recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rory Hugh Culkin** (født 21. juni 1989 i New York City) er en amerikansk skuespiller.

Personlig liv
-------------

Rory Culkin er den yngste i en søskenflokk på sju. Han er bror av skuespillerne Macaulay og Kieran Culkin. Søsteren Dakota døde i 2008 etter å ha blitt truffet av en bil, 30 år gammel. Han har også tre andre søsken, Shane, Quinn og Christian, som alle har prøvd seg som skuespillere. Foreldrene heter Christopher og Patricia, og han er også nevø av skuespillerinnen Bonnie Bedelia, som er søsteren til faren hans.[]

Karriere
--------

Rory Culkin startet karrieren med å spille i *The Good Son* (1993) og *Richie Rich* (1994), begge med broren Macaulay i hovedrollen. I sistnevnte spilte han den yngre versjonen av Macaulays rolle Richie Rich.[] Han tok deretter pause fra skuespill i seks år, inntil han fikk en stor rolle i filmen *You Can Count on Me* (2000), der han portretterte sønnen til Laura Linney.

I 2002 spilte han den yngre utgaven av sin andre skuespillerbror, Kieran, i filmen *Igby Goes Down*, samt en rolle i M. Night Shyamalans *Signs* med Mel Gibson, Joaquin Phoenix og Abigail Breslin. Han fortsatte med å spille i komedien *It Runs in the Family* (2003), hvor han spilte mot blant andre Michael Douglas og Kirk Douglas. Han fikk sin første hovedrolle i dramafilmen *Mean Creek* (2004).[]

Han har etter det spilt i filmer som *Down in the Valley* (2005), *Lymelife* (2008) og *Skrik 4* (2011).

Filmografi
----------

| År | Tittel | Rolle | Notater |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | *The Good Son* | Richard Evans | Cameorolle |
| 1994 | *Richie Rich* | Young Richie |  |
| 2000 | *You Can Count on Me* | Rudy Prescott |  |
| 2001 | *Off Season* | Jackson Mayhew |  |
| 2002 | *Signs* | Morgan Hess |  |
| *Igby Goes Down* | 10-Year-Old Igby |  |
| 2003 | *It Runs in the Family* | Eli Gromberg |  |
| 2004 | *Mean Creek* | Sam Merric |  |
| 2005 | *The Zodiac* | Johnny Parish |  |
| *The Chumscrubber* | Charlie Stifle |  |
| *Down in the Valley* | Lonnie |
| 2006 | *The Night Listener* | Pete D. Logand |  |
| 2008 | *Chasing 3000* | Roger |  |
| 2009 | *Lymelife* | Scott |  |
| 2010 | *Twelve* | Chris |  |
| 2011 | *Skrik 4* | Charlie Walker |  |
| *Hick* | Clement |  |
| 2012 | *Electrick Children* | Clyde |  |
| 2013 | *Gabriel* |  |  |
| 2018 | *Lord of Chaos* | Euronymous |  |

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rory Culkin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Rory Culkin i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Rory Culkin på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Rory Culkin på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Rory Culkin på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Rory Culkin på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rory Culkin hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Rory Culkin hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**Julia Lyng** (født Julie Johannesdatter Lyngsvald 22. desember 1878 i Verdal, død 26. februar 1990 i Springfield i Brown County i Minnesota i USA) er en av få personer med norsk opprinnelse som ble superhundreåring. Hun døde 111 år gammel (111 år og 65 dager). Julia Lyng er dermed den eldste trønderen noensinne (med dokumenterbar alder).

Lyng utvandret fra Norge til USA sammen med sine foreldre i 1884, 5 år gammel (utreise den 21. august, ifølge emigrantprotokoll). Hun forble ugift hele sitt liv.

Hennes foreldre var John Lyng (opprinnelig navn Johannes Johannesen Lyngsvald), født i Verdal i Nord-Trøndelag april 1829 og Liva Lyng (født Karlsdtr 2. april 1840). Familien slo seg ned på en farm i Willow Lake Township i Redwood County i Minnesota.

Faren døde i Redwood County 13. juli 1917, rundt 88 år gammel, mens moren gikk bort 94 år gammel (hun døde i Redwood County 12. oktober 1934).

Se også
-------

* Liste over Norges eldste personer

Referanser
----------

1. ↑  «Fødselsregister for Verdal 1799-1895». *gda.arkivverket.no*. Arkivert fra originalen 4. mai 2018. Besøkt 3. mai 2018.
2. ↑  «[#32124] Julia Lyng, f. i Norge 1878 d. i Springfield, Brown MN 1990». *Arkivverket*. Besøkt 3. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Eldste verdaling som har levd, lever ennå (21. juli 1989 med bilde) Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Skilt "Höhenkontrolle" (høydekontroll) og Siemens-nødtelefon på A7 foran Elbtunnel
En **nødtelefon** er en telefon montert langs en vei. Det er først og fremst motorveier som forsynes med nødtelefoner. Det er en spesiell slags telefon, som finnes i veikanten, og som kun er beregnet til bruk i nødstilfelle eller ved behov for veihjelp. Disse telefonene har gjerne direkte forbindelse til et trafikkinformasjonssenter eller nødsentral. 

Eldre modeller besto som oftest av et lite skap montert på en stolpe, og i dette ble funnet et telefonrør. Den mest utbredte utgave (som også sees på bildet) er produsert av Siemens, og består av en kasse uten telefonrør, og er i stedet forsynt med en klaff til å aktivere telefonen, og en mikrofon og en høyttaler montert direkte på selve kassen. Denne modellen har halv duplex, taleretningen styres av mottageren av oppkallet. De nyeste modellene av nødtelefoner har full duplex.

Nødtelefoner i ulike land
-------------------------

I en del land, som Tyskland og Frankrike, er så godt som samtlige motorveier forsynt med nødtelefoner. I Sverige er det derimot meget unormalt. Før i tiden forekom nødtelefoner på en del motorveier, fremfor alt i Skåne, men disse er nå tatt ned. Vägverket mente det ikke var behov på svenske motorveier, til tross for at lengre svenske motorveier ellers er oppbygget med likeverdig struktur som de tyske, og dessuten kan ha samme ulykkerisiko. Unntakene utgjøres av spesielle steder på motorveiene som visse broer og tunneler. For øvrig henvises til mobiltelefoner ved ulykke på svensk motorvei.
Trud stadion. Vodniks hjemmebane.
**Vodnik** (stiftet 1925) er en russisk bandyklubb fra Arkhangelsk. Fra 1995 til 2005 dominerte Vodnik russisk og internasjonal bandy. I denne perioden vant klubben ni av ti mulige russiske mesterskap. Vodnik vant dessuten Europacupen i 2002, 2003 og 2004 samt klubbturneringen Bandy World Cup i 2003 og 2004.

Etter sesongslutt i 2005 mistet klubben så godt som hele sitt mesterlag. Den nyvalgte guvernøren i Arkhangelsk oblast, Nikolaj Kiseljov, besluttet å ikke sponse klubben med så mye penger som den tidligere hadde mottatt. Klubbpresidenten Boris Skrynnik tok dermed med seg 14 spillere og store deler av støtteapparatet til Dinamo Moskva. Vodniks resultater etter dette har naturlig nok ikke vært like sterke.

Meritter
--------

* Russisk mesterskap
	+ Titler: 9 (1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005)
* Europacupen
	+ Titler: 3 (2002, 2003, 2004)
* Bandy World Cup
	+ Titler: 2 (2003, 2004)

Referanser
----------

1. ↑  «Vodnik splittras» **(svensk)**. Sveriges Radio. 25. april 2005. Arkivert fra originalen 25. april 2005. Besøkt 20. februar 2014.
2. ↑  Asbjørn Nordem Karlberg. «Amerikanske forhold i russisk bandy: Vodniks mehr!». sportforalle.no. Besøkt 3. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Skienssangen** er en lokalpatriotisk sang om Skien, med tekst av Bjarne Olaussen og melodi av Abraham Hvidsten. Sangen synges tradisjonelt på 17. mai i Skien og til bystyremøter på rådhuset i Skien.

Tekst
-----

*La sangen nu seg svinge i toners flukt mot sky,*
*begeistret skal den klinge til ære for vår by.*
*Ja, Skien vil vi hedre i toner og i ord,*
*den er fra våre fedre, for oss en arv så stor.*
*Hvor elvens løp seg baner i slyng mot havet frem.*
*I lys av åsers graner de bygget her sitt hjem.*
*Og her de fant sitt virke til fossedurens gny*
*og bygget høyt sin kirke til signing for vår by.*
*Og ned igjennem tiden i saga fikk den ry*
*for mangt et navn fløi vinden med glans om Skiens by.*
*Og kom der også tider da byen sank i grus,*
*ved felles løft omsider stod atter hus ved hus.*
*Hvad våre fedre gjorde av edelt bygningsverk,*
*skal minne oss om ordet at 'enighet gjør sterk'.*
*Så vil vi sammen gjøre det løfte da til dem*
*at arven vi skal føre til nye slekter frem.*

Referanser
----------

1. ↑  «Skienssangen» (PDF). Skien Mannssangforening. Besøkt 2. april 2023.
2. ↑  Skienssangen Arkivert 31. august 2009 hos Wayback Machine. Skien kommunes nettsted (besøkt 2009-06-27)

Eksterne lenker
---------------

* Melodien (mp3)
* Noter (pdf)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
***Diving Lucy*** er en britisk stumfilm fra 1903.

Handling
--------

Historien finner sted på en britisk eiendom, ved kanten av en stor dam. Et par arbeidere oppdager noe som ligner på ett par kvinnelige bein som stikker opp fra vannet. De skynder seg til unnsetning, og lager en lang planke for å komme seg ut over vannet til det punktet hvor bena stikker frem. Men akkurt i det dem er ferdige med alle forberedelsene løper en politimann frem, og insisterer på å gå ut for å redde kvinnen i nød.

Politimannen kryper galant ut på planken, og tar tak i de formfulle anklene. Men når han løfter opp bena, blir det snart åpenbart for alle at det hele bare var en forferdelig bløff, for beina er falske og tilhører en stor dukke. I tillegg gir planken snart etter, og politimannen havner derfor plask i vannet.

Referanser
----------

1. ↑  Diving Lucy
2. ↑  I. Q. Hunter, Laraine Porter. *British Comedy Cinema*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Diving Lucy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
«Klubbygningen Den gode hensigt» viser Logen Teater på 1880-tallet. I bakgrunnen er en åpen festplass der Den Nationale Scene stod i ferdig 1909.  Foto: Axel Lindahl 
**Logen Teater** er et fest- og konserthus på Ole Bulls plass i Bergen, i strøket Engen i bydelen Bergenhus, oppført i 1883 og restaurert i 1997. Lokalet ble oppført for og eies fortsatt av *Selskabet Den Gode Hensigt*, og drives siden januar 2000 som et ikke-kommersielt aksjeselskap med navnet *Logen Teater AS*, der eventuelt overskudd benyttes til selve driften av huset.

De siste åtte årene[*når?*] har det blitt gjennomført 2 100 arrangementer med til sammen over 500 000 utøvende og besøkende. Virksomheten legger vekt på å være tilgjengelig ikke bare for etablerte og kommersielle aktører, men like mye for frie teatergrupper, nyetablerte band, kor, korps og kammermusikkforeninger.

Teateret har to hovedscenener og en mindre scene med 60 sitteplasser i tilstøtende *Logen Bar*, som benyttes mye som debutscene for nye talenter og intimscene for mer etablerte kunstnere.

Logen fungerte i mange år som byens storstue, der besøkende fyrster og statsoverhoder ble behørig feiret, og mange store og kjente kunstnere har opptrådt der, blant disse Edvard Grieg og Sergej Rachmaninow. Huset har i årenes løp også vært benyttet til andre formål, deriblant som kino.

Eksterne lenker
---------------

* Logen Teaters hjemmeside
* Bergen byleksikon på nett, om Logen
* Bergen byleksikon på nett, om Logen Teater AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
Nøisomhed fotografert i 1941. Foto: Halvor Vreim / Riksantikvaren 
**Nøisomhed**, **Nøysomhet** (gnr. 29, bnr. 5) på Fannestranda i Molde er en eiendom fra slutten av 1700-tallet (den gang i Bolsøy). Hovedbygningen ble oppført i 1797 av dansken Matthias Joacim Goldt, som var landfysikus i Romsdal amt og lege ved Reknes hospital. Eiendommen var opprinnelig ment som et landsted, men Goldt bosatte seg på Nøisomhed fra ca. 1800. Hovedbygningen er oppført i palladiansk stil, i en variant av 1700-tallets nyklassisisme. De karakteristiske stiltrekkene er søylegangen av tre som omgir bygningen, og det bratte valmtaket med svai. Midtaksen er aksentuert med en bred takark. Hagen ble også anlagt på slutten av 1700-tallet, og gikk helt ned til Fannestrandvegen og Romsdalsfjorden. 

Etter Goldt var Peder L. M. Bull eier av Nøisomhed noen år, før eiendommen ble overtatt av amtmann Ole Hannibal Sommerfeldt, som flyttet inn i 1808. Han oppførte fløybygningen med kontor for amtmannsembetet. Allerede i 1812 ble eiendommen solgt videre til den nye amtmannen, og eidsvollsmannen Hilmar Meincke Krohg stod som eier frem til sin død i 1851. Deretter var Nøisomhed eid av Krohgs enke og sønn, før kjøpmannen Bastian Width overtok i 1870 som den første av en lang rekke kjøpmenn.

Hovedbygningen ble fredet av Riksantikvaren i 1923.

I 1996 ble eiendommen overtatt av Berg Jacobsen Gruppen med Erik Berg og Stig Jacobsen i spissen. De restaurerte eiendommen og oppførte et nytt kontorbygg, og gjenskapte dermed det opprinnelige tunet.

Litteratur
----------

* Christ Allan Sylthe: «Hilmar Meincke Krohg og Nøisomhed i Molde»*,* i Jørn Holme: *De kom fra alle kanter: Eidsvollsmennene og deres hus*, Cappelen Damm 2014. ISBN 978-82-0244564-5
* Bjørn Austigard og Signy Jakobsen, *Nøisomhed gjennom 200 år: 1797–1997: fra amtmannsgård til kjøpmannskap*. Tegninger: Nils Fiske. [Hakon Møre og Berg Jacobsen Gruppen], Molde 1997. ISBN 82-90393-90-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Nøisomhed». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Portutsmykning
**Voergaard slott** ligger i Brønderslev kommune i det sydøstlige Vendsyssel i Danmark. Slottets eldste del kan dateres til 1481 og den yngste til 1590.

I 1510 overdro væpneren Jens Andersen Voergaard til biskopen på Børglum kloster, Stygge Krumpen.
Under grevefeiden erobret Skipper Clements bondehær Voergaard, og ved reformasjonen gikk den over i kongens eie.

I 1578 overdro Frederik II slottet til Karen Krabbe, hvis datter Ingeborg Skeel overtok slottet og oppførte renessansehuset som sto ferdig i 1588. Sandstensportalen, som var tiltenkt Frederiksborg slott, er en gave fra Frederik II. Ingeborg Skeel ble av samtidige bønder opplevd som en tyrann og hun er da også blitt Voergaards stadig tilbakevendende spøkelse.

Etter en lang periode med skiftende eiere kjøpte Peder Brønnum Scavenius Voergaard slott i 1872. Han gjennomførte store renoveringer og kjøpte tilbake mye av den jorden som var blitt solgt opp gjennom årene. Ved hans død i 1912 lå ca. 3.500 tdr. land (flatemålet en tønne land tilsvarer 3.937m²) under Voergaard slott som dermed var et av Danmarks største gods. Voergaard ble fredet i 1918.

I 1955 kjøpte den dansk-franske greven E. Oberbech-Clausen Voergaard slott. Han var født i Nyborg som sønn av en isenkremmer, men gjorde karrière i Frankrike og innenfor den katolske kirke. Blant annet ble han riksgreve av Roma. Han giftet seg med en datter av den franske kirurgen Jules-Émile Péan, som oppfant péan-tangen. Hun var enke etter grev Chenue-Lafitte og fra disse to familiene stammer størstedelen av kunstsamlingen som i dag finnes på Voergaard slott. 

Da Oberbech-Clausen døde i 1963 gikk slottet over til et familiefond.

Den danske stats- og utenriksministeren Erik Scavenius ligger begravet ved Voergaard slott.

Kunstsamlingen
--------------

Kunstsamlingen omfatter verker av Goya, Rubens, Rafael, El Greco, Watteau og Frans Hals samt møbler fra Ludvig XIV, Ludvig XVI og Marie-Antoinettes personlige innbo, møbler og f.eks. glasservise med Napoleons monogram inngravert. Blant de kostbare møblene kan nevnes to skjenker fra Ludvig XIVs tid. Det finnes en tilsvarende på Versailles og en i Louvre.

Natten til den 8. mars 2008 ble kunstsamlingen utsatt for et tyveri. To av slottets hovedverker ble stjålet. Dette var de to maleriene «Portrett av Maria av Medici» av Rubens og «Den gale» av maleren Goya.

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Voergård, Voergård 006, Brønderslev fra Kulturstyrelsen (besøkt 15. august 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Voergaard Slot

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Cannon's Jug Stompers var et av forbildene for skiffle-musikken**Skiffle** var musikkstil som oppsto på 1920-tallet, men ble særlig utover på 1950-tallet i USA og spesielt i England på 1950-tallet og tidlig på 1960-tallet. Musikkstilen som var sterkt influert av jazz og blues og preget etterhvert også disse musikkstilene. En spilte og særlig improviserte på vaskebrett og andre husholdningsredskap. Navnet *skiffle* kommer av et kjælenavn på vaskebrettet (eng: washboard) «skiffleboard» etter lyden som kom når en skrubbet skjorteknapper langs brettet. 

Den mest kjente skifflemusikeren var Lonnie Donegan, opprinnelig jazzgitarist, som fikk en overraskende hit med «Rock Island Line» i 1955, og deretter gjorde karriere med energiske versjoner av amerikanske folk- og blues-klassikere. Donegan var en viktig inspirasjon for musikerne i den britiske beat-bølgen på 1960-tallet.

Det var populariteten til den enkle skiffle-musikken som gav de unge britene ideen om at de selv kunne spille musikk og skape populære plater. Flere kjente britiske musikkgrupper startet som skifflegrupper: 

* The Beatles utviklet seg fra et skiffle-band kalt The Quarrymen
* The Whos forgjenger, the Detours, var et skiffleband.
* Mick Jagger hevdes å ha vært medlem av det ellers ukjente *Barber-Colyer Skiffle Band*.
* Graham Nash og Alan Clarke fra The Hollies startet karrierene sine i et skiffle-band som het the Two Teens.
* Led Zeppelin-gitarist Jimmy Page spilte første gang på BBC i et skiffle-band som tenåring, sent på 1950-tallet.[]
* Van Morrison startet i et skiffle-band som het the Sputniks.
* The Spinners startet som en skiffle-gruppe.
* Alex Harvey fra Sensational Alex Harvey Band startet som skifflemusiker før han dannet SAHB.
* Ron Wood, som senere ble medlem av Rolling Stones spilte sin første konsert i 1957, 9 år gammal, da han spilte vaskebrett i brorens band, Candy Bison Skiffle Group.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Eystein Eggen** (født 5. januar 1944 i Oslo, død 19. november 2010) var en norsk forfatter og filolog.

Han var sønnesønn av lokalhistorikeren Eystein Eggen og nevø av Arnljot Eggen. På morssiden var han i slekt med blant andre Jonas Lie og flere landssvikdømte, noe han har gjort rede for i boken *Gutten fra Gimle* (1993).

Forfatterskap
-------------

Eggen publiserte i 1969 artikkelen «Knut Hamsuns vei til fascismen» i *Edda, Norsk tidsskrift for litteraturvitenskap*, og senere to artikler om Olav Aukrust, en av dem i tidsskriftet *Samtiden* der Eggen tok til orde for at det kunne være nazisme i Aukrusts diktning og det selv om han døde elleve år før den tyske okkupasjonen.. Nest etter ætten var erfaringene fra Norges landbrukshøgskole og Norges Bygdeungdomslag hovedgrunnlaget for at Eggen i 1993 kunne gi ut *Gutten fra Gimle,* en skildring av egen oppvekst som NS-barn. 

Biografien *Agnar Mykle – en dikterskjebne* (1994) bygde på personlig kjennskap til Mykle, som var Eggens svigerfar. Som romanforfatter debuterte Eggen med *Generalen* 1996. Boken tar utgangspunkt i Carl Gustav Fleischers skjebne under annen verdenskrig. Deretter kom middelalderromanene *Hov* i 1997 og *To konger* i 1999.

Eggen ble utnevnt til statsstipendiat i 2003. To år tidligere var det fra Stortingets talerstol blitt hevdet av Arbeiderpartiet at Eggen var «et symbol på en hel generasjon». Han hadde frontet frem beklagelsen av den uforskyldte «skygge» over NS-barnas liv, som enstemmig var blitt avgitt i anledning av krigsjubileet i 1995. Fremskrittspartiets Karin S. Woldseth reiste samtidig spørsmålet om hvorvidt Eggen var «diskriminert av norsk kulturliv grunnet hans foreldres NS-bakgrunn, hvis det skulle være tilfelle er det meget bekymringsfullt og alvorlig». Regjeringen Bondevik II begrunnet utnevnelsen med at «Eystein Eggen har gjennom verksemda si gjort mykje for å kasta lys over den vanskelege stillinga for NS-barna i det norske samfunnet.»

Boka *Gutten fra Gimle* ble i 2015 kåret til en av de ti mest betydningsfulle norske bøkene om andre verdenskrig av en jury under Norsk sakprosafestival.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Eystein Eggen». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 26. februar 2020. Besøkt 13. januar 2023.
3. ↑   Jakhelln, Cornelius (29. november 2013): «Den glemte poeten», *Dagbladet* 29. november 2013
4. ↑  Nettologi over moderne norsk historie, satt sammen av Eystein Eggen og Hans Broch Nielsen
5. ↑  Skriftlig spørsmål fra Karin S. Woldseth (FrP) til kulturministeren (30.11.2001). «Besvart: 10.12.2001 av kulturminister Valgerd Svarstad Haugland». Stortinget. Besøkt 13. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Digitaliserte bøker av Eggen og om Eggen hos Nasjonalbiblioteket.
* Familiefortrengninger, eller et NS-barns lange vei hjem. Noen refleksjoner fem år etter utgivelsen av *Gutten fra Gimle*, av Eystein Eggen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Litteratur
**Eystein Aslaksson** (født ca. 1337, død 1407) var biskop i Oslo. Han er for historikere særlig kjent for Biskop Eysteins jordebok, en fortegnelse over kirkens eiendommer på Østlandet.

Eystein var sønn av Aslak Steinarsson, og slekta har tradisjonelt vært knyttet til gården Skåne i Nykirke sogn i Borre. Han var kannik (fra 1367) og prost i Oslo, og ble i 1385 valgt til biskop der. Våren 1386 ble han viet og innsatt i embetet av pave Urban VI.

Som biskop var han medlem av riksrådet. I 1388 var han med på å velge dronning Margrete til norsk riksforstander, og året etter var han med på å krone Erik av Pommern til norsk konge. Han deltok ikke på det som i ettertiden står som det viktigste møtet i riksrådet i hans tid, møtet i Kalmar der Kalmarunionen ble vedtatt i 1397. 

I 1405 ble han sendt til England for å forhandle om ekteskap mellom Erik av Pommern og Filippa av Lancaster. Han holdt en preken på latin for den engelske kongen, og ble rost for denne.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon ID Øystein\_Aslaksson[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arkivverkets omtale av Biskop Eysteins jordebok
3. 1 2 3 4  Erik Opsahl. «Eystein Aslaksson». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 29. november 2015.
4. ↑  Norgeshistorie.no, Hans Jacob Orning, «Etter pesten»
5. ↑  Berggrav, Eivind: «Oslos bisperekke» i *Oslo bispedømme 900 år*, Universitetsforlaget 1974

Eksterne lenker
---------------

* Øystein Aslaksson hos Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND
 |
**Eystein Ellingsen** (født 23. januar 1971) vokste opp på Saltrød i Arendal og har vært lærer på Haumyrheia skole i Kristiansand siden 1996. I 2006 debuterte han som forfatter på Damm forlag med boka *Melding hjem – en lærers bekjennelser*. Eystein Ellingsen er yngste sønn av salmedikteren Svein Ellingsen. 

Eystein Ellingsen mener at uten humor i skolen vil ikke elevene lære. Han bruker derfor dette som et viktig redskap. Han har tidligere vært nestor for et pilotprosjekt innenfor kreativ skriving, «skrivekurs.net». Eystein Ellingsen er for tiden ansatt på Stiftelsen Arkivet i Kristiansand, der han driver kreativ kursvirksomhet rettet mot grunnskolen, og har medvirket til både bok-og filmvirksomhet knyttet opp til temaer som andre verdenskrig, konfliktløsning og etiske problemer i vår egen tid.

Bibliografi
-----------

* *Melding hjem – en lærers bekjennelser* 2006

Eksterne lenker
---------------

* Intervju og Nettmøte med Eystein Ellingsen i *Dagbladet*
* Lærernes råskap, bokomtale i *Aftenposten*
* Skolens seigmenn, bokomtale i *Dagens Næringsliv*
* Bokomtale i *VG*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Otiocephala*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, nokså bredee, sylindriske, blanke, mørke bladbiller, dekkvingene brungule med svarte flekker. Det er noe forskjell mellom kjønnene, hannen har større hode, lengre bein, kortere dekkvinger og et mer avlangt pronotum enn hunnen. Hodet er stort og bredt, antennene forholdsvis korte, sagtakkede. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, så brede som pronotum. Beina er middels lange og kraftige, hos hannene er forbeina noe forlengede.

Levevis
-------

Maurbladbiller skiller seg fra de fleste bladbiller ved at larvene ikke er planteetere, men derimot lever i maurtuer, der de spiser matrester, men trolig også kan forgripe seg på maurlarvene. De voksne billene er bladetere som bladbiller flest, og spiser gjerne på planter.

Hunnen legger eggene sine nær en maurtue, den kan også sitte i en busk over turen og slippe eggene ned på den. Eggene er beskyttet av en hard skorpe, og blir båret inn i tua av maurene. Når larven klekkes, beholder den denne skorpen som beskyttelse, og bygger på den med sandkorn og sekreter etter som den vokser, den unngår slik maurenes angrep.

Maurbladbiller tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Larveutviklingen tar to år eller mer. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Utbredelse
----------

Med unntak av én art som også forekommer i det sørlige Spania finnes denne slekten bare i Nord-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Maurbladbillene har tradisjonelt vært en del av hettebladbillene (Cryptocephalinae), da som delgruppen (stammen) Clytrini. Men er nå skilt ut som en egen underfamilie. 

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Maurbladbiller**, Clytrinae Kirby, 1837
					- slekten ***Otiocephala*** Lefevre, 1872
						* *Otiocephala antoinei* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala atlantica* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala forcipifera* (Lucas, 1845)
						* *Otiocephala freyi* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala grossepunctata* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala kocheri* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala maroccana* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala opaca* (Rosenhauer, 1856) - forekommer i Spania
						* *Otiocephala ornatissima* (Escalera, 1914)
						* *Otiocephala pardoi* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala proxima* (Cobos, 1957)
						* *Otiocephala quadrinotata* (Fabricius, 1787)
						* *Otiocephala rotroui* Pic, 1934
						* *Otiocephala tripolitana* (Cobos, 1957)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Otiocephala* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Nettside om slekten
* (en) Otiocephala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ishigaki-jima** (japansk: 石垣島 – «Steinvolløya») er hovedøya i øygruppen Yaeyama. Den er den tredje største øya (etter Okinawa og Iriomote-jima) i prefekturet Okinawa. Avstanden til Tarama-shima i Miyakoøyene, i nordøst er på ca. 32 km, til øya Okinawa ca. 370 km, og til Taiwan ca. 230 km. Hele øya tilhører byen Ishigaki. På Ishigaki-jima bor ca. 90 % av alle innbyggerne i Yaeyama-øygruppen.

Topografi
---------

I nordvest er kysten skarpere preget, og i nordøst lager den en svært lang utløper, som på det smaleste bare er ca 300 m bred. Jordoverflaten er hovedsakelig bølget, med høyereliggende områder hovedsakelig i den nordlige delen av øya og på nes. Omotodake (於茂登岳) er med sine 526 meter over havet det høyeste stedet i prefekturet Okinawa. To store bekker, som delvis blir forsynt med vann fra tre naturlige innsjøer krysser øya.

Klima
-----

I sommermånedene ligger dagtemperaturen på rundt 35 °C og om vinteren på rundt 12 °C. Som alle andre Ryukyuøyer er også Ishigaki-jima fra mai til september ofte utsatt for tyfoner.

Næringsliv
----------

Korallrevet Shiraho
Innbyggerne på øya lever fra gammelt av av fruktdyrking - ananas, mikan (en slags klementiner)- jorddyrking, storfeavl og fiske, særlig *katsuo* (bukstripet bonitt). I dag er turisme en viktig inntektskilde.

Kultur
------

Yaeyama-språket er en del av Ryukyu-språket.

Kabira-bukta
Severdigheter inkluderer Kabira-bukta (川平湾, *Kabira-wan*), Tamatori-neset (玉取崎, *Tamatori-zaki*) og Yaeyamamuséet, Japans sørligste museum. Svømmesesongen i sjøen begynner så tidlig som mars, dvs. ca. en måned tidligere enn på fylkets hovedøy, Okinawa.

Rådhuset til naboøya Taketomi finnes også på Ishigaki-jima.  

Ishigaki-jima er blitt brukt som opptakssted for flere filmer. For eksempel, sammen med Minami-daitō-øya for filmen  *Kamigami no fukaki yokubō*  av Shōhei Imamura.

Trafikk
-------

Øya egner seg for biltrafikk, og det finnes mange leiebilagenter. Det er daglige flyforbindelser fra flyplassen Ishigaki til Haterumajima-jima, Yonaguni-jima, Miyako-jima, Naha, Kansai og Tokyo-Haneda, og ferger til alle bebodde øyene i Yaeyama-øygruppen. Drosjer er det også lett å få tak i. Med bil kan hele øya besøkes på ca. tre timer. En annen god måte å utforske øya på er scootere, som er mye billigere å leie enn biler.

Se også
-------

* Ryukyuøyene
* Tōjin-baka

Referanser
----------

1. ↑  *島面積.* Arkivert 15. juni 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Ishigaki-jima Island - Japan National Tourism Organization» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 9. april 2017. Besøkt 8. april 2017.
3. ↑  Williams, Ingrid K. (30. april 2014). «Ishigaki, a Japanese Natural Wonderland». *The New York Times*. ISSN 0362-4331. Besøkt 8. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ishigakijima – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Wycliffe Norge** er en tverrkirkelig norsk misjonsorganisasjon tilsluttet den internasjonale paraplyorganisasjonen Wycliffe Global Alliance. Sammen utgjør de nærmere 100 organisasjoner, og står bak rundt 80% av alle dagens bibeloversettelsesprosjekter på verdensbasis.

Wycliffe Norge har per juni 2017 13 aktive utsendinger som jobber med tilsammen 18 språk, i 10 land.

Mange av utsendingene er engasjert i både språkutvikling og bibeloversettelse. Wycliffe samarbeider med menigheter og organisasjoner om utsendelse av personell. Internasjonalt har Wycliffe mer enn 6000 utsendinger, i tillegg til tusenvis av andre medarbeidere og støttepartnere. I samarbeid med Norad driver Wycliffe Norge også med bistandsarbeid, og har pr. 06 2017 to bistandsprosjekter i Pakistan.

Wycliffe mener at alle, uansett etnisitet og språk, burde ha rett til å ha Bibelen på sine egne språk. Som kristen organisasjon mener de at Gud er alles Far, og ingen mennesker skulle behøve å måtte lære seg et annet språk for å få tilgang til det Bibelen formidler til oss mennesker. 

Wycliffes prosjekter innebærer ofte utvikling av skriftsystem, lese- og skriveopplæring, bibeloversettelse, samt styrking av folks rettigheter, identitet og kultur.

Wycliffes arbeid dreier seg om hele mennesket; En åndelig dimensjon gjennom bibeloversettelse og en menneskelig og diakonal dimensjon gjennom det språkvitenskapelige og bistandsmessige arbeidet. Arbeidet utføres hovedsakelig gjennom organisasjonen SIL International eller gjennom andre lokale og internasjonale samarbeidspartnere.

Referanser
----------

1. ↑   www.wycliffe.net[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Alliance, Wycliffe Global. «Organizations: Wycliffe norge». *www.wycliffe.net* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 18. desember 2016. Besøkt 27. juli 2017.
3. ↑  «A New Name» (PDF) (pressemelding). Wycliffe Global Allianc. 1. februar 2011. «Wycliffe International has a new name, Wycliffe Global Alliance.»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Tokyo Sexwale** (født 5. mars 1953 i Soweto) er en sørafrikansk forretningsmann, politiker, anti-apartheid aktivist og tidligere politisk fange. Han er den nåværende ministeren of Human Settlements i Sør-Afrika.

I 1976, ble Sexwale tatt til fange etter en trefning med de sørafrikanske sikkerhetsstyrkene og sammen med 11 andre ble han siktet og senere dømt for terrorisme og konspirasjon for å styrte den sørafrikanske regjeringen etter en nesten to år lang rettssak i den sørafrikanske Høyesterett. I 1977 ble Sexwale sendt til et maksimalt sikkerhetsfengsel på Robben Island for å tjene en dom på 18 års fengsel. Han ble frigitt etter å tilbrakt 13 år bak murene.

Sexwale ble valgt inn i polikken under det første frie valget som ble avholdt etter at apartheid-systemet ble avsluttet i 1994. Han pensjonerte seg fra politikken i 1998 til fordel for næringslivet. Sexwale er gift med en hvit kvinne som han møtte mens han var på besøk på Robben Island, Judy van Vuuren, de fikk to barn sammen, Gabrielle og Chris. Han er også en kjent filantrop, og er bestyrer for Nelson Mandela Foundation. I 2005 arrangerte han den sørafrikanske versjonen av et reality game show ved navn The Apprentice.

Sexwale har vært nevnt som en potensiell fremtidig president i Sør-Afrika og som en mulig kandidat til vervet som visepresident for African National Congress i 2007. I 2001 ble Sexwale anklaget, sammen med Cyril Ramaphosa og Mathews Phosa, for å ha planlagt å avsette president Thabo Mbeki. Sexwale benektet anklagene, og alle tre fikk støtte av Nelson Mandela. De ble senere frikjent for alle anklager. Sexwale har mottatt mange æresbevisninger og priser, blant annet Legion d'honneur fra Frankrike, et æresdoktorat i teknologi fra Nottingham Trent University, et æresdoktorat i Business Administration fra De Montfort University og Teach Leadership Award fra USA. Han er også kansler ved Vaal University of Technology.

Eksterne lenker
---------------

* Anatomy of fast money
* Tokyo Mosima Gabriel Sexwale Profile at Black Entrepreneur Profile

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Vingede insekter** (Pterygota) utgjør størsteparten ikke bare av insektene (99 % av artene), men av alle dyr (83 %). En del av grunnen til at de har vært så suksessrike ligger nettopp i vingene.

Selv om gruppen heter *vingede* insekter, har den mange representanter uten vinger (f.eks. lopper, lus, viftevinge-hunner). Men disse stammer fra arter som har hatt vinger, men som i evolusjonens løp har tilbakedannet disse. Grunnen kan ha vært at vingene for de respektive artenes levesett ikke var fordelaktige, eller til og med direkte ufordelaktige.

Vingene
-------

Vingede insekter har to par vinger.. Disse befinner seg på bryststykkets andre og tredje segment (*mesothorax* og *metathorax*). De fleste artene kan ryttle, altså ha en stasjonær flukt i forhold til bakken.

I noen grupper er et av vingeparene modifisert. Eksempler er biller, der forvingene har blitt til harde dekkvinger (*elytrer*); tovinger (fluer m.m.) og viftevinger, der bak- respektive forvingene har blitt til svingkøller (*halterer*); eller trips, der vingene er omdannet til hårfrynser.

I de vingede insektenes stamart var vingene nokså stive. Hos de fleste insekter (mer nøyaktig: i stamarten til Neoptera, se nede) er imidlertid vingene videreutviklet slik at de kan brettes sammen over bakkroppens rygg. Dette var også en stor fordel, fordi det gjorde det mulig for insekter å ta i bruk helt nye habitater, for eksempel å krype under løv, grave i jord eller bore i tre.

### Noen rekorder

De kjappeste flygerne blant insektene er klegger og tussmørkesvermere, som oppnår mer enn 50 km/h. Bier og øyenstikkere klarer vel 30 km/h.
Den høyeste vingeslagfrekvensen finner man hos fluer og mygg: mer enn 300 vingeslag per sekund.

Inndeling
---------

Den opprinnelige vingebygningen er bevart hos døgnfluer og øyenstikkere.

De resterende vingede insektene sammenfattes som **Neoptera** («nyvinger»). Slektskapsforholdene innenfor denne gruppen er fremdeles veldig uklare. Det som har avtegnet seg i evolusjonære slektskapsanalyser, er at lus, nebbmunner og trips danner en gruppe sammen (Parametabola), som i sin tur er søstergruppen til de holometabole insektene.

Hele resten (gresshopper, grylloblattider, jordlus, kakerlakker, termitter, knelere, Mantophasmatodea, saksedyr, vortebitere og sirisser, spinnfotinger, spøkelsesinsekter og steinfluer) sammenfattes ofte som «Paurometabola». Men en slik gruppe er med stor sannsynlighet parafyletisk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *vingede insekter* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *vingede insekter* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *vingede insekter* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *vingede insekter* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *vingede insekter* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pterygota* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pterygota* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
Territorialkrav i Antarktis
**Enderby Land** er et landområde på det antarktiske kontinentet beliggende øst for Dronning Maud Land og vest for Kemp Land. Området inngår i Australias krav i Antarktis, Australian Antarctic Territory.

USA definerer Enderby Land som området fra Shirasebreen ved omtrent 44°38' østlig lengde til William Scoresby Bay ved 59°34' østlig lengde, mens Australia definerer ytterpunktene som 45° og 55° østlig lengde.

Enderby Land ble oppdaget i februar 1831 av John Biscoe på Tula-ekspedisjonen og oppkalt etter skipets reder Enderby Brothers i London. 22. desember 1929 landet Hjalmar Riiser-Larsen og Finn Lützow-Holm fra den tredje Norvegia-ekspedisjonen på Enderby Land og plantet det norske flagget. Deretter karla de vestkysten av Enderby Land.

Amundsen Bay, Casey Bay, Scott Mountains, Tula Mountains og Napier Mountains er beliggende i Enderby Land. De høyeste toppene i Enderby Land Coast Ranges er Mount Elkins (2 300 moh), Simpson Peak (1 720 moh) og Mount Codrington (1 520 moh).

Referanser
----------

1. 1 2  Enderby Land SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 18086
2. ↑  Enderby Land SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Australia). Katalognr. 4253

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** SCAR

 |
Smøla Billag var et rutebilselskap som ble stiftet i 1957 under navnet Smøla Bil- og Båtlag A/S. Navnet ble endret til Smøla Billag i 1964.

Ved oppstarten overtok selskalet bilmateriell og rutekonsesjon etter Jens E. Sætran som hadde drevet rutetrafikk på Smøla siden 1946. Det ble startet rutekjøring til Kristiansund med fjerne over Straumen fra 29. juli 1957. 

De neste åra bygde selskapet ut rutenett som omfattet hele Smøla med personruter fram til Straumen ferjekai. Gods- og melkebilene fulgte ferja til og fram Kristiansund. Hovedrutene på Smøla gikk på vest- og østsida av øya (Ottesen m.fl. 2001).

I 1978 hadde Smøla Billag 26 ansatte. Vognparken bestod av 12 busser, 5 lastebiler og 4 kombinert person- og godsvogner.

I 1979 overtok Smøla Billag Edøy-ruta fra Odd Moe og en rute fra Veidholmen Fiskesamvirke (Ottesen m.fl. 2001).

Vognparken til Smøla Billag var kjenneregnet av fargene lys grå nederst, rødt midtbelte, gult vindusfelt (ikke på godsbilene) og mørk grønt tak. Etter 1970 ble også taket lakkert rødt. 

1. januar 1987 ble Smøla Billag fusjonert med Kristiansund-Frei Billag og Nordre Nordmøre Billag. Det nye selskapet fikk navnet Nordmøre Trafikkselskap (NTS).

Litteratur
----------

* Innstilling om rutebilstrukturen i Møre og Romsdal : fra en komite nedsatt av fylkesutvalget 5. desember 1970 : innstillingen er avgitt 16. november 1973 (1973). Molde: Fylkesutvalget.
* Ottesen, H. Hjermann, L. Høsteng, A. K. Vollstad, K. Haugen, K. R. & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965-2000. Molde: TL Møre og Romsdal.
* Torvik, A. I. (2000). Om samferdsel i Møre og Romsdal: Møre og Romsdal fylkesbåtar 1920-1995 : Del 2: Samfunn og ferdsel (Vol. D. 2). Molde: Møre og Romsdal fylkesbåtar.

Noter
-----

1. ↑  50 år for fremgang : beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.
**Otomí** er et urfolk i det sentrale Mexico. Alt etter dialekt og transkribering av språket refererer de til seg selv som **hñähñu**,**ñuhu**, **ñhato** eller **ñuhmu**. De fleste bor i delstatene México, Hidalgo, Veracruz og Puebla, og til sammen utgjør de ca. 300 000 mennesker.

Kort historie
-------------

Otomíenes historie går tilbake til tida da byen Teotihuacán blomstret, som de betalte skatt til. I perioder hadde så otomíene sine egne statsdannelser, før i rundt 1399 ble beseiret av *mexica*-folket, som vi kjenner som aztekerne. Otomíene inngikk i det aztekiske riket, og ble ofte brukt som krigere for både dem og deres fiender, tlaxcalterkerne. Fra 1500-tallet av ble de undertvunget av spanjolene, og flere befestede klostre ble bygget av tiggermunkordner for å sikre kontrollen over deres kjerneområder.

Språk
-----

Otomí-språklige områder i Mexico
Otomí-språket er del av den otopameanske språkgruppa, som sammen med språk som mazahua, pame, ocuiltekisk og matlatzinca utgjør en undergruppe av den Otomangueanske språkfamilien, hvor blant annet språk som mixtekisk, zapotekisk og andre inngår. Til sammen snakkes språket av rundt 300 000 mennesker, fordelt på flere ulike dialekter.

Litteratur
----------

* Manuscritos Otomies del Virreinato – Avhandling på spansk av David Wright Carr
* Otomies en las fuentes – Avhandling på spansk av David Wright Carr
* Lengua cultura e historia de los Otomíes Avhandling på spansk av David Wright Carr

Eksterne lenker
---------------

* Otomí-veving
* Film om otomíene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Axel Karelius Krefting** (født 25. februar 1859 i Trondhjem, død 18. oktober 1932 i Oslo) var en norsk ingeniør, forretningsmann og arbeidsgiverfunksjonær, som var den første lederen for Norsk Arbeidsgiverforening.

Han var utdannet ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt og den tekniske høyskolen i Hannover. Tidlig i sin karriere er han husket for sin innsats for industriell utnyttelse av tang og tare. I 1893 han ble ansatt som sekretær i Den norske Fællesforening for Haandværk og Industri og som redaktør for foreningens tidsskrift. I denne stillingen ble han en drivkraft i arbeidet for å stifte en norsk arbeidsgiverforening. Da Norsk Arbeidsgiverforening ble stiftet i 1900 ble han leder for hovedkontoret (først med tittelen sekretær, fra 1907 kontorsjef), de første årene som eneste ansatte i tillegg til en kontordame og en visergutt. I 1907 ble staben utvidet med ansettelsen av overrettssakfører George Wegner Paus og i årene etter ble foreningens administrasjon bygget ut ytterligere. Krefting var også formann i Polyteknisk Forening 1904–1908.

Han var sønn av Otto Krefting og far til Ruth Krefting.

Litteratur
----------

* *Norsk arbeidsgiverforening 1900–1910*, 1910

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Axel Karelius Krefting, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Axel Krefting i *Norsk biografisk leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda
 |
**Axel Norling** (født 16. april 1884, død 7. mai 1964) var en svensk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Norling ble olympisk mester i turn i OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Norge. Det var åtte lag som deltok i lagkonkurransen i mangekamp, og hvert lag hadde mellom 16 og 40 turnere. Fire år senere tok han sin andre olympiske tittel i turn, han var med på de svenske laget som vant lagkampen.

Norling deltok også i Ekstralekene i 1906 i Athen. Han var med på det svenske laget som fikk bronse i tautrekking.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Sverige)
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkamp svensk system (Sverige)
* (1906 Hellas’ flagg Athen - Bronse Bronse i tautrekking (Sverige))

Eksterne lenker
---------------

* (en) Axel Norling – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Axel Norling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Axel Norling – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Axel Norling – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Nils Lykke var fange her på Steinvikholm slott.  Foto: Frode Inge Helland 
**Nils Lykke** (eller *Niels Lykke*) (født ca. 1492 i Danmark, død 24. desember 1535 på Steinvikholmen) var en dansk-norsk adelsmann, riksråd og lensherre.

Norge var på hans tid inne i en brytningstid politisk og religiøst. Mange innflytelsesrike personer hadde et ønske om at Norge skulle bli frigjort fra unionen med Danmark og landet var i ferd med å gå fra katolsk tru til Luthers lære.

Nils Lykke kom til Norge for å innhente opplysninger om Grev Sture som sto i fronten for et angrep mot Danmark fra Sverige. Lykke kom til Austrått og ble gift med Eline Nilsdatter i 1528. Hun var datter av Inger Ottesdotter Rømer (*Fru Inger til Austråt*) og Niels Henrikssøn. Eline var den tredje av fem søstre. Eline og Nils hadde flere barn sammen. Nils Lykke hadde god kontakt med erkebiskop Olav Engelbrektsson og det kom godt med da Fru Inger og erkebiskopen var uvenner. Lykke fikk fremmeglet fred mellom disse to i 1530.

Eline døde i 1532 og Nils inngikk et nytt forhold med Elines yngre søster, Lucie Nilsdatter Gyldenløve, og de fikk et barn sammen. Dette var en alvorlig handling, ettersom leiermål (samleie) mellom besvogrede personer etter samtidens katolske rett ble regnet som incest. Nils Lykke ba erkebiskopen flere ganger om dispensasjon til å gifte seg med Lucie. Forholdet ble utnyttet som en brikke i maktspillet mellom Fru Inger og hennes svigersønn, riksråd Vincens Lunge, og erkebiskopen.

Nils Lykke fikk Storfosen gods av Fru Inger og ble da forlenet med Fosen len, i tillegg til at han arvet stillingen som lensherre over Sunnmøre, Romsdalen og Nordmøre len. Han bodde der i tre år, og fikk anlagt voller og vollgraver rundt hovedgården til vern mot angrep. Bygdefolkene var pålagt strengt pliktarbeid for å få oppført festningsverkene. Lykke tar også med seg sønnen han har med Lucie hit, men sønnen dør kort tid etter. Han får også hånd om Tautra kloster i denne tidsperioden.

Fange på Steinvikholmen
-----------------------

Vincens Lunge var i bitter strid med Nils Lykke, mens Olav Engelbrektsson så ham som sin fremste rival. Han og andre i riksrådet benyttet det tragiske forholdet Nils Lykke hadde til Lucie i maktkampen. Vincens Lunge fremla påstander om at erkebiskopen la sin beskyttende hånd over Nils Lykke, og la hans skjebne i erkebiskopens hender. Erkebiskopen lot seg presse og i juni 1535 gikk mennene hans til angrep på Storfosen og arresterte Nils Lykke. Fangen ble ført til Steinvikholmen slott og en rett på 24 mann dømte ham til døden. Men fangen kunne ikke avrettes før Norges riksråd hadde dømt i saken. Ifølge ryktene ble Nils Lykke røkt ihjel 24. desember 1535 og ble dermed et offer i et kynisk maktspill.

Nils Lykke opptrer både i Henrik Ibsens skuespill *Fru Inger til Østeraad* og Edvard Hoem og Henning Sommeros «midnattssopera» Olav Engelbrektsson.

Eksterne lenker
---------------

* Niels Lykke i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF
 |