recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elise Welhaven Gunnerson** (født *Elise Margrethe Cammermeyer Welhaven* 17. desember 1850 i Tromsø, død 26. mars 1937) var en norsk redaktør, mest kjent som forkjemper for kvinnesaken og kvinners stemmerett.

Hennes far var presten Johan Ernst Welhaven (født 1818), sønn av Johan Ernst Welhaven, hennes tante var forfatteren Elisabeth Welhaven og hennes onkel Johan Sebastian Welhaven. Faren var stasjonert i Stavanger 1861-70, der hun i 1871 mot sin vilje, ble gift med Sven Rudolf Gundersen (1844–1904), hvis far var i haugianismen. Som prestefrue var hun bosatt i Minnesota 1874–1883, Kristiania, Grimstad og Kragerø. I Minnesota antok de etternavnet **Gunnerson.** Deres 11 barn hadde ulike etternavn etter hvor og når de var født. De fleste som var med tilbake til Norge eller ble født her antok navnet Gunnerson Welhaven.

Etter sin manns død i 1904 engasjerte Elise seg i kvinnesaken for fullt, ble redaktør i «Damenes Blad» og fortsatte sitt virke (fra 1901) som skribent i Urd (ukeblad) for kvinner. Utover å være med på etableringen av Norske Kvinners Nasjonalråd i 1904, gikk Elise inn i ledelsen av Landskvindestemmeretsforeningen som ble startet i 1898. Den ble nedlagt i 1914, etter at retten ble sikret i 1913. Et av hennes viktigste bidrag anses for å være undersøkelsen om hvorvidt norske kvinner støttet unionsoppløsningen i 1905, underskrevet av 244 765 kvinner som jo ikke hadde
stemmerett på den tiden. Listene ble overlevert Stortinget i august 1905.
En biografi med hennes detaljerte dagboksnotater utkom i 2009. 
.

Referanser
----------

1. ↑   Telemarksavisa, utgitt 1. april 1937[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Slektsinformasjon». Arkivert fra originalen 15. januar 2012.
3. ↑  «Fru Welhaven-Gunnerson, en av kvinnesakens pioneerer er død». Aftenposten. 31.3.1937.
4. ↑  «Elise Welhaven Gundersen». Bergensposten. 3/2010.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
5. ↑  August Wenaas (1935). *Livserindringer fra Norge og Amerika*. Lunde forlag.
6. ↑  «Grosserer i Stavanger Sivert Gundersen og Agathe Marie Ruuds etterslekt». *namiko.no*. Besøkt 8. mars 2018.
7. ↑  «Halve folket ble spurt, og hele folket svarte». Stortinget1905.no. Arkivert fra originalen 13. april 2014.
8. ↑  «Stortinget om stemmerett for kvinner» (PDF). 1963.
9. ↑  «Elise Welhaven Gunnerson». Arkivverket.
10. ↑  Ole Andreas Lilloe-Olsen (2009). *Fra Elise. Memoarer*. Kolofon.  [289 sider]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Bleia naturreservat** er et naturreservat i Lærdal kommune som omfatter et areal på 21,8 km². Reservatet står på UNESCOs verdensarvliste som en del av Vestnorsk fjordlandskap.

Naturreservatet karakteriseres av fjellet Bleia som strekker seg 1 717 meter opp fra Sognefjorden. Bleia er høyeste fjelltopp i ytre del av halvøya mellom Sognefjorden og Aurlandsfjorden. Under seg har Bleia et storslått fjordlandskap med kraftige raviner og fjellrygger, og er et landemerke i Sognefjorden. Reservatet grenser til Bleia-Storebotnen landskapsvernområde. 

De største naturverdien er lokaliteten av urvalmue (Papaver radicatum ssp. relictum) i Indste Drøfti under Bleia. Urvalmue vokser bare to steder i Norge. En annen naturverdi er det (kvartær) geologisk spesielle fjordlandskapet som utgjør et botanisk og urskogpreget område. Det er gammel furuskog i naturreservatet, samt flere rødeliste-arter av sopp og lav. 

Villreinen finnes i utkanten av naturreservatet. Det er registrert dyregraver i området.

Kilder
------

* Fylkesmannen i Sogn og Fjordane

Se også
-------

* Lærdal

Referanser
----------

1. ↑   Naturbase, Naturbase-id VV00002333, faktaark.naturbase.no, besøkt 6. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  (no) Bleia naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Om Bleia hos Fylkesmannen
* Forskrift om verneplan for Bleia. Vern av Bleia naturreservat, Lærdal kommune, Sogn og Fjordane

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Christen Qvisling Sandberg** var en norsk kjøpmann og politiker. Han var sønn av Prost Ole Rømer Aagaar Sandberg. Christen ble født 1. november 1797 i Oslo, som dengang var eget prestegjeld i Aker. Oppkalt efter sin morfar. Kjøpmann Fredrikstad fra 1823 til sin død, kemner 1832-37 uten lønn, forstander for Fredrikstads hosiptal for game, fattige kvinner, forligelsekommisær i 20 år, medlem av byen representantskap fra formannskapsloven ikrafttreden i 837 til sin død, medlem av form.skp. i mange år, viseorfører i 1839 1848, 1850 og ordfører i 1849. Stortingsmann fra Fredrikstad og sarpsborg 1842-44 (medlem av tollkom.) Død i Fredrikstad 12.7.1861. Etterlot seg opptegnelser om sitt eget liv, sin nærmeste slekt "leilighetsdikte og aphorismer". 

Christen var gift tre ganger. Første gang i Fredrikstad 11. april. 1823 med Lovise Fredrikke Zahn født i 1802, død 24. april 1828, datter av bundtmaker i Fredrikshald Johan Andreas Zahn og Maren Bugge Mørch. Andre gang gift i Fredrikstad 11. april 1830 med Anne Sibelle Florentine Zahn født i 1. januar 1783 og død 18. september 1841, søster av hans første hustru og enke efter kjøpmann Morten Nyegaard i Fredrikstad. Gift tredje gang i Fredrikstad 31. desember 1843 med Leonore Sunde, født i Tune 14. august 1814, datter av skipsfører og eier av gården Omberg nordre, Lars Christian Sunde og Karen Marie Mørch. Christen Qvisling fikk 10 barn, hvorav tre i første ekteskap: Sara Sandberg, Fredrik Sandberg, Ole rømer Sandberg. Og sju barn i tredje ekteskap: Lars Christian Sunde Sandberg, Christen Sandberg, Edvin Otto Sandberg, Johan Andreas Sandberg, Edvin Sandberg, Otto Willebald Sandberg og Per Sandberg.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 747[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

{{STANDARDSORTERING:Sandberg, Christen Qvisling]]
**Sara Hjardar** (født 1998) er en norsk tegneserieskaper. I 2022 debuterte hun med *Mia Myhr og barna som forsvant*, etter å ha vunnet Egmonts tegneseriekonkurranse det foregående året.

Hjardar ble oppfordret av Egmont-redaktør Tonje Tornes til å delta i Egmonst tegneseriekonkurranse, som hun endte opp med å vinne. Hun mottok deretter en bokavtale – normalt ikke en del av konkurransepremiene. Hun har (ved mars 2024) utgitt to bøker i grøsserserien med grafiske romaner for barn om figuren Mia Myhr, som det er planlagt totalt seks bøker av. Den første boken ble også oversatt og utgitt på dansk i 2023 av forlaget Turbine.

Privatliv
---------

Hjardar er født i 1998, og kommer fra Fredrikstad. Hun har en utdanning fra Kunsthøgskolen i Oslo.

Bibliografi
-----------

* *Mia Myhr og barna som forsvant* (Egmont kids, 2022)
* *Mia Myhr og kaoskrystallen* (Egmont kids, 2023)

Mottagelse av verk
------------------

*VG* ga *Mia Myhr og barna som forsvant* terningkast seks i en kåring av «årets beste bøker» i 2022, og skrev blant annet at «denne fortjener en plass høyt oppe på bestselgerlistene». Om *Mia Myhr og kaoskrystallen* skrev Øyvind Holen ved *Dagens Næringsliv* positivt om stil og underholdningsevne, men at han savner pusterom mellom «ganske heseblesende stabling av skremmende actionscener og sterke følselser.»

Grafill tildelte et diplom innenfor kategorien «barnebøker» til Sara Hjardar for *Mia Myhr og barna som forsvant* i 2023. Andre som ble tildelt det samme diplomet det året var Sunniva Sunde Krogseth, Max Estes og Eivind Gulliksen. Ragnar Aalbu mottok «gull» i vedkommende kategori.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Bjerke, Ylva Lie (18. august 2022). «Om skumle tjern og kreative hjerner». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2024.
2. ↑  Hjardar, Sara (2023). *Mia Myhr og børnene, som forsvandt (bog 1)*. Turbine. ISBN 9788740691740.
3. ↑  «Nytt medlem: Sara Hjardar». *NBU – Norske barne- og ungdomsbokforfattere*. 12. desember 2023. Besøkt 5. mars 2024.
4. ↑  Norli, Camilla (10. desember 2022). «Hva er årets beste bok? VGs kåring av årets beste bøker 2022. Boktips fra VGs anmeldere.». *VG* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2024.
5. ↑  Holen, Øyvind (12. oktober 2023). «Det flommer over av fantasy». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2024.
6. 1 2 3  «Visueltprisen delt ut for 30. gang». *www.grafill.no*. 12. mai 2023. Besøkt 5. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Konkurransevinnerkunngjøring fra Story House Egmont

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Flagget til *Fédération internationale des associations vexillologiques*
Nordisk Flaggselskaps flagg
**Vexillologi** er studiet av flagg. Ordet ble satt sammen av amerikaneren dr. Whitney Smith i 1958. Opprinnelig ble vexillologi sett på som en gren av heraldikken, noen vil fortsatt plassere studiet der. Andre igjen ser studiet som en gren av semiotikkstudiet. Den formelle definisjonen i konstitusjonen til den internasjonale vexillologiforeningen *Fédération internationale des associations vexillologiques* (FIAV) sier at studiet er «dannelsen og utviklingen av en kunnskapsbase om alle typer flagg, deres form og funksjon, og vitenskapelige teorier og prinsipper basert på denne kunnskapen.»

En person som studerer vexillologi er en *vexillolog*, og som en forlengelse av dette kalles av og til en som designer eller tegner flagg en *vexillolograf*.

Ordet *vexillologi* er en syntese av det latinske ordet *vexillum*, som beskriver et flagglignende objekt brukt i romertiden, og suffikset *-logi* som betyr *læren om* eller *studiet av*.

Organisert vexillologi
----------------------

Studiet av flagg er organisert internasjonalt gjennom *Fédération internationale des associations vexillologiques* (FIAV), en sammenslutning av nasjonale og regionale organisasjoner og institusjoner som har til formål å fremme læren om flagg. Under FIAVs ledelse avholdes det annet hvert år internasjonale flaggkongresser. I Norge og Norden er den organiserte vexillologi siden 1973 organisatorisk samlet i Nordisk Flaggselskap.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *Flags through the ages and across the world*, McGraw-Hill Book Co, Maidenhead 1975, side 12 og 30

Internasjonale flaggkongresser
------------------------------

Under ledelse av *Fédération internationale des associations vexillologiques* arrangeres det annethvert år internasjonale flaggkongresser med en av FIAVs medlemsorganisasjoner som arrangør. Det er avholdt 22 slike kongresser:

* Muiderberg (Nederland) (1965)
* Zürich (1967)
* Boston (1969)
* Torino (1971)
* London (1973)
* IJsselmeer (Nederland) (1975)
* Washington D.C. (1977)
* Wien (1979)
* Ottawa (1981)
* Oxford (1983)
* Madrid (1985)
* San Francisco (1987)
* Melbourne (1989)
* Barcelona (1991)
* Zürich (1993)
* Warszawa (1995)
* Cape Town (1997)
* Victoria (Canada) (1999)
* York (2001)
* Stockholm (2003)
* Buenos Aires (2005)
* Berlin (2007)
* Yokohama (2009)
* Washington D.C. (2011)
* Rotterdam (2013)
* Sydney (2015)
* London (2017)
* San Antonio (2019)

Se også
-------

* Flagg
* Heraldikk

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk Flaggselskap
* Fédération internationale des associations vexillologiques (FIAV)
* 22. Internationale Vexillologikongress i Berlin
* Flagg Forum Arkivert 18. mai 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Statens filmsentral** var en statlig virksomhet i Norge som var i drift fra høsten 1948 til 1993. Filmsentralen lå under Kirke- og undervisningsdepartementet til 1981, da det ble overført til Kultur- og vitenskapsdepartementet.

Kirke- og undervisningsdepartementet slo i St.prp. 2 (1946) fast statens ansvar for bruk av film i opplysningsarbeid. På oppdrag fra regjeringen kom Det interdepartementale filmutvalg med forslag. Forslagene ble utviklet videre av Kirke- og undervisningsdepartementet, som foreslo å opprette Statens filmsentral i St.prp. 85 (1948), «Om ymse filmtiltak». 

Statens filmsentral skulle samordne departementenes filmarbeid, ikke produsere film selv. Filmsentralen begynte snart å produsere egne filmer, de første kom allerede i 1951. Etter hvert ble filmsentralens virksomhet sterkere knyttet til utlån og salg av film til skoler og frivillige organisasjoner. I 1967 tok filmsentralen opp i seg den andre store skolefilmleverandøren, Kommunenes Filmsentral. I 1969 ble Statens filmsentral slått sammen med Norsk Bygdekino AS, og drev omreisende kinovirksomhet, men denne funksjonen ble flyttet til Norsk kino- og filmfond i 1987. Statens filmsentral støttet også filmproduksjoner. Statens filmsentral ble slått sammen med Norsk filminstitutt den 1. januar 1993.

Filmsentralen ble ledet av et styre, som var sammensatt av representanter for de ulike departementene. Fra 1969 kom representanter for ulike brukergrupper til. Av personer knyttet til Statens filmsentral, kan nevnes filmprodusenten Oliver Schjerven Steigan (1914–1998) og Vigdis Lian (1951–), som var konsulenter der, og Bjørn Egeland (1939–1988), som var sjef i perioden 1978–1980.

Arkiv
-----

Arkivet etter Statens filmsentral for perioden 1948–1996 finnes i Riksarkivet.

Referanser
----------

1. ↑  filmweb.no/bygdekinoen

Eksterne lenker
---------------

* Statens filmsentrals arkiv hos Riksarkivet Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Søkbar kopi av Jan Anders Diesen: *Film som statlig folkeopplyser : Statens filmsentral i 50 år* (Norsk filminstitutt, Oslo, 1998)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** Forvaltningsdatabasen
 |
For byen i Frankrike, se Provins (Seine-et-Marne).
En **provins** er en undernasjonal regjeringsform som i noen tilfeller er under direkte kontroll av nasjonens høyeste regjering. I noen land bruker man ordene stat eller departement i stedet for provins.

Ordet *provins* ble introdusert av romerne, som delte imperiet sitt inn i *provinciae* for å holde effektiviteten og dynamikken oppe. Ordet har røtter i latin og betyr *innflytelsessone*. Ordet brukes også om de deler av et land som ligger utenfor hovedstadsområdet.

Den mest befolkningsrike provinsen i verden er Henan i Kina som har hele 93 000 000 innbyggere. Provinsen Xinjiang i Kina med en flate på 1 600 000 kvadratkilometer er den største rent arealmessig, mens Québec i Canada er like etter med sine 1 500 000 kvadratkilometer.

Se også
-------

* Kirkeprovins

Referanser
----------

1. ↑  «provins». *Store norske leksikon*. 26. februar 2020. Besøkt 12. september 2020.
2. ↑  «provins | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 12. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Provinces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
May Sutton Bundy
**May Godfray Sutton** (født 25. september 1886 i Plymouth i England, død 4. oktober 1975) var en amerikansk tennisspiller. (1912 gift *Bundy*)

Sutton vant singleturneringen for damer i US Open i 1904 i en alder av 17 år og 9 måneder beseiret hun i finalen Elisabeth Moore med 6-1, 6-2. Året etter dro hun alene til England og spilte at antall turneringer der, blant annet i Wimbledon. Hun vant den innledende All Comers Round uten å tape et sett. I Challenge Round møtte hun fjorårets mester Dorothea Douglass Chambers som hun beseiret med 6-3, 6-4 og ble dermed den første ikke-britiske kvinnelige tennisspilleren som vant Wimbledonturneringen. 

Totalt møttes Sutton og Chambers fem ganger av hvilke Chambers vant to. Chambers vant finalen i Wimbledon i 1906 da hun slo Sutton med 6-3, 9-7 og tok tilbake sin tittel. Året etter, i 1907, møttes de på nytt denne gangen vant Sutton med 6-1, 6-4.

May Sutton regnes som den første amerikanske kvinnelige tennisstjernen. Hun ble født i England men flyttet i 1892, ved seks års alder, sammen med sine foreldre og søsken til en ranch nær Pasadena i California. Hennes far, som var meget sportsinteressert, bygde en tennisbane inntil huset der de bodde. De fire søskene May, Ethel, Violet og Florence trente flittig og ble alle gode tennisspillere og deltok i ulike mesterskap i California. De møttes som oftest i semifinaler og finaler og det oppsto en talemåte i de lokale tenniskretsene, «det kreves en Sutton for å slå en Sutton». 

Best av de fire søskene Sutton ble May, og kommentatorer på den tiden mente at hun sammen med Dorothea Douglass Chambers var den beste kvinnelige tennisspilleren før første verdenskrig. May Sutton har blitt beskrevet som en sjarmfull person, som dog sjokkerte sitt tennispublikum gjennom å spille i et skjørt som viste anklene og hun spilte også ofte med opprullede ermer og istedenfor hatt brukte hun hårbånd.

May Sutton gifte seg 1912 med tennisspilleren Tony Bundy som vant flere doubleturneringer i USA. Deres datter Dorothy May Bundy, født 1916, ble med årene en internasjonal tennisstjerne, hun vant blant annet Australske mesterskapet i 1938.

May Sutton ble i 1956 opptatt i International Tennis Hall of Fame.

Grand Slam-titler
-----------------

* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Single damer – 1905 (hun beseiret Dorothea Douglass Chambers med 6-3, 6-4)
	+ Single damer – 1907 (hun beseiret Dorothea Douglass Chambers med 6-1, 6-4)
* USAs flagg **Amerikanske mesterskapet:**
	+ Single damer – 1904 (hun beseiret Elisabeth Moore med 6-1, 6-2 i finalen)

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=may;n=sutton[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6   100 years of Wimbledon, side(r) 216[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 555[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) May Sutton – International Tennis Hall of Fame Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** WikiTree
 |
***Odontanax*** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk.

Utseende
--------

Små til middelsstore (1,5 – 8 mm), ovale, mer eller mindre flate biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede eller kamformede. **Hodet** er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er brede og flate, ofte med dype punktstriper. **Beina** er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. **Larvene** ("water pennies") er flate med ovalt omriss. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis
-------

Artene finnes helst på treverk som ligger under vann.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Eubrianacinae
					- Slekten ***Odontanax*** Lee, Satô & Yang, 2000
						* *Odontanax ceylonicus* (Jäch, 1982)
						* *Odontanax chinensis* Lee, Satô & Yang, 2000
						* *Odontanax dohertyi* (Pic, 1915)
						* *Odontanax dudgeoni* Lee, Satô & Yang, 2000
						* *Odontanax flinti* Lee, Satô & Yang, 2000
						* *Odontanax laosensis* (Pic, 1923)
						* *Odontanax lioneli* (Jäch, 1982)
						* *Odontanax maculicolliis* (Fairmaire, 1888)
						* *Odontanax minimus* (Pic, 1913)
						* *Odontanax obscuripes* (Pic, 1914)
						* *Odontanax palawanus* (Pic, 1926)
						* *Odontanax thai* Lee, Satô & Yang, 2000

Referanser
----------

1. ↑  Lee, C.-f.; Satô, M.; Yang, P.-s. 2000: A revision of the Eubrianacinae (Coleoptera, Psephenidae) IV. *Odontonax* gen. nov. *Japanese journal of systematic entomology*, 6 (1): 151–170.

Eksterne lenker
---------------

* Larve, «water penny»

* (en) *Odontanax* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Odontanax* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Per Eivind Hem** (født 9. august 1963) er en norsk historiker, forfatter, litteraturkritiker og statsviter.

Hem er oppvokst på gården Undersvold i Lardal i Vestfold, og ble *cand. polit.* med statsvitenskap hovedfag fra Universitetet i Oslo i 1991. Han har skrevet biografier om Norges første utenriksminister, Jørgen Løvland, og om Paal Berg, som var høyesterettsjustitiarus og ble en viktig motstandsmann under andre verdenskrig. Hem har også skrevet en biografi om "Gulosten", som egentlig heter Johannes Sigfrid Andersen, han levde fra 1898 til 1970. Gulosten var yrkeskriminell før krigen, og ble motstandsmann under 2. verdenskrig. Boken tar for seg Gulostens liv fra han vokset opp i Oslo, og etter hvert havnet på forbedringsanstalt for barn/ungdom i Hamarområdet. Boken tar også for seg at Gulosten prøvde å leve et normalt liv uten kriminalitet etter krigen. Det er flere tegneserier om Gulosten som er blitt til på bakgrunn at at Per Hem gjorde historien om Gulosten kjent.

Per Hem er kjent for å bruke arkivene mye for å få alle detaljer i biografiene mest mulig korrekt.

Hem fikk Historielagets fagbokstipend for 2004.

Hem er også fast sakprosaanmelder i Morgenbladet.

Bibliografi
-----------

* *Jørgen Løvland. Vår første utanriksminister*. Oslo: Samlaget, 2005
* *Megleren. Paal Berg 1873–1968*. Oslo: Aschehoug, 2012
* *Mannen fra underverdenen:* *Gulosten - et forbryterliv*, Oslo, Aschehoug, 2017
* *Finn-Erik Vinje: en språkets mann*, Oslo, Solum Bokvennen, 2023

Referanser
----------

1. ↑  «Tvedestrandsposten - Biografer inspirert av stipend fra historielaget». *www.tvedestrandsposten.no* **(norsk)**. Besøkt 27. september 2017.
2. ↑  «Per E. Hem». *morgenbladet.no*. Besøkt 27. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Per Eivind Hem i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Roar Ingdal** (født 14. november 1967) er en norsk bedriftsleder. I januar 2020 ble han ansatt som direktør i Pangea Property Partner. Han er styreleder i Straa AS, og styremedlem i Beitostølen Invest. Han har tidligere vært styreleder Oslofjord Property og styremedlem i SBA AS. 1. januar 2019 gikk han inn som administrerende direktør i entrepenørselskapet SBA AS. Han ble i 2013 ansatt som administrerende direktør i First Hotels. Han har tidligere vært konserndirektør i Nordic Choice Hotels, adm.dir i Norgani Hotels, Royal Caribbean Cruise Line og adm.dir for Norlandia Hotels & Resorts. Han var også direktør i Visa Norge AS i 5 år. Før den tid var 8 år i Color Line, med ansvar for salg og marked. Han har flere Master of Management-fag fra BI.

Referanser
----------

1. ↑  Byggeindustrien (3. januar 2019). «Hotellveteran skal lede hotellentreprenør». *Bygg.no - Byggeindustrien*. Besøkt 7. januar 2019.
2. ↑  ««Roar Ingdal ny toppsjef i First Hotels»». *boarding.no*. 19. desember 2013. Arkivert fra originalen 2. januar 2014. Besøkt 1. januar 2014.
**Adrian Romcescu** (født 1956) er en rumensk populærmusikksanger og -komponist.

Han studerte fiolin ved «George Enescu»-musikkgymnaset i hjembyen, og deretter ved «Ciprian Porumbescu»-musikkhøyskolen, men var mest interessert i populærmusikk. Da han var 17 år gammel, i 1973, deltok han for første gang på musikkfestivalen i Mamaia, og vant Den rumenske komponistforeningens premie med sangen «Chemarea dragostei» (Kjærlighetens kall), komponert av Marius Țeicu og med tekst av Constantin Săbăreanu. Siden har han deltatt flere ganger på festivalen, både som sanger, komponist og som jurymedlem.

I midten av 1980-årene turnerte han med det rumenske bandet Sfinx i Norden.

I 1986, mens han turnerte i Danmark, hoppet han av (sammen med broren, Mircea Romcescu, som også er musiker) og bodde der sammen med sin danske kone, Gitte, til 2013, da de bosatte seg i Romania. De skilte seg samme år.

I 1997 komponerte han sangen *Mi-e dor de tine* («Jeg lengter etter deg») for Mălina Olinescu, som vant Første premie ved Musikkfestivalen i Mamaia.

I 1998 komponerte han sangen *Eu cred* («Jeg tror») for Mălina Olinescu, som vant med den den rumenske Melodi Grand Prix-finalen.

I Romania underviser han på den private musikkskolen «The Art of Singing and Recording».

Referanser
----------

1. ↑  «Festivalul de la Mamaia, rampă de lansare pentru Adrian Romcescu ca interpret şi compozitor | Top Românesc». Arkivert fra originalen 7. august 2016. Besøkt 1. juli 2016.
2. ↑  «Adrian Romcescu, vineri "Lumea şi noi"». Besøkt 1. juli 2016.
3. ↑  «INTERVIU EXCLUSIV | După 30 de ani trăiţi în Danemarca, Adrian Romcescu a decis să revină în România, de dragul părinţilor săi: «N-am ştiut niciodată să agăţ o femeie frumoasă» | Vedete de la noi | Libertatea.ro» **(rumensk)**. 13. november 2013. Besøkt 1. juli 2016.
4. ↑  «Dosar 28747/3/2015 din 31.07.2015 - Tribunalul București». *www.jurisprudenta.com*. Besøkt 1. juli 2016.
5. ↑  «Familia Olinescu,blesteme fără sfârşit». Besøkt 1. juli 2016.
6. ↑  «Adrian Romcescu se lansează în afaceri! Îsi deschide scoala de muzica! - Raport Monden» **(rumensk)**. 10. november 2013. Besøkt 1. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Adrian Romcescu på Discogs
Distinksjoner
**Hauptsturmführer** var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) fra 1934 til 1945. Graden tilsvarte Hauptmann i Wehrmacht, det vil si kapteins nivå i Wehrmacht, og var rangert under *Sturmbannführer* og over *Obersturmführer*.

Graden var utviklet fra den eldre graden Sturmhauptführer, som ble opprettet i Sturmabteilung (SA) i 1928. SS brukte den eldre betegnelsen fra 1930 til 1934, men endret navnet etter De lange knivers natt.[]

Hauptsturmführer var den graden flest offiserer i SS hadde under andre verdenskrig, og flere av de mest beryktede medlemmene av SS hadde denne graden, blant dem Josef Mengele, Klaus Barbie, Alois Brunner og Amon Göth. 

Blant nordmenn som hadde denne graden var Ragnar Berg, Aage Henry Berg, John Braseth, Henrik Natvig Bruun, Per Børesen, Walter Fyrst, Felix Hartmann, Frode Halle, Leif Oddsønn Klingenberg, Olaf Trygve Lindvig, Asbjørn Reppen, Karsten Ivar Sveen, Erling Loktu Waksvik, Othar Eivind Lislegaard og Fridtjof Sverre Wraal.

Insigniene var tre sølvknapper og to sølvstriper på en svart skulderklaff, som ble båret på motsatt side av enhetsinsigniene. Når feltgrå uniform ble båret, brukte Hauptsturmführere også insigniene til en Hauptmann i hæren.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. 1995. s. 393. ISBN 8202141389.

Eksterne lenker
---------------

* (en) SS-Hauptsturmführer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lavere grad:**Obersturmführer** | ***Grad i Schutzstaffel*****Oberführer** | Høyere grad:**Sturmbannführer** |
**Norges Yrkeskvinners Landsforbund** var en norsk interesseorganisasjon for yrkesaktive kvinner.

I 1930-årene ble det dannet en rekke yrkeskvinneklubber, og i 1931 ble det dannet et landsforbund med journalisten og forleggeren Nanna With som leder. Blant hennes etterfølgere i ledervervet var legene Cathrine Hambro og Signe Swensson.

Yrkeskvinneforbundet var sosialt og politisk sett borgerlig og i varierende grad feministisk. Det gjorde seg mest gjeldende i «husmorens storhetstid» midt på 1900-tallet, da mange yrkesaktive kvinner så behovet for en egen organisasjon. I slutten av 1950-årene hadde Norges Yrkeskvinners Landsforbund rundt 3 000 medlemmer.

Forbundet tok opp saker som kvinners lønns- og pensjonsvilkår, barnetrygd, boliger for enslige og motstand mot «samskatt».

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Kvinnens verden: Hennes egen bok*. 2. Oslo: Norske oppslagsverker. 1958. s. 1243.
2. ↑  Erichsen, Bodil Chr. (2017). *Norske kvinners liv og kamp: 1850–2000*. 1. Oslo: Res Publica.

Eksterne lenker
---------------

* «Arkivmateriale etter Norges Yrkeskvinners Landsforbund». Arkivportalen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Språkvask:**

**Norma Cruz** er en guatemalansk menneskerettighetsaktivist kjent for sitt arbeid for å stoppe seksuell vold og vold mot kvinner.

De overlevendes stiftelse
-------------------------

Cruz var leder for Fundación Sobrevivientes (De overlevendes stiftelse) fra organisasjonen ble opprettet av henne selv og datteren i 2003 og frem til 2016. Da hun sammen med datteren Claudia Maria Hernández Cruz, som var offer for seksuelt overgrep, satte i gang kampen for å få datterens overgriper dømt i 1999, oppdaget de hvordan seksuelle overgrep og vold mot kvinner ikke ble tatt alvorlig av rettssystemet. På bakgrunn av disse opplevelsene og møter med andre kvinnelige overgrepsofre stiftet de organisasjonen. Guatemala har over lengre tid vært et av landene i verden med aller flest drap på kvinner.

Organisasjonen arbeider med å gi "emosjonell, sosial og juridisk støtte til kvinnelige ofre som søker rettferdighet og beskyttelse". De driver også et av veldig få krisesentre i Guatemala.

Norma Cruz og stiftelsen har også involverte seg i kampen for rettighetene til kvinner som opplever at barna deres blir kidnappet for å adopteres vekk for profitt, *Cunas Vacías.*

Siden 2016 har datteren Claudia Maria Hernández Cruz vært leder for stiftelsen.

Trusler
-------

Fra 2009 eskalerte draps- og voldtektstruslene mot Norma Cruz. I 2011 var truslene så alvorlige at Amnesty International anså å støtte henne som en av sine "prioriterte individer i fare".

Anerkjennelse av arbeidet
-------------------------

I 2009 fikk Cruz utmerkelsen "International Women of Courage" fra Det amerikanske utenriksdepartementet, som er en årlig utmerkelse til kvinner som har gjort en formidabel innsats for kvinners rettigheter.

Den spanske avisen El País kåret henne i 2010 til en av årets hundre viktigste personer.

Referanser
----------

1. ↑  «2009 International Women of Courage Award». *2009-2017.state.gov*. Besøkt 8. mars 2018.
2. 1 2  «Norma Cruz deja dirección de Fundación Sobrevivientes  
». *Prensa Libre*. Besøkt 8. mars 2018.
3. ↑  «Fundación Sobrevivientes - Presentación». *www.sobrevivientes.org*. Arkivert fra originalen 8. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.
4. ↑  ljs, teleSUR / md -. «At Least 62 Women Killed Every Month in Guatemala: Report». Besøkt 8. mars 2018.
5. ↑  «Take Action: Protect Guatemalan Human Rights Defender Norma Cruz - Nobel Women's Initiative». *Nobel Women's Initiative* **(engelsk)**. 1. februar 2012. Besøkt 8. mars 2018.
**Steinerskolen i Bærum** er en steinerskole på Grav i Bærum som bruker lokalene til tidligere Grav gård. I ettertid er det bygget to nybygg for ungdomsskolen, videregående og grunnskole. Per 2023 tilbyr ikke skolen lenger videregående utdanning.

Historikk
---------

Steinerskolen i Bærum startet undervisning i august 1971 med fire klasser.

Det første nybygget ble tegnet av foreldreparet Molle og Per Cappelen. Siden har arkitekten Jan Arve Andersen tegnet småklassebygget og utvidelsen av Cappelenhuset. Låven ble innredet til administrasjon og undervisningsrom ved hjelp av Jan Arve Andersen, men brukes kun for administrasjon.

Skolen har per 2023 over 200 elever fordelt på 10 årstrinn, fra 1. klasse til 10. klasse. På gården er det også en barnehageavdelinger og fritidshjem (S.F.O.) for 1.-4. klasse. Sør for låven ble det bygget en ny barnehage som erstattet de tidligere barnehageavdelingene Valmuen og Stjerna.

Steinerskolen i Bærum er i tillegg kjent for sitt årlige julemarked hvor skolens lokaler blir omdannet til salgsboder og temarom. Kjøring med hest og kjerre er en av attraksjonene som foregår ute på skoleplassen.

Se også
-------

* Steinerskoler
* Antroposofi

Referanser
----------

1. ↑  «Julemarkedet 2023». Arkivert fra originalen 19. august 2013. Besøkt 31. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Skolens nettsted

| * v
* d
* r
Steinerskoler i Norge |
| --- |
| Arendal **·** Asker **·** Bergen **·** Bærum **·** Eidsvoll **·** Fredrikstad **·** Furu **·** Gjøvik–Toten **·** Haugesund **·** Hedemarken **·** Helsepedagogisk **·** Hurum **·** Indre Østfold **·** Kristiansand **·** Lillehammer **·** Lørenskog **·** Moss **·** Nesodden **·** Nordstrand **·** Oslo **·** Oslo by **·** Ringerike **·** Romerike **·** Rotvoll **·** Røyken vgs **·** Skjold **·** Stavanger **·** Tromsø **·** Trondheim **·** Vestfold **·** Ålesund **·** Ås |
| Den norske eurytmihøyskole **·** Steinerhøyskolen |

| * v
* d
* r
Videregående skoler i Bærum |
| --- |
| Offentlige: | Dønski  **·** Eikeli  **·** Nadderud  **·** Rosenvilde  **·** Rud  **·** Sandvika  **·** Stabekk  **·** Valler |  |
| Private: | NRG  **·** NTG  **·** Steinerskolen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Stadler KISS** (*komfortabler innovativer spurtstarker S-Bahn-Zug*), frem til september 2010 kjent som **Stadler DOSTO** (*Doppelstock*, dobbeltdekker), er et toetasjes passasjertog produsert av det sveitsiske selskapet Stadler Rail.

Beskrivelse
-----------

Toget er i nær slekt med og ligner på det også i Norge populære Stadler FLIRT, men har ikke Jakobs-boggier. Toget har vært i utviklingsfasen siden 2004, og i produksjon siden 2008. De første KISS-togene hadde 6 vogner, 535 sitteplasser og 838 ståplasser (4/m²). Senere har ulike togselskaper bestilt togsett av noe forskjellig lengde, og med ulik innredning. De fleste leverte togsett har vært elektriske, med 4–7 vogner. En dieselvariant har åtte vogner. Opptil fire KISS-sett kan sammenkobles. Toget er bare 21,5 cm høyere enn FLIRT-togene, og vekten pr. togmeter er omtrent lik. Som FLIRT-ene har det universell utforming med lavgulv (gulvhøyde 440 mm), og toalettene er tilpasset rullestoler. Toppfarten på de tidlige utgavene var 160 km/t (99 mph), men de leveres også med tn toppfart på 200 km/t. Som med FLIRT-togene er ytelsen enorm, 4000 kW kontinuerlig og opptil 6000 kW i korte perioder. Det gir en akselerasjon på 1,1 m/s², så toget er godt egnet til lokaltrafikk med hyppige stopp.

Pr. 2016 hadde Stadler levert 242 togsett, med til sammen 1145 vogner, til togselskaper i 11 land. Som navnet sier, ble KISS opprinnelig beregnet på lokaltrafikk, men er også utviklet i varianter for lengre distanser.

Bestillinger
------------

KISS-tog er bestilt og til dels tatt i bruk av en del europeiske togselskaper, både statlige og private. Schweizerische Bundesbahnen bestilte totalt 50 togsett for over 6 milliarder kr i 2008. Andre selskaper som har bestilt toget er bl.a. WESTbahn, BLS AG, SSB RE, KISS BeNEX og WestfalenBahn.

Referanser
----------

1. ↑  «Electric Double-Deck train DOSTO» (PDF). *Train data sheet*. Stadler Rail. Arkivert fra originalen (PDF) 20. september 2010. Besøkt 6. november 2010.
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 7. januar 2016. Besøkt 14. desember 2015.
3. ↑  Vantuono, William C. (16. august 2016). «For Caltrain, 16 KISSes from Stadler (but no FLIRTs)». *Railway Age*. Arkivert fra originalen 6 februar 2018. Besøkt 17 november 2023.  Sjekk datoverdier i `|arkivdato=, |besøksdato=` (hjelp)
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2014. Besøkt 8. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stadler KISS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* KISS på Stadler Rails nettsider
**Uoversatt:** Denne artikkelen er delvis på svensk, og ikke fullstendig oversatt til norsk
**Skillingmarks sognet** i Värmland inngikk i Nordmarks härad, inngår siden 1971 i Eda og motsvarer ifra 2016 Skillingmarks distrikt.

Sognets areal er 129,2 kvadratkilometer hvorav 113,07 land. År 2000 syntes her 387 innbyggere. Kyrkbyn Skillingsfors med sognkirken Skillingmarks kirke ligger i sognet.

Administrativ historikk
-----------------------

Sognet har middelalderske opphav. 

Ved kommunereformen 1862 overgikk sognets ansvar for de kirkelige spørsmålene til Skillingmarks menighet og for de borgerlige spørsmålene dannede Skillingmarkers landkommune. Landkommunen uppgick 1952 i Jernskogs landkommune som 1971 uppgick i Eda. Menigheten uppgick 2010 i Jernskog-Skillingmarks menighet.

Den 1 januar 2016 skapte distriktet Skillingmark, med samme omfang som menigheten hadde 1999/2000.

Sognet har tilhørt len, fögderier, tinglov og domssagaer ifølge hva som beskrives i oppsettet Nordmarks härad. De indelta soldatene tilhørte Värmlands regiment, Jösse kompani.

Geografi
--------

Skillingmarks sognet ligger nordvest for Arvika ved grensen mot Norge. Sognet er en sjörik skogsbygd med viss dyrkingsbygd ved sjøene og vassdragene.

Sjøer i sognet er: Björkelången, Askesjön, Nordsjøen, Helgesjön og Tannsjön.

Fornminner
----------

Cirka 15 boplatser ifra steinalderen har blitt påtruffet.

Skillingmarks sognets uoffisielle våpen ifra 2006.

Navnet
------

Navnet ble skrevet 1531 *Skeringemark* og er et trolig bygdnavn med etterleddet mark, som her betyr "grens(skog)". Forleddet er en inbyggarbeteckning (*-ing*) med uklar tolkning.

Før den 24 april 1914 skrevs navnet *Skillingmarks socken*.

Se også
-------

* Skillingmarks menighet

Referanser
----------

1. 1 2  Nationalencyklopedin

Litteratur
----------

*. 1997. ISBN 91-972953-1-0.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
*. 1996. ISBN 91-972953-0-2.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
*. 1911 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Arkiv relaterade till Skillingmarks socken. Källa: Nationella arkivdatabasen, Riksarkivet.
* Föremål från Skillingmarks socken. Källa: Digitalt Museum, Nordiska museet m.fl.
* Skillingmarks bygdportal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav **·** GeoNames
 |
Konsertsalen
**DR Koncerthuset**, også kjent som **Koncerthuset i DR Byen** eller **Segment 4**, er et konserthus i DR Byen i Ørestaden på Amager ved København som åpnet 17. januar 2009. 

Den franske arkitekten Jean Nouvel står bak designet. Bygningens fasade er dekket av en koboltblå skjerm som når det er mørkt, brukes som et lerret med billedprojeksjoner på. 

Innvendig ses pussede, grå betongvegger med uregelmessige furer og mønstre (elefanthud) som motspill til de blanke stålgulv, lagt i store kvadrater. Med sine 26.000 m² fordelt på 7 plan har huset omkring 200 rom og fire saler. Huset rommer dessuten en rekke lokaler til *DR-rytmisk* og DR-ensemblene. I utformningen av Koncerthuset har Jean Nouvel arbeidet sammen med den japanske akustiker Yasuhisa Toyota. Hver av salene har variabel akustikk, så etterklangen kan tilpasses forskjellige ensembler og musikalske genrer.

*Koncertsalen* er huset største rom, med 1800 publikumsplasser plassert på forskutte terrasser hele veien rundt om orkesteret. Koncertsalen rommer også et orgel med 91 registre, 118 kor og ca. 6000 piper bygget av nederlandske *Jan L. van den Heuvel – Orgelbouw bv*. De tre andre salene kan anvendes både som prøvesaler, studier og konsertsaler, men har ikke faste publikumsplasser.

Referanser
----------

1. ↑  Akustik i verdensklasse, cphx.dk[*død lenke*]
2. ↑  En arkitektonisk attraktion, dr.dk
3. ↑  Organisternes nyhedsbrev, organist-nyt.dk

Eksterne lenker
---------------

* DRs hjemmeside om konserthuset
* DR Koncerthuset, cphx.dk[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Danmarks Radio |
| --- |
| TV | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kanaler | DR1 **·** DR2 **·** DR Ramasjang |
| Strømming | DR TV **·** DR2+ **·** DR3  **·** DR Bonanza  **·** DR Ultra |
| Nedlagte | DR K  **·** DR Update |

 |
| Radio | 

|  |  |
| --- | --- |
| FM og digitale | P1 **·** P2 **·** P3 **·** P4 |
| Digitale | P5 **·** P6 Beat **·** P8 Jazz |
| Regionale | P4 Bornholm **·** P4 Esbjerg **·** P4 Fyn **·** P4 København **·** P4 Midt & Vest **·** P4 Nordjylland **·** P4 Sjælland **·** P4 Syd **·** P4 Trekanten **·** P4 Østjylland |
| Nedlagte | P7 Mix |

 |
| Musikk | DR SymfoniOrkestret **·** DR Big Band **·** DR VokalEnsemblet **·** DR Koncertkoret **·** DR PigeKoret **·** DR Koncerthuset |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
Stor-Stockholm. Stockholm kommune i oransje, andre kommuner i storbyregionen i brunt. Stockholms läns grense i rødt.  
**Kommuner:**  
1. Stockholm  
2. Huddinge  
3. Botkyrka  
4. Salem  
5.Södertälje   
6. Nykvarn  
7. Nynäshamn  
8. Haninge  
9. Tyresö  
10. Nacka  
11. Värmdö  
12. Lidingö  
13. Vaxholm  
14. Österåker  
15. Norrtälje  
16. Vallentuna  
17. Sigtuna  
18. Upplands Bro  
19. Upplands Väsby  
20. Täby  
21. Sollentuna  
22. Danderyd  
23. Järfälla  
24. Ekerö  
25. Sundbyberg  
26. Solna
Kommunene i Stor-Stockholm før 2005
**Stor-Stockholm** eller **Storstockholm** er navnet på en byregion i Sverige som omfatter hovedstaden Stockholm med de omliggende kommunene. Regionen defineres av SCB og fra 1. januar 2005 omfatter Stor-Stockholm alle kommunene i Stockholms län. Tidligere var kommunene Norrtälje, Nykvarn, Södertälje og Nynäshamn ikke inkludert.

Stor-Stockholm som region brukes ofte til statistiske formål. Begrepet brukes også i firmanavn som AB Storstockholms Lokaltrafik.

Per 31. desember 2015 hadde Stor-Stockholm 2 231 439 innbyggere. Det er den største storbyregionen i Sverige, fulgt av Stor-Göteborg og Stor-Malmö.

Stor-Stockholm er Sveriges administrative sentrum – både riksdagen, regjeringen og kongehuset finnes i regionen. Stor-Stockholm har tette forbindelser med tog og fly. Sveriges største flyplass, Arlanda, ligger i regionen. Bromma lufthavn og Stockholm sentralstasjon (Stockholm C) er også viktige knutepunkt for kommunikasjonene med andre byer.

Kommuner etter folketall
------------------------

| Kommune | Innbyggere(31. des. 2015) |
| --- | --- |
| Stockholm | 923 516 |
| Huddinge | 105 311 |
| Nacka | 97 986 |
| Södertälje | 93 202 |
| Botkyrka | 89 425 |
| Haninge | 83 866 |
| Solna | 76 158 |
| Järfälla | 72 429 |
| Sollentuna | 70 251 |
| Täby | 68 281 |
| Norrtälje | 58 669 |
| Lidingö | 46 302 |
| Tyresö | 46 177 |
| Sigtuna | 44 786 |
| Upplands Väsby | 42 661 |
| Österåker | 42 130 |
| Sundbyberg | 46 110 |
| Värmdö | 41 107 |
| Danderyd | 32 421 |
| Vallentuna | 32 380 |
| Nynäshamn | 27 500 |
| Ekerö | 26 984 |
| Upplands-Bro | 25 789 |
| Salem | 16 426 |
| Vaxholm | 11 380 |
| Nykvarn | 10 192 |
| **Stor-Stockholm** | 2 231 439 |

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges storstadsområden» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 15. mai 2011. Besøkt 27. mars 2016.
2. ↑  «Folkmängd efter region och år». Statistiska centralbyrån. Besøkt 27. mars 2016.
3. ↑  «Folkmängd i riket, län och kommuner 31 december 2015 och befolkningsförändringar 1 oktober–31 december 2015. Totalt». Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen 25. februar 2016. Besøkt 27. mars 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Kildesituasjonen har bedret seg; det man savner, er sekundærkilder, blant annet for stiftelsesdatoen i 1986.

**Norsk-Tysk Handelskammer** er en del av et verdensomfattende nettverk av tyske utenlandshandelskammere (Auslandshandelskammern – AHK), som består av rundt 120 avdelinger i 80 land.

AHK i Oslo/ Norsk-Tysk Handelskammer
------------------------------------

Norsk-Tysk Handelskammer i Oslo ble ifølge eget utsagn etablert 4. juni 1986, mens Enhetsregisteret oppgir en stiftelsesdato på 10. april 1991. I dag[*når?*] har kammeret omkring 30 medarbeidere og over 800 medlemmer fra Norge og Tyskland.

Tjenester
---------

AHK i Norge gir norske foretak som vil etablere seg i Tyskland og tyske foretak som vil inn på markedet i Norge råd og hjelp om rådende markedsbetingelser i det respektive landet. Handelskammeret hjelper et foretak å komme inn på markedet, og står til disposisjon for foretaket videre fremover hvis det skulle være nødvendig. Spekteret av tjenester som tilbys er blant annet markedsstudier, forretningspartnerformidling, messerepresentasjon og organisering av fellesstander, mva-representasjon og personalforvaltning.

Norsk-Tysk Handelskammer tilbyr sine medlemmer fagseminarer og tilgang til større arrangementer som medlemmene kan benytte som kontaktforum. I tillegg informerer AHK på sin blog (som det er lenket til nedenfor) om nyheter fra og om norsk-tysk næringsliv.

AHK verden over
---------------

AHKene er bilaterale privatrettslige foretak som forenes av tre felles funksjoner: medlemsorganisasjon, arbeid for å fremme tysk utenlandshandel samt tjenesteytelser. De enkelte avdelingene finansieres ved hjelp av salg av tjenester og fra bidrag fra i alt 50 000 medlemmer verden over. For ivaretakelse av forskjellige oppgaver som har offentlig interesse mottar AHK-ene statlige midler fra det tyske Næringslivsdepartementet (*Bundeswirtschaftsministerium*).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 5205011-7, besøkt 17. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Enhetsregisteret, norsk organisasjonsnummer 960450612, besøkt 17. november 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Über uns I AHK Norwegen». *AHK Norwegen I Netzwerk für bilateralen Erfolg* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 31. juli 2023. Besøkt 31. juli 2023.
4. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Besøkt 31. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Norsk-Tysk Handelskammer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Handelskammerets blog
* AHK
* Bundesministerium für Wirtschaft

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Daughter of the Bride*** er en amerikansk komedie fra 2023 regissert av Annette Haywood-Carter, etter et manus skrevet av Karen Bloch Morse. Hovedrollene spilles av Marcia Gay Harden, Halston Sage, Andrew Richardson og Aidan Quinn.

Handlingsreferat
----------------

Kate York arbeider som servitør for et catering-firma. Moren hennes Diane bor for tiden alene i det store huset som Kate vokste opp i. Når Kate legger merke til den attraktive eldre mannen Bruce Wright som hjelper et annet par som har problemer med bilen ved et catering-arrangementene, stopper Kate for å snakke med ham. Hun ender opp med å gi mannen morens telefon-nummer.

Seks uker senere på yoga snakker Diane om en mystisk forretningsmann hun har begynt å gå på stevnemøter med. Kate blir overrasket over å høre at denne mannen faktisk er Bruce, som hun tidligere hadde gitt morens nummer til. Kort tid senere ønsker Bruce å gifte seg med Diane, noe Kate ikke er fornøyd med. I sin opprørte tilstand kjører Kate nesten over Josh, en nabo som hun aldri har møtt tidligere. Kate blir bedt om å hjelpe til med å planlegge morens bryllup, og tilpasser seg etter hvert ideen om at moren hennes kommer til å gifte seg igjen.

De kjøper en brudekjole til Diane, som Kate skal passe på frem til bryllupet slik at Bruce ikke skal se kjolen før bryllupsdagen. Men Kate kan ikke motstå å prøve kjolen selv, men hun får den ikke av når moren hennes dukker opp. Så hun sniker seg ut, og ender opp med å spørre Josh om hjelp til å få av seg brudekjolen. Kate og Josh begynner snart et romantisk forhold, men når Diane skal selge hjemmet sitt flytter hun midlertidig inn sammen med Kate. Men snart får mor og datter problemer med å komme overens, og begge deres romantiske forhold settes i fare.

Rolleliste
----------

* Marcia Gay Harden som Diane York
* Halston Sage som Kate York
* Andrew Richardson som Josh
* Aidan Quinn som Bruce Wright
* Brenda Currin som tante Marci
* Cara Santana som Janie
* Michael Hsu Rosen som Mike
* Jill Abramovitz som Miriam
* Ethan Herschenfeld som Murat

Eksterne lenker
---------------

* Internet Movie DataBase
* Rotten Tomatoes
* Fox.com
* Trailer, youtube.com