recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svovelkis** eller **pyritt** er et mineral som har kjemisk formel FeS2, og består av jern og svovel. Det tilhører mineralgruppen sulfider.

Svovelkis blir dannet hydrotermalt, ved at væske renner gjennom vertsbergarten og løser opp enkelte element som igjen blir avsatt når væsken når et metningspunkt. Elementene som blir avsatt kan være Fe og S, som sammen kan danne mineralet svovelkis. Svovelkis er konsentrert i avgrensede soner, årer, der væske er blitt transportert gjennom vertsbergarten.

Svovelkis danner messing-gule kubiske krystaller. Fargen er nesten gull-skimrende, derav kallenavnet "narregull". I motsetning til ekte gull, er svovelkis veldig hardt. På grunn av jerninnholdet ruster det veldig lett, og de fleste flekker med rust i norsk fjell, kommer fra svovelkis.

Svovelkis er et vanlig mineral i Norge.
Interessante mineraler som opptrer sammen med svovelkis er kobberkis, sinkblende og blyglans.

Bruk
----

Svovelkis var tidligere en viktig kilde for fremstilling av svoveldioksid og svovelsyre. I 1848 fant bergmester Wilhelm Mathias Sinding en metode for produksjon av svovelsyre og dette kom i gang ved Lysaker Kemiske Fabrik i 1858. I dag er alle gruvene nedlagt fordi driften ikke lenger er lønnsom. Eksempel er Folldal Gruver, Grong Gruber, Sulitjelma Gruber, Bleikvassli Gruver, Bjørkåsen gruver, Skorovas gruver og Løkken Verk.

På Ytterøya begynte kommersiell produksjon av svovelkis rundt 1840 blant annet levert til Leren kromfabrikk i Trondheim. På Ytterøya var 1867 et toppår med produksjon av 40 000 tonn svovelkis og dekket da en betydelig del av etterspørselen i verden.

Kobberkis ligner på svovelkis, men har en litt sterkere gulfarge, fordi det også inneholder kobber. Kobberinnholdet gjør kobberkis mykere enn svovelkis. Kobberkis har formelen CuFeS2, det vil si at mineralet inneholder kobber, jern og svovel.

Gull er et grunnstoff, et metall og ligner mye på grunn av fargen. Mens ekte gull er ganske mykt, er svovelkis veldig hardt og lar seg ikke risse med kniv. Gull har formelen Au.

Markasitt har en litt mer grønn strekfarge og er oppbygd med en rombisk krystallform. Markasitt ligner veldig på svovelkis og har samme formel: FeS2.

Referanser
----------

1. ↑  Espelund, Arne (1998). *Kobber i Det Nordenfjeldske Bergamt*. Arketype forlag. ISBN 8299243041.

Kilder
------

* Universitetet i Tromsø Arkivert 2. oktober 2005 hos Wayback Machine. av Kåre Kullerud.
* Universitetet i Bergen, av Hege Fonneland

Eksterne lenker
---------------

* «Pyritt fra Risør». Norsk Bergverksmuseum. Besøkt 26. juli 2016.
* Pyritt fra Tofte, Hurum. Digitaltmuseum

Litteratur
----------

* S. Foslie: *Norges svovelkisforekomster*. NGU 127. 1926. 50-69.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Svunnen tid»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på albumet *Brakara*. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere.

Originalen heter «Sunny Afternoon» og var en hit med The Kinks i 1966. Gruppens frontfigur, Ray Davies, skrev og sang låten. Tekstens jeg i originalteksten er en rik engelskmann som føler seg flådd av de engelske skattemyndigheter, mens kjæresten hans (som bare var ute etter pengene), har stukket avgårde med bilen hans. Hans eneste store glede er å drikke iskald øl på en solskinns ettermiddag.

Tekstens jeg i Prima Veras versjon er en mann som ser tilbake på sin ungdomstid og finner det vanskelig for å omstille seg til en nåtid. Vokalist på «Svunnen tid» er Jahn Teigen. Kommentar i hefte som fulgte med albumcoveret: «Det var en gang en gen-rasjon som fant sei sjæl. De blæi så happy at dem satte sæ rett ne' og bare digga det dem hadde finni. Etter å ha sitti ti år me' beina i kors fant dem ut at det var no' dem hadde mista. Det var'em sjæl!» Denne kommentaren blir illustrert med tekstens jeg som sitter på en benk i en park, mens hans gamle kjæreste går forbi ham med sin nye partner.

Sangen ble også utgitt oktober 2001 på DVD *Prima Vera (a)live* hvor «Svunnen tid» var inkludert i konsert-medleyen «Rest of the Best» mot slutten av showet. Studio-versjonen var også med på relanseringen av *Brakara* i august 2001.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  SongMeanings –
**Sawsan Gabra Ayoub Khalil** (født 1963) er en egyptisk kristen sivilingeniør som er aktivt involvert i prosjekter som fremmer økt forståelse mellom muslimer og kristne. 

Sawsan Gabra Ayoub Khalil ble født inn i en koptisk ortodokse familie i 1963 i Alexandria i Egypt. Hun studerte til å bli sivilingeniør ved Universitetet i Alexandria i Egypt, og etter hennes ekteskap med Cornelis Hulsman i 1988 reiste Khalil til Nederland for å studere ved Universitetet i Delft. Khalil var bosatt i Nederland mellom 1988 og 1994, og var ofte involvert i interkulturell og interreligiøse dialog i Nederland før hun returnerte til Egypt sammen med sin mann i 1994. 

Etter hjemkomsten til Egypt, oppdaget Sawsan Gabra at flere vestlige medier og aktivister ofte hadde feiltolket hendelser som omhandlet muslimsk-kristne relasjoner i Egypt og andre muslimske land og hun følte at den egyptiske befolkningens meninger måtte bli oversatt til å vise ulike syn og komme frem til et vestlig publikum. Som et resultat var hun med-grunnlegger av Religion News Service fra Arab-World (RNSAW) i 1997. Sawsan Gabra var også med-grunnlegger av den arabiske avisen West Report.
**Sotglassvinge** (*Paranthrene tabaniformis*) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den er funnet på Sørlandet og det sørligste Østlandet i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 20 – 38 mm), slank, hovedsakelig svart glassvinge. Den er den mørkeste av de norske glassvingene og kjennes lett på dette. Antennene er kraftige og svarte, dobbelt kamtannede hos hannen. Hodet er svart. Forkroppen (thorax) er svart med en smal, gul krage, en liten, gul flekk ved roten av hver vinge og mer eller mindre tydelige, gule flekker ved bakkanten. Bakkroppen er svart med fire smale, gule tverrstriper, den ender i en svart haledusk. Forvingen er smal, den ytre delen kledt med mørkbrune skjell slik at bare et område ved roten er klart. Bakvingen er glassklar med mørkbrune årer, vingefrynsene mørkbrune. Navnet "*tabaniformis*" betyr klegg-lignende, men arten ligner mer på stikkveps av gruppen murerveps (Eumeninae).

Levevis
-------

Denne arten er knyttet til skogbryn med osp, og poppel-alléer. Larvene lever under barken på osp (*Populus tremula*) og poppel (*Populus* spp.), gjerne nede ved bakken. De kan tilbringe den første tiden av larveperioden i galler laget av trebukken liten ospebukk (*Saperda populnea*), eller i egne ganger mellom barken og veden. Larveutviklingen tar to år. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av mai til juli, og besøker gjerne blomster.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i det meste av den palearktiske sone: Nord-Afrika, Europa og Asia øst til Øst-Sibir og Japan, sørover til det nordlige India. I Norge forekommer den på Sørlandet og Østlandet nord til den sørlige delen av Hedmark, men den er regnet for lokal og sjelden. Det er trolig at den er mye oversett, i likhet med mange andre glassvinger.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, sotglassvinge:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Paranthrene tabaniformis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sotglassvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sotglassvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sotglassvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sotglassvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sotglassvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sotglassvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Paranthrene tabaniformis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Paranthrene tabaniformis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Paranthrene tabaniformis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Dr. **Li Zhisui** (kinesisk: 李志绥, pinyin: *Lǐ Zhìsuī*, født 1919 i Beijing i Kina, død 13. februar 1995 i Carol Stream i Illinois i USA) var en av Mao Zedongs leger. Han hadde denne oppgaven i 22 år, og kom tett inn på Mao.

Han nedstammet fra en lang rekke kinesiske leger. Etter at han utvandret til USA forfattet han en biografi om Mao med tittelen *Formann Mao: livlegens beretning*. Boka ble oversatt til norsk i 1995

Få uker etter at han hadde fortalt i et fjernsynsprogram at han aktet å skrive enda en memoarbok, døde han av hjerteslag. 

Etter at dr. Lis bok kom ut skrev to andre medlemmer av Mao Zedongs tidligere stab, begge bosatt, i Kina, en bok på kinesisk for å tilbakevise mange av de lite flatterende påstander om Maos liv som Li hadde kommet med. De to var en av Maos personlige sekretærer og hans sykepleier Wu Xujun, som hadde arbeidet for dr. Li.

Dr. Li var også interessert i psykiatri. I oktober 1986 skrev han forordet til den første kinesiske lærebok i psykofarmakologi, *Psykofarmakologisk behandling av psykiatriske forstyrrelser* ( red.: Dr. Neng Cai (Tsai)（蔡能）, Hong-zhang Shi (史鸿璋）, o.a. Shanghai Scientific Technology Publisher, mai 1987).

Referanser
----------

1. ↑   catalogue.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12470343p, data.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑  Zhisui Li *Formann Mao: livlegens beretning* 1995 ISBN 82-02-14946-0

Litteratur
----------

* (no) Publikasjoner av Li Zhisui i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Renato De Sanzuane** (født 5. mars 1925 i Venezia, død 23. juni 1986 i Mestre) var en italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

De Sanzuane vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Jugoslavia. Italias resultat i finalerunden som besto av fire lag; 2-7 mot gullvinnerne fra Ungarn og 1-3 mot Jugoslavia og seier over USA med 5-4 fra gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. De Sanzuane spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i vannpolo, Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Renato De Sanzuane – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Renato De Sanzuane – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Renato De Sanzuane – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Renato De Sanzuane – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Renato De Sanzuane – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
R-330Zj (Zjitel) i lastebil
**R-330Zj (Zjitel)** (russisk:Житель) er en pakke eller et system med installasjoner for elektronisk krigføring. Systemet kan oppdage, lokalisere og jamme GSM mobiltelefonssystem i frekvensområdene 900, 1800 og 1900 Mhz. Systemet kan kan også jamme ut GPS navigasjon, Inmarsat satellittelefoni og Iridium satellittsamband. Systemet kan bruke plattformer som lastebiler, panserbiler, fartøy, fly, helikoptre og ofte droner.Det kan settes opp individuelt med operatører i hvert enkelt element, eller settes opp som et system av noder med fjernstyring fra
kontrollenheten R-330KMK "Diabazol".
Rekkevidden for jamming er 20 - 30 kilometer fra jammeren, avhengig av fri sikt (LOS) og geografi generelt.


Systemet er ofte registrert brukt i Ukraina.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. mars 2020. Besøkt 7. september 2019.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. september 2019. Besøkt 7. september 2019.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
Yanping *at night*
Fylker i Nanping - Yanping i rødt
**Yanping** (kinesisk: 延平区; pinyin: *Yánpíng Qū*) er et bydistrikt i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanping. Det er hovedsetet for byprefekturet.

Arealet er på 2 659,7 km² og befolkningen på ca. 490 200 (2003).

Historie
--------

Selve byen begynte med et hus bygget i 196 f.Kr. Tidligere lå det en landsby i området. Ettersom stedet er ved elven Mins øverste løp, ble den et handelssenter mellom det nordlige Fujian, Jiangxi og Fuzhou. Byen hadde også det siste fortet før man kom ned til Fuzhou, og derfor ble den vanligvis sterkt bevoktet. Ettersom soldatene for det meste kom fra det nordlige Kina, utviklet området en dialekt som har mange fellestrekk med den kinesisk som ble talt i provinsen Henan.

Byen fikk navnet *Nanping* i 1956, men etter at selve prefekturet den ligger i fikk navnet Nanping i 1995, ble bynavnet endret til det nåværende.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter**:

* Meishan (梅山街道); Huangdun (黄墩街道); Ziyun (紫云街道); Sihe (四鹤街道); Shuinan (水南街道); Shuidong (水东街道);

**Storkommuner**:

* Laizhou (来舟镇); Zhanghu (樟湖镇); Xiadao (夏道镇); Xiqin (西芹镇); Xiayang (峡阳镇); Daheng (大横镇); Wangtai (王台镇); Taiping (太平镇); Nanshan (南山镇); Taqian (塔前镇);

Mangdang (茫荡镇); Yanghou (洋后镇); Luxia (炉下镇); 

**Kommuner**:

* Jukou (巨口乡); Chimen (赤门乡).

Eksterne lenker
---------------

* Yanping lokalregjering Arkivert 20. juli 2012 hos Wayback Machine.
**Marit Grønhaug** (født 1. mars 1941, død 16. august 2021) var en norsk skuespiller. Hun var ansatt ved Teatret Vårt i Molde fra 1972, ved Fjernsynsteatret 1978–1982, deretter i en årrekke ved Rogaland Teater. Grønhaug fikk sitt gjennombrudd 1979 i fjernsynsserien *Svarta Björn* og var en sterk og bemerkelsesverdig *Medea* i Pål Løkkebergs nyskapende fjernsynsversjon av den greske tragedien (1983). 

Ved Rogaland Teater videreutviklet hun sitt talent for å spille viljesterke, kompliserte kvinneskikkelser i roller som *Blanche* i Tennessee Williams' *En sporvogn til begjær*, *Dronningen* i William Shakespeares *Hamlet* og tittelrollen i Henrik Ibsens *Hedda Gabler*. Hun spilte også i Thomas Bernhards *Teatermakeren* der hun ifølge Aftenbladets anmelder var «majestisk grotesk i en trossende tilstedeværelse som siver ut av ansiktsmimikk og kroppspråk». I senere år hadde Grønhaug også instruktør-oppgaver, blant annet regien på urpremieren av Jon Fosses stykke *Vinter* som var skrevet for årtusenskiftet. Hun regisserte også August Strindbergs *Den sterkeste*.

Hun hadde en filmrolle i Knut Andersens *Karjolsteinen* (1977), som bygde på en roman av Sigbjørn Hølmebakk.

Hun bodde en lengre periode i Sverige, før hun flyttet til Oslo i 2019. Hun døde på Lovisenberg sykehus etter kort tids sykdom.[]

Referanser
----------

1. 1 2   wang.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Marit\_Grønhaug[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Marit Grønhaug er død»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Marit Grønhaug» i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**André Engh** (født 20. oktober 1891 i Saint-Étienne, død 25. januar 1987) var en norsk mesterkokk født i Frankrike av norske foreldre. Han var kjent som leder for kjøkkenet ved Hotel Continental i Oslo i 58 år, herunder Anden Etage og Theatercafeen. 

Familien flyttet tilbake til Norge i 1911 og etter en kort affære ved Oslo Handelsstands Forening, startet Engh ved Hotel Continental i 1912 som soussjef under Caroline Boman Hansen. Han ble året etter dets kjøkkensjef, og er i ettertiden ansett for å være den som introduserte det franske kjøkken i landet, på samme måte som at Gino Valente femti år senere introduserte det italienske kjøkken. På 20-tallet startet han og ledet 
Gastronomisk Forening som ble til Norsk Kokkeforening, inntil det etter åtte år ble en del av Landsorganisasjonen. Deretter var han i 1934 med på å starte Oslolauget, en forening for hovedstadens mesterkokker; i 1984 feiret han dens 50-årsdag. Under den andre verdenskrig forble han ved hotellet, men under en temporær ledelse innsatt av Nasjonal Samling. Fra 1945 var han også hotellets disponent. Som president i Nordiske Kjøkkensjefers Federation var han i 1950 kritisk til det norske restaurant-kjøkken og ivret for en revitalisering av yrkesutdanningen.

Etter Engh ga seg som kjøkkensjef i 1963 overtok sveitseren Willy Wyssenbach.
I 1969 overtok Mathis Berge arbeidet som hotellsjef, og Engh ga seg til slutt i 1971.
På sine eldre dager var Engh mye bosatt i franske Vence og fortsatte sitt virke som matkritiker, der han fremmet synet om at tross mange gode kokker, står den norske næringsmiddelindustri med mye frossenmat i veien for et brukbart norsk kjøkken.

Utgivelser
----------

* André Engh (1929). *Kjøkkenordbok*. Norsk gastronomisk forening.  [Bilag til Gastronomisk Revue. Siste utgave i 1998]
* Reidar Andersen og André Engh (1943). *Kjøkkenet. Menylære. Kalkulasjon. Kontroll*. Kokkenes Mesterlaug.

Utmerkelser
-----------

* Kongens fortjenstmedalje i gull 1961.
* Æresmedlem i Paris' kokkelaug, *Fédération Mondiale des Sociétés de Cuisiniers*.
* Æresmedlem i den østerrikske kokkeforening.
* André Enghs gullnål 1966. Dette er Norges kokkemesteres landsforenings høyeste utmerkelse, delt ut nesten årlig siden 1966.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Elsa Askeland (22.10.1966). «Go'gutten våres». VG.
3. ↑  «Hotel Continental». Yrkeslitteratur.no. Arkivert fra originalen 12. september 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. september 2007. Besøkt 16. juni 2010.
4. ↑  Van T. (9.10.1962). «Han beseiret tyskerne på kjøkkenet». VG.
5. ↑  Leif Borthen (16.10.1971). «En herre fra kjøkkenet». VG.
6. ↑  Tom Egeland (2.5.1984). «Bon appetit i 50 år». Aftenposten.
7. ↑  «Nordiske kjøkkensjefer med ukulinarisk meny». VG. 18.1.1950.
8. ↑  Arvid Hjort-Larsen (20.5.1977). «Norge har verdens dårligste kjøkken». VG.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** SUDOC
 |
***Elmidolia*** er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.

Levevis
-------

Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **elvebiller**, Elmidae Curtis, 1830
				+ Underfamilien elvebiller (Elminae) Curtis, 1830
					- Slekten ***Elmidolia*** Fairmaire, 1879
						* *Elmidolia binervosa* (Grouvelle, 1899)
						* *Elmidolia fuliginea* (Fairmaire, 1902)
						* *Elmidolia opaca* Delève, 1963
						* *Elmidolia sericans* Fairmaire, 1897

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elmidolia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Elmidolia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Elmidolia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Elmidolia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Elna og Peter Munchs gravminne på Vestre Kirkegård i København
**Elna Elisabeth Munch** (født 13. juni 1871, død 17. november 1945) var en dansk politiker, lærer og kvinnesaksforkjemper. Hun representerte partiet Det Radikale Venstre. 

I tillegg til å være politiker selv var hun gift med en minister; Peter Rochegune Munch. Sammen fikk de ett barn. 

Elna tok *studentereksamen* i 1891, og i 1896 tok hun som den andre danske kvinne cand.mag-grad i matematikk ved Universitetet i København. Kun Thyra Eibe hadde denne utdanningen før henne, hun gikk ut året før. Fra 1891 fungerte hun også som lærer ved flere høyskoler. 

Da det gamle *Venstre* ble oppløst og erstattet av Det Radikale Venstre (RV) ble dannet i 1905 var hun blant de første kvinnene i ledelsen, sammen bl.a. Johanne Rambusch. Partiet hadde en sterk likestillingsprofil. I perioden 1918–35 satt hun på Folketinget, etter at hun i 1918 var en av de fire første kvinnene på Folketinget etter grunnlovsendringen i 1915 som tillot at kvinner stilte til Folketingsvalg. De andre tre kvinnene som fikk plass i 1918 var Helga Larsen, Karen Ankersted og Mathilde Malling Hauschultz. 

Elna bygde i tillegg opp den landsomfattende *Landsforbundet for Kvinders Valgret* (LKV) i 1907, som etterfulgte de lokale *Politisk Kvindeforening*, senere *Københavns Kvindevalgretsforening*. Johanne Rambusch var formann i LKV, Elna Munch nestformann.

Bøker
-----

* 1899 – *Naturlære til Skolebrug*

Kilder
------

* Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Elna Munch

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |

Portal: Danmark
**Elna Matland**, født **Rekve** (født 28. april 1921, død 23. november 2011) var en norsk barneskolelærer og kommunepolitiker, aktiv i kultur- og samfunnslivet.

Elna Rekve ble født i Bergen. Hun gikk på Stord lærarhøgskule fra 1942 til 1944. Som nyutdannet lærer ble hun under den andre verdenskrig tilsatt som guvernante på Fefor Høifjellshotell, der hun underviste de tre barna til direktør Walter og et barn fra Bergen som var evakuert dit.

Etter dette arbeidet hun i barneskolen i Bergen og senere i Sauda, der mannen hennes, Johan Matland, ble personaldirektør for Union Carbide Norge.

* 1945 Rothaugen skole, Bergen
* 1946–48 Møhlenpris skole, Bergen
* 1949–55 hjemmeværende med egne barn (fødte 3 barn på 4 år)
* 1956–60 Landås skole, Bergen
* 1960–81 Fløgstad skule, Sauda

Etter at hun ble enke, flyttet Elna Matland tilbake til Bergen i 1981 og pensjonerte seg. Hun var fremdeles en aktiv, kulturorientert samfunnsdebattant og en populær kåsør.

Priser og utmerkinger
---------------------

* Tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv i 2009.
* Æresmedlem av Universala Esperanto-Asocio siden 1992

Under den 77. esperanto-verdskongressen i Wien i 1992 ble Elna Matland utnemnt til æresmedlem i Universala Esperanto-Asocio (UEA). Hun er i dag den eneste nordmann med slik medlemskap. I notisen om utnemninga i UEAs tidsskrift *Eperanto* for oktober 1992 heter det (i norsk oversetting):

*Elna Matland (Norge) ble født i Bergen 28. april 1921, og etter å ha tjent som lærer annensteds i mange år, bor hun nå i byen igjen. Etter å ha lært esperanto i 1939, ble hun fort aktiv, var sekretær eller leder for de lokale klubbene i Bergen og Sauda, styremedlem i en regional esperantoorganisasjon og i Norsk Esperanto-Forbund – der hun også har vært president (1985–91). Hun har vært leder for lærerseksjonen og til pressetjenesten til Norsk Esperanto-Forbund, medlem i eksamenskommisjonen og jubileumskomiteen, (fak)delegito, rådsmedlem i UEA etc. Matland var leder for den lokale arrangementskomiteen til den 76. verdskongressen, og har hovedfortjenesten for suksessen til dette store arrangementet.*
* Æresmedlem av Bergen esperantoklubb siden 1992
* Æresmedlem av Norsk esperantoforbund siden 2001

Referanser
----------

1. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». Kongehuset. Besøkt 6. februar 2017.
Tinghuset i Vester Allé er én av to bygninger tilknyttet Retten i Aarhus.
**Retten i Aarhus** er en dansk byrett som holder til i Tinghuset på Vester Allé og i bygningen Kannikegade 16 i Aarhus.

Rettskretsen for Retten i Aarhus dekker Aarhus, Odder og Samsø Kommuner med ca. 320 000 innbyggere i alt.

Fra 1993 til 2009 hadde Retten i Aarhus også en landsdekkende funksjon idet den administrerte Bilbogen og Personbogen for hele landet fra de ble opprettet i 1993, og likeledes Andelsboligbogen fra den ble opprettet den 1. januar 2005. Fra 1. mai 2009 ble disse funksjonene overført til Tinglysningsretten i Hobro.

Bygningene
----------

Tinghuset ligger plassert mellom Landsarkivet og Aarhus Arrest og er den største av domstolens to bygninger. Den er tegnet av arkitektene K.A. Ludvigsen og Julius Hansen og stod ferdig i 1906. Bygningens dekorasjoner, inklusiv de to løvene i bronse som pryder inngangspartiet, er utført av Karl Hansen Reistrup. Tinghuset var opprinnelig innrettet til politivakt med arrestlokaler, stadslegens kontor, byfogden og forlikskommisjonen, arrestforvarerens bolig og til amtsrådssal, men fungerer i dag kun som rettsbygning. Tinghuset gjennomgikk omfattende renovasjoner og innvendige moderniseringer i årene 1998-2004 og igjen i 2014-15.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Retten i Aarhus». *domstol.dk*. Besøkt 19. juni 2015.
2. ↑  «Bil-, Person- og Andelsboligbogen, samt Centralregistret for testamenter flytter». *domstol.dk*. 30. mars 2009. Arkivert fra originalen 12. april 2016. Besøkt 7. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Retten i Aarhus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Domstol.dk: Retten i Aarhus

| * v
* d
* r
Danmarks domstoler |
| --- |
| Højesteret **·** Den Særlige Klageret **·** Vestre Landsret **·** Østre Landsret **·** Byrettene **·** Sø- og Handelsretten **·** Tinglysningsretten | Danmarks flagg |
**André Derrien** (født 31. juli 1895, død 4. april 1994) var en fransk seiler som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Derrien ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på den franske båten «l'Aile VI» som vant 8-metersklassen foran den nederlandske båten «Hollandia» og «Sylvia» fra Sverige. Mannskapet på 
«l'Aile VI» var Donatien Bouché, Carl de la Sablière, André Derrien, Virginie Hériot, André Lesauvage og Jean Lesieur. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i seiling, 8-metersklassen

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 30. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID derrienandr[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) André Derrien – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) André Derrien – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) André Derrien – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**André J. Fierens** (født 8. februar 1898, død 1972) var en belgisk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene 1920 i Antwerpen.

Fierens var med på det belgiske fotballaget som ble olympiske mestere i OL 1920 i Antwerpen. Det var 14 lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia hadde ledelsen 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball for første gang.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Belgia - Gull **Gull** i fotball (Belgia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) André Fierens – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) André Fierens – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) André Fierens – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) André Fierens – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) André Fierens – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) André Fierens – Belgias fotballforbund Rediger på Wikidata
Rytterstatuen med den nakne mannsfiguren under buken.  Foto: Trond Arild Ydersbond 
Skulpturer fra Lamoureux' rytterstatue. Foto: Orf3us 
Rytterstatuen sett fra den andre siden.  Foto: Gunnar Bach Pedersen 
**Rytterstatuen av Christian V** er et verk av den franske billedhuggeren Abraham César Lamoureux utført i perioden 1685–1688. Statuen er oppstilt på Kongens Nytorv i København. Den er fredet.

Rytterstatuen er Lamoureux' hovedverk og Nordens eldste rytterstatue.

Lamoureux fikk i oppdrag å utføre en rytterstatue av Christian V som skulle stilles opp på Kongens Nytorv som plassen hadde blitt døpt på dette tidspunkt. Lamoureux arbeidet med prosjektet i tiden 1685-1688. Ved sokkelen plasserte han fire allegoriske figurer. Visdom og heltemot ble symbolisert ved Minerva og Alexander og styrken og æren er symbolisert ved Herkules og Artemisia. Oppstillingen av figurene ble ikke ferdig før etter at Lamoureux var død og fullføringen av prosjektet ble gjort av broren Claude Lamoureux.

Hesten er fremstilt i en travlignende gangart, men arbeidet medførte allikevel store problemer da den skulle støpes i bly. Bly er et mykt materiale og skulpturen måtte gjøres mer holdbar for at den ikke skulle synke sammen rundt maveregionen. Lamoureux løste dette ved å legge en naken mannsfigur under buken og støtte hesten på det svakeste punktet. Mannen skulle forestille misunnelsen.

I 1688 ble rytterstatuen reist, men det varte ikke lenge før den begynte å synke, til tross for mannen som lå under den.

Monumentet var stadig omdiskutert i århundrene som kom. Det venstre forbenet hadde etter hvert fått mer likhet med en pølsesnabb. Først i nyere tid ble det gjort noe med saken da Einar Utzon-Frank påtok seg arbeidet med å avstøpe monumentet i bronse i 1939-1942. Den nye rytterstatuen ble avduket 22. mai 1946. Originalen ble tidligere oppbevart på Tøjhusmuseet og fremvises nå i Kongernes Lapidarium.

Se også
-------

* Rytterstatuer i Danmark

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Christian V's rytterstatue, Kongens Nytorv fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 21. juni 2014)
2. ↑  Selskabet for Københavns historie Arkivert 22. oktober 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian V (equestrian statue) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
**Ryukyuøyene** (japansk: *Nansei-shotō* - 南西諸島; «sørvestlige øyer») er en japansk øygruppe som strekker seg i en bue fra Kyushu, den sørligste av de store, japanske øyene, til Taiwan. Øyene avgrenser det grunne Østkinahavet fra det mye dypere havet på østsiden. Den største øya er Okinawa.

De nordligste øyene tilhører prefekturet Kagoshima, mens de sørlige øyene utgjør prefekturet Okinawa.

Navn
----

Japanernes bruk av navnet «Ryukyu» skiller seg fra Vestens bruk. I Japan brukes betegnelsen Ryukyuøyene (*Ryūkyū-shotō* - 琉球諸島) vanligvis bare om øyene som var en del av det historiske kongedømmet Ryukyu, mens Vesten bruker det om hele øykjeden. Hele øykjeden kalles på japansk *Nansei-shotō*.

Språk
-----

De opprinnelige innbyggerne snakker flere språk som er beslektet med japansk. De som taler standard japansk, forstår ikke uten videre disse språkene, og de er til dels heller ikke innbyrdes forståelige.

Historie
--------

I eldre tid var øyene et eget kongedømme, men de ble etter hvert et lydrike under både Kina og Japan. I 1879 annekterte Japan øyene, og innførte et brutalt styresett med undertrykkelse av den opprinnelige kulturen. Etter andre verdenskrig okkuperte USA prefekturet Okinawa fram til 1972, da Japan igjen fikk herredømme over hele øygruppen. Men det er fortsatt mange amerikanske militærbaser på Okinawa.

Inndeling
---------

Utdypende artikkel: *Liste over øyer i Japan*
Ryukyuøyene (*Nansei shotō*) er delt inn i flere grupper:

* Satsunanøyene

* Osumiene
* Tokaraøyene
* Amamiøyene

* *Ryūkyū-shotō*

* Okinawa-øyene
* Sakishimaøyene

* Daitōøyene

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nansei Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** NDL
 |
**«Happy Man»** var Irlands bidrag i Eurovision Song Contest 1979 og ble fremført på engelsk av Cathal Dunne. Melodi og tekst var også skrevet av Dunne. 

Sangen er et moderat up tempo-nummer, hvor Dunne markerer kontrasten mellom sitt tidlige mismot og den gleden han føler nå som han er sammen med sin elskede. Han synger, for eksempel, at han nå har *«the sun inside»* og at han er *«happy man»* i tittelen.

Dunne skrev også singlens B-side, «Sweet Woman of Mine», en sang Dunne sa han foretrakk. Singlen ble utgitt på grønn vinyl i Irland på CBS-etiketten. Singlen ble produsert av Nicky Graham, som kom til å finne større suksess som produsent for blant annet The Nolas og Bros.

Sangen ble fremført som fjerde bidrag om kvelden 31. mars 1979 (etter Danmarks Tommy Seebach med «Disco Tango» og før Finlands Katri Helena med «Katson sineen taivaan»). Da avstemningen var ferdig, hadde den fått 80 poeng, noe som ga den en femteplass blant 19 deltakere.

Norsk versjon
-------------

Geir Johansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Når du er hos meg».

### Innspilling

* Geir Johansen. Utgitt på LP-platen *Grand Prix på norsk!* (Polydor 2922 050) i 1979.

Kilder
------

* Eurovision Song Contest 1979


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Born to Sing» med Colm C.T. Wilkinson** | **Irlands bidrag i Eurovision Song Contest**1979 | Etterfølger :**«What's Another Year» med Johnny Logan** |
***Tolypocladium inflatum*** er en sopp som er funnet i jordprøver fra Norge, og som under gitte omstendigheter produserer ciklosporin.

Soppen som ciklosporin først ble isolert fra, ble opprinnelig feilidentifisert som *Trichoderma polysporum*. Gams viste senere at soppen tilhørte en ny slekt av muggsopp, *Tolypocladium*. Soppen som produserte ciklosporin fikk da navnet *Tolypocladium inflatum*. I 1983 fant Bissett ut at *T. inflatum* var det samme som *Pachybasium niveum*, og ga soppen navnet *Tolypocladium niveum*. Men på grunn av den kommersielle betydningen soppen hadde fått i farmasøytisk industri, ble det opprinnelige navnet beholdt for å unngå forvirring. Det korrekte navnet på soppen som produserer ciklosporin er dermed ***Tolypocladium inflatum***.

Norske navn
-----------

På grunn av sitt norske opphav, blir soppen ofte omtalt som **Hardangerviddasoppen** eller **Hardangervidda-soppen**. Naturhistorisk museum har gitt soppen navnet **Syklosporinsopp**, men dette navnet er lite brukt.

Oppdagelse
----------

Soppen ble først oppdaget av to ansatte ved Sandoz (nå Novartis), som var på bioprospektering i Norge. Sommeren 1969 kjørte Hans Peter Frey og hans kone over Hardangervidda, og tok underveis med seg jordprøver. Prøven som inneholdt *Tolypocladium inflatum*, ble tatt ved Dyranut. Soppen fikk etter hvert stor kommersiell betydning. *Tolypocladium inflatum* finnes i flere deler av verden, men det er kun varianten fra Hardangervidda som produserer Ciklosporin.

Referanser
----------

1. ↑  Dreyfuss, M. E. Härri, H. Hofmann, H. Kobel, W. Pache, and H. Tscherter. 1976. Cyclosporin A and C: new metabolites from Trichoderma polysporum (Link ex Pers.) Rifai. European Journal of Applied Microbiology 3:125-133
2. ↑  Gams, W. 1971. Tolypocladium, eine Hyphomycetengattung mit geschwollenen Phialiden. Persoonia 6:185–191.
3. ↑  Bissett, J. 1983. Notes on Tolypocladium and related genera. Canadian Journal of Botany 61:1311-1329.
4. ↑  Norske soppnavn, Naturhistorisk museum (lest 2009-04-04).
5. ↑  Hanne Svarstad, Hans Chr. Bugge and Shivcharn S. Dhillion (2000). «From Norway to Novartis: cyclosporin from Tolypocladium inflatum in an open access bioprospecting regime». *Biodiversity and Conservation*. 9 (11): 1521-1541. doi:10.1023/A:1008990919682.
6. ↑  Hardangerviddasoppen og ciklosporin Arkivert 17. oktober 2013 hos Wayback Machine. SABIMA (Samarbeidsrådet for biologisk mangfold) (lest 2009-04-04).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tolypocladium inflatum* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Tolypocladium inflatum* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tolypocladium inflatum* hos Index Fungorum Rediger på Wikidata

* (en) *Tolypocladium inflatum* hos MycoBank Rediger på Wikidata

* (en) *Tolypocladium inflatum* hos NCBI Rediger på Wikidata
Tinningen hos menneske
**Tinningen** er en del av kraniet hos pattedyr, som sitter mellom øyet og øret på hver side av hodet. Tinningen er en del av hjernekassa, men dannes bare delvis av knokler fra skalletaket. En vesentlig del av tinningen utgjøres av utløpere fra kilebeinet. Denne knokkelen er en del av innerkraniet hos virveldyr. Siden knoklene i innerkraniet er mindre harde enn hudbeina som utgjør skalletaket, er tinningen et svakt punkt i hjernekassa. Slag mot tinningen hos mennesker kan derfor være farlig. Tinningen er dekket av tyggemuskelen og i noen grad av den øvre utløperen av underkjeven.

På innsiden av tinningen ligger tinninglappene, en på hver side av hodet. Hos høyrehendte vil den venstre tinninglappen være sete for mye av språkforståelsen.

Hos pattedyrenes tidlige forfedre, de pattedyrliknende krypdyrene var hjernenekassa åpen på hver side for å gi plass til tyggemusklene. Hjernen var forholdsvis liten og var godt dekket av muskler og andre strukturer. Først ved utviklingen av mer avanserte former (therapsider) vokste hjerne til en slik størrelse at det favoriserte en lukking av hjernekassa. Åpningen i kraniet ble drastisk modifisert av tilstøtende knokler som vokste slik at den i dag ikke lenger er synlig. Disse knoklene var delvis tinningbeinet som ligger rundt og over hvert øre, delvis kilebeinet som ligger bak hvert øye og nedre utløpere av pannebeinet og issebeinet.

Referanser
----------

1. ↑  Brean, A. (2005). «Ettervirkninger av slag mot hodet». Lommelegen.no. Arkivert fra originalen 20. oktober 2017. Besøkt 19. oktober 2017.
2. ↑  Guttulsrud, J.B. «Palpasjon Muskulatur og sener». E-læring - Det medisinske fakultet. Arkivert fra originalen 20. oktober 2017. Besøkt 19. oktober 2017.
3. ↑  Gripsrud, S. (2003). «Språk- og lesevansker sitter i tinningen». Forskning.no. Besøkt 20. oktober 2017.
4. ↑  Kemp, T. (2004). *The origin and evolution of mammals* (Korrigert utg.). Oxford: Oxford University Press. s. 90. ISBN 0198507607.
5. ↑  «Temporal Fenestration and the Classification of Amniotes». Tree of Life web project. 1996. Besøkt 20. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Tinningbeinet**, ***Os temporale*** er en knokkel i hjernekassen som ligger rundt øret. Det er et tinningbein på hver side av hodeskallen, adskilt nedentil av kilebeinet og bakhodebeinet. Tinningbeinet har en komplisert struktur der underkjeven hengsler mot hjernekassen hos pattedyr, og omslutter mellomøret og det indre øret. Det latinske navnet henviser til *tempus* - tid, fordi et tinningbein kan minne vagt om et gammeldags solur.

Bygning
-------

Tinningbeinet er et komplisert bein med flere distinkte deler. Det kan hovedsakelig deles i to deler, en øvre flat eller svakt konkav del kalt *pars squamosa* og dekker tinningen og delvis ligger over issebeinet, og en mer ugjevt formet del kalt *pars petrosa* som delvis stikker inn i hjernekassen og skiller midtre skallegrop der tinninglappene ligger (på hver side) fra bakre skallegrop, der lillehjernen ligger. De to delene er egentlig to knokler med forskjellig opphav: *pars squamosa* er en del av skalletaket, mens *pars petrosa* er en del av innerkraniet.

Referanser
----------

1. ↑  Fehrenbach, M.J. & Herring, S.W. (2012). *Illustrated anatomy of the head and neck* (4th ed. utg.). St. Louis, Mo.: Elsevier/Saunders. s. 118. ISBN 978-1437724196. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. ↑  Bala, U. (2011). «Development of the Human Skeletal System». Besøkt 28. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Montesinus*** er en nybeskrevet slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse artene lever i Sør-Amerika.

Utseende
--------

Nokså små (15-19 millimeter), mørkbrune til svarte hjortebiller, oversiden fint og tett punktert. Hos hannen er kjevene noe forstørrede, kraftige med brede tenner. Pronotum har lett rundede sider. Alle artene har reduserte flygevinger og kan ikke fly.

Levevis
-------

Artene lever i høyereliggende områder (900-2600 meter over havet), mellom såkalt montan vegetasjon.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det østlige Brasil. De tre artene ble beskrevet fra et materiale på bare fem eksemplarer, to av artene er kjent fra bare en enkelt hunn.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Sclerostomini*
						* Slekten *Montesinus* Grossi, 2016
							+ *Montesinus machadoi* Grossi, 2016
							+ *Montesinus monnei* Grossi, 2016
							+ *Montesinus tatula* Grossi, 2016

Litteratur
----------

Grossi, P.C. 2016. A new brachypterous genus of Brazilian stag beetle (Coleoptera: Lucanidae: Lucaninae) with description of three new species. Zootaxa 4078 (1): 218-229.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Montesinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – *Montesinus* Arkivert 17. september 2017 hos Wayback Machine.
* Nøkkel til artene
Benediktinernonne fra *English Monastic Life* av F. A. Gasquet, 1904.
*Vissing Kloster ved Mossöe d 4 July 1821*. Akvarell av Ole Jørgen Rawert.  
Fra Det Kongelige Bibliotek
**Vissing kloster** (også: **Wisingh** og **Wysyngh**) lå tett ved Voer kloster, men på den nordlige side av Gudenåen, nær Klostermølle i det nåværende Vorladegård sogn, Jylland. 

Det var et nonnekloster under Benediktinerordenen trolig grunnlagt i midten eller på slutten av 1100-tallet av en av århusbispene, kanskje som dobbeltkloster til munkeklosteret Voer. 

Vissing ble brent under en borgerkrig omkring 1244. Tomten etter klosteret er ikke grundig undersøkt, så det vites ikke så mye om det. 

Det tilhørende jordegodset ble overtatt av biskop Ulrik Stygge i Århus, som la en del av det inn under Voer kloster. Vissing og Øm kloster eide hver halvdelen av Vosgårde, et mølleanlegg som det var konstant strid om.

Kilder
------

* Den Store Danske om Vissing kloster

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Baldwin Sipho «Ben» Ngubane** (født 22. oktober 1941 i Camperdown i Sør-Afrika, død 12. juli 2021 i Richards Bay i KwaZulu-Natal) var en politiker i Sør-Afrika. Han innehadde en rekke verv i Sør-Afrikas regjering etter aparheidtiden var omme, både under Nelson Mandela og Thabo Mbeki.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble uteksaminert med gradene MB ChB i 1971 fra det medisinske fakultet ved University of Natal i Durban.

### Karriere

I 1991 ble Ngubane utnevnt til helseminister i KwaZulus regjering, en post han innehadde til 1994. I 1992 var han i CODESA arbeidsgruppen som befattet seg med konstitusjonelle prinsipper og deres implementering i lov. I 1993 deltok han i forhandlinger mellom African National Congress på vegne av Inkatha Freedom Party.

Han var førsteminister i KwaZulu-Natal  og Sør-Afrikas minister for kunst og kultur fra 1994 til 31. august 1996 og fra februar 1999 til april 2004.

I 2004 ble han utnevnt til ambassadør til Japan og var der til 2008.

Senere var han styreleder for South African Broadcasting Corporation (SABC) og styreleder for Eskom, 2015–2017.

Død
---

Ngubane døde i en alder av 79 år den 12. juli 2021 på sykehus i Richards Bay av komplikasjoner utløst av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  «SA History Online». Besøkt 30. januar 2013.
2. 1 2  «O'Malley archives». Besøkt 30. januar 2013.
3. ↑  «Database Error». *www.nelsonmandela.org*. Besøkt 9. januar 2018.
4. 1 2  «GCIS Profile Information». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 30. januar 2013.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 5. mars 2016. Besøkt 12. juli 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  «Former KZN premier Ben Ngubane dies from Covid-19». *www.iol.co.za* **(engelsk)**. Besøkt 12. juli 2021.
6. ↑  «New storm breaks over Ngubane». Mail and Guardian. 28. mai 2010. Besøkt 30. januar 2013.
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mars 2018. Besøkt 12. juli 2021.
8. ↑  McCain, Nicole (12. juli 2021). «Former KwaZulu-Natal premier Dr Ben Ngubane dies of Covid-19 complications». *News24.com*.
«Balham» har flere betydninger.
**Balham** (['bæləm]) er et område i Wandsworth i sørlige London. Det er et forstadsområde innenfor indre London, mellom Tooting og Clapham, med mange viktorianske terrassehus. Stedet er populært som område og boligprisene i området er høye.

Historie
--------

Stedet ble etablert en gang på 700-tallet i angelsaksisk tid som *Baelgenham*. Det daværende stedsnavnet hadde antagelig en betydning i retningen av «rund eller avrundet inngjerding» da skogen dekket det meste av området. Balham Hill og Balham High Road følger den romerske veien Stane Street, som gikk til Chichester og nå inngår i A24. På 1600-tallet ble det omtalt på kart som Ballam, Balham Hill eller Balham Manor. Landsbyen lå da i sognet Streatham. Det forble en ubetydelig grend fram til midten av 1770-tallet da de første store husene for rike londonborgere begynte å komme på Balham Hill. Utviklingen til det moderne Balham begynte etter at Balham stasjon ble åpnet i 1856.

Siden 1950-tallet har Balham vært et tyngdepunkt for det polske samfunnet i London. *White Eagle Club* er et aktivt polsk samfunnshus, med tradisjonell dansekveld på lørdager som trekker mennesker fra hele byen. På den andre siden av veien fra klubben ligger en katolsk kirke hvor polsk er liturgisk språk. Andre nasjonaliteter som er sterkt representert i området er somalere, pakistanere og brasilianere.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Balham, Wandsworth», *Hidden London*

Eksterne lenker
---------------

(en) Balham, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Balham» i *Domesday Book*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |