recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
De tidligere lokalene og studioene brukes nå av Jim Henson Company
**A&M Records** var et amerikansk plateselskap som ble startet i 1962, og som eksisterte fram til 1999. 

Selskapet ble startet av Herb Alpert og Jerry Moss. Selskapet ble først kalt Carnival Records, og de ga ut to singler under dette navnet før de oppdaget at et annet plateselskap hadde tatt dette navnet før dem. Selskapet ble da omdøpt til A&M, etter Alperts og Moss' initialer. Fra 1966 til 1999 var selskapet hovedkontor og studio på samme stedet hvor Charlie Chaplin hadde hatt sine studioer, i 1416 North La Brea Avenue, ved Sunset Boulevard i Hollywood. Selskapet ble kjøpt av PolyGram i 1989, men fortsatte å eksistere under eget navn. I 1998 ble det solgt til Seagram og gikk inn i Universal Music Group som nå er en del av det franske medie- og kommunikasjonskonsernet Vivendi.

A&Ms lokaler på La Brea Avenue ble stengt i januar 1999, og som en del av avskjedsfeiringen plasserte de ansatte sørgebånd over A&M-skiltet over hovedinngangen for å markere selskapets død. De tidligere A&M studios huser nå Jim Henson Company. De fleste ansatte ble sagt opp, etter å ha vært ansatt i flere tiår, og en rekke kjente artister gikk til andre selskaper. De mest kjente som ble med over til Universal, var Sting, Sheryl Crow, Bryan Adams og Chris Cornell.

Eksterne lenker
---------------

* (en) A&M Records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Interscope Records offisielt nettsted - A&M Records er en del av Interscopes nettsted og en del av Interscope-Geffen-A&M
* A&M Records US/UK A&R contact list
* On A&M Records - Søkested for alle artister og innspillinger på A&M Records og tilhørende merker
* A&M Corner - Siden 1995 A&M Records frie samleressurser på internett
* Finding Aid for the A&M Records Collection, Charles E. Young Research Library, University of California, Los Angeles

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz
 |
«**Elektron»-saken** er en hendelse fra 2005 der den russiske tråleren «Elektron» unndro seg fra den norske Kystvakten med to norske fiskeriinspektører om bord. Tråleren ble oppbrakt av KV «Tromsø» 15. oktober i Hopen, helt øst i vernesonen. Kystvakten oppdaget grove brudd på norske fiskeribestemmelser.

17. oktober valgte tråleren å unndra seg kontroll. Flere norske kystvaktskip tok etter hvert opp jakten på «Elektron», inkludert KV «Harstad», KV «Andenes», KV «Nordkapp», KV «Malene Østervold» og KV «Svalbard». Tre marinejegere fra Marinejegerkommandoen ble fløyet ut til KV «Tromsø», i tillegg til at personell fra samme avdeling embarkerte KV «Harstad». En gruppe norske spesialsoldater var på vei ut for å borde den russiske tråleren, i media ble det hevdet at dette ble avblåst da helikopteret brukte for mye drivstoff, og ikke kunne rekke frem til skipet. På grunn av høy sjø ble det vurdert som uforsvarlig å å låre lettbåt fra KV «Svalbard». 

I løpet av natt til 19. oktober tok «Elektron» seg inn i russisk farvann. De norske kystvaktskipene ble liggende og avvente ved grensen, men fikk senere tillatelse til å gå inn i russisk farvann for å få inspektørene overlevert.

På morgenen 20. oktober ble inspektørene overført fra «Elektron» til et russisk marinefartøy.

Eksterne lenker
---------------

* Masteroppgave av Sigrid S Engebretsen-Skaret som omtaler hendelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Fleeing trawler in Russian waters» **(engelsk)**. 19. oktober 2005. Besøkt 23. juli 2018.
2. ↑  «Norway officials 'to be returned'» **(engelsk)**. 19. oktober 2005. Besøkt 23. juli 2018.
3. 1 2  «Overleveres i morgen tidlig». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 19. oktober 2005. Besøkt 23. juli 2018.
4. 1 2  «Da norske spesialsoldater sto klare til å borde russisk tråler på rømmen». *www.nordlys.no* **(norsk)**. 15. desember 2013. Besøkt 23. juli 2018.  *Det er to forskjellige grupper av soldater.*
5. ↑  «Marinejegere skulle borde «Elektron»». *Aftenposten*. Besøkt 23. juli 2018.
6. ↑  Torgersen, Hans Henrik. «Ville ta «Elektron» med makt». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 23. juli 2018.
7. ↑  NRK (20. februar 2006). «Norge naiv i Elektron-saken». *NRK*. Besøkt 3. mai 2023.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Bane NOR Jernbaneskolen** er et utdanningssenter for jernbanesektoren, organisatorisk underlagt Bane NOR. Skolen blei oppretta i 2005, som en konsekvens av at Jernbaneverket fikk ansvaret for utdanning av lokomotivførere gjennom en offentlig fagskole for yrket. Skolen tilbyr en rekke korte og lange kurs innen forskjellige jernbanefag – sveisekurs, sikkert arbeid ved spor, leder for elsikkerhet, hovedsikkerhetsvakt og en mengde repetisjonskurs og faglige kurs for montører og lærlinger innen jernbanefeltet. Fra 2019 er Norsk jernbaneskole en del av Bane NOR.

Skolen omfattet tidligere (2005–2018) lokomotivførerutdanningen. Norsk fagskole for lokomotivførere, eller Lokførerskolen, som nå er en del av Jernbanedirektoratet. 

Skolen har sin hovedaktivitet på Grorud i Oslo, i de gamle lokalene til Jernbaneverkets signalskole. Mange kurs gjennomføres andre steder, blant annet i Trondheim, der skolen en periode hadde en liten avdeling med førerkurs for kjøring av arbeidstog. Skolen fikk en stor utvidelse av bygningsmassen våren 2010, og våren 2011 åpnet et simulatorsenter ved skolen, med egen simulator for togledere.

Norsk jernbaneskole har i 2018 rundt 40 ansatte. Skolen er organisatorisk delt i to fagavdelinger samt en driftsavdeling: Trafikk (internopplæring for togekspeditører og togledere til Bane NOR), og avdeling for jernbanefag (kurs innen bane, spor, signaler, strømforsyning og trafikksikkerhet). 

Norsk Jernbaneskole må ikke forveksles med NSB Kompetansesenter (NSB-skolen), sjøl om begge disse historisk har sitt utspring i den samme jernbaneskolen, den gang alt som var jernbane i Norge var en del av NSB. Norsk jernbaneskole må heller ikke blandes med «Jernbaneskolen», som er et undervisningsbygg tilhørende Teologisk Fakultet ved Universitetet i Oslo. Sjølve jernbaneutdanninga flytta ut fra dette bygget alt i 1992 (da til Tomtekaia ved Oslo S), men navnet på bygget er beholdt.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
**Arnt Sommerlund** (født 4. mai 1967 i Tromsø) er daglig leder i Aukra Næringsforum (fra 1. januar 2015). Han var fra 19. juni 2015 og ut 2023 også innleid som daglig leder i GassROR IKS. 

Han var i perioden fra 1. oktober 2013 til 31.12 2014 prosjektleder for "Hvor har du det fra?" - Kampanjen for journalistikken , som var en nasjonal kampanje i regi av alle presseorganisasjonene samt TV2 og NRK. Kampanjens mål var å formilde verdien av uavhengig journalistikk i redigerte medier.

Sommerlund var spesialrådgiver i Helse Midt-Norge RHF (Internett/web-kvalitet) våren 2013. Han var kommunikasjonssjef i Helse Møre og Romsdal HF (2011-2012), i det som tidligere var Helse Nordmøre og Romsdal HF (2007-2011) .

Sommerlund var ansvarlig redaktør i Romsdals Budstikke fra 2001 til 2006. I perioden 2004 og 2006 var han i tillegg til redaktør også adm. direktør i Romsdals Budstikke. Sommerlund har også vært ansvarlig redaktør i ITavisen.no, nyhetssjef i Telecom Revy, webredaktør ved Universitetet i Oslo og journalist i *iTromsø* (tidligere *Bladet Tromsø*).

Sommerlund var i perioden 2009 til 2012 styreleder i Bjørnsonfestivalen, en internasjonal litteraturfestival.

Referanser
----------

1. ↑  «Aukra Næringsforum  » Sommerlund ny leder i Aukra Næringsforum». *aukra-naeringsforum.no*. Besøkt 9. september 2016.
2. ↑  «Han skal lede journalistkampanje». Besøkt 9. september 2016.
3. ↑  NRK. «RB-redaktør til helseforetak». Besøkt 9. september 2016.
4. ↑  «ITavisen-redaktør til Romsdals Budstikke». Besøkt 9. september 2016.
«Vale» har flere betydninger.

**Port Vale Football Club** er en engelsk fotballklubb. Klubben ble stiftet i 1876 etter et møte i Port Vale House (hvor klubben har sitt navn fra), og ble valgt inn i The Football League i 1892. Klubben hadde en god periode med suksess på 1950-tallet, hvor de spilte i en semifinale til FA-cupen i 1954 samt vant to divisjonstitler. Klubbens største rivaler er nok Stoke City FC og Crewe Alexandra FC.

**«The Valiants»**, som er kallenavnet til Port Vale, spiller hjemmekampene sine på Vale Park i bydelen Burslem i Stoke-on-Trent. Byen Stoke-on-Trent ligger i den engelske regionen Vest-Midlands, omtrent midt mellom Manchester og Birmingham. Klubben er en av få engelske klubber på toppnivå som ikke er oppkalt etter et geografisk sted. 

Blant klubbens tilhengere er artisten Robbie Williams som vokste opp i Stoke-on-Trent. Han eier en stor del av klubben gjennom aksjer. For videospillet FIFA 2000 bidro han med en sang, *It's Only Us*, på den betingelse at Port Vale Football Club ble inkludert i spillet. 

En av klubbens profiler er blant andre spilleren Chris Birchall som har 43 landskamper for Trinidad og Tobago. Samtidig som han spilte for Port Vale spilte han også tre landskamper for Trinidad og Tobago under Verdensmesterskapet i 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Port Vale FC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Spillerstall fra Transfermarkt

| * v
* d
* r
EFL League One 2023–2024 |
| --- |
|  | 
* Barnsley
* Blackpool
* Bolton
* Bristol Rovers
* Burton
* Cambridge
* Carlisle
* Charlton
* Cheltenham
* Derby
* Exeter
* Fleetwood
* Leyton Orient
* Lincoln
* Northampton
* Oxford United
* Peterborough
* Port Vale
* Portsmouth
* Reading
* Shrewsbury
* Stevenage
* Wigan
* Wycombe

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Thomas «Tom» Wilhelmsen** (født 18. august 1911 i Tønsberg, død 7. mai 1978) var en norsk skipsreder og filantrop.

Han var sønn av skipsreder Wilhelm Wilhelmsen (1872–1955) og Engelke Julie Engelhart. Hans farfar var skipsreder Wilhelm Wilhelmsen (1839–1910) som i 1861 startet rederiet Wilh. Wilhelmsen, mens hans morfar var statsråd Thomas von Westen Engelhart.

Etter examen artium i 1929 var han til sjøs ett år før han tok et år ved Oslo handelsgymnasium. Så fulgte en periode med utplassering på familierederiets kontorer i Paris, Dunkerque, London, Antwerpen og Hamburg, før han i 1936 ble avdelingssjef i Oslo for Den norske Afrika-Australialinje. Dette året ble han også gift. På sin fødselsdag i 1938 ble han medinnehaver. Han var i tilbakeleveringskomitéen for Nortraship mellom 1945 og 1947 og medlem av Tonnasje- og Fraktavgiftsutvalget i 1948. Han ble også generalkonsul for Sør-Afrika.

Tom Wilhelmsen var også svært opptatt av natur og blomster og hadde landsted på Husøy (Tønsberg). Videre var han sterkt engasjert i kunst, spesielt opera og ballett. I 1965 opprettet han Skipsreder Tom Wilhelmsens stiftelse, som siden 2009 har delt ut Tom Wilhelmsens Opera- og Ballettpris. Han var gift med billedhugger Valborg Cecilie «Ba» Dedekam (1914–2010). De var foreldre til Wilhelm Wilhelmsen (1937–2020), Finn Wilhelmsen (1939–2013), Cecilie Paus (f. 1943) og Helen Juell (f. 1947), som ble hovedeiere i rederiet etter farens død. Blant Tom Wilhelmsens barnebarn er Thomas Wilhelmsen, Pontine Paus og Olympia Paus.

Referanser
----------

1. 1 2   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
4. ↑  Tom Wilhelmsen i Store norske leksikon.
5. ↑  Kjell Bækkelund, *Tom Wilhelmsen*, nekrolog i spalten *Tramp i klaveret*, 9. mai 1978.
6. ↑  Olsen, Kr. Anker (1961). *Wilh. Wilhelmsen i hundre år*. Oslo: Wilh. Wilhelmsen.  [100-årsjubileumsbok for Wilh. Wilhelmsen]
7. 1 2  *Tom Wilhelmsen 50 år* i VG den 17. august 1961.
8. ↑  Leif B. Lillegaard (1986). *Over alle hav*. Oslo: Atheneum. ISBN 8273341267.  [125-årsjubileumsbok for Wilh. Wilhelmsen]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Byggfellesskap** (tysk *Baugemeinschaft* eller *Bauherrengemeinschaft*) er et organisert fellesskap av flere private byggherrer som sammen planlegger og oppfører bygninger, og senere tar bygningene i bruk. 

Deltakerne i byggfellesskapet kan organisere seg i et aksjeselskap, samvirke eller andre organisasjonsformer, som kan stå som en juridisk part i en byggeprosess. Når bygget står ferdig, kan beboerne organisere seg i et borettslag, leie av eget selskap eller utvikle en annen modell, som er egnet til å videreføre intensjonene i fellesskapet. 

I Tyskland er byggfellesskap en vanlig utviklingsmodell for oppføring av boliger. I Tübingen, Vauban og Berlin har byggfellesskap vært en kjent modell siden 90-tallet. Ofte er dette innovative boligprosjekter som tilbyr andre boformer og mer deltakelse i planlegging og bygging enn det som er vanlig, som bofellesskap og selvbygging.

I Norge er begrepet relativt nytt, selv om selvbyggerlagene kjent fra 1970-tallet og den bergenske Selegrendbevegelsen planla og bygget boliger i fellesskap. det er hovedsakelig Helen & Hard med sitt boligprosjekt Vindmøllebakken i Stavanger, som har gjennomført boliger med beboerdeltakelse i planlegging i nyere tid. Arkitektkontoret Fragment er en annen pådriver for byggfellesskap med prosjektet for kunstnerboliger for Unge Kunstneres Samfund, mens Nøysom Arkitekter sine «eksperimentboliger» på Svartlamon er et eksempel på innovativ boligutvikling med stor grad av beboerdeltakelse. I Norge finnes også en rekke byggfellesskap bestående av pårørende til utviklingshemmede barn, som Tamino  i Oslo, og nabolag som Skyttertunet  i Kongsberg, utviklet av eldre par med voksne barn som har flyttet ut. 

I 2022 ble Foreningen for byggfellesskap[] startet for å jobbe for interessene til byggfellesskap i Norge. I 2023 åpnet foreningen for ordinært medlemskap.

Se også
-------

* Bofellesskap

Referanser
----------

1. ↑  Eriksen Skajaa Arkitekter (2016). «Pollen Nº 3 – Gjør Det Selv» (PDF). s. 24.
2. ↑  Frank Båtbukt (2016). «SELVBYGGER I BY. Selvbygging som verktøy for boligbygging og byutvikling» (PDF). s. 170.
3. ↑  Kristien Ring (2016). «Reinventing density: how baugruppen are pioneering the self-made city» (Webside).
4. ↑  Eriksen Skajaa Arkitekter (2016). «Pollen Nº 3 – Gjør Det Selv» (PDF). s. 24.
5. ↑  Ole Harald Dale (2019). «Byggeindustrien - Vindmøllebakken Bofellesskap» (Webside).
6. ↑  Andreas Breivik (2019). «Kunstkritikk - Kunstnerboliger kan bli en realitet» (Webside).
7. ↑   (Webside) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
8. ↑   (Webside) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
*Se også: Johannes menighet*
Johanneskirken
**Johannes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bergen domprosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Johanneskirken.

Johannes' kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergen domprosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Fra 1. januar 1885 ble Domkirkens sogn delt i to, ved at Johannes menighet ble skilt ut, og opprettet som eget sognekall fra 1. januar 1982. St. Jakob sogn ble skilt ut fra Johannes i 1957.

Fra 1. januar 2002 ble Johannes og øvrige menigheter i Bergen sentrum slått sammen til Bergen domkirke prestegjeld, etter vedtak i Kirke-, utdannings- og forskningsdep.

Referanser
----------

1. ↑  *Johanneskirken 100 år*. Menigheten. 1994. s. 65,92.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
3. ↑  «Bergens tidende 2001.07.10». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 10. juli 2001. s. 2.
4. ↑  «Dagen (Bergen) 2001.11.17». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 17. november 2001. s. 7.
5. ↑  *Årbok for Den norske kirke*. 2002. s. 192.
**Arill Ingvald Riise** (født 1958 i Sæbø i Ørsta kommune) er en norsk journalist og programleder på TV.

Riise begynte i NRK i 1983. Tiden i NRK omfattet også programleder for *Norge Rundt*, *Dagsrevyen*, *Sommeråpent* og VM på ski i Trondheim 1997. Han var nyhetsanker i Dagsrevyen inntil han sluttet sommeren 2003. Høsten samme år tiltrådte han stillingen som informasjonsleder i Fiskebåtredernes Forbund. I august 2006 begynte han som programleder i *God morgen, Norge* på TV 2. Han var senere programleder for debattprogrammet *Landstinget* på TV 2, før han ble tilknyttet kanalens avdelingskontor i Ålesund. Fra høsten 2010 utgjorde Riise, sammen med Mah-Rukh Ali, den nye ankerduoen for TV 2 Nyhetenes hovedsendinger klokken 18.30 og 21. I 2014 ledet han TV 2s OL-morgen- og -dagsendinger fra Sotsji sammen med Annemarta Giske. Riise ble tildelt prisen som «Årets nynorskbrukar» av Nynorsk kultursentrum i 2012, Kringkastingsprisen i 2016 og Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar i 2021. Sommeren 2015 var han programleder i *God sommer Norge* på TV 2. Riise har samfunnsvitenskapelig utdanning fra Universitetet i Bergen.

Da han var 9 år gammel ble familiens bolighus på Rise gården ved Hjørundfjorden tatt av snøskred. Hans yngre bor omkom og Arill Riise overlevde såvidt etter å ligget begravd under snømassene. Et eldre ektepar i nabohuset omkom.

Bibliografi
-----------

* *Blå fjordar, blått blod* (Samlaget, 1994)
* *Livet på Sunnmøre blant bona og dæmmagutta* (1998)
* *Sild og Grandiosa* (2006)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store norske leksikon, besøkt 25. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.regjeringen.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kulturdepartementet (31. mai 2021). «Kulturdepartementets nynorskpris for journalistar til Siri Kleiven Strøm og Arill Riise i TV 2». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 24. juni 2021.
4. ↑  Pressekontor, Nynorsk (28. mai 2021). «Siri Kleiven Strøm og Arill Riise i TV 2 får nynorskprisen for journalistar». *Framtida* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 17. desember 2023.
5. ↑
6. ↑  Flatekvål, Bente-Line S. (9. november 2013). «Hele familien ble tatt av raset». *Bergensavisen* **(norsk)**. Besøkt 24. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arill Riise – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Arill Riise på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Arill Riise hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) Arill Riise hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* (no) Arill Riise på allkunne.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Christopher Fredrik Hawkins Borchgrevink** (født 6. februar 1895 i Kristiania, død 25. februar 1941) var en norsk høyesterettsadvokat.

Borchgrevink gikk på Vestheim skole før han tok juridisk utdannelse. Han deltok så i den finske borgerkrigen på hvit side. Han var dommerfullmektig ved Nordmøre Sorenskriveri 1919–1921 og advokatfullmektig i Oslo 1921–1927, før han drev egen advokatforretning fra 1928.

Borchgrevink var aktiv i Fedrelandslaget, og var den som inviterte Vidkun Quisling inn i styret i Oslo-laget etter å ha blitt inspirert av Quislings bok *Russland og vi*. Han ble senere nært knyttet til Quisling og Johan Bernhard Hjort, og var med i kretsen rundt Nordisk Folkereisning, gruppen som kom til å danne kjernen partiet Nasjonal Samling. Borchgrevink mente at Quisling var noe nytt i samfunnet da han var upåvirket av skillene i samfunnet og dermed stod utenfor klassekampen, og dermed burde lede en nasjonal kollisjonregjering utgått av Bondepartiet.

Borchgrevink skilte lag med Quisling før sistnevnte ble fører for Nasjonal Samling. Under andre verdenskrig samarbeidet han tett med Ordenspoliti-sjef Ola Fritzner, som spilte et dobbeltspill med både medlemskap i NS og tilknytning til Hjemmefronten.

Han utga flere bøker, blant annet *Den finske revolusjon* (1927) og *Norsk Reisning* (1933).

Bibliografi
-----------

* Borchgrevink, Christopher (1933). *Norsk reising*. no#: [s.n.]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Brochmann, side 36
2. ↑  Dahl, side 158
3. ↑  Høidal, side 52
4. ↑  Høidal, side 83
5. ↑  Dahl, side 225
6. ↑  Høidal, side 95-96
7. ↑  Berentsen, side 85

Litteratur
----------

* Berentsen, Aksel, red. (1949). *Ola Fritzner : en norsk kapteins kamp før og etter frigjøringen*. I kommisjon hos Arne Gimnes forlag.
* Brochmann, Georg, red. (1938). *Studentene fra 1913*. Bokkomiteen for studentene fra 1913.
* Dahl, Hans Fredrik (1991). *Vidkun Quisling : En fører blir til*. Aschehoug. ISBN 8257409049.
* Høidal, Oddvar (1988). *Quisling : en studie i landssvik*. Universitetsforlaget. ISBN 8200184013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Arktisk Næringsdrift A/S** (stiftet 24. juni 1929) var et norsk selskap som drev med fangst på Øst-Grønland og drift av Myggbukta radio på vegne av den norske stat.

Sentrale initiativtakere til etableringen av selskapet var fangstmannen Hallvard Devold og lederen av Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser (NSIU), Adolf Hoel. Adolf Hoel var selskapets leder frem til 1945. Arktisk Næringsdrift ble drevet gjennom NSIU og fra 1948 gjennom Norsk Polarinstitutt.

Frem til etableringen av Arktisk Næringsdrift i 1929 var det fangstfolkene selv som utrustet de fleste ekspedisjoner. Selskapets folk hadde fri reise og utrustning, men stod for våpen og proviant selv. Som mottytelse beholdt selskapet 40% av skinnfangstens og 25% av laksefangstens bruttoverdi, resten tilfalt fangstmannen. Skinnet kom hovedsakelig fra fjellrev, både hvitrev og blårev.

Den norske fangstvirksomheten på Øst-Grønland ble avsluttet i 1959, men selskapet ble ikke nedlagt i påvente av andre forretningsmessige muligheter på Øst-Grønland. Etter ønske fra Industridepartementet, som var en av aksjonærene, ble det på ekstraordinær generalforsamling 26. mai 1981 vedtatt å oppløse selskapet.

Arkiv
-----

Selskapets arkiv oppbevares ved Statsarkivet i Tromsø.

Referanser
----------

1. ↑  Adolf Hoel: Ishavsfangst – fangstnæring Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Statsarkivet i Tromsø. «Arkivkatalog Arktisk Næringsdrift AS». Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 30. oktober 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Times Square
**Times Square** er et lite område av Manhattan i byen New York. Området er avgrenset av 6. og 9. aveny fra øst mot vest og av 39. og 52. gate fra sør mot nord. Sentrum i dette området dannes der Broadway krysser 42. til 45. gate og er et hektisk kulturelt og kommersielt knutepunkt. Mange av New Yorks mest berømte teatre ligger her i tillegg til TV-stasjoner (bl.a. MTV), banker, opplevelsessentre og andre mediaselskaper som Reuters og Viacom. Times Square er det eneste området i byen som påbyr leietakere å montere utvendige neonreklamer, noe som har gjort stedet til et spektakulært ikon for byen New York.

Times Square har sitt navn etter avisen *The New York Times*, som flyttet sitt hovedkvarter hit i 1904.

Hver nyttårsaften samles tusenvis av mennesker på Times Square for å hilse det nye året velkommen.

Eksterne lenker
---------------

* Times Square webkameraer
* The Times Square.Com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Letitia James ble i 2019 Attorney general) i New York.
**Staten New Yorks sivile søksmål mot Donalt Trump-konsernet (2019–)** startet 2. oktober 2023. Kravet var 250 millioner dollar. New York Supreme Court avgjorde i februar 2024 at Trump skulle bøtlegges med 355 millioner dollar pluss renter, og midlertidig utestenges fra å gjøre forretninger i New York.

Saksgang
--------

Attorney general i New York Letitia James reiste i 2022 sivilt søksmål mot Donald Trump med krav om betaling av 250 millioner dollar. Trump ble beskyldt for å ha manipulert regnskapene for sine eiendommer ved å hevde at de var 3,6 milliarder dollar mer verdt enn realverdien. Etterforskningen hadde da pågått i mer enn tre år.Trump var innkalt til avhør i New York 10. august 2022.

Regjeringsadvokat James er medlem i Det demokratiske parti (USA), og Trump beskyldte henne for å ha politiske motiver for å saksøke ham.

I en forhåndsavgjørelse 26. september 2023 avsa en dommer i New York kjennelse for at Trump hadde gitt uriktige opplysninger til banker og kredittinstitusjoner om sine eiendommer med mer enn 3,6 milliarder dollar.

Den 14. september saksøkte Trumps advokater dommeren Arthur Engoron som de hevdet forhindret forsvaret ved å ikke begrense sakens omfang. 28. september avviste en ankedomstol Donald Trumps forespørsel om å utsette saken.

I februar 2024 ble Donald Trump bøtelagt med mer enn 355 millioner dollar av New York Supreme Court og midlertidig utestengt fra å gjøre forretninger i New York på grunn av Trump-organisasjonens angivelige økonomiske svindel.

Referanser
----------

1. ↑  «Heated arguments mark Trump Organization hearings in two New York courts - CBS News». *www.cbsnews.com* **(engelsk)**. 22. november 2022. Besøkt 27. september 2023.
2. 1 2  Marthe Knutsen og Mathilde Moe Kaupang (10. august 2022). «Trump i avhør: – Jeg nekter å svare». NRK. Besøkt 5. april 2023.
3. ↑  «Donald Trump and his company "repeatedly" violated fraud law, New York judge rules - CBS News». *www.cbsnews.com* **(engelsk)**. 26. september 2023. Besøkt 27. september 2023.
4. ↑  «Court rejects Donald Trump’s bid to delay trial in wake of fraud ruling that threatens his business». *AP News* **(engelsk)**. 28. september 2023. Besøkt 29. september 2023.
5. ↑  «Trump Fraud Trial Penalty Will Exceed $450 Million». *The New York Times* **(engelsk)**. 16. februar 2024. Besøkt 18. februar 2024.
6. ↑  «Dom 16. februar 2024» (PDF). 16. februar 2024. Besøkt 18. februar 2024.
**Michael McKevitt** (1949–2021) var en irsk republikaner som var leder av den paramilitære organisasjonen, the Real IRA.

Bakgrunn og aktivitet
---------------------

McKevitt ble med i Den provisoriske IRA under utbruddet av the Troubles. I februar 1975 ble han skutt i kneet av Den offisielle IRA under en feide mellom de to organisasjonene.

McKevitt ble utvist fra gruppen the Real IRA, etter en uenighet mellom en gruppe av Real IRA-fanger i Portlaoise Prison og ledelsen. Fangene utstedte en erklæring som krevde at ledelsen skulle gå av og hevdet at et kriminelt element hadde tatt over. McKevitt og hans tilhenger dannet en gruppe som het *the New Republican Forum*.

Referanser
----------

1. ↑   Belfast Telegraph, «Former Real IRA leader Michael McKevitt dies following illness», utgitt 2. januar 2021, besøkt 19. februar 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  CAIN website.
3. ↑  New Republican Forum Arkivert 20. februar 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Romolo Carboni** (født 9. mai 1911 i {{Fano]] i Italia, død 2. september 1999) var en italiensk katolsk prelat fra den katolske kirke som viet hele sin karriere til Den hellige stols diplomatiske tjeneste. Han ble titulærerkebiskop i 1953 og tjente som apostolisk nuntius fra 1953 til 1986, til sist i 17 år som apostolisk nuntius til Italia.

Liv og virke=
-------------

### Bakgrunn

Romolo Carboni ble ordinert til prest den 31. mars 1934. For å forberede seg på en diplomatisk karriere gikk han inn på det pavelige diplomatakademi i 1934.[1] Han begynte i den diplomatiske tjenesten 15. september 1937. Hans tidlige oppdrag var posteringer til Haiti, USA, og i Roma fra 1945 til 1953.[2]

### Apostolisk delegat til Australia, New Zealand og Oceania, titulærerkebiskop

Den 28. september 1953 utnevnte pave Pius XII ham til titulærerkebiskop av *Sidon* og apostolisk delegat til Australia, New Zealand og Oceania.[3] Han ble bispeviet den 25. oktober 1953 av kardinal Pietro Fumasoni Biondi. I 1961 ble en samling taler han holdt mens han var på disse poster publisert på engelsk som *An Apostolic Delegate Speaks*, med en bokomslag som sa *«En våken, progressiv katolsk erkebiskop sier sin mening».*[4] Han var en kraftfull taler og behersket engelsk flytende. I Australia var han en tydelig offentlig talsmann for lekkatolske politiske organisasjoner, [2] med innfallsvinkler som de australske biskopene motarbeidet. 

Én studie tegner et negativt bilde av Carbonis status: *«Det er ikke klart at Carboni var godt ansett i Vatikanet .... Det ser ut til at Carbonis tilsynelatende selvpromotering opprørte noen av hans geistlige kolleger .... Carboni var ikke en stor hitter i Roma.»* Vatikanet avviste til slutt hans standpunkt.[5]

### Nuntius til Peru

Den 2. september 1959 utnevnte pave Johannes XXIII ham til apostolisk nuntius til Peru.[6] Hans støtte til politiske og kirkekonservative viste seg å være kontroversiell.[7]

### Nuntius til Italia

Den 23. april 1969 utnevnte pave Paul VI ham til apostolisk nuntius i Italia.[8]

Han trakk seg etter utnevnelsen av sin etterfølger, Luigi Poggi, den 19. april 1986.[9]

Han døde 2. september 1999.[10]
**Dār ul-Funun** (persisk: دارالفنون‎ , som betyr "polytechnic college"), er den eldste vestlige høyere utdanningsinstitusjonen i Iran, etablert av den kongelige Vesiren til Nasereddin Shah i 1851.

Introduksjon
------------

Grunnlagt av Amir Kabir, den gang den kongelige Vesiren til Nasereddin Shah, Persias Shah, ble Dār al-Funun opprinnelig konseptualisert som en polyteknisk skole for å trene øvre klasse persiske ungdommer innenfor Medisin, Ingeniørvitenskap, militærvitenskap, og geologi. Den var lik i omfang og formål til amerikanske landbruksuniversiteter som Purdue og Texas A&M. Som dem utviklet den seg og utvidet sitt mandat i løpet av de neste hundre årene, og ble til slutt Universitetet i Teheran.

Instituttet ble planlagt av den iranske utdannede Mirzā Rezā Mohandes (fa), og bygget av arkitekten *Mohammad-Taqi Khān Memār-Bāshi* (fa) under tilsyn av Qajar-prinsen *Bahrām Mirzā*. Fasiliteter som en forsamlingssal, et teater, bibliotek, kafeteria og et forlag ble bygget for instituttet. I 1930 ble bygningen ødelagt av Mirzā Yahyā Khan Qarāgozlu (også kjent som *Etemād od-Dowleh*), da utdanningsminister, og ble gjenoppbygget basert på russisk ingeniørdesign. Mange deler av instituttet ble senere absorbert og slått sammen med det nyetablerte Tehran University|Universitetet i Teheran. Medisinfakultetet, for eksempel, var spesielt etterfølgeren til Dār ul-Funun sin medisinske avdeling, etablert i 1851, som hadde blitt til School of Medicine (Madreseh-ye Tebb) i 1919. Den eksklusive skolen trente 287 studenter innen 1889 og hadde utdannet 1100 studenter innen 1891. I løpet av denne tiden besto fakultetet av 16 europeiske og 26 iranske professorer.

Liste over presidenter
----------------------

* Mirza Mohammad-Ali Khan Shirazi (1851–52)(fa)
* Aziz Khān Mokri (1852)(fa)
* Mirzā Mohammad Khān *Amir-Tumān* (1852–57)
* Ali-Qoli Mirzā *Etezād os-Saltaneh* (1857–80)fa)
* Ali-Qoli Khān Hedayāt *Mokhber od-Dowleh* (fa) (1880–96)
* Jafar-Qoli Khān Hedāyat *Nayyer ol-Molk* (fa)
* Mohammad-Hossein Khān *Adib od-Dowleh*
* Rezā-Qoli Khān Hedāyat *Nayyer ol-Molk* (fa) (1896–1906)

Referanser
----------

1. ↑  I versform kan kupletten oversettes som: *Kable er den som er vis – Lykke fra visdom vil oppstå*.
2. ↑  For en illustrert rapport om Dar ol-Fonoun, se: Hamid-Reza Hosseini, *Dar ol-Fonoun in want of love* ("Dar ol-Fonoun dar hasrat-e eshgh"), på persisk, Jadid Online, 22. september 2008,. De relevante fotografiene (totalt 15) kan sees her: .
3. ↑  *Encyclopædia Iranica*:
**Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais** (1795/1796 – 1840) var en fransk sjakkspiller og ansett som verdens beste i sin tid.

Bakgrunn
--------

La Bourdonnais ble født på den franske øya Réunion i Det indiske hav i 1795. Han lærte sjakk i 1814 og begynte å ta spillet seriøst i 1818, da han spilte jevnlig på Café de la Régence i Paris. Han tok timer hos Jacques François Mouret, hans første sjakklærer og i løpet av to år ble han en av de beste spillerne som besøkte kafeen.

La Bourdonnais ble tvunget til å leve av å spille sjakk etter han tapte formuen i dårlige investeringer.

Uoffisiell verdensmester
------------------------

La Bourdonnais beseiret sin sjakklærer Alexandre Deschapelles i 1821, og fra da av og fram til sin død i 1840, ble Bourdonnais regnet som uoffisiell verdensmester i sjakk (det var ingen offisiell tittel på den tiden). Den mest kjente kampserien, og som i datiden ble ansett som et verdensmesterskap, var mot Alexander McDonnell i 1834.

Han døde uten midler i London i 1840 etter å ha solgt unna alle eiendelene, inkludert klærne, for å dekke gjeld. George Walker ordnet det slik at han ble begravet bare et stenkast unna rivalen Alexander McDonnell i Londons Kensal Green kirkegård.

Han var sønnesønn av Bertrand-François Mahé de La Bourdonnais.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Chessgames.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Philip W. Sergeant, *A Century of British Chess*, David McKay, 1934, s. 39.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
En elveos ut i Hemnfjorden gjennom sentrum Kyrksæterøra
**Hemnfjorden** er ei fjordarm av Trondheimsleia langs kommunegrensa mellom Heim og Hitra (tidligere Snillfjord) og mellom Heim og Orkland (tidligere Snillfjord) i Trøndelag. Fjorden strekker seg 25 kilometer sørover til Kyrksæterøra i botn av fjorden, men medregna sidefjorden Snillfjorden er lengda 30 kilometer. Hemnfjorden er 410 meter dyp på det dypeste.

Fjorden har innløp mellom Ytterøya i sørvest og Hemnskjel i nordøst. Den ytterste delen av fjorden er vid med ei bredde på 5-6 kilometer, og i denne delen ligger flere øyer, som Stamnesøya, Fugløya, Jamtøya og Tynsøya. Sør for Tynsøya strekker Åstfjorden seg østover til Åstsjøen. Det ligger få større bosetninger i denne delen av fjorden, men før fjorden smalner inn ligger grenda Heim på vestsida. Ved Heim smalner fjorden og skifter navn til Bjørkøyfjorden, som er 1,5-2 kilometer brei. Helt sør i Bjørkøyfjorden ligger Tannvikvågen. Sør for Tannvikvågen blir fjorden breiere igjen og skifter tilbake til navnet Hemnfjorden. Her deler fjorden seg også i to. Hemnfjorden fortsetter sørvestover til Kyrksæteræra, mens Snillfjorden går inn til tettstedet Krokstadøra.

I den indre delen av Hemnfjorden går Fv300 langs vestsida av fjorden, mens Fv301 går på østsida. Fra Tannvikvågen går Fv305 nordover langs et lite stykke av fjorden, og i de ytre delene går Fv292 på østsida.

Referanser
----------

1. ↑  Hemnfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Hipp hipp hipp Hurra!*** er et musikkverk med tekst og komposisjon av Tore Magnus Pettersson. 

Verket ble skrevet da Pettersson ble bedt om å holde 17. mai-talen ved Tenor skole i Indre Østfold kommune i 1985. Urfremførelsen var enkel: Gitar og sang ved opphaveren selv og med spontan deltagelse fra forsamlingen i refrenget. 

I 1986 skrev Petterson et større arrangement til *Hipp hipp hipp Hurra!*, hvor komposisjonen illuderer et janitsjarorkester med følgende instrumenter: fløyte, klarinet, 1. trompet, 2. trompet, trombone, tuba, slagverk, foruten sangsolist og kor. 

Med Petterson som dirigent, gjorde NRK opptak av verket i mai 1986. Og *Hipp hipp hipp Hurra!* ble første gang kringkastet natt til 17. mai 1986 i NRK's radioprogram Borgulfsen. 

Da det ble klart at nasjonaldagsfeiringen 2020 ikke ville bli gjennomført på tradisjonell måte på grunn av koronapandemien, friga NRK verket for allmennheten.

Til nasjonaldagsfeiringen i 2021 ble en ny og mer energisk versjon utgitt. Oslo kommune valgte å bruke denne versjonen til å fronte hovedstadens digitale «17. mai-program 2021».

Teksten
-------

I teksten til *Hipp hipp hipp Hurra!* beskriver Pettersson det historiske forløpet av Norges nasjonaldagsfeiring fra 1814 og frem mot vår tid. Til avslutning bringer teksten frem en visjon om verdensomspennende fred og fordragelighet.

Referanser
----------

1. ↑  «15. mai - Klassisk vorspiel». NRK Radio. 15. mai 2020. Besøkt 8. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hipp hipp hipp Hurra!* på Spotify Rediger på Wikidata
**14. armé** (*Fourteenth Army*) var en armé i British Army med mannskaper fra ulike deler av Det britiske imperiet som kjempet i felttoget i Burma under annen verdenskrig.

Armeen ble dannet i Britisk India i 1943, i forbindelse med etableringen av South East Asian Command (SEAC) og en større omstrukturering av styrkene som kjempet mot Den keiserlige japanske hær. 14. armé var under kommando av generalløytnant William Slim og ble del av 11. armégruppe.

De vesentligste underliggende forbandene var IV korps i Assam og XV korps i Arakan. I den første delen av 1944 hadde armeen også en grad av operativ kontroll over den amerikanske og kinesiske Northern Combat Area Command, og geriljastyrken Chindits som opererte bak fiendens linjer under generalmajor Orde Wingate.

Referanser
----------

1. ↑  «William Slim: The soldiers’ soldier». National Army Museum. Besøkt 27. februar 2024. «Field Marshal William Slim is best known for commanding Fourteenth Army in Burma during the Second World War (1939-45). He inherited a disastrous situation which, with pragmatic skill and quiet charisma, he turned to ultimate victory.»
Reklameplakat for Cirkus Empress' forestillinger  Foto: Nasjonalbiblioteket 
På denne reklameplakaten er sirkusnavnet skrevet Cirkus *Empres*, som er i tråd med eldre rettskrivningsregler.  Foto: Nasjonalbiblioteket 
**Cirkus Empress** var et norsk sirkus som drev turnévirksomhet med enkelte avbrudd fra 1915 til 1928 og fra 1931 til 1959.

Sirkuset ble startet av ekteparet Hartvig Ingolf Mork Berg Leonardi (1888–1956) og Anna Mundeling (1883–1961). De opptrådte sammen som trapesartister i det amerikanske storsirkuset Ringling Brothers Circus under tittelen *Les Leonardis*.

Etter å ha tjent opp en del startkapital, startet Leonardi-paret i 1915 opp Cirkus Empress i Norge. De fikk en del økonomisk støtte fra Annas sirkusfamilie i Danmark.

I 1930 gikk sirkuset konkurs etter et mislykket forsøk på å etablere turnévirksomhet også i Danmark, og da sprakk også ekteskapet. Anna overtok i 1931 restene av Cirkus Norge og gjeninnførte det gamle navnet Cirkus Empress. Hun ble senere gift på ny med sirkusmannen Ludvig Røsby, og sammen gjorde de Cirkus Empress til en blomstrende suksess helt fram til hun i 1959 ble syk og de måtte avvikle driften. Allerede i 1953 hadde Anna Leonardi blitt erklært 25 % ufør etter en bilulykke der hun ble alvorlig skadet.

Hun døde på Bakke i Flekkefjord, der sirkuset hadde sitt vinterkvarter.

Blant attraksjonene til Cirkus Empress var foruten akrobater og trapesartister flere dyrenumre, og i en annonse fra 1925 finner vi reklame for «75 personer, 16 hester, 9 isbjørne, hvalroser m. m. m.».

Den senere eieren av Cirkus Arnardo, Arne Arnardo (den gang Arne Otto Lorang Andersen), begynte sirkuskarrieren som stallgutt ved Cirkus Empress da han var fjorten år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  Turid Beth Hansen. «Fra gjøglere til moderne cirkus : Del 1 af 3 (arkivert)». www.cirkusscandinavia.dk. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 19. juni 2012.
2. ↑  Waage, Gry (1994). *Oslo i fest og glede*. Grøndahl Dreyer. s. 28. ISBN 8250420519. «Cirkus Globus og Cirkus London eksisterte omtrent samtidig, og det gjorde også Cirkus Empress med sin kvinnelige sirkusdirektør. Det var Cirkus Empress som for første gang viste 3 manesjer i sirkusteltet samtidig, slik de fortsatt gjør det i USA, men det ble ingen suksess.»
3. ↑  «Fru Leonardo får kr. 31,000 i skadeserstatning». *Telemark Arbeiderblad*. 23. juli 1953. «Den 69 år gamle kvinnelige sirkusdirektør, fru Anna Berg, eller Anna Leonardo, som eier det norske Cirkus Empress, er ved København byrett tilkjent en erstatning på 31,000 kroner etter en bilulykke hun var utsatt for den 26. januar i år utenfor København.»
4. ↑  Annonse i Nordlands Avis 22. september 1925 Arkivert 5. september 2005 hos Wayback Machine.
5. ↑  «Aldrende Arnardo». *Sarpsborg Arbeiderblad*. Norge;Østfold;;Sarpsborg;;;;. 12. januar 2008. s. 37.  Sjekk datoverdier i `|år=` (hjelp)CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
**Bronseplassen** er en rekonstruert gård fra bronsealderen som ligger langs fylkesvei 401 i Høvåg i Lillesand kommune i Agder. Gården viser hvordan våre forfedre levde for om lag 3 500 år siden. Det 25 meter lange og 8 meter brede langhuset er innredet slik folk levde på denne tiden, med plass for matlaging, oppbevaring av mat, soveplasser og rom for husdyrene. Langhusets byggematerialer er kumøkk, leire, kvister og torv. Foruten langhuset finnes det barkebåter, labyrint, offerplass og gravplass på stedet. det demonstreres også pil- og bueskyting, og en egen fruktbarhetslabyrint. Bronseplassen har urtehage med planter som har vært brukt brukt til mat og medisiner siden bronsealderen og fram til vår tid.

Stedet har en egen avdeling fra vikingtiden (700 – 1000 – tallet e.kr.) med rekonstuksjoner fra Osebergfunnet. Her er det satt opp et stort vikingtelt, drageseng, bruksgjenstander fra vikingtiden og Grindehus-smie. Bronseplassen har servering av mat med tilknytning til bronsealderen, og er åpen i sommermånedene mai-september.

Eksterne lenker
---------------

* Bronseplassen
* Attraksjoner
**Kulturparken Nor** arbeider med bygningsvern, informasjonsarbeid og kulturarrangementer. Kulturparkens hovedfokus er vern og forvaltning av den historiske eiendomsmassen i Schusslersveg på Kongsvinger som går under fellesbetegnelsen Kulturparken Nor. Kulturparken omfatter blant annet hovedbygningen på Nor gods som går under betegnelsen Nor Herregaard, eller på folkemunne Lundeby Nor eller Herregården.

Men eiendommen omfatter også godsekspedisjonsbygningen fra Arneberg stasjon som ble flyttet og gjenoppført i Kulturparken i 1990-årene. Eiendommen omfatter også en SEFRAK registrert sidebyging fra 1919.

Kulturparken Nors øvrige aktiviteter
------------------------------------

Kulturparken Nor arbeider i tillegg med informasjon om bygningsvern og interiørhistorie, og ga i 2013 ut kunstboken  *Sentiment*. Med jevne mellomrom produserer man ulike konserter og kulturarrangementer som blant annet utstillinger og historiske omvisninger.

Kulturparken Nor
----------------

Hovedbygningen på Nor er oppført i en tidlig sveitserstil, og ble tegnet og bygget av arkitekt og byggmester Johan Heinrich Günther Schüssler i perioden 1858-1859, for godseier Arne O. Lunderbye som var en av datidens største skogeiere. Hovedbygningen ble i 1919 bygget om til leiligheter, men ble til slutt vedtatt revet i 1991.

I 2001 ble både Stiftelsen Lunderbye-Nor og kultursenteret avviklet, og eiendommen ble overtatt av Kongsvinger Kommune som benyttet hovedbygningen som kontorer og lagerlokale. Etter dette var bygget gradvis i sterkt forfall igjen. I 2009 ble hele eiendommen solgt til Kjetil Strandabø og Jan Wilhelm Schüssler som gjennom Kulturparken Nor har totalrehabilitert eiendommen som historisk museum og kulturhus. Kulturparken Nor åpnet med konsert med Herborg Kråkevik 12. Juni 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «Norske jernbanestasjoner». *jernbane.origo.no*. Arkivert fra originalen 17. mars 2017. Besøkt 16. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Portrett av en khoikhoi i *New Student's Reference Book* fra 1914.
**Khoikhoi**-folkene («Folkefolk», mindre nøyaktig «menn av menn»), tidligere kjent ved det nedsettende uttrykket **hottentotter**, lever i det sørlige Afrika og inngår i khoisangruppen, der de regnes å være beslektet med san-folket. Disse tilhører kapoidene, urbefolkningen i det sørlige Afrika. Tradisjonelt har khoikhoiene vært gjetere, men også livnært seg som jegere og samlere. Den tradisjonelle religionen er animisme.

Begrepet *hottentott* er omstridt. Det er alminnelig antatt at navnet er av nederlandsk opprinnelse og at det ble tatt i bruk av nederlandskættede boere (eller *afrikandere*). Begrepet henviser til en særegenhet ved språket til folkeslaget, såkalte klikkelyder. Uttrykket har vært sett på som sterkt nedsettende (se rasisme), men blir brukt i en del eldre litteratur og delvis også av khoikoiene selv.

Se også
-------

* Kapoider
* Neger
* Kaffer

Referanser
----------

1. ↑  «Khoekhoe». *Encyclopædia Britannica*. Besøkt 15. januar 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Sigtunastiftelsen med kapellet i forkant
**Sigtunastiftelsen** er en svensk selvstendig kristen stiftelse, beliggende i Sigtuna. Den er ikke organisatorisk en del av Svenska kyrkan, men har faglige koblinger til denne.

Stiftelsen driver både hotell- og konferansevirksomhet, samt har et omfattende kulturtilbud og bibliotek med Sveriges største pressearkiv. Dette danner grunnlaget for forskervirksomhet. Kulturprogrammet består av forfatterbesøk, konserter, forelesninger, seminarer, samtalekvelder og retreater.

Stiftelsen var i 1915, og dagens bygg sto ferdig i 1917.

* KapelletKapellet
* Del av hotelletDel av hotellet
* KlokketårnetKlokketårnet
* Utsikt fra buegangenUtsikt fra buegangen

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Fra stiftelsens nettside». Arkivert fra originalen 10. november 2014. Besøkt 10. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigtunastiftelsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Sigtunastiftelsens nettsted
Mikal Syltens hefte *Hvem er Hvem i Jødeverden samt fortegnelse over fremmedes forretninger i Norge*, utgitt i fire omganger som vedlegg til hans antisemittiske *Nationalt Tidsskrift* (1916–1945). Han brukte hakekorset som emblem fra 1917
**Mikal Sylten** (født 29. juli 1873 i Bindal, død 27. november 1964 i Malmö) var en norsk antisemitt som ble dømt i landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig i Norge.

Han var typograf av yrke, og utga fra 1916 *Nationalt Tidsskrift*, et blad med jødefiendtlig og antisionistisk innhold som fra 1917 benyttet hakekors som emblem, lånt fra tyske ultranasjonalister som var begynt å ta det i bruk som «arisk rasemerke». Opplaget var på rundt 600 eksemplarer, mot slutten var det nede i 350.

Mest kjent var Sylten for publikasjonen *Hvem er hvem i jødeverden*, som utkom i fire utgaver: i 1925, 1932, 1939 og 1941. Det var en liten oppslagsbok i lommeformat med navn på og adresser til personer i Norge som Sylten formodet var jøder og som han dermed advarte mot. I et avisinnlegg 1925 reklamerer en leser for heftet slik: *Med ein slik skatt i lumma tarv ein ikkje ottast snyting og flaaing av høkerjøder og andre delikate «schnabeltiere».* Det tyske sikkerhetspolitiet i det okkuperte Norge under andre verdenskrig brukte håndboka som referanse, og Sylten hjalp tyskerne med å kartotekføre jøder i Norge.

Sylten var medlem av Quislings fascistparti Nasjonal Samling (NS) fra våren 1942, men var aldri aktiv i partiet. Han ble idømt ett år og tre måneders tvangsarbeid i 1948 i landssvikoppgjøret. 

I 1964 utvandret han til Sverige der ha døde i Malmø samme år.

Litteratur
----------

* Brattelid, Kristin: *Mikal Sylten : et antisemittisk livsprosjekt*. Hovedoppgave i historie, UIO, 2004. Sammendrag av hovedoppgaven[*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑   Klokkerbok for Bindal prestegjeld, Vassås sokn 1863-1883, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Budstikka, type referanse dødsannonse, utgitt 2. desember 1964[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Mikal Sylten i *Norsk Krigsleksikon*, fra digital utgave, Nasjonalbiblioteket
4. ↑  Dødsannonse, Asker og Bærums budstikke 2.12.1964
5. ↑  *Årbok for Helgeland*. 2014. s. 11–16.
6. ↑  «Vestopland 1925.07.31». Norge;Innlandet;;Gjøvik;;;;. 19250731. s. 3.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Mikal Sylten i *Norsk Krigsleksikon*, fra digital utgave, Nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig