recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dalane Miljøverk AS** er et renovasjonsselskap for kommunene Bjerkreim, Eigersund og Sokndal i Rogaland fylke. Selskapet omtales også som DIM.

DIM har hovedkontor på Svåheia der håndteres avfallsfraksjoner fra bedrifter og virksomheter. For privat husholdninger og hytter har vi avfallsstasjoner på Vikesdal i Bjerkreim, Tengsareid i Eigersund og Rekeland i Sokndal. 

Selskapet skal vareta og utføre eierkommunenes lovpålagte oppgaver innenfor avfallssektoren, herunder også innsamling og behandling av kloakkslam  fra private husholdninger. Selskapet kan også utføre annen  avfalls relatert virksomhet på forretningsmessig grunnlag  etter styrets vurdering. Selskapet skal drive sin virksomhet  etter forretningsmessige prinsipper.

Selskapet har base og kontor på Svåheia i Eigersund kommune, 12 km sør for Egersund sentrum. Selskapet har også Avfalls-/Gjenvinningstasjoner i Vikesdal, på Tengsareid og Rekeland

Selskapet er basert på **Dalane Miljøverk IKS** (DIM) som var et interkommunalt renovasjonsselskap for kommunene Bjerkreim, Eigersund og Sokndal i Rogaland fylke. Selskapet er nå omformet fra IKS til AS, og virksomheten drives nå under navnet Dalane Miljøverk AS. Selskapet drev med avfallsinnsamling, slamtømming og avfallsdeponi. Avfallsdeponiet drives nå av selskapet Svaaheia Avfall AS

Eksterne lenker
---------------

* Dalane Miljøverk, historisk side
* Dalane Miljøverk
**Fredrik Rosing Bull** (født 25. desember 1882, død 7. juni 1925) er kjent for å ha utviklet en forbedret hullkort-maskin. Han regnes av noen som Norges første IT-gründer.

Etter examen artium 1904 tok han eksamen i 1907 som byggingeniør fra Kristiania tekniske skole. Han jobbet så innen assuranse (forsikring) og varmetekniske installasjoner, før han fra 1916 ble ansatt i Storebrand der han jobbet med statistiske analyser for forsikringsformål. Her ble han omkring 1917 interessert i hullkort-teknologi. Han utviklet sin egen hullkortmaskin til bruk i Storebrand. Denne som delvis brukte IBM-deler, var ferdig i april 1921, til en pris av 20 000 kroner.

Han ga seg i Storebrand i 1922 for å starte eget firma. Fra 1922 bygde han maskiner med norske deler, med hjelp av ingeniør Reidar Knutsen i A/S Oka. Flere institusjoner kjøpte hans maskiner (tilsammen 14 ble bygd), inntil han plutselig ble syk i 1924 og døde året etterpå.

Arbeidet ble videreført av partneren Knut Andreas Knutsen (1888–1983) som var bror av Reidar. I 1931 ble det franske selskapet *H W Egli-Bull* startet, med Knutsen som direktør. Dette ble fra 1933 videreført i *Compagnie des Machines Bull*, basert på patentene til Bulls hullkortmaskin. Groupe Bull er fortsatt kjent for stormaskin-systemer i samarbeid med NEC, GE, Honeywell og andre industripartnere.

Navnet til Fredrik Rosing Bull lever videre gjennom Rosing-prisene, som er en slags Oscar-utdeling for norsk IT-bransje. Rosing-prisene deles ut av Den Norske Dataforening.

Familie
-------

Han var sønn av Ole Bornemann Bull (lege) (1842–1916) og Marie Cathrine Lund (1843–1884). Fredrik Rosing Bull var halvbror til diplomaten Jens Bull.

*Se Bull for mer om slekta*
Fredrik giftet seg 23. juni 1909 med skuespilleren Olaug Piro (1884–1925).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.biografiasyvidas.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Olav Wicken, Fredrik Rosing Bull i Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Urchin** var et britisk band, og det første bandet til Adrian Smith, som nå er gitarist i Iron Maiden. Bandet ble dannet av Adrian Smith og Dave Murray (også Iron Maiden) i 1972 som Stone Free, senere ble navnet endret til Evil Ways. Dave forlot bandet i 1975 til fordel for Iron Maiden. Etter at bandet fikk platekontrakt med DJM Records i august 1976, skiftet de navn til Urchin. Murray var tilbake i bandet en kort periode i 1976, men gikk raskt tilbake til Iron Maiden.

Urchin rakk å spille inn en 7", *«Black Leather Fantasy»*, før Adrian forlot bandet for å erstatte gitarist Dennis Stratton i Iron Maiden.

I 1986 organiserte Adrian en gjenforening hvor de spilte låten «Whole Population of Hackney» sammen med Steve Harris og Nicko McBrain (begge fra Iron Maiden).

Diskografi
----------

**Singler**

* *«Black Leather Fantasy»* (1977)
* *«She's a Roller»* (1977)
* *Urchin* (2004) (samlealbum)

Medlemmer
---------

### Siste kjente besetning

* Adrian Smith – gitar og vokal
* Andy Barnett – gitar
* Dave Murray – gitar
* Alan Levitt – bass
* Barry Tyler – slagverk

### Tidligere medlemmer

* David Hall – vokal
* Maurice Coyne – gitar

Eksterne lenker
---------------

* (en) Urchin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Urchin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Urchin på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Urchin på Songkick Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Ainuene** (fra Valarin **Ayanûz**; entall **Ainu**) er en fiktiv rase fra J.R.R. Tolkiens litterære univers Eä.

Før skapelsen av Eä skapte Ilúvatar ainuene, åndevesener som kan sammenliknes med engler. Det er gjennom *Ainulindalë* eller Ainuenes kvad at universet ble skapt, med Arda (verden) i sentrum. I Ainuenes kvad var det Ainuene som sang et mektig tonemønster som Ilúvatar hadde lagt fram for dem.

Etter skapelsen av Arda, valgte mange av ainuene å stige ned i dette riket. Eru hadde bestemt seg for ikke å blande seg inn i noe videre av dets skapelse og form, og derfor var det ainuene som fikk denne oppgaven.

Den mektigste av alle Ainuene var Melkor, og han ønsket å kreve Arda som sitt rike, men som på dette ønsket dro Manwë og tolv andre av de mektigste ainuene dro også dit ned for å bekjempe han. Disse tretten mektigste ainuene (Melkor regnes ikke blant dem) ble kalt valaer. Sammen med dem kom også mange av de mindre mektige ainuene, kjent som Maiaer. Helt til slutt kom nok en vala, Tulkas, og med alle disse gode ainuene i Arda var Melkor midlertidig overmannet, og utformingen av verden kunne begynne.

| * v
* d
* r
Ainuer i Midgard |
| --- |
| Valaer | 
* Manwë
* Aulë
* Oromë
* Irmo (Lórien)
* Námo (Mandos)
* Tulkas
* Ulmo

 |
| Valaenes dronninger (valier) | 
* Varda
* Yavanna
* Vána
* Estë
* Vairë
* Nessa
* Nienna

 |
| Fienden | 
* Morgoth (Melkor)

 |
| Maiaer | 
* Eönwë
* Ilmarë
* Ossë
* Uinen
* Salmar
* Melian
* Arien
* Tilion
* Sauron
* Gothmog
* Durins bane

|  |  |
| --- | --- |
| istari | 
* Curumo (Sarumann)
* Olórin (Gandalf)
* Aiwendil (Radagast)
* Alatar
* Pallando

 |

 |

Portal: Litteratur
Greske dialekter om lag 400 f. Kr.
**Aiolisk gresk** er et lingvistisk begrep for å beskrive en rekke dialekter av gammelgresk som ble snakket hovedsakelig i Boiotia (en region i sentrale Hellas), Thessalia og på øya Lesbos nordøst i Egeerhavet og i en del av de greske koloniene i Lilleasia (*Aeolis*).

Aiolisk dialekt har mange arkaismer sammenlignet med andre gammelgreske dialekter (som attisk-jonisk, dorisk, nordvestlig og arkadokypriotisk), foruten også mange nyvinninger.

Aiolisk gresk er mest kjent for å være språket som de to samtidige poetene Sapfo og Alkaios på øya Lesbos benyttet i sine dikt. Av den grunn er dialekten tidvis omtalt som «lesbiansk» eller «lesbisk» gresk. Aiolisk poesi, det mest kjente eksempelet er verkene til Sapfo, benyttet hovedsakelig fire klassiske versemål: *Glykoniske vers* (den mest grunnleggende formen av aiolisk linje), *hendecasyllabisk vers*, *sapfisk vers* og *alkaisk vers* (de to sistnevnte er navngitt etter henholdsvis Sapfo og Alkaios).

I Platons *Protagoras* (dialog), har Prodikos fra Kea betegnet den aioliske dialekten til statsmannen Pittakos fra Mytilene som «barbarisk» (*barbaros*) ettersom det skilte seg fra den attiske litterære stil: «han visste ikke hvordan å adskille ordene korrekt, siden han var fra Lesbos, og hadde blitt oppfostret med en barbarisk dialekt.»

Referanser
----------

1. ↑  «Protagoras and Meno» (engelsk) av Platon - Gresk tekst
2. ↑  Towle, James A.: Commentary on Plato: Protagoras 341c

Portaler: Språk | Antikkens Hellas

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
*Antispila treitschkiella*-larve
***Antispila treitschkiella*** er en sommerfugl som tilhører familien bladhullmøll (Heliozelidae). Den finnes bare på Öland i Norden, der den først ble oppdaget i 2006. Larvene lever på kornell.

Utseende
--------

En ganske liten (vingespenn 5 – 6 mm), kobberaktig mørkbrun møll med metalliske flekker på vingene. Den ligner på slektningen *Antispila metallella* men er tydelig mindre og mer tettbygd. Antennene er svakt fortykkede mot spissen, omtrent halvparten så lange som forvingen. Hodet, kroppen og forvingene er svartbrune med kobberaktig glans. Forvingen har et smalt, sølv-hvitt tverrbånd snaut 1/3 ut i vingen og to avrundede, sølvfargede flekker lenger ute i vingen, en ved bakkanten og en ved framkanten. Forvingens spiss er helt avrundet. Vingefrynsene er tofargede: den innerste delen rødbrun (litt lysere enn resten av vingen), den ytre delen sølvhvit. Bakvingen er smal og tilspisset med lange, grå vingefrynser, grå med antydning til purpurskjær. Larven er gråhvit med svart hodekapsel, svart ryggplate på første kroppsledd og en svart plate på bakerste kroppsledd.

Levevis
-------

Arten har larver som lever på ulike kornell-arter (*Cornus* spp.), i Norden er det bare villkornell (*Cornus sanguinea*) som er aktuell som viltvoksende næringsplante. Larven utvikler sge i en flekkmine inne i et korenllblad fra juli til september. Et karakteristisk trekk ved minen er at larvens ekskrementer er spredt jevnt utover og ikke danner noe mønster. Når larven er utvokst, skjærer den ut et ovalt bladstykke som den bruker til å lage en hylse rundt seg. Dette etterlater et høyst 6 mm langt, ovalt hull i bladet i utkanten av den tomme minen. Larven firer seg ned på bakken og forpupper seg i en kokong som har en tydelig kjøl. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli i solskinn.

Utbredelse
----------

Arten er funnet spredt i Europa fra middelhavsområdet i sør til Østersjøen i nord. I Norden var den ikke registrert før den ble funnet på Öland i 2006. Det er lite sannsynlig at den forekommer i Norge.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Antispila treitschkiella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Antispila treitschkiella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Antispila treitschkiella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Antispila treitschkiella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Antispila treitschkiella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Antispila treitschkiella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Antispila treitschkiella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Antispila treitschkiella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Antisyklogenese** er utviklingen eller forsterkningen av antisyklonsk sirkulasjon i atmosfæren. Det er det motsette av antisyklolyse og er en motpart til syklogenese. Antisykloner blir ofte kalt høytrykk. Høytrykksområde oppstår på grunn av nedoverrettede bevegelser i troposfæren, atmosfærelaget der været oppstår. Området med sterkest antisyklongenese finner en gjerne i øvre deler av troposfæren på vestsiden av tråg. På et værkart kan en se disse områdene som vind som konvergerer, òg kalt konfluens, eller konvergerende høydelinjer nær 500 hPa flaten. På værkart er høytrykk markert med en H på norsk, og som isobarene med høyeste verdi.

Se også
-------

* Syklogenese
* Antisyklonsk storm

Referanser
----------

1. ↑  «American Meteorological Society Glossary - Anticyclogenesis». Allen Press Inc. juni 2000. Besøkt 24. oktober 2009.
2. ↑  Glossary of Meteorology (2009). Level of nondivergence. American Meteorological Society.
3. ↑  Konstantin Matchev (2009). Middle-Latitude Cyclones - II. Arkivert 25. februar 2009 hos Wayback Machine. University of Florida.
4. ↑  Keith C. Heidorn (2005). Weather's Highs and Lows: Part 1 The High. The Weather Doctor.
5. ↑  Glossary of Meteorology (2009). High. American Meteorological Society.
**Flyvertaktisk Kommando** (**FTK**) var det danske Flyvevåbnets øverste operative myndighet.

Kommandoen var ansvarlig for luftforsvaret av Danmark og kontrollerte all militær flyvning i dansk luftrom, liksom den hadde administrative og logistiske oppgaver. Flyvertaktisk Kommando ble opprettet i 1955. Staben bestod av en oppstillings- og innsettelsesdivisjon, en planleggings- og ressursstyringsavdeling, en inspeksjons- og kontrollseksjon samt av en flyvesikkerhetsseksjon. FTK var ansvarlig for Danmarks 62 F-16 jagerfly, 6 transportfly og 8 redningshelikoptere. Helikopterne anvendes blant annet i tilfelle av ulykker på havet eller akutt syketransport fra landets små øyer. To av F-16-flyene er konstant klar til å undersøke og om nødvendig avvise uautorisert flyvning i luftrommet over Danmark.

Flyvertaktisk Kommando svarte til Søværnets Operative Kommando og Hærens Operative Kommando. Hovedsetet var siden etableringen plassert på Flyvestation Karup. Flyene var dog fordelt mellom Karup og Flyvestation Aalborg, Flyvestation Skrydstrup og Roskilde Lufthavn. I alt beskjeftiget selve FTK 300 ansatte, men rådet samlet over 8 000 ansatte i Flyvevåbnet.

Kommandoen ble lagt ned i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «Ny organisering af Forsvarets ledelse». Arkivert fra originalen 6. oktober 2014. Besøkt 1. oktober 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Flyttstein ca. 200 meter fra sydspissen av Norge, ved Lindesnes fyr
En **flyttsten**, også kalt flyttblokk, er en stor, løs stein som isen i istiden bragte med seg og satte igjen. Mens andre store stener ofte ligger nedenfor fjellsider som stenene opprinnelig var en del av, befinner flyttstener seg ofte på åpne flater og har en tilsynelatende uforklarlig plassering. Mange flyttstener har fått egne navn, f.eks. Brørsteinan på Blefjell. En flyttstein av granitt er bevislig forflyttet mangfoldige kilometer fra granittfjell, for å havne flere meter nede i en forgrening av Grønligrotten, som har ganger i en helt annen steinsort.

Enkelte stener er blitt liggende slik at de kan rikkes eller gynges på. De største kan være på størrelse med en hytte, men likevel slik balansert at et barn kan rikke den ved å forflytte seg på toppen av dem. På sørvestlandet finnes et par. De kalles gjerne for «ruggesteiner».

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Fläsket brinner** er et proggband fra Stockholm i Sverige. De ble startet i 1970 og oppløst 1981, men ble så startet opp igjen i 2003. Bandet har et «eget» sound med innslag av ulike musikksjangre som blant annet progg, rock, progressiv rock, folkemusikk og jazz.

Biografi
--------

Fläsket brinner ble startet i Stockholm i mai 1970 av Per Bruun (bass), Bengt Dahlén (gitar), Sten Bergman (orgel), Gunnar Bergsten (saksofon) og Erik Dahlbäck (trommer).
Fra august samme år fikk man med Bo Hansson og Bill Öhrström på munnspill og congas når bandet hadde liveopptredener.

### Første album: *Fläsket brinner*

Høsten og vinteren 1970-1971 spilte gruppa inn sitt debutalbum *Fläsket brinner*. Platen ble spilt inn ved tre ulike tilfeller, og ved et av dem var bandet forband til Frank Zappa. Zappa var også en stor musikalsk inspirasjon for gruppa.. Bo Hansson overtok organistjobben, og Bobo Stenson på piano var med gruppa på livespillingene.
I desember 1971 ga de ut singelen «Wild Thing».

### Andre album: *Fläsket*

I januar 1972 begynte Fläsket brinner å spille inn sitt andre album. Mikael Ramel var kommet inn i gruppa på gitar og sang, og Hansson var på tur ut av gruppa.

Albumet ble en dobbel-LP hvor den ene platen var en studioinnspilling, og den andre en liveplate fra en konsert i Örebro.

### 1973-1981

I denne perioden var det flere bytter av medlemmer. Dahlbäck og Ramel ble erstattet av Bosse Skoglund og Kenny Håkansson. 
Seinere ble også Sebastian Öberg og Jan RF Ternald med i gruppa. 1978 medvirket Okay Temiz på trommer. Så var Dahlbäck tilbake i bandet, og Thomas Jutterström spilte orgel. I tillegg medvirket også Bruun, Dalén, Öhrström og i blant også Bergsten. 1981 oppløstes gruppa .

### Reunion

Under våren 2003 ble bandet startet opp igjen.
Fläsket brinner regnes som et proggband og musikken er ofte uten sang, med mye improvisasjon og blanding av musikksjangre til et eget musikalsk lydbilde. Gruppa er spesielt inspirert av Frank Zappa og The Who.

Medlemmer
---------

### Nåværende medlemmer

* Stefan Blomqvist, synth
* Erik Dahlbäck, trommer
* Bengt Dahlén, gitar
* Anders Ekholm, saksofon
* Thomas Jutterström, orgel, el-piano
* Göran Lagerberg, bass

### Tidligere medlemmer

* Sten Bergman, orgel
* Gunnar Bergsten, saksofon
* Per Bruun, bass
* Bo Hansson, orgel, kubjelle
* Mikael Ramel, gitar, sang
* Bosse Skoglund, trommer
* Bobo Stenson, elpiano
* Jan Ternald, elpiano, synth
* Sebastian Öberg, el-mandola
* Bill Öhrström, munnspill, congas

Diskografi
----------

### Studioalbum/livealbum

* *Fläsket brinner*, 1971
* *Fläsket*, 1972

### Samlealbum

* *Swedish Radio Recordings 1970-75*, 2003

### Singler

* «Wild Thing», 1971

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Gradvall *et al* (2009), #370
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Fläsket brinner». Progg.se. Besøkt 31. august 2012.
3. ↑  «Fläsket». *Discogs.com*. Besøkt 31. august 2012.

### Kilder

* *Tusen svenska klassiker: böcker, filmer, skivor, tv-program från 1956 till i dag* **(swe)**. Stockholm: Norstedt. 2009. ISBN 978-91-1-301717-4.
**Flyulykken i Kano** var et innleid Boeing 707 passasjerfly som den 22. januar 1973 havarerte mens det forsøkte å lande på Kano internasjonale lufthavn. Det var den verste flyulykke noensinne i Nigeria,[1] som krevde 176 menneskeliv. Det var 26 overlevende.

Flyet
-----

Flyet som var involvert i ulykken var en to år gammel Boeing 707-3D3C, JY-ADO, eid av Alia Royal Jordanian Airlines som opererte på vegne av Nigeria Airways. Det fløy første gang i 1971 og ble drevet av fire Pratt & Whitney JT3D-motorer.

Boeing 707-flyet ble operert av Alia, og var blitt chartret av Nigeria Airways for å fly pilegrimer tilbake fra Jeddah, Saudi-Arabia til Lagos, Nigeria. Dårlig vær i Lagos forårsaket at besetningen valgte å lande i Kano. Kano internasjonale lufthavn hadde sterk vind da flyet skulle lande. Flyet landet med nesehjulet først, det kollapset etter å truffet et hull i rullebanen.[2] Det høyre hovedhjulet kollapset også, flyet dreide 180 grader på rullebanen og tok fyr.

Av totalt 202 passasjerer og mannskap ombord omkom 176 og bare 26 overlevde. På den tiden da det skjedde var flyulykken i Kano den dødeligste noensinne,[3], men 14 måneder senere havarerte Turkish Airlines Flight 981 i Frankrike med 346 omkomne.[4]

Referanser
----------

1. ↑  Ulykken beskrivelse for JY-ADO på Aviation Safety Network
2. ↑  «Ulykke detaljer». www.planecrashinfo.com
3. ↑  Verdens verste flyulykke dreper 190 pilegrimer
4. ↑  Statens beskrivelse for TC-JAV på Aviation Safety Network
**Rune Sverre Fjellheim** (født 17. november 1964 i Lillehammer) er direktør for Sametingets administrasjon. Han ble tilsatt i stillingen 1. september 2008. 

Fjellheim har erfaring fra urfolksrelaterte saker både nasjonalt og internasjonalt. Han har arbeidet med miljø- og urfolkssaker i Sametinget, som selvstendig internasjonal rådgiver og i egenskap av rådgiver i Samerådet.

Fjellheim er cand.eceon fra Universitetet i Oslo i 1990. Fjellheim har dessuten studert informatikk og har ett års studie fra Medieskolan i Sverige og studier i samisk ved Samisk høgskole.

Fra 1990–1991 arbeidet Fjellheim som rådgiver for Barneombudet, inntil han startet karrieren i Sametinget i 1991 som rådgiver. I 1998 gikk han over i stillingen som underdirektør for plan- og administrasjonsavdelingen, og videre til avdelingsdirektør for samme avdeling to år senere. I 2002 etablerte han rådgivingsselskapet Jaruma AS basert i Karasjok, samtidig som han ble utnevnt til leder for avdelingen for arktiske og miljøsaker ved Samerådet.

Litteratur
----------

* Fjellheim, Rune Sverre *"Kostnader ved å ha barn : en beregning av forbruksenheter"* (BIBSYS)
* Fjellheim, Rune Sverre "Samisk selvbestemmelse og økonomi" ISSN 1504-426
* Fjellheim, Rune Sverre og Henriksen, John Berhard *Oil and gas exploitation on Arctic indigenous peoples' territories : human rights, international law and corporate social responsibility* ISBN 8281440252

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Frank Becton** (født 11. mai 1873 i Preston, død 6. november 1909 i Liverpool) var en engelsk fotballspiller. Hans posisjon på banen var spiss.

Becton startet sin karriere som juniorspiller i *Fishwick Rambles* før han signerte for Preston i 1891. Her ble han værende til mars 1895 da han ble kjøpt til Liverpool for £100 av managerne John McKenna og W. E. Barclay. Dette var overgangsrekord for klubben på dette tidspunktet.

Han fikk sin debut, og første mål for de røde 25. mars samme år i 2-3 tapet på hjemmebanen Anfield mot Sunderland. Han fikk nok kamper denne sesongen til å være med på seieren i 2. divisjon.

I oktober 1898 signerte han for Sheffield United. Senere spilte han for *Bedminster* før han fikk et nytt opphold i Preston. Han var også innom Swindon, *Nelson*, *Ashton Town* og *New Brighton Tower* før han la opp som spiller.

Becton døde av tuberkulose 6. november 1909, kun 36 år gammel.

Statistikk
----------

### Kamper

**Liverpool**

* **1895-1898:** Ligakamper – mål: **70 kamper – 38 mål.**
* **1895-1898:** Totalt kamper – mål: **86 kamper – 42 mål.**

### Medaljer

**Liverpool**

* **1895/1896:** Ligavinner 2. Divisjon.

### Individuelle utmerkelser

* **1897/1898:** Topscorer for Liverpool

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Robert von Pöhlmann** (født 31. oktober 1852 i Nürnberg, død 27. september 1914 i München) var en tysk historiker som særlig beskjeftiget seg med antikkens sosialhistorie.

Pöhlmann studerte historie ved universitetene i München, Göttingen og Leipzig. Han tok doktorgraden under Georg Waitz i 1875 med en avhandling om *Der Römerzug Kaiser Heinrichs VII. und die Politk der Curie, des Hauses Anjou under Welfenliga*. Med habilitasjonen vekslet han fagfelt til antikkens historie. I 1884 ble han utnevnt til proessor i antikkens historie ved Universitetet i Erlangen. I 1901 fikk han et professorat ved Universitetet i München.

Pöhlmann var godt kjent med samtidens sosialistiske og marxistiske teorier, og beskjeftiget seg med beslekte emner i sine studier av antikkens sosialhistorie: overbefolkning, kapitalisme, statsteorier og utopier. Hans mest kjente verk er *Geschichte der sozialen Frage und des Sozialismus in der antiken Welt* («Det sosiale spørsmålet og sosialismens historie i antikkens verden», 1912).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. mars 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Karl Christ: *Klios Wandlungen. Die deutsche Althistorie vom Neuhumanismus bis zur Gegenwart*. München: C. H. Beck, 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
Robert de Nola utga kokeboken *Llibre del Coch*. Første bevarte utgave er fra 1520
**Robert de Nola**, også kjent som **Mester Robert** (katalansk: *Mestre Robert*), var en katalansk kokk og kokebokforfatter fra 1400-tallet. 

Robert de Nola presenterte seg som kokk ved hoffet til Ferdinand I av Aragon i Napoli. Han forfattet kokeboken *Llibre del Coch*, den første trykte spanske kokebok. Den første kjente utgaven er fra 1520, men den kan ha vært utgitt tidligere. Teksten stammer fra før 1491, og ble trolig til omkring 1470. Boken kom i fem katalanske utgaver inntil 1578. Den ble oversatt til kastiljansk i 1525.

Oppskriftene til mester Robert formidler mattradisjoner fra 1400-tallet. Retter fra flere områder er med i kokeboken hans, som Lombardia, Catalonia og Frankrike. Nye råvarer fra Amerika, eksempelvis tomat og aubergine, er også med. Boken er beskrevet som den 1500-tallets mest innflytelsesrike spanske kokebok.

Referanser
----------

1. ↑  «Cookery books and publications» Arkivert 22. mars 2014 hos Wayback Machine. Culturcat, catalonias regjering.
2. 1 2 3  «Llibre del Coch' ("The Cookery Book"). From Catalonia to Europe», *Culturcat*, Catalonias regjering.
3. ↑  Grewe, Rudolf: «Catalan Cuisine, in a historical perspective», i Davidson, Alan (red.): *National & Regional Styles of Cookery: Proceedings : Oxford Symposium 1981*, London: Prospect Books, 1981, s. 177.
4. ↑  Eaude, Michael: *Catalonia. A Cultural History*, Oxford University Press, 2008, s. 248.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Fabia Arete** var en skuespillerinne, sangerinne og danserinne i oldtidens Roma. 

Hun var en frigitt slavinne, noe som var en vanlig bakgrunn for en scenekunstner. Hun beskrives som *archimima*, det vil si en førsteskuespillerinne og fremragende scenekunstner i det romerske mimeteater, og som en *diurna*, noe som innebar at hun hadde en fast daglig lønn og hadde nok fremgang for å virke som gjesteartist på forskjellige teatre og selskap.

Hun beskrives som en fremstående scenekunstner og tilhørte formodentlig den minoritet skuespillerinner som hadde taleroller på en tid da kvinnelige skuespillere vanligvis bare skulle danse eller medvirke i korsang. Dette avspeiles av hennes lønn, idet hun åpenbart var formuende ettersom hun kunne bekoste et praktfullt gravmonument for seg selv og sin frigitte ektemann. En rolle hun formodes å ha spilt var den kjente komiske rollen som den intrigerende hustruen Charition.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Pat Easterling, Edith Hall: *Greek and Roman Actors: Aspects of an Ancient Profession*

Litteratur
----------

* E. Togo Salmon Conference, E. Togo Salmon Conference 1993 Mcmaster University: *Roman Theater and Society: E. Togo Salmon Papers I*
* Pat Easterling, Edith Hall: *Greek and Roman Actors: Aspects of an Ancient Profession*
**Ibukieiner** (latin: *Juniperus procumbens*, = syn. *Juniperus chinensis* var. *procumbens*) er en art av bartrær som tilhører einerslekten *Juniperus* i sypressfamilien. Den vokser utelukkende i det sørlige Japan, med vill utbredelse antakelig bare på den sørlige hovedøya Kyushu og noen småøyer rundt denne. Den er nær beslektet med kinaeiner *(Juniperus chinensis)*.

Arten er en busk, inntil 70 cm høy, med langsgående krypende greiner som peker oppover i endene. Nålene er stive og skjellaktige, litt konkave, og festet i grupper av 3. De har to bånd av hvite stomata, og inntil 8 mm lange. Den er oftest særbu, med hann- og hunnblomster på separate individer.

Arten kan likne svært på *Juniperus squamata*, men har lengre og stivere blader (nåler). Frøkonglene modner til svarte, inntil 8–9 mm lange bær, runde eller rund-ovale. Hvert bær har 2-3 frø som er 4 mm lange og med fure. Hannkonglene er ikke beskrevet.

Arten er veldig populær for kultivering i japan, både som bonsai og som dekkende teppeplante i fjell- og steinhager.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ibukieiner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ibukieiner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Ibukieiner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Ibukieiner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Ibukieiner* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Ibukieiner* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Juniperus procumbens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus procumbens* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Juniperus procumbens* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Conifer Specialist Group – «Juniperus procumbens» fra IUCN Red List.
* Conifers.org – «Juniperus procumbens» beskrivelse.
**Tvangsgrunnlag** er et vilkår som må foreligge for at en tvangsfullbyrdelse skal kunne gjennomføres. Det skilles i den norske tvangsfullbyrdelsesloven mellom alminnelige og spesielle tvangsgrunnlag. De alminnelige tvangsgrunnlagene gjelder uansett hva slags krav og dekningsobjekt det er snakk om. Dette er først og fremst dommer (herunder voldgiftsdommer) og kjennelser, avgjørelser av Forbrukertvistutvalget, rettsforlik og visse andre avgjørelser som har samme virkning som en dom, jf. tvangsfullbyrdelsesloven § 4-1.

De særlige tvangsgrunnlag vil variere ut fra hva slags krav det er snakk om (pengekrav eller naturalkrav) og hva slags formuesgode det er aktuelt å ta beslag i. Praktiske eksempler på særlige tvangsgrunnlag er tinglyst pantedokument i fast eiendom og såkalt eksigible gjeldsbrev, det vil si gjeldsbrev der debitor har vedtatt at tvangsfullbyrdelse kan skje uten forutgående rettssak. Detaljerte regler om hvilke særlige tvangsgrunnlag som kan påberopes finnes i tvangsfullbyrdelsesloven §§ 7-2, 8-2, 9-2, 10-2, 11-2, 12-2 og 13-2.

For at tvangsgrunnlaget skal kunne være grunnlag for tvangsfullbyrdelse kreves det videre at det må være tvangskraftig.

Eksterne lenker
---------------

* Tvangsfullbyrdelsesloven
***Rose, Rose, I Love You*** er den standard engelske tittel på den mest populære oversettelsen av den kinesiske shidaiqusangen ***Meigui meigui wo ai ni*** (kinesisk: 玫瑰玫瑰我愛你, pinyin: *Méigui méigui wǒ ài nǐ*) som opprinnelig ble innspilt av Yao Lee (姚莉) i 1940. En engelskspråklig versjon med tekst som hadde lite til felles med den opprinnelige mandarin ble innspilt av Frankie Laine i 1951. 

*Rose, Rose, I Love You* er så langt (2014) den eneste populærmelodi i USA som har sin opprinnelse i Kina og er skrevet av en kinesisk omponist. 

Sangen er også kjent som *Shanghai Rose* og *China Rose*.

Méigui méigui wǒ ài nǐ (玫瑰玫瑰我愛你)
--------------------------------

Den kinesiske tekst ble skrevet av Wu Cun (Ng Chuen; 吳村 *Wú Cūn*) og musikken av kunstnernavnet Lin Mei (林枚), den siste egentlig komponisten Chen Gexin (陳歌辛). Sangen ble innspilt i 1940 med Yao Lee som et interludium for filmen *Singing Girl* og sendt ut som single grammofonplate av Pathé Records (EMI) katalognummer B. 597. Yao Lees mandarinversjon ble også sluppet i USA og Storbritannia tidlig i 1950-årene av Columbia Records.

En engelskspråklig versjon av den britiske radioprogramleder Wilfrid Thomas ble innspilt av den amerikanske sangeren Frankie Laine og Norman Luboffs kor, med Paul Weston og hans orkester, den 6. april 1951, og sluppet av Columbia Records. Like etter kom en annen oversettelse den 5. mai 1951 med 
Petula Clark, med navnet **May Kway**. Særlig Frankie Laines, men også Petula Clarkes, versjoner gjorde det meget godt. 

Det er også laget versjoner på kantonesisk og på vietnamesisk.

Eksterne lenker
---------------

* "A Rose Is a Rose ..." Arkivert 23. november 2010 hos Wayback Machine. *Time*. 14. mai 1951. Sett 30. januar 2007. Her er noen feil om den kinesiske originalen av sangen.
**Ibsenmuseene i Norge** er et nettverkssamarbeid mellom Henrik Ibsen Museum i Skien, Ibsenmuseet i Grimstad og Ibsenmuseet i Oslo.

Museene samarbeider og presenrerer ulike deler av Henrik Ibsens liv og forfatterskap. Museet i Skien har sitt fokus på Henrik Ibsens barndomsår, hans skolegang, oppvekst og familiære forhold, mens museet i Grimstad ivaretar dikterens ungdom, første forelskelser og dikteriske debut, mens museet i Oslo har ansvar for den gamle, verdensberømte dikter som etter 27 års opphold i utlandet vendte tilbake til Norge i 1891.

Samarbeidet gjorde det mulig for museene i Skien og Grimstad og overlate til museet i Oslo møbler som opprinnelig hørte hjemme i leiligheten i Arbins gate, og heller fokusere på hvert sitt unike preg.

Ibsenmuseene inngår også i et samarbeid med andre litterære museer i Norden. Blant annet arrangeres det årlige seminarer som går på rundgang mellom de ulike aktørene i samtlige deltakerlandene. Ibsenmuseene fungerer ikke bare som litterære møtepunkter og dramatiske arenaer lokalt, men er på flere hold engasjert i ulike internasjonale sammenhenger som følger opp de temaene dramatikeren selv reiste i sin diktning.
  


|  |
| --- |
| Henrik Ibsen Museum, Skien | Ibsen-museet i Grimstad | Ibsenmuseet i Oslo |
**Tuán mac Cairill** er hovedpersonen i en fortelling fra Irland som skildrer trosskriftet. Tuan skal ha levd 100 år som menneske og 320 år i dyreham i ulike skikkelser, før han ved denne fortellingens begynnelse får menneskeham igjen, for et møte med misjonæren og helgenen Finnian av Moville. Slike fortellinger om møter mellom «gammellærde» som kjenner den førkristne irske mytologien, og «nylærde» representanter for kristendommen er vanlige i irsk middelalderlitteratur. For å sannsynliggjøre møtene kronologisk må man ofte gi de gammellærde en påfallende høy alder. Her er det løst gjennom Tuans hamskifter. I tillegg til Finnian møter Tuan også Columba og Patrick.

Tuan forteller at han i ulike skikkelser har bevitnet fem faser av bosetting i Irland: Partholón, Nemed, Firbolg, Tuatha De Dannan og til sist den nåværende bosetningen med mennesker. 

Han forteller at han selv tilhørte Partholón og var vitne til at dette folket døde ut under en farsott. «For det er ikke vanlig at det har vært utslettelse uten en overlevende flyktning til å fortelle historien etterpå. Jeg er den mannen.» Tuan avslutter sin historie med at han har blitt døpt, og anerkjenner de tre 500-tallshelgnenes autoritet.

Teksten er kjent fra Lebor na hUidre-manuskriptet fra 1100-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Jan Erik Rekdals innledning i *Keltiske myter*, 2006

Teksten på norsk
----------------

* Fortellingen er utgitt på norsk i antologien *Keltiske myter*, 2006.
**Rose Lokissim** (1955–1986) var en av de første kvinnelige elitesoldatene i det afrikanske landet Tsjad. Hun kjempet mot diktatoren Hissène Habré i 1980-åra.

Hun vokste opp i en liten landsby i Tsjad. Faren var polygam. Hun beskrives som en fredelig og omsorgsfull person.

Sist i 1970-åra ble hun elitesoldat i Tsjads hær. I 1984 sluttet hun seg til den politiske opposisjonen. Sammen med flere andre ble hun arrestert 14. september 1984. Hun satt først fengslet som den eneste kvinnen blant seksti menn, og torturert i åtte måneder. Deretter blir hun overført til en kvinneavdeling. Mens hun var i fengsel, dokumenterte hun navn, overgrep og fengselsforholdene på papirlapper som hun fikk sendt ut av fengselet. Hun ble fordømt og avhørt igjen i 1986 for disse skriftlige vitnesbyrdene. Den 15. mai 1986 beordret diktatoren Habré at hun skulle henrettes.

Lokissims historie blir fortalt i den franske dokumentarfilmen *Parler de Rose* (*Talking about Rose*) fra 2015 av Isabel Coixet. Lokissim er oppført på UNESCOs liste over kvinner i afrikansk historie.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Talking About Rose, Prisoner of Hissène Habré, English subtitles» **(French)**. Miss Wasabi Films. 20. mai 2015. Besøkt 16. mars 2023.
2. 1 2 3 4  «The chilling execution of a Chadian soldier who documented an exposé on dictator Hissène Habré» **(engelsk)**. Face2Face Africa. 21. mars 2019. Besøkt 16. mars 2023.
3. ↑  «"Africa's Pinochet": Former U.S.-Backed Chadian Dictator Hissène Habré Faces War Crimes Trial». *DemocracyNow!*. 21. juli 2015. Besøkt 16. mars 2023.
4. ↑  Emmanuel Bossennec (N'Djamena) (2015). «« Parler de Rose », une histoire de la terreur sous Hissène Habré». *Le Monde; 20. januar 2015*. .
5. ↑  Ibrahima Khalil (2014). «« Parler de Rose », une prisonnière d'Hissène Habré, raconté par Juliette Binoche». *Press Afrik; 4. desember 2014* **(fransk)**. .
**Georgina Wheatcroft** (født 30. november 1965 i Nanaimo), canadisk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 2002 i Salt Lake City.

Wheatcroft vant en olympisk bronsemedalje i curling under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i curlingturneringen for damer bak Storbritannia og Sveits. De tapte semifinalen mot Storbritannia med 6-5, men vant bronsefinalen over USA med 9-5. De andre på laget var Kelley Law, Julie Skinner, Diane Nelson og Cheryl Noble.

Hun ble verdensmester i curling i 2000 i Glasgow.

OL-medaljer
-----------

* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Bronse **Bronse** i curling, damer Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georgina Wheatcroft – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Georgina Wheatcroft – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Georgina Wheatcroft – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Georgina Wheatcroft – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Georgina Wheatcroft – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Georgina Wheatcroft – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Georgina Wheatcroft – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Archibald Archer** (født 18. mars 1820 i Fife i Skottland, død 6. februar 1902 i Larvik) var politiker i delstaten Queensland i Australia. Han var medlem av Queenslands lovgivende forsamling og finansminister (*colonial treasurer*) i Queensland. Archibald Archer var én av Brødrene Archer, en tidlig nybyggerfamilie i Queensland.

Liv
---

Han var sønn av William Archer. Fem år gammel reiste Archibald Archer med faren til Norge, hvor han også fikk sin utdannelse. Senere tilbrakte han fem år i 
ingeniørbransjen i Skottland. Archer emigrerte til Australia, hvor han ankom i 1842, men oppholdt seg der kun i fem måneder. Han tilbrakte deretter 13 år i det sørlige Stillehavet og på Sandwichøyene. I sistnevnte var Archer engasjert i kaffe- og sukkerplantasjer.

Han vendte tilbake til Queensland i 1860 og bosatte seg på gården Gracemere.

I 1896 forlot Archer Australia og døde i familiens norske hjem, Tollerodden, 6. februar 1902, i en alder av 81 år.

Som politiker
-------------

Archer var medlem Queenslands lovgivende forsamling for valgdistriktet Rockhampton 27. juli 1867-19. november 1869, hvor han assiserte i å få vedtatt Land Act av 1868.

28. november 1878 ble Archer igjen valgt inn i Queenslands lovgivende forsamling, men denne gang som medlem for valgdistriktet Blackall. Han satt der til 23. januar 1886. I denne perioden var han finansminister (colonial treasurer) og utdannelsesminister (secretary for Public Instruction) i den første regjeringen til Thomas McIlwraith 5. januar 1882-13. november 1883.

5. mai 1888 ble Archer atter en gang valgt inn i Queenslands lovgivende forsamling og atter en gang for valgdistriktet Rockhampton. Han satt til 4. april 1896. Archer var en sterk talsmann for inndeling av Queensland i mindre enheter. I 1892 besøkte Archer Storbritannia sammen med politikeren John Ferguson som en deputasjon på vegne av Central Queensland Territorial Separation League.

Referanser
----------

1. ↑   oa.anu.edu.au[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  O'Keeffe, Mary: *Archer, Archibald (1820-1902)*, Australian Dictionary of Biography
3. 1 2 3  Mennell, Philip (1892): *Archibald Archer* The Dictionary of Australasian Biography London: Hutchinson & Co. Wikisource
4. ↑  The Capricornian (Rockhampton, Qld : 1875 - 1929): *DEATH OF MR. A. ARCHER*, Rockhampton, Qld, 22. februar 1902, s. 31 National Library of Australia
5. ↑   Dødsattest for Archibald Archer
6. 1 2 3 4  Alphabetical Register of Members of the Legislative Assembly 1860-2012 and of the Legislative Council 1860-1922 Arkivert 31. oktober 2013 hos Wayback Machine. Queensland Parliament

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**New Westminster Royals** var et profesjonelt canadisk ishockeylag fra New Westminster i Britisk Columbia. DeT ble stiftet i 1911. Laget spilte i den profesjonelle ishockeyligaen Pacific Coast Hockey Association.

New Westminster Royals var et av de tre lagene fra Britisk Columbia som i sesongen 1912 stiftet *Pacific Coast Hockey Association*, PCHA. De to andre lagene var Victoria Senators og Vancouver Millionaires. New Westminster vant serien i åpningssesongen 1912 etter å ha tatt 18 poeng på 15 kamper, fire flere enn Millionaires og Senators. Harry Hyland ledet laget i angrep med sine 26 mål og målvakt var Hughie Lehman. Andre viktige spillere var Moose Johnson, Ran McDonald, Ken Mallen og Jimmy Gardner.

Royals spilte i PCHA også i sesongene 1912–13 og 1913–14 og kom i disse sesongene på henholdsvis tredje- og andreplass.

I sesongen 1914–15 flyttet laget til Portland i Oregon, i det nordvestre USA og ble omdøpt til Portland Rosebuds.

Referanser
----------

1. ↑  Pacific Coast Hockey Association hockeyleaguehistory.com
2. ↑  The Millionaire Forgotten By the Stanley Cup thetyee.ca, 8. juni 2011

Eksterne lenker
---------------

New Westminster Royals, sportslogos.net
**New York Cosmos** er et amerikansk fotballlag hjemmehørende i New York. Klubben, som ble grunnlagt i 1971 av brødrene Ahmet og Nesuhi Ertegün og Steve Ross, president for Warner Brothers, deltok i North American Soccer League (NASL) fra 1971 til 1984 og var både sportslig og økonomisk den sterkeste klubben i NASL.

NY Cosmos ble kjent for sin signering av stjernespillerne Pelé og Franz Beckenbauer, som selv om begge hadde passert toppen i sine karrierer likevel var både klubbens og ligaens fremste attraksjoner i sin tid i klubben.

Etter at NASL ble nedlagt forsøkte NY Cosmos i 1985 å drive som et uavhengig lag, men aktiviteten opphørte raskt. Lagets ungdomsleirer fortsatte imidlertid driften, og gjorde at navnet Cosmos fortsatt var levende. Navnet ble i 2009 solgt til en ny organisasjon med Pelé som ærespresident. 1. august 2010 kunngjorde Pelé at Cosmos var vendt tilbake til New York City. Gruppen har som sitt endelige mål å stille et lag i Major League Soccer.

Referanser
----------

1. ↑  ««SPORTS PEOPLE; Fewer Kicks»». The New York Times. 1. august 1986. Besøkt 10. januar 2010.
2. ↑  ««Cosmos Begin Anew, With Eye Toward M.L.S»». The New York Times. 1. august 2010. Besøkt 10. januar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**«Rose Marie»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Rudolf Friml og Herbert Stothart samt tekst av Otto Harbach og Oscar Hammerstein II. I den originale Broadway-oppsetningen fra 1924 ble den fremført av Dennis King og Arthur Deagon i rollene som Jim Kenyon og Sergeant Malone.

Countrysangeren Slim Whitman utgav den på singlen Imperial 45-8236. Produsent var Lew Chudd.

Norsk versjon
-------------

Bob Gunner har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Rose Marie». Columbia Danseorkester, sang Jens Book-Jenssen utgav den på 78-platen Columbia GN 304 i 1936.

Listeplassering
---------------

Slim Whitmans versjon kom på den britiske singlelisten 16. juli 1955 og lå der i nitten uker med nummer én som høyeste plassering. Den satte en rekord som først ble slått i 1991, da Bryan Adams lå øverst på toppen i seksten uker med «(Everything I Do) I Do It for You».

Referanser
----------

1. 1 2  Rose-Marie | The official Broadway information source
2. ↑  IBDB Home Page Rose-Marie Production Songs[*død lenke*]
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Chart Stats - Slim Whitman - Rose Marie
***New Year's Day*** er en singel av den irske rockegruppen U2.

Dette var den første singelen fra albumet War, og den første singelen deres som ble sluppet samtidig verden over. Singelen ble sluppet i flere formater, bl.a. 7" og 12" vinyl, og senere også på CD.

Sangen ble først til ved at Adam Clayton kom opp med bassriffet, som ble kombinert med en snutt The Edge hadde lagd på piano. Men det var teksten som ble den store bøygen, og Bono slet såpass at den var nær med å bli droppet fra albumet takket være deadlinespøkelset. Teksten han kom frem til, er en kjærlighetssang til sin kone Ali. Men sett i datidens politiske lys, og særlig Lech Wałęsas og Solidaritets kamp i Polen, er den også en sang om kamp og håp om forandringer.

Singelen toppet på en tiendeplass i Storbritannia, en 53.-plass i USA og i Norge lå den tre uker på VG-lista med en niendeplass som beste plassering.

Sanger på singelen
------------------

* «New Year's Day (Short Version)» (3:53)
* «Treasure (Whatever Happened to Pete the Chop?)» (3:24)
* «New Year's Day (Long Version)» (5:35)
* «Fire (Live from Werchter, July 4, 1982)» (3:45)
* «I Threw a Brick Through a Window / A Day Without Me (Live from Werchter, July 4, 1982)» (6:58)
* «New Year's Day (U.S. Remix)» (4:30)
* «Two Hearts Beat as One (U.S. Remix)» (5:40)
* «New Year's Day (Special Version)» (4:16)
* «New Year's Day (Edit)» (3:40)

Den «lange» versjonen av sangen er den som finnes på War. Den «spesielle» er den som er på The Best Of 1980-1990.

«Treasure (Whatever Happened to Pete the Chop?)» var et resultat av at U2 nektet å spille mainstream pop. De hadde skrevet en sang om en venn av en venn (som ble kalt Pete The Chop), og sangen var så mye pop at manageren Paul McGuinness brukte den til å selge bandet. Men bandet ville ikke spille den som en popsang, og skrev den om så mye at den tilslutt het «Treasure». De la til «Whatever Happende to Pete the Chop», siden McGuinness fikk det spørsmålet av alle som hadde likt sangen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *New Year's Day* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *New Year's Day* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *New Year's Day* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *New Year's Day* på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |