**Tinn** er et grunnstoff med kjemisk symbol **Sn** (av latin: *stannum*) og atomnummer 50.

Historie
--------

Tinns alkymistiske symbol
Etter gull, kobber og sølv er tinn det tidligst kjente metallet. I Egypt er det funnet tinngjenstander som er nesten 6000 år gamle. Så tidlig som 3 500 år f.Kr. ble tinn legert med kobber til bronse. De eldste tinngruvene antas å ligge i Cornwall og Devon i England og gruvedrift her startet for 4 000 år siden.

Det kjemiske symbolet kommer fra det latinske navnet på tinn, *stannum*. Det norske navnet stammer antageligvis fra gammeltysk *zin*.

Tinnatomets elektronskall

Egenskaper
----------

Tinn er et mykt sølvgrått metall. Hvis rent tinn bøyes gir det fra seg en knitrende lyd på grunn av at krystallene sprekker. Det er korrosjonsbestandig i både ferskvann og saltvann, men angripes av sterke syrer, baser og noen salter. I romtemperatur er tinn formbart, men blir sprøtt ved lavere temperaturer.

Tinn har to allotrope former ved normalt atmosfæretrykk, gråsvart α-tinn som er stabilt ved temperaturer lavere enn 13,2 °C og sølvhvitt β-tinn som er stabilt over 16 °C. Ved overgang fra β-tinn til α-tinn forandrer krystallstrukturen seg og forvandler tinnet til et grått pulver i en reaksjon som kalles tinnpest. Dette fenomenet forutsetter høy renhetsgrad og tar forholdsvis lang tid. Tinn er ikke giftig.

Ved temperaturer under 3,72 K blir tinn superledende. En legering av tinn og niob blir brukt kommersielt som superledermateriale.

### Isotoper

Naturlig forekommende tinn består av 10 stabile isotoper, det høyeste antallet av alle grunnstoffene: 112**Sn** (0,97 %), 114**Sn** (0,66 %), 115**Sn** (0,34 %), 116**Sn** (14,54 %), 117**Sn** (7,68 %), 118**Sn** (24,22 %), 119**Sn** (8,59 %), 120**Sn** (32,58 %), 122**Sn** (4,63 %) og 124**Sn** (5,79 %). I tillegg er 29 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 126**Sn** med halveringstid 100 000 år, 121m1**Sn** med halveringstid 55 år, 119m1**Sn** med halveringstid 293,1 døgn, 123**Sn** med halveringstid 129,2 døgn, 113**Sn** med halveringstid 115,09 døgn, 117m1**Sn** med halveringstid 13,60 døgn, 125**Sn** med halveringstid 9,64 døgn, og 121**Sn** med halveringstid 27,06 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.

CAS-nummer: 7440-31-5

Forekomst
---------

Tinnterning
Tinn er et relativt sjeldent metall som forekommer i omkring 2 ppm i jordskorpen. De viktigste forekomstene finnes i mineralet kassiteritt (**SnO**2) som er det eneste mineralet som benyttes i kommersiell fremstilling.

Verdens tinnproduksjon i 2007 var 300 000 tonn. De største produsentlandene var Kina (130 000 tonn), Indonesia (85 000 tonn) og Peru (38 000 tonn). Det ble i 2007 gjenvunnet 15 000 tonn, hovedsakelig fra smelteverk. Verdens utvinnbare tinn-reserver er anslått til 6,1 millioner tonn, hvorav 1,7 millioner tonn er i Kina, og 1 million tonn er i Malaysia. Den høyeste månedlige gjennomsnittsprisen i 2007 var omkring 15,20 USD per kg.

Anvendelse
----------

Tinn brukes som beskyttende sjikt for å hindre at jern ruster (fortinning). Kokekar av kobber blir også fortinnet for å hindre forgiftning og irrdannelse. Kopper og kar har også vært laget av tinn. 

**Loddetinn**  

Det skilles her mellom bløtlodding og slaglodding / hardlodding. For kobber- og blikkenslagere er bløtlodding mest brukt. Dette gjøres med varm loddebolt og loddetinn.

Loddetinn består som regel av 50 % tinn og 50 % bly. Dette gir en smeltetemperatur på 200 °C Det brukes loddebolt av kobber, siden kobber er et materiale som leder varme godt, og det er hardt og syrebestandig nok til denne bruken.

Smeltetemperaturer:

* 25 % tinn 75 % bly = 257 °C
* 30 % tinn 70 % bly = 250 °C
* 33 % tinn 67 % bly = 240 °C
* 40 % tinn 60 % bly = 230 °C
* 50 % tinn 50 % bly = 200 °C
* 60 % tinn 40 % bly = 185 °C
* 98 % tinn   2 % bly = 220 °C

Se også
-------

* Bryllupsdager

Referanser
----------

1. ↑  Giumlia-Mair, A.: «Iron Age tin in the Oriental Alps», i Giumlia-Mair, A.; Lo Schiavo, F.: *The Problem of Early Tin*, s. 93-108, Oxford: Archaeopress,2003, ISBN 1-84171-564-6
2. ↑  Lawrence Berkeley National Laboratory – Isotoptabell for tinn Arkivert 22. juni 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  US Geological Survey – Mineral Commodity Summary 2008 (pdf)

| * v
* d
* r
Periodesystemet |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| H |   | He |
| Li | Be |   | B | C | N | O | F | Ne |
| Na | Mg |   | Al | Si | P | S | Cl | Ar |
| K | Ca | Sc |   | Ti | V | Cr | Mn | Fe | Co | Ni | Cu | Zn | Ga | Ge | As | Se | Br | Kr |
| Rb | Sr | Y |   | Zr | Nb | Mo | Tc | Ru | Rh | Pd | Ag | Cd | In | Sn | Sb | Te | I | Xe |
| Cs | Ba | La | Ce | Pr | Nd | Pm | Sm | Eu | Gd | Tb | Dy | Ho | Er | Tm | Yb | Lu | Hf | Ta | W | Re | Os | Ir | Pt | Au | Hg | Tl | Pb | Bi | Po | At | Rn |
| Fr | Ra | Ac | Th | Pa | U | Np | Pu | Am | Cm | Bk | Cf | Es | Fm | Md | No | Lr | Rf | Db | Sg | Bh | Hs | Mt | Ds | Rg | Cn | Nh | Fl | Mc | Lv | Ts | Og |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alkalimetaller | Jordalkalimetaller | Lantanoider | Actinoider | Transisjonsmetaller | Metaller | Halvmetaller | Ikke-metaller | Halogener | Edelgasser |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |