recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Topa Inka** eller **Túpac Inca Yupanqui** (bokstavelig «edle inka bokholder») var den tiende *Sapa Inca*, inkahersker, av Inkariket (1471–1493), og den femte fra Hanandynastiet. Hans far var Pachacuti, og hans sønn og etterfølger var Huayna Cápac.

Hans far utpekte ham som kommandant av inkahæren i 1463 og han utvidet riket nordover langs Andes gjennom dagens Ecuador. Han fikk en særlig ømhet for byen Quito som han fikk ombygd med arkitekter fra Cuzco. I løpet av denne tiden delte hans far Pachacuti kongedømmet Cuzco inn i *Tahuantinsuyu*, de «fire provinser».

Han ble hersker ved sin fars død i 1471 og styrte fram til sin egen død i 1493. Han erobret Chimor som okkuperte den nordlige kysten av hva som i dag er Peru, den største gjenværende rival til inkaene.

Ifølge overleveringen fikk han besøk av noen folk som kom seilende på en flåte. De kunne fortelle om en land langt borte hvor det var store mengder gull og kostbare skatter. Han organiserte deretter en stor ekspedisjon som bestod av mange flåter og 20 000 mann. Han drog ut på en reise som varte i flere måneder. Han hadde med seg hjem gull og kostbarheter, og noen personer med mørk hud.

Det er usikkert i dag hvordan man skal forstå disse opplysningene, hvis man i det hele tatt skal ta dem alvorlig. Noen mener at han kom i kontakt med noen folk fra øyene i Stillehavet, men det ser ut til at det var lite gull og kostbare skatter noe sted der. Noen mener snarere at han kan ha hatt kontakt med noen folk i Mellom-Amerika, som kan passe til beskrivelsen.

Han fikk en rekke barn med sine koner og konkubiner. Han døde i Chinchero. Ifølge en påstand døde han etter å ha blitt forgiftet av Chuqui Ocllo, en av konene.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Suraya Antonia Marshall** (1973–) er en britisk offiser i Royal Air Force (RAF).

Marshall vokste opp i York, og studerte ved University of Nottingham der hun tok juristutdannelse. Mens hun studerte ble hun medlem av universitetets flyskvadron, som under ledelse av RAF tilbyr flyopplæring og militær feltsport til studenter. I 1994 ble hun navigatør i RAF, og fløy Tornado F3, utførte en rekke tokt under Irak-krigen og tjenestegjorde innen Quick Reaction Alert i Storbritannia og på Falklandsøyene. Hun ble deretter kvalifisert som flyvåpeninstruktør og deltok i mange multinasjonale øvelser i utlandet.

Hun har hatt en rekke ulike sjefsstillinger i RAF på skvadronnivå og høyere nivå. I desember 2019 ble hun utnevnt til sjef for Royal Air Force College Cranwell. Hun har en mastergrad i forsvarsstudier fra Defence Academy of the United Kingdom.

I august 2021 ble hun utnevnt til air vice-marshal og beordret i stillingen som sjef for No. 2 Group RAF.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
**Surdeig** er en samlebetegnelse på gjæret deig basert på en startkultur (engelsk: *starter*). Startkulturen lages ved at man blander vann og mel og lar dette stå hvor det utvikles melkesyrebakterier, og gjærsopper som forgjærer sukkerarter til alkohol og karbondioksid.

For å utvikle en startkultur egnet for baking bør man mate den med mer mel og vann én til to ganger daglig i 7-10 dager. Startkulturen (det vil si mikroorganismene i denne) holder man så i live ved gjentatt mating. En annen metode for å vedlikeholde startkulturen er å beholde en liten del av deigen man baker og spare den til neste baking, men det forutsetter at det ikke går for lang tid mellom hver baking, i så fall vil kulturen til slutt dø ut.

Melkesyrebakteriene gir brødet en syrlig smak samtidig som det beskytter startkulturen mot uønskede mikroorganismer som for eksempel mugg. Ved gjæring av surdeig samspiller melkesyrebakteriene og gjærsoppene til fermentering av melet. Et viktig begrep for både surdeig og annen baking er deigens hydrering, som er andelen vann (eller annen veske) i forhold til mel. Typisk baker man med hydring på mellom 65 og 85 % med surdeig, men med høy andel sammalt mel og brødtyper som ciabatta og focaccia blir enda høyere hydrering benyttet. Surdeig blir ofte brukt i rugbrød ettersom rug ikke danner sterkt nok glutennett til å holde på gassene som dannes av industrigjær.

Referanser
----------

1. ↑  «Surdeig». *surdeig.no* **(norsk)**. Besøkt 16. juni 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** NKC
 |
**Surendra Bikram Prakash** (født 14. november 1867, død 4. juli 1911) var raja av fyrstestaten Sirmur i Punjab fra 1898 til 1911. Han var rajput og hindu. 

I sin fars regjeringstid fikk han forvaltningserfaring gjennom arbeid som magistrat og skatteoppkrever. Han tok seg også av det daglige regjeringsarbeidet i de siste årene av sin fars tid som raja.

Etter at han kom på *gaddien* moderniserte han rettsvesenet i Sirmur og bekjempet korrupsjon. Det ble opprettet en postrute som knyttet hovedstaden Nahan til jernbanestasjonen Barara tilknyttet North Western Railway. For å hindre spredning av pest fikk han opprettet karantenestasjoner. Vannforsyningen til hovedstaden ble forbedret. Rajaen huskes også som lovgiver og i sin regjeringstid fikk han innført røykeforbud for barn. Han støttet britene økonomisk under boerkrigen.

I 1901 ble Surendra Bikram Prakash utnevnt til kommandørridder av Indias stjerneorden. Året etter ble han gjort til medlem av Det lovgivende råd under visekongen og generalguvernøren i India.

Surendra Bikram Prakash etterfulgte sin far Shamsher Prakash på *gaddien* og ble selv etterfulgt av sin eldste sønn Amar Prakash.

Referanser
----------

1. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh*, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 47–48.
2. 1 2 3  Somerset Playne: *Indian States. A Biographical, Historical, and Administrative Survey*, opprinnelig utgitt i London 1922, nytt opptrykk New Delhi: Asian Educational Services, 2006, s. 638.
***The Reed Case*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Allen Holubar.

Handling
--------

Etter tre års aktiv tjeneste blir mester-detektiv Jerry Brennon beordret av legen sin til å ta en pause fra jobben. Senator Reed, Jerrys trofaste støttespiller og venn helt siden Jerry hadde arrestert to kjeltringer som hadde begått innbrudd i Reed-hjemmet, etterforskeren reise ved hytta hans på fjellet. Han blir advart om at hytta var hjemsøkt, og Jerrys mistanker blir vekket når en kule suser rett forbi hodet hans.

Når han leter gjennom hele hytta, oppdager Jerry en hemmelig dør - som viser seg å skjule en hulkende Helen Reed, som hadde vært savnet helt siden hun nektet å gifte seg med Schuyler Hastings. Når Jerry får vite at Helen er blitt kidnappet, kjører han raskt til den nærmeste landsbyen for å be byens sheriff om hjelp. Etterpå skynder Jery seg tilbake til hytta, og kommer akkurat i tide for å arrestere kidnapperne når de kommer tilbake til hytta. Fanget på fersk gjerning innrømmer Helens bortførere snart at de ble ansatt av Schuyler Hastings.

Skuespillere
------------

* Allen Holubar som Jerry Brennon.
* Alfred Allen som Bull Renfroy.
* Fred Montague som Chief Grady
* George C. Pearce som Senator.
* Sydney Deane som John Reed.
* Louise Lovely som Helen Reed.
* Nanine Wright som Mrs. John Reed.
* Ernest Shields som Schuyler Hastings.
* Ed Brady som Red.

Referanser
----------

1. ↑  The Reed Case
2. ↑  THE REED CASE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Reed Case* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Reed Case* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Reed Case* på Silent Era Rediger på Wikidata
**The Real News** er et medlemsstøttet engelskspråklig progressivt, globalt web-basert nyhetsnettverk. Det ble startet i 2007 av Paul Jay, som tidligere arbeidet for Canadian Broadcasting Corporation. The Real News Network oppgir å være "focused on providing independent and uncompromising journalism" for "the critical issues of our times".

The Real News Network avhenger av gaver fra sine seere, og aksepterer ikke midler fra reklame, regimer eller selskaper. Det mottar dog også støtte fra stiftelser og fond.

The Real News Network anvender internett for sine sendinger, men det har også kontrakter med satellitt- og kabel-TV-kanaler som det vil anvende når det oppnår 50,000 støttespillere. The Real News har sitt hovedkvarter i Washington D.C. med kontorer i Baltimore og Toronto.

Nevneverdige bidragsytere
-------------------------

* Zbigniew Brzezinski
* Noam Chomsky
* Danny Glover
* Dennis Kucinich
* Ray McGovern
* Ralph Nader
* Ron Paul
* Gore Vidal
* Howard Zinn
* Greg Palast

Referanser
----------

1. 1 2  The Real News: Our Mission
2. ↑  Paul Jay *Reality asserts itself*, November 3, 2008[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* The Real News on YouTube.com
* The Misleading News
* McClatchy Newspapers Washington Bureau
* Thom Hartmann is interviewed by Paul Jay of The Real News at Radio Row on Primary Day in NH - 8 January 2008
***The Reluctant Fundamentalist*** er en amerikansk thriller fra 2012, basert på en roman fra 2007 - med samme navn skrevet av Mohsin Hamid.

Sammendrag
----------

I 2011 blir Anse Rainier, en amerikansk professor ved Lahore University, kidnappet. Krav om løsepenger blir sendt til en amerikansk ambassade. Bobby Lincoln (Liev Schreiber), en amerikansk journalist i Pakistan, intervjuer Chigge Khan (Riz Ahmed) ved en cafe. Lincoln mistenker Khan for å være involvert i kidnappingen av Rainier. Under intervjuet med Lincoln, sier Khan at han faktisk var i kontakt med en terrorist-celle. 

Flere år tidligere fikk Khan fikk et stipend til Princeton University, og etterpå fikk han jobb på Wall Street. Den 11. september 2001 var Khan på forretningsreise. Når han returnerer til USA, blir han kroppsvisitert og avhørt av FBI. Khan sa opp jobben i USA, og reiste tilbake til Lahore. Han blir ansatt ved et universitet, og uttrykker misnøye over det politiske samarbeidet mellom Pakistan og USA. Myndighetene mistenker ham for å være Al-Qaida-medlem. De ransaker hans kontor og hjem, og truer familien hans. 

Mens Lincoln og Khan snakker i kafeen, samler mange demonstranter seg i nærheten. Lincoln blir presset av CIA til å skaffe informasjon fra Khan, om hvor den kidnappede Rainier befinner seg. Protestene blitt stadig mer fiendtlig i nærheten av kafeen, og Lincoln må bruke Khan som levende skjold når han prøver å komme seg unna.

Rolleliste
----------

* Riz Ahmed som Chigge Khan.
* Kate Hudson som Erica.
* Liev Schreiber som Bobby Lincoln.
* Kiefer Sutherland som Jim Kors.
* Martin Donovan som Ludlow Cooper, en CIA-agent
* Adil Hussain som Mustafa Fazil

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Reluctant Fundamentalist* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Reluctant Fundamentalist* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Reluctant Fundamentalist* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Reluctant Fundamentalist* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Reluctant Fundamentalist* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Reluctant Fundamentalist* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Reluctant Fundamentalist* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Reluctant Fundamentalist* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Reluctant Fundamentalist* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Reluctant Fundamentalist* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Tore Ryssdalsnes** (født 18. april 1970 på Sandane i Gloppen kommune) er daglig leder for Stiftelsen LO Media og Stiftelsen Dagsavisen og tidligere redaktør for LO Stats blad *Aktuell* og daglig leder for Stiftelsen Aktuell.

Bakgrunn
--------

Ryssdalsnes gikk på Firda videregående skole fra 1986 til 1989. Han utdannet seg deretter til lærer ved Høgskulen i Volda. Han tok videre mediefag og mellomfag i norsk. 

Han startet journalistkarrieren i lokalavisen Firda, og ble deretter redaksjonssjef i Drammensavisen Fremtiden. Han hadde også en periode i Aftenposten før han i 2003 ble redaksjonssjef i fagforeningstidsskriftet *Magasinet Aktuell*. Fra 2005 ble han redaktør og daglig leder for Stiftelsen Aktuell. Fra 2009 har han vært daglig leder for LO Media, et mediehus som produserer medlemsblader og informasjonsmateriell for LO og LOs forbund.

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune
* Liste over kjente elever ved Firda videregående skole

Eksterne lenker
---------------

* Fri Fagbevegelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Tore Nedrebø** (født 25. august 1957 på Voss) er en norsk diplomat og tidligere ambassadør.

Utdannelse
----------

Etter artium fra engelsklinjen ved Tvedestrand Gymnas i 1976 tok Nedrebø en ettårs utdanning ved Sjøkrigsskolen og tjenestegjorde deretter som utskrevet fenrik. Nedrebø engasjerte seg i Europeisk Ungdom Norge i 1978 og arbeidet i årene 1982–1984 som europeisk generalsekretær i organisasjonen Unge europeiske føderalister, i Brussel.

Nedrebø er cand.polit. med hovedfag i sammenliknende politikk fra Universitetet i Bergen (1986) med historie grunnfag og russisk mellomfag. Hovedoppgaven hans hadde tittelen *Whence Europe? The Political Culture of European Unification*. I 2010 disputerte han for dr.philos.-graden ved Universitetet i Bergen med avhandlingen *Past and Present Sources of European Union. A Comparative, Historical-Institutionalist Analysis*.

Utenrikstjeneste
----------------

Nedrebø startet sin diplomatiske karriere i 1986 og tjenestegjorde ved ambassadene i Praha (1988–1990) og Bonn (1990–1994). Deretter ledet han Vest-Europa-kontoret i Utenriksdepartementets politiske avdeling (1994–1997). Fra 1999 arbeidet han i UDs planleggingsavdeling og deretter i administrativ avdeling. Fra 2001 var han avdelingsdirektør for UDs europapolitisk seksjon.

I 2005 ble han Norges ambassadør i Abuja, Nigeria, med sideakkreditering til Ghana, Benin, Togo og den vestafrikanske samarbeidsorganisasjonen ECOWAS. I 2013 ble han tilsatt i en nyopprettet stilling som forskningsdirektør i UD. I 2015 ble han utnevnt til ambassadør i Islamabad, Pakistan. Han returnerte til UD i 2018 og overtok da ansvaret for Tyskland i Europaavdelingen.

Han gikk av fra utenrikstjenesten i 2021.

Forfatterskap
-------------

Nedrebø har også utgitt boken *Den tyske utfordringa. Tyskland, Noreg og det nye Europa* (1995).

Ordener og utmerkelser
----------------------

Nedrebø ble i 2006 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. I 2016 ble han forfremmet til kommandør av samme orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Records of persons of interest, svazky.cz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Tore\_Nedrebø[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Tore Nedrebø (1957-) (1986). «Masteroppgave: Whence Europe? : the political culture of European unification» – via Oria.
4. ↑  (no) Bibsys
5. ↑  Nedrebø, Tore (11. juni 2010). *Past and Present Sources of European Union. A Comparative Historical-Institutionalist Analysis*. The University of Bergen. ISBN 978-82-308-0926-6.
6. ↑  (no) Tore Nedrebø i Store norske leksikon
7. ↑  «Offisielt frå statsrådet 17. juni 2005». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Statsministerens kontor. 17. juni 2005. Besøkt 6. september 2018.
8. ↑  «Offisielt frå statsrådet 7. august 2015». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Statsministerens kontor. 7. august 2015. Besøkt 6. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Walter Simons** (født 24. september 1861 i Elberfeld, en del av dagens Wuppertal, død 14. juli 1937 i Nowawes, en del dagens Babelsberg i Potsdam) var en tysk jurist og politiker (partiløs).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Walter Simons ble født som sønn av fabrikkeier Louis Simons (1831–1905) og hans hustru Helene født Kyllmann (født 1842) i Elberfeld (Provinsen Rhinland). På morssiden var han barnebarn av kjøpmannen og politikeren Gottlieb Kyllmann (1803–1878) og nevø av arkitekten Walter Kyllmann (1837–1913). Hans farfar var forretningsmannen Friedrich Wilhelm Simons-Köhler (1802–1856), og hans grandonkel den prøyssiske justisminister Ludwig Simons (1803–1870). Han var elev av juristen Rudolph Sohm, kjent for sin orientering til humanisme og luthers pietisme. 

### Karrière

Etter studier i historie, filosofi, jus og nasjonaløkonomi i Strasbourg, Leipzig og Bonn, startet Walter Simons en juridisk karrière i domstolene. I 1918 ble han leder av kanslerens kontor. Han var også leder av den tyske delegasjonen i Versailles, men trakk seg fra vervet da han ikke kunne akseptere Versaillestraktaten. I årene 1919-1920 var han leder av det tyske industriforbundet.

Simons var fra 25. juni 1920 til 4. mai 1921 partiløs utenriksminister i regjeringen Fehrenbach, under Weimarrepublikken. Som utenriksminister ledet han de tyske delegasjonene ved konferansene i belgiske Spa i juli 1920, og i London i mars 1921. Begge konferansene gjaldt reguleringen av sanksjonene mot Tyskland etter den første verdenskrigen.

I perioden 1922 til 1929 var Simons president i Høyesterett (Reichsgericht), oppnevnt av den sosialdemokratiske rikspresident Friedrich Ebert. Etter Eberts død fungerte han i stillingen som president. Før presidentvalget i 1925 var Simons på tale som ny president, men valget falt til slutt på Hindenburg. 

Etter nasjonalsosialistenes maktovertakelse begrenset Simons sin offentlige virksomhet til kirkelige anliggender, og til å være leder av Neue Bachgesellschaft. I Bachselskapet hadde han vært leder siden 1930, da han etterfulgte Julius Smend. Simons artikler fra denne tiden, kan i noen grad utlegges som en forsiktig tilslutning til den rådende nasjonalsosialistiske politikk, særlig utenrikspolitikken som ble ført av Tyskland og Italia.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118614541, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=walter;n=simons[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6rp8g8z, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4 5  Martin Otto (2010). «Simons, Walter». Neue Deutsche Biographie. Besøkt 20. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** CiNii
 |
«Werrington» har flere betydninger.

**Werrington** er en bydel i Sydney i staten New South Wales i Australia. Werrington ligger 48.5 kilometer vest for Sydney sentrum, i kommunen City of Penrith og er en del av Greater Western Sydney regionen.

Bydelen er landlig og har ivaretatt mange åpne områder og parker, blant annet tomten til University of Western Sydney og Werrington Lakes, et område for fugler, dyreliv og utendørsaktiviteter. Werrington har et godt utbygd offentlig transportsystem og mange sportsfasiliteter. Den brede Gibson Avenue sentralt i bydelen var tidligere en flystripe.

Historie
--------

### Aboriginkultur

Før europeisk bosetting fant sted var det som nå er kjent som Werrington hjemstedet til gomerrigal-tongarra-folket som snakket darug-språk. De levde som jegere og samlere styrt av tradisjonelle lover som hadde bakgrunn i drømmetiden. Hjemmene deres var barkhytter kalt gunyahs. De jaktet på kenguru og emu og samlet yam, bær og andre lokale planter.

### Europeisk bosetting

Den første tildelingen av land i området ble gjort i 1806 til Mary King, yngste datter av guvernør Phillip Gidley King. Hun flyttet ikke hit før i 1827, etter å ha giftet seg med Robert Copeland Lethbridge. De bygget et hus som de kalte 'Werrington' og etablerte jorder i det omkringliggende området frem til Robert Lethbridge døde i 1865. Huset, som fremdeles står idag, var utleid til NSW' premier Henry Parkes mellom 1860 og 1872. Parkes fikk bygget en privat jernbanestasjon i nærheten. I 1878 ble denne åpent for alle som Parkes plattform, men ble omdøpt til Werrington i 1893. Jernbanestasjonen ble utgangspunktet for utbyggingen av stedet, men på grunn av den lange avstanden til Sydney og Parramatta ble utbyggingen forholdsvis beskjeden.

Werringtonområdet ble solgt og delt opp i mindre tomter fra 1880-årene.

Transport
---------

 Werrington jernbanestasjon er på Western Line av City Railnettverket i Sydney. Stasjonen ble utbedret i 2007, for å gi bedre fasiliteter for bevegelseshemmede med en ny heis, samt at en ny asfaltert parkeringsplass ble anlagt på sørsiden av stasjonen. Werrington nås via Great Western Highway og M4 Western Motorway (Mamre Road-avkjørselen).

Sport
-----

Bydelen har både golfbane, cricket-bane, bueskytebane på nordsiden av jernbanelinjen, og basketballbane, flere fotballbaner og baner for Australsk rugby.

Referanser
----------

1. ↑  Penrith City History - Town Foundation: Early Town Plans and Subsequent Speculative Subdivision Arkivert 5. august 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Penrith Local Suburb profiles - Werrington». Penrith City Council. Arkivert fra originalen 3. september 2007. Besøkt 13. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Penrith Local Suburb Profiles

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**William Russ** (født 20. oktober 1950 i Portsmouth i Virginia) er en amerikansk skuespiller. Han opptrådte som skuespiller for første gang på forskjellige teaterscener rundt omkring i New York før han på et senere tidspunkt begynte på en karriere innenfor TV og filmer. I 1977 hadde han sine første biroller i filmer som *Detah bed: The Bed That Eats*. Denne filmen ble ikke offisielt lansert før i 2003. 

Noen av de mest kjente filmene Russ var med i fra 1980-tallet heter *The Border* (1981), *The Right Stuff* (1983), *St. Elsewhere* (1986) og *Crime Story* (1986). Han har også hatt flere gjesteroller i TV-serien *Miami Vice*. Han har blitt tildelt flere nominasjoner, blant annet en Independent Spirit Awards innen kategorien «Beste mannlige hovedrollen».

I 1993 fikk Russ rollen som Alan Matthews i en sitcom kalt *Boy Meets World*. Han spilte i denne rollen helt frem til serien ble avsluttet i 2000. I 1998 opptrådte han som faren til Danny og Derek Vinyard i den kritikerroste filmen *American History X*.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 60594[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Russ på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) William Russ på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) William Russ på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) William Russ hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) William Russ hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Arash Bayat** (persisk: آرش بیات‎; født 19. juli 1983 i Teheran) er en svensk tidligere fotballspiller. Bayat har spilt i Allsvenskan for Västra Frölunda IF og GIF Sundsvall, og i Veikkausliiga for IFK Mariehamn.

Karriere som klubbspiller
-------------------------

Bayat startet karrieren i IK Östria Lambohov, før han gikk til Västra Frölunda IF. Han spilte første kamp i Allsvenskan for Västra Frölunda IF i 2000-sesongen. Bayat forlot Västra Frölunda IF til fordel for Superettan-klubben GIF Sundsvall i forkant av 2006-sesongen. Bayat rykket opp til Allsvenskan med GIF Sundsvall etter 2007-sesongen, og spilte seks kamper i Allsvenskan før han 17. august 2008 gikk til IFK Mariehamn i Veikkausliiga som utlånt spiller for resten av sesongen. Bayat trakk seg fra kontraken med Superettan-klubben Ljungskile SK i desember 2010, og spilte to sesonger for Assyriska BK før han la opp.

Landslagskarriere
-----------------

Bayat har spilt landslagsfotball for Sveriges U16- og U18-lag.

Referanser
----------

1. ↑  Alsiö (2011), ss. 314–315

Litteratur
----------

* Alsiö, Martin (2011). *100 år med Allsvensk fotboll* **(svensk)**. Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Arash Bayat», profil på SvFFs hjemmeside (sv)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Anna Tostrup Worsley** (født 8. oktober 1974) er en norsk forfatter og blogger.

Worsley kaller seg pasientaktivist og har engasjerert seg i samfunnsdebatten for et mer brukerstyrt helsevesen. Hun fikk Reumatoid Artritt allerede i tenårene og brakk ryggen i en bussulykke i Indonesia i 1996. Høsten 2010 ga hun ut boken *Kronisk* på Unipub forlag om sine opplevelser som ung og kronisk syk i møte med helsevesenet og trygdeapparatet.

I 2010 fikk Worsley støtte fra Fritt Ord for å starte en kritisk blogg om det norske helsevesenet. Bloggen ble startet i desember 2010 og heter **diagnostisert.no** – *en profesjonell pasient tar pulsen på Helse-Norge*.

Utgivelser
----------

* Anna Tostrup Worsley (2010): *Kronisk*, Unipub, Oslo. ISBN 9788274774780

Referanser
----------

1. ↑  «"Ville ikke ha et liv med trygd og rullator" TV2». TV2. 17. november 2010. Besøkt 3. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* «Diagnostisert.no – en profesjonell pasient tar pulsen på Helse-Norge », Arkivert 6. januar 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Dronningen** er den sterkeste brikken i sjakk. Den kan flytte både som et tårn og som en løper, det vil si at den kan flytte loddrett, vannrett eller diagonalt så mange felt man ønsker. Dronningen kan imidlertid ikke hoppe over andre brikker.

 Dronningtrekk. Dronningen kan flytte så mange trekk den måtte ønske langs linjer, rader eller diagonalt så lenge veien ikke er blokkert. Siden dronningen ikke kan hoppe over brikker kan den her ikke gå til g1, g7 eller h8. Siden bonden på f6 tilhører motstanderen kan dronningen imidlertid gå dit og slå den.

Den hvite dronningen starter på d1, den sorte på d8. Dronningen starter altså alltid på et felt med samme farge som brikken. 

På grunn av brikkens høye verdi venter man ofte til midtspillet før dronningen tas i bruk, fordi dronningen er for sårbar i åpningsfasen. Avbytte av dronningene markerer ofte starten på sluttspillet. 

Dronningen kan komme i spill igjen når en bonde når frem til forvandlingsfeltet. Spilleren kan da forvandle bonden til hvilken offiser han vil. I praksis velger spillerne at bonden skal forvandles til en dronning 99% av tilfellene, i den resterende 1% velges springer (som i noen tilfeller kan sette kongen matt på en måte som dronningen ikke kan), eller så velges en annen brikke for å unngå patt.

| Brikker | Symbol | Verdi |
| --- | --- | --- |
| Bonde |  | 1 |
| Springer |  | 3 |
| Løper |  | 3 |
| Tårn |  | 5 |
| Dronning |  | 9 |
| Konge |  | 3.5 |

Eksterne lenker
---------------

* FIDEs regler for sjakk Arkivert 3. august 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN
 |
Mahmoud Abbas
**Det palestinske presidentvalget i 2005** — det første presidentvalget i Palestina siden 1996 — ble avholdt søndag 9. januar 2005 i de bebodde områdene rundt Vestbredden og Gazastripen. Valget ville avgjøre hvem som skulle ta over som palestinsk president etter Yasir Arafat, som døde 11. november 2004.

Allerede før valget var det forholdsvis klart at PLO-lederen Mahmoud Abbas ville vinne valget med klar margin. Da det endelige valgresultatet var klart, viste det Abbas hadde vunnet med 62,3 % av stemmene, mens nærmeste motstander, Mustafa Barghouti, fikk ca. 19 %. Ingen av de andre kandidatene fikk mer enn 4 % oppslutning.

Valget ble overvåket av rundt 800 valgobservatører, deriblant den tidligere amerikanske presidenten Jimmy Carter.

Kandidater
----------

* Mahmoud Abbas
* Abdel Halim al-Ashqar
* Alsaied Barakah
* Mustafa Barghouti (må ikke forveksles med Marwan Barghouti)
* Tayssir Khaled
* Hassan Khreisheh
* Abdel Sattar Qassem
* Bassam Salhi
* Abdel Karim Shbier

Marwan Barghouti, som for tiden sitter fengslet i Israel etter å ha blitt dømt for flere drap, annonserte sitt kandidatur like før registreringsfristen utløp. Overraskende nok trakk han seg 12. desember 2004, noe man antok ville bane vei for en klar valgseier til Mahmoud Abbas.
**Lechtal-Alpene** er en fjellkjede i de østerrikske delstatene Tirol og Vorarlberg. Lechtal-Alpene omfatter med Parseierspitze den eneste fjelltoppen over 3000 moh. i De nordlige kalkalper. Fjellkjeden er oppkalt etter Lechtal, dvs. det øvre løpet av elven Lech.

Avgrensning
-----------

Lechtal-Alpene begrenses

* i nord av Bregenzer Ache, Hochtannbergpasset og Lech (mot Allgäu-Alpene),
* i nordøst av Zwischentoren (mot Ammergau-Alpene),
* i øst av Fernpasset og Gurgltal (mot Wetterstein) ,
* i syd av elvene Inn (mot Ötztal-Alpene), Sanna (mot Samnaungruppa), Rosanna, Arlbergpasset og Alfenz (mot Verwall) samt Ill (mot Rätikon),
* i vest av Faschinapasset og Großes Walsertal (mot Bregenzerwald).

Topper og pass
--------------

* Parseierspitze (3036 moh.)
* Dawinkopf (2970 moh.)
* Südlicher Schwarzer Kopf (2949 moh.)
* Gatschkopf (2947 moh.)
* Bocksgartenspitze (2939 moh.)

Det fins to veipass over Lechtal-Alpene: Flexenpasset (1773 moh.) mellom kommunen Lech i nord og Klostertal i syd; og Hahntennpasset (1894 moh.) mellom Bschlaber Tal i nord og Imst i syd. De andre passene kan bare passeres til fots. Dessuten ligger med Arlberg- og Fernpasset to av Østerrikes viktigste veipass på grensen til Lechtal-Alpene (i tillegg til Hochtannbergpasset, som bare har lokal betydning).

Daler og videre inndeling
-------------------------

Den vestligste delen av Lechtal-Alpene, som i sin helhet ligger i Vorarlberg, betraktes delvis som en selvstendig fjellkjede under navnet *Lechquellengebirge* («Lechkildens fjell»). Grensen går fra Flexenpasset via den øverste delen av Lechdalen til Hochtannbergpasset. Lechquellengebirges høyeste fjelltopp er Große Wildgrubenspitze (2753 moh.).

Det er ingen nevneverdige daler på sydsiden av Lechtal-Alpene. På nordsiden er det derimot flere, hvorav de følgende er bebodd:

* Kaisertal
* Gramaiser Tal
* Bschlaber Tal
* Namloser Tal
* Rotlechtal
* Berwanger Tal

Geologi
-------

Lechtal-Alpene er, som resten av De nordlige kalkalper, hovedsakelig oppbygd av kalkstein.

Natur, kultur og historie
-------------------------

De nevnte dalene på Lechtal-Alpenes nordside ble bosatt over fjellpassene fra sydsiden, dvs. fra Oberinntal (Landeck resp. Imst). Dalene tjente først som setrer, som senere ble til permanente bosetninger. Helt frem til 1900-tallet hørte de administrativt til distriktene Landeck og Imst. I dag hører de sammen med Lechtal til distriktet Reutte.

Den øverste Lechdalen (dvs. kommunene Lech og Steeg) og Lechquellengebirge samt Großes Walsertal ble bosatt av walsere på 1200- og 1300-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Lechtal Alps *Peakbagger*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lechtaler Alpen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Tor Kvarv** (født 6. februar 1953 i Bodø i Nordland) er en norsk avistegner og billedkunstner som arbeider med maleri, tegning og grafikk. 

Han arbeidet også i noen år som lærer i grunnskolen i Bodø, hvor hans elever kjente ham i særdeleshet for hans forkjærlighet for matematikk. Han var også glad i Tolkiens bokverk Hobbiten, og en av hans tidligere elever åpnet serveringsstedet Hobbiten nettopp navngitt etter dette bokverket.

Bakgrunn og arbeid
------------------

Tor Kvarv begynte som avistegner for Nordlands Framtid i 1976. I dag leverer han bidrag til Finansavisen, Drammens Tidende, Trønderbladet, Altaposten og flere tidsskrifter. Han begynte å arbeide med grafikk, særlig koldnålsradering, på 1980-tallet. Han har siden hatt utstillinger over hele Norge og i utlandet, og ble innkjøpt av Nasjonalgalleriet og Norsk kulturråd med to kulepenntegninger i 1977, etter en utstilling han deltok på i Oslo Kunstforening.

Kvarv var med på starten av NNBK (Nordnorske Bildende Kunstnere) i 1971.

I 2002 utgav journalist Stein Sneve i Avisa Nordland boka *Maleri-tegning-grafikk* om Tor Kvarv og bildene hans.

Tor Kvarv bor og arbeider i Bodø. Han har hatt flere elever, deriblant maleren Tone Aaness.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 2387dd27-ed01-4122-bfad-a41f9920832a, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Portrettintervju i Avisa Nordland januar 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Tor Holtan-Hartwig** (født 10. november 1927 i Oslo, død 5. juli 2013 i Vestre Slidre) var en norsk redaksjonssekretær, politiker (Kristelig Folkeparti) og personlig sekretær til kirke- og undervisningsministeren i Per Bortens regjering fra 1. mars 1966 til 6. august 1969. Han mottok St. Hallvard-medaljen 21. mai 2007 for sin rolle som initiativtaker og leder av Oslo Elveforum, samt pådriver for gjenåpning av Oslos vassdrag, med visjon om å gjøre Oslo til en blågrønn by.

Han engasjerte seg allerede på 1990-tallet i lokalt miljøarbeid, særlig med Ljanselva og elvas nærmiljø. Ljanselvprosjektet har gjort elveløpet åpent for fisk fra fjorden til vannene i Østmarka. Holtan-Hartwig var i over 30 år engasjert i politikken i Oslo, der han var medlem av en rekke råd og utvalg, samt Oslo bystyre og Oslo formannskap.[]

Referanser
----------

1. ↑  Per Bortens regjering[*død lenke*]
2. ↑  Politiske rådgivere i Kunnskapsdepartementet[*død lenke*]
3. ↑  «Tidligere mottakere av St. Hallvard-medaljen». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 10. januar 2014. Besøkt 30. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* www.ordforeren.oslo.kommune.no: Tor Holtan-Hartwig mottar St. Hallvard-medaljen
* Nordstrand Nyheter: Pris for mangeåring innsats

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Smartpærer som kan fjernstyres trådløst med radiokommunikasjon.
**Lysstyring** er styring av belysning for gi riktig mengde lys i forhold til det som er ønskelig for bedre komfort. Lysstyring kan også gi mer effektiv energibruk. Styringen kan være manuell eller automatisert, og skjer ofte ved hjelp av elektronisk styring med kommunikasjon mellom ulike dataenheter, eksempelvis via en sentral dataenhet ("hub"). Lysstyting brukes både innendørs og utendørs i hjem og i industrien.

Bruk
----

Automatisk styring fungerer ut ifra forhåndsprogrammerte betingelser og ved hjelp av sensorer som bevegelsessensor, tidsur, eller lyssensor for å detektere dagslys. Berøringsskjerm kan brukes for oppsett eller direkte styring. Det kan legges inn rutiner for å ta hensyn til kalender og klokkeslett og gjennomføre rolig vekking om morgenen med gradvis økning av belysning, eller ta hensyn til soloppgang og solnedgang for å slå av og på lys utendørs.

En fordel med systemer for lysstyring er at man ofte kan styre enkelte lys eller grupper av lys fra ett og samme brukergrensesnitt. En ulempe er at slike systemer kan kreve nøye planlegging for å oppnå god brukervennlighet og ikke bli for kompliserte. Det kan være et mål å ha minst mulig grad av manuell styring og mest mulig automatikk, ettersom stort behov for manuell innputt kan ødelegge noe av poenget med smart lysstyring.[]

Det finnes også smarthus-løsninger for automatisk styring av persienner, og disse kan programmeres slik at de fungerer som en form for lysstyring ved å regulere innslipp av dagslys.

Kommunikasjonsprotokoller
-------------------------

Følgende er eksempler på protokoller for styringssystemer:

### Kablet analogt

* 0-10 V, eldre system
* AMX192, eldre amerikansk system
* D54, eldre europeisk system

### Kablet digitalt

Til hjemmeautomasjon og bygningsautomasjon:

* Digital Addressable Lighting Interface (DALI), åpen standard for nettverksbasert lysstyring i bygninger, godt egnet til dimming.
* Digital Serial Interface (DSI), eldre proprietær standard, avløst av DALI
* KNX, eldre og godt etablert åpen standard for nettverksbasert lysstyring i bygninger. Det finnes også en trådløs utvidelse.

Til scenebelysning:

* DMX512-baserte systemer (ofte bare referert til som DMX). Har i stor grad erstattet de analoge systemene AMX192 og D54.

### Trådløst digitalt

* MIDI
* ZigBee
* Z-Wave
* Blåtann (for eksempel Philips HUE)
* Wifi

Se også
-------

* Smarthus
* Smartglass

Referanser
----------

1. ↑  DiLouie, Craig. *Lighting controls handbook*. Lilburn, Ga. [u.a.]: Fairmont Press [u.a.] ISBN 1-4200-6921-7.
*Hermes av Atalante*, en romersk marmorkopi av Lysippos bronsoriginal.
**Lysippos** (gresk: Λύσιππος) eller **Lysippus**, født cirka 390 f.Kr. i Sikyon, var en gresk skulptør som sammen med Praxiteles og Skopas tilhørte de fremste i den klassiske, hellenske overgangsperioden.

Biografi
--------

Lysippos skapte en mengde statuer, etter tradisjonen nesten 1 500, de fleste i bronse. Blant dem som kjøpte hans arbeider var flere greske 
statsetater og herskere som Aleksander den store og Kassandros. Lysippos fulgte Alexander den store på hans tidlige krigstokt og han var den eneste skulptør som fikk lov til å forevige keiseren i bronse. Ingen originaler av hans arbeider er bevart i dag. Det finnes kopier, og av kopiene anses *Apoxyomenos* (*Skraperen*) å være det arbeidet som ligger mest opp til originalen. Originalen ble laget i 330 f.Kr. den romerske kopien stammer fra keiser Augustus' tid og ble funnet i Roma i 1849.

I henhold tll en (muligens) uriktig tradisjon var Lysippos selvlært skulptør (autodidakt) og skal også ha laget statuen av Polykleitos. Han skal ha oppgitt at *Doryforos* var den eneste som var hans mentor.

Referanser
----------

1. ↑  *Nationalencyklopedin* multimedia plus, 2000 (uppslagsord Lysippos och Apoxyomenos)
2. ↑  *Nationalencyklopedin* multimedia plus, 2000 (uppslagsord Lysippos)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** BNE **·** KulturNav
 |
**Schwalbachartiklene** (*Schwabacher Artikel*) er noen av de eldste lutherske bekjennelsesskrifter.

Opprinnelig siktet begrepet på de artikler (punkter) som var blitt fastlagt av markgreve Georg von Brandenburg-Ansbach den 14. juni 1528 sammen med nürnbergere i Schwabach - *Schwabacher Visitationsartikel*. De fastla grunnlaget for inndørelsen av reformasjonen i hans land.

Senere gikk begrepet over til å gjelde de 17 artikler som utgjorde det felles bekjennesesgrunnlog for teologene i Ansbach og fra Wittenberg. Disse artikler var etter protestasjonen i Speyer oppstått etter påtrykk fra markgreve Georg von Brandenburg-Ansbach - hav ville styrke den lutherske riksstendenes alliansepolitikk med en felles bekjennelse mor keiser Karl V av Det tysk-romerske rike.

Artiklene ble skrevet sommeren 1529 av Philipp Melanchthon med medvirkning fra Martin Luther og sannsynligvis Justus Jonas. Ved et konvent i Schwabach fra 16. til 19. oktober 1529 i vertshuset *Goldener Stern* ved Schwabacher Marktplatz ble de fremlagt fra saksisk side for de overtyske byer som forbundsbetingelser.

Artiklene befattet seg med Treenighetslæren, Kristologien, arvesynden, rettferdiggjørelseslæren, sakramentslæren, ekklesiologien og eschatologien. Schwabachartiellene ble sammen med Torgauartiklene et grunnlag for Confessio Augustana.

Litteratur
----------

* Wolf-Dieter Hauschild (2005). *Lehrbuch der Kirchen- und Dogmengeschichte. Band 2: Reformation und Neuzeit* (3 utg.). Gütersloh: Chr. Kaiser.
* Johann Heinrich Schülin (1731). *Fränckische Reformations-Geschichte, Die in sich halten, einen warhafften Bericht, von denen Onoltzbach- und Schwobachischen Religions-Articuln, biß auf die Zeit der Ubergebung der Augspurgischen Confession*. Nürnberg: Wolfgang Moritz Endters Töchter und Julius Arnold Engelbrechts Witwe.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Anna Louise Birgitte Syberg** (født 7. januar 1870 i Faaborg, død 4. juli 1914 i København) var en dansk kunstmaler som sammen med sin ektefelle Fritz Syberg tilhørte fynmalerne.

«Branche de pommier en fleurs» av Anna Syberg
Syberg var datter av malermester Peter Syrak Hansen som i sin samtid var en betydningsfull personlighet i Faaborg[]. Hun ble utdannet i dekorasjonsmaleri, først på byens tekniske skole og i 1890 fikk hun undervisning av Ludvig Brandstrup og Karl Jensen i København. Hun fikk også undervisning i sang og klaver.

Fra 1892 til 1894 var hun porselensmaler på Den Kongelige Porcelænsfabrik hvor hun dekorerte serviser med fioler og krysantemum.

Hun giftet seg med Fritz Syberg i 1894 og fikk til sammen syv barn med han. I 1902 flyttet paret til Pilegården i Kerteminde, hvor også Alhed og Johannes Larsen bodde. I hjemmet kom mange andre kunstnere, bl.a. Johannes V. Jensen.

Syberg benyttet en særlig lag-på-lag-teknikk som hun hadde lært seg i sin tid som porselensmaler.[] Teknikken gjorde at hennes malerier med blomster og planter fikk et særlig liv og ses bl.a. på verket «Druer i et Drivhus» fra 1903.[] Fra 1898 til 1910 samt i 1913 stilte Syberg ut på Charlottenborg Forårsudstilling og i 1909 og 1913 også på Kunstnernes Efterårsudstilling. I 1912 var hennes verker med på Den Frie Udstilling. Et par år tidligere hadde paret fått idéen til etableringen av Faaborg Museum, da Fritz Syberg hadde hatt et ekstraordinært salg av sine verker, men Anna Syberg fikk aldri sin del av æren for etableringen av museet.[]

Syberg var søster av maleren Peter Hansen som også var en del av kunstnerkolonien på Fyn.

Referanser
----------

1. ↑   Statens Museum for Kunst, api.smk.dk, besøkt 20. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Le Delarge, oppført som Anna SYBERG, Delarge-ID 17396\_artiste\_SYBERG\_Anna[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Anna Louise Birgitte Syberg, Benezit-ID B00178468, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 625, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   api.smk.dk, besøkt 20. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 7. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Om Anna Syberg i Dansk Kvindebiografisk Leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna Syberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (da) Anna Syberg på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Stemmocryptidae** er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Nebbmunner har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. Man kjenner bare én art, den lille *Stemmocrypta antennata* fra Ny-Guinea.

Utseende
--------

Små (2,0–2,4 mm), slanke, tynnhudete teger, kroppen er sparsomt kledt med oppstående hår. Hodet er litt lengre enn bredt, fasettøynene flate. Punktøyne (ocelli) finnes. Antennene består av fire ledd, det andre leddet er omtrent så langt som de to ytterste til sammen. Sugesnabelen er fremoverrettet og omtrent så lang som hodet. Pronotum er trapesformet, scutellum trekantet og nokså stort. Vingene er velutviklede, membranøse med redusert årenett. Bakkroppen er ganske lang og parallellsidig, når et stykke bakenfor vingene, hannens kjønnsorganer er karakteristisk asymmetriske. Beina er temmelig korte, føttene er tre-leddet bortsett fra hunnens forføtter som ha bare to ledd.

Levevis
-------

*Stemmocrypta antennata* er funnet mellom løvstrø. Den flyr godt og er også fanget i lysfeller. Man antar at den er et rovdyr som sniker seg innpå små byttedyr, men beinas form tyder på at den ikke kan bevege seg særlig raskt.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Nebbmunner (Hemiptera)
	+ delgruppe **teger** (Heteroptera)
		- gruppe **Dipsocoromorpha**
			* familie Stemmocryptidae
				+ *Stemmocrypta antennata* Štys, 1983

Kilder
------

* Štys, P. (1995). 19. Stemmocryptidae. I: Schuh, R.T. og Slater, J.A. (1995) *True Bugs of the World*. Ithaca, New York.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stemmocryptidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Stemmocryptidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Hildebrandska huset mot Rödbotorget er den lyse bygningen på vestsiden av bildet. Bygningen til høyre for dette, mot Norrström, er Bondeska palatset, Rosenbad. Bilde fra 1898.
**Hildebrandska husene** var to bygninger i Rosenbad-kvartalet på Norrmalm i Stockholm. De ble bygget av rittmester David Henrik Hildebrand i årene 1780-1800 på samme tid som det nærliggende Bondeska palatset. Den første bygningen lå i Drottninggatan 3, og den andre mot nåværende Rosenbadsparken på Rödbotorget, og Strömgatan.

Bygningen i Drottninggatan ble omgjort av Erik Palmstedt og muligens bygde han selv fløyen mot Rödbotorget. Den nye bygningen, som var høyere enn Bondeska palatset ble bygget om slik at fjerde etasje ble skjult under et mansardtak hvor den nedre skråningen falt sammen med taket til Bondenske palatset. Selv vinduer og listverk ble tilpasset de fem vindusrader på palassets fasade mot elven Norrström

De Hildebrandska husene kom gjennom arv og ekteskap senere til familien Bonde, som er grunnen til at de er noen ganger forvirrende blir kalt «Bondeska palasset». Medlemmer av Bondefamilien fortsatte å bo på slottet på hele 1800-tallet, mens noen etasjer er også blitt leid ut.

Huset mot Drottninggatan 3, var i 1832-1855 hotell, Hotel Garni.

Referanser
----------

1. ↑  *Trehundra år i Rosenbad: en krönika* **(swe)**. Stockholm: Byggförl./Kultur. 1999. ISBN 91-7988-180-7.