recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ravi Jakhotia** også kjent under artistnavnet **DJ Ravi Drums** er en amerikansk trommeslager.

Bakgrunn
--------

Jakhotia ble født i New York av foreldre som immigrerte til USA fra India. Han flyttet til Houston da han var syv, og igjen til Tampa i Florida som tolvåring, hvor han vokste opp og gikk på Chamberlin High School. Han flyttet som voksen til Los Angeles, giftet seg og fikk en sønn.

Crimson Glory
-------------

Jakhotia erstattet Dana Burnell på trommer i Crimson Glory i 1991 etter at sistnevnte sluttet i 1989. Han deltok på musikkalbumet *Strange and Beautiful* som ble utgitt samme år. Bandet ble så satt på pause en stund, og sammen med Jon Drenning og Jeff Lords startet de bandet Crush, som senere ble til Erotic Liquid Culture. Da Crimson Glory startet opp igjen senere for å gi ut neste album var Jakhotia ikke med.

DJ Ravi Drums
-------------

Han har i senere tid hatt en karriere som DJ-trommeslager, og var musikkprodusent og trommeslager i NBC TV-serien «Howie Do It». Han opptrådte på Oscar-utdelingen i 2009, og har blant andre opptrådt sammen med Paula Abdul, Ricky Martin, Will Smith, Bill Clinton og Black Eyed Peas. Han spilte på nyttårsaften 2002 på The Playboy Mansion.

Diskografi
----------

* Crimson Glory – *Strange and Beautiful* (1991)
* Crush – *Crush* (1995)
* Erotic Liquid Culture – *Erotic Liquid Culture* (1996)
* The Last Goodnight – *Poison Kiss* (2007)

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* DJ Ravi Drums intervju på YouTube
**Mike Vernon**, (født 24. februar 1963 i Calgary) er en tidligere canadisk ishockeyspiller – målvakt som spilte flere sesonger for Calgary Flames. Til tross for å være en av hovedpersonene bak hjembyens stolthets eneste Stanley Cup-seier i 1989 slet han med å bli fullt godtatt av hjemmefansen i sin aktive karriere. Han spilte for Flames i to tidsperioder.

Han spilte også for Detroit Red Wings, hvor han også vant en Stanley Cup, samt at han vant Conn Smythe Trophy som sluttspillets mest verdifulle spiller i 1996.

I februar fikk han som den andre spiller i historien pensjonert drakten sin, nummer 30, hos Calgary Flames. Den første var Lanny McDonald.

Vernon spilte også for Florida Panthers og San Jose Sharks i sin 21 år lange NHL-karriere.

Referanser
----------

1. ↑   www.hockeydb.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nhl.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.hockeydb.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nhl.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mike Vernon – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Mike Vernon – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Mike Vernon – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Mike Vernon – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Mike Vernon – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Joe Sakic | **Vinner av Conn Smythe Trophy**(1997) | Neste mottaker:Steve Yzerman |
**Buromskiy Island** er en liten øy i Antarktis, beliggende 0,6 kilometer sør for Haswell Islands i Queen Mary Land. Den ble oppdaget og kartlagt av en gruppe fra Den australasiatiske antarktisekspedisjonen 1911–1914 under ledelse av Douglas Mawson. Øya ble fotografert av en sovjetisk ekspedisjon i 1958 og navngitt etter N.I. Buromskij, ekspedisjonens hydrograf som omkom i Antarktis i 1957 og ble gravlagt på øya. Et annet ekspedisjonsmedlem ble også gravlagt her, i tillegg til åtte sovjetrussiske, tsjekkoslovakiske og østtyske ekspedisjonsmedlemmer som omkom 3. august 1960 i en brann ved den nærliggende forskningsstasjonen Mirnyj. Gravlunden er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 2094
* Robert K. Headland (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. s. 355. ISBN 978-0-9550852-8-4.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
«Nye kroner for gamle» viser den britiske statsministeren Disraeli som Abanazer fra en pantomimeversjon av historien om Aladdin, der han tilbyr dronning Victoria, «keiserinne av India», en keiserkrone i bytte for en kongelig. Illustrasjon: John Tenniel, *Punch* 1876 
**Keiser og keiserinne av India** var en tittel som ble benyttet av de britiske monarkene under britisk India på det indiske subkontinent fra 1876 (ved kongelig lov av 1876) og varte fram til 1948. Etter at India hadde oppnådd uavhengighet fra Storbritannia var det en overgangsperiode hvor den britiske monarken også var konge av de uavhengige besittelsene India og Pakistan.

Betegnelsen keiser av India er også benyttet til å referere til indiske keisere som Store Chola *[Raja rajan]* keiser Ashoka av Mauryadynastiet og keiser Akbar av Mogulriket. Eksempelvis benyttet Ashoka betegnelsen «samrat» som sin tittel, noe som betyr keiser på sanskrit og andre indiske språk. Tittelen ble også benyttet av den siste stormogulen Bahadur Shah Zafar fram til han tatt til fange av britene.

Referanser
----------

1. ↑  «Victoria (r. 1837-1901)» Arkivert 25. desember 2018 hos Wayback Machine.. *The Royal Household*. Sitat: «Victoria's popularity grew with the increasing imperial sentiment from the 1870s onwards. After the Indian Mutiny of 1857, the government of India was transferred from the East India Company to the Crown with the position of Governor General upgraded to Viceroy, and in 1877 Victoria became Empress of India under the Royal Titles Act passed by Disraeli's government.»
2. ↑  *India Independence Act 1947* (10 & 11 Geo. 6. c. 30)
3. ↑  Violatti, Cristian (2. september 2013): «Ashoka» Arkivert 10. august 2015 hos Wayback Machine. *Ancient History*
4. ↑  Bandarkar, R. G. (2000): *Ashoka*, Asian Educational Service
Portal: Alternativ behandling

**Kevin Mark Trudeau** (født 6. februar 1963 i Massachusetts) er en amerikansk forfatter og forretningsmann.

Trudeau har utgitt en rekke bøker med kontroversielt innhold. Disse omhandler angivelig hemmeligholdte oppskrifter for hvordan man skal oppnå blant annet god helse, vekttap og rikdom. Han har i bøkene og i reklame for sine alternative helseprodukter påstått at amerikanske helsemyndigheter og legemiddelindustrien er mer opptatt av profitt enn av innbyggernes helse.

I 1998 ble han saksøkt av Federal Trade Commission for udokumenterte påstander i boken *The Weight-Loss Cure "They" Don't Want You to Know About*, og det endte med et forlik i 2004 der han gikk med på å betale en halv million dollar i bot i tillegg til et livsvarig forbud mot å promotere alternative helseprodukter. I 2011 ble han ilagt en bot på 37,6 millioner dollar for å ha brutt vilkårene i forliket. I april 2013 begjærte han seg selv personlig konkurs. Han ble på høsten arrestert og i mars 2014 dømt til 10 års fengsel for ikke å ha betalt tidligere bøter.

Trudeau stod også bak selskapet Global Information Network, et pyramidespill som involverte 35.000 personer og rundt en milliard norske kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Slankeguru dømt til ti års fengsel etter usanne helsepåstander TV2
2. ↑  5 Companies That Finally Got Caught Running Pyramid Schemes Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. The CheatSheet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kevin Trudeau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kevin Trudeau på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL **·** MusicBrainz
 |
**Burnt Oak** er et forstadsområde i Barnet i London, sør for Edgware. I henhold til folketellingen i 2011 har stedet 18 217 innbyggere,

Historie
--------

Stedsnavnet, som på norsk betyr «brent eik», ble først brukt i 1754, og fram til 1850-tallet refererte det bare til et jorde på østsiden av Edgware Road. Det er uklart hvor navnet kommer fra, da det ikke finnes noen referanser til noe eiketre der, verken brent eller i noen annen tilstand. I mai 1844 ble jordet solgt til en herr Essex, og innen 1860-tallet var planene klare for utbygging av tre gater med boliger, North, East og South Street. Dermed ble navnet utvidet til å gjelde hele området og ikke bare jordet. Stedet var generelt kjent som Red Hill fram til åpningen av Burnt Oak undergrunnsstasjon.

Det ble åpnet flere butikker og et postkontor, og i 1905 kom det en trikkelinje. Befolkningstallet vokste sakte, slik at i 1921 var det bare omkring tusen innbyggere.

Burnt Oak undergrunnsstasjon åpnet 27. oktober 1924. Den var i de første årene bare åpen på ukedager, siden Burnt Oak var et landlig område. Men samme år ble det kjent at Londons grevskapsforvaltning planla et nytt boligområde, Watling Estate, på stedet. I april 1927 var de første husene klare for innflytting, og i 1928 ble det åpnet en større stasjon. I 1931 hadde befolkningstallet vokst til hele 21 545, det vil si mer enn 20 000 nye innbyggere i løpet av et tiår.

I 1929 åpnet Jack Cohen en butikk i Burnt Oak, som han kalte Tescos. Dette var den første butikken i det som har blitt en av Storbritannias største kjeder. Innendørsmarkedet Watling Market åpnet i 1936, med et hundretall butikker.

Mot slutten av 1900-tallet kom nye folkegrupper til, og befolkningen er svært blandet, med store innslag av asiater, afrikanere og østeuropeere sammen med britiskfødte.

Referanser
----------

1. ↑  «Burnt Oak, Barnet», *Hidden London*; «Burnt Oak Demographics (Barnet, England)», *Local Stats*
2. ↑   Weinreb, Ben; Hibbert, Christopher; Keay, Julia; and Keay, John (2011): *The London Encyclopaedia*, 3. utg. Pan Macmillan, s. 116

Litteratur
----------

* «Watling Estate Character Appraisal»(PDF). Barnet: London Borough. 2007

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Petter Andreas Larsen** (født 6. desember 1890 i Christiania, død 13. september 1946 i Oslo) var en norsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm.

Larsen ble olympisk mester med den norske båten *Magda IX* som vant 12-metersklassen. Mannskapet besto av Larsen, Nils Bertelsen, Johan Anker, Eilert Falch-Lund, Halfdan Hansen, Arnfinn Heje, Magnus Konow, Alfred Larsen (hans far), Christian Staib og Carl Thaulow. Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. *Magda IX* vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten *Erna Signe* kom på andreplass og den finske *Heatherbell* tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i seiling, klasse 12 meter

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petter Larsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Petter Larsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Petter Larsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Hans Otto Meyer** (født 25. februar 1925, død 16. mai 2002) var en norsk skipsreder og etterretningsmann.

I november 1978 fikk politiet tips om en hemmelig spritfabrikk på Meyers eiendom på Gjeterøya mellom Helgeroa og Langesund. Etter avdekkingen av spritfabrikken bestemte politiet seg for å undersøke Hans Otto Meyers privatbolig i Oslo.

I forbindelse med politietterforskningen ble det funnet et hemmelig rom med en bunker med våpen, utstyr, ammunisjon nok til å utstyre mer enn hundre mann og et avansert radiosamband som hevet antennen opp igjennom pipen ved sending. Inngangen gjennom peisen var beskyttet av kameraer og en automatisk styrt maskinpistol. Meyer hevdet at han oppbevarte våpnene som deltaker i en hemmelig beredskapsorganisasjon under Forsvarets etterretningstjeneste, at lageret var en operasjonsdump tilhørende Norges «Stay Behind»-hær.

I Stortinget benektet forsvarsministeren i første omgang at Meyer hadde tilknytning til etterretningstjenesten. Han måtte imidlertid senere korrigere svaret og bekreftet da at Meyer i sin tid hadde hatt tilknytning til beredskapsstyrken.

Meyer startet og drev Mey-Air, et norsk flyselskap med base på Fornebu. Selskapet gikk konkurs i 1974, med siste flygninger 22. februar 1974.

Referanser
----------

1. 1 2   histreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lund-rapporten, kap. 5
3. ↑  Finn Duchesne de Vauvert: Mannen bak Knut Gribb og Stay Behind Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
4. ↑  *Secret Anti-Communist Network Exposed in Norway in 1978*, Associated Press, publisert 14. nov 1990
5. ↑  Jarslett, Yngve (29. mai 2021). «Mey-Air». *Store norske leksikon*. Besøkt 1. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Hans Olufsen Spandemager** (latin *Sitularius* eller *Urnarius*, født i Malmø i Danmark, død 4. mai 1571) var en dansk prest som ble forkjemper for den lutherske reformasjonen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans Spandemager, som var en av reformasjonens fedre i Skåne, var født i Malmø, hvor hans far, Oluf Spandemager, fortsatt levde i 1519. Oprinnelig var han munk i Helligåndsklosteret i sin fødeby.

### Reformasjonspredikant

Likesom sitt bysbarn Claus Mortensen Tøndebinder sluttet han seg tidlig til den lutherske lære og begynte å forkynne evangeliet etter denne retning, når leiligheter bød seg. Men da den valgte erkebiskop Aage Sparre gjorde anstalter for at legge ham alvorlige hindringer i veien, begav han seg sammen med Claus Mortensen i september 1527 til Haderslev, hvor reformasjonen under hertug Christians beskyttelse var i full gang. Her forble de i et års tid.

De vendte så tilbake til Malmø, vel rustet til å oppta kampen og, hva som ikke var av minst betydning, forsynt med et kongelig vernebrev som stilte dem utenfor erkebiskopens jurisdiksjon. De møtte derfor ikke da Aage Sparre i november 1528 kom til Malmø for å kalle dem til regnskap, og etter i tre dager å ha ventet på dem, måtte nøyes med i et brev å advare borgerne mot deres kjetterier.

Da munkene i slutten av 1529 måtte forlate Helligåndsklosteret, ble kirken av borgmester og råd innrømmet Hans Olufsen Spandemager å preke i. Han skal ha hjulpet Claus Mortensen ved avfattelsen av danske salmer til bruk ved den evangeliske gudstjeneste.

I 1530 møtte han med mange andre lutherske predikanter fra forskjellige deler av landet ved herredagen i København, hvor de av all makt prediket mot papismen. Hjemkommen derfra fortsatte han med iver sin gjerning i Malmø, og skal etter Hans Tausens eksempel ha tillatt seg å ordinere prester. Hans skjebne under grevefeiden er ikke nærmere kjent, men etter at det atter var kommet fred i Landet, fikk Hans Olufsen Spandemager i november 1536 kongelig presentasjon til Højby kirke ved Malmø.

Snart etter ble han sogneprest ved domkirken i Lund, hvormed prostiet i Torne Herred var forenet. Hans ytre vilkår var etter de trange tider han hadde gjennomgått så beskjedne at byen Malmø betalte hans gjeld innen han dro bort. Også i Lund var hans økonomiske vilkår trange, så han måtte være glad for å bli forlenet med et vikariat ved Domkirken.

Under kongens besøk på Lundegaard i november 1546 oppnådde han at kongetienden av Nørre Hvidinge ble tillagt hans embede, og at han fikk løfte om det første kanonikat som ble ledigt i domkapitlet.

Han døde i 1571, visstnok i en høy alder, da han allerede 1556 omtales som trengende til medhjelp. Lyskander tillegger ham *Expositiones evangeliorum dominicalium*; men denne prekensamling har neppe vært trykt.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Hans\_Olufsen\_Spandemager[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Spandemager (Sitularius ell. Urnarius), Hans Olufsen i Carl Frederik Bricka, *Dansk biografisk Lexikon* (1. utgave, 1902)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
**Lhasa–Xigazê-banen** eller **Lari-banen** (forenklet kinesisk: 拉日铁路; tradisjonell kinesisk: 拉日鐵路; pinyin: *Lārì Tiělù*; tibetansk: *lha gzhis lcags lam* ལྷ་གཞིས་ལྕགས་ལམ་) knytter sammen Tibets hovedstad Lhasa med regionens nest største by Xigazê.

Byggverk
--------

Jernbanestrekningen er 251 kilometer lang og forlenger Lhasa-banen mot vest. Den har 12 stasjoner mellom ytterpunktene og er bygd for hastigheter på 120 km/t. På grunn av det vanskelige terrenget måtte det bygges 29 tunneler og 96 broer, som sammenlagt utgjør 46,6 prosent av hele strekningen. Byggingen begynte 26. september 2010 og var i det vesentlige ferdige i mars 2014. Banestrekningen er den til da dyreste kinesiske jernbanen, etter pris per meter (6 200 euro). 

Strekningen ble satt i drift 16. august 2014. Togene tilbakelegger strekningen mellom Lhasa og Xigazê på knapt tre timer. 

Det foreligger planer om å forlenge linjen til grensebyen Zhangmu inntil Nepal og å bygge en sidelinje mot Sikkim i India. Det er også planer om å bygge videre fra Xigazê til Ürümqi, med sidelinje inn i Pakistan.

Litteratur
----------

* red: *Lhasa – Xigaze*. I: IBSE-Telegramm 285 (2014), s. 7.

Referanser
----------

1. ↑  «视频：青藏铁路延伸线拉日铁路今日开工». CCTV. Besøkt 24. september 2012.
**Milan Kučera** (født 18. juni 1974 i Jilemnice) er en tsjekkisk tidligere kombinertløper som konkurrerte for Tsjekkoslovakia og deretter det uavhengige Tsjekkia. Han representerte ASVS Dukla Liberec.

Han deltok i junior-VM i 1990, 1991 og 1994. I Štrbské Pleso i 1990 var han på det tsjekkoslovakiske laget som tok sølvmedaljer i lagkonkurransen, i Reit im Winkl i 1991 ble han verdensmester både individuelt og i lagkonkurranse, og var også på det tsjekkoslovakiske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i spesielt hopp. I Breitenwang i 1994 tok han sølvmedalje i det individuelle kombinertrennet.

Kučera var med i OL i 1992, 1994, 1998 og 2002. Hans beste plassering individuelt var 5.-plass i Nagano (Hakuba) i 1998. 5.-plass var også hans beste plassering i lagkonkurranse, på Lillehammer i 1994. I VM deltok han i 1993, 1995, 1997, 1999 og 2001, og hadde to 4.-plasser som beste resultat, individuelt i Thunder Bay i 1995 og i lagkonkurranse for Tsjekkia i Trondheim i 1997.

Han vant ett verdenscuprenn, i Chaux-Neuve 18. januar 1998. Sammenlagt var 11.-plass i 1997/98 hans beste plassering. Han ble også nummer 7 i B-verdenscupen 1990/91.

Milan Kučera er sønn av kombinertløperen Tomáš Kučera, som også deltok i OL.

Referanser
----------

Kilder
------

* (en) Milan Kučera – Profil og resultatoversikt hos FIS (kombinert, ikke fullstendig, besøkt 11. desember 2011)
* (en) Milan Kučera – Profil og resultatoversikt hos FIS (spesielt hopp, neppe fullstendig, besøkt 11. desember 2011)
* Sports Reference: Milan Kučera Arkivert 21. august 2011 hos Wayback Machine. (besøkt 11. desember 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Milan Kučera – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Milan Kučera – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Milan Kučera – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Milan Kučera – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Milan Kučera – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hans Otto Erdmann** (født 18. desember 1896 i Insterburg i Østpreussen, død 4. september 1944) var en tysk militæroffiser og medlem av tysk motstandsbevegelse under andre verdenskrig. Han ble henrettet av Nazi-regimet for sin deltakelse i 20. juli-attentatet.

Biografi
--------

Erdmann ble født i Insterburg i daværende Østpreussen. Under første verdenskrig tjenstgjorde Erdmann som offiser i den tyske hæren og arbeidet senere som postbetjent. I 1935 meldte han seg til Wehrmacht og ble utplassert ved Generalkommandoen i Königsberg i 1944 med rang som oberstløytnant.

I juni 1944 informerte Claus von Stauffenberg Erdmann om det planlagte attentatet på Hitler. I Operasjon Valkyrie var det planlagt at Erdmann skulle organisere okkupasjonen av offentlige bygninger og radiostasjoner i Øst-Preussen.

Etter at 20. juli-attentatet hadde mislyktes ble Erdmann arrestert 17. august 1944 og ble dømt til døden av Volksgerichtshof ledet av Günther Nebelung) den 4. september 1944 sammen med Kurt Hahn, Gerhard Knaak, Heinrich Graf von Lehndorff-Steinort og Max Ulrich von Drechsel. Alle ble hengt på samme dag i Plötzensee fengsel i Berlin.

Referanser
----------

1. ↑  (de) Biografi hos minnesenteret for tysk motstandsbevegelse
2. ↑  Vollmer, Antje. *Heinrich und Gottliebe von Lehndorff im Widerstand gegen Hitler und Ribbentrop* **(tysk)**. Eichborn. ISBN 978-3-442-74373-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hans Olav Trøen** (født 27. mars 1970 i Eidsvoll) er en norsk musiker, bassist, saksofonist og gitarist. Han er mest kjent som bassist og som en av gründerne i bandet Vagabond. I Vagabond var han med fra starten i 2008 til bandet lagt på is i januar 2014. Før den tid var han bassist i coverbandet Exit fra 1992 til 1994, bassist i Torry Enghs fra 1994 til 1998. Begynte deretter som bassist og saksofonist i Dænsebændet fra 1999 til
han forlot bandet i 2007. Fra august 2014 er han bassist i bandet Contrazt. Har i en årrekke sittet som tillitsvalgt i artistorganisasjonen Gramart.

Diskografi
----------

**Contrazt**

. Hælj (2015)

. Før sola går ned(2016)

. Luksusliv (2017)

. Kalas (2019)

### Vagabond

* *Vagabond* (2009)
* *2* (2012)
* 3 (2013)

### Dænsebændet

* *Gøy på landet* (2000)
* *Ei gave tæll deg* (2001)
* *Får vi lov?* (2002)
* *Gode og gamle* (2004)
* *Bæst i test* (2004)
* *Julemoro* (2004)
* *Den peneste på Dokka* (2006)
* *Livat jubileum* (2007)
* *30 år i tjeneste* (2012)

### Diverse

* *Venn* (2005)

Referanser
----------

1. ↑
**Cristina Paluselli** (født 23. oktober 1973) er en italiensk tidligere langrennsløper.

Paluselli var med på det italienske stafettlaget som tok bronse i VM 2001 i Lahtis. Hun ble nummer 39 på 10 km klassisk i begge sine OL-deltakelser, i 2002 og i 2006.

Hun vant Birkebeinerrennet i 2005, Vasaloppet i 2006 og Marcialonga i 2005 og 2006. Etter seieren i Vasaloppet i 2006 ble hun beskyldt for juks etter at hun hadde blitt dyttet av sin trener. Åsarna IK la inn protest, men denne ble avvist av juryen. Åsarna IK appellerte avgjørelsen til appellutvalget i det internasjonale skiforbundet som avviste appellen.

Hun vant FIS Marathon Cup sammenlagt tre år på rad fra 2004 til 2006.

Se også
-------

* Liste over vinnere i Vasaloppet

Referanser
----------

1. 1 2  «Slik avslørte de «Vasalopp-jukset»». VG. 6. mars 2006. Besøkt 2. mai 2010.
2. ↑  «Paluselli får behålla Vasaloppssegern». DN.se. 9. mars 2006. Besøkt 2. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cristina Paluselli – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cristina Paluselli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cristina Paluselli – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Gregers Algreen-Ussing** (født 30. november 1938 i Teheran) er en dansk arkitekt og professor emeritus ved Kunstakademiets Arkitektskole i København.

Han er sønn av ingeniør Helge Algreen-Ussing og lærer Gudrun Benthin. Han ble utdannet restaureringsarkitekt på Kunstakademiet og skrev lektoravhandling på RUC. Han var kontorsjef i Planstyrelsen, hvor han var med til å skape bygningsbevaringssystemet SAVE (til kartlegging og registrering av kulturmiljøer og utpeking av bevaringsværdige bygninger). Derfra kom han til Arkitektskolen, hvor han var professor til 2008 og særlig underviste i restaurering og kulturarv. 

I 1994 ble han Ridder av Dannebrog, og i 2006 mottok han N.L. Høyenmedaljen som utdeles av Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster.

Eksterne lenker
---------------

* *Gregers Algreen-Ussing - Danske Byforskere*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Dirk Brinkmann** (født 2. oktober 1964 i Duisburg), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Brinkmann vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Brinkmann spilte tre kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   www.munzinger.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Dirk Brinkmann – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Dirk Brinkmann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dirk Brinkmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
**Gregers Johan Michaelsen Hentze** (født 25. september 1835 på Sandur, død 27. desember 1877 i Næstved) var en færøyskfødt, dansk jurist.

Han var sønn av sysselmann og kongsbonde Johan Michael Hentze og Marianne Jacobsdatter samt bror av lagtingsmann Jóan Petur Hentze. Han giftet seg i 1871 med Christiane Sommer, som han fikk tre barn med. Han dro fra Færøyene til Danmark i 1852, og arbeidet for dommeren i landbruksretten, *landvæsenkommissionen*, i Hammerum ved Herning, deretter for en landmåler i Viborg. Hentze var elev ved landbruksskolen på Haraldslund ved Aarhus 1853–1855. Etter å ha oppholdt seg på Færøyene i et års tid, var han kontorist i Bjerre og Hatting herreder inntil 1861. Hentze var exam.jur. fra Københavns Universitet fra 1862 og beskikket som sakfører fra 1874. Han var by- og herredsfullmektig i Næstved 1865–1876, deretter privatpraktiserende sakfører i samme by.

Referanser
----------

1. ↑  Hjorth-Nielsen, H. (1941). *Danske Sagførere under Loven af 26. Maj 1868* (PDF) **(dansk)**. København: J. Jørgensen & Co. s. 158–159.

  

Portaler: Danmark | Færøyene
**Regina Mingotti** (1722–1808) var en italiensk operasanger (sopran).

Liv og virke
------------

Regina Mingotti var datter av en østerriksk offiser og døpt *Regina Valentini*. Hun vokste opp i ursulinerklosteret i Graz og fikk den første sangundervisningen av klosterets abbedisse. 

I 1747 giftet hun seg med impresarioen Pietro Mingotti. Samme år kom hun med operatruppen hans til Dresden for å oppføre operaer på Angelo Mingottis (Pietros bror) nybygde operahus. Bygningen sto på samme område som Zwinger-bygningen står, men var bygd i tre og brant ned allerede i 1748. 

Den kongelige opera engasjerte Mingotti for å synge i Christoph Willibald Glucks *Le nozze d'Ercole e d'Ebe* i anledning bryllupet til Fredrik Christian av Sachsen og Maria Antonia av Bayern i 1747. 

Fra 1748 fikk Mingotti sangundervisning av Nicola Porpora.

Mingotti var engasjert som andre sangerinne ved Dresdens operahus og ble regnet som etterfølgeren til den aldrende prima donnaen, Faustina Bordoni. I korrespondanse mellom Pietro Metastasio og Johann Georg Pisendel beskrives en bitter konflikt mellom Mingotti og Bordoni som først ble bilagt etter at Mingotti i 1750 fikk et års engasjement i Napoli. Da Bordoni tok avskjed med scenen i 1751, etterfulgte Mingotti henne som prima donna i Dresden.

Mingotti forlot Dresden i 1752 og sang i Madrid, London og forskjellige italienske byer. Hun trakk seg tilbake fra scenen i 1763. Etter et opphold i München flyttet hun til sin sønn i Neuburg an der Donau, der hun i 1807 døde som enkefru *Königlich-sächsische Kommerzienrätin*.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Regina Minotti, www.fembio.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Fürstenau, Moritz: *Zur Geschichte der Musik und des Theaters am Hofe der Kurfürsten von Sachsen und Könige von Polen Friedrich august I (august II) und Friedrich august II (august III)*. Kuntze, Dresden 1862: s. 251 ff.
* (de) Joseph Kürschner: «Mingotti, Regina». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 21, Duncker & Humblot, Leipzig 1885, s. 767.
* Landeshauptstadt Dresden (red.): *Frauen in Dresden. Dokumente, Geschichten, Porträts*. Sächsisches Drucks- und Verlagshaus, Dresden 1994, s. 42f.
* *Süddeutsche Musik-Zeitung*. Årgang 12: nr. 52 (28. desember 1863): s. 205-206

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Diana Patience Beverly Ross** (født 8. juli 1910 i Valletta, Malta, død 4. mai 2000 i Gosforth) var en britisk barnebokforfatter og -illustratør, som det meste av livet bodde nær Melksham i Wiltshire. Hun er best kjent for de ni bøkene om *Det lille røde lokomotivet*, som begynte med *The Little Red Engine Gets a Name* (1942).

Liv og virke
------------

Faren var kaptein i den britiske marine, og hun ble født på Malta under et kort opphold der. Hun fikk utdannelse ved Kensington High School, London; Girton College og Central School of Art London 1933–35. Hun giftet seg i 1940 med fotografen og interiørarkitekten Anthony Denney. De fikk to tvillingdøtre og en sønn, og skilte seg i 1950. 

Hun arbeidet dels som tegnelærer, dels som illustratør og dels som forfatter. Hun var også en tidlig bidragsyter til barneprogrammer i radio, og flere av hennes bøker er basert på fortellinger som først ble kringkastet.

Hun debuterte som illustratør i 1934 med tegninger til *The Romance of Labrador* av Wilfred Grenfell, og som forfatter i 1939 med fotobilledbøkene *Getting You Things* og *Making You Things*, som viste barn hvordan ting ble bygget. Den første skjønnlitterære barneboken hennes var *The Beetle who lived alone* (1941). Hun illusterte også noen av bøkene sine selv, under psevdonymet *Gri*. 

Bøkene hennes er ikke oversatt til norsk.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Diana Ross», RKD kunstner-ID 323309[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RKDartists, RKD kunstner-ID 323309, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Peter Hunt. «Retreatism and advance (1914-1945)». I: *Children’s Literature, an illustrated history*. Edited by Peter Hunt. Oxford University Press, 1995. ISBN 0-19-212320-3
5. ↑  Julia Eccleshare. *Beatrix Potter to Harry Potter, portraits of children’s writers*. National Portrait gallery, 2002. ISBN 1-85514-342-9
6. ↑  diana-ross.co.uk Arkivert 9. august 2012 hos Wayback Machine. Book titles, dates of publication, illustrators

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL
 |
**Statens skogskole** var et skoleslag som tok sikte på å utdanne skogteknikere for å rekruttere funksjonærer til det offentlege og det private skogbruket. Staten hadde skogskoler i Kongsberg, Bygland, Evenstad, Steinkjer og Nordre Osen. Oppland fylke hadde skogskole i Brandbu.

Skolene kombinerte praktisk og teoretisk undervisning. Da Norges landbrukshøgskole ble etablert på Ås, ble det bestemt at skogskolene dessuten skulle være forskoler for skogutdanningen ved landbrukshøgskolen. Siden ble skogskolen på Kongsberg spesialisert som forkurs til landbrukshøgskolen. Dette forkurset ble nedlagt i 2000.
På slutten av 1980-tallet ble de andre skogskolene integrerte i distriktshøgskolene. Skolene ble likevel opprettholdt som egne undervisningssteder, men rundt år 2000 ble skogutdanningen nedlagt på de fleste av de gamle skogskolene.

I dag gir Høgskolen i Hedmark høyskoleutdanning i skog- og utmarksfag på Evenstad.

Staten hadde også praktiske skogskoler, statens yrkesskole for skogbruk, på Sønsterud og Saggrenda ved Kongsberg. Disse skolene er overtatt av fylkeskommunene.

På nettet
---------

* Statens skogskole Steinkjer - skogutdanning 1880-2005
* Høgskolen i Hedmark, Evenstad

Litteratur
----------

* Birger Halvorsen: *Norges Skogteknikerforbund*. I Andreas Vevstad 1998: *Norsk Forstmannsforening 100 år*. (Landbruksforlaget) ISBN 82-529-2374-7
**DS «Tordenskjold»** var et dampskip på Mjøsa i årene 1876 til 1936. Skipet gikk i gods- og passasjerrute, men ble også brukt til tømmersleping. Skipet kunne gå lenger ut på vinteren enn hjuldamperne, gjerne over nyttår før isen ble for tykk. På samme måte kunne det starte tidligere på våren, som oftest en gang i mai.

Skipet var ett av de største på Mjøsa, med innebygget passasjerdekk i hele skipets lengde. Det krevde da også et større mannskap, med fire dekksmenn og fire i maskinen foruten tre i restauranten samt fører og kaptein. Fram til 1888 var DS «Skibladners» kaptein, Gustav Adolf Raabe, fast om bord i DS «Tordenskjold» på vinterstid. Sønnen, Aksel Raabe, var kaptein fra 1888 til 1913, da han plutselig forsvant underveis fra Lillehammer til Biri. Han ble senere funnet druknet.

Den 23. november 1912 kolliderte DS «Tordenskjold» med DS «Gjøvik» i Nessundet ved Helgøya. DS «Gjøvik» sank, men alle om bord ble berget. Skipet ble også hevet og raskt reparert. Saken gikk helt til Høyesterett, der DS «Tordenskjord» i 1918 ble kjent skyldig i ulykken, og rederiet dømt til å betale 33 000 kroner i erstatning.

Etter 1920 skiftet skipet eier flere ganger. I 1923 ble skipet kjøpt av A/S «Tordenskjold», og helt ombygd. En del av overbygget på fordekket ble fjernet, og skipet fikk styrhus. Skipet fortsatte med tømmersleping fram til 9. juli 1933, men da var det slutt. DS «Tordenskjold» ble solgt for opphugging våren 1936. Noen gjenstander fra båten er tatt vare på ved Mjøssamlingene på Minnesund, og styrhuset og kahytten fra akterdekket står som hytte ved Kvarbergvika i Ringsaker.

Referanser
----------

1. ↑  Berg, side 146 (gjelder alle opplysninger i infoboks)
2. ↑  Berg (1996) s. 147
3. ↑  Berg (1996) s. 149
4. ↑  Berg (1996) s. 173
5. ↑  Berg (1996) s. 149

Kilder
------

* Berg, Arne Julsrud (1996). *Damp- og motorbåter på Mjøsa*. Mjøssamlingene. ISBN 8299406706.
**Statens skolinspektion** (*Skolinspektionen*) er et svensk statlig forvaltningsorgan opprettet i 2008. Organet er tilsynmyndighet for hele skoleområdet (fra barnehave til voksenutdanning). Skolinspektionen gjennomfører i hovedsak tre forskjellige typer av granskninger: *regelbundet tilsyn*, *regelbundet kvalitetsgranskning* og *tematisk* *kvalitetsgranskning*.

Regelbundet tilsyn, som bygger på en risiko- og vesentlighetsbedømning, gjennomføres hos alle skoler med en viss regelmessighet. Det samme gjelder for regelbundet kvalitetsgranskning, hvor Skolinspektionen ser på kvaliteten innenfor fire områder:

* Rektors ledelse
* Undervisning
* Trygghet og studiero
* Bedømning og karaktersetting

Tematisk kvalitetsgranskning omfatter færre skoler i hvert prosjekt.

Skolinspektionen tar imot *anmeldelser* i enkelte tilfeller fra elever og foreldre. Disse kan for eksempel handle om krenkelser i skolen eller at man ikke har fått den støtte man behøver.

Skolinspektionen har sitt hovedkontor i Stockholm og har inspeksjonsavdelinger i Stockholm, Linköping, Göteborg, Lund og Umeå. Totalt antall ansatte er nærmere 400.

Barn- och elevombudet
---------------------

**Barn- och elevombudet** (**BEO**) er en del av Statens skolinspektion. Barn og elever som kjenner seg krenket i barneomsorgen eller skolen (eller deres foreldre) kan henvende seg til BEO. Det kan handle om krenkelser mellom elever, men også om elever som blir krenket av voksne i skolen. Barn- och elevombudet utreder anmeldelser om krenkende behandling som ikke er diskriminering. Sammen med Diskrimineringsombudsmannen (DO) jobber BEO for å motvirke krenkelser, diskriminering og trakassering av barn og elever. Etter undersøkelser kan BEO gi pålegg mot lederen for skolen og, i visse tilfelle, begjære oppreisning på vegne av eleven.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. desember 2019. Besøkt 20. november 2019.
2. ↑  Organisation Skolinspektionen
**Epeli Nailatikau** (født 5. juli 1941) er en fijiansk høvding, diplomat og militæroffiser, som var president i Fiji fra 30. juli 2009 til 13. november 2015.. 

Nailatikau gjorde karriere i Fijis forsvarsstyrker og har rang av brigadegeneral. På 1980-tallet var han hærsjef, men ble avsatt da Sitiveni Rabuka gjorde militærkupp i 1987. Nailatikau arbeidet deretter som diplomat. Han har vært Fijis høykommissær i Storbritannia.

Han gikk inn i politikken og ble i 2001 parlamentspresident. I 2008 ble han innenriksminister og minister for regional utvikling. Samtidig overtok han lederskapet i det øverste høvdingrådet i Fiji. I april 2009 ble han utpekt til visepresident av Frank Bainimarama, leder av militærregjeringen. I juli samme år ble han midlertidig president og den 5. november 2009 utpekte regjeringen ham til landets president. Han ble 13. november 2015 etterfulgt av Jioji Konrote.

Han har tittelen *ratu*, en indikasjon på hans rang som høvding. Nailatikau er gift med Koila Nailatikau, en datter av Kamisese Mara, statsministeren som ledet Fiji til uavhengighet. Konen er også politiker.

Referanser
----------

1. ↑  «Fiji profile», *BBC News*, 28. desember 2012.
2. 1 2 3 4  «Ratu Epeli is new GCC chairman» Arkivert 22. juli 2012 hos Wayback Machine. *Fijilive*, 14. oktober 2008.
3. ↑  «President for the People», *Fiji Sun Online*, 13. november 2015. Lest 13. november 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
***God's Law and Man's*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av John H. Collins.

Handling
--------

Dr. Claude Drummond, en ung engelsk doktor stasjonert i India, redder den unge jenta Ameia fra å bli ofret av prestene i et Krishna-tempel - ved å kjøpe henne som sin kone. Claude returnerer senere til England, etter at hans eldste bror døde. Men Claude snart at faren deres hadde arrangert et ekteskap mellom Claude og Olive Dennison, datteren til en generalmajor. For å glede faren sin går Claude med på ekteskapet, selv om verken han eller Olive egentlig elsker hverandre.

Men Ameia kommer til England fra India, men oppdager snart at hennes eksistens er en barriere for ektemannens mer fordelaktige allianse. Men det blir også oppdaget at Ameia faktisk er datteren til generalmajor Dennison, sammen med en indisk kone som Dennison tidligere hadde forlatt. Dermed blir det plutselig mulig for Claude å være tro mot sin virkelige kjærlighet, samtidig som han kan opprettholde farens ønske om å gifte seg med offiserens datter.

Skuespillere
------------

* Viola Dana som Ameia.
* Robert Walker som Dr. Claude Drummond.
* Augustus Phillips som Jack Alston.
* Henry Hallam som Kunda Ram.
* Frank Currier som generalmajor Dennison.
* Marie Adell som Olive Dennison.
* George A. Wright som Earl of Hetherington.
* Floyd Buckley som Lord Charles Drummond.

Referanser
----------

1. ↑   www.imdb.com, besøkt 10. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  God’s Law and Man’s
3. ↑  GOD'S LAW AND MAN'S

Eksterne lenker
---------------

* (en) *God's Law and Man's* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *God's Law and Man's* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *God's Law and Man's* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *God's Law and Man's* på Silent Era Rediger på Wikidata
*Denne artikkelen omhandler den tidligere selvstendige høgskolen som eksisterte 1953–1996. For dagens skole, se Teaterhøgskolen.*

**Statens teaterhøgskole** var en høgskole i Oslo for scenekunst som ble opprettet i 1953, da under navnet **Statens teaterskole**. Fra 1984 under navnet Statens teaterhøgskole. Skolen er siden 1996 videreført som en del av Kunsthøgskolen i Oslo.

Fra 1985 til 2003 hadde skolen sine lokaler på Aker Brygge. Før dette holdt skole i mange år til i Njårdhallen på Makrellbekken i Oslo, og i sine første år på St. Hanshaugen i Oslo. Ti–tolv elever ble tatt opp på studiet årlig. Skolen var først en ren skuespillerskole, men fikk siden 1967–1968 kurs i sceneinstruktør/regi, fra 1979 utvidet til egen treårig utdannelse.

Referanser
----------

1. 1 2  «Teaterhøgskolen». *Store norske leksikon*. Besøkt 8. juli 2018.
2. ↑  «NRK TV - Se Teaterspeilet» **(norsk)**. 9. mai 1969. Besøkt 12. januar 2018. «NRKs interne arkivbeskrivelse av programmet / Filminnslag rull 1: Teaterskolen. Ballettundervisning. Leseprøve på stykke. (---)»

Eksterne lenker
---------------

* Kunsthøgskolen i Oslo

Portaler: Kunst | Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen
 |
**Lorents Dahlquist** (eller Dalkvist), bedre kjent som **Storlosen** (født 7. februar 1899, død 29. mai 1970) var en av de fremste grenseloser i Norge under andre verdenskrig. Dahlquist var en småbruker fra Frol, syv km øst for Levanger. Han var godt over 40 år da han første gang førte en flyktning over til Skalstugan på svensk side, 13–14 mil begge veier. Etter hvert gikk det nokså jevnt over fjellet.

Etter hvert fikk Dahlquist også hjelp av sønnen Johan (f. 1923, d. 1988), som på den tiden var ca. 20 år gammel. Han gikk de første turene sammen med faren slik at han ble kjent med rutene. Senere kunne han hjelpe til eller avløse om det skulle bli behov for det. Johan ble arrestert på omtrent samme tid som faren, høsten 1944. Han hadde da gått omkring 50 turer til og fra grensa. Dahlquist var blitt utskrevet til Nasjonal arbeidsinnsats, og nekta. Han sto på farten og skulle lose seks mann over fjellet da de kom og henta ham. De ble sittende på henholdsvis Grini og Falstad.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk fangeleksikon: Grinifangene*. Oslo: Cappelen. 1946. s. 636.
2. ↑  Ulstein, Ragnar (1977). *Svensketrafikken*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252107338.

Litteratur
----------

* Ragnar Ulstein: *Svensketrafikken*, 1974, ISBN 8252104134

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Statens naturoppsyn** (**SNO**) er en statlig myndighet som har til oppgave å ivareta nasjonale miljøverdier og forebygge miljøkriminalitet. Virksomheten er hjemlet i lov om statlig naturoppsyn av 21. juni 1996.

SNO ble oppretta i 1998 som en avdeling av Direktoratet for naturforvaltning, nå Miljødirektoratet. Foruten hovedkontoret i Trondheim har SNO 55 lokalkontorer, der lokale oppsynsmenn utfører det praktiske oppsynet i felt. SNO er delt i tre avdelinger:

* Naturoppsyn arter
* Organisasjon og veiledning
* Naturoppsyn areal

SNO fører kontroll med bestemmelser gitt i naturmangfoldloven, motorferdselsloven, kulturminneloven, viltloven, lov om friluftslivet, markaloven, lakse- og innlandsfiskloven og deler av forurensningsloven. Oppsynsmenn i Statens naturoppsyn kan ha begrenset politimyndighet. I tillegg til oppsyn har SNO også oppgaver knytta til informasjon, skjøtsel og tilrettelegging for bruk av naturområder.

Leder for Statens naturoppsyn er fra høsten 2013 Pål Prestrud.

Se også
-------

* Fjelltjenesten
* Reinpolitiet

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Historikk og utvikling». Statens naturoppsyn. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
2. 1 2  «Statens naturoppsyn - Miljødirektoratet». *Miljødirektoratet/Norwegian Environment Agency*. Besøkt 3. desember 2019.
3. 1 2  «Naturoppsynet (SNO) kontrollerer - Miljødirektoratet». *Miljødirektoratet/Norwegian Environment Agency*. Arkivert fra originalen 3. desember 2019. Besøkt 3. desember 2019.
4. ↑  regjeringen.no Pål Prestrud ny direktør for Statens naturoppsyn 02.10.2013

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**La violencia** er betegnelsen på et epoke i Colombias historie. I 1948 ble Jorge Eliécer Gaitán myrdet på åpen gate i Bogotá, noe som ledet til nasjonale opptøyer. Dette folkeopprøret (kjent som «el bogotazo») var begynnelsen på «la violencia» («voldsperioden»), en uerklært borgerkrig mellom maktgrupper internt i landet, hvor konservative og liberale for en stor del utryddet hverandre. Bondebefolkningen tok i denne krigen stort sett parti for de liberale i kampen mot sine tradisjonelle fiender, de konservative landeierne.[] Fra denne perioden stammer grunnlaget for geriljaen som er den eldste i Latin-Amerika.[]

I 1953 grep militæret makten for første og eneste gang i Colombias historie.[] General Gustavo Rojas Pinilla klarte mer eller mindre å bringe borgerkrigen under kontroll med voldsom militær makt. Men i 1957 var han blitt overflødig. De konservative og liberale inngikk en avtale som gikk ut på at de i en periode på 16 år fra 1958 skulle bytte på å ha presidentembetet, og stillingene i statsapparatet skulle fordeles likt mellom dem.[] Hæren fikk som uavhengig maktfaktor forsvarsdepartementet, og andre partier ble utelukket fra det avtalte maktmonopolet som gikk under navnet Nasjonal Front.[]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Lorentz Diderich Klüwer** (født 23. desember 1790, død 4. januar 1825) var en norsk offiser og antikvar. Han tilhørte Klüwerfamilien, og ble født på gården Bunes i Verdal i Nord-Trøndelag.

Han ble løytnant i 1808 og major i 1823. Med støtte fra Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, senere Vitenskapsmuseet ved NTNU, reiste han rundt, tegnet og beskrev historiske minnesmerker i tillegg til å tegne kart med innfelte bautasteiner og gravhauger. På en reise i Gudbrandsdalen fikk han høre en kjempevise, "Han Lage tjente i kongens gaard" som han skrev ned og fikk utgitt i 1823.
Klüwer var en dyktig militær kartograf, og det var i forbindelse med militærkartografi at han fikk øyet opp for forhistorie og lokaltopografi. Klüwers opptegnelser ble særlig verdifulle for senere arkeologi. I 1824 laget han et kart over de ennå synlige restene av Skånes skanse (1643–1747) i Levanger.

Tross sin korte levetid rakk han å bli svært anerkjent av sin samtid, og Klüwer fikk sitt gravsted på Domkirkegården.

Verk
----

* *Norske Mindesmærker*. Trykt i det Wulfsbergske Bogtrykkerie, af R. Hviid. 1823.  Utkom i faksimileutgave i 1960.

* *Kjempevise [fra Gudbrandsdalen]*. Trondheim. 1969.  Illustrert av Arne E. Holm

Litteratur
----------

* Anne Eriksen, *Topografenes Verden. Fornminner og fortidsforståelse*, Pax Forlag, Oslo 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lorentz Diderik Klüwer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lorentz Diderik Klüwer i Store norske leksikon
* bilde av Klüwer Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
* Klüwer om familiehistorien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Statens petroleumsfond** var et norsk statlig fond som ble opprettet 22. juni 1990. Det endret navn til Statens pensjonsfond – Utland 1. januar 2006.

Statens petroleumsfond hadde som formål å forvalte de norske petroleumsinntektene. Fondet ble hvert år tilført inntekter tilsvarende statens netto kontantstrøm fra Norges petroleumsvirksomhet, samt avkastningen av fondets formue. Fra fondet ble det i tillegg trukket et beløp for å dekke det oljekorrigerte underskuddet på statsbudsjettet. Dette beløpet skulle i henhold til handlingsregelen ikke være større enn fire prosent av fondets verdi, men denne regelen ble jevnlig overskredet siden den ble innført i 2001.

Finansdepartementet hadde det rettslige ansvaret for forvaltningen av fondet, mens Norges Bank hadde ansvaret for den operative forvaltningen, i samsvar med retningslinjer gitt av Finansdepartementet. Alle fondets midler ble investert i utlandet, både i aksjer, obligasjoner og andre rentebærende verdipapirer.

I perioden 1990–1995 ble statsbudsjettene gjort opp med underskudd, og det ble derfor ikke opparbeidet kapital i fondet. Det første innskuddet i fondet ble dermed gjort i 1996. Ved utgangen av tredje kvartal 2005 var den samlede verdien av fondet på 1281 milliarder kroner, etter en økning på 74 milliarder kroner i første kvartal, 53 milliarder i annet kvartal og 97 milliarder i tredje kvartal. Avkastningen i 2004 var på 8,9 prosent.