (2001), den første av filmene, men dette var feil da rollen var besatt av Scott Fearn.

Under testfilming for *Harry Potter og dødstalismanene* i januar 2009, gikk en av Holmes' stunt galt og han skadet sin ryggrad, men han håpet å kunne gå tilbake til sitt arbeid. Det har siden blitt rapportert at Holmes er blitt helt lam i sine ben som lenker ham til en rullestol.

Referanser
----------

1. ↑  Cockcroft, Lucy (1. februar 2009). «Harry Potter Stuntman David Holmes Vows to Return to Work — The Harry Potter Stuntman Injured in a Fall on the Film Set Has Vowed to Return to Work, Despite Fears He May Be Paralysed». *The Daily Telegraph*. Arkivert fra originalen 24. februar 2010. Besøkt 22. januar 2010.
2. ↑  Nelmes, Amy (15. mars 2009). «Tragic Harry Potter Stunt Double Will Never Walk Again — Exclusive Grief of Stricken Daredevel Lookalike». *The People*. Besøkt 22. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Holmes på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Hans Andreas Hanssen** (født 29. april 1873 på Kråkerøy, død 30. mars 1960 i Lørenskog) var en norsk avisredaktør og politiker (Arbeiderpartiet). Hanssen satt i to perioder på Stortinget. Han redigerte avisene *Smaalenenes Social-Demokrat*, *Nybrott*, *1ste Mai* og *Folket*. Han var avholdsforkjemper i årene før den andre verdenskrig, sluttet seg deretter til Nasjonal Samling og arbeidet som prest.

Liv
---

Hanssen var en sønn av en smed. Etter å ha fullført middelskolen i 1889 hadde han kontorjobber i Fredrikstad, Fredrikshald og Kristiania. I 1906 etablerte han avisa *Smaalenenes Socal-Demokrat* i Fredrikstad, som han redigerte til 1909. Hanssen flyttet til Fredrikshald hvor han solgte kunst og drev en sigarbutikk. Han satt i bystyret 1910-1915, de første tre årene som varaordfører. Hanssen ble innvalgt på Stortinget i 1912 og satt i én periode.

I 1916 slo Hanssen seg ned i Larvik for å redigere avisa *Nybrott*. Han redigerte *1ste Mai* i Stavanger fra 1919 til han vendte tilbake til Larvik i 1921, denne gang som forretningsfører for *Folkets Dagblad* (Det ble grunnlagt gjennom en sammenslåing av *Nybrott* og *Bratsberg-Demokraten*).

Hanssen ble innvalgt på Stortinget for kjøpstedene i Vestfold fylke i 1921, men ble ikke gjenvalgt.

Sommeren 1923 meldte han seg ut av Arbeiderpartiet på grunn av Kominterns religionspolkitikk. Hanssen var en aktiv metodist. Han gikk ikke inn i Arbeiderpartiet igjen, da det meldte seg ut av Komintern i slutten av 1923, fordi han fortsatt var en «revolusjonær internasjonalist»

Hanssen redigerte avholdsbevegelsens magasin *Folket* 1927-1929. Etter å ha vært bestyrer for Hovelsåsens alkoholisanstalt og Ørje kursted 1929-1931, vendte han tilbake til *Folket*, hvor han var kasserer 1931-1934 og deretter redaktør på ny. Han redigerte også magasinet *Idun* i løpet av sin karriere.

Under den tyske okkupasjonen av Norge sluttet Hanssen seg til Nasjonal Samling. Det ga ham stillingen som sogneprest i Den norske kirke (som Hanssen ikke var medlem av) i Hvaler. Etter den andre verdenskrig ble Hanssen dømt for landssvik i 1948 under landssvikoppgjøret. Han ble dømt til et års fengsel og ti års tap av sivile rettigheter. Hanssen døde i 1960.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 291[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 344[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Norsk Samfunnvitenskapelig Datatjeneste: *Hans Andreas Hanssen*
4. ↑  Maurseth, Per: *Gjennom kriser til makt 1920-1935*, volum tre av *Arbeiderbevegelsens historie i Norge*, Oslo 1987, s. 308
5. ↑  Maurseth, 1987: s. 604

Eksterne lenker
---------------

* (no) Andreas Hanssen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Andreas Michael Hansen** (født 4. april 1834 i Bergen, død 30. november 1901) var en norsk prest.

Andreas Hansen var sønn av kjøpmann Claus Hansen og Elisabeth Concordia Schram. Han gikk ut av Bergens kathedralskole i 1851 og ble *cand. theol.* i 1856. Deretter var han i flere år huslærer hos verksier Aall på Nes jernverk. Fra 1860 var han kateket i nordiske språk, litteratur, historie og statistikk ved Krigsskolen, før han i 1865 overtok stillingen som sjømannsprest i Leith i Skottland. Her ble han værende til 1873, da han ble sogneprest i Etne i Sunnhordland. Fra 1880 var han tredjeprest i Trefoldighets menighet i Kristiania.

Hansen skrev en rekke artikler i *Theologisk Tidsskrift*, *Luthersk Ugeskrift* og *Luthersk Kirketidende*, samt i avisene *Morgenbladet* og *Bergensposten*. I 1886 var han en av innbyderne til stiftelsen av Norges forsvarsforening. Han oversatte et utvalg av kirkefaren Athanasios i serien *Vidnesbyrd af Kirkefædrene*.

Litteratur
----------

* «Hansen, Andreas Michael» i *Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, 1888*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Må ikke forveksles med Andreas Hansen (1834–1901).

**Andreas Martin Hansen** (født 19. oktober 1857 i Nærbø, død 31. mars 1932 i Oslo) var en norsk geolog, etnograf og statsstipendiat. Hansen vil være kjent både for sine teorier om bresjøer, og for sitt engasjement i studiet av kortskaller og langskaller, kraniometri.

Hansen var prestesønn og vokste opp i Levanger og Trondheim. Han tok artium i 1875, og ble cand.real. i 1881. Deretter arbeidet han fram til 1898 ved Universitetsbiblioteket i Oslo, etter hvert som amanuensis. Han tilhørte et positivistisk, darwinistisk miljø, som blant annet omfattet G.O. Sars, Ernst Sars og Amund Helland. Hansens foredrag *Den yngre akademiske Slægt og de moderne Ideer* i Det Norske Studentersamfund i 1882 er i sin tittel karakteristisk. 

Hans doktoravhandling *Strandlinje-studier* (1891) er en banebrytende og fremdeles gyldig teori om landskapsforming med bresjøer, eller *bredemte sjøer*: Isbreer som utgjorde rester av innlandsisen demmet opp vann til sjøer som virket landskapsformende. I forbindelse med dette foreslo han at steinalderfunnene fra Nøstvet i Akershus var spor etter en bosetning i eldre steinalder. Hansen ble dermed den første som forsto at det fantes en befolkning fra denne perioden i Norge. Hansen publiserte også botaniske arbeider.

Hansens andre hjertesak var kraniometriske studier av kortskaller og langskaller, og da han ble utnevnt til statsstipendiat i 1908 var det for å studere *norsk antropologi*. Han var allsidig orientert og engasjert, og Kjeldstadli skriver at «Han hadde en tidstypisk ambisjon om en helhetsvitenskap som skulle gi svar på de 'store' spørsmålene, et prosjekt i grenselandet mellom kunnskapsmengde, ideologi og dilletanteri.»

Han ble medlem av Vitenskapsakademiet i 1910.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Andreas\_Hansen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Om seter eller strandlinjer i store høider over havet*. 1885
* *Strandlinje-studier*. 1891
* *De kvartære klimat-skifter og excentricitets-teorierne*. 1894
* *Norsk folkepsykologi : med politisk kart over Skandinavien*. 1899
* *Landnåm i Norge : en utsigt over bosætningens historie*. 1904
* *Oldtidens nordmænd : ophav og bosætning*. 1907
* *Bre og biota*. 1929
* Andreas Hansen (1904). «Hvorledes Norge har faaet sit plantedække». *Naturen*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 143-156, 168-179.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
En **blank stemme** forekommer i forbindelse med demokratiske valg, når en velger lar være å krysse av for en av de angitte mulighetene, som finnes på stemmeseddelen.

Saker som avgjøres med simpelt flertall påvirkes pr idag ikke av blanke stemmer, mens alminnelig flertall eller kvalifisert flertall blir vanskeligere å oppnå dersom mange stemmer er blanke.

Generelt
--------

I land med stemmeplikt kan en blank stemme være velgerens eneste lovlige mulighet til å protestere. I Australia oppfordret tidligere arbeiderpartileder Mark Latham folk til å stemme blankt. Betydningen av en blank stemme er ansett som en opplyst og bevisst handling, kontra å ikke delta i et valg.

Norge
-----

Ved norske valg (stortings-,fylkes- og kommunevalg) har blanke stemmer tidligere blitt regnet for ikke-godkjente stemme og blitt forkastet. De telles allikevel vanligvis adskilt fra de andre ikke-godkjente stemmene.

Ved kommunestyre- og fylkestingsvalget i 2019 var det tillatt å stemme blankt, og i valglokalenes valgavlukker kunne velgerne benytte egne stemmesedler for å avgi blanke stemmer. Valgdirektoratet opplyste på sine nettsider følgende:

> Det er mulig å stemme blankt. I hvert valglokale finnes blanke stemmesedler som skal brukes til dette. Ved opptelling av stemmesedlene i kommunene, vil ikke blanke stemmesedler telle med, men valgstatistikken vil vise hvor mange som har stemt blankt.
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  «Latham's blank vote blather from mouth of truculent teen». Arkivert fra originalen 13. desember 2017. Besøkt 12. desember 2017.
2. ↑  «Lov om valg til Stortinget, fylkesting og kommunestyrer (valgloven) - Kapittel 10. Prøving av stemmegivninger og stemmesedler, opptelling, protokollering m.m. - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 10. september 2019.
3. ↑  "Også blanke stemmesedler må etter loven forkastes. Selv om stemmeseddelen forkastes, telles den med ved beregning av valgdeltagelsen."
4. 1 2  «Ofte stilte spørsmål». *Valg.no*. Arkivert fra originalen 25. februar 2020. Besøkt 10. september 2019.
7. Direkte demokrati