recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alice Powell leder over Emma Kimiläinen og Beitske Visser på Brands Hatch i 2019.
**W-serien** (engelsk: *W Series*) var et internasjonalt mesterskap i formelracing for kvinner. Seriens første sesong var i 2019 og besto av 20 førere som kjørte seks løp.

Historie
--------

W-serien ble offentlig lansert 10. oktober 2018, etter at rykter om en racingserie for kvinner hadde sirkulert siden november 2017. Den ble skapt som en respons til mangelen på kvinnelige førere på de høyeste nivåene av motorsport, spesielt i Formel 1.

Det første mesterskapet fant sted i 2019, mens 2020-sesongen ble avlyst som følge av koronaviruspandemien. W-serien var støtteserie for Formel 1 i 2021.

Bilene
------

W-serien ble kjørt i biler som er mekanisk identiske til Tatuus–Alfa Romeo F3 T-318, som er godkjent av FIA for bruk i det europeiske mesterskapet i Formel 3.

Mesterskapet
------------

Mesterskapet besto av 18 førere fra hele verden, i tillegg til 2 reserveførere. Førerne ble valgt gjennom en seleksjonsprosess som startet med 54 deltakere.

I 2019 besto mesterskapet av seks løp, der alle fant sted i Europa.

### Poengsystem

Mesterskapstittelen ble gitt til den føreren med høyest antall poeng. Dersom to førere hadde samme antall poeng, gikk tittelen til den av dem som har vunnet flest løp.

| Plassering | Poeng |
| --- | --- |
| 1. plass | 25 |
| 2. plass | 18 |
| 3. plass | 15 |
| 4. plass | 12 |
| 5. plass | 10 |
| 6. plass | 8 |
| 7. plass | 6 |
| 8. plass | 4 |
| 9. plass | 2 |
| 10. plass | 1 |
|

Vinnere
-------

Jamie Chadwick vant mesterskapstittelen i W-serien tre ganger.

| Sesong | Fører |
| --- | --- |
| 2019 | Storbritannias flagg Jamie Chadwick |
| 2020 | *Ikke arrangert* |
| 2021 | Storbritannias flagg Jamie Chadwick |
| 2022 | Storbritannias flagg Jamie Chadwick |

Referanser
----------

1. ↑  «All-female motor racing series offers potential F1 pathway». *CNN*. Besøkt 16. mai 2021.
2. ↑  Gilboy, James. «W Series: Everything to Know About the Women-Only Racing Championship». *The Drive* **(engelsk)**. Besøkt 16. mai 2021.
3. ↑  «W Series to feature at eight F1 races» – via www.bbc.co.uk.
4. ↑  «New Tatuus F3 T-318 unveiled». *Press Racing*. 14. september 2018. Arkivert fra originalen 12. april 2019. Besøkt 16. mai 2021.
5. ↑  «2019 Qualifiers». *W Series* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 16. mai 2021. Besøkt 16. mai 2021.
6. ↑  «Races». *W Series* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 14. juni 2021. Besøkt 16. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) W Series – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
W-serien |
| --- |
| 
* 2019
* 2020
* 2021

 |
| *Se også:* Formel 1 **·** Formel 2 **·** Formel 3 |
**Anders Thorsen Syrtveit**, også kjent som **Anders Thorson Syrtveit** og **Anders Thorsen Solberg**, (født 1778 i Iveland, død 1857 i Evje) var en norsk byggmester som dels gikk under navnet «Anders kirkebygger».

Han er særlig kjent for flere kirkebygg i Setesdal/Agder: Årdal kirke (Bygland), Hægeland kirke, Iveland kirke, Hylestad kirke, Bygland kirke, Valle kirke (Aust-Agder) og Sandnes kirke i Bygland. I tillegg to kirker som er tapt i brann eller nedrevet (Evje). Kirkebyggdatabasen oppgir også Moland kirke i Fyresdal som oppført av Syrtveit.

Syrtveit bygget fire åttekantkirker og fire korskirker. Syrtveit er oppført både som arkitekt og byggmester for flere kirker. Grensene mellom disse yrkene var uklare fordi de gamle byggmestre «bygget etter eget hode».

Sandnes kirke på Åraksbø i Bygland. Foto: Siri Johannessen

Referanser
----------

1. 1 2  Hægelands kyrkje gjennom 300 år. Skriftnemnda/anonym forfatter (Jon Åsen?). Trykt i Agder Tidends prenteverk (Kristiansand, 1930).
2. ↑  Kirkesøk om Moland kirke, lest 25.11.2020.
3. ↑  Nilsen, Sigrid (1985): Åttekantkirkene på Agder 1825-1850. *Årsskrift for Agder Historielag*, årgang 61, s.55-63.

Eksterne lenker
---------------

* Setesdalswiki om Anders Torson Syrtveit
**Rolf Bergersen** (født. 17. mai 1940 i Solbergelva) er en ingeniør og politiker som var ordfører av Nedre Eiker kommune fra 1995 til 2007. Han representerte Arbeiderpartiet. Rolf tok ingeniørutdannelse i militæret fra 1959 til 1961, deretter avtjente han plikttjeneste som troppsbefal og ble ingeniøroffiser. Etter endt utdannelse startet han ved Buskerud Vegvesen i 1964, der ble han kun til 1968. Etter det begynte han som kontrollør i Norske Boligbyggelags Landsforbund i 1968, endte som konstituert avdelingsdirektør i 1992. Fra 1992 til 1995 var han dagligleder ved Tomtekontoret.

Ordfører i Nedre Eiker
----------------------

Rolf Bergersen var ordfører i Nedre Eiker kommune i tolv år, fra 1995 til 2007.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Birgitte Simensen Berg, «Rolf Bergersen – ordfører i Nedre Eiker 1995 - 2007», verkets språk bokmål, utgitt 23. oktober 2019, besøkt 21. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Berg, Birgitte Simensen (23. oktober 2019). «Rolf Bergersen – ordfører i Nedre Eiker 1995 - 2007». *Rundt om Drammen*. Drammen Historielag og Tangen og Åskollen Historielag. Besøkt 21. april 2023.
3. ↑  «Historisk skifte i Nedre Eiker kommunestyre | Eiker Arkiv». Besøkt 21. april 2023.
**Battersea** er et sted i Wandsworth i sørvestlige London. Det ligger ved sørbredden av Themsen, med omkring 6 km av elven som sin nordgrense og 4,7 km sørvest for Charing Cross.

Historie
--------

Battersea er en av de eldste nedtegnede stedsnavnene i London-området. Et angelsaksisk charter fra slutten av 600-tallet kommer en henvisningen til «Badrices ege», en øy i Themsen tilhørende en mann ved navn Badric. Senere ble denne øya omtalt som *Patrisey*. Som med mange andre øyer i Themsen mudret elven igjen på landsiden, til dels hjulpet av drenering av myrlandskapet og det at sideelver ble lagt i rør. Det er ikke lenger mulig å se at deler av Battersea engang var en øy.

Sognekirken St Mary eksisterte ved 1157, skjønt selv om det fortsatt står en kirke ved dette navnet der, er det ingenting igjen av den opprinnelige strukturen. Kirken er likevel det mest synlig sporet igjen etter landsbyen. William Blake giftet seg i denne kirken, og Benedict Arnold og hans kone og datter er gravlagt i krypten.

Battersea kraftstasjon er en stor bygning reist 1929–1939, etter design av Giles Gilbert Scott. Kraftstasjonen er særlig kjent fordi den ble avbildet, med en flyvende gris, på coveret til Pink Floyds album *Animals*. Den er ikke lenger i bruk, men var pr. 2005 under ombygging for å bli underholdningssenter.

New Covent Garden Market er et stort frukt- og grønnsaksmarked. Det ble flyttet fra Covent Garden i 1974.

Battersea Park er en stor park lagt ut av James Pennethorne mellom 1846 og 1864. Den inneholder blant annet en dyrehage og London Peace Pagoda.

Clapham Junction er et moderne transport- og handelsentrum i det sørvestlige Battersea. London Heliport er byens travleste helikopterhavn. Den ligger ved Themsen, drøyt en halv kilometer fra Clapham Junction stasjon, som er en av Storbritannias travleste jernbanestasjoner. Mer enn 2000 tog passerer stasjonen hver dag.

Referanser
----------

1. 1 2  «Battersea, Wandsworth, *Hidden London*
2. ↑  ««Pink Floyd and Battersea Power Station»». Arkivert fra originalen 5. desember 2017. Besøkt 18. desember 2017.

Litteratur
----------

* Loobey, Patrick (2002): *Battersea Past*. Historical Publications Ltd. ISBN 0-948667-76-1
* Mason, Peter (1997): *The Brown Dog Affair*. Two Sevens Publishing, ISBN 0-9529854-0-3
* Knight, Martin (2006): *Battersea Girl*. Mainstream Publishing, ISBN 1-84596-150-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Battersea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wandsworth Council
* Battersea.co.uk - Battersea Information Arkivert 25. oktober 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Karin Pihl** (født 18. januar 1918 i Drammen, død. 2. august 1993 i Drammen) var en utdannet arkitekt, tegner, lokalhistoriker og ansatt ved Drammen byarkiv fra 1940-årene frem til pensjonsalder. Hun vokste opp i Drammen sentrum, nærmere sagt Albumsgate. Etter utført utdannelse ved Latinskolen i Drammen flyttet hun til Oslo for å videre utdannelse som arkitekt ved Statens håndverk- og kunstindustriskole. Hun tok deretter studiene videre til Stuttgart i Tyskland i 1939, men måtte raskt flytte hjem igjen som følge av utbruddet av andre verdenskrig. Da hun kom hjem tok hun så jobb ved Drammens byarkiv, det var her hun møtte sin fremtidige ektefelle, Per Bernhard Brænne Pihl (1906–1981), han var skaper av det velkjente Spiraltrollet, utdannet arkitekt, og opprinnelig fra Ålesund. Karin er en av de som har bidratt mest til byarkiver hvor hun har en egen kategori kalt «Karin Pihls samling», blant hennes bidrag var utallige bilder, kart og tegninger hun selv hadde tegnet. for sine mange bidrag har hun fått utmerkelsene «ÆresDrammen» i 1983 og «Aass kulturpris» i 1990. Karin har bidratt både skriftlig og som kunstner i flere verk deriblant «Drammen og dens ordførere», «Konnerudgrubene», «Drammens Park», «Bragernesåsen» og i det lokalhistoriske tidsskriftet «Rundt om Drammen». Det var nettopp dette tidskriftet som også har gitt henne en utmerkelse ved å plante et piletre nede ved Drammenselva i Fajanseparken i Øvre Storgate, dette treet er i dag (2023) et fullvoksent tre. Da Karin Phil døde 2. august 1993 ble hun gravlagt på Bragernes kirkegård i Drammen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Drammen byleksikon-ID pihl-karin[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sist endret: Skrevet av Theresa Rosell-Helland Facebook Twitter, «Karin Pihl», utgitt 8. desember 2021, besøkt 24. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Pihl, Per Bernhard Brænne (1906–1981) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 24. juli 2023.

Kilder
------

* Drammen kommune Artikkel om Karin Pihl.
* Drammen kommunes byleksikon Karin Pihl i Drammen byleksikon.

Eksterne lenker
---------------

* Drammen kommunes mediearkiv Karin Pihls samling i Drammen kommunes Mediearkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Geraldo Martins** er en politiker som har vært statsminister i Guinea-Bissau siden 8. august 2023. Han var fra 2014 finansminister i regjeringene til Domingos Simões Pereira og Carlos Correia. Han er fra 2018 medlem i Det afrikanske partiet for Guinea-Bissau og Kapp Verdes uavhengighet (PAIGC) og ble innvalgt i nasjonalforsamlingen i Guinea-Bissau ved valget i juni 2023.

Han har utdannelse i fysikalsk kjemi fra Moldova og jus fra Det juridiske fakultet i Bissau. Han har mastergrad i offentlig politikk og ledelse fra University of London. Han var utdanningsminister fra 2001 til 2003 og har også jobbet i Verdensbanken.

Referanser
----------

1. ↑  «Guinea-Bissau: African Development Bank presents the Lusophone Compact to private sector at Economic Forum». Banque africaine de développement – Bâtir aujourd'hui, une meilleure Afrique demain. 2. november 2019.
2. ↑  «Guinea-Bissau: Winner of legislative elections proposes Geraldo Martins for PM». medafricatimes.com. 7. august 2023.
3. ↑  «Guiné-Bissau: Geraldo Martins é o novo primeiro-ministro» **(portugisisk)**. VOA Português. 7. august 2023.
**Hans Friis** (født i 1716 i Trondhjem, død 12. november 1762) var en norsk prest og forfatter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var født i Trondheim til Mathias Friis (c.1675–1720) og Ellen Roaldsdatter Opdal. Faren var kjøpmann og rådmann der i byen, av den adelige slekten Friis. Mora var datter av borgermester Roald Opdal (1640–1711).

Friis ble i sin oppvekst i Trondheim kjent med  *Seminarium Lapponicum*, som utdannet misjonærer, kateketer og lærere til å gjøre tjeneste i de samiske områdene i det nordenfjeldske.

### Prest

Etter Trondheim katedralskole og prestestudier ved Københavns Universitet 1740 var han skriver ett års tid hos Trondheimsbisp Eiler Hagerup d.e. (fra øya Kvernes ved Molde, 1684–1743) og var kjent med byens sameskole *Seminarium Lapponicum*, hvis dikt *De norske Findlappers Beskrivelse* (København 1740) fra 1740 til sørsamene var av ham dedikert. Diktet skildrer jakt og dyreliv blant de nomadiske sørsamene og er mest opptatt av forskjellene mellom dette naturfolket og den fastboende, siviliserte befolkning.

Skolen fikk en ny blomstringstid under vitenskapsmannen og finnemisjonæren Knud Leem fra 1752. Også Grytten-presten Anders Leem hadde med pietistisk iver søkt tjeneste blant samene. Det kunne således være mange impulser som drev Hans Friis til å interessere seg for den folkegruppen som i da ble kalt «Findlappene».

Omkring 1741 ble han av biskop Hagerup plassert ut på øya Aukra utenfor Molde som assistent til sogneprest Jacob Nilsen Lund (1688–1754). I 1753 giftet han seg med dattera Ingeborg Munthe Lund (1728–76; se slekten Munthe). 

Han overtok den avdøde svigerfarens prestevirke i 1754 til han selv døde i 1762, omkring 46 år gammel.

### Familie

Hans og Ingeborg fikk to barn. Sønnen Jacob (1755–) døde ung i en kanonulykke. Dattera Elen (1757–1824) ble gift med Ole Torvik og flyttet til Molde.

Utgivelser
----------

* Friis, Hans (c. 1740). *De norske Findlappers Beskrivelse*. Trykt hos Niels Hansen Møller boende i Lille Kongens Gade.
* Bøn for Prædiken, Trondheim 1767

Referanser
----------

1. ↑  Hans Friis i Norsk biografisk leksikon.
2. ↑  Hvem var Mathias Friis f. ca. 1675
3. ↑  Roald Opdal i geni.com.
4. ↑  Julnes, Johan (1944-) (1987). *Bygdebok for Aukra: gard og slekt*. Aukra: Aukra kommune.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
Fra to pluss fire-forhandlingene i Tysklands utenriksdepartement. Tysklands utenriksminister Hans-Dietrich Genscher nr 4 fra venstre.
**To pluss fire-avtalen** (engelsk: *Two Plus Four Agreement*; tysk: *Zwei-plus-Vier-Vertrag*, offisielt: *Treaty on the Final Settlement With Respect to Germany*; tysk: *Vertrag über die abschließende Regelung in Bezug auf Deutschland*, norsk meningsoversettelse: *Traktat om den avsluttende regulering vedrørende Tyskland*) ble inngått i 1990.

Avtalepartnere, mål
-------------------

Avtalen ble undertegnet 12. september 1990. Den ble inngått mellom Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland), Den tyske demokratiske republikk (Øst-Tyskland) («de to») og Frankrike, Sovjetunionen, Storbritannia og USA («de fire»). De fire sistnevnte statene hadde vært okkupasjonsmakter i Tyskland etter andre verdenskrig. Tyskland fikk tilbake det meste av sin selvstendighet ved Parisavtalene fra 1954/1955. 

To pluss fire-avtalen innebar at de siste rester av «de fires» okkupasjonsrettslige rettigheter i landet, ble opphevet. Dette åpnet formelt for Tysklands gjenforening samme år.

Avtalens betydning
------------------

En rekke europeiske stater fryktet for at et samlet Tyskland, med sin store økonomi skulle forrykke balansen i Europa. Derfor inneholdt avtalen bestemmelser om grenser, tilhørighet til forsvarsorganisasjoner og hærens størrelse.

President George H.W. Bush støttet forbundskansler Helmut Kohl i hans bestrebelser for en gjenforening av Tyskland. En betingelse var at det samlede Tyskland skulle være medlem av NATO. 31. mai 1990 ga Sovjetunionens president Mikhail Gorbatsjov sin tilslutning til frie valg for hele Tyskland. Som motytelse fikk Sovjetunionen økonomisk hjelp, og løfte om at NATO ikke skal plassere styrker øst i Tyskland.

Tyskland garanterte dagens grenser mot Polen, noe som vakte en viss motstand i CDU/CSU, og i organisasjonene til de som ble fordrevet etter andre verdenskrig. 

Landet ga på nytt avkall på atomvåpen, og likeledes biologiske og kjemiske våpen. Den tyske armé, Bundeswehr, skulle begrenses til 370 000 mann. Som motytelse ga seiersmaktene etter andre verdenskrig Tyskland full statlig suverenitet.

Se også
-------

* Det allierte kontrollråd
* Grunnavtalen
* Utenriksministerrådet
* Firemaktsavtalen om Berlin
* Parisavtalene
	+ Tysklandsavtalen
	+ Overgangsavtalen
* London-Paris-konferansene
* Okkupasjonsstatuttet
* Petersbergavtalen
* Tysklands gjenforening

Referanser
----------

1. ↑  «25th anniversary of the Two plus Four Treaty» – Deutschland.de. Besøkt 4. mai 2016
2. ↑  Avtalen hos den amerikanske ambassade i Tyskland. Besøkt 4. mai 2016
3. 1 2 3  Petschow, Annabelle. «Zwei-plus-Vier-Vertrag». Lebendiges Museum Online, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland.

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

Portaler: Andre verdenskrig | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Aasmund Wiik** (født 9. april 1923 i Mjøndalen, død 7. april 1987 i Mjøndalen) var en vaktmester og politiker fra Mjøndalen i den tidligere kommunen Nedre Eiker. Aasmund Wiik var ordfører i den tidligere kommunen Nedre Eiker fra 1971 til 1983. Før den tid var han medlem av partistyret i Arbeiderpartiet, medlem av kommunestyret og formannskapet i kommunen. I tillegg har han vært medlem av fylkestinget og hatt en rekke andre verv. I løpet av de årene han var ordfører i Nedre Eiker gikk innbygger-tallet fra å være ca. 10 000 til ca. 18 000. Aasmund hadde folkeskole som høyeste utdannelse og en rekke kurs i tillegg. Før Wiik ble valgt inn som ordfører var han i mange år ansatt ved Norges Statsbaner, senere ble han ansatt som vaktmester ved Veiatun aldershjem. Aasmund var gift, fikk tre barn og var bosatt i Mjøndalen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «Fremtiden», side(r) 5, besøkt 5. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Anmeldte dødsfall». *Fremtiden*. Drammen. 13. april 1987. s. 5. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
3. ↑  Bjåland, Bjørg Karin (23. desember 1983). «Jeg har forsøkt å være meg sjæl». *Drammens Tidende og Buskeruds blad*. Drammen. s. 9. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
4. ↑  «Minneord». *Fremtiden*. Drammen. 10. april 1987. s. 5. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Twickenham** er et forstadsområde i bydelen Richmond upon Thames i London. Det ligger på den nordlige siden av elva Themsen, mellom Teddington og Isleworth, og vest av Richmond. Området er nok mest kjent som hjemsted for Twickenham Stadium. 

*York House*, et historisk hus i Twickenham, er rådhuset i Richmond upon Thames.

Det norsk almenaksjeselskapet Norsk Hydro har sitt britiske kontor i Twickenham, nær jernbanestasjonen.

Den mest kjente personen som kom fra Twickenham er Alexander Pope, en britisk forfatter og oversetter. Var hans hus rivet og en skole nå ligger på den området, men en grotte (*Pope's Grotto*) overlever. Manuel II, Portugals siste konge, bodde og døde i eksil i Fulwell Park, vest av Twickenham. Han har et monument i den lokale katolske kirke. Den britiske forfatteren Walter de la Mare bodde og døde i Montpelier Row i Twickenham.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Hydro UK Limited(i engelsk)
2. ↑  Pope's Grotto Arkivert 3. april 2013 hos Wayback Machine. (i engelsk)
3. ↑  Manuel II of Portugal Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine. (i engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Twickenham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Twickenham museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Purfleet** er en landsby i Essex i England. Den ligger i distriktet Thurrock, ikke langt fra administrasjonsbyen Grays og rett ved A13 og Themsen. Landsbyen har et bevart område og en rekke vernede bygninger, inkludert Royal Hotel. 

Sør for landsbyen ligger det en del industri som hører med til prosjektområdet Thames Gateway.

Historie
--------

På 1700-tallet ble et kruttmagasin, Purfleet Royal Gunpowder Magazine, etablert for å lagre krutt sammen med en militær garnison for å beskyttet det. Det var en stadig fare for eksplosjon grunnet lynnedslag. Benjamin Franklin ble bedt om råd for å designe en lynavleder. Da kong Georg III av Storbritannia fikk høre hva hans politiske motstander hadde å si valgte han den stikk motsatte designet. Magasinnummer 5 er i dag et senter for kulturarven, Purfleet Garrison Heritage and Military Centre, og utsett som et planlagt oldtidskulturminne. Andre bevarte bygninger fra 1700-tallet er et *proofing house*, i dag benyttet for kommunale aktiviteter, og porthvelvingen med klokketårn, beskrevet av English Heritage som «en integrert del av det fineste samspillet av noe Ordnance Yards, konsistent med de høye standarder som ble praktisert av Board of Ordnance i dens design for befestninger og kaserner fra C17».

I mars 1916 skjøt antiluftvernet ved Purfleet ned en tysk Zeppelin LZ15 (luftskip), hvilket var den første gangen det skjedde. Av den grunn fikk kanonfolkene en pris fra Lord Mayor av London.

Fra 1921 til 1936 utgjorde Purfleet et urbant distrikt av Essex som omfattet sognene Aveley, West Thurrock og South Ockendon. Det dekket et område på 36 km² og i 1931 hadde den en befolkning på 8 511 innbyggere. Sognene og det urbane distriktet ble nedlagt i 1936 og deres tidligere område ble omgjort til det urbane distriktet Thurrock.

Grunnet stedets historie som en sterk havn og militære lagre ble Purfleet listet av Matdepartementet (Ministry of Food) som et av 14 følsomme bombemål for kjernefysiske våpen i 1955, inkludert for tilgangen på te.

I henhold til Bram Stokers roman hadde grev Dracula en leilighet her.

Referanser
----------

1. ↑   Christopher Harrold, red. (2008): *Exploring Thurrock*, Thurrock Local History Society
2. ↑   Listed building description
3. ↑  Thurrock Council | Thurrock Heritage | Parish Facts Arkivert 8. juni 2011 hos Wayback Machine.
4. ↑   Nuclear threat sparked tea worry, BBC News 4. mai 2008
5. ↑   Bram, Stoker (1897): *Dracula*, kapittel 2, ISBN 978-0141439846

Eksterne lenker
---------------

* (en) Purfleet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historic boundaries of Purlfeet - A Vision of Britain

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Wytham** er en liten landsby og verdslig sogn i distriktet Vale of White Horse i midten av grevskapet Oxfordshire, England. Den ligger på sørsiden av elven Seacourt Stream, en sideelv av elven Thames, rundt 5 km vest for Oxford. Den ligger rett vest for den vestlige omkjøringsvei, en del av Oxfords ringvei A34. Den nærmeste landsbyen er Godstow. I henhold til noe udatert folketellingen i 2001 har landsbyen og sognet en befolkning på 131 innbyggere.

Historie
--------

Skogsområdet utenfor Wytham er kjent for sine fugleobservatorier av kjøttmeis.
Wytham var den nordligste delen av grevskapet Berkshire fram til grenseendringer i 1974 som overførte sognet til Oxfordshire. 

Stedsnavnet Wihtham er første gang nedtegnet som *Wihtham* en gang rundt 957. Dets opprinnelse er angelsaksisk i betydningen «gård eller landsby ved sving i elven».

Henrik I av England fikk en datter utenfor ekteskap med Ansfride, født ca. 1070, en kvinne fra Wytham.

Landgodset Wytham sammen med klosteret Wytham Abbey var tidligere eid av jarlene av Abingdon. Sognekirken i Wytham, dedikert alle helgener, er en bygning opprinnelig fra middelalderen, men ble omfattende ombygd mellom 1811 og 1812  av Montagu Bertie, 5. jarl av Abingdon.

Wytham Woods er et lenge etablert skogområde kjent for sin høye andel av grevlinger og kjøttmeis, sistnevnte har vært overvåket og notert i lang tid. Området er eid av Universitetet i Oxford og benyttes for forskning innenfor emner som zoologi og klimaendringer. Universitet drifter også en feltstasjon nord for landsbyen.

Både landsbyen og skogområdet har ofte vært åsted for Colin Dexters kriminalromaner om Inspektør Morse.

Referanser
----------

1. 1 2   Mills, A.D.; Room, A. (2003): *A Dictionary of British Place-Names*. Oxford: Oxford University Press. doi:10.1093/acref/9780199609086.001.0001. ISBN 0-19-852758-6.
2. 1 2   Pevsner, Nikolaus (1966): *Berkshire. The Buildings of England*. Harmondsworth: Penguin Books. s. 314.
3. ↑   «Area selected: Vale of White Horse (Non-Metropolitan District)» Arkivert 22. juni 2011 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*: Full Dataset View. Office for National Statistics.
4. ↑  «All Saints Church, Wytham», *Wytham-church.org.uk*
5. ↑  Page, W.H.; Ditchfield, P.H. red. (1924): *A History of the County of Berkshire*, **4**. Victoria County History. s. 427–430.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wytham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wytham Village Hall – Byhallen
* All Saints Church, Wytham – Allehelgenkirken
* Nature Conservation in Wytham Woods – Naturbevaring i skogsområdet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Aubrey/Maturin-serien** er en serie på 20 ferdigstilte og én uferdig historiske romaner av Patrick O'Brian (12. desember 1914 – 2. januar 2000). Handlingen er lagt til Napoleonskrigene fra 1800 til ca. 1815. Den er sentrert rundt vennskapet mellom Kaptein Jack Aubrey i den britiske marinen, og hans skipslege og spion Stephen Maturin. I denne perioden stiger Jack Aubrey fra løytnant til kontreadmiral i Royal Navy. Jack Aubrey ble beskrevet som en energisk mann, med en veldig dyp respekt for marinens tradisjoner. Bemerkelsesverdig tidlig suksess i marinen ga ham snart kallenavnet «Lucky Jack Aubrey» og han var høyt respektert blant de yngre sjømennene.

Den irsk-katalanske dr. Stephen Maturin tjenestegjør som skipskirurg på Aubreys forskjellige kommandoer. Men de fleste av hans medarbeidere vet ikke at han også er en dyktig etterretningsagent for det britiske admiralitetet. I motsetning til den mer handlingsorienterte Aubrey, er Maturin veldig godt utdannet med forskjellige intellektuelle sysler. Han er lidenskapelig fascinert av den naturen, og benytter enhver anledning til å utforske det innfødte dyrelivet i skipenes anløpshavner rundt om i verden. På overflaten har de to hovedpersonene lite til felles, men de hadde begge en dyp kjærlighet til musikk. Bøkene er usedvanlig detaljrik i sin beskrivelse av datidens marineliv. O'Brian har også forsøkt å bruke datidens engelsk.

Seriens bøker
-------------

Kun de fjorten første bøkene i serien er foreløpig oversatt til norsk. 

1. Første kommando av Patrick O'Brian (2002); engelsk: Master and Commander (1970)
2. Orlogskaptein av Patrick O'Brian (2003); engelsk: Post Captain (1972)
3. HMS Surprise av Patrick O'Brian (2005); engelsk: HMS Surprise (1973)
4. Toktet til Mauritius av Patrick O'Brian (2006); engelsk: The Mauritius Command (1977)
5. Den ødeste øy av Patrick O'Brian (2006); engelsk: Desolation Island (1978)
6. Hell i Krig av Patrick O'Brian (2008); engelsk: The Fortune of War (1979)
7. Skipslegens makker (2009); engelsk: The Surgeon's Mate (1980)
8. Oppdrag på det Joniske hav (2011); engelsk: The Ionian Mission (1981)
9. Svikefull havn (2012); engelsk: Treason's Harbour (1983)
10. Den andre siden av verden (2014); engelsk: The Far Side of the World
11. Baksiden av medaljen (2014); engelsk: The Reverse of the Medal
12. Kaperskip (2015); engelsk: The Letter of Marque
13. 13-skudds salutt (2017); engelsk: The Thirteen Gun Salute
14. Fra seilernes øy (2019); engelsk: The Nutmeg of Consolation
15. Clarissa Oakes – (The Truelove i USA)
16. The Wine-Dark Sea
17. The Commodore
18. The Yellow Admiral
19. The Hundred Days
20. Blue at the Mizzen
21. The Final Unfinished Voyage of Jack Aubrey

Film
----

Filmen *Master and Commander: The Far Side of the World* fra 2003 ble laget med Russell Crowe som Jack Aubrey ,og Paul Bettany som Stephen Maturin. Filmen baserer seg hovedsakelig på stoff fra boken *The Far Side of the World*, men har også dratt inn deler av *Desolation Island (Den ødeste øy)* og *Master and Commander (Første kommando).* 

Portal: Litteratur
Det 90 km lange regulerte **Dokkavassdraget** har sitt utspring i fjellområdene Langsua i Langsua nasjonalpark og ligger hovedsakelig i kommunene Gausdal og Nordre Land kommuner i Innlandet fylke. Det høyeste punktet innenfor vassdragets 1.075 km2 store nedbørfelt ligger på 1414 moh. (Spåtind). I nedbørfeltets nordvestre hjørne ligger fjellet Skaget (1685 moh.). Nedbørfeltet dreneres av Fjelldokka og Revåa. Disse løper sammen i Dokkvatnet, hvorfra elven Dokka løper ned i det regulerte Dokkfløyvatnet.

Dokkavassdraget er bivassdrag til Randsfjordvassdraget og derfor en del av Drammensvassdraget.

Kraftregulering
---------------

Vannet fra elven Synna i Torpa blir overført til Dokkfløyvatnet via tunnel. Dokkfløyvatnet drenerer naturlig til Dokka, men driftsvannet til Torpa kraftverk blir ført i tunnel herfra og videre til Kjøljuadammen som er inntaksdam for Dokka kraftverk ved Randsfjorden. Denne dammen som ligger
rett nedstrøms samløpet med Kjøljua, samler vann fra feltet nedenfor Dokkfløyvatn. Dette vannet føres i tunnel ned til Dokka kraftverk. Det er installert et småkraftverk som drives av minstevannslippet fra Kjøljua kraftverk. Fra Dokka kraftverk føres vannet ut i Randsfjorden ved Odnes. Ved Dokka sentrum går Dokkaelva sammen med det uregulerte Etnavassdraget, før den renner ut i Randsfjorden ca. 5 km nedenfor samløpet. Vassdraget er relativt lite berørt av menneskelig påvirkning utenom kraftutbyggingen.

Se også
-------

* Drammensvassdraget
Må ikke forveksles med Shepparton i Victoria i Australia.

**Shepperton** er en liten by eller forstad i distriktet Spelthorne i grevskapet Surrey, England. Byen er lokalisert 24 km sørvest for Charing Cross i London, grenses av Themsen i sør og deles i to av motorveien M3. Byen ligger i samme avstand fra byene Chertsey i Surrey, og Sunbury-on-Thames i Middlesex. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 9 753 innbyggere.

Beskrivelse
-----------

Navnet kommer fra *Shepherds Town*, «Sauegjeterbyen». Shepperton er omtalt i et dokument fra 959 og nevnes også i *Domesday Book* i 1086 som jordbrukslandsby. Tidlig på 1800-tallet var det flere forfattere og poeter som bodde i byen, blant annet H. Rider Haggard, Thomas Love Peacock, George Meredith, og Percy Bysshe Shelley. Themsen ble malt ved Walton-broen i 1754 av Canaletto og i 1805 av J.M.W. Turner.

Den eldste delen er området rundt Church Square. Byen har senere vokst nordover, da det ble anlagt en jernbanestatsjon omkring halvannen kilometer nord for sentrum. Det er togforbindelse til Waterloostasjonen i London.

Shepperton Studios, et av Englands viktigste filmstudioer, ligger i byen. Forfatteren James Graham Ballard bodde der, og H.G. Wells nevner byen i boken *Klodenes kamp*, der den blir ødelagt av marsboere.

Shepperton har ligget i det historiske grevskapet Middlesex fram til 1965. Da Stor-London ble en egen region i 1965 ble det meste av Middlesex en del av den, men Shepperton ble overført til Surrey.

Referanser
----------

1. ↑  Key Statistics; Quick Statistics: Population Density Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. United Kingdom Census 2011, *Office for National Statistics*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shepperton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalinformasjon for Shepperton
* Shepperton Studios - Pinewood Studios
* Shepperton Cricket Club

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
EU-kommisær Günther Oettinger tester Uniti sitt *steer-by-wire*-system på CeBit Edition i 2016.
**Bil med elektronisk styring**, bedre kjent ved det engelske navnet ***drive-by-wire*** (bokstavelig: «bilstyring via elektrisk ledning»), er en metode for styring av biler hvor styresignaler for ratt, gasspådrag, brems og giring ikke virker direkte via mekanisk kobling på styreflatene, men istedet aktueres ved hjelp av aktuatorer styrt med strøm via elektriske ledninger. Dette står i motsetning til tradisjonelle styresystemer hvor dette har blitt gjort med rene mekaniske koblinger. Selve aktuatoren kan være for eksempel elektronisk, elektromekaniske eller hydraulisk

Pedal- og rattfølelse
---------------------

Med bilstyring via elektrisk ledning er det ofte ønskelig at brukergrensesnittet til ratt og pedaler etterligner pedal- og styringsfølelsen fra mekaniske systemer slik at sjåføren får tilbakemelding på bilens oppførsel mot underlaget, som for eksempel tilbakeslag i rattet, og slik for eksempel kan reagere og unngå skrens.

Fordeler og ulemper
-------------------

Bilstyring via elektrisk ledning gjør det mulig å sløyfe mange komponenter, som for eksempel rattstamme, mellomakslinger, pumper, slanger, beltereimer, kjølere, vakuumservo og hovedsylinder, og man kan spare plass og masse. Biler med elektronisk styring har mange tekniske likheter med fly med elektronisk styring som er mye brukt i luftfart.

En ulempe med drive-by-wire-styring er at man mangler en reserveløsning dersom elektronikken slår seg vrang, mens man for eksempel med en mekanisk styring assistert av hydraulisk servo fortsatt vil ha muligheten til mekanisk styring dersom hjelpen fra servoen faller bort.

Typer
-----

Elektronisk (eller elektromekanisk) styring (*drive-by-wire*) kan deles inn i følgende kategorier:

* Elektronisk gasspådrag (*throttle-by-wire*)
* Elektronisk bremsing (*brake-by-wire*)
* Elektronisk giring (*shift-by-wire*)
* Elektronisk svinging (*steer-by-wire*)
* Elektronisk parkeringsbrems (*park-brake-by-wire*)

Se også
-------

* Direktedrevet mekanisme
* Motorstyringsenhet
* Servostyring
**Amit Ighani** (født 18. april 1992 i Oslo) er en norsk lege og tidligere politiker (H). 

Han var vararepresentant til Stortinget fra Akershus i perioden 2017-2021, 1. vararepresentant for Høyre i Akershus fylkesting i perioden 2015-2019 og satt i Rælingen kommunestyre i perioden 2011-2015.

Han har studiekompetanse med realfag fra Lillestrøm videregående skole fra 2011, og studerte medisin ved Universitetet i Oslo og ble uteksaminert i 2017. Han var praktikant hos Høyres stortingsgruppe sommeren 2014, i McKinsey & Company vinteren 2015 og i Verdens helseorganisasjon sommeren 2016.

Ighani var nestleder i Akershus Unge Høyre 2012–2014 og ledet Romerike Unge Høyre 2009–2011. Han deltok på Unge Høyres eliteprogram i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  stortinget.no Biografi: Ighani, Amit 14.10.2017
2. ↑  hoyre.no Rælingen Høyre – Kommunestyret Arkivert 18. mai 2015 hos Wayback Machine. 07.05.2015
3. ↑  hoyre.no Høyres sommerpraktikanter på Stortinget Arkivert 18. mai 2015 hos Wayback Machine. 07.05.2015
4. ↑  hoyre.no Amit Ighani Arkivert 18. mai 2015 hos Wayback Machine. 07.05.2015
5. ↑  linkedin.com Amit Ighani | Linkedin[*død lenke*] 24.10.2016

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Filadelfia Hamar.  Foto: Cato Edvardsen 
**Filadelfiakirken Hamar** tidligere **Filadelfia Hamar** er en pinsemenighet på Hamar. Menigheten hadde 500 tilskuddstellende medlemmer i 2022. Pastor er Samuel Torres.

Virksomhet
----------

Menigheten driver cellegrupper som er et nettverk av venner. Menighetens cellegrupper er åpne for alle som ønsker det.

Menigheten driver søndagsskole og arbeid rettet mot familier.

Misjon
------

Gatebarnprosjektet i Mosambik ble startet i 1990, etter flere år med hjelpearbeid på gata i Maputo, hovedstaden i et land som er et av de fattigste i verden. Etter 17 år med borgerkrig er det nå fred i landet. Senteret i Maputo er bygget med midler fra Norge, med NORAD som den største bidragsyteren. Mosambiks president var med på åpningen av senteret i 1995.

Lars Blystad fra Hamar har vært hovedansvarlig for prosjektet, men selve senteret er bygget under ledelse av Signy og Harry-Ottar Nilssen fra Ottestad ved Hamar.

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Besøkt 15. juni 2020.
2. ↑  Regjeringen (13. mai 2022). «Antall tilskuddstellende medlemmer i tros- og livssynssamfunn i 2022» (PDF). regjeringen.no. Besøkt 26. mars 2023.
3. ↑  «Om oss - historie». *www.filadelfiahamar.no*. Arkivert fra originalen 28. oktober 2019. Besøkt 28. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* www.filadelfiakirkenhamar.no/ – hjemmeside
Snødekte fjell i Kalamdalen
Sommer i Kalamdalem
**Kalamdalen** er en dal nær utspringet til Swatelva øverst i Swatdalen i Swat (Pakistan). Administrativt ligger dalen i Khyber Pakhtunkhwaprovinsen.

Dalen er kjent for sine fosser, innsjøer, grønne åser og snødekte fjell. Den ligger 270 km fra Islamabad og er et populært turistområde, velegnet for jakt og fiske, men også for fotturer i fjellet. Dalen har 160 små og store hoteller, men mistet nesten alle turistene da Taliban hadde makten i Swatdalen, noe som berørte jobbene til 20 000 personer. Veiene har ikke fast dekke, bare grus, noe som skaper store problemer for biltrafikk. Turist­bransjen har derfor arbeidet for å få etablert en helikopter­rute fra Islamabad til Kalam.[]

Om lag 29 km fra Bahrein, om lag 2000 meter over havet, åpner dalen seg og gir plass til et lite, men fruktbart platå over elva. I denne dalen kommer også elvene Ushu og Utrot inn i Swatelva. Fra Matiltan, hvor det også er et kraftverk, er det utsikt til Falaksir (5918 moh.) og en annen topp, den er uten navn, på 6096 moh. Byen Kalam ligger om lag 100 km fra Mingora, største byen i Swat.[]

I dalen snakker man kalam, et språk som også brukes av fjellfolk i Upper Dir og som derfor totalt brukes av et par hundre tusen mennesker.

Referanser
----------

1. ↑  Fazal Kaliq: *All is not lost for Kalam Valley’s hosts*
2. ↑  Diskusjon om veiene i Kalam og om å kjøre egen bil dit

Eksterne lenker
---------------

* Film fra august 2010 som viser flommen i Kalam
* Billedgalleri fra Kalamdalen hos apnaswat.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Blackwall** er et område i Tower Hamlets i London. Det ligger på nordbredden av Themsen. Blackwall Tunnel går fra området til Greenwich på den andre siden av elven. Det lille distriktet ved Blackwall Stairs var kjent som Blackwall fra minst 1300-tallet. antagelig avledet fra fargen på elvemuren, som ble bygget i middelalderen. I henhold til folketellingen i 2011 har stedet (Blackwall og Cubitt Town Ward) en befolkning på 19 461.

Det gikk tidligere en jernbane fra Minories til Blackwall via Stepney, kjent som London and Blackwall Railway. Den strakk seg over omkring fem km, og mye av Docklands Light Railways spor går over de gamle broene. I 1836 ble jernbanen formelt godkjent under navnet «The Commercial Railway». 

Blackwall var hjemmet til flere kjente sjømenn, som Horatio Nelson og Walter Raleigh. I 1606 la kolonister ut derfra for å reise til Nord-Amerika, i skip eid av London Virginia Company. Et av de største verftene ved Themsen lå i Blackwall fra det 17. til det 20. århundre. 

Handlingen i TV-serien *London's Burning* er lagt til en fiktiv brannstasjon i Blackwall. 

Landemerket Blackwall Point ligger ikke i Blackwall, men på nordspissen av Greenwichhalvøya på den andre siden en Themsen. Stedet har fått sitt navn fordi denne delen av Themsen kalles Blackwall Reach.

Referanser
----------

1. ↑   *Old Blackwall, Survey of London: volumes 43 and 44: Poplar, Blackwall and Isle of Dogs* (1994), s. 548-552
2. ↑   «Tower Hamlets Ward population 2011» Arkivert 21. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blackwall, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Fredrik A. Kayser** (født 1924 i Bergen, død 19. august 1968) var en norsk møbeldesigner og interiørarkitekt. Han ble uteksaminert ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole under andre verdenskrig. Han var ansatt hos Rastad & Relling i Oslo fra 1952 til 1956, og etablerte deretter egen praksis hvor han i all hovedsak drev med møbeldesign.

Kayser var tydelig inspirert av samtidens danske møbelkunst, og hans møbler har et klassisk snitt, men er funksjonelle og moderne.
Han er spesielt kjent for sitt arbeid med lamineringsteknikk og mange av hans møbler har hatt stor suksess.

Produsenter av hans møbler er blant annet
-----------------------------------------

* Vatne Lenestolfabrikk

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Fredrik\_A.\_Kayser[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Astri\_Kayser[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* LK Hjelle
* please sit Arkivert 27. april 2009 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Johan Klitzing Iversen** (født 9. juli 1810 i Trondheim, død 8. september 1890 i Kristiania) var en norsk kapellan, og senere sogneprest i sognene Ofoten og Nittedal. Han var den første ordføreren i det tidligere herredet Ofoten i Nordland.

Liv og virke
------------

Johan Iversen flyttet til Evenes i 1836 hvor han var ansatt som kapellan inntil han ble utnevnt til sogneprest for Ofoten 14. august 1844. Som sogneprest var han en av initiativtakerne og pådriver for å få bygd dagens kirke på Ankenes. Den 3. mai 1838 ble det avholdt et valgmøte på Liland i Evenes hvor Iversen ble valgt til ordfører i Ofoten herred, som ble opprettet samme år. Med noen korte avbrudd, hadde han ordførervervet frem til han flyttet til Nittedal i 1857 (1838—1844, 1846—1848 og 1854—1856). 
Fra 1853 til 1857 var Iversen også poståpner ved poståpneriet på Liland i Evenes.

I 1857 forlot Iversen Ofoten, og fortsatte sitt virke som sogneprest i Nittedal i Akershus i 20 år frem til 1877. Også i Nittedal var han pådriver for å få bygget en ny kirke. Som pensjonist bosatte Johan Iversen seg i Kristiania.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 430[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.geni.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  *Fremover* 20. mai 1950. *Ofotens første formannskap og herredstyre*. Side 2.
4. ↑  *Dagbladet* 11. september 1890. Dødsannonse. Side 3.
5. 1 2  Magnus Pettersen. *Evenes kirkested 1250—2000: Evenes kirke 1800—2000*. Side 93. Evenes menighetsråd 1999.
6. ↑  *Harstad Tidende* 12. juni 1995. I glass og ramme. Side 13.
7. ↑  DigitaltMuseum, 8534 Ofoten (poståpneri). Besøkt 5. oktober 2022.
8. 1 2  *Nittedal kirke 150 år*.
9. ↑  *Helgelands Tidende* 15. juni 1889. Notis side 2.
**Jørgen Thomassøn** (født 1580, død 1655) var prest i Kvinesdal fra 1610 og prost for Lister prosti (trolig fra 1614 da Peder Claussøn Friis døde).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jørgen Thomassøn var sønn av handelsmannen Thomas Olsen Skotte av skotsk ætt. Det skotske familienavnet «Witloch» ble tatt var på og brukt av etterkommerne som «Willoch».

Han studerte teologi i Rostock og var en periode «sangdreng» ved kong Christian IVs hoff i København.

### Prest

Kongen gikk utenom prost og biskop, og ga uten videre beskjed til lensherren i Lister om at Thomassøn var utnevnt som prest i Kvinesdal. I 1648 ledet han delegasjonen av prester fra Stavanger og Bergen bispedømmer som hyllet den nye kongen, Fredrik III, i Christiania.

Han var en de første som skrev på dialekt i tiden etter at norrønt skriftspråk forsvant og da dansk var skriftspråket i Norge. 

Thomassøn skrev blant annet slik på Kvinesdalsdialekt: «Dæ æ Bædde grejn, som Bogna elle Bræste.» (Det er bedre grein / som blir bøyd enn som brest.) som trolig er et uttrykk han hadde hørt. Han skrev blant annet ned visdomsvers fra Agder og Rogaland, og disse versene følger norrøn form noe som viser at disse formene var levende i dialektene til 1600-tallet - blant annet dette verset som fortsatt er i bruk: «Vanen er Vond aa Venne».

I 1620 ga Thomassøn uten en liten bok med omkring 300 ordtak samt en mållære for dialekten i området. Skriftet *En liden begyndelse til en norsk Grammaticam* er på 2-3 sider, men er den eldste kjente opptegnelser om norsk språk etter norrøn/mellomnorsk tid. Lignende arbeid ble senere gjort av presten Christen Jenssøn i Sunnfjord (1646), av Erik Pontoppidan med Glossarium Norvegicum (1749) og Marcus Schnabel i Hardanger (1774).

Han sørget for oppføring av ny kirke i 1623 (revet 1837). Hægebostad fikk ny kirke i 1629.

Sønnen Jørgen Jørgensen overtok som prest i Kvinesdal og fungerte også som prost de siste årene faren levde.

Hans etterkommere ble svært velstående og blant de rikeste i Norge ifølge Ludvig Daae. Daae var usikker på Thomassøns opphav og nevnte sagn om at han var bondesønn fra dalen. Daae trodde at "Willoch" var en hustrus eller kanskje morens fødenavn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Daae, Ludvig (1998 (først utgitt 1894)). *En Krønike om Kvinesdal*. Kvinesdal: Kvinesdal historielag.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
2. 1 2 3  Rem, Håvard (9. desember 2016). «Den fyrste dialektskrivaren - Jørgen Thomassøn (1580-1655)». *Dag og Tid*.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. oktober 2016. Besøkt 7. januar 2017.
4. 1 2 3 4  *Eiken kyrkje 1818-1968 : festskrift ved 150 års jubileet*. Eiken: Eiken menighetsråd. 1968.
5. ↑  Rem, Håvard (30. desember 2016). «Jørgen Thomassøn (1580-1655): Håvamål på dialekt». *Dag og Tid*. s. 26.
6. ↑  Skard, Vemund (1977). *Norsk språkhistorie. Bind 2 : 1523-1814*. Oslo: Universitetsforlaget.
7. ↑  Almenningen, Olaf (1985). *Språk og samfunn gjennom tusen år : ei norsk språkhistorie*. Oslo: Universitetsforlaget.
Hovedredningssentralen i Sør-Norge, som viser Telenor Maritim Radios meldingssentral til høyre, og selve den redningsfaglige organisasjonens bygning til venstre. Maritim Radio tar imot og tyder meldinger fra sjø, g bringer disse videre til redningsledelsen.
En redningssentral drevet av Canadas flyvåpen og Canadas kystvakt.
En **redningssentral** er en stasjon for innmelding og utføring av søk og redningsordrer til lands eller sjøs. Slike sentraler består normalt av sambandspersonell som tar imot og tyder nød- eller redningsmeldinger, samt redningsfaglig personell (redningsledelse) som avgjør hvordan meldingene skal håndteres. Sentralen har mulighet for å kalle ut redningsressurser på redningsoppdrag.

Redningssentralene er ansvarlig for sine bestemte geografiske områder: «search and rescue regions of responsibility» (SRR). Disse områdene er bestemt av International Maritime Organization (IMO) og International Civil Aviation Organization (ICAO).

Redningssentraler i Norge
-------------------------

I Norge ble hovedredningssentralene opprettet i 1970, i Bodø (for Nord-Norge) og på Sola (for Sør-Norge, underlagt Justis- og beredskapsdepartementet. Operativt ledes de av politimestrene i henholdsvis Rogaland og Salten politidistrikter. Det er videre 28 lokale redningssentraler, drevet av politiet lokalt (inklusive Sysselmesteren på Svalbard), og 16 flyredningssentraler, drevet av Avinor, i Norge.

Redningssentralene tar imot meldinger og fordeler oppdrag til relevante redningsinnsatsenheter:

* Redning til sjøs: Nødsignalene fanges blant annet opp via kystradiotjenesten av Telenor Kystradio ved Hovedredningssentralen eller via satellittovervåkning av nødpeilesendere, og tolkes av redningsledelsen. Ressurser som er dedikert til redningsoppdrag til sjøs er redningshelikoptre fra en av sju militært eller sivilt drevne redningshelikopterbaser, og Redningsselskapets redningsskøyter. Også Sjøforsvaret kan disponeres til redningsoppdrag.
* Redning til lands: Nødsignalene fanges opp av nødsentralene (tlf. 110, 112 eller 113), og håndteres av operatørene på vakt. Dedikerte ressurser for redningsoppdrag til lands er redningshelikoptre og politiet. Frivillige organisasjoner, Statens luftambulanse og Forsvaret kan også disponeres til redningsoppdrag.

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

* Hovedredningssentralen – offisiell hjemmeside