recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Orienteringsklubben Sør** (også **OK-Sør**; stiftet 6. januar 1978) er en orienteringsklubb fra Kristiansand, med tilholdssted i byens østre del – primært bydelene Randesund og Tveit. Klubben har fokus på breddeidrett, med 100–150 medlemmer i alle aldersgrupper.

Klubben arrangerer flere orienteringsløp. Arrangør av Sørløpene siden 1982, et todagers løp som på det meste hadde 1 200 deltakere. Hvert fjerde år arrangerer klubben Sørlandsgaloppen, sammen med flere andre klubber i Vest-Agder. De arrangerer også et tradsisjonrikt løp andre juledag, samt Gildesprinten med ca. 400 elever fra skolene i nærområdet.

Forekomster i mesterskap
------------------------

Klubbgrunnlegger Egil Johansen representerte klubben fra 1978 til 1985 og tok i den perioden tre VM-medaljer (to gull og ett sølv), samt ni NM-medaljer (fire gull, tre sølv og to bronse).

 

|  |  |
| --- | --- |
| VM-meritter
* **Klassisk**
	+ Gull 1978 (Egil Johansen)
	+ Sølv 1978 (Egil Johansen)
* **Stafett**
	+ Gull 1978 (Egil Johansen)

  | NM-meritter
* **Langdistanse** («Klassisk distanse» før 2004)
	+ Gull 1978, 1979 (Egil Johansen)
* **Ultralang distanse** («Langdistanse» før 2004)
	+ Gull 1978 (Egil Johansen)
	+ Sølv 1982, 1983 (Egil Johansen)
* **Nattorientering**
	+ Gull 1980 (Egil Johansen)
	+ Sølv 1979 (Egil Johansen)
	+ Bronse 1981, 1985 (Egil Johansen)

  |

Referanser
----------

1. 1 2  «Litt om klubben vår». Orienteringsklubben Sør. Besøkt 16. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Dirk Boest Gips** (født 30. juli 1864 i Dordrecht, død 11. november 1920 i Haag) var en nederlandske skytter som deltok under OL 1900 i Paris.

Boest Gips vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass på 50 meter militærpistol lagskyting. Det var 20 deltakere fra fire nasjoner som deltok i konkurransen 50 meter militærpistol. Den med høyest score etter 60 skudd vant den individuelle konkurransen og i lagkonkurransen ble resultatet av de fem deltakerne fra hver nasjon summert. 
De andre skytterne på det nederlandske laget var; Solko van den Bergh, Antonius Bouwens, Henrik Sillem og Anthony Sweijs. 
Boest Gips kom på sjetteplass i den individuelle konkurransen med 437 poeng, som var det beste resultatet i lagskytingen for Nederland.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i skyting, 50 meter pistol, lagskyting (Nederland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dirk Boest Gips – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dirk Boest Gips – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dirk Boest Gips – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dirk Boest Gips – ISSF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**East Carolina University** er et delstatseid universitet i Greenville i delstaten Nord-Carolina, USA. Det ble grunnlagt som lærerskole i 1907, og er i dag den største campusen som inngår i systemet University of North Carolina, som omfatter alle høyskolene og universitetene i delstaten.

Studenttallet var 24 531 ved *ECU* i 2006, da skolepengene samtidig var US$ 4 003 for studenter fra delstaten. Det gis eksamener helt opp til doktorgradsnivå (Ph.D). fagene omfatter de klassiske basisfagene, IT, business, byggeledelse, medisin, teater og musikk.

Businesskolen *College of Business* tilbyr foruten studier, også bistand til lokale, mindre forretningsdrivende i regionen.

Biblioteket *J.Y.Joyner Library* har om lag 1,3 millioner titler, foruten dokumenter, mikrofilm, osv.

Referanser
----------

1. 1 2   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑  Small Business Institute Arkivert 10. juni 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Joyner Library faktasie Arkivert 10. mars 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) East Carolina University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* ECU College of Business Arkivert 24. februar 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Ernst Christian Einar Ludwig Detlev graf zu Reventlow** (født 18. august 1869 i Husum, død 21. november 1943 i München) var en tysk offiser, journalist og nazipolitiker.

Reventlow fikk aldri noe særlig innpass hos Hitler og tilhørte venstresiden i NSDAP. Han var tidligere aktiv i *Deutschvölkische Freiheitspartei (DVFP).*

Liv og virke
------------

Grev Reventlow ble født Schleswig-Holstein og var sønn av Ludwig Reventlow og Emilie Julie Anna Louise Rantzau. 

Reventlow satset på en militær karriere i sjøforsvaret under Det tyske keiserriket og nådde løytnantsgrad før han ble tvunget til å trekke seg grunnet sitt ekteskap med franske Marie-Gabrielle-Blanche d'Allemont.

I 1920 startet han sin egen avis, *Der Reichswart*, som kom ut helt frem til hans død.

I starten av sin politiske karriere tilhørte han den radikale delen av tysk nasjonalisme og flørtet med nasjonalbolsjevikske ideer. Han var medlem av flere nasjonalistiske partier og ble valgt inn i Riksdagen for *Deutschvölkische Freiheitspartei (DVFP)*. Han kom imidlertid fort i uoverensstemmelser med mer konservative partifeller, brøt ut i 1927 og ble medlem av det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderpartiet, NSDAP, noe som bidro til å styrke partiet i den nordlige delen av Tyskland.

Reventlow fikk aldri Hitlers støtte, men siden han hadde en stor personlig popularitet valgte Hitler å ignorere ham. 

En periode var Reventlow leder for *Deutsche Glaubensbewegung* (tyske trosbevegelse), en religiøs organisasjon med målsetting å erstatte kristendommen med en «arisk-nordisk» tro.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Ernst zu Reventlow, BNF-ID 10607879c[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Ernst Reventlow i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (de) Verk av og om Ernst Reventlow i Deutsche Digitale Bibliothek
* Reventlows familietre[*død lenke*]
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) The Encyclopedia Americana (1920)/Reventlow, Ernst, Count – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Dagmar Augusta Walle-Hansen** (født 24. august 1871 i Kristiania, død 6. juli 1954) var en norsk pianist og musikkpedagog.

Dagmar Walle-Hansen var datter av Hans Martin Hansen (1837-1895) og musikklærer Josefine Amalie Walle (1841-1925).

Walle-Hansen fikk først pianoundervisning av sin mor, og siden var hun elev av Otto Winther-Hjelm og Agathe Backer-Grøndahl, før hun studerte hos C. G. P. Grädener, A. Rückauf og Theodor Leschetizky i Wien. Hos sistnevnte var hun i 21 år, og her ga hun med tiden selv undervisning som hans hjelpelærer.

Dagmar Walle-Hansen fikk sin debut i Kristiania i 1888. I Wien opptrådte hun første gang i 1891, og samme sted fremførte hun i 1896 Griegs a-mollkonsert med Grieg selv som dirigent. Senere ga hun blant annet konserter i Dresden, München, Leipzig, Budapest, Praha, Graz, København og Stockholm. 

I 1914 vendte hun tilbake til Norge for godt, og i årene som fulgte virket hun som pedagog. Blant hennes elever var Thora Bratt, Nora Borge, Bergljot Havnevik, Ludvig Nielsen, Judith Heber, Sigrid Bruun Stenseth og Jan Wølner.

Kilder
------

* Gurvin, Olav (1959). *Musikkleksikon*. Oslo: Dreyer.
* *Cappelens musikkleksikon*. Oslo: Cappelen. 1980. ISBN 8202036895.

Referanser
----------

1. ↑  *Norges musikhistorie*. Oppi. 1921. s. 261.
2. ↑  Jordan, Sverre (1954). *Edvard Grieg*. Bergen: Eide. s. 48.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** MusicBrainz
 |
**Dagmar Strand-saken** er en av Norges mest omtalte uoppklarte drapssaker, og startet 15. september 1981 da Dagmar Strand ble funnet brutalt drept i sin egen leilighet i Thereses gate på Bislett, Oslo. Dagmar Strand-saken har vært oppe til ny etterforskning flere ganger. Det ble lagt mye ressurser i saken, og den har vært mye omtalt i medier siden 1981, men politiet har ikke lykkes i å pågripe den eller de skyldige.

Saken
-----

Den 79 år gamle kvinnen Dagmar Strand var kneblet, bundet på hender og føtter og slått ihjel i leiligheten sin på Bislett. Den eller de som tok livet av den eldre kvinnen, var trolig på jakt etter hennes sparepenger. Men drapsmannen eller -mennene forsvant tomhendte. To menn ble sett løpende ned Thereses gate rett før drapet ble oppdaget. Dagmar hadde gjemt pengene i BH-en. Etterforskerne fant 30 000 kroner på den drepte pensjonisten. Men de fant aldri spor som førte til oppklaring av rovmordet.

I 2006 måtte Politiet arkivere saken som foreldet.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten.no – Uløste drapsgåter snart ute på dato* Publisert: 19.10.2011.
2. ↑  *Aftenposten.no – I dag foreldes drapssaken* Publisert: 15.10.2006.

Eksterne lenker
---------------

* Uoppklart – Hvem drepte dem?

Portal: Kriminologi
Portal: Alternativ behandling

***Helse, Mat & Livsstil***, forkortet ***Hemali***, er et norsk magasin med Julia Schreiner Benito som redaktør. Magasinet skal ifølge investorer være en uavhengige nyhetskanal for bedre helse.

Magasinet fokuserer i mest på ernæring, og den redaksjonelle linje er i opposisjon mot myndighetenes offisielle helseråd. Det har i magasinet blitt publisert falsk informasjon om Covid-19, og redaktøren har gått ut med støtte til Svein Østviks opposisjon mot smitteverntiltak og massevaksinasjon. Da Nettavisen i september 2021 valgte å fjerne et debattinnlegg av førsteamanuensis Stig R. Wigestrand fordi det inneholdt faktafeil om koronavaksinasjon, fikk skribenten i stedet innlegget på trykk hos Helse, Mat & Livsstil.

Benito var tidligere redaktør i nettmagasinet *Caluna* som hadde en tilsvarende redaksjonell linje.

Referanser
----------

1. ↑  «Tidligere medietopper jakter på tech-selskaper - Grønbech med som rådgiver». *Kampanje*. 14. desember 2020.
2. ↑  «Faktisk.no: Det har ikke dødd 14 933 av koronavaksinen i Norge». *Nettavisen*. 15. september 2021.
3. ↑  «Debatten med Svein Østvik: Kjennes det godt, NRK?». *Journalisten*. 20. juli 2021.
4. ↑  «Derfor fjernet vi innlegget om vaksine». *Nettavisen*. 29. september 2021.
5. ↑  «–Kan jeg ikke bare rasjonalisere bort vaksine-nysgjerrigheten?». *Helse, Mat & Livsstil*. 29. september 2021.
6. ↑  «Korona, vitaminløgner og konspirasjoner». *Stavanger Aftenblad*. 2. april 2020.
7. ↑  «Det finnes ikke bevis for at C-vitamin hjelper mot koronaviruset». *forskning.no*. 4. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Dagmund Evebø (født 1. oktober 1960 på Sandane i Gloppen kommune) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller i 1. divisjon for Hødd. Han var toppspillerutvikler for Aalesunds fotballklubb i eliteserien inntil Kjetil Rekdal ryddet i rekkene i desember 2008.

Spillerkarrieren
----------------

Evebø hadde en lang karriere som fotballspiller, og spilte for flere klubber på Sunnmøre etter at han avsluttet sin videregående utdannelse ved Firda videregående skole. Han spilte 24 kamper for Hødd i 1. divisjon. Han var også innom Ørsta idrettslag, men han hadde mesteparten av sin spillende karriere for Volda Idrettslag der han spilte 233 kamper.

Trenerkarrieren
---------------

Evebø var spillende trener for Volda i sine siste sesonger for klubben, før han tok over som kun trener. Til sesongen 2005 tok han over Stryn Fotball i 3. divisjon. I januar 2008 ble han ansatt som toppspillerutvikler for Aalesunds fotballklubb. Dette ble Evebøs første heltidsjobb som trener. I desember 2008 mistet Evebø jobben i AaFK, da trener Kjetil Rekdal la kabalen for trenerstaben på nytt.

Se også
-------

* Liste over kjente elever ved Firda videregående skole

Referanser
----------

1. 1 2  
«Adelskalender, 1919-2007». Hødd.no.  *statistikk (worddokument)*[*død lenke*]
2. ↑  
«Adelskalender, 1919-2007». Hødd.no.  *statistikk (worddokument)*[*død lenke*]
3. ↑  
«ADELSTABELL (pr. 15/11-2008)». vti-fotball.no. [*død lenke*]
4. ↑  
«Evebø blir AaFKs nye spillerutvikler». Aftenposten.no. 6. desember 2007. Arkivert fra originalen 5. februar 2008.

met][*død lenke*]
**Dagne Arnung** (født 9. september 1919 på Nesset prestegård i Romsdal, død 19. desember 2009 i Sverige) var en norsk kunstner, illustratør, skulptør og reklametegner.

Liv og virke
------------

Dagne Arnung vokste opp i Sigdal og Vestre Toten, der faren hadde presteembeter. Hun tok middelskoleeksamen i Østre Toten, før hun ble elev ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Utdanningen der var den gangen treårig, og Arnung hadde Per Krogh som lærer i frihåndstegning, og Carsten Lien som hovedlærer (faglærer). Andre lærere var Karl Høgberg og Carl von Hanno.

I 1938 tegnet Arnung omslaget til Lars Hansens bok *Storfossen*, og i 1939 illustrerte hun eventyrboken *Nå kommer julenissene* av Ragnhild Wiesener.

På begynnelsen av 1940-årene ble hun student ved grafisk avdeling (illustrasjon og reklame) ved Staatliche Meisterschule des Deutschen Handwerks i Dresden. Etter dette var hun i to år elev hos dyremaleren Rudolf Schramm Zittau ved Kunstakademiet i Dresden.

Rundt 1958 ble hun ansatt som reklametegner hos Åhlén & Holm i Stockholm. Noen år senere skal hun for det meste arbeidet for firmaets filialer rundt om i Sverige. Ved siden av dette arbeidet var hun ekstralærer i skrift ved Stockholms Stads Handelsskola.

I 1964 arbeidet hun noen måneder i Zürich som reklametegner. Der skapte hun blant annet den visuelle identiteten for firmaet Jelmolis vårkolleksjon, produserte skulpturer til en utstilling om Israel, og laget reklame for firmaet BOAC. Den skulpturteknikken hun hadde lært i Dresden var til da ukjent i Sverige, og etter hjemkomsten fikk hun svært god respons på en serie skulpturer hun laget til Åhléns vårutstilling *Festa Italiana*. På 1960-tallet var hun ellers spesielt interessert i å arbeide med lettbetong som materiale for skulpturer.

Hun bodde i Sverige resten av sitt liv, og døde 19. desember 2009. Gravstedet hennes finnes på Skogskyrkogården i Stockholm.

Familie
-------

Dagne Arnung var datter av sogneprest Nils Andreas Arnung (født Andersen; 1875–1942) og Astrid født Kobro (1884–?). Faren fikk tillatelse til å endre etternavn til *Arnung* ved kongelig resolusjon av 31. august 1907. Hun hadde en søster og en bror. Dagne Arnung forble ugift.

Referanser
----------

1. 1 2  svenskagravar.se: Arnung, Dagne, besøkt 4/11 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Tandberg, Elisa (1968). «Supplementbind til Abel-boken». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. Besøkt 4. november 2020.
3. ↑  «Dette skrev kvinner : bibliografi over norske kvinnelige forfattere med debut før 1931». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. Statens bibliotekhøgskole. 1984. Besøkt 4. november 2020.
4. ↑  «Studentene fra 1896 : minneblad til 50-års jubileet 2. september 1946». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. 1946. Besøkt 4. november 2020. «Arnung, Nils»
5. ↑  «Slegten Kobro». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. Besøkt 4. november 2020.

Kilder
------

* Tandberg, Elisa (1968). *Supplementbind til Abel-boken*. Oslo: [s.n.] s. 54–55.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Kunst
**Arnold Halvor Hansen** (1912–1949) var en norsk motstandsmann. Han er kjent for sin innsats i hjemmestyrkene under andre verdenskrig og ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse.

Hansen var murerarbeider og bodde i Oppegård. Under okkupasjonen kom han med i motstandsarbeid. Hansen tjenestegjorde som jeger og våpeninstruktør i Milorgs distrikt 13, Oslo og omegn.

Mot slutten av krigen ble Hansen livstruende skadet i en tysk aksjon mot Milorg. Den 4. april 1945 gikk Gestapo til aksjon og arresterte tre mann. Hansen gjorde et utfall mot tyskerne og i kampen som fulgte ble han skutt og alvorlig skadet. Utfallet gjorde det mulig for de to andre Milorg-medlemmene å unnslippe. Hansen ble lammet og havnet på sykehus, men fikk dårlig behandling og tilstanden forverret seg.

Hansen mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
I statsråd 16. november 1945 ble Hansen tildelt Krigskorset med sverd for sin innsats. Forsvarsdepartementet uttalte at «Arnold Hansen har vist et fremrakende [sic] mot og en enestående selvoppofrelse og at han dermed har gjort seg fortjent til vår høieste krigsdekorasjon – *Krigskorset m/sverd.»* Saken vakte en viss oppmerksomhet, da Hansen regnes som den eneste fra hjemmestyrkene som ble tildelt Krigskorset. Utmerkelsen ble overlevert av Forsvarssjefen, general Otto Ruge, allerede 3. november.

Hansen døde i 1949 etter fire års sykeleie.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 16. februar 1949[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, «Arnold Hansens begravelse», utgitt 21. februar 1949[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, utgitt 15. februar 1949[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 149–151.
5. ↑  «Det eneste krigskors til H.S. Arnold Hansen fra D.13 dekorert», *Verdens Gang*, 5. november 1945, s. 1.
6. ↑  *Verdens Gang*, 16. februar 1949, s. 8.

Portal: Andre verdenskrig
**Overgangstilstanden** til en kjemisk reaksjon er en spesiell konfigurasjon langs reaksjonskoordinat. Det er definert som tilstanden som tilsvarer den høyeste potensielle energien langs denne reaksjonskoordinaten. Det er ofte merket med det dobbelte dolk ‡ symbolet. 

Som et eksempel forekommer overgangstilstanden vist under. Dette er en SN2-reaksjonen av brometan med et hydroksylanion: 

Den DFT-bestemte geometrien for overgangstilstanden til ovennevnte reaksjon. Avstander er oppført i Ångstrøm. Legg merke til de langstrakte C-Br og C-O båndene, og den trigonale bipyramidale strukturen. 
Det aktiverte komplekset av en reaksjon kan referere til enten overgangstilstanden eller til andre tilstander langs reaksjonskoordinaten mellom reaktanter og produkter, spesielt de nær overgangstilstanden.

Ifølge overgangstilstandsteorien, når reaktantene har gått gjennom overgangstilstandskonfigurasjonen, fortsetter de alltid å danne produkter.

Historien til konseptet
-----------------------

Konseptet med en overgangstilstand har vært viktig i mange teorier om hastigheter til kjemiske reaksjoner. Dette startet med overgangstilstandsteorien, som først ble utviklet rundt 1935 av Henry Eyring, Meredith Gwynne Evans og Polanyi, og introduserte grunnleggende konsepter innen kjemisk kinetikk som fremdeles brukes i dag.

Forklaring
----------

En kollisjon mellom reaktantmolekyler kan resultere i en vellykket reaksjon. Utfallet avhenger av faktorer som molekylenes relative kinetiske energi, relative orientering og indre energi. Selv om kollisjonspartnerne danner et aktivert kompleks, er de ikke nødt til å fortsette og danne produkter, og i stedet kan komplekset falle fra hverandre til reaktantene.

Referanser
----------

1. ↑  Solomons, T. W. Graham (2004). *Organic chemistry.* (8th ed. utg.). Hoboken, NJ: J. Wiley & Sons. ISBN 0-471-41799-8. OCLC 51342697. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. 1 2  Atkins, P. W. (2006). *Atkins' Physical chemistry* (8th ed utg.). New York: W.H. Freeman. s. 809. ISBN 0-7167-8759-8. OCLC 66528976. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
**Herkules skiller Calpe og Abylla** (spansk: **Hércules separa los montes Calpe y Abyla**) er et maleri fra 1634 av den spanske maler Francisco de Zurbarán.

Motiv
-----

Motivet forestiller den greske helten Herkules, som med store anstrengelser forsøker å flytte to klipper. Han står barbent med spredte og bøyde ben, overkropp er lent fremover og hode bøyet. Hendene holder fast om to metallstykker som stikker ut av klippestenene. Mellom disse ses en liten del av havet åpne seg. Foran på bakken ligger køllen.

Herkulessøylene
---------------

Bildet bygger på legenden om Herkules' dyder på Den iberiske halvøy, som mytisk forfar til det spanske monarkiet. Abylla var et fjell i Nord-Afrika mens Calpe lå i Spania, begge også kjent som Herkulessøylene. Adskillelsen av de to skapte Gibraltarstredet og forente Atlanterhavet med Middelhavet. Herkulessøylene ble senere anvendt som symbol i Habsburgdynasties våpenskjold, samt i byvåpnene til Cádiz og Melilla, og i Spanias riksvåpen.

«Herkules skiller Calpe og Abylla» ble opprinnelig malt på kongelig oppfordring til Salón Grande i lystslottet Buen Retiro. Det henger i dag i Madrids Pradomuseum.

Referanser
----------

1. ↑  *Hercules separates Mounts Calpe and Abylla*, museodelprado.es. Besøkt 27. juni 2016
2. ↑  *Hércules separa los montes Calpe y Abyla*, cvc.cervantes.es. Besøkt 27. juni 2016
3. ↑  *Hércules separa los montes Calpe y Abyla*, mismuseos.net. Besøkt 27. juni 2016

Portal: Kunst
***Overgivelse*** er en norsk TV-film regissert av Per Bronken. Han skrev også manuskriptet, som bygger på Oskar Braatens novelle *Overgivelse* fra samlingen *Tapte slag* (1922). Den ble vist i *Fjernsynsteatret* 20. september 1988.

Handling
--------

En gutteflokk, som er pasienter på et tuberkulosesanatorium ved Oslofjorden på 1920-tallet, stiller opp med tapperhet og livsmot i en vanskelig situasjon.

Syn
---

Jo Ørjasæter vurderte filmen slik i sin bok *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse*:

> I Bronkens film ga isolasjonen på øya det som foregikk blant de syke guttene en særlig stemning og fortettet betydning. Billedmessig var filmen utsøkt, vemodig vakker og uttrykksfull. Men spillet holdt ikke mål. Hovedrollene var godt dekket, men det var neppe lagt tilstrekkelig arbeid og omhu i utvelgelsen og instruksjonen av guttene i smårollene.
> 
> 
>

Rolleliste
----------

(Utvalg)

* Sverre Anker Ousdal - Romannen
* Sverre Bentzen - Overlegen
* Anitta Suikkari - Borgny
* Elias Karlsen - Harald
* Henrik Scheele - Doktoren

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Fjernsynsteatret* 20. sep. 1988 - *Overgivelse* på tv.nrk.no
2. ↑   Ørjasæter, Jo: *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse* Oslo : Ad notam Gyldendal, 1994, s. 154 ISBN 8241704224

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Overgivelse* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Overgivelse* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Juniperus horizontalis**  eller «Creeping Juniper» er en art av bartrær som tilhører einerslekten *Juniperus* i sypressfamilien. Den vokser i det nordlige Nord-Amerika – stort sett i hele Canada, og i Alaska, videre lokalt i Montana, Dakota, Minnesota, Wisconsin, Illinois, Michigan og Maine.

Denne einerarten er bare 10-30 cm høy, og krypende.
Arten er en lav busk på 10–20 cm høyde, og er krypende teppedannende med grener som brer seg flere metre utover. Den har grønne, skjellaktige nåler inntil 1–2 mm lange (sjelden inntil 8 mm). Unge nåler er inntil 10 mm lange. Den er nesten uten unntak særbu med hann- og hunnblomster på ulike individer. Bærkonglene modner på 18 måneder til et blått, 5–7 mm stort, rundt eller todelt bær med 2-3 frø. Hannkonglene er 2–4 mm store og sprer sitt pollen om våren.

Arten danner hybrider med *Juniperus virginiana*, særlig der disse møtes i Canada. Noe sjeldnere er hybrider med *Juniperus scopulorum*

Krypende einer er populær ihager, og det er kultivert fram mer enn 100 kunstige varianter: 'Bar Harbor', 'Blue Acres', 'Emerald Spreader', 'Green Acres', og 'Wiltonii'.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Juniperus horizontalis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus horizontalis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Juniperus horizontalis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Juniperus horizontalis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus horizontalis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus horizontalis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus horizontalis* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus horizontalis* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Juniperus horizontalis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus horizontalis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Juniperus horizontalis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Conifer Specialist Group – «Juniperus horizontalis» fra IUCN Red List.
* Conifers.org Arkivert 30. april 2006 hos Wayback Machine. – «Juniperus horizontalis» beskrivelse.
**Leseåret 2010** er en nasjonal satsing for å fremme lesing blant voksne som leser lite. Til grunn for satsingen ligger de to meldingene St.meld. nr. 35 (2007–2008) Mål og meining og St.meld. nr. 23. (2008–2009) Bibliotek.

Målsettingen er en nasjonal, helhetlig lesepolitikk med sikte på å styrke lesekompetansen i hele landet. Dette skal styrke demokratiet ved å gi befolkningen økte leseferdigheter som øker muligheten til samfunnsdeltakelse, kunnskap og opplevelser.

Hovedaktørene
-------------

Kulturdepartementet (KUD) og Kunnskapsdepartementet samarbeider om satsingen og er premissleverandører for Leseåret 2010.
ABM-utvikling, Foreningen !les, Leser søker bok og Norsk Forfattersentrum er sentrale deltakere og har fått midler til tiltak i forbindelse med Leseåret 2010 direkte fra Kulturdepartementet. Landsorganisasjonen i Norge, Kommunenes Sentralforbund, Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon og Næringslivets Hovedorganisasjon har gjennom tilskudd til LO fått midler direkte fra KUD til tiltak i forbindelse med Leseåret 2010.

Norsk Bibliotekforening og LO var initiativtakere til Leseåret.

Referanser
----------

1. ↑  St.meld. nr. 35 (2007–2008) Mål og meining
2. ↑  St.meld. nr. 23. (2008–2009) Bibliotek
**Overformynderi** var en betegnelse for et kommunalt norsk organ som hadde som hovedoppgaver å forvalte midlene til umyndige (mindreårige og de voksne som var umyndiggjorte) og de som var satt under hjelpevergemål, og kontrollere verger og deres regnskaper. Overformynderiet hadde også tilsyn med verger og hjelpeverger og deres forvaltning av hjelpetrengendes verdier. Arbeidet var regulert av vergemålsloven (1927), og overformynderne ble valgt av kommunen. I de større kommunene var det ofte ansatt en fast formann, som måtte ha juridisk embetseksamen. Fylkesmannen var klageinstans.

For eksempel tok Overformynderiet kontroll over et barns penger hvis barnet arvet over kr 75 000.

En ny vergemålslov fra 2010 trådte i kraft i 2013. Den nye loven gjør statsforvalteren til lokal ***vergemålsmyndighet***.
Beløpsgrensen ble også endret fra 75 000 til to ganger folketrygdens grunnbeløp (G), dvs. 212.798 kroner i 2021. Se § 26 i vergemålsforskriften.

Historikk
---------

Arkivene fra den perioden hvor overformynderiene har vært underlagt kommunal forvaltning skal avleveres til kommunale arkivdepot.

Referanser
----------

1. ↑  NTB/Julie Strand Offerdal: Kvitter seg med overformynderiene, Haugesund Avis, 30. juni 2013
2. ↑  Overformynderiet, *Aftenposten fakta*, 21. september 2008, side 3.
3. ↑  Dine Penger: Du kan unngå overformynderiet Arkivert 24. februar 2008 hos Wayback Machine. *VG Nett*, besøkt 2008-10-01.
4. ↑  LOV 2010-03-26 nr 09: Lov om vergemål (vergemålsloven), Lovdata, besøkt 12. mai 2012.
5. ↑  FOR-2013-02-15-201: Forskrift til vergemålsloven (vergemålsforskriften), Lovdata, besøkt 26. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
***Attacus taprobanis*** er en sommerfugl som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).

Utseende
--------

En meget stor (vingespenn ca. 170-180 millimeter), rødbrun påfuglspinner med sigdformede forvinger, særlig hos hannen, som er spinklere og mer smalvinget enn hunnen. Hos denne arten er vingene nokså mørkt rødlig brune, tverrbåndet er tydelig rosa, men med lite hvitt, vingenes gjennomsiktige flekker er smalt trekantede hos hannen, store og dråpeformede hos hunnen, på forvingen er det i tillegg en ganske smal, liten flekk foran den store.

Levevis
-------

Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.

Utbredelse
----------

Arten lever i det sørlige India og er dermed den eneste arten i slekten *Attacus* på det asiatiske fastlandet, bortsett fra den vidt utbredte atlasspinneren (*Attacus atlas*).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Gruppen Apoditrysia
									* Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
										+ Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
											- Familien påfuglspinnere, Saturniidae
												* Underfamilien Saturniinae – 59 slekter med ca. 500 arter. Muligens en parafyletisk gruppering.
													+ Slektsgruppen Attacini – inneholder mange svært store arter
														- Slekten *Attacus* Linnaeus, 1767
															* *Attacus taprobanis* Moore, 1882

Kilder
------

* Bilder av arten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Attacus taprobanis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Attacus taprobanis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Saturniidae Web - *Attacus taprobanis*. Med bilde av arten
Demonstranter fra Folkeaksjonen mot Altautbyggingen i Stilla i Alta kommune. Utbyggingen av Alta kraftverk var omstridt fra planene kom i 1968. I 1979 forhindret folkeaksjonens lenkegjeng i Stilla arbeidet med anleggsveien. På det meste var det over 800 demonstranter. I januar 1981 forhindret politiet ca. 500 demonstranter og veiarbeidet tok til. Foto: Riksarkivet 
**Stilla** er et sted i Alta kommune i Finnmark. Det ligger ved Tverrelva, nederst i Stilladalen, og rundt syv kilometer sørøst for tettstedet Tverrelvdalen. Det er ingen fast bosetning i Stilla, og området domineres av skiferbruddene i Stilla Skiferfelt, et av fire steder for utvinning av altaskifer.

Ved Stilla ligger også «Nullpunktet», som ble kjent i sammenheng med Alta-konflikten og utbyggingen av Alta kraftverk. Sommeren 1979 og i januar 1981 ble veitraseen for anleggsveien videre til anleggsområdet i Sautso blokkert i sivil ulydighet-aksjoner fra Folkeaksjonen mot utbygging av Alta-Kautokeinovassdraget.

Referanser
----------

1. ↑  Stilla på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Even Kjølleberg (13. januar 2011). «Da elva døde». NRK. Besøkt 8. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Attalos** (gresk: Άτταλος, født ca. 390 f.Kr. død 336 f.Kr.) var en hærfører og en viktig person ved hoffet til kong Filip II av Makedonia.

I 339 f.Kr. lot Attalos sin niese Kleopatra Eurydike bli gift med Filip II. Hun ble da hans syvende hustru. Våren 336 f.Kr. utpekte Filip II både Attalos og Parmenion som hærførere av den angrepsstyrke som hadde til hensikt å angripe Perserriket i Anatolia. Etter at Filip II hadde blitt myrdet og hans sønn Aleksander den store hadde blitt konge i oktober 336 f.Kr. ble etter sigende Kleopatra Eurydike og hennes to små barn myrdet.

I henhold til en kort redegjørelse av Aristoteles, senere utbrodert og forlenget av Kleitarkos og Diodorus Siculus, skal Attalos ha seksuelt angrepet en Pausanias fra Orestis som hevn for en besudlingen av en venn eller kanskje en slektning av Attalos som pussig nok også het Pausanias, noe som førte til at denne Pausanias døde. At Filip II senere ble myrdet av Pausanias fra Orestis ble forklart ved at han var opprørt over at Filip II ikke hadde straffet Attalos. Den antikke forklaringen er ikke overbevisende, og kan like gjerne være et røykteppe for andre som sto bak mordet på Filip II, eksempelvis hustruen Olympias og eventuelt hennes sønn Aleksander, som begge hadde fordeler av mordet.

På den tiden da Aleksander etterfulgte på Makedonias trone, var Attalos stasjonert sammen med Parmenion og den makedonske hæren i Anatolia. I kjølvannet av Filip IIs død er det hevdet av fiendtlige kilder at Demosthenes fra Athen skrev et brev til Attalos hvor det ble lovt athensk støtte hvis han og Parmenion gikk til krig mot Aleksander. Attalos overbrakte Demosthenes’ brev til Aleksander og erklærte sin lojalitet til kongen, men Aleksander skal uansett ha fått Attalos drept grunnet tidligere fornærmelser. Kanskje selv uten gammelt nag kan det være at Aleksander følte at Attalos var altfor ambisiøs til å kunne leve, og han hadde dessuten gode grunner til å søke hevn for drapene på Kleopatra Eurydike og hennes to barn som antagelig også Aleksander sto bak eller hadde akseptert. Det påståtte forræderiet med Athen er opplagt makedonsk propaganda for å rettferdiggjøre Aleksanders handling.

I fiksjonen
-----------

I den amerikanske filmen *Alexander the Great* fra 1956 med Richard Burton i rollen som Aleksander den store, ble Attalos framstilt av Stanley Baker. I Oliver Stones film *Alexander* fra 2004 med Colin Farrell som Aleksander, ble Attalos framstilt av Nick Dunning.

Eksterne lenker
---------------

* Lendering, Jona: «Attalus» Arkivert 17. juli 2014 hos Wayback Machine. *Livius.org*
***Attende Domine*** (latin: «Lytt, Herre») er en gregoriansk hymne so, på grunn av sin gotskarakter, synes for det meste i fastetiden. i den katolske kirke. Teksten går tilbake til et mosarabisk litani fra 900-tallet.

Tekst
-----

R. Attende, Domine, et miserere, quia peccavimus tibi.

1. Ad te Rex summe, omnium redemptor,

oculos nostros sublevamus flentes:
exaudi, Christe, supplicantum preces. (R.)
2. Dextera Patris, lapis angularis,

via salutis, ianua caelestis,
ablue nostri maculas delicti. (R.)
3. Rogamus, Deus, tuam maiestatem:

auribus sacris gemitus exaudi:
crimina nostra placidus indulge. (R.)
4. Tibi fatemur crimina admissa:

contrito corde pandimus occulta:
tua Redemptor, pietas ignoscat. (R.)
5. Innocens captus, nec repugnans ductus,

testibus falsis pro impiis damnatus:
quos redemisti, tu conserva, Christe. (R.)

Referanser
----------

1. ↑  «"Attende Domine" – A Hymn for Lent - WordPress.com». Besøkt 18. mars 2018.
2. ↑  «Attende Domine - Thesaurus Precum Latinarum». Besøkt 18. mars 2018.
Flavia Maximiana Theodora. På motsatt side, gudinnen *Pietas*, som gudinne for familien.
**Flavia Maximiana Theodora**, også kjent som Theodora, var en romersk keiserinne, hustru av Constantius Chlorus.

Hun er ofte referert til som stedatter av keiser Maximian i antikke kilder, noe som har fått historikere som Otto Seeck og Ernest Stein til å slutte at hun var født fra et tidligere ekteskap mellom Eutropia, hustru av Maximian, og Afranius Hannibalianus. I henhold til denne teorien ville Theodoras far ha vært konsul i 292 og pretorisk prefekt under Diokletian.

Historikeren Timothy Barnes utfordret dette synet ved at alle «stedatter-kilder» har avledet all deres informasjon fra det delvis ikke pålitelige verket *Kaisergeschichte* mens mer pålitelige kilder viser til Theodora som Maximians biologiske datter. Han konkluderte at hun var født ikke senere enn ca. 275 ved en ukjent tidligere hustru av Maximian, muligens en av Hannibalianus' døtre.

I 293 giftet Theodora seg med Flavius Valerius Julius Constantius (senere kjent som Constantius Chlorus eller som Konstantius I), far til Konstantin den store, etter at han hadde skilt seg fra sin første hustru Helena for å styrke sin politiske posisjon. Paret fikk seks barn:

* Flavius Dalmatius;
* Julius Constantius, far av keiser Julian og ukjent datter av Constantius II;
* Hannibalianus (må ha dødd før keiserlige utrenskninger som skjedde i 337 ettersom han ikke er listet blant ofrene);
* Anastasia, som var gift med Bassianus;
* Flavia Julia Constantia, hustru av Licinius;
* Eutropia, mor av Nepotianus.

Referanser
----------

1. ↑   Aurelius Victor: *Epitome de Caesaribus* 39.25; Eutropius: *Breviaria* 9.22; Hieronymus: *Krønike 225g*; *Epitome de Caesaribus* 39.2, 40.12, sitert hos Timothy Barnes, *New Empire*, 33; Barnes, *New Empire*, 33.
2. ↑   *Origo Constantini* 2; Filostorgius, *Historia Ecclesiastica* 2.16a, sitert i Barnes, *New Empire*, 33. Se også *Panegyrici Latini* 10(2)11.4.
3. ↑   Barnes, New Empire, 33–34.

Litteratur
----------

* Barnes, Timothy D. (1982): *The New Empire of Diocletian and Constantine*. Cambridge, MA: Harvard University Press. ISBN 0-7837-2221-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) Flavia Maximiana Theodora – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Flavia Maximiana Theodora – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Åsnen** er en innsjø i Alvesta, Tingsryd og Växjö kommuner i Småland, Sverige. Innsjøen er 17,3 meter dyp, har en overflate på 63,3 kvadratkilometer og ligger 138 meter over havet. Det er påvist mange fiskeslag her, blant annet abbor, flire, brasme og hork.

Åsnen er Smålands nest største innsjø etter Bolmen, når en ser bort fra Vättern som bare delvis ligger i Småland.

Innsjøen er stykket opp i flere større og mindre bukter. Noen av disse kalles *fjord*, for eksempel *Skatelövsfjorden*. Innsjøen har tilførsel fra innsjøen Salen i nord gjennom Helige å. Utløpet er mot sør gjennom Mörrumsån.

Åsnen har historisk sett spilt en viktig rolle i transport, blant andre for *Huseby och Ålshullts bruk* både sommer og vinter, og for fløting av tømmer. Den såkalte Holländarvägen fra 1600-tallet gikk over Skatelövsfjorden gjennom elva Mörrumsån til Karlshamn. Det var forekomsten av sjømalm som var grunnlaget for jernverket.

Ved sjøen er det en rekke broer. Sirköbron mellom Hössöhalvön og Sirkön er bygget på midten av 1800-tallet, og broen ved Torne ble åpnet i 1884. Øya Kläcklinge har to broer, den mot nord er også bygget i 1850-årene, men den i sør kom på slutten av 1930-tallet. Broforbindelse finnes også mellom Sirkön og Vemboö, og til Borgön.

Det er flere borger i og rundt innsjøen. På Sirkön finnes borgen Vägghall, og på en liten øy i Jät finnes Jätsholms borgruin fra middelalderen.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. ↑  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. 25. november 2009. Besøkt 5. september 2016.
2. 1 2 3  «Sjödjup och sjövolym». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 23. november 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Flavio Orsini** (født 1532 i Roma i Italia, død 16. mai 1581 i Pozzuoli nær Napoli) var en av den katolske kirkes kardinaler.

Han ble biskop av Muro, og senere forflyttet til Spoleto. Tilknyttet den romerske kurie.

Han ble kreert til kardinal den 12. mars 1565 av pave Pius IV, med *San Giovanni a Porta Latina* som tittelkirke, så endret til *Santi Marcellino e Pietro* og til slutt til *Santa Prisca*.

Han tilhørte Orsinislekten som gav Den katolske kirke en rekke paver og kardinaler: Pavene Cølestin III (1191–1198), Nikolaus III (1277–1280) og Benedikt XIII (1724–1730); og kardinalene Matteo Rosso Orsini (1262); Latino Orsini (1278), Giordano Orsini (1278), Napoleone Orsini Frangipani (1288), Francesco Napoleone Orsini (1295), Gian Gaetano Orsini (1316), Matteo Orsini O.P. (1327), Rinaldo Orsini (1350), Giacomo Orsini (1371), Poncello Orsini (1378), Tommaso Orsini (1382/85), Giordano Orsini (1405), Latino Orsini (1448), Cosma Orsini (1480), Giambattista Orsini (1483), Franciotto Orsini (1517), Alessandro Orsini (1615), Virginio Orsini (1641), og Domenico Orsini d'Aragona (1743).

Referanser
----------

1. ↑   Early Modern Letters Online, Early Modern Letters Online person ID e0acd78b-2ee7-4109-918d-a38edd288d94[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND
 |
Fleets utløp i Themsen i dag, under Blackfriars Bridge
London omkring 1300
**Fleet** er en av Themsens sideelver, i dag skjult under de sentrale delene av London. Fleets kilder finnes på Hampstead Heath, der den ledes inn i to reservoarer, Highgate Ponds og Hampstead Ponds. Herfra går den i kulvert, først i to løp, deretter i ett under Kentish Town, Kings Cross og Farringdon Street, før den renner ut i Themsen ved Blackfriars Bridge. 

Angelsaksiske krøniker omtaler Fleet som ei betydelig elv, der utløpet i Themsen var et tidevannsbasseng med en bredde på over 100 m som ble brukt til fortøyning av båter. Et stort antall brønner var anlagt langs elva, og vannet ble sagt å være helsebringende. Navnet kommer fra det gammelengelske *flēot* («munning»). Elva ble også kalt *Holburna* («Hulelva») etter den dype dalformen; et navn som gjenfinnes i bydelen Holborn.

Etter som London vokste, ble Fleet i økende grad en kloakk, og på 1300-tallet var den ansett som uren. Områdene langs elva ble etter hvert bebodd av fattigfolk, med innslag av ulike former for industri. Tre store fengsler ble bygd langs Fleet – Newgate, Fleet og Ludgate.

Etter bybrannen i 1666 foreslo byfornyeren Christopher Wren å utvide løpet, men forslaget vant ikke fram. I stedet ble Fleet omgjort til New Canal, som sto ferdig i 1680. Old Seacoal Lane ved Farringdon Street er et minne om bryggene langs kanalen, som ble fylt igjen i 1737. Strekningen fra Holborn til Fleet Street ble overbygd i 1765, og i forbindelse med anlegget av Regent's Canal ble Fleet i 1812 også lagt i kulvert gjennom Kings Cross og Camden Town. Ved bygginga av Metropolitan Railway i 1860-åra måtte Fleet under jorda også langs Farringdon Road, mens den øverste delen av løpet ble lagt igjen i 1870-åra i forbindelse med utbygginga i Hampstead.

Bibliografi
-----------

* John Ashton: *The Fleet*, 1938
* Nicholas Barton: *The Lost Rivers of London*, 1962.

Eksterne lenker
---------------

* Kart
* Sub-Urban.com — River Fleet visit
* Sub-Urban.com — River Fleet visit II
* Bath University "The River of Wells"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jan Valentin Sæther** (født Jan Sæther 18. mars 1944, død 11. januar 2018) var en norsk figurativ maler, billedhugger og gnostisk prest. Han var professor i figurativt maleri ved Statens kunstakademi i Oslo i perioden 1996–2002.

Sæther ble utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1963–65) og Statens Kunstakademi, maleri under professor Reidar Aulie (1965–66) og skulptur under professor Per Palle Storm (1968–71). Han hadde en rekke utstillinger, hovedsakelig i Norge og California.

Sæther debuterte i Kunstnerforbundet i 1972, men hadde før dette deltatt på gruppeutstillingene «Vårutstillingen» i Kunstnernes Hus i 1968, «Figurativt maleri fra sekstitallet» i Oslo Kunstforening i 1970 og «Romantikk» i Oslo Kunstforening i 1970. På denne tiden brukte han navnet Jan Isak Sæther.[]

I 1973 flyttet han til Los Angeles i California. I tillegg til sitt virke som billedkunstner drev han flere kunstskoler i løpet av de 22 årene han bodde der. Sæther flyttet tilbake til Oslo i 1995. I perioden 1995–96 jobbet han som amanuensis med ansvar for modellinstituttet ved Statens kunstakademi. I 1996 ble han tilsatt som professor i figurativt maleri ved samme sted etter en «thriller»[*klargjør*] av en tilsettingsprosess hvor den eneste andre kandidaten som var vurdert som skikket var ungdomsvennen Odd Nerdrum.[] Samtidig med Sæthers ansettelse ble billedhuggeren Istvan Lisztes tilsatt i et tilsvarende nytt professorat i figurativ skulptur.

Han virket også som skribent. I 1972–73 var han kunstkritiker i *Morgenbladet*, og 2001–03 var han medansvarlig for kunstkritikk-E-zinen[*klargjør*] BarokkMinimalist.

Sæther ble ordinert til prest i den gnostiske kirke i desember 1988 av den regionale biskop Stephan A. Hoeller i Ecclesia Gnostica i California. Han ledet en norsk menighet i de senere år.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Jan Sæther, Norsk kunstnerleksikon ID Jan\_Sæther, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, oppført som Jan Sæther, KulturNav-ID bfe23cbb-a6a7-4b7e-b4f2-ff772c9b2c6f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   religioner.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑
5. ↑  Jan Valentin Sæther er død; religioner.no, 12.1.2018

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  

Portal: Kunst


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** KulturNav
 |
*Der Sturm*.
***Der Sturm*** (tysk, «Stormen») var et viktig tidsskrift innenfor ekspresjonismen. Det ble utgitt i Berlin av Herwarth Walden i årene 1910–1932 og utkom først ukentlig, senere månedlig og til slutt hvert kvartal.

Historie
--------

Til de litterære medarbeiderne hørte blant andre Peter Altenberg, Max Brod, Richard Dehmel, Anatole France, Knut Hamsun, Arno Holz, Karl Kraus, Selma Lagerlöf, Else Lasker-Schüler, Adolf Loos, Heinrich Mann, Paul Scheerbart og René Schickele. Omkring tidsskriftet oppsto det en egen krets, *der Sturmkreis*. På forlaget *Sturmverlag* ble det utgitt ekspresjonistiske dramaer (av blant andre Hermann Essig og August Stramm), kunstmapper (Oskar Kokoschka), kunstnermonografier (Kandinskij-album) og kunstteoretiske skrifter av Herwarth Walden. De mest kjente utgivelsene var *die Sturm-Bücher* («*Sturm*-bøkene»). Ved siden av bøkene ble det også utgitt kunst-postkort etter verker av yngre og for det meste til da ukjente kunstnere: Franz Marc, Vasilij Kandinskij, Oskar Kokoschka, August Macke, Carlo Mense, Gabriele Münter, Georg Schrimpf, Maria Uhden og andre.

Begrepet *Sturm* ble av Herbarth Walden utviklet til et merkevare for moderne kunst i Tyskland. Det fantes en *Sturmbühne* («*Sturm*-scene») (1918), et *Sturm-Galerie* («*Sturm*-galleri») og *Sturm-Abende* («*Sturm*-aftener») hvor det ble foredratt futuristisk lyrikk. Galleriet oppnådde europeisk betydning gjennom den «første tyske høstsalongen» i 1913. Ved *die Sturm-Kunstschule* («*Sturm*-kunstskolen», 1916), som ble ledet av Georg Muche, underviste blant andre Oskar Kokoschka og Vasilij Kandinskij samt malere som tilhørte Brücke-gruppen og Blaue Reiter-gruppen. I 1917 ble det også opprettet en *Sturm-Buchhandlung* («*Sturm*-bokhandel»).

Fremfor alt i tiden før utbruddet av første verdenskrig spilte *Der Sturm* en avgjørende rolle i samkvemmet mellom franske og tyske ekspresjonister. Det ble regelmessig offentliggjort dikt og tekster av franske eller franskspråklige ekspresjonister (Guillaume Apollinaire, Blaise Cendrars og andre). Da det brøt ut krig mellom de to landene ble dette samkvemmet avbrutt, men det ble gjenopptatt i 1920-årene, om enn i mindre utstrekning.

Litteratur
----------

* Barbara Alms og Wiebke Steinmetz: *Der Sturm*. Delmenhorst, 2000. ISBN 3-89757-052-1
* Georg Brühl: *Herwarth Walden und "Der Sturm"*. DuMont, 1983. ISBN 3-7701-1523-6
* Lothar Schreyer: *Erinnerungen an Sturm und Bauhaus*. Hamburg/Berlin: Verlag Deutsche Hausbücherei, 1956.

Se også
-------

* *Die Aktion*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |