recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pico Bolívar** er Venezuelas høyeste fjell, med en høyde på 4 978 moh. Det utgjør en del av Andesfjellene og befinner seg i delstaten Mérida vest i landet. Toppen er dekt av snø og tre små isbreer. Fjellet kunne fram til 2008 nås med taubane fra byen Mérida.

Pico Bolívar har fått navnet sitt etter den venezuelanske frigjøringshelten Simón Bolívar. Det første navnet på fjellet man kjenner til er *La Columna*. Dagens navn ble offisielt 30. desember 1934. Nabotoppene er El León (4 743 moh) og El Toro (4 695 moh).

Høyde
-----

I 2002 gjorde klatrerne Diego Deiros og Carlos Rodriguez ved universitetet Simon Bolivar og Jose Napoleon Hernandez, det venezuelanske Institutt for Geografi målinger for å bestemme høyden på toppen, og fikk et resultat på 4978,4 ±0,4 meter. De brukte fem GPS-mottakere med dobbel frekvens samtidig. For målingen ble det etablert et geodetisk nettverk, som bestod av disse hjørnene: Pico Bolívar, El Toro, Piedras Blancas, Mucuñuque og Observatory. Sistnevnte tilhører Venezuelas geosentriske nettverk.

Referanser
----------

1. 1 2  (es)Scielo.org
2. 1 2  (en)Peakbagger.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pico Bolívar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (es) Pérez O, Hoyer M, Hernández J, Rodríguez C, Márques V, Sué N, Velandia J, Deiros D. (2005) – *Alturas del Pico Bolívar y otras cimas andinas venezolanas a partir de observaciones GPS*

Litteratur
----------

* (es) *Determinan altura exacta del pico Bolívar*. Boletín geográfico IGVSB-BG N° 14. Instituto Geográfico de Venezuela Simón Bolívar. 2003. Caracas, Venezuela.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Tredreier i arbeid  Foto: François GOGLINS 
En **tredreier** er en håndverker som dreier gjenstander i tre, hovedsakelig ved hjelp av dreiebenk.

Arkeologiske funn av dreide gjenstander lar oss spore faget 4000 år tilbake i tid. I Norge ble faget i stor grad et bygdehåndverk, drevet i kombinasjon med jordbruk. Produksjonen foregikk oftest på vinterstid.

Eksempler på gjenstander en tredreier kan framstille er boller, fat, tallerkener, kopper og kar og møbel- og bygningsdetaljer.

På slutten av 1800-tallet var det mange tredreierverksteder, men nye moter, materialer og økt automatisering tok bort mye av næringsgrunnlaget for disse. Tredreierlaug fantes også i de største byene. I dag er faget mest praktisert som hobby.

Kunstdreieren var en spesialist innen dreierfaget. Han laget hovedsakelig pyntegjenstander, av tre og andre typer materiale.

Det fantes mange spesialiteter innen tredreiing, eksempler på dette er blokkmaker (heis- og strammeanordninger), navdreier (kjerrehjul), rokkedreier for å nevne noen.

Utdanning
---------

Faget ble lagt under lov om fagopplæring 1. juli 1958 som dreierfaget (tredreier). Utdannelsen for yrket i Norge i dag er ett år i skole og tre år i lære i bedrift. Utdannelsen er innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk.

Tredreierfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Norman, G.A. (1961). «Tredreiere og dreiebenker». *Årbok for Maihaugen 1957-60*. Lillehammer: 51–80.
2. ↑  King, Stuart (2011). «Mystery of the Moor—4000 years of woodturning». stuartking.co.uk. Besøkt 28. september 2023.
3. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Design og håndverk – Tredreier
* Opplysningskontoret for små og verneverdige fag Arkivert 9. november 2005 hos Wayback Machine.
* Læreplan for faget

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NDL
 |
Vika Idrettsforenings utendørs svømmebane ved åpningen i 1950.  
Foto: Leif Ørnelund, Oslo Museum
**Vika Idrettsforening** (stiftet 26. januar 1918) er et norsk idrettslag fra Oslo. Idrettsforeningen driver i dag kun med vannpolo. Tidligere har den organisert flere andre idretter, deriblant bandy, boksing, fotball, friidrett, håndball, ishockey, sykling og framfor alt svømming. Klubbens medlemmer har gjennom årene tatt nærmere 400 norgesmesterskap i svømming. 13 kongepokaler har blitt tildelt klubbens lag og medlemmer (sju i svømming, fem i boksing og en i vannpolo).

Strøket Vika har gjennomgått veldige forandringer siden klubben ble stiftet, og Vika IF har ikke lenger spesiell tilknytning til denne bydelen, men rekrutterer fra hele Oslo og omegn.

Historie
--------

Vika Idrettsforening ble stiftet 26. januar 1918 i Engensgate 7, ved Vestbanen. Initiativtakerne var Ragnvald Olsen og Fredrik Christensen. Boksing og friidrett var de første idrettene som ble drevet, senere samme år kom svømming på programmet. Idrettsforeningen var sentral i arbeideridretten i mellomkrigsårene. Medlemmer fra Vika var representert i styret da arbeidernes idrettsopposisjon ble stiftet i 1922 (klubben var ikke formelt medlem). 11. november 1924 meldte Vika Idrettsforening seg inn i Arbeidernes Idrettsforbund.

Kjente medlemmer
----------------

* Christer Bjarne
* Olaf Thorsen
* Jon Vengel

Referanser
----------

1. 1 2  Ted Lier (11. desember 2002). «Idrett som levende kulturhistorie». Vika IF. Arkivert fra originalen 28. september 2013. Besøkt 15. januar 2013.
2. ↑  Brynjulf Nygaard (26. januar 1993). «Mest minnenes melodi for Vika IF». Aftenposten Aften.
3. ↑  «Kongepokalvinnere i Norges Svømmeforbund». Norges Svømmeforbund. Besøkt 22. september 2013.
4. ↑  «Fakta om kongepokaler». Norges Bokseforbund. 20. september 2009. Arkivert fra originalen 22. september 2013. Besøkt 22. september 2013.
5. 1 2  Petter Larsen (1979). *Med AIF-stjerna på brystet: glimt fra norsk arbeideridrett*. Oslo: Tiden. s. 40-44. ISBN 8210018531.

Litteratur
----------

* Rudolf Arnesen m. fl. (1948). *Vika Idrettsforening gjennom 30 år* – Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Eliteserien i vannpolo for menn 2019/20 |
| --- |
| Vannpolo | 
* Asker
* LRK
* Namsos
* Stavanger
* Vika

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
2. divisjon i vannpolo for herrer 2012/13 |
| --- |
| Vannpolo | 
* Kragerø
* LRK
* Namsos 2
* Nordby
* Vika 2

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
**Simbaopprøret** var et opprør i 1964 i de tidligere Belgisk Kongo. Det begynte angivelig som en reaksjon på overgrep fra den kongolesiske sentralregjering.

Opprørersledelsen tilhørte venstrefløyen politisk. Flertallet av deres styrker var stammefolk fra provinsene Kivu og Orientale. Mange av dem kom fra tradisjonelle afrikanske kulturer med animistisk religiøst grunnlag. Navnet «Simba» kom fra at stammekrigerne ble fortalt av sine sjamaner at de ville være immune mot kuler, og at de ville bli forvandlet til *simba*er" (på kiswahili betyr *sumba* «løve») når de kom i kamp.

Simbaene klarte å skremme to velutstyrte bataljoner regjeringssoldater til å trekke seg tilbake uten kamp. Snart begynte simbaene å erobre viktige byer. Innen få uker kontrollerte de om lag halvparten av Kongo. Stanleyville, en stor by, ble overtatt da regjeringsstyrken på 1500 mann flyktet og etterlot seg ammunisjon, bombekastere og pansrede kjøretøyer. Angrepet på Stanleyville ble ledet av sjamaner i spissen for førte simbaopprørere - ingen skudd ble avfyrt av simbaene.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kinder, Hermann (1978). *The Anchor Atlas of World History* **(Englelsk)**. 2. New York: Garden City. s. 268. Arkivert fra originalen 13. desember 2012. Besøkt 16. mars 2009.
Kart over Firth of Lorn med de største av Slate Islands avmerket.
**Slate Islands** er en øygruppe i Firth of Lorn på vestkysten av Skottland. Øygruppen er del av de indre Hebridene, og ligger nært det skotske fastlandet sør for Oban, nordøst for Jura og sørøst for Isle of Mull. 

De viktigste øyene er Seil, Easdale, Luing, Lunga, Shuna, Torsay og Belnahua. Øyene Scarba og Kerrera som ligger henholdsvis i sørvest og nordøst regnes normalt ikke med til gruppen. 

Nordenden av Torsay sett fra Seil. Foto: Rolf Kallman 
Luing er den største av øyene med et areal på 14,4 km², med knapp margin større enn Seil på 14,1 km². Seil har imidlertid øygruppens høyeste punkt med *Meall Chaise* på 146 meter over havet. Fem av øyene var bebodd ifølge siste folketelling med et samlet folketall på 838. Det høyeste folketallet var på Seil med 560 innbyggere i 2001. Luing hadde 212 innbyggere, Easdale 58, Lunga 7 og på Shuna var det én registrert innbygger i 2001.

Berggrunnen består av skifer («slate islands» er engelsk for «Skiferøyene»), og steinbrudd med produksjon av skiferheller var en viktig næring fra 1630 til midten av 1900-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  General Register Office for Scotland (28. november 2003). «Occasional Paper No 10: Statistics for Inhabited Islands». Arkivert fra originalen 2. april 2010. Besøkt 31. oktober 2008.

| * v
* d
* r
Øyer i Hebridene |
| --- |
| Indre Hebridene | Ascrib Islands **·** Canna **·** Cara **·** Càrna **·** Coll **·** Colonsay **·** Crowlin Islands **·** Eigg **·** Gigha **·** Iona **·** Isay **·** Islay **·** Jura **·** Kerrera **·** Lismore **·** Oronsay **·** Muck **·** Mull **·** Raasay **·** Rona **·** Rùm **·** Sanday **·** Skye **·** Slate Islands **·** Soay **·** Staffa **·** Summer Isles **·** Tiree **·** Treshnish Isles **·** Ulva |  |
| Ytre Hebridene | Barra  **·** Barra Isles **·** Benbecula **·** Berneray **·** Eriskay **·** Flannan Isles **·** Great Bernera **·** Harris og Lewis **·** Monach Islands **·** North Rona **·** North Uist **·** Rockall **·** Scalpay **·** Shiant Isles **·** South Uist **·** St. Kilda |
**Tanzanias kvinnelandslag i fotball** representerer Tanzania i internasjonal fotball. Tanzania har vært med på kvalifiseringen til Afrikamesterskapet siden 2002, men kvalifiserte seg først i 2010.

Fram til 2000 var det bare ett kvinnelag i Tanzania. Deretter, etter at kvinnene viste framgang, ble det satset på et landslag som deltok for første gang i kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 2002. Siden den tid har Tanzania vært med på kvalifisering til både Afrikamesterskapet og OL. I kvalifiseringen til Afrikamesterskapet har Tanzania stort sett enten kommet seg forbi første kvalifiseringsrunde (ofte på bekostning av Eritrea) eller vært seedet til andre, men aldri videre til selve finalen. Tanzania befinner seg i et nivå under de beste og nest beste lagene, men betydelig bedre enn de dårligste. Imidlertid har avstanden blitt mindre, fra de i 2002 tapte 0-10 over to kamper for middelhavsseilerne Zimbabwe til de i 2008 tapte 1-5 for medaljekandidat Kamerun, også over to kamper, og med 1-2 borte.

I kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 2010 var Tanzania heldigere i sin kvalifisering. De begynte riktignok mot mer meritterte Etiopia, men en overraskende borteseier la grunnlaget for videre avansement. Deretter møtte Tanzania sin nær obligatoriske motstander Eritrea, som de slo klart ut i andre runde. Dermed kvalifiserte Tanzania seg for sitt første afrikamesterskap.

Noter og referanser
-------------------

\* = Fargene på draktene er valgt ut ifra hva bilder av dem viser, og disse likner verken på herrenes drakter (blå/gul/blå) eller på FIFAs forslag (grønn-gul-blå/sort/grønn-sort).

1. ↑  Sammendrag av en oppgave om sponsing av kvinneidrett i Tanzania[*død lenke*] (engelsk)
2. ↑  Twiga Stars shine in Ethiopia - Daily News

Eksterne lenker
---------------

* Tanzanian women getting ready for world cup 2010 afrol News (Engelsk)

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
*Dette er en side om fjellkjeden Karakorum. For det mongolske palasset, se Karakorum.*

**Karakorum** er en fjellkjede i grenseområdet mellom Pakistan, Kina og India, nærmere bestemt innenfor regionene Gilgit, Ladakh og Baltistan. Det er en av Asias største fjellkjeder, og regnes vanligvis som en del av Himalaya. Karakorum består av flere av de høyeste og mest spektakulære fjellene i verden, som K2, Masherbrum, Gasherbrum-gruppen, Muztagh Tower og Trango-massivet, og kjeden har over seksti topper høyere enn 7000 meter.

Karakorum-kjeden er om lag 500 kilometer vid, og er det området i verden utenom polarområdene med størst forekomst av isbreer.

*Karakorum* betyr «sort grus» på tyrkisk. Mange av breene er dekket av grus og slam.

Se også
-------

* Liste over verdens høyeste fjell

Referanser
----------

1. ↑  Karakoram *Peakbagger.com*
2. ↑  «Utanlandske stadnamn: A–Å». *Språkrådet* **(norsk)**. Besøkt 9. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karakoram – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Karakoram – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder fra Karakorum
* Adventure Photographs Karakoram
* Satellittbilde og kart over Karakorum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**«Elusive Butterfly»** er en amerikansk sang med melodi og tekst av Bob Lind. Linds versjon ble utgitt på singlen World Pacific 77808 i 1965. Produsent var Richard Block. I 1966 ble sangen spilt inn og utgitt på singlen Decca F 12358 i Storbritannia med den irske sangeren Val Doonican. Musikalsk leder var Kim Woodman.

I USA var «Elusive Butterfly» egentlig A-siden til Linds debutsingle «Cheryl's Goin' Home». En disc jockey ved radiostasjonen WQAMN i Florida snudde imidlertid platen, noe som førte til sangens fremgang.

Jack Nitzsche, blant annet kjent for sitt samarbeid med The Rolling Stones, var mannen bak det fremstående strykerarrangementet. «Elusive Dreams» ble plateselskapet World Pacific Records eneste store slager. Linds debutalbum, *Don't Be Concerned*, hentet sin tittel fra en linje i sangteksten: *«Don't be concerned, it will not harm you»*.

Stimulusen forsvant fra Linds solokarriere etter «Elusive Butterfly». Alkohol- og narkotikamisbruk gjorde ikke saken bedre.

Sangens forteller ser seg selv som en sommerfugljeger. Han leter etter romantikk, men finner den like unnvikende som sommerfuglene.

Norsk versjon
-------------

Steinar Fjeld har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Tidlig søndag morgen».

### Innspilling

* Steinar Fjeld med Septimus. Utgitt på singlen Columbia GN 1889 i 1974.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Val Doonican | Storbritannias flagg Storbritannia | # 5 | 9 | 12. mars 1966 |
| Bob Lind | Storbritannias flagg Storbritannia | # 5 | 12 | 4. juni 1966 |
| Bob Lind | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 5 |  | 1966 |

Referanser
----------

1. ↑  Bob Kind - Elusive Butterfly / Cheryl's Goin' Home (7", Single) at Discogs
2. ↑  Chart Stats - Cover Art for "Elusive Butterfly" by Val Doonican
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Chart Stats - Bob Lind - Elusive Butterfly
5. ↑  Chart Stats - Bob Lind - Elusive Butterfly
6. ↑  allmusic ((( Bob Lind > Charts & Awards > Billboard Singles )))

* Elusive Butterfly by Don Black Songfacts
**Niels Ventegodt** (1894–1974) var en dansk landsretssagfører (advokat) og eventyrer. 

Han ble cand. jur. i 1919, og sekretær samme år i Københavns Byret. I 1921 var han *sagførerfuldmægtig* i Sønderborg, mens han ble landsretssagfører i 1931.

Ventegodt påtok seg som forsvarsadvokat en lang rekke vanskelige saker. I 1935 ble han fradømt sin sakførerbevilling samt dømt til 1 års fengsel for bakvaskelse av en byrettsdommer i den såkaldte *Eide-Sagen*. Justisminister K.K. Steincke fikk den danske konge og Statsrådet til å omstøte dommen etter en voldsom reaksjon i offentligheten.

I 1939 ble Ventegodt medlem av Eventyrernes Klub. Han hadde i årene 1917–28 rodd langturer i flere land som Sverige, Norge, Tyskland, Holland, Belgia, Frankrike, Spania m.fl.

Han var også samler, og hadde en av verdens største samlinger av sigarettmerker.

Ventegodt døde i 1947.

Referanser
----------

1. 1 2   adventurersclub.dk, besøkt 25. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Asbjørn Torp. «En eventyrlig roer. Niels Ventegodts "bedrifter"» (PDF). Danske Studenters Roklub. Besøkt 17. september 2023.
3. ↑  «Arbeiderbladet 1935.12.07». Oslo. 1935. s. 6.
4. ↑  Ventegodt, Niels (1966). *Sandheden om Eide-Sagen. Et svar på en "historisk" roman*. København / Oslo: Nordisk Bogforlag. s. 141–147.
5. ↑  International, Rotary (1982). *The Rotarian* **(engelsk)**. Rotary International.
6. ↑  «The Urge to Collect» (PDF). Royal Bank of Canadas newsletter. 1980. Besøkt 17. september 2023.

Portal: Danmark
Charsiu (grillet kjøtt), en kantonesisk spesialitet
Sursøtt svinekjøtt, en kantonesisk matrett som er godt kjent utenfor Kina
Mangopudding
**Det kantonesiske kjøkken** (kinesisk: 粵菜, pinyin: *Yuècài*, Jyutping: *Jyut6coi3*) er et av Kinas åtte store kjøkken. Maten fra provinsen Guangdong er rettesnoren, men kjøkkenet er blitt utbredt over hele Kina og også utenlands slik at det er oppstått en rekke varianter.[]

Tradisjonelt ble hovedstaden Guangzhou ansett for å være det kulinariske høysetet for kjøkkenet, men fra 1970-årene har Hongkong overtatt den stillingen.[]

Gulaorou, også kjent som fritert svinekjøtt i søt-sur saus, er en kinesisk rett som er svært populær i det kantonesiske kjøkken og som også finnes på menyen i de fleste kinarestauranter utenfor Kina.

Litteratur
----------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikibøker | Wikibøker: Chinese cuisine/Cantonese cuisine – bøker |

* *Eight Immortal Flavors: Secrets of Cantonese Cookery from San Francisco's Chinatown*, Johnny Kan and Charles L. Leong. Berkeley, California: Howell-North Books, 1963

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Slettene bru** er ei bru over Tovdalselva i Birkenes kommune. Brua er oppført 1909 av Nedenes Amt og har navn etter en plass med navnet Slettane på elvas vestside. Veien forbinder riksvei 41, som her heter Herefossveien, med Mosfjellveien som følger elvas vestbredd.  

Gamle Slettene bro fra 1909 var i mange år i så dårlig forfatning at noe måtte gjøres. Birkenes kommune regnet i 2012 at det billigste var å rive brua. Men foreningen "Venner av Slettene bro" organiserte innsamling fra et stort antall lokale bedrifter og foreninger samt stat, fylkeskommune, kommune. Den ærverdige brua kunne gjenåpnes i 2013.

Det var en lang prosess å få brua på plass ved forrige århundreskifte. I uminnelige tider hadde det vært ferging over elva og i 1869 begynte folk på elvas vestside å bli lei. De sendte en søknad "til fylket" om vei og bru. I 1885 kom tilsagnet, men brua sto ikke ferdig før i 1909.

Referanser
----------

1. ↑  «Nyutgivelse 2020 lokalhistorie Birkenes» (PDF). Birkenes skolestyrekontor. 2020. Besøkt 18. september 2023.
2. ↑  Norgeskart.no
3. ↑  Skilt montert ved østre brukar.
4. 1 2  Birkenesavisa 7. november 2013
Slik hang kontinentene sammen
**Pangea** eller **Pangaea** er gresk for «alt land» (fra «Παγγαία», *pan-* betyr «alt-», *gaia* betyr «land»). Det er navnet på superkontinentet som eksisterte før platetektonikkens prosess hadde skilt kontinentene til den nåværende formen. Pangea omfattet mesteparten av den kontinentale jordskorpen. Superkontinentet oppstod ved en sammenføying av Laurasia i nord og Gondwanaland i sør. 

Navnet *Pangea* ble først brukt av den tyske opphavsmannen av platedriftteorien, Alfred Wegener, i 1920 i hans bok om platedrift, *Die Entstehung der Kontinente und Ozeane*, hvor han skrev at Pangea spilte en nøkkelrolle.

Kontinentaldriftteorien
-----------------------

Oppbrytingen av Pangea, fra Die Entstehung der Kontinente und Ozeane, 1929
Teorien om *Pangea* ble satt fram av den tyske geofysikeren Alfred Wegener i 1912, hvor han hevdet at kontinentene helt fram til triasperioden (ca. 200 mill. år siden) utgjorde én enhet, et superkontinent, som han gav navnet **Pangaea**. Dette ble splittet opp i flere enheter som drev fra hverandre. Teorien bygde på likhetspunkter i de forskjellige verdensdelene, kystlinjenes store likhet på begge sider av Atlanterhavet, likhet hva fossile dyr og planter angikk og like bergarter på begge sider av havene. Teorien ble avvist av de fleste forskere på den tid fordi den ikke forklarte hvordan slik kontinentaldrift foregikk. 

Forklaringen på kontidentaldriften ble funnet i 1960-årene etter omfattende undersøkelser av havbunnen, platetektonikk, havbunnsspredning.

Paleogeografi
-------------

Den geologiske teorien er i korte trekk: Pangea, som lå langt sør begynte å sprekke opp i permtiden, samtidig som deler beveget seg nordover. I juratiden begynte Sør-Amerika å drive vekk fra Afrika. I krittiden løste India, Australia og Antarktika seg ut fra østsiden av det nåværende Afrika. 

I begynnelsen av tertiærtiden åpnet Nord-Atlanteren seg, idet Nord-Amerika drev bort fra Vest-Europa og Grønland drev bort fra Norge, og samtidig skilte Australia og Antarktika lag. Rødehavet åpnet seg for 30 mill. år siden, og Island begynte å vokse på Den midtatlantiske ryggen for 20 mill. år siden. Nord-Amerika og Europa fjerner seg fremdeles fra hverandre, slik at Atlanter-havet stadig blir bredere, ca. 2 cm i året. Rødehavet tolkes som et begynnende verdenshav.

Pangea oppstod ved en sammenføyning av et nordlig superkontinent, Laurasia, og et sørlig, Gondwanaland. Pangea var omgitt av urhavet Panthalassa. Kontinentene slik vi kjenner dem i dag oppstod ved fragmenteringen av Pangea, som begynte i jura. Navnet Pangea ble først brukt av Alfred Lothar Wegener.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Fulgence Fresnel** (født 15. april 1795 i Mathieu i Frankrike, død 30. november 1855 i Bagdad i Irak) var en fransk orientalist og diplomat. Han var bror til fysikeren Augustin Jean Fresnel.

Liv og virke
------------

Han studerte først naturvitenskap, litteratur og språk, og oversatte noen verker av Berzelius, noveller av Ludwig Tieck og fragmenter av en kinesisk roman (*Fragments chinois*, 1822–23) til fransk. I Paris studerte han under Silvestre de Sacy. I 1826 lærte han seg arabisk i maronittenes kollegium i Roma.

I 1830-årene var han fransk konsul i Jidda. Her ble han fortrolig med lokale dialekter, og kom i kontakt med etterkommere av det himjarittiske kongedømme. Fresnel antas å være den første europeer som har oversatt gamle himjariske innskrifter. 

I 1851 ble han utnevnt til leder for en vitenskapelig ekspedisjon til Mesopotamia, og var da ledsaget av assyriologen Jules Oppert. Da ekspedisjonens medlemmer vendte tilbake til Europa i 1854, bestemte han seg for å forbli der han var. 

Han døde den 30. november 1855 i Bagdad.

Verker i utvalg
---------------

* *Hoa-tchou-onan ou le Livre mystérieux*, 1822
* *Poésies du désert de Schanfara*, 1834
* *Lettres sur l’histoire des Arabes avant l’islamisme*, 1837
* "L'Arabie", i Revue des Deux Mondes, bind 17, 1839
* *Explications d’inscriptions himyarites*, 1838, 1845

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   annuaire prosopographique: la France savante, CTHS person-ID 115142, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Gustave Vapereau: *Dictionnaire universel des contemporains*, Paris, Louis Hachette, 1858, s. 703.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Signe Bakke** (født 7. oktober 1958) er en norsk pianist og førsteamanuensis ved Griegakademiet, Universitetet i Bergen, hvor hun har vært ansatt siden 1992.

Biografi
--------

Signe Bakke har studert ved Bergen Musikkonservatorium og ved Norges musikkhøgskole. Hun debuterte i Universitetets Aula i Oslo i 1981 med støtte fra Rikskonsertene og tok diplomeksamen i 1986.

Signe Bakke er en aktiv pianist som har vært solist med flere norske orkestre. Hun har deltatt ved Festspillene i Bergen, Olavsfestdagene, Ultimafestivalen og Autunnale. Hun har også turnert for Rikskonsertene. Hun er også aktiv som kammermusiker og som akkompagnatør med spesialisering innen liedrepertoaret. Hvert år gir hun en rekke konserter på Troldhaugen. I regi av Edvard Grieg Museum Troldhaugen har hun gitt ut to album med klavermusikk av Edvard Grieg. Sammen med James Clapperton, Kjetil Møster, BIT20 Ensemble, René Wiik og Craig Farr vant hun Spellemannprisen 2021 i klassen samtid for *Soccorsi: Works by Morten Eide Pedersen*.

Diskografi
----------

* *Millom Rosor* (2009), sammen med Hilde Haraldsen Sveen
* *Shadow Songs* (2007), sammen med Harald Bjørkøy, Hilde Haraldsen Sveen og Jan Hovden
* *Crystalline - Piano music by Karen Tanaka* (2011)
* *Pour Mi* (2014), sammen med Liv Elise Nordskog
* *Soccorsi: Works by Morten Eide Pedersen* (2021), samme med James Clapperton, Kjetil Møster, BIT20 Ensemble, René Wiik og Craig Farr

Referanser
----------

1. ↑   Spellemannprisen, spellemann.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Signe Bakke». *uib.no*. Besøkt 4. mars 2022.
3. ↑  «Disse fekk Spellemannprisar for 2021». *nrk.no*. 22. april 2022. Besøkt 22. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Signe Bakke i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (en) Signe Bakke på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin **·** MusicBrainz
 |
**«Morningtown Ride»** er en amerikansk vuggesang, skrevet av Malvina Reynolds i 1957.

Den ble sunget av The Limeliters, ei amerikansk sanggruppe ledet av Glen Yarbrough, på albumet *Thorugh Children's Eyes* (RCA Victor LSP 2512 (stereo), RCA Victor LPM 2512 (mono)), utgitt i 1962.

«Morningtown Ride» ble også spilt inn av The Seekers med Bobby Richards and his Orchestra på albumet *Hide and Seekers* (Music for Pleasure MFP 1301), utgitt i 1964.

Sangen ble senere utgitt på singlen Columbia DB 6080, produsert av Tom Springfield.

Reynolds selv spilte den inn på albumet *Artichoks, Griddle Cakes, and Other Good Things* (Pacific Cascade LPC-7018), utgitt i 1970.

Raffi spilte inn sangen på sitt album *Baby Beluga* (Rounder), som ble utgitt i 1980.

The Wiggles og Jimmy Little spilte også inn «Morningtown Ride» på albumet *Wiggly Wiggly World* (Lyon Group), utgitt i 2002.

Svenske Country Four spilte den inn under tittelen «Vägen till Morgonstad».

Norske versjoner
----------------

Bernard og C.C. Bøyesen har skrevet norske tekster. Bernards versjon bærer tittelen er «Veien til morgengry». Nummes versjon heter «Ole Lukkeøye»

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | «Veien til morgengry» |  | Winnie (Solfrid Heier) | Bernard | Single | Nor-Disc NOR 170 |
| 1971 | «Ole Lukkeøye» | *Ra-ta-ta-ta-ta* | Dizzie Tunes) | C.C. Bøyesen | LP | Troll TSLP 315 |

Listeplasseringer
-----------------

The Seekers' versjon kom på den britiske singlelisten 22. november 1966 og lå der i femten uker med nummer to som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. ↑  The Limeliters – Through Children's Eyes – RCA LSP2512 Arkivert 25. august 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  Seekers, The – Hide and Seekers (LP, Album) at Discogs
3. ↑  Chart Stats - Cover Art for "Morningside Ride" by Seekers
4. ↑  Malvina Reynolds – Discography / Recordings[*død lenke*]
5. ↑  allmusic ((( Baby Belgua > Overview )))
6. ↑  allmusic ((( Wiggly, Wiggly world > Overview )))
7. ↑  Chart Stats - Seekers - Morningtown Ride

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**St. Sofia-katedralen** (ukrainsk: Собор Святої Софії, russisk: Собор Святой Софии) er en katedral i Kyiv i Ukraina. Den skriver seg fra Kievrikets dager, og er en del av verdensarven.

Katedralens navn kommer fra Hagia Sofia i Konstantinopel. Byggingen ble påbegynt i 1037 i regjeringstiden til Jaroslav den vise, men byggverket stod ikke ferdig før to hundre år senere. 

Etter den russiske revolusjonen planla sovjetmyndighetene å rive katedralen, men etter en mengde protester ble den omgjort til museum. I forbindelse med Sovjetunionens fall ble det bestemt at bygningen skulle tas i aktiv bruk som kirke igjen, men dette har blitt stadig utsatt på grunn av uenighet mellom den ortodokse og den ukrainske gresk-katolske kirke om hvem som skal ha rett til bygget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Saint Sophia Cathedral in Kyiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** GND
 |
**Martin Adolf Salbubæk** (født 22. desember 1891 på Hårberg i Hasselvika i Rissa, død 23. oktober 1946) var en norsk småbruker og politiker, stortingsmann for Arbeiderpartiet.

Han vokste opp i en liten stue på Sandahaugen i Hasselvika. Han jobbet på jorda og med fiske helt fra barneårene av. Han drev fram småbruket Salbubekken i Fevåg i Stjørna, der han selv dyrket opp 50 mål jord og bygget de hus som trengtes på bruket. Ved siden av småbruket drev han sildefiske.

Han ble medlem av DNA i 1910, og var etter hvert en svært aktiv organisator i partiet. Han sto bak stiftelsen av flere DNA-lag. Ved partisplittelsen i 1923 fulgte store deler av partiet i Trøndelag fløyen som støttet Kominterns linje, og ble med i Norges Kommunistiske Parti. Salbubæk var medlem av NKP et par år før han fant tilbake til DNA.

Fra 1922 satt han i Stjørna herredsstyre. Der ble han gjenvalgt i 1925, 1928 og 1934, og hadde flere offentlige tillitsverv.

I 1934 ble han valgt inn på Stortinget som 6. representant fra landdistriktene i Sør-Trøndelag fylke. Han ble gjenvalgt i 1937. I begge periodene satt han som medlem i Sjøfarts- og fiskerikomiteen. I den siste perioden deltok han også i Sosialkomiteen.

Under andre verdenskrig ble Salbubæk arrestert i 1943 og tilbrakte resten av krigen i norske og tyske fangeleirer fram til freden. I midten av april 1945 kom Salbubæk til Sverige. Han fikk harde påkjenninger i leirene, og i 1945 frabad han seg gjenvalg som stortingsmann. I 1946 døde han etter en hjerneoperasjon på Rikshospitalet.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Martin Adolf Salbubæk, (22.desember 1891 - 23.oktober 1946).», besøkt 29. september 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 619[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bjørkvik, Astrid Marit (1988). *Rissa bygdebok. Bind I: Gårds- og slektshistorie for Hasselvika: Gnr. 1–12 (nå 138–127)*. Utgitt av Rissa bygdeboknevnd. Trondheim. s. 151.
4. ↑  «Salbubæk, Adolf», *Arbeidernes Leksikon*, bind VI, Oslo 1936
5. ↑  «Stortingsmann Salbubæk død». *Arbeidets Rett*: 2. 28. oktober 1946.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Adolf Salbubæk hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Ingunn Berta Gjerdåker Skre** (født på Voss 31. mai 1957) er en norsk psykolog og førsteamanuensis i klinisk psykologi ved UiT Norges arktiske universitet. 

Hun er cand. psykol. fra Universitetet i Oslo (1986) og dr. psychol. fra UiT Norges arktiske universitet i 1999. Hennes forskningsområder er psykiske lidelser (angst, depresjon og psykoser) og diagnostikk av psykiske lidelser, psykometri, samt psykisk helse hos ungdom. Skre var instituttleder ved Institutt for psykologi, UiT Norges arktiske universitet (2013–2020). 

Hun var medlem av sentralstyret i Norsk psykologforening (2004-2010), leder for Nasjonalt fagorgan for utdanning og forskning innen psykologi (2013-2015) og medlem av Statens helsepersonellnemnd 2013-2019.

Familie
-------

Skre er datter av etnolog og bygdebokforfatter Brita Gjerdåker Skre og filolog og museumsstyrer Ivar Skre, og søster av journalist og forfatter Arnhild Johanna Skre.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 24. september 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Makurdi** er hovedstad i delstaten Benue i Nigeria. Byen ligger i det sentrale Nigeria, langs Benueelven, som deler byen og hadde i 2007 i overkant av 500 000 innbyggere. En av Nigerias luftforsvars flystasjoner med stasjonerte MiG 21 og SEPECAT Jaguar er plassert i byen.

Demografi
---------

De største etniske gruppene i byen er Tiv, Idoma og Igede.

Utdanning
---------

Det er en rekke utdanningsinstitusjoner i Makurdi. Nigerian Army School of Engineers, St Joseph Tecnical School, Benue State University og Federal University of Agriculture.

Samferdsel
----------

Makurdi ligger ved Benueelven, en sideelv til Nigerelven og har to store broer over elven. Byen har også egen flyplass og jernbanestasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «The World Gazetteer». Arkivert fra originalen 9. februar 2013. Besøkt 6. april 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. februar 2013. Besøkt 6. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Makurdi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*MAF kan også referere til Saint-Martin.*
**Mission Aviation Fellowship/ MAF** er en aktør/NGO innen bistandsflyging med hovedkontorer i England, Australia og USA. MAF er en internasjonal misjon/bistandsorganisasjon og et flyselskap som opererer mer enn 130 fly i mer enn 30 utviklingsland. Dette er en støttefunksjon til over 1 500 internasjonale og lokale organisasjoner og kirker.

MAF flyr til utilgjengelige steder der transport på landjorden er umulig, svært vanskelig og tidkrevende. Mange av de norske misjons- og bistandsorganisasjonene gjør bruk av MAFs flytjenester i utviklingsland. MAF flyr leger, sykepleiere, pasienter, lærere, bistandsarbeidere, misjonærer, mat, medisiner, nødhjelp og annet utstyr.

MAF har inntekter fra gaver fra privatpersoner, bedrifter, menigheter/kirker og skoleaksjoner. Alle fly MAF har benyttet gjennom over 70 år er gitt som gave til MAF fra enkeltpersoner, bedrifter eller andre organisasjoner. MAF kan fly til subsidierte priser eller gratis for andre ideelle organisasjoner.

Historie
--------

I 1943, under krigen, møttes tre flygere til bønn, bibelstudie og diskusjon om hvorvidt det var mulig å bruke fly til fredelige formål og støtte i misjonsarbeidet. Organisasjonen *Christian Airmen's Missionary Fellowship* (CAMF) og flyselskapet *Mission Aviation Fellowship* ble etablert i 1945, like etter den andre verdenskrig. 

I 1946 ble det første flyet anskaffet, det var en fireseters 1933 Waco dobbeldekker, med en ny 220 hestekrefters motor. Betty Greene fløy første turen, som gikk til et fjerntliggende område i Mexico.

I 1950 ble et kortbånd radio-nettverk etablert for å bedre kommunikasjonen.

MAF består av 14 regionale og nasjonale MAF-avdelinger i tre verdensdeler. De har 133 fly, mer enn 1 200 ansatte, omtrent 200 piloter som flyr i 34 u-land. Ingen av pilotene får lønn, de er sponset av privat personer, menigheter eller kirker, vanligvis fra pilotens hjemland. Hver time med flygning tilsvarer tre dagsreiser til fots, på sykkel eller i båt.

I 2007 hadde MAF mer enn 280 fly-operasjoner daglig, det vil si at det var en landing eller avgang gjennomsnittlig hvert tredje minutt hele døgnet. Dette utgjorde mer enn 90 000 flytimer med mer enn 10 000 tonn gods og 240 000 passasjerer til over 3 000 destinasjoner

I september 2007 ble de regionale og nasjonale MAF-avdelingene fusjonert i MAF International.

Referanser
----------

1. 1 2  Tall fra 2009. MAF Danmark Arkivert 17. oktober 2013 hos Wayback Machine. (besøksdato 21. mars 2009)

Eksterne lenker
---------------

* Mission Aviation Fellowship International
* Mission Aviation Fellowship – Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Hårteigen** er et av de høyeste fjell på Hardangervidda. Toppen ligger i Ullensvang kommune i Vestland fylke. Fjellet er det mest karakteristiske landemerket på vestvidda og er synlig over store områder. Det kalles derfor «kongen av Hardangervidda». Fra toppen (1 690 moh.) er det i klarvær godt utsyn til mange landemerker som Folgefonna (i vest), Gaustatoppen (sydøst) og Fravikbreen (nord). Botanikeren Christen Smith, J. Fr. Schouw og prosten i Ullensvang, Nils Hertzberg, besteg Hårteigen 18. august 1812. Navnet kommer fra norrønt og betyr «grå veiviser» (*hárr* = grå, *teigen* = vis).

Smith mislikte utsikten: «*Udsigten fra dette ophøiede Sted var ingenlunde behagelig, da man som sædvanlig fra de høie Fjelde intet øiner uden nøgne Fjeldkæder og Snee.*»

Den karakteristiske hatteformen skyldes at Hårteigen er en rest av et overskjøvet lag av gammel havbunn fra den kaledonske fjellkjedefoldning. Denne skjedde som resultat av en kollisjon mellom Grønland og Norge for omkring 400 mill. år siden i overgangen mellom silur og devon. På grunn av sterk hevning av vestvidda er store deler av dette dekket senere erdodert bort. Hårteigen, Hallingskarvet og grunnen under Hardangerjøkulen er eksempler på gjenværende deler. Grunnen rundt Hårteigen er eldre sedimenter som ligger over grunnfjell (gneis). Harde bergarter over sedimenter gir ofte opphav til topper med bratte skrenter.

Til toppen tar man gjerne utgangspunkt ved Torehytten: Avkjøring fra Rv7 ved Øvre Eidfjord til parkering ved Hjølmo. Deretter til Viveli og DNT-sti merket til turisthyttene Hedlo (har77), Hadlaskard (har78) og Torehytten (har62) på 1330 m, totalt en 6–8 timer. Deretter mot turisthytten Litlos (motsatt har61/60) til østsiden av Hårteigen ca. 1 time. Her er den enkleste oppstigningen (merket, ikke DNT) opp et gjel (ofte på snø), og til høyre ved toppen av gjelet på hyller i nørdøstveggen (tau og vaier). Etter veggen er det kort til toppen mot sydvest.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Hårteigens referansesadel ligger på vannskillet mellom Vivassvatnet og Holmavatnet (1204 moh.). Sadelhøyden er 1 208 moh.
2. ↑  Avstand til samme høyde på Sandfloegga.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015. Besøkt 8. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Besøkt 3. juli 2015.
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. april 2016. Besøkt 4. april 2016.
4. ↑  Claus Helberg:*Til fots i fjellet* (s. 94), 1993, ISBN 82-90339-35-6

Eksterne lenker
---------------

* Forvaltningsplan for Hardangervidda
* DNT rute har60: Litlos-Hadlaskard, om Hårteigen[*død lenke*]
* Petters mountain page – Hårteigen
* Hiking in Hordaland, Hårteigen mfl
* Botanikk.no Hårteigen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Charlton Automatic Rifle** er et lett maskingevær fra New Zealand, designet av Philip Charlton i 1941.

Den er en helautomatisk ombygd versjon av Lee-Enfield riflen, som en erstatning for Brengun og Lewisgun maskingevær, som det var stor mangel på i New Zealand under andre verdenskrig.

Den opprinnelige **Charlton Automatic Rifle** ble bygget på utgåtte Lee-Metford og Magazine Lee-Enfield rifler, fra helt tilbake fra boerkrigen. De var tenkt i bruk som halvautomat, men med mulighet for helautomatisk ild ved nødstilfeller. De brukte standard 10-patroners Lee-Enfield våpenmagasiner, eller 30-patroner Brengun magasiner. De finnes to versjoner, New Zealand versjonen designet og produsert av Charlton Motor Workshops i Hastings, og en versjon produsert i Australia av Electrolux, hvor de bygde om SMLE Mk III\* riflen. De var forskjellige av utseende, men hadde samme mekanismer og funksjoner.

Omtrent 1 500 rifler ble produsert på New Zealand, hvor omtrent alle ble ødelagt i en brann kort tid etter andre verdenskrig. Det finnes kun noen få kjente eksemplarer, en på Imperial War Museums i London, en ved National Army Museum i Waiouru på New Zealand, en på Army Museum i Australia, + noen få til.

Eksterne lenker
---------------

* 1 2 - bilder

| * v
* d
* r
Britiske og Samveldets infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | Enfield No. 2 · Webley revolver · Browning Hi-Power · Colt M1911 · Smith & Wesson Victory revolver |
| Rifler | Lee-Enfield · Rossriflen · M1 Karabin |
| Maskinpistoler | Lanchester SMG · Stengun · Austen MK I · Owen Gun · Thompson · Reising M50 |
| Maskingevær og større | Brengun · Lewisgun · Charlton Automatic Rifle · Vickers MG · M1918 Browning Automatic Rifle · Boys antitankrifle · PIAT · Lifebuoy flammekaster |
| Patroner | .303 British · .38/200 · .38 Special · .45 ACP · .455 Webley · .50 BMG · 9 x 19 mm Parabellum |

Portal: Andre verdenskrig
Frednesbrua  Foto: Peter Fiskerstrand 
**Frednesbrua** er ei klaffebru av betong på riksvei 36 i Porsgrunn kommune i Telemark. Brua krysser Porsgrunnselva der hvor Skiensvassdraget munner ut i Frierfjorden. Brua er 461 meter lang med et hovedspenn på 60 meter. Fri seilingshøyde ved normal vannstand er 13 meter. Over brua går RV36.

Brua hadde kostet 102 millioner da den sto ferdig i 1995. Den har et hydraulisk løftesystem, noe man hadde lite erfaring med i Norge. Problemer med dette, samt direkte feilkonstruksjoner, gjorde at man fram til 2000 brukte ca. 4 mill. kroner ekstra på å holde brua i gang, i tillegg til normale driftskostnader. I 2001 ble «problembrua» bygget om for 33 millioner, og den har etter det fungert uten større problemer.

Brua ble opprinnelig kalt Kulltangen bru, men ble raskt omdøpt til Frednesbrua siden «Kulltangen bru» allerede fantes som en kort nabobru over til Herøya.

Se også
-------

* Porsgrunnsbrua
* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker
---------------

* Vegvesenets vegkart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
*Se også Korketrekkeren (andre betydninger).*

Korketrekkeren  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
Oversiktsbilde over Langangen, Korketrekkeren ligger helt til venstre i bildet.
**Korketrekkeren** er et veianlegg i Langangen i Porsgrunn kommune i Telemark. Veien går i ei sløyfe med bru over seg selv vestfra ned Kokkersvoldbakkene mot tettstedet Langangen. Dette veipartiet var tidligere en flaskehals på europavei 18, men i 1979 ble E18 ledet utenom tettstedet på to store bruer. (Se Langangen bru.) I dag er Korketrekkeren en del av fylkesvei 30.

Den opprinnelige Korketrekkeren (også kalt *Svingbrua*) ble bygget av stein i 1859. Under andre verdenskrig kjørte tyskerne seg fast i Korketrekkeren med militærkjøretøyene sine. På grunnlag av tyske krav om bedre adkomst forserte norske myndigheter arbeidet med dagens utgave i betong. Arbeidet ble utført i 1940/41.

I flere år har det blitt holdt bakkeløp i Korketrekkeren.

Korketrekkeren er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Knuten på Geirangervegen bygget i 1882 har en lignende utforming.

Se også
-------

* Korketrekkeren i Modum
* Knuten

Referanser
----------

1. ↑  «Vegvesenet:Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner, se bokmerke 207, side 211». Arkivert fra originalen 22. desember 2014. Besøkt 13. mars 2011.
2. ↑  *Vegvalg. Nasjonal verneplan. Veger - Bruer - Vegrelaterte kulturminner*. Oslo: Statens vegvesen. 2002.

Eksterne lenker
---------------

* Langangen.com - Bakkeløp i Korketrekkeren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Jerome Clarke Hunsaker** (født 26. august 1886, død 10. september 1984) var en amerikansk flyger født i Creston, Iowa, og utdannet ved Naval Academy og MIT.

Liv
---

Hunsaker ble født i Iowa, men vokste opp i Michigan, for å studere ved skoler i Detroit og Saginaw hvor hans far var utga en avis. Han begynte ved De forente staters marineakademi og gikk ut i 1908 som beste elev. Mens han forsatt var i uniform studerte han maritim arkitektur ved MIT og fikk sin mastergrad i 1912.
Han opplevde å se Louis Blériot fly over Boston havn. Det inspirerte ham til å ta opp studiet om luftmotstand og flyvning etter å ha lest Gustave Eiffels studie: *Resistance of the Air and Aviation* Han skrev til forfatteren og fikk invitasjon til Paris for å se på flybygging i Frankrike. Han reiste tilbake til USA og ved MIT fikk han oppgaven med å utvikle et passende kurs i aerodynamikk. Han bygde den første vindtunnel ved MIT og var instruktør der i årene 1914-16.

I 1917 ble han medlem av det felles Army and Navy Technical Board for å tilrettelegge et flyprogram, og i 1918 ble han knyttet til den Interallierte sjømilitære våpenhvile-kommisjonen.

Han var president i Goodyear Zeppelinselskapet.

Han var sjef for maskinteknisk institutt ved MIT i 1933. og veiledet hovedfagsstudenter som utdannet seg til luftfartsingeniører.

Han deltok i byggingen av det første moderne luftskipet bygget i USA, så vel som marinens 
luftskip, og sammen med Westervelt og Richardson konstruerte han flybåten Curtiss NC.

Fra 1941 til 1956 var han leder av National Advisory Committee for Aeronautics. Han har også sittet i styret i Science Service, som nå er kjent som Society for Science & the Public, fra 1955-1958.

Blant hans publiserte arbeider er: *Stabie Biplane Arrangements*, *Aërodynamic Properties of Triplane* og *Aëroplane Stability*. Han fikk Edvard Longstreth Medalje fra Franklin Institute i 1942 og 1955 Langleys gullmedalje fra Smithsonian Institution.
Hunsaker var også et av de opprinnelige medlemmer av Majestic 12, og ble det siste gjenlevende medlemmet.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Jerome C. Hunsaker, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jerome-C-Hunsaker, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60z8cx5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.blackhistory.mit.edu[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  "Om Aero-Astro - Historie" Arkivert 22. oktober 2012 hos Wayback Machine..
6. ↑  Kerrebrock, Jack L. (2000).
7. ↑  "Dr. J. C. Hunsaker Blir Leder av M. E. Avdeling", *Tech*, September 25, 1933
8. ↑  "Franklin Vinner Database - Edward Longstreth Medalje 1942 Prisvinnere".
9. ↑  
Hunsaker Mottar Langley Medalje fra Smithsonian Institution
10. ↑  "Utmerkelser og Medaljer" Arkivert 5. oktober 2017 hos Wayback Machine..

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |