recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Snøbrett under Asiatiske vinterleker 2007**. Snøbrett var en av flere sporter under de sjette Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Changchun i Kina. Det var andre gangen snøbrett var med på programmet i de asiatiske vinterleker. Det var to øvelser, halfpipe for både menn og kvinner. Det var første gangen kvinner deltok i snøbrett i asialekene. Det var 29 utøvere fra åtte nasjoner som deltok i konkurransene som ble avviklet i perioden 29. til 30. januar 2007. Japan ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.

Medaljer
--------

| Snøbrett Snøbrett - Asiatiske vinterleker 2007, Changchun Kina |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | Japans flagg Japan | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2. | Kinas flagg Kina | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | **2** | **2** | **2** | **6** |

Eksterne lenker
---------------

* 2007 Asian Winter Games official website

| * v
* d
* r
Asiatiske vinterleker 2007 |
| --- |
| Alpint **·** Curling **·** Freestyle **·** Hurtigløp på skøyter **·** Ishockey **·** Kortbaneløp på skøyter **·** Kunstløp **·** Langrenn **·** Skiskyting **·** Snøbrett |


| * v
* d
* r
 0 Snøbrett under Asiatiske vinterleker 0Asialekene logo |
| --- |
| Aomori 2003 **·** Changchun 2007 |
**Vidar Trellevik** (født 1955) er en norsk fotograf, filmskaper og linjeprodusent basert i Bergen. I 1980 etablerte han VPB Media, som kanskje er mest kjent som linjeprodusent for utenlandske filmproduksjoner på Vestlandet i Norge.

Den tamilske actionthrilleren *Maattrraan* og filmen *KO* fra stjerneregissør K. V Anand, er spillefilmene med høyest seertall som Trellevik har bidratt på.[*klargjør*]

Utdanning
---------

Trellevik startet som lærling hos Fotograf Hans Jørgen Brun i Bergen i årene 1973 til 1976.
Etter flere år som fotograf, deriblant med spesielt fokus på bryllupsbilder, startet han i lokalstasjonen TV Bergen. 
I årene 1989 til 1992 hadde han ulike arbeidsområder i TV Bergen, mest kjent for sin rolle som en av programlederne i kanalens TV-bingo. 
Etter årene i TV Bergen, fortsatte han med VPB Media som ble driftet parallelt.

Filmproduksjon
--------------

De seneste årene har VPB Media blitt brukt jevnlig som linjeprodusent for utenlandske aktører i film- og tv-bransjen. 

Først ut var kortserien «Den beste ungdommen» på bestilling for tv-kanalen Rai Italia i 2002 og deretter «Keys to the house» fra den italienske regissøren Gianni Amelio Gianni Amelio. 
I det siste har det blitt hovedfokus på det indiske markedet, men Trellevik har vært linjeprodusent for store og små produksjoner fra mer ukjente markeder. Deriblant serien Challenge The World fra den japanske tv-kanalen Nippon Television i 2008 og den tyrkiske actionfilmen «I Saw the sun» med Mahsun Kirmizigul bak spakene samme år.

Dokumentarfilm
--------------

I startfasen av sin karriere jobbet Trellevik mye med dokumentarer. I Kaprolat ble *Dødsmarkene i Karelen* påbegynt i 2005 og sendt i sin helhet under programmet *Brennpunkt* på NRK1 i 2009. I *Et nytt liv* ble fire barn med Downs syndrom fulgt gjennom sine første leveår, deretter ble erfaringene samlet i en dokumentarpreget informasjonsfilm som sto ferdig 2012.

Referanser
----------

1. ↑  VG.no – Indiske superstjerner danser på norske fjelltopper
2. ↑  BT.no – Kollywood-film produsert i Bergen ble blockbuster
3. ↑  WNFC.no – Challenge The World (2008) Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  NRK.no – Ligger fortsatt på slagmarken
5. ↑  Downs.no – «Et nytt liv»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
***Rosemary Climbs the Heights*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Lloyd Ingraham.

Handling
--------

Rosemary van Voort bor på landsbygda sammen med sine gamle nederlandske foreldre. Hun skjærer ut vakre dukker av tre, og arbeidet hennes får snart oppmerksomheten til en gruppe kunstnere som arrangerer en piknik i området. Blant disse er Ricardo Fitzmaurice, en aspirerende opera-sanger. Gruppen overbeviser Rosemary om å flytte til New York City, for å dra full nytte av talentene hennes.

Snart blir Rosemary veldig vellykket, men det oppstår et problem: Den temperamentsfulle Madame Fedoreska, som er forelsket i Ricardo, har blitt drevet sprø av hans økende kjærlighet til Rosemary. Når Fedoreska kort tid senere dukker opp skutt og drept, ser politiet straks på Rosemary som en deres hovedmistenkte – og enda verre, hun har ikke noe alibi.

Skuespillere
------------

* Mary Miles Minter som Rosemary Van Voort
* Allan Forrest som Ricardo Fitzmaurice
* Margaret Shelby som Wanda Held
* Charlotte Mineau som Madam Thamar Fedoreska
* George Periolat som Godfrey Van Voort
* Nanine Wright som Hilda Van Voort
* Jack Farrell som Jacob Lowenstein
* Carl Stockdale som Andrieff
* Louis King som Cornelius Simpson
* Rosita Marstini som Mrs. Preston-Carr

Referanser
----------

1. ↑  ROSEMARY CLIMBS THE HEIGHTS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rosemary Climbs the Heights* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Rosemary Climbs the Heights* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Ernst Lissner (1874–1941): *Pestopprøret i Moskva*, akvarell fra 1930-årene.
**Pesten i Russland 1770–1772** var en epidemi av byllepest som fant sted i det sentrale Russland mellom 1770 og 1772. Den regnes som det siste større utbruddet av pest i Russland. Den førte til omkring én million menneskers død.

Pestepidemien begynte i januar 1770 blant russiske militære styrker i Focșani i Moldavia. Dette var under den russisk-tyrkiske krig (1768–1774). Den russiske kommandant general Christopher von Stoffeln holdt det hemmelig, og da det tilslutt ble kjent høyere opp takket være den finlandssvenske militærlegen Gustav Orreus, som rapporterte forbi Stoffeln til hans sjef marskalk Peter Rumjantsev, og det ble ilagt karantene for styrkene.[] Den respekterte ikke Stoffeln (som senere døde av den samme pesten). Mottiltakene kom dermed ikke i gang i tide, og pesten spredte seg gjennom Ukraina til det sentrale Russland og Moskva. Den utløste pestopprøret i Moskva i september 1771.[]

Epidemien førte til at det måtte anlegges nye gravfelter utenfor Moskvas 1700-tallsgrenser.

Referanser
----------

1. ↑  Alexander, John T. (2003). Bubonic plague in early modern Russia: public health and urban disaster. Oxford University Press US. ISBN 978-0-19-515818-2.

Litteratur
----------

* Alexander, John T. (2003). *Bubonic plague in early modern Russia: public health and urban disaster*. Oxford University Press US. ISBN 978-0-19-515818-2.
* Gorelova, L. E. (2004). «Chuma v Moskve 1771–1773 (*Чума в Москве (1771–73 гг.)*» **(russisk)**.
* Melikishvili, Alexander (2006). «Genesis of the anti-plague system: the Tsarist period» (PDF). *Critical Reviews in Microbiology*. 36: 19–31. PMID 16610335. doi:10.1080/10408410500496763.
* Mertens, Charles de (1977). «An account of plague which raged in Moscow 1771 (facsimile of 1799 edition)». *Oriental Research Papers*. 8 (2): 37–127. PMC 1082449 Åpent tilgjengelig.
* Sergey Solovyov (1872). *History of Russia from the Earliest Times*. 28.
**Ingeborg Mjør** (født 28. november 1962 i Bergen, død 27. september 2014) var en norsk barnelitteraturforsker, litteraturkritiker, nynorskforkjemper og førsteamanuensis ved Høgskolen i Bergen.

Mjør ble utdannet førskolelærer på Høgskolen i Bergen (1987), og ble deretter cand.mag. (1993) og cand.philol. (1996) i nordisk ved Universitetet i Bergen. I 2009 tok hun doktorgrad i litteraturvitskap ved Universitetet i Agder, der hun presenterte avhandlingen *Høgtlesar, barn, bildebok. Vegar til meining og tekst*.

I årene 1987 til 1996 arbeidet hun som avdelingsleder i barnehage i Bergen. Fra 1998 til 2010 var hun lektor ved Universitetet i Stavanger og fra 2010 førsteamanuensis ved lærerutdanningen ved Høgskolen i Bergen.

Mjør var i årene 2000 til 2004 redaktør i *Pirion*, en kulturavis for barnehage og småskole. Fra 2010 satt hun også i redaksjonen for Barnelitterært forskningstidsskrift. Mjør satt i to underutvalg i Kulturrådet fra 2000 til 2008, og i styret i Norsk barnebokinstitutt fra 2008 til 2014.

Hun skrev barnebokkritikk for *Bergens Tidende* og *Dag og Tid*.

Hun var sterkt engasjert i målsaken, og hadde en rekke tillitsverv i Noregs Mållag: Hun var fylkesleder i Hordaland, leder i Stavanger Mållag og nestledar i mållaget sentralt.

Bibliografi
-----------

* *Barnelitteratur : sjangrar og teksttypar*, sammen med Tone Birkeland og Gunvor Risa, Cappelen (2000, ny utgave 2006)
* *Møte mellom ord og bilde*, red. med Nina Goga (2001)
* *Kulturbarnehagen*, red. (2002)

Kilder
------

* Marit Aakre Tennø: «Ingeborg Mjør til minne», side 30, *Norsk Tidend* nr. 5 2014

Eksterne lenker
---------------

* Om Mjør på allkunne.no
* Nekrolog på Norsk barnebokinstitutts nettsider

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Ivano Wegher** (født 14. mai 1959) er en italiensk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1972-1983.

Han deltok i junior-EM i 1974, 1975 og 1976, og junior-VM 1977, med 29. plass i Liberec i 1976 som beste plassering. Det året vant han juniorklassen i Schwarzwälder Springertournee. I VM i skiflyging i Planica 1979 ble han nummer 44 av 47 deltakere; i Oberstdorf i 1981 greide han ikke å kvalifisere seg til hovedkonkurransen. VM i Oslo 1982 ga 47. plass i normalbakken og 52. plass i storbakken, og han var på Italias lag som ble nummer 12 i lagkonkurransen.

Wegher deltok fem ganger i den tysk-østerrikske hoppuka, med 58. plass i 1978/79 som beste sammenlagtplassering. Han greide ikke å komme blant de 15 beste og ta poeng i verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80 - hans beste verdenscupresultat var 23. plass i Gstaad 29. februar 1980.

Plasseringer i junior-EM (1974-1976) og junior-VM (1977):

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 |
| Sted | Autrans | Lundo | Liberec | Sainte-Croix |
| Individuelt | 43 | 39 | 29 | 32 |

Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1976/77 | 1977/78 | 1978/79 | 1979/80 | 1980/81 |
| Plassering | 69 | 72 | 58 | 85 | 84 |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Adam Kwieciński: Ivano Wegher Arkivert 22. juni 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 24. juni 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivano Wegher – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
«Vidars gate» har flere betydninger.

**Vidars gate** (1–20) 
er ei gate på Bolteløkka (nær Adamstuen) i Oslo. Den går fra Johannes Bruns gate til Ullevålsveien. Den fikk sitt navn i 1896 og er oppkalt etter den norrøne guden Vidar.

Vidars gate 2–4 er kjent som stedet hvor motstandsmannen Max Manus hoppet ut av et vindu i leiligheten han disponerte for å unnslippe tysk fangenskap i ca. klokka 22.30 torsdag 16. januar 1941. Ifølge naboer og vitner i Thereses gate lå han tilsynelatende livløs på asfalten på gårdsplassen mellom bygårdene. Folk strømmet til for å se, og ikke før en tysk soldat skjøt et varselskudd i luften forlot de nysgjerrige sin plass bak gjerdene. Max Manus ble så hentet av ambulanse og kjørt til kirurgen på Ullevål sykehus hvor han var sengeliggende frem til han rømte ca. klokka 00.30 natt til fredag 14. februar 1941. Tyske soldater og Statspolitiet trålet oppgangene i Vidars gate og Thereses gate opp og ned (det fantes ikke loftganger på den tiden), og det sto vakter utenfor i dagevis.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (V)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
2. ↑  «Max Manus – på kino og i arkivet». Riksarkivet. Besøkt 28. januar 2007.
3. ↑  Kilden er nabo som har bodd i Thereses gate siden 1940. Vedkommende var nabo med Oslogjengens leder Gunnar Sønsteby, som bodde hos sine foreldre i Thereses gate.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Vidars gate». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 618. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Riksarkivet: Arrestasjonen i Vidars gate 4

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Philipp Jakob Baudrexel** (1627–1691) var en tysk teolog, komponist og kapellmester.

Liv og virke
------------

Baudrexel var sønn av en latinskolelærer. Takket være innflytelsesrike meséner kunne han i 1644 begynne på studier ved *Germanicum* i Roma. I tillegg til å studere teologi, fikk han en grundig musikkutdanning hos kapellmesteren i kollegiet, Giacomo Carissimi. 

Etter endte studier ble Baudrexel i 1651 korherre ved domkirka i Augsburg, og i 1654 pastor og dekanus i Kaufbeuren. Som leder for koret i *St.-Martins-Kirche* bidro han sterkt til at byens kirkemusikk vokste i anseelse i lokalområdet. Baudrexels første verk, *Primitae deo et Agno coelestis* (Innsbruck, 1664), vitner om stedets musikkpraksis: en samling fem til åttestemmige messer, Te Deum, rekvier og motettelignende tonesettinger av hymner akkompagnert av to fioliner og generalbass. Han fikk senere trykt *Psalmi vespertini* (Kempten, 1668), en samling flerkorige salmer, vespere med tilhørende antifoner og hymner. 

På grunn av motsetninger med det protestantiske byrådet i Kaufbeuren, gikk Baudrexel i tjeneste ved  fyrstabbed i Kempten og Fulda, Bernhard Gustav von Baden-Durlach. I Fuldas arkiver finnes det lite annet dokumentarisk belegg enn regninger for musikktrykk om ham.

Etter at tjenesteherren døde tok Baudrexel tjeneste hos kurfyrst og erkebiskop Karl Heinrich von Metternich-Winneburg i Mainz. Også her bygde han opp stedets figuralmusikk. Omtrent på denne tiden oversatte han Carissimis lærebok *Ars cantandi* til tysk.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Baudrexel,\_Philipp\_Jakob, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Helmut Hucke: «Baudrexel, Philipp Jakob.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 1, Duncker & Humblot, Berlin 1953, ISBN 3-428-00182-6, s. 633 f. (digitalisering).
* Oppføring om *Baudrexel* i *Musik in Geschichte und Gegenwart*
* Anton Brenner: *Dr. Philipp Jakob Baudrexel (1627–1691), vom Kaufbeurer Stadtpfarrer zum Mainzer Hofkapellmeister*. I *Kaufbeurer Geschichtsblätter*. Bind 12, 1990/92, s. 279–291 og s. 318–330
* E. F. Schmid: *Philipp Jakob Baudrexel (1627–1691)*. I *Lebensbilder aus dem Bayerischen Schwaben*. Bind 2, s. 269–290, München 1953
* Adam Gottron: *Dr. Phillip Jakob Baudrexel*. I *Beiträge zur Geschichte der Stadt Mainz*. Bind 18, s. 66 ff.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Philipp Jakob Baudrexel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Kortbiografi, bistum-fulda.de

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Philipp Bauknecht - *Abend im Gebirge*
**Philipp Bauknecht** (født 1884 i Barcelona, Spania, død 1933 i Davos, Sveits) var en tysk ekspresjonistisk maler.

Han ble født mens faren forsøkte å etablere seg som urmaker i Barcelona. Familien flyttet tilbake til Tyskland (Schramberg) i 1892. Gikk først i snekkerlære og siden på kunsthåndverkskole i Nürnberg fra 1998 til 1907.

Han fikk diagnostisert en tuberkulose i 1910, og gjorde som vanlig på den tid og flyttet på høyfjellssanatorium i Alpene. Tok permanent opphold i Davos, der han ble kjent med en ekspresjonistisk maler, Ernst Ludwig Kirchner, som kom dit i 1918.

Han døde av magekreft i 1933. Bildene hans ble erklært som entartet av nazi-regimet i 1937.

Fra 1919 av stilte han ut bilder i Sveits og Tyskland i forskjellige kunstforeninger, museer og gallerier, og deltok i Secessjonen i Glaspalast i München i 1921. Den første separatutstillingen var i Sveits i 1976 hos *Galeri Iris Warzau,* Davos.

Referanser
----------

1. ↑   SIKART, oppført som Bauknecht, Philipp, SIKART ID 4023712, besøkt 18. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 23. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 47106, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Fra beslagkatalogen FUBerlin: Titel: Drei Hirten Gattung/Objektart:Gemälde Herkunftsort:Stuttgart, Württembergische Staatsgalerie EK-Inventar Nr.:16004

Eksterne lenker
---------------

* (en) Philipp Bauknecht – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** SIKART **·** KulturNav
 |

Portal: Andre verdenskrig
*For festningen, se Ivangorod festning.*

**Ivangorod** (russisk: Ивангород, estisk: *Jaanilinn*) er en by i Leningrad oblast i Russland. Innbyggertall: 11 900 (estimat 2003), 11 206 (folketelling 2002). Den ligger på østre bredd av elva Narva, ved grensen mellom Russland og Estland 159 km vest for St. Petersburg. 

Byen er kjent for Ivangorod festning. Ivangorod er også et viktig grensekrysningspunkt og en jernbanestasjon på den baltiske jernbanes hovedstrekning, Tallinn–St. Petersburg-banen. Den ligger like overfor den estiske byen Narva.

Historie
--------

Festningen ble opprettet i 1492 under styret til Ivan III av Moskva og ble oppkalt etter han. Mellom 1581–1590 og 1612–1704 var festningen kontrollert av Sverige. Tross andre endringer i territorium og suverenitet, så ble Ivangorod administrativt sett på som en del av byen Narva fra 1612 til 1945.

I etterkant av kollapsen til Det russiske keiserdømmet skaffet den nylig uavhengige republikken Estland seg i januar 1919 kontroll over hele byen Narva, inkludert Ivangorod, og dette ble senere anerkjent av bolsjevik-Russland gjennom freden i Tartu i 1920. Sovjetunionen reokkuperte Estland i 1944 under andre verdenskrig, og i januar 1945 ble Ivangorod administrativt adskilt fra resten av Narva, og overført til Leningrad oblast i den Russiske SFSR. Ivangorod fikk bystatus i 1954. 

Etter at Estland gjenvant sin uavhengighet i 1991, betraktet Russland grensen fra freden i Tartu i 1920 som juridisk erstattet av grensen mellom de to tidligere sovjetrepublikkene, som senere ble trukket opp av sovjetiske myndigheter. Ivangorod forble dermed en del av Russland. På grunn av politiske spenninger har en ny grenseavtale mellom Estland og Russland ennå ikke trådt i kraft.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 24. april 2020; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ivangorod – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fotogalleri

  


| * v
* d
* r
Byer i Leningrad oblast |
| --- |
| Administrativt senter: St. Petersburg (administrativt separat fra Leningrad oblast) |
| Flagget til Leningrad oblast | Boksitogorsk **·** Gattsjina **·** Ivangorod **·** Kamennogorsk **·** Kingisepp **·** Kirisji **·** Kirovsk **·** Kommunar **·** Ljuban **·** Lodejnoje Pole **·** Luga **·** Nikolskoje **·** Novaja Ladoga **·** Otradnoje **·** Pikaljovo **·** Podporozje **·** Primorsk **·** Priozersk **·** Sertolovo **·** Siasstroj **·** Sjlisselburg **·** Slantsy **·** Sosnovyj Bor **·** Svetogorsk **·** Tikhvin **·** Tosno **·** Volosovo **·** Volkhov **·** Vsevolozjsk **·** Vyborg **·** Vysotsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Two Men of the Desert*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

En ung forfatter hadde reist til kanten av ørkenen for sin mors skyld. Der møter hun to unge prospektører, og en romanse begynner. Men mennene var i ferd med å reise gjennom ørkenen, hvor de hadde hørt rykter om gull. Men underveis faller den yngre mannen over et stup, og han brekker beinet. Den eldre mannen forsøker å lete etter mer vann, men faller utslitt om av tørst før han blir oppdaget og reddet.

Den yngre partneren blir i mellomtiden oppdaget av vennlige indianere, som tok ham med til deres egen leir. Når den eldre partneren forsøker å finne ham igjen, er han forsvunnet. Så den gamle mannen vender i stedet tilbake til den unge forfatteren han var romantisk interessert i. Han forteller henne at hans yngre partner har dødd. Men den yngre partneren kommer også tilbake til henne flere måneder senere, men på dette tidspunktet har kvinnen allerede blitt gravid.

Skuespillere
------------

* Blanche Sweet som en ung forfatter
* Henry B. Walthall som en prospektør
* Walter Miller som en annen prospektør
* Alfred Paget som en indianer
* Jennie Lee som en gammel indianer-kvinne

Referanser
----------

1. ↑  Two Men of the Desert
2. ↑  Scott Simmon. *The Films of D. W. Griffith*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Two Men of the Desert* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Two Men of the Desert* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Two Men of the Desert* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Trimiopsis*** er en slekt av små, rødlige til svarte køllebiller.

Utseende
--------

Små, avlange, rødaktige til svarte køllebiller. Kroppen er nokås jevnbred og forholdsvis langstrakt (til køllebiller å være). **Hodet** er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.

Levevis
-------

De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen, fra Mexico i nord til Colombia og Venezuela i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae)
				+ Underfamilien **køllebiller, Pselaphinae**
					- Overstammen Euplectitae
						* Gruppen **Trichonychini** Reitter, 1882
							+ Understammen Trimiina Bowman, 1934
								- Slekten ***Trimiopsis*** Reitter, 1882
									* *Trimiopsis claviceps* Reitter, 1882
									* *Trimiopsis clavicornis* Sharp, 1887
									* *Trimiopsis femoralis* Sharp, 1887
									* *Trimiopsis furcalis* O. Park, 1942

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
2. ↑  Reitter, E. 1882. Neue Pselaphiden und Scydmaeniden aus Brasilien. (Mit 1 Taf.) *Deutsche entomologische Zeitschrift* 26: 129–152.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trimiopsis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Trimiopsis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Lars Bengt Roland Johanssond**, best kjent som **Joe Labero** (født 1963) er en svensk illusjonist.

Labero ble medlem av Svensk Magisk Cirkel i 1978 (Han kalte seg den gang Magino). I 1980 stilte han for første gang opp i det svenske juniormesterskapet og vant. Sitt store gjennombrudd fikk han i 1991 da han satte opp «A Magic Night» på *Berns Salonger* i Stockholm. Labero har siden turnert verden rundt på noen av de største stedene for illusjonister, blant annet i Las Vegas hvor han var bosatt i flere år.

Han har også opptrådt i Norge med showet *Expect the unexpected* på Edderkoppen teater. Han var i den forbindelse gjest i Fredrik Skavlans TV-program, *Først & sist*. I 2011 var han gjest i talkshowet *I kveld med YLVIS* og var deltaker TV-programmet *Helt magiskt* på SVT. Det kan også nevnes at han i 1994 medvirket i den svenske filmen *Illusjonister*.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Joe\_Labero[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Joe Labero visar upp lyxhuset i Las Vegas». *www.expressen.se* **(svensk)**. 2019. Besøkt 4. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Joe Labero – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Pål Karlsen** (tidligere kjent som **Polykarp Karoli**) (født mellom 1917 og 1919, død 18. juli 2001) var en kjent personlighet i det norske sigøynermiljøet. Som ungdom var Karoli med i en gruppe norske sigøynere som reiste rundt i Europa, og som i 1934 skulle vende tilbake til Norge. Sigøynerne hadde imidlertid ikke norske pass og ble, etter at de danske myndighetene hadde forhørt seg med de norske, nektet innreise til og transitt gjennom Danmark. Sigøynerne ble deretter arrestert av det tyske, nasjonalssosialistiske politiapparatet og sendt til konsentrasjonsleirene Auschwitz og Buchenwald. Karoli ble sendt til Buchenwald og overlevde krigen. Han mistet foreldrene sine, seks brødre og tre søstre som ble myrdet av nazistene.

Karoli ble kjent gjennom media, særlig etter at han fra rundt 1970 hevdet at han var sigøynerkonge for alle sigøynere i Norge. Etter hans død har to av hans sønner hevdet å være sigøynerkonge for alle sigøynere i Europa.

I 1981 ble han fengslet for heleri av fire kilo gullsmykker, noe som førte til store presseoppslag, og fire av hans barn ble i 1990 dømt i den såkalte Karoli-saken, der Kreditkassen og Norges Bank betalte 25 millioner kroner for falske diamanter.

Han var gift med Susanne Beko Karoli, men de skiftet senere navn til Pål og Eva Karlsen. De fikk 14 barn og 58 barnebarn. Datteren Solomia Karoli utgav boken *Sigøynerkongens datter* om sin oppvekst i Karolifamilien.

Referanser
----------

1. ↑  Peder Skogaas og Kåre Lilleholt: *En for hverandre : sigøynerne Milos Karoli og Frans Josef forteller* Gyldendal, 1978 ISBN 82-05-10867-6
2. ↑  Hallvard Tjelmeland og Grete Brochmann, Norsk innvandringshistorie, bd. 3, I globaliseringens tid 1940-2000, Pax forlag, Oslo 2003, s. 72 ff. Espen Storli, Fremmedlover gjennom tidene. Foredrag av på Arkivenes dag 09.11.2002[*død lenke*]
3. ↑  Aftenposten, Sigøynerkongen, 12. januar 1991.
4. ↑  Kast dem ut, sier «sigøynerkongen», Aftenposten 3. november 2011
5. ↑  Sigøynere bløffer seg til status, VG 11. april 2008
**Joe Johnson** (født 29. juni 1952) er en engelsk tidligere profesjonell snookerspiller og verdensmester i snooker fra 1986.

Johnson startet som profesjonell i 1979 og gjorde seg i liten grad bemerket som spiller før verdensmesterskapet i 1986. Før mesterskapet hadde Johnson aldri vunnet en kamp i VM, og oddsen for at han skulle vinne var 150 til 1. Han spilte seg likevel frem til finalen etter at han blant annet slo tidligere verdensmester Terry Griffiths i kvartfinalen. I finalen møtte han Steve Davis, som på denne tiden var rangert som nummer en i verden. Finalen vant Johnson meget overraskende 18–12.

Den påfølgende sesongen klarte Johnson i liten grad å leve opp til forventningene som regjerende verdensmester, før verdensmesterskapet 1987 hadde han en tapt semifinale som beste resultat. I VM spilte han seg likevel frem til finalen og møtte igjen Steve Davis. Johnson klarte ikke å gjenta suksessen fra det foregående året og tapte 14–18. Han er likevel den førstegangs verdensmesteren som har kommet nærmest til å forsvare tittelen det påfølgende året.

Johnsons beste plassering på verdensrangeringen er femteplass fra sesongen 1987/1988, noe som i stor grad skyldes suksessen i VM.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joe Johnson – CueTracker Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensmestre i snooker |
| --- |
| 
* 1927–1940: J. Davis
* 1946: J. Davis
* 1947: Donaldson
* 1948–49: F. Davis
* 1950: Donaldson
* 1951: F. Davis
* 1952: Lindrum
* 1952–56: F. Davis
* 1957 Pulman
* 1964–68: Pulman
* 1969: Spencer
* 1970: Reardon
* 1971: Spencer
* 1972: Higgins
* 1973–76: Reardon
* 1977: Spencer
* 1978: Reardon
* 1979: Griffiths
* 1980: Thorburn
* 1981: S. Davis
* 1982: Higgins
* 1983: S. Davis
* 1984: S. Davis
* 1985: Taylor
* 1986: Johnson
* 1987: S. Davis
* 1988: S. Davis
* 1989: S. Davis
* 1990: Hendry
* 1991: Parrott
* 1992: Hendry
* 1993: Hendry
* 1994: Hendry
* 1995: Hendry
* 1996: Hendry
* 1997: Doherty
* 1998: Higgins
* 1999: Hendry
* 2000: Williams
* 2001: O'Sullivan
* 2002: Ebdon
* 2003: Williams
* 2004: O'Sullivan
* 2005: Murphy
* 2006: Dott
* 2007: Higgins
* 2008: O'Sullivan
* 2009: Higgins
* 2010: Robertson
* 2011: Higgins
* 2012: O'Sullivan
* 2013: O'Sullivan
* 2014: Selby
* 2015: Bingham
* 2016: Selby
* 2017: Selby
* 2018: Williams
* 2019: Trump
* 2020: O'Sullivan
* 2021: Selby
* 2022: O'Sullivan

 |
**Pål Hansen** (1950–2021) var en norsk industridesigner, interiørarkitekt (NIL) og illustratør. Han var utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og Høyskolen for Industridesign. I tillegg til virksomhet som designer og arkitekt, var Hansen i mange år kreativ leder i Dagbladet, og stod sentralt i Dagbladets omlegging til tabloidformat.

Med en særpreget, underfundig strek og stor allsidighet har Hansen gjennomført et utall designarbeider i forskjellige sjangre, og skapt flere visuelle ikoner, som Dagbladets mangeårige avishode og lemen-maskot.

Han var eldre bror av forfatteren Erik Fosnes Hansen.

Referanser
----------

1. 1 2   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Utskjelt og utsolgt, Dagbladet gjennom 125 år*. 1993. ISBN 82-03-22002-9
3. ↑  «I Dagbladet visste alle hvem Pål var. Han hadde en egen evne til å inkludere.». *www.aftenposten.no*. Besøkt 13. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Hansens nettsted – ukrut.no, med hans klassiske Lemen-logo til Dagbladet Arkivert 21. mai 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Trimror/servoror.
Midtkonsollen under midten av dashbordet på Cessna 172. Det sorte hjulet til venstre regulerer trimroret på høyderoret.
**Trimror** er et lite ror montert på bakkanten av et større ror for å lette manøvreringen av det store roret. **Servoror** er et tilsvarende ror som styres direkte som kontroll over det store roret.

Det lille roret på bakkanten av et stort ror trekker bakkanten av det store roret til den ene siden. Det store roret vil da rotere i motsatt retning av det lille trimroret/servororet. Trimror/servoror brukes på fly, seilbåter og skip.

Det ble oppfunnet i 1927 av en tysk ingeniør Anton Flettner.

Fly
---

På sideroret er det på mindre småfly en liten metallplate som stikker bakover fra bakkanten av sideroret. Dette justeres på bakken ved å bøye platen lett til siden for å hindre at flyet trekker mot ene siden når det skal fly rett fram. På litt større fly er det et lite ror som kan justeres med hjul eller brytere på dashbordet. På store to motors fly brukes roret spesielt ved motorstopp på en motor for å kompensere vridningen av flyet som forårsakes av trekk-kraft av en motor på den ene siden. Disse rorene benevnes trimror. Dersom det lille roret er koblet direkte til siderorspedalene og er den vanlige styringen av roret, benevnes det servoror.

På alle småfly er det trimror på høyderoret som justeres med et hjul på dashbordet. Hver gang flyet endrer stilling i forhold til å klatre/ stige eller å synke/glide eller forandrer flapsstilling eller hastighet er det vanlig å justere høyderorstrimmen. Dersom denne justeringen ikke gjøres må flygeren skyve eller trekke i høyderoret med en jevn kraft. Justeringen av høydetrimroret fjerner denne kraften og gjør flygingen enklere. På rutefly styres dette trimroret av en liten elektrisk bryter på stikka, men brukes på samme måte.

På litt større fly er det et trimror på balanseroret.

Seilbåter/vindror
-----------------

Roret bak på seilbåter styres vanligvis av en rorkult eller et ratt. På litt større seilbåter og ved langturseiling er det vanlig å montere et vindror. Det består av en plate opp i lufta som roterer med vinden og er montert helt akterut på seilbåten. Det er en innstillbar mekanisk overføring til et lite servoror bakerst på hovedroret eller til rorkulten. Båten vil da styres slik at vinden kommer inn mot båten fra samme retning. Dette gir mulighet for å få utrettet diverse andre gjøremål enn å styre båten.

Skip
----

Ror på skip blir svært store, og det skal store krefter til for å styre dem. Mindre servoror bak på de store rorene kan være velenget til å styre med.

Se også
-------

* Høyderor
* Balanseror
* Sideror
**SaGa Frontier 2** (サガ フロンティア 2, Saga Furontia Tsū?) er et rollespill utviklet av Square. (Nå Square Enix)
Spillet var en av de siste RPGene fra Square som ble utgitt på PlayStation. Selv om det er en oppfølger har det ingen historiemessig tilknytting til Saga Frontier.

Det ble utgitt 22. mars 2000 i Europa. Spillet er kjent for å bruke vanlige 2D håndtegnet vannmaling grafikk istedenfor teknisk GDI bakgrunner sånn som Final Fantasy VII

Handling
--------

Saga Frontier 2 har to forskjellige historier som flere ganger krysser hverandre. I tillegg er spillet bygget opp kapittelmessig og ikke flytende, slik at man kan både hoppe i tid og sted utover historien og gå glipp av viktige plotelementer. Den ene historien handler om Gustave XIII av Finney. En ung gutt som er tronarving til et mektig rike. Men som blir landsforvist sammen med moren da livskraften som kongefamillien må ha ikke går gjennom hans blod. Den andre historien handler om en ung gutt ved navn Wil Knights som drar fra sin onkel for å finne ut hva som skjedde med foreldrene hans. Historien går gjennom tre generasjoner, så du vil kontrollere ett titalls karakter gjennom hele spillet.

Mottagelse
----------

Spillet solgte 675 000 eksemplarer og har flere ganger blitt utgitt på platinasamling til PSX.

Referanser
----------

1. ↑  «The Magic Box - 1999 Top 100 Best Selling Japanese Console Games». *The-MagicBox.com*. Arkivert fra originalen 1. august 2012. Besøkt 13. desember 2008.

| * v
* d
* r
*SaGa*-serien |
| --- |
| Final Fantasy Legend | *The Final Fantasy Legend* • *Final Fantasy Legend II* • *Final Fantasy Legend III* |
| Romancing SaGa | *Romancing SaGa* • *Romancing SaGa 2* • *Romancing SaGa 3* |
| Andre spill | *SaGa Frontier* • *SaGa Frontier 2* • *Unlimited Saga* |

Portal: Videospill
**Pål Hansen** er en norsk tidligere skihopper. Han var på Sør-Trøndelags lag som tok bronsemedalje i lagkonkurransen i NM i Molde i 1992.

Han deltok i til sammen 8 verdenscuprenn mellom 1992 og 1996, med 20.-plass i Bad Mitterndorf (Kulm) 30. januar 1993 som beste individuelle plassering. 15. mars 1996 var han på det norske laget som tok 2.-plass i lagkonkurransen i Oslo. Med 5 verdenscuppoeng ble han nummer 89 sammenlagt i 1995/96-sesongen. I kontinentalcupen ble han nummer 16 sammenlagt i 1992/93-sesongen.

Pål Hansen satte den siste bakkerekorden i Skuibakken i Bærum med 122 meter i 1996. Han satte også den siste bakkerekorden i Hannibalbakken på Kongsberg med 88,5 meter 10. mars 1996.

Referanser
----------

Kilder
------

* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6, s. 338
* Skuibakkens Venner: Skuibakkens historie
* Kongsberg kommune: Hannibalbakken

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pål Hansen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Valdres folkehøgskole** er en folkehøyskole som ligger på Leira i Nord-Aurdal i Innlandet, 4 km fra Fagernes, regionsenteret i Valdres. Skolen har 140 elevplasser. Den tilhører grenen av de kristne folkehøyskolene, og eies av Norges KFUK-KFUM, som også eier Rønningen folkehøgskole, Sunnmøre folkehøgskule og Folkehøgskolen Nord-Norge. 

Skolen bruker slagordet «Midt i vintereventyret» siden den har en plassering som er gunstig med tanke på vinteraktiviteter og friluftsliv med stabil vinter fra november til mai. Det er kort kjøreavstand fra skolen til Valdres alpinsenter og langrennsløyper. I lokalene på skolen er det styrkerom, buldrerom, tekstil- og sløydsal, og skistall. Utearealet har en grusbane, som på vinteren blir dekket med is og brukt til ishockey og skøyter. 

Linjefag ved denne skolen er:

* Hundekjøring – Friluftsliv - Alaska
* X-Sports - Norge
* X-Sports – New Zealand
* Eksotisk friluftsliv - Karibien
* Friluftsliv - Adventure – Kilimanjaro
* Sport - Global – Afrika
* Idrett - Piste – Sør-Afrika
* Aktiv Fritid - Botrening – Spania
* Altitude - Paragliding – Sør-Afrika

Historie
--------

Folkehøyskolen ble startet som en kristelig ungdomsskole i 1899 av læreren og målmannen Ola Eiriksson Bø. Opprinnelig lå skolen i Vestre Slidre. Senere flyttet skolen til Fagernes før den i 1911 flyttet til Leira, der skoleanlegget ligger i dag.

Familien Asheim kom inn som eiere av skolen i 1929. Familien solgte eierskapet av skolen til Norges KFUK-KFUM høsten 2012.

I 2014 omkom to elever ved Valdres folkehøgskole i en trafikkulykke i Kenya. Åtte ble fraktet til sykehus.

Referanser
----------

1. ↑  Valdres folkehøgskule ikke lenger familieeid
2. ↑  Folkehøgskole-elever drept i trafikkulykke i Kenya

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Valdres folkehøgskule på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Valdres folkehøgskule på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Valdres folkehøgskule på Vimeo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Jon Karleiv Andreas Lomøy** (født 21. juli 1953) er en norsk diplomat og ambassadør. Han er fra Moholt.

Han er cand.polit. og tok i 1982 Utenriksdepartementets aspirantkurs. Fra 1989 til 1996 var han avdelingsdirektør i Norad. Deretter ble han ambassadør til Zambia, stasjonert ved Norges ambassade i Lusaka fra 1996 til 2000, og fra 1997 sideakkreditert til Lilongwe i Malawi. Deretter var han tilbake som avdelingsdirektør i Norad med ansvar for det sørlige Afrika. I 2004 ble han utnevnt til avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet og i 2006 til å være Norges ambassadør til Tanzania ved Norges ambassade i Dar-es-Salaam, sideakkreditert til Victoria. I 2010 ble han sjef for OECDs avdeling for utvikling og samarbeid i Paris.

Fra 2015 til 2019 var han direktør i Norad.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Lomøy utnevnt til direktør i OECD
2. ↑  «Offisielt frå statsrådet 25. september 2015». 25. september 2015. Besøkt 25. september 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Soon Idrettsforening** (**S.I.F.**) er Sons idrettslag. Klubben ble stiftet den 1. november 1917. Lederen for Soon IF er Terje Michelsen. Soon IF har til sammen 36 fotballlag inkludert A-laget. 

A-laget befinner seg nå i 5. divisjon etter å ha rykket ned i år.[*når?*] De spiller kampene sine på Labo stadion, men det blir snart ny treningshall, svømmehall, slalåmbakke, kunstgressbane, hinderløype og lysløype ved Grevlingen skole. Mye av dette står ferdig allerede, og nå bygges det ny ellver-bane med kunstgress på Grevlingen skole. Klubben holder også på å bygge nytt klubbhus ved den nye kunstgressbanen i Grevlingen. Klubbhuset blir bygd av elever fra Vestby videregående skole som studerer byggfag.

Nesten alle kampene til lagene i Soon kommer til å bli flyttet til kunstgresset i Grevlingen, men Labo vil også kunne brukes i framtiden.

Eksterne lenker
---------------

* Soon idrettsforenings hjemmeside
* Soons nye hjemmeside


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**SYSVAK** er et norsk elektronisk vaksinasjonsregister etablert i 1995, og et av de sentrale helseregistrene. Registeret er hjemlet i helseregisterloven og tilhørende registerforskrift. Formålet med SYSVAK er å holde oversikten over vaksinasjonsstatus for den enkelte og over vaksinasjonsdekningen i landet. Helsepersonell som vaksinerer har ansvar for registrering og melding av korrekte vaksinasjonsopplysninger til SYSVAK.

Frem til 2009 omfattet meldeplikten til SYSVAK bare vaksiner gitt i barnevaksinasjonsprogrammet. Under influensapandemien i 2009 ble det innført meldeplikt også for vaksine mot pandemisk influensa. Fra 2011 ble meldeplikten utvidet til å gjelde alle vaksinasjoner for alle aldersgrupper i befolkningen, og fra 2020 ble samtykke til registrering fjernet for alle vaksiner. Krav til elektronisk registrering av vaksiner ble vedtatt i statsråd 4. desember 2020.

I juni 2021 ble det åpnet for etterregistrering av EMA-godkjente koronavaksiner i SYSVAK.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalt vaksinasjonsregister SYSVAK». helsedata.no.
2. ↑  «Om SYSVAK». Folkehelseinstituttet. 16. oktober 2014.
3. ↑  «Etterregistrering av koronavaksiner i SYSVAK». Helse- og omsorgsdepartementet. 16. juni 2021.
**S Club Juniors** var en engelsk popgruppe som var aktive fra 2002 til 2005. Det var en spin-offgruppe fra mer kjente S Club 7. S Club Juniors skal ha solgt rundt 15 millioner.[] S Club Juniors ble satt sammen av Simon Fuller som holdt audition for de 8 ledige plassene. Auditionene ble holdt i 6 byer i Storbritannia: London, Liverpool, Manchester, Birmingham, Bristol og Glasgow.

Gruppen besto av 8 medlemmer: Jay Asforis, Hannah Richings, Stacey McClean, Aaron Refree, Calvin Goldspink, Daisy Evans, Rochelle Wiseman og Frankie Sandford. Det niende medlemmet Connor Daily  trakk seg fra gruppen før de ga ut albumene.
I 2002 ga gruppen ut sin første singel og video, «One Step Closer», som ble spilt inn på den ungdomsskolen Daisy Evans gikk på. «One Step Closer» solgte rundt 1 million eksemplarer[].

Marion Ravn og Marit Larsen skrev låten «Pretty Boy» til albumet *Sundown*. 
S Club Juniors har også vært med S Club 7 og spilt inn sanger med dem, blant andre sangen «Reach».
I 2005 slo gruppen seg sammen med en annen gruppe, og dannet gruppen iDream med totalt 12 medlemmer. Samme år ga de ut albumet *Welcome to Avalon Heights*. De fikk en egen TV-serie som det ble laget 14 episoder av.

Bandet skal ha solgt rundt 20 millioner album hvorav 6 millioner av albumet *Together*, 12 millioner av *Sundown* og ca. 3 millioner av *Welcome to Avalon Heights*.[]

Ifølge Daily Mirror skal det være planlagt et comeback for gruppen i 2011. Bandet skal ha lyst ut en ny ledig plass til en gutt. Audition starter i London til januar.

Diskografi
----------

* *Together* (2002)
* *Sundown* (2003)
* *Welcome to Avalon Heights (2005)*

Singler
-------

* «One Step Closer»
* «Automatic High»
* «New Direction»
* «Anytime Anywhere»
* «Puppy Love»
* «Sleigh Ride»
* «Fool No More»
* «Sundown»
* «Don't Tell You're Sorry»
* «Turn the Lights On»
* «Dreaming»

Eksterne lenker
---------------

* (en) S Club 8 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) S Club Juniors på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) S Club Juniors på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) S Club Juniors på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) S Club Juniors på AllMusic Rediger på Wikidata
* S Club Juniors på Twitter Rediger på Wikidata

* S Club Juniors på Myspace Rediger på Wikidata
* S Club Juniors nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Thomas Hoff** (født 1974) er professor i psykologi ved Universitetet i Oslo og eier av teknologiselskapet EBHR AS, og seleksjonsplattformen www.ebber.com

Hoff er utdannet ved NTNU og har en doktorgrad i psykologi fra 2002, med spesialisering innen organisasjonspsykologi og bruk av teknologi i moderne arbeidsliv. Hoff har vært professor i psykologi ved Universitetet i Oslo siden 2004, og forsker på strategisk human resource management (SHRM) med fokus på medarbeiderundersøkelser og andre HR-målinger, arbeidsmiljø, ledelse, medarbeiderskap og teamarbeid. 

Thomas Hoff har gjennom forskningen publisert over 40 internasjonale artikler i fagjournaler, og vært redaktør for flere antologier på nasjonale og internasjonale forlag knyttet til organisasjon og ledelse og menneske-teknologisamspill. Han har gitt ut tilsammen tre bøker. 

Høsten 2014 kom han sammen medforfatter Jon Anders Lone ut med boken "Medarbeiderundersøkelser - En praktisk håndbok" på Gyldendal forlag.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Thomas Hoff i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Thomas Hoff i BIBSYS
* Spaces, Mobility, and Planning
* Embodied Minds, Technical Environments
* Centre of Avanced Study at the Norwegian Academy of Science and Letter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Wareham** er en historisk markedsby og under navnet Wareham Town også et verdslig sogn i Dorset, England. Byen er administrasjonssenter for distriktet Purbeck, og ligger ved elvene Frome og Piddle, rundt 13 km sørvest for Poole. I folketellingen i 2011 hadde Wareham 2 545 husholdninger og 5 665 innbyggere.

Historie
--------

Byen er anlagt på et strategisk viktig punkt mellom de to elvene. De eldste gatene følger et romersk mønster, men som by ble stedet først grunnlagt i angelsaksisk tid. De eldste bygningsrestene er deler av bymuren, opprinnelig en voll som ble reist av Alfred den store på 800-tallet for å beskytte byen mot vikinger.

Wareham var et saksisk kongelig gravsted. Blant de fremste som ble gravlagt der er Beorthric av Wessex og Edvard Martyren. Sistnevnte ble flyttet til klosteret Shaftesbury Abbey, men kisten fra 978 som han opprinnelig ble gravlagt i er bevart i Wareham.

Etter Monmouthopprøret i 1685 var Wareham et av stedene hvor dommer Jeffreys holdt sine «blodige retterganger». De som ble dømt ble hengt fra bymuren.

I 1762 ble to tredjedeler av byen ødelagt av brann. Den ble bygget opp igjen i georgiansk stil, med rød teglsten og kalksten fra Purbeck. Man beholdt det romerske rettlinjede gatenettet. Byen er delt inn i fire deler av de to hovedveiene, som krysser hverandre i rett vinkel. Almissehusene fra middelalderen overlevde brannen, og noen av de georgianske fasadene skjuler også eldre bygninger som ble reddet.

På grunn av de begrensede mulighetene til å utvide byen, med elver og myrlandsskap på alle kanter, vokste byen lite på 1800-tallet, mens andre byer som Poole vokste kraftig.

I nærheten av byen ligger militærleiren Bovington, hvor Lawrence av Arabia døde i en motorsykkelulykke. I St. Martins kirke finnes det en skulptur av ham, og han er gravlagt på Moreton kirkegård. Hvert år legges et antall roser på graven hans, og antallet synker med én hvert år. Hva dette symboliserer er ikke kjent.

Markedet, som ble opprettet på 1400-tallet, holdes fortsatt hver torsdag.

Referanser
----------

1. ↑  «Wareham Census Town Profile» Arkivert 23. mars 2012 hos Wayback Machine.. *Dorset County Council*.
2. ↑  «Wareham Keyfacts» Arkivert 23. mars 2012 hos Wayback Machine. (PDF). *Dorset For You Partnership*.

Litteratur
----------

* Pitt Rivers, Michael (1970): *Dorset*. London: Faber & Faber.
* Davis, Terence (1997): *Wareham Gateway to Purbeck*, 2. utg. dpc. ISBN 0-948699-62-0.
* Ladle, Lilian (1986): *Explore Wareham*. Lady St. Mary Parochial Church Council. ISBN 0-9511365-0-X.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wareham, Dorset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Purbeck District Council Arkivert 2. august 2011 hos Wayback Machine.
* Nettstedet til Wareham Town Council
* Informasjon for turister og besøker
* Wareham Town Museum
* Wareham hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |