recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En velbevart *longtang*gate med sine *shikumen*, ved åstedet for det kinesiske kommunistpartis første nasjonalkongress, med den type *steinporter*, til venstre, som gav navnet *shikumen* til bygningsstilen.
Renoverte shikumengater i Xintiandi-strøket
**Shikumen** (forenklet kinesisk: 石库门, tradisjonell kinesisk: 石庫門, pinyin: *Shíkùmén*), som betyr «steinport», er en arkitektonisk stil for bolighus i Shanghai i Kina som kombinerer vesterlandske og kinesiske elementer og som først oppstod i 1860-årene. Da de var på høydepunktet av sin popularitet var det 9000 shikumentypebygninger i Shanghai, noe som utgjorde 60% av boligmassen i byen, men i dag er proporsjonen vesentlig lavere fordi de fleste shanghainesere bor i store boligblokker.

Struktur
--------

Shikumenhus er to- eller treetasjers bygårder, med et fremre gårdsrom bak en høy murvegg. Hver residens er forbundet og arrangert i rette gater eller smug, kjent som *longtang* (弄堂), pinyin: *lòng-tang*, uttalt *longdang* på shanghainesisk. Inngangen til hver gate er vanligvis markert med en utsmykket steinbue. Det hele kan minne og terrassehus eller bygårder som de kan sees i angloamerikanske land, med unntak av den høye og tunge muren foran hvert hus. Uttrykket «steinport»/*shikumen* viser til den kraftige steinporten foran hvert hus.

Skikumen er en kulturell fusjon av elementer funnet i vestlig arkitektur og den kinesiske arkitektur man finner i nedre Yangtze-regionen i Kina. Den er vel tilpasset kinesiske sosiale normer. Alle tradisjonelle kinesiske boliger har en gårdsplass. Men i Shanghai, som kompromiss med den tette bybebyggelsens behov, var gårdsplassen vesentlig redusert i størrelse. Men den var stor nok til å skape et indre uteområde beskyttet fra gatelivets ståk, der regndråper kunne falle og la det gro opp vegetasjon rundt boligen. Gårdsrommet muliggjorde også sollyset å trenge inn i huset, og underlettet god ventilasjon av rommene.

Opprinnelig var ikke den ytre muren vanlig, men den ble populær som beskyttelse mot plyndring. Dette skjedde på grunn av Taipingopprøret og i urolige tider med stor kriminalitet etterpå. I en periode bodde 80 prosent av byens befolkning i slike hus. Noen ble mer og mer forseggjort, andre strøk utviklet seg til ren slum, særlig under og etter den annen verdenskrig, med stadig seksjonering av rommene for å innlosjere flere og flere familier. Trangboddheten vedvarte i noen områder også inn i reform og åpning-perioden henimot slutten av 1900-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Goldberger, Paul (26. desember 2005). «Shanghai Surprise: The radical quaintness of the Xintiandi district.». The New Yorker.
2. ↑  «History of Shikumen». Eastday. Arkivert fra originalen 30. april 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. april 2010. Besøkt 19. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* The Herbert Offen Research Collection of the Phillips Library at the Peabody Essex Museum
Alis grav ved enden av Ferganadalen
**Ferganadalen**, eller **Ferghanadalen**, (usbekisk: *Farg'ona vodiysi* eller Фарғона водийси; kirgisisk: Фергана өрөөнү, *Fergana öröönü*; tadsjikisk: водии Фарғона, *vodii Farghona*; russisk: Ферганская долина, *Ferganskaja dolina*; persisk: وادی فرغا نہ) er en sentralasiatisk tettbefolket dalslette som ligger mellom Tian Shan i nord og Alajfjellene i sør. Ferganadalen deles mellom Usbekistan, Tadsjikistan og Kirgisistan. Over 10 millioner mennesker bor i den 300 kilometer lange og oppimot 150 kilometer brede dalen som gjennomflytes av elvene Naryn og Kara-Darja i øst. De flyter sammen i nærheten av Namangan og blir da til elven Syr-Darja som fortsetter vestover gjennom dalen. Viktige byer er Andijon, Namangan, Margilan, Fergana, Kokand, Osj og Khujand.

Eksterne lenker
---------------

* Satellittbilde av Ferganadalen fra Google Maps

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Dødmannsknapp** (fra engelsk *dead man's switch*) er en vanligvis en mekanisk eller annen teknologisk innretning som bryter drivkraften til en maskin. Formålet er å forhindre en potensielt farlig situasjon eller å inaktivere en mekaniskenhet som følge av ulykke, funksjonsfeil eller misbruk. Designet er laget for å fungere i tilfeller der en menneskelig operatør er forhindret i å kunne kontrollere maskinen, for eksempel ved tap av bevissthet, død eller på annen måte er fjernet fra kontroll. 

Vanlige bruksområder for installasjoner av dødmannsknapper er i lokomotiv-er, ved tanking av fly, godsheiser, gressklippere, traktorer, vannscootere, påhengsmotore, kjedesager, snøfresere, tredemøller, snøscootere og diverse attraksjoner ved fornøyelsesparker, samt en rekke enheter innen medisinsk behandling. Bryterens effekt varierer fra å bringe maskinen til en fullstendig stopp, til en trygg tilstand som for eksempel å slå over i tomgang eller å aktivere bremser midlertidig til normal tilstand kan gjenopptas. 

I senere tid er begrepet dødmannsknapp også brukt for digitale løsninger, som i dataprogramvare, for en løsning som sender en post mortem melding fra din e-postkonto, Telegram eller som push-varsel via nettleseren.

Referanser
----------

1. ↑  «*Dødmannsknapp*». *maritim.no*. Besøkt 2. april 2022.
2. ↑  «*Dead Man's Switch*». *deadmansswitch.net*. Besøkt 2. april 2022.
Scenebilde fra en russisk oppsetning av et annet verk av Turgenev som også utspiller seg i landadelsmiljø: *En måned på landet*. ***Dødens tre*** (russisk: Затишье, *Zatisje*) er en novelle/kortroman fra 1854 av den russiske forfatteren Ivan Turgenev (1818–1883). Den ble først publisert i et tidsskrift, og deretter i endelig versjon i 1856.

Fra synsvinkelen til den unge godseieren Vladimir Astakhov – som er en fremmed fordi han til vanlig bor på en større eiendom annensteds – skildres et miljø av godseierfamilier i en landsens avkrok. Overklassen underholder seg med brettspill, middagsbesøk, ball og små romanser. Hovedpersonene er de unge ugifte Marja Pavlovna, Pjotr Veretjev og Pjotrs søster Nadesja, og Astakhov viser en visse interesse for begge kvinnene. Maria er forelsket i Pjotr, men han er en av de talentfulle, men «svake, ubesluttsomme menn» i landadelen som Turgenev så ofte skildrer. Han har ingen ambisjoner, intet alvor, og da han lar alkoholen ta endelig overhånd og ignorerer Marja, tar hun sitt eget liv ved å drukne seg. Nadesja gifter seg med en evneløs beiler, og Astakhov inngår et fornuftsekteskap.

Norsk utgave
------------

* I antologien *Fortellinger I* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1975. ISBN 82-05-05670-6
	+ Antologien gjenopptrykt som *Mesterfortellinger fra verdenslitteraturen*. Gyldendal, 2001. ISBN 82-05-27828-8

Referanser
----------

1. ↑  Ivan Sergejevitsj Turgenjev. (2012-02-04) I Store norske leksikon.
2. ↑  Tore Zetterholm. *Levende litteratur, fra Gilgamesj til Dylan*. Bokklubben, 1986. ISBN 82-525-1283-6
Zaisu med armlene.
**Zaisu** (座椅子, ***Zaisu***) er en særlig form for japansk stol som ikke har noen ben, men hvis design er avledet av normale stoler. Zaisu er utbredt i Japan, især i hus med spisestue i tradisjonell japansk stil, der man bruker lave bord og tatamimatter. Her kan man slappe av i en zaisu på en kald aften under et oppvarmet kotatsubord.

Tradisjonelt sitter japanere gjerne knelende med vekten på underbena, idet bena er foldet under kroppen. Etter lengre tid kan det imidlertid gi smerter, særlig for folk som ikke er vant til å sitte på denne måten. Av denne grunn foretrekker mange japanere den bekvemmere zaisu-variant, der ryggen er støttet, og benae kan strekkes ut. Zaisu finnes i mange varianter, enten med en innebygget pute eller en løs zabuton. Dessuten finnes det ofte et separat armlene, *kyousoku* (脇息, **kyousoku**), som kan gi en ytterligere avslappet måte å sitte på.

Zaisu kom på mote allerede i Muromachi-perioden (ca. 1336–1573). Også i nåtiden finnes de i mange moteriktige varianter.

Referanser
----------

1. ↑  Moderne Zaisu-stole på furniturefashion.com
2. ↑  Zaisu + Zabuton Arkivert 11. juni 2016 hos Wayback Machine. på japanzimmer.de
«Vuggevise» er den mest kjente av visene til teatermannen og visedikteren Jens Gunderssen (1912–1969). Foto fra 1947.
**«Vuggevise»**, også kjent som **«Vinden rider høyt på sky»** og **«Noen kommer, noen går»**, er ei vise med melodi og tekst skrevet av teatermannen og visedikteren Jens Gunderssen (1912-1969). Visa ble utgitt i *Ballade!: Jens Gunderssens visebok med melodier* som kom på Tiden forlag i 1949 (2. opplag utgitt i 1950). Jens Gunderssen framførte selv visa i radioinnspillinger i NRK, og den ble den mest kjente og populære sangen hans. 12. januar 1954 sang han «Vuggevise» til eget gitarakkompagnement som det første offisielle kulturinnslaget i NRKs prøvesendinger med fjernsyn.

«Vuggevise» er ellers spilt inn med blant andre Jørn Simen Øverli og Geirr Lystrup (1975), Eva von Hanno (1981), Alf Cranner (1992) og (2006), Herborg Kråkevik, Karl-Henrik Gunderssen (1998), Mari Maurstad (1999), Jannike Kruse (2005), Frøydis Armand (2007), Live Maria Roggen (2009), Aasmund Nordstoga (2010), Birgit Rike Lund (2010), Jan Erik Vold (2012), Finn Coren (2012) og Marit Skikkelstad (2014)

Refrenget i visa, «Noen kommer, noen går. Noen dør i livets vår. Stjerner lyser hvite.», ga tittel til dobbelt-cd-en *Stjerner lyser hvite* som kom til 100-årsmarkeringa av opphavsmannens fødsel i 2012. På plata framfører norske sang- og viseartister Gunderssens viser.

Bakgrunn
--------

«Vuggevise» ble skrevet under andre verdenskrig. Kona til en av Jens Gunderssens beste venner ble alvorlig syk og lå på sykehuset og visste hun skulle dø. Hun hadde bestandig vært svært begeistret for Jens Gunderssen og visene hans, og spurte om han kunne komme på besøk for å synge noen sanger for henne. Kvelden før besøket skrev Jens Gunderssen «Vuggevise» til henne.

Referanser
----------

1. ↑  *Ballade! : Jens Gunderssens visebok : med melodier*. Oslo: Tiden. 1949. s. 18.
2. ↑  Rauset, Øyvind (14. august 2012). «Jens Gunderssen 100 år!». *viser.no*. Besøkt 24. november 2021.
Østensjøvannet med høyblokkene på Bøler i bakgrunnen øverst på åsryggen.
**Østensjøvannets Venner** er en interesseorganisasjon (983 034 446 i Enhetsregisteret) som arbeider for å trygge natur- og fuglereservatet i og rundt Østensjøvannet og våtmarksområdene ved Bogerudmyra og for å redde de bevaringsverdige gårdene Abildsø og Østensjø.

Historie
--------

Da det høsten 1988 kom et nytt byggeforslag innenfor skjøtselplanen, førte det til sterke protester fra folk i drabantbyene rundt. Byrådet hadde bedt et stort entreprenørfirma om å fremme et reguleringsforslag for Abildsø gårds jorder, og forslaget lød på 400 leiligheter, vesentlig blokkbebyggelse.

Ulike aktivister samlet seg i en diskusjonsgruppe, som igjen besluttet seg for å danne en venneforening. Det ble nedsatt et interimsstyre og mobilisert mot byggeplanene. Lokalavisen Oslo 6 ble tatt med på flere av møtene, og omtrent parallelt med byggesaken kom Fylkesmannens forslag til «Verneplan for våtmarker i Oslo og Akershus».

Sommeren 1990 startet Østensjøvannets Venner utgivelsen av et medlemsblad, *Sothøna*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Arveleg I** er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han var den åttende kongen av Arthedain.

Arveleg var født i år 1309 i tredje tideverv, og ble konge av Arthedain da faren hans Argeleb I ble drept ved Amon Sûl (Blåsertoppen) i år 1356. Med støtte av sin nærmeste allierte fra Cardolan og alvene fra Lindon klarte Arveleg å slå tilbake fiendene fra Rhudaur og Angmar fra Amon Sûl. Angmars styrker trakk seg tilbake, men klarte å gjenoppbygge sin hær. I 1409 hadde Heksekongen av Angmar samlet sin styrke, og marsjerte mot Amon Sûl. Etter et blodig slag ble både Arveleg og den siste prinsen av Cardolan drept av deres fiender. Etter dette klarte Angmars styrker å annektere både Rhudaur og Cardolan. Dúnedainene som overlevde flyktet, men de fikk med seg palantíren av Amon Sûl som de tok med seg tilbake til Fornost. 

Arveleg var bare 100 år gammel da han ble drept. i 1409. Han ble etterfulgt av sin unge sønn Araphor. 

Navnet til Argeleb er fra Sindarin og betyr *mektig konge*.
Crosskart
**Crosskart** er en form for motorsport som er delt inn i seks klasser; MINI, 85 cm³, 125 cm³, 250 cm³, 650 cm³ og Extreme.

En crosskart består i hovedsak av en ramme(veltebur), motor, fire hjul, ratt, pedaler og karosseri. I Norge finns det kun to crosskartprodusenter, NorCart og IC-kart. Det finnes mange andre typer crosskarter, som EAS-kart, Benzon-kart m. fl. Noen lager sin egen crosskart for hånd. 

Extreme-crosskartene er mest kjent fra Spania, Frankrike, Portugal og Italia, og bygges med sjeldenhet i Norge. 

I Norge kjøres det Norgescup og Norgesmesterskap for crosskart. Norgescupen kjøres i 85-klassen, mens det er NM for 125, 250 og 650 klassen. 
I tillegg kjøres det om Sprint-cuper, utenlandske mesterskap (SM, DM) samt NEZ Championship (North European Zone).

MINI-klassen
------------

Det benyttes 270 cm³ (9 HK) 4-taktsmotor med slureclutch.
Enhetsdekk og kun brems på bakhjulene.
Aldergrenser f.o.m. det året man fyller 6 år t.o.m. det året man fyller 11 år.

85-klassen
----------

Det benyttes standard (utrimmet) 2-taktsmotor med gir fra en crossykkel.
Enhetsdekk og kun brems på bakhjulene.
Kun vanlig bensin tillatt.
Aldergrenser f.o.m. det året man fyller 9 år t.o.m. det året man fyller 13 år.

125-klassen
-----------

Det benyttes trimmet 2-taktsmotor med gir fra en crossykkel.
Enhetsdekk og kun brems på bakhjulene.
Kun vanlig bensin tillatt.
Aldergrenser f.o.m. det året man fyller 12 år t.o.m. det året man fyller 16 år.

250-klassen
-----------

Det benyttes trimmet 2-taktsmotor med gir fra en crossykkel.
Enhets racing-dekk og kun brems på bakhjulene.
Racing-bensin tillatt.
Aldersgrenser f.o.m. det året man fyller 15 år.

650-klassen
-----------

Det benyttes trimmet 4-taktsmotor med gir fra en crossykkel.
Enhets racing-dekk og brems på alle 4 hjul.
Racing-bensin tillatt.
Aldersgrenser f.o.m. det året man fyller 16 år.

Extreme-klassen
---------------

Det benyttes standard, utrimmet motorsykkelmotor på maksimalt 750 cm³ og fire sylindere. Tre forskjellige dekktyper med svært like egenskaper er tillatt. Kan kjøres f.o.m det året man fyller 16 år.

Klassen har svært strenge regler om trimming og kun pumpebensin er tillatt.

Se også
-------

* Liste over racerbaner i Norge
* Gokart

Referanser
----------

1. ↑  «NorCarts hjemmeside». Besøkt 4. november 2011.
2. ↑  «IC-karts hjemmeside». Arkivert fra originalen 19. oktober 2011. Besøkt 4. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

Norsk-Crosskart Arkivert 16. juni 2021 hos Wayback Machine.  

Norsk Crosskartforening
**«Alle Jahre wieder»** er en tysk julesang, skrevet i 1837 av Johann Wilhelm Hey (1789–1854) og tonesatt av Friedrich Silcher.

De to siste versene utelates ofte. Ernst Anschütz og Christian Heinrich Rinck skrev også melodi til teksten.

Tekst og melodi
---------------

\relative a' {
             \key d \major
             a4. b8 a4 g |  fis2 e | d4 e8 fis g4 fis | e2. r4 | 
             fis4 a b a | d2 cis4( b) | a g8 fis8 g4 a | fis2. r4 \bar "|."
}
\addlyrics {
    Al -- le Jah -- re | wie -- der | kommt das _ Chris -- tus -- | kind | 
    auf die Er -- de |  nie -- der, | wo wir _ Men -- schen | sind.
}
Lydavspilling støttes ikke av netteleseren din. Du kan laste ned lydfila.
Alle Jahre wieder  

Kommt das Christuskind  

Auf die Erde nieder,  

Wo wir Menschen sind;  

  

Kehrt mit seinem Segen  

Ein in jedes Haus,  

Geht auf allen Wegen  

Mit uns ein und aus;  

  

Ist auch mir zur Seite  

Still und unerkannt,  

Daß es treu mich leite  

An der lieben Hand.

Referanser
----------

1. ↑  «Alle Jahre wieder kommt das Christuskind (Rinck, Christian Heinrich) - IMSLP». *imslp.org*. Besøkt 11. januar 2020.
2. ↑  «Wayback Machine» (PDF). *web.archive.org*. 20. desember 2014. Archived from the original on 20. desember 2014. Besøkt 11. januar 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  Erk, Ludwig (1860). *Weihnachtslieder aus alter u. neuer Zeit: neu hrsg. u. bearb. (zu 3-6 Stimmen)* **(tysk)**. Enslin.
Illustrasjon: Dorte Walstad, 2014 
**«Alle fugler små de er»** er en sang oversatt fra tysk (*Alle Vögel sind schon da*) av Johan Nicolaisen. Den tyske teksten ble skrevet av Hoffmann von Fallersleben (1798–1874) ca. 1835, melodien er en gammel folkemelodi.

Sangen er en av de mest brukte vårsangene i Norge og er blitt trykt i svært mange skolesangbøker og andre visebøker. Sangen er også kjent i Sverige og ofte blir den svenske teksten oppgitt som Nicolaisens utgangspunkt.

I Nicolaisens oversettelse lyder begynnelsen av første strofen:

* Alle fugler små, de er kommet nu tilbake.

Fordi det sammensatte verbet "er kommet" er delt på to verselinjer, misforstår mange teksten, og synger:

* Alle fugler, små de er, kommer nu tilbake.

Dermed får verbet samme tempus (presens) som er brukt i resten av strofen.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Harry Douglas and Deep River Boys, Mikkel Flagstads orkester. Utgitt på singlen *His Master's Voice* AL 6098.

Eksterne lenker
---------------

* Sangteksten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Egenmelding** er en melding til arbeidsgiveren om at du ikke kan arbeide på grunn av sykdom eller skade, uten at du trenger å legge frem sykemelding. Egenmelding kan brukes i arbeidsgiverperioden (de første 16 kalenderdagene av sykefraværet), men du må ha arbeidet for arbeidsgiveren i minst to måneder for å ha rett til å bruke slik egenmelding. Om fraværet varer i mer enn tre kalenderdager kan arbeidsgiveren din kreve sykmelding. Egenmelding kan ikke kombineres med gradert sykmelding og egenmeldinger forut for sykmelding teller som egenmeldingsdager.

Etter folketrygdlovens bestemmelser kan egenmelding brukes for opptil tre kalenderdager om gangen og opptil fire ganger i løpet av ett år. Dette kan imidlertid være regulert av tariffavtaler eller andre samarbeidsavtaler, slik at retten er utvidet.

Arbeidsgiveren kan bestemme at du ikke får bruke egenmelding hvis: 

* du har brukt egenmelding fire ganger i løpet av en 12-måneders periode
* arbeidsgiveren har rimelig grunn til å anta at fraværet ditt ikke skyldes sykdom

Arbeidsgiveren skal varsle deg når du fratas retten til å bruke egenmelding, slik at du kan uttale deg. Dersom du har mistet retten til å bruke egenmelding, skal arbeidsgiveren vurdere dette på nytt etter seks måneder.

Egenmeldinger reguleres i folketrygdlovens kapittel 8, del II Arbeidstakere.

Kilder
------

* Egenmelding Arkivert 31. oktober 2019 hos Wayback Machine. Arbeids- og velferdsetaten (NAV), 2013.
En innsjø reflekterer lys på grottens vegger og tak
Turistbesøk
**Cueva de los Verdes** er underjordiske lavagrotter på den spanske øya Lanzarote, en av Kanariøyene. Disse underjordiske grottene eller tunnelene var i tidligere tider urbefolkningens gjemmesteder fra pirater.

Det spanske ordet *verde* betyr «grønn», men grottenes navn er tatt fra oppdagerens navn, eller familien som bodde nær tunnelen. 

I 1964 ble de modernisert og det er nå guidede turer for turister. De er blitt utstyrt med elektrisk belysning. Den raffinerte indirekte belysningen ble installert av Jesús Soto, en venn av kunstneren og arkitekten César Manrique. Turen er ca. to kilometer lang og tar mellom 40 og 50 minutter. Under besøkene spilles gjerne gregoriansk sang fra høyttalere.

Cueva de los Verdes er en av de lengste vulkanske tunnelene i hele verden, og er som Jameos del Agua del av et seks kilometer langt lavarør som ble dannet om lag 1000 år f.Kr. da vulkanen Montaña La Corona hadde utbrudd.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cueva de los Verdes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Backergården** er et forretningspalass med adresse til  Kongens gate 31 i Kvadraturen, Oslo. Bygget ble oppført i 1895 etter tegninger av arkitekt Herman Backer.

Bygningen
---------

Gården ble satt opp for å huse forretningsmannen Johan Paul Jørgen Alexander Backers voksende pelsforretning. Arkitekt Herman Backer ble engasjert for å tegne bygningen. Den er oppført med en bærende skjelettkonstruksjon av stål, noe som gjør de store vindusarealene mulige. Fasaden er ellers kledd med norsk marmor fra Dunderlandsdalen i  Rana kommune.

Stilmessig er gården holdt i nybarokk med inspirasjon fra  Chigaco-skolens arbeider. Fasadens komposisjon er svært lik den ett år eldre og mye høyere Prudential-bygningen i Buffalo, New York, av Louis Sullivan. Gården føyer seg således sammen med Tostrupgården inn i rekken av forretningsgårder i Oslo med amerikansk arkitonisk uttrykk.

Backergården ble i 1976 regulert for bevaring etter plan- og bygningsloven som del «Kristiania-planen», foreslått av Fortidsminneforeningen i 1974. Den er innskrevet på Byantikvarens gule liste som spesielt bevaringsverdig. Bygningens interiør er registrert i Fortidsminneforeningens interiørregister.

* Inngangsparti  Foto: Fetch . Inngangsparti  Foto: Fetch .
* Øverste vindusbånd  Foto: Fetch . Øverste vindusbånd  Foto: Fetch .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Backergården – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Byantikvar – Gul liste
* (no) Arc! Arkitektur og historie i Oslo: Backergården, Kongens gate 31
* «Backergården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Pianoets soloparti i de åtte første taktene av konserten.
**Klaverkonsert nr. 2 i c-moll**, op. 18, er en konsert for piano og orkester komponert av Sergej Rakhmaninov mellom høsten 1900 og april 1901. 2. og 3. sats ble først framført med Rakhmaninov selv som solist 2. desember 1900. Hele konserten ble urframført, igjen med komponisten som solist, 9. november 1901. Verket er et av de mest kjente av Rakhmaninovs komposisjoner, og er sammen med Tsjajkovskijs første den mest spilte klaverkonserten av noen russisk komponist.[] Konserten ble dedisert til Nikolaj Dahl.

Hovedtemaet blir først presentert av fioliner, bratsjer og førsteklarinett.

|  |
| --- |
|  |
| Sergej Rakhmaninov - Klaverkonsert nr. 2 i c-moll, op. 18

Første sats


---

Andre sats


---

Tredje sats


---

 |
| *Problemer med å lytte til disse filene? Se media help (en).* |
| * v
* d
* r
 |

Partituret har følgende besetning: To fløyter, to oboer, to klarinetter i B (1. sats) og A (2. og 3. sats), to fagotter, fire horn i F, to trompeter i B, tre tromboner (to tenor- og en basstrombone), pauker, basstromme, cymbaler, foruten piano og vanlig stryk.

Konserten er i tre satser:

1. *Moderato*
2. *Adagio sostenuto – Più animato – Tempo I*
3. *Allegro scherzando*

Eksterne lenker
---------------

* Klaverkonsert nr. 2, op. 18: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Oberst Nicholas Joseph «Nick» Fury** er en fiktiv helt fra andre verdenskrig og senere superspion i Marvel Comics. Han ble skapt av tegner Jack Kirby og manusforfatter og tegneserieskaper Stan Lee. Fury ble først introdusert i tegneserien *Sgt. Fury and his Howling Commandos*, i mai 1963. Det var en krigsserie med oberst Fury som leder av en enhet fra U.S. Army. Furys kjennetegn er en lapp over venstre øye og gjerne en sigar i munnviken.

I senere historier ble Fury fremstilt som CIA-agent, spion og leder for et føderalt byrå med navnet S.H.I.E.L.D.. Det blir senere kjent at han tar en spesiell medisin kalt *Infinity Formula* som stopper aldring og tillater at han er frisk og aktiv til tross for sin alder.

Nick Fury opptrer i en rekke Marvel-historier, både tegneserier, anomasjonsfilmer og spillefilmer, og er kjent for å være personen bak opprettelse av superhelt-gruppen *Avengers* (Hevnerne). Gruppen satte sammen superheltene Thor, Captain America, Iron Man og av og til Hulk, sammen med en rekke andre superhelter. I en 1998 har David Hasselhoff rollen som Fury i TV-filmen *Nick Fury: Agent of S.H.I.E.L.D.*. I 2008 er det Samuel L. Jackson som har rollen i filmen *Iron Man*. Han dukker opp igjen i filmene *Iron Man 2*, *Thor*, *Captain America: The First Avenger*, og *The Avengers*. Dette er de første filmene i en rekke på 9 planlagte filmer hvor Jackson skal spille Fury. I versjonen presentert i *Ultimate Marvel* er tegningene av Fury basert på Samuel L. Jackson's utseende, i god til før han Jackson fikk filmrollen.

Referanser
----------

1. ↑  Sara Wayland (19. april 2010). «Samuel L. Jackson Talks *Iron Man 2*, *Nick Fury*, *Captain America*, *Thor* and *The Avengers*». Collider. Arkivert fra originalen 12. februar 2013. Besøkt 23. april 2010.
2. ↑  Kit, Borys (25. februar 2009). «Jackson's Fury in flurry of Marvel films». *The Hollywood Reporter*. Arkivert fra originalen 28. februar 2009. Besøkt 25. januar 2010.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 28. februar 2009. Besøkt 20. april 2013. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  Larsuel, Kamal. «August 2005 Interview». Samuel L. Jackson Official Website. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 14. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nick Fury – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Nick Jonas and the Administration** er et sideprosjekt fra Nick Jonas, som er mest kjent fra Jonas Brothers. Bandet består av sanger, gitarist og låtskriver Nick Jonas, bassist John Fields, trommeslager Michael Bland, keyboardist Tommy Barbarella, og gitarist David Ryan Harris. Sonny Thompson vil ta over plassen til David Ryan Harris under tureen i 2010.  

Gruppa fikk navnet Nick Jonas and the Administration på grunn av Nick's interesse for politikk.

Starten
-------

"I had written five or six songs that were on my heart, things that were just pouring out of me with this new and exciting sound," sa Nick Jonas. "They weren't necessarily right for the Jonas Brothers, but I thought they could be perfect for something else."

Jonas Brothers skrev på sin personlige Myspace side 28. oktober at dette bare var et sideprosjekt og ikke slutten på Jonas Brothers.

Debutalbumet *Who I Am* kom ut 2. februar 2010.

Diskografi
----------

**Studioalbum**

| År | Albumdetaljer |
| --- | --- |
| 2010 | ***Who I Am***Første studioalbumUtgitt 2. februarPlateselskap: Hollywood Records |
|

**Singler**

| År | Singel | Album |
| --- | --- | --- |
| 2010 | «Who I Am» | *Who I Am* |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nick Jonas and the Administration på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Nick Jonas and the Administration på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Nick Jonas and the Administration på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Nick Jonas and the Administration på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Nick Jonas and the Administration på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Nick Jonas and the Administration på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Nick Jonas and the Administration på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Mostowa-gaten i Nybyen
**Nybyen** i Warszawa (polsk *Nowe Miasto*) ble anlagt i det 15. århundre nord for Gamlebyen og forbundet med denne gjennom Freta-gaten, som begynner ved Portfestningen. Det var her blant annet Marie Curie vokste opp. 

De viktigste severdighetene i Nybyen er Den helligste Jomfru Marias hjemsøkelses kirke, St. Kasimir kirke, Helligåndskirken, St. Jacek kirke, St. Frans kirke, St. Benon kirke, Raczyński-palasset, Sapieha-palasset, Nybytorget med mursteinshus, Mostowa-gaten, Freta-gaten og Maria Skłodowska Curie-museet.

Historie
--------

St. Kasimir kirke på Nybytorget
Warszawa, som var omringet av bymurer, viste seg å være for liten for den tilstrømmende befolkningen i det 14. århundre. I 1408 opprettet Janusz I av Masovia en ny by, den såkalte Nye Warszawa (*Nowa Warszawa*), nord for Gamlebyen ved veien til byen Zakroczym. Nybyens våpenskjold fremstilte en jomfru med en enhjørning, og rådhuset befant seg på midten av Nybytorget. Nybyen ble innlemmet i Warszawa først i 1791 etter opphevelsen av Warszawa-jurydykaene. 

Slik som Gamlebyen ble nesten hele Nybyen sprengt i luften av de tyske nazistene under andre verdenskrig, og ble senere gjenoppbygd etter krigen på 1950-tallet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Hammerstads gate** (1–23E, 2–50) er en gate på Majorstuen i Oslo. Den går i dag fra Industrigata til Gydas vei. 

Gaten ble i 1879 oppkalt etter stortingsmann og gårdbruker Ole Larsen Hammerstad (1817–1873) som var fra Østre Toten. Husrekken 1–11 er leiegårder fra 1880–1890-årene som ble solgt fra Balkeby. Den gamle trehusbebyggelsen som stod der brant i 1879. Nr. 7 var fra 1887 Arbeidshjem for blinde, senere barnehjem. Kart fra 1881 viser at gatens navn var Hammerstads Gade og var så sent som i 1896 anlagt og bebygd kun fra Industrigata til Schultz' gate, dvs. ett kvartal.

Hammerstads gate 12
-------------------

**Hammerstads gate 12** ble tegnet av arkitekt Arne Enger i 1921 (-1924) og byggeanmeldt i Kristiania 1923. Bygget ble ferdigstilt i 1925. I arkitektens tegninger er denne gården omtalt som Hammerstadsgaten. Bygningen er oppført i slemmet tegl med trebjelkelag og i en arkitektur påvirket av nasjonalromantiske strømninger. Enger tegnet på samme tid den tilliggende hjørnebygningen Jacob Aalls gate 27.

Hammerstads gate ligger på den tidligere løkkeeiendommen Sorgenfri (eg. fra 1741) som lå mellom Majorstuen og Stensparken. Løkkeeiendommens endelige størrelse og navn er fra 1817, og den ble utskilt fra Nedre Blindern gård i 1856. Selve bebyggelsen på Sorgenfriløkken lå der kvartalet syd for Hammerstadsgate 12 ligger, mellom Trudvangveien og Ole Vigs gate.

Hammerstads gate 12 (gnr 215, bnr 86) ble opprettet som egen eiendom 2. mars 1918 og med et tomteareal på 1456,8 m2. Fra 1924 til 1984 var gården organisert som et aksjeselskap, A/S Hammerstads gate 12. Gården ble seksjonert som Sameiet Hammerstads gate 12 i 1984.

Noen bygninger
--------------

* Nr.1. Tegnet av arkitekt Frithjof Kossuth AslesenNr.1. Tegnet av arkitekt Frithjof Kossuth Aslesen
* Nr. 12 A og B.Nr. 12 A og B.
* Nr. 14. Hjørnegård mot Kirkeveien.Nr. 14. Hjørnegård mot Kirkeveien.
* Nr. 24–34, Trudvangkomplekset. Arkitekt Carl Anian Aaman.Nr. 24–34, Trudvangkomplekset. Arkitekt Carl Anian Aaman.

Referanser
----------

1. ↑  Geir Tandberg:Arkitektur og historie i Oslo:Frithjof Kossuth Aslesen
2. ↑  Geir Tandberg:Arkitektur og historie i Oslo:Carl Anian Aaman

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hammerstads gate». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 230. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hammerhaien** (engelsk *great hammerhead*) er en hai som er lett gjenkjennelig på grunn av at hodet er formet som en hammer. Øynene sitter helt i kantene av hodet.

Lengden varierer fra ca. tre meter til opptil seks meter.

Den største hammerhaien som hittil er blitt registrert ble fanget i Boca Grande i Florida den 23. mai 2006. Den veide ca. 580 kg, var ca. 4,5 meter lang, og hadde 55 små haibabyer i magen. 52 av disse var nesten ferdig utviklet, mens tre var underutviklet. Dette er det største antall som noensinne er funnet i en hammerhai, og dermed slo haien to verdensrekorder samtidig. Ifølge forskerne var haien bare noen få dager i fra å føde.

Vanligvis føder hammerhaiene levende unger med kull på ca. 20-40 yngel, som vokser opp på grunt vann. De voksne dyrene jakter i flokk på dypere vann.

På undersiden av hodet har haien hundrevis av ekstra følsomme porer. Disse porene gjør trolig at haien klarer å lete mer effektivt på havbunnen etter nedgravd fisk som piggrokker, som er en av hammerhaiens yndlingsretter. I tillegg spiser den krepsdyr, fisk og blekksprut.

Selv om det å fjerne finnene på hammerhaier og andre haier nå er forbudt i mange land, er finnene til hammerhaien spesielt ettertraktet som mat i det østlige Asia. *Se haifinnesuppe*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hammerhai* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *hammerhai* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hammerhai* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *hammerhai* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *hammerhai* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *hammerhai* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sphyrna mokarran* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Sphyrna mokarran* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
En **overslagsbevilgning** er i norsk offentlig sektor en utgift hvor størrelsen på utgiftene er fastsatt av en regel. Overslagsbevilgning gir hjemmel til å overskride hvor mye som er bevilget mot etterfølgende framlegg for Stortinget.

For eksempel blir de endelige årlige utgiftene til barnetrygd avhengig av antall barn som fødes, antall barn som dør eller migrerer osv. Likevel kan kostnadene forutses basert på kunnskaper om befolkningsutvikling. Hadde ikke barnetrygden vært en overslagsbevilgning kunne en i teorien risikert at foreldre ikke fikk barnetrygd ved årsslutt hvis det var født flere barn enn forventet. Andre eksempler på overslagsbevilgninger er utgifter til innsatsstyrt finansiering av helseforetak, utdanningsstøtte gjennom Statens lånekasse for utdanning og pensjonsutbetalinger fra Statens pensjonskasse. De regelstyrte utgiftene framskrives på grunnlag av forventninger om utbetalingene forutsatt uendret regelverk og forventet demografisk utvikling. Konsekvenser av regelverksendringer som foreslås i budsjetteringsåret, innarbeides også.

Referanser
----------

1. ↑  «Bevilgningsreglementet». *Stortinget*. 8. februar 2008. Besøkt 11. oktober 2016.
2. ↑  «Statsbudsjettet». *www.statsbudsjettet.no*. Arkivert fra originalen 11. oktober 2016. Besøkt 11. oktober 2016.
Denne artikkelen omhandler diktet av Chaucer.  For Shakespeares skuespill, se Troilus og Kressida.
Chaucer leser fra sitt *Troylus og Criseyde*: fra et tidlig manuskript fra 1400-tallet nå oppbevart ved Corpus Christi College, Cambridge.
***Troilus og Criseyde*** er et kongelig rimdikt (*rime royale*) av Geoffrey Chaucer som gjenforteller den tragiske fortellingen om Troilus, en prins fra Troja, og Criseyde, en kvinne fra Troja. Criseyde hevdet evig kjærlighet, men når hun er sendt til grekerne som en utveksling av gisler knytter hun seg til en annen. Mange Chaucerforskere betrakter dette som ett av hans beste verk og det ga også inspirasjon til William Shakespeares skuespill med likelydende tittel skrevet 1602. Chaucers dikt ble antagelig skrevet en gang i tidsrommet 1374 – 1386 og representerer et unntak i hans diktning ved at han faktisk fullførte det.

Troilus og Criseyde er et eksempel på en hoffromanse, og selv om det inneholder mange fellestrekk fra sjangeren er en generisk klassifikasjon et område for betydelig debatt innenfor forskningen av middelengelsk litteratur. Figuren Troilus er nevnt en gang hos Homer som en tapper sønn av kong Priam som døde i kamp, men den faktiske bakgrunnen for fortellingen strekker seg tilbake til middelalderen, ikke antikken (derav har figurene tildels også andre navn enn hos Homer). Det ble først skrevet av Benoît de Sainte-Maure, en fransk poet på 1100-tallet, i hans dikt *Roman de Troie*. Italieneren Giovanni Boccaccio skrev fortellingen på nytt i sin *Il Filostrato* og som igjen ble Chaucers hovedkilde og inspirasjon. Shakespeares utgave var delvis inspirert av Chaucers verk. Diktet ble fortsatt av Robert Henryson i hans *Testament of Cresseid* (*Cresseids testamente*). Henryson er mindre begeistret for Chaucers vennlige behandling av Criseyde og straffer henne åpent for hennes troløshet.

Forholdet mellom Chaucers *Troilus og Criseyde* og hans kildemateriale (*Il Filostrato*) er diskutert omfattende av den britisk forfatter og litteraturviteren C.S. Lewis i essayet *The Allegory of Love* (*Kjærlighetens allegori*). Chaucers dikt reflekterer en mindre kynisk og mindre misogynt (mistro eller hat til kvinner) verdenssyn enn Boccaccios. Chaucers Pandarus har gode hensikter ved at han forsøker å megle mellom sin niese Criseyde og Troilus. Chaucers Criseyde er oppriktig, og heller engstelig enn kun troløs. Fortellingens tristhet blir lettet med humor. Chaucers figurer er fargerike og generelt gjorde Chaucer Boccaccios fortelling lengre, strammere og bedre.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Troilus and Criseyde – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* *Troilus and Criseyde*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Trold, der vejrer kristenblod** er en bronseskulptur opprinnelig skapt av Niels Hansen Jacobsen i 1896. 

Figuren viser et mannslignende, muskuløst troll som med den ene hånden holder sin hale og med den andre griper ut etter beskueren. Den ble bestilt i bronse hos kunstneren av brygger Carl Jacobsen i 1901–1902. Den ferdige skulpturen ble oppstillet ved Jesuskirken i Valby ved København, men da symbolikken ble for sterk for Valbyboerne, ble skulpturen flyttet Ny Carlsberg Glyptoteks have hvor den stadig står. Først ble den plassert for gavlen av Glyptoteket, ut mot Tietgensgade, siden ble den flyttet til haveanlegget bak museet hvor også Auguste Rodins *Tenkeren* står. På 1990-tallet ønsket flere borgere i Valby at trollskulpturen skulle stilles tilbake. Men da Glyptoteket ikke ville avgi skulpturen, ble det i forbindelse med Ny Carlsbergfondets 100 årsjubileum i stedet fremstilt en kopi som ble oppstillet ved Jesuskirken.

Vejen
-----

I 1923 tilkom en kopi foran Kunstmuseet i Vejen i Jylland, som en del av *Troldespringvandet*. Takket være brannvarme fra det nærliggende elverket, sprang vannet her året rundt frem til 1950-årene. Hvis man besøkte springvannet en kald frostdag ville derfor trollet fremstå i sitt rette element omgitt av damp fra det glohete vannet. Det er denne kopien som kalles «Trold, der lugter menneskekød» i Weilbachs Kunstnerleksikon. Trollet er blitt Vejens vartegn, og inntil Strukturreformen i 2007 inngikk det i kommunens blå-gyldne våpenskjold. I 2011 skulle, ifølge arkitekten, konturen av trollskulpturen utsmykke en ny åtteetasjes bygning i Vejen. Etter protester fra kristne som mente at skulpturen var uttrykk for kristenforfølgelse, ble utsmykningen droppet.

Referanser
----------

1. ↑  «Trold, der vejrer kristenblod». *Weilbachs Kunstnerleksikon*. Kunstindeks Danmark. Besøkt 12. mars 2017.
2. ↑  «Trold vejrer kristent blod». Jesuskirken - Valby Sogn. Arkivert fra originalen 13. mars 2017. Besøkt 12. mars 2017.
3. 1 2  Teresa Nielsen. «En Trold, der vejrer Kristenkød». Vejen Kunstmuseum. Besøkt 12. mars 2017.
4. ↑  «En Trold, der vejrer Menneskekød». *Weilbachs Kunstnerleksikon*. Kunstindeks Danmark. Besøkt 12. mars 2017.
5. ↑  Jon Gehlert (10. februar 2011). «Trold på jagt efter kristne vækker harme i Vejen». Kristeligt Dagblad. Besøkt 12. mars 2017.
6. ↑  Jon Gehlert (28. april 2011). «Protester fra kristne får by til at fjerne trold fra udsmykning». Kristeligt Dagblad. Besøkt 12. mars 2017.

Portal: Danmark
**Nils Stolzlechner** (født 1962 i Østerrike) er en tidligere amerikansk skihopper av østerriksk opprinnelse. Han konkurrerte internasjonalt mellom 1982 og 1986.

Stolzlechner debuterte internasjonalt med 6.-plass i lagkonkurransen i VM i Oslo i 1982, og ble nummer 5 i lagkonkurransen i VM i Innsbruck i 1985. Hans beste plassering individuelt i VM er 25.-plass i normalbakken i Seefeld i 1985. I verdenscupen er hans beste resultat en 8.-plass i Cortina d'Ampezzo i 1985. Sammenlagt i verdenscupen ble han som best nummer 49 i 1984/85. I VM i skiflyging i Harrachov i 1983 ble han nummer 29. Hans beste sammenlagtplassering i den tysk-østerrikske hoppuka var 34.-plass i 1983/84.

Etter at han ga seg som skihopper, begynte han med surfing og senere kiteboarding. Han er i dag (2009) rangert som USAs femte beste kiteboarder. Han er direktør for et hotell i Corpus Christi, Texas, og driver i tillegg sitt eget kiteboard-designfirma.

Referanser
----------

1. ↑  US Wind and Water Open Arkivert 11. juni 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Kiteboarding Magazine: Right on course[*død lenke*] (oktober/november 2008)

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* The Kiteboarder Magazine[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nils Stolzlechner – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Nils J. Stene** (1886–1955) var en norsk bokholder, middelaldergenealog og lokalhistoriker fra Sunnmøre.

Liv
---

Han vokste opp på et småbruk under Apalset i Ørskog på Sunnmøre. Faren kom opprinnelig fra Romerike, mens moren var fra Stranda. Han gikk på folkeskolen i Sjøholt. Etter konfirmasjonen dro han til Ålesund og ble ansatt som selger hos en kolonialhandler. Etter bybrannen i Ålesund i 1904 vendte han tilbake til Ørskog, hvor han tok et kurs ved fylkesskolen, før han avsluttet utdannelsen ved handelsskolen i Ålesund. Stene ble deretter ansatt som bokholder på kontoret hos Storsildlaget (senere Noregs Sildesalgslag) i Bergen, hvor han ble værende til sin død ett år før pensjonsalderen.

Virke
-----

Stene var selvlært lokalhistoriker og genealog. Det begynte med en interesse for hans egen slekts opphav, men Stene lærte seg etterhvert gammelnorsk og fremmede språk og brukte all sin fritid på arkivstudier og forskningsarbeid. I det lokalhistoriske arbeidet samarbeidet han med lektor Lars Strømme, som også hadde tilknytning til Ørskog.

Stene skrev først og fremst en del artikler for *Norsk slektshistorisk tidsskrift* om forskjellige norske middelalderslekter. I sin oversikt over norsk slektsforskning bedømmer genealogen Henning Sollied at Stenes artikler «på mange punkter er logisk og metodisk godt opbygget». Han skrev en historisk innledning til bygdeboken *Soga om Sande og Rovde* (1935), og var dessuten gjennom en mannsalder behjelpelig for andre forskere når det gjaldt å skaffe opplysninger fra arkivene.

Gjennom sine arkivstudier hadde Stene opparbeidet en stor kildesamling som han aldri rakk å bearbeide. Ved hans død ble samlingen innkjøpt av Sunnmøre museum.

Utgivelser
----------

* «Sagbruk og trelasthandel paa Sunnmøre i gamle dagar», i *Tidsskrift for Sunnmøre historielag* (1922), s. 1–17
* «Fra bankfiskets morgen», i *Sunnmørsposten* 9. oktober 1928, s. 5
* «Kruckow’erne i Norge», i *Norsk slektshistorisk tidsskrift* III (1932), s. 137–159
* «Slekten «Dal» til Frang», i *Norsk slektshistorisk tidsskrift* III (1932), s. 250–262
* «Norsk-Islandske slegtsforbindelser i Middelalderen», i *Norsk slektshistorisk tidsskrift* IV (1934)
* «Erkebiskop Eskils slekt?», i *Norsk slektshistorisk tidsskrift* V (1936), s. 185–213
* «Tom i Råde», i *Norsk slektshistorisk tidsskrift* VII (1939)

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stene underskrev ofte artiklene sine med «N. Stene». I litteraturen finnes han omtalt også som «Niels Stene», «Nikolai Stene» og «Nicolai Stene».
3. ↑  Sollied, Henning (1944). *Norsk slektsforskning i senere tid*. no#: Cammermeyers boghandel. s. 36.

Litteratur
----------

* Kjølås, Gerhard (1964). *Ørskog gjennom tidene*. Banken. s. 484–485.
* «Fiskaren». Bergen. 26. oktober 1955.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  i skihopping: |
| Skihopp Junior-VM |
| Gull | 2012 Erzurum | Laghopping |

**Simen Key Grimsrud** (født 22. mars 1992) er en norsk skihopper fra Asker som er en del av Asker Skiklubb og teamet Kollenhopp.

Grimsrud satt personlig rekord med 203 meter i Vikersundbakken den 24. januar 2013.
Han debuterte i verdenscupen i storbakkerennet på Lillehammer 25. november 2012 med en 28.-plass, som også er hans første verdenscuppoeng og hittil beste plassering.

Grimsrud har deltatt i junior-VM to ganger og hans beste individuelle plassering er en 11.-plass. Han var også på det historiske laget som tok Norges første, og hittil eneste, gullmedalje i lagkonkurransen i Erzurum 2012. De andre hopperne på laget var Mats Berggaard, Espen Røe og Phillip Sjøen. 

Grimsrud har flere topp 10-plasseringer i Kontinentalcupen med en 2.-plass i Brotterode den 4. februar 2012 som den beste. Han er norgesmester i laghopp både i senior- og junior klassen. Beste individuelle plasseringer i NM er 8.-plass i normalbakken på Rena i 2013 og en 3.-plass i junior NM i Midtstuen i 2011. 

Grimsrud representerte Norge under European Youth Olympic Festival i Szczyrk i Polen i 2009. Her ble han nummer åtte.

Referanser
----------

1. ↑  Asker-skiklubb.no – Profil, Simen Grimsrud Arkivert 10. januar 2011 hos Wayback Machine. (Besøkt 10. november 2013)
2. ↑  Kollenhopp.no Arkivert 10. januar 2008 hos Wayback Machine. (Besøkt 10. november 2013)
3. ↑  fis-ski.com – Lillehammer 2013, World Cup - Men's HS138 (besøkt 10. november 2013)
4. ↑  fis-ski.com – Erzurum 2012, FIS Junior World Ski Championships - Men's Team HS109 (besøkt 10. november 2013)
5. ↑  fis-ski.com – Brotterode 2012, Continental Cup - Men's HS110 (besøkt 10. november 2013)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simen Key Grimsrud – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Askergutt klinte til i Midtstubakken
* Trippel norsk i Brotterode
* Historisk lag-gull til Norge i junior-VM
* Seier til Grimsrud i FIS rennet på Notodden
**Simca 1307/08/09** (1975–86) er en familiebil fra franske Simca som ble Årets Bil i Europa i 1976

Den var en kombi tegnet av briten Roy Axe (1937–2010) ved Chryslers designsenter i England, men bygget ved Simcas fabrikk i Poissy i Frankrike. Den var noe større enn forgjengeren Simca 1301 og 1501, og som Simca 1100 hadde den bakluke (kombi).

Simcatiden
----------

**1307** "GLS" hadde 1,294 liter bensinmotor og 68 hk, med elektronisk tenning, forhjulsdrift og skivebremser foran. Med 1307 "S" fikk man dobbelt så mange forgassere. **1308** "GT" hadde 1,442 l motor og elektriske vindusheiser. I 1979 kom **1309** "SX" med automatgir og 1,592 l motor ("Jubilee" med velur og felger i lettmetall).

Fra 1976 solgt i England som **Chrysler Alpine** og i Spania som **Chrysler 150**.

Talbottiden
-----------

Simca ble overtatt av Talbot og med noe endret utseende ble den fra 1980 solgt som **Talbot 1510** (Alpine 1510 i England). En sedanutgave be kalt **Talbot Solara**, også bygd ved Valmet i Finland. Produksjonen endte i Frankrike i 1985, og i 1986 i Storbritannia, der med utstyrsvariantene "Rapier" og "Minx".

Den russiskbygde Moskvitch-2141 "Aleko" ble bygget fra 1986 til de gikk konkurs i 2002, og er svært lik Talbot 1510.

* Simca 1307 GLS Simca 1307 GLS
* 1308 GT 1308 GT
* Chrysler Alpine 1308 Chrysler Alpine 1308
* Talbot 150, Spania Talbot 150, Spania
* Talbot 1510 Talbot 1510
* Talbot Solara Talbot Solara
* Moskvitch Aleko Moskvitch Aleko

Referanser
----------

1. ↑  Detaljerte opplysninger er fra Andy Thompson og Keith Adams' artikkel *The Chrysler Alpine, SIMCA 1307 / 1308, Talbot 1510, and Talbot Solara* (engelsk), sist lest den 4. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simca 1307/1308 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BilNorge: Simca 1307/1308
* BilHistorie.no: Simca 1307


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |