recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Angel of the North*** er en moderne skulptur av Antony Gormley, lokalisert i Gateshead i grevskapet Tyne and Wear i England. Fullført i 1998, antas det å være den største skulpturen av en engel i verden og blir sett av anslagsvis 33 millioner mennesker hvert år på grunn av dens nærhet til A1- og A167-veiene og East Coast Main Line. Utformingen av engelen, som mange av Gormleys verk, er basert på Gormleys egen kropp. Materialet COR-TEN forvitringsstål gir skulpturen sin karakteristiske rustne, oksiderte farge. Den er 20 meter høy med et vingespenn på 54 meter; større enn et Boeing 757-fly. De vertikale ribbeina på kroppen og vingene fungerer som et ytre skjelett som leder motgående vind til skulpturens fundament, slik at den tåler vindhastigheter på over 160 km/t.

Skulpturen ble bestilt og levert av Gateshead Council som henvendte seg til Gormley for å være skulptøren. Selv om Gormley i utgangspunktet var motvillig, gikk han med på å påta seg prosjektet etter å ha besøkt og blitt inspirert av det foreslåtte stedet for skulpturen, en tidligere kullgruve med utsikt over den varierte topografien til Tyne and Wear Lowlands National Character Area.

Hartlepool Steel Fabrications var ansvarlige for produksjon og montering av den 208 tonn tunge skulpturen. Den 14. februar 1998 ble engelen fraktet til installasjonsstedet og reist neste dag. Prosjektet møtte motstand under utformingen og konstruksjonen, men er nå allment anerkjent som et ikonisk eksempel på offentlig kunst og et symbol på Gateshead og Nordøst-regionen.

Galleri
-------

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «The history of the Angel of the North». Gateshead Council. Besøkt 24. november 2011.
2. ↑  Nicholson 2018, s. 352

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Habberstad AS** er et norsk konsulentselskap som arbeider innen forretningsområdene prosjektledelse, endringsledelse og rekruttering. Habberstad AS trekker sin historie tilbake til sivilingeniør Asbjørn Habberstad (1901–1970), som grunnla rådgivningsselskapet AS Asbjørn Habberstad i 1940. Virksomheten dreide seg i mange år hovedsakelig om effektivisering og tidsstudier. Mye av metodegrunnlaget ble i disse årene hentet fra amerikansk forskning og praksis, særlig Scientific Management, også kalt Taylorisme etter opphavsmannen, Frederick Winslow Taylor.

Etter en oppkjøpsbølge tidlig på 90-tallet var de fleste større konsulentselskapene i Norge eid av utenlandske selskaper. Dette gjaldt også AS Asbjørn Habberstad, som ble fusjonert inn i det amerikanske selskapet A.T. Kearney.[] .[]

Historie
--------

**1940** – Sivilingeniør Asbjørn Habberstad grunnlegger sitt konsulentfirma i Oslo .

**1967** – Asbjørn Habberstad overførte aksjemajoriteten i Asbjørn Habberstad AS til Habberstad Nordisk AS.[]

**1989** – Selskapet skifter navn fra Asbjørn Habberstad AS til Habberstad A/S.[]

**1992** – Habberstad A/S fusjonerer med A.T. Kearney, som slutter å bruke navnet Habberstad  A.T. Kearney ble på sin side i 1995 overtatt av Electronic Data Systems (EDS) .

**1995** – Tidligere ansatte i Habberstad re-etablerer selskapet som Habberstad Konsulentene AS. Navnet ble senere endret til Habberstad AS.[]

**2009** – Habberstad AS gjennomførte endringer for å rendyrke sine viktigste arbeidsfelt. For å styrke rekrutteringsvirksomheten ble Alphasearch AS og Transearch AS fusjonert inn, mens selskapets satsing på IKT-prosjektledelse
ble styrket ved at eBusiness Group AS ble fusjonert inn.[]

Referanser
----------

1. ↑   Habberstad: Rolf Haavik
2. ↑   Habberstad: Jostein Kvinnesland
3. ↑  Asbjørn Habberstad Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. Wiki Strinda
4. ↑  Dagens Næringsliv, 21. januar 1993, s17
5. ↑  Asbjørn Habberstad Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. Wiki Strinda
6. ↑
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. mai 2018. Besøkt 7. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Angel of Harlem*** er en singel av den irske rockegruppen U2.

Dette var den andre singelen fra albumet *Rattle And Hum*. Singelen ble utgitt i flere formater, både 7" og 12" vinyl, kassett og CD.

Bono hadde lest en biografi om sangerinnen Billie Holiday, og blitt fascinert av musikken og livet hennes. Og da bandet turnerte i USA etter *The Joshua Tree*, hørte de mye på amerikansk blues-, rhythm and blues- og gospelstasjoner og skrev en sang om sangerinnen og andre r'n'b-stjerne som John Coltrane og Miles Davies.

Sangen ble spilt inn i Sun Studios i Memphis, og gruppen fikk med seg Memphis Horns på sangen for å gi sangen et ektefølt trøkk. Bono har siden uttalt at sangen er en av U2 sine jukeboks-sanger.

Singelen toppet på en niendeplass i Storbritannia og en fjortendeplass i USA, mens den i Norge aldri kom inn på topp 20.

Sanger på singelen
------------------

* «Angel of Harlem (Remix)» (3:47)
* «A Room at the Heartbreak Hotel» (5:29)
* «Love Rescue Me (Live from London, October 16, 1988)» (5:24)

Denne versjonen av «Angel of Harlem» er en versjon der hornene er mikset høyere enn på albumversjonen. På *The Best of 1980-1990* brukes albumversjonen.

«A Room at the Heartbreak Hotel» er Bonos første steg mot de mørke sangene om begjær og svik som preget deres neste album, *Achtung Baby*. Temaene blir satt i sammenheng med hans fascinasjon med Elvis Presley. Versjonen på B-siden av *The Best of 1980-1990* var en av de tidligste versjonene av sangen, og ikke denne versjonen som kom med «Angel of Harlem».

Referanser
----------

1. ↑  Angel of Harlem u2wanderer.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Odd Fredrik «Fezza» Ellingsen** (født 27. april 1955 i Borge, Lofoten) er en norsk musiker, gitarist, fløytist, keyboardist, organist, pianist, låtskriver, sanger, banjoist, mandolinist og plateprodusent. Han er mest kjent som frontfigur i bandet Fezza Ellingsen Løvetann fra 1999 til den foreløpig siste konserten i 2005. Han har også spilt i flere kjente norske band fra progressiv rock og space rock-tiden som St. Helena, Rabalder Rabundus, Høst, Akasha, FF Orchestra, Balder Opera. Han er ellers cand.mag i kunst og kulturhistorie, mastergrad i musikkvitenskap og studert musikkologi ved Universitetet i Agder.

Diskografi
----------

* *Dandelion – One Day as a Lion* (2002)
* *Fezza Ellingsen Dandelion The Times* (2013)

### Fezza Ellingsen Løvetann

* *En dag som løve* (1999)
* *I løvens hule* (1999)
* *Ansikt til ansikt* (2000)
* *Sfinks* (2000)
* *Øye for øye* (2001)
* *Løvehjerte* (2001)
* *En duft av roser* (2002)
* *Fugl Føniks* (2003)

### Høst

* *Hardt mot hardt* (1976)
* *Extra! Extra!* (1977)

### St. Helena

* *Hello Friend* (1974)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fezza Ellingsen på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** Discogs
 |
Brilleslange (indisk kobra)
Et **perverst insentiv** er et insentiv som har et utilsiktet og uønsket resultat som er i strid med intensjonene til de som utformet insentivet. Et kjent eksempel er **kobraeffekten,** ettersom den direkte belønnet folk for å gjøre problemet verre. Begrepet har blitt brukt for å illustrere hvordan feil stimulering i økonomi og politikk kan føre til utilsiktede konsekvenser.

Eksempler
---------

Begrepet *kobraeffekten* ble foreslått av den tyske økonomen Horst Siebert basert på en anekdote av en hendelse i India under britisk styre. Den britiske regjeringen var bekymret for antallet giftige brilleslanger i Delhi, og tilbød derfor en skuddpremie for hver døde kobra. I starten var dette en vellykket strategi og et stort antall slanger ble drept for skuddpremier. Etterhvert begynte imidlertid driftige mennesker å avle kobraer for inntektenes skyld. Da regjeringen ble klar over dette ble belønningsprogrammet skrotet. Kobraoppdrettere satte da fri slangene som var blitt verdiløse, hvilket ytterligere økte den ville kobrabestanden.

De fire plagers kampanje i Folkerepublikken Kina omfattet tiltak som var beordret av landets diktator Mao Zedong. Den omfattet blant annet en landsdekkende jakt på spurver, som han mente åt kornet, mens spurver i realiteten livnærer seg hovedsakelig av insekter. Kampanjen førte til at spurvebestanden ble redusert til den grad at gresshoppesvermer økte i enormt omfang og konsumerte betydelige deler av landbruksproduksjonen, hvilket utløste en stor hungersnød som skulle koste rundt 30 millioner mennesker livet.

Referanser
----------

1. ↑  Brickman, Leslie H. (1. november 2002). *Preparing the 21st Century Church*. ISBN 978-1-59160-167-8.
2. 1 2 3  Siebert, Horst. *Der Kobra-Effekt. Wie man Irrwege der Wirtschaftspolitik vermeidet* **(tysk)**. Munich: Deutsche Verlags-Anstalt. ISBN 3-421-05562-9.
3. ↑  Dubner, Stephen J. «The Cobra Effect: A New Freakonomics Radio Podcast». Freakonomics, LLC. Besøkt 24. februar 2015.
4. ↑  «The Cobra Effect: Good Intentions, Perverse Outcomes». Besøkt 29. mars 2021.
5. ↑  Schwarz, Christian A. *NCD Implementation Guide*. Carol Stream Church Smart Resources.  Cited in Brickman, p. 326.
6. ↑  Judith Rae Shapiro og Alfred Worster Crosby (2001). *Mao's War Against Nature: Politics and the Environment in Revolutionary China* **(engelsk)**. Cambridge University Press. ISBN 0521786800.
7. ↑  Frank Dikötter (2010). *Mao's Great Famine: The History of China's Most Devastating Catastrophe, 1958–62* **(engelsk)**. Bloomsbury Publishing PLC. ISBN 0-7475-9508-9.
**Fez** (arabisk: فاس – *Fās*; berbisk: ⴼⴰⵙ – *Fas*; fransk: *Fès*) er en by i Marokko. Byen har 1 160 239 innbyggere (2005), og er Marokkos fjerde største by (etter Casablanca, Rabat og Marrakech). 

Byen har tre bydeler: *Fes el Bali* (*den gamle byen*, eller medinaen, som er et verdensarvsted); *Fes-Jdid* (*den nye byen*, fra 1244, som inneholder byens jødiske kvarter); og *Ville Nouvelle*, den moderne byen, grunnlagt av franskmennene i kolonitiden. 

Utsikt over byen
Fra et av byens fargerier
Byen ligger rett ovenfor sammenløpet av elvene Oued Fès og Oued Sebou. Byen er et viktig handels- og håndverkssenter. Elven Oued Fès som renner gjennom byen brukes til kunstig vanning om sommeren. Fez og området rundt er rik på olivenlunder og frukthager. Byens næringsliv omfatter ull-, bomull- og såpeindustri; teppeindustri og våpenindustri. Det karakteristiske hodeplagget fess stammer fra byen, men i løpet av 1800-tallet ble det startet produksjon både i Frankrike og Tyrkia.

Byen ble grunnlagt i år 789 av kong Idiris I, og videre utbygget av sønnen Idiris II. Al-Karaouine-universitetet ble grunnlagt i 859, i tilknytning til Kairouyine-moskéen, og bidro til å gjøre byen til et senter for tro, kultur og vitenskap. Det er det eldste universitetet i verden som har vært kontinuerlig i virksomhet. Fez var Marokkos hovedstad i middelalderen, og anno 1170 kan byen ha vært verdens største. Fra 1649 regjerte Alaouitedynastiet i byen, og fra 1666 hersket de over hele landet herfra. Det samme dynastiet sitter fortsatt på tronen. Hovedstaden i Marokko flyttet seg flere ganger mellom forskjellige byer. Da sultan Abdelhafid  i 1912 inngikk en protektoratavtale med Frankrike, mistet Fez rollen som hovedstad. Franskmennene valgte Rabat som administrasjonssenter, og Rabat vedble å være hovedstad etter uavhengigheten i 1956.

På 1500-tallet hadde byen over 800 moskeer og skal ha vært regnet som muslimenes nest helligste by. I dag har byen 130 moskeer.

Verdensarv: gamlebyen
---------------------

Medinaen i Fez er trolig verdens største bilfrie byområde, og har bevart både bygninger og bystruktur fra middelalderen, da byen var hovedstad. Bygningene i området omfatter madrassaer, palass, moskéer, fontener og handelshusene kjent som «*fondouk*».

Referanser
----------

1. ↑  Boye Wangensteen, red. (2015). *Tanums store rettskrivningsordbok* (10. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 297. ISBN 978-82-573-2150-5.
2. ↑  McOwan, Gavin (17. april 2020). «Which island nation worships Prince Philip? It’s the Friday travel quiz». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 19. april 2020.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. august 2016. Besøkt 5. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Hesterytterteorien** er en kontroversiell teori lansert av den japanske arkeologen Egami Namio som tar for seg opphavet til det japanske keiserhuset. Ved å studere innholdet i Kofun-graver, massegraver, fra Kofun-perioden (250–500) i Japan, argumenterte Egami at keiserhusets opphav stammet fra et omreisende hesterytterfolk som vandret fra Nord-Asia, gjennom Korea og så til Japan. Argumentene for rytterfolkteorien er altså Egamis tolkning av det arkeologiske materialet i kofun-gravene. Dette dreier seg i største grad om gjenstander og avbildninger av hester og hesteutstyr. Ifølge Egami viste innholdet i gravene en brå overgang, som bare kan ha skjedd dersom de opprinnelige stammesamfunnene som bodde i områdene som i dag regnes som Japan, ble invadert av et mer avansert folk.

Kofun-periodens inndeling
-------------------------

Kofun-perioden blir studert ved å se på ulike materialer funnet i og ved gravene som indikerer forandring og utvikling. Det er vanlig å dele inn Kofun-perioden i tre deler: En tidlig, midtre og en sen fase, basert på utformingen av selve nøkkelhullgravene, men også innholdet funnet i dem. I senere tid har en alternativ fordeling av Kofun-perioden oppstått. I stedet for en tredeling, deles Kofun-perioden, med bakgrunn av det innhentede materialet i massegravene, inn i to deler. Egami er selv tilhenger av en todelt fordeling av Kofun-perioden, der han selv deler perioden inn i en tidlig del, samt en senere del som består av den tradisjonelle midtre og senere delen sammen[1]. Han argumenterer for denne todelingen av innholdet i gravene fordi den første delen av perioden vitner om et japansk stammesamfunn som er fredfylt med det arkeologiske materialet bestående av seremonielle og sørasiatiske materialer, mens neste del er altfor brå og ulik det man finner i den første fasen.

Kontrovers
----------

Teorien har fått lite støtte innen akademia, men blir tatt fram som en kuriositet fra tid til annen. I 1975 viet akademiker Gary Ledyard med sin tekst *Galloping along with the Horseriders:Looking for the Founders of Japan*[2] teorien oppmerksomhet og forsøkte å se argumenter for og mot. Etter Ledyards bidrag, har teorien fra 1980-årene blitt forkastet av de fleste akademiske miljøene.

Kritikken mot Egamis argumentasjon om en todeling av Kofun-perioden avvises med at Egamis er for snar til å avvise en midtre fase av Kofun-perioden og det argumenteres for at Egamis ikke tar stilling til at historisk arkeologisk materiale kan ha forsvunnet. Den snarlige overgangen i fasene i Egamis Kofun-inndeling er nettopp på grunn av tapt historisk materiale. Et annet argument mot hesterytterteorien er at det heller ikke finnes nok historisk materiale om nordasiatenes aktiviteter på denne tiden eller tiden før Kofun-perioden.

Referanser
----------

1. ↑  Edwards,
Walter. *Event and Process in the Founding of Japan: The Horserider Theory in Archeological Perspective*. 1983. Publisert i *Journal of Japanese Studies*, Vol. 9, No. 2 (Summer, 1983, s. 265-295)
2. ↑  Ledyard, Gary. *Galloping along with the Horseriders:Looking for the Founders of Japan.* 1975. Journal of Japanese Studies*, Vol. 1, No. 2 (Spring, 1975)*
**William Jock Whitworth** (født 29. juni 1884, død 25. oktober 1973) var admiral og Second Sea Lord (2SL; nestkommanderende) i Royal Navy.

Militær karriere
----------------

Whitworth startet sin karriere i Royal Navy som en kadett i 1899. Han tjenestegjorde under første verdenskrig, og ble så utnevnt til kommanderende offiser for Physical and Recreational Training School i Portsmouth i 1926. I 1928 ble han gitt kommando over HMS «Stuart» og 2nd Destroyer Flotilla (2. jagerflåten) tilhørende den britiske middelhavsflåten.

I 1933 ble Whitworth forfremmet til flåtekaptein (*Captain of the Fleet*) og øverstkommanderende for middelhavsflåten, og i 1936 fikk han kommando over slagskipet HMS «Rodney». Han ble utnevnt til *Naval Secretary* i 1937.

Han tjenestegjorde under andre verdenskrig og kommanderte den britiske slagkrysserskvadronen i 1939. Han var sterkt involvert i handlingene som fant sted til sjøs utenfor kysten av Norge i 1940. Hans flåtestyrke konfronterte de tyske slagskipene «Scharnhorst» og «Gneisenau» på invasjonsdagen 9. april, i det som er kjent som slaget ved Lofoten. Fra flaggskipet HMS «Warspite», et slagskip fra første verdenskrig, ledet Whitworth Royal Navy til seier i det andre sjøslaget om Narvik 13. april. Sommeren 1940 vendte han tilbake til slagkrysserskvadronen. Han ble forfremmet til *Second Sea Lord and Chief of Naval Personnel* i 1941 og *Commander-in-chief, Rosyth* (flaggoffiser) i 1944. Whitworth pensjonerte seg fra Royal Navy i 1946. For sin innsats under andre verdenskrig ble han belønnet med kommandørridder av Order of the Bath og Distinguished Service Order.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Liddell Hart Centre for Military Archives
2. 1 2  Biography of Admiral Sir William Jock Whitworth HMS Hood Association

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hallandsåsen** er en ås på grensen mellom landskapene Skåne og Halland i Sverige. Åsen begynner ved kysten syd for Laholmsbukten og løper i sydøstlig retning omtrent til Örkelljunga. Dette er en strekning på rundt 40 km. Omtrent midtveis langs denne strekningen ligger åsens høyeste punkt *Högalteknall* (226 moh). En lavere topp, *Lyngebjärs knall* (200 moh.) ligger mot nordvest sør for Båstad. Europavei 6 krysser åsen omtrent midt mellom disse høydene.
For jernbanen langs Sveriges vestkyst er det planlagt en tunnel gjennom åsen som ventes åpnet i 2015.

Hallandsåsen er et populært utfluktsområde både om sommeren og om vinteren. Vandringsveien Skåneleden krysser Hallandsåsen både på langs og på tvers. På nordsiden av åsen er det et alpinanlegg.

Se også
-------

* Hallandsåstunnelen

Referanser
----------

1. ↑  Avstand til Ölmesberg, mellom innsjøene Bolmen og Jällunden.

Eksterne lenker
---------------

* Skåneleden, *Stiftelsen Skånska Landskap*
* Projekt Hallandsås, Trafikverket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**William Walcher** (død 14. mai 1080 i Gateshead) var biskop av Durham fra 1071. 

Walcher var den første normanner som innehadde dette bispedømmet og ble utpekt av Vilhelm I av England. Han var først fyrstebiskop (eller jarl-biskop) og ble siden i tillegg også jarl, og samlet således både geistlig og verdslig makt i én person. Han ble jarl av jarledømmet Northumbria etter Waltheofs opprør, avsetting og henrettelse i 1075. Waltheof hadde vært en nær venn og bygget en festning i Durham for sin biskop.[]

Walcher var from religiøs leder, men en inkompetent verdslig leder.[] Han ble fjernet fra begge sine posisjoner i 1080 og ble myrdet i Gateshead den 14. mai 1080. Hans etterfølger i Northumbria var Aubrey de Coucy, og William of Saint Carilef ble den neste fyrstebiskop, men ikke jarl.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop Robert av Jumièges (?-1070)
* Biskop William the Norman (?-1075) \*bispeviet 1051
* Erkebiskop Lanfranc (1005-1089) \*1070
* Erkebiskop Thomas av Bayeux (?-1100) \*1070
* Biskop *William Walcher* (?-1080) \*1071

Referanser
----------

1. ↑  walcher, lest 15. november 2021

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Egelwin** | **Biskop av Durham**(1071–1080) | Etterfølger:**William de St. Carilef** |
| Forgjenger:**Waltheof II** | **Jarl av Northumbria**(1075–1080) | Etterfølger:**Aubrey de Coucy** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Solrock** er en figur i videospillserien pokémon, som eies av Nintendo. Den har typene stein og telepatisk. Den blei introdusert i 3. generasjon i serien. Solrock er ikke utvikla fra noen pokémon, og kan heller ikke utvikle seg til noen Pokémon. Den mangler også kjønn, noe som gjør at den eneste måten den kan reprodusere i spilla er å pare med Ditto.

Solrock har en rund kropp av stein, med gule steinstråler ut fra. I midten av kroppen har den mønstre som kan se ut som øyne. Solrock har telepatiske krefter, og svever i lufta.

Solrock blei først oppdaga i Meteor Falls i Hoenn-regionen, et sted hvor som hadde blitt truffet av flere meteorer, sammen med Lunatone, en Pokémon med form som en måne. Det sies at Solrock kommer fra rommet. Noen trur den kommer fra sola. Solrock får sin kraft ved å absorbere sollys, og på solskinnsdager kan grupper av Solrocker stille seg opp mot sola for å absorbere sollys. Solrock kan, som Venusaur, slippe ut denne energien i form av en konsentrert stråle i kamp. Den kan bruke sine telepatiske krefter til å lese tankene til motstanderen. Ved å rotere kroppen sin kan den avgi en intens hete.

Portal: Videospill
Noah frembærer brennoffer på Herrens alter (Gerard Hoet, 1728).
**Brennoffer** (gresk: *holókauston* (Septuaginta), intetkjønn av holókaustos «fullstendig brent», av verbet *holokautein* (ὁλοκαυτεῖν); på hebraisk *ōlâ* «det som går opp», det vil si opp i røyk) er ofring til guddommer ved å brenne mat, drikke eller dyr i en religiøs kult.

Brennoffer har vært vanlig i mange religioner, for eksempel vedisk religion, israelittisk religion, gresk religion, kinesisk religion og zoroastrismen.

Greske brennoffer
-----------------

Denne form for offer var også godt kjent i antikkens greske religioner. Det er også fra gresk at konseptet er først belagt: Den greske historiker Xenophon (ca. 426-355 v. Chr.) bruker *holókauston* i forbindelse med et dyreoffer. Greske brennoffer var stort sett apotropaiske, dvs. ment å avverge trusler fra underverdenen og å påkalle avdøde helter, og typisk var at offerdyret ble fullstendig brent, i motsetning til *thyesthai* (θύεσθαι), hvor man ofret til gudene, og bare en del av dyret ble brent, menst resten ble spist.

Jødiske brennoffer
------------------

Ved slikt offer ble offerdyret - utenom huden, som først var flådd av - helt og holdent oppbrent på alteret. Opprinnelig var 'ōlâ betegnelse for ofre i sin alminnelighet, det vil si for det som kommer opp på alteret; senere ble det et bestemt slag av offer, nemlig slike som ble helt og holdent oppbrent (hebraisk *kâlil*, latin *holocaustum*). Før det babylonske fangenskap aynes et brennoffer å ha forekommet bare hver morgen (Andre Kongebok 16,15). 

*Kong Ahas ga presten Uria dette påbud: «På det store alteret skal du brenne **brennofferet om morgenen** og grødeofferet om kvelden, både kongens brennoffer og grødeoffer og hele folkets brennoffer, grødeoffer og drikkoffer. Du skal stenke alt blodet av brennofferet og slaktofferet på det. Men bronsealteret skal være forbeholdt meg når jeg tar varsler.»*
Men etter hjemkomsten fra fangenskapet i Babel synes det som om det hver morgen og hver kveld ble frembåret et brennoffer i Jerusalems tempel. I det senere lovspråket ble det talt om 'ōlât hât-tâmid, det daglige brennoffer.

Litteratur
----------

* Jane Harrison: *Prolegomena to the study of Greek Religion* Princeton University Press, 1991; ISBN 0-691-01514-7
* *Brill’s New Pauly:* Encyclopaedia of the ancient world*, 2002- : Vol XII, Prol-Sar, ISBN 978-90-04-14217-6*

Referanser
----------

1. 1 2  Brennoffer. (2016, 21. november). I Store norske leksikon. Hentet 3. mai 2018.
2. ↑  Liddel-Scott: *Greek-English Lexicon.* Clarendon Press, 9. opplag. Oxford 1996, ISBN 0-19-864226-1, s. 1217 (Stikkord *olokausteo*)
3. ↑  Harrison, Jane (1991). *Prolegomena to the study of Greek Religion*. Princeton University Press. ISBN 0-691-01514-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
Halkiseminaret
 **Halkiseminaret** i Tyrkia ble opprettet 1. oktober 1844 på øya Halki (Heybeliada), den nest største av Prinkipo-øyene *(Prinseøyene)* i Marmarahavet. Seminaret var det fremste stedet for presteutdanning for det det gresk-ortodokse Konstantinopelpatriarkatet frem til det ble stengt av tyrkiske myndigheter i 1971.

Seminaret lå på området til et ødelagt kloster fra 800-tallet. Istandsettelsen i 1844 måtte for det meste gjentas i 1894 etter et stort jordskjelv. En større renovasjon ble gjennomført i 1950-årene. 

Mange ledende ortodokse teooger, prester, biskoper og patriarker ble utdannet på Halki, deriblant patriark Bartolomeus I. 

Tyrkiske myndigheter har blitt utsatt for internasjonalt press for å tillate den ordtodokse kirke å genåpne seminaret. USAs president Bill Clinton besøkte Halki i 1999 og oppfordret den tyrkiske president Süleyman Demirel om å tillate dette, og året før hadde den amerikanske kongressen vedtatt en resolusjon om det samme. EU har tatt opp saken i frbindelse med samtalene om EU-utvidelse.

Eksterne lenker
---------------

* Seminarets historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Soloppgang på New Zealand.
Soloppgang i Florida.
En GIF-animasjon av solens gang.
Soloppgang ved Stearns Wharf, Santa Barbara, California.
**Soloppgang** er det tidspunktet solen dukker opp i horisonten i øst. Soloppgang må ikke blandes sammen med daggry, som er tiden da det begynner å lysne etter natten, en stund før selve soloppgangen. På grunn av atmosfæriske forhold vil faktisk solen ses *før* den stiger over horisonten, og på den måten kan både soloppgang og solnedgang ses på som optiske illusjoner.

Solens gang fra øst mot vest over jorden kommer av vår planets østoverrettede rotasjon. Denne illusjonen er likevel så overbevisende at de fleste kulturer har hatt myter og religioner bygget opp rundt det geosentriske verdensbildet. 

På den nordlige halvkule kommer ikke den seneste soloppgangen ved vintersolverv (21. eller 22. desember) slik man skulle tro, men snarere en gang mot slutten av desember. I tillegg til at tidspunktet for soloppgang og solnedgang forandrer seg i løpet av året, forandrer det seg også når man reiser vekk fra ekvator. 

Rett før soloppgang kan himmelen få de mest fantastiske farger. Dette er et resultat av lysbrytning i atmosfæren. Sollys er bygget opp av farger med forskjellig bølgelengde, og disse blir spredd av støvpartikler når de går gjennom atmosfæren. Det er dette som gjør at fargen på himmelen kan variere fra blått til rødt avhengig av hvor mye støv det er i atmosfæren og hvilken bane lyset tar. Når solen går ned eller står opp, blir sollyset refraktert i atmosfæren og danner et vertikalt fargespektrum. Disse fargene forsvinner en etter en, og den røde enden av spekteret forsvinner først. En sjelden gang kan man se grønne flekker rett før solen kommer over horisonten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sunrises – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sunrise – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Formler for utregning av tiden for skumringen Arkivert 31. juli 2008 hos Wayback Machine.
* Derfor er himmelen blå Arkivert 20. november 2012 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Tider på døgnet |
| --- |
| Demring i Taritari (Nueva Esparta, Venezuela) | Natt **·** Demring **·** Soloppgang **·** Morgen **·** Formiddag **·** Middag **·** Dag **·** Ettermiddag **·** *Terminator* **·** Solnedgang **·** Den blå timen **·** Skumring **·** Tussmørke **·** Mørke **·** Kveld **·** Midnatt | Solnedgang i Knysna (Western Cape, Sør-Afrika) |

Portal: Astronomi
**Franz Freiherr von Zedlitz und Leipe** (født 21. april 1876, død 29. mars 1944) var en tysk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Von Zedlitz und Leipe vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i trap med 510 poeng, bak USA med 532 og Storbritannia med 511. De andre på laget var Alfred Goeldel, Horst Goeldel, Erland Koch, Albert Preuß og Erich Graf von Bernstorff. Von Zedlitz und Leipe skjøt totalt 91 poeng som var det beste resultatet på det tyske laget. Han kom på fjerdeplass i den individuelle trapskytingen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Bronse Bronse i skyting, trap lagskyting (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Franz von Zedlitz und Leipe – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Franz von Zedlitz und Leipe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Franz von Zedlitz und Leipe – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Suicide Hill, HS96-bakken til høyre
**Suicide Hill** (norsk: *Selvmordsbakken*) er et skihoppanlegg i Ishpeming i Michigan, USA. Anlegget består av fem hoppbakker med størrelse K90 (HS96), K60 (HS66), K38, K20 og K10. Den største bakken ble brukt i kontinentalcupen i hopp i årene 2000-2003, og har flere ganger vært arena for USA-mesterskapet i skihopping. Anlegget er eid av Ishpeming Ski Club.

Bakkerekorden i K90-bakken er 102 meter, satt av Ferdinand Bader (Tyskland) i kontinentalcupen 2. mars 2003. I K60-bakken er bakkerekorden 69,5 meter, satt av Adam Loomis (USA) 1. mars 2008.

Ishpeming Ski Club arrangerer årlig rennet Paul Bietila Memorial Tournament i Suicide Hill, til minne om den unge, lovende hopperen Paul Bietila fra Ishpeming, som døde etter et fall i hoppbakken i St. Paul i 1939. Det årlige juniorrennet i Suicide Hill kalles Troy Gravedoni Memorial Tournament etter en juniorhopper som omkom i en bilulykke i 1998.

Historie
--------

Norden Ski Club ble stiftet i Ishpeming av norske immigranter i 1887, og det første offisielle hopprennet ble arrangert året etter. Klubben skiftet navn til Ishpeming Ski Club i 1901, og i 1904 ble USAs nasjonale skiforbund stiftet i Ishpeming. De tre første nasjonale mesterskapene i hopp ble arrangert i Ishpeming i årene 1904-1906.

Skiklubben brukte flere forskjellige hoppbakker de første årene. I 1925 fikk Peter Handberg og Leonard Flaa i oppdrag å finne et sted som egnet seg til en ny, større hoppbakke. De fant et område mellom Ishpeming og Negaunee, og den nye hoppbakken ble bygd der høsten og vinteren 1925/26. Åpningsrennet ble holdt 26. februar 1926.

Suicide Hill, Selvmordsbakken, fikk navnet sitt av en lokal journalist etter at hopperen Walter Anderson falt stygt der vinteren 1926. Skiklubben likte ikke dette kallenavnet på bakken, de mente bakken ikke var verre enn andre hoppbakker, og at navnet kunne skremme bort hoppere. Men navnet ble hengende ved bakken, og ble etter hvert bakkens offisielle navn.

USA-mesterskapet i skihopping ble arrangert i Suicide Hill i 1947, 1954, 1964, 1973, 1979 og 1987. (Det siste mesterskapet var i normalbakke, til og med 1980 ble USA-mesterskapet bare holdt i én bakke.)

Hoppanlegget har blitt ombygd flere ganger, blant annet i 1974. K38- og K10-bakkene har i dag plastmatter som gjør at de kan brukes også sommerstid.

Referanser
----------

1. ↑  FIS[*død lenke*]
2. ↑  «Ishpeming Ski Club: Troy Gravedoni Memorial». Arkivert fra originalen 13. juli 2011. Besøkt 6. juni 2010.
3. ↑  Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1904-1980 Arkivert 17. mars 2011 hos Wayback Machine.
4. ↑  Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1981 to present Arkivert 9. februar 2012 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* Ishpeming Ski Club
* Ishpeming Ski Club: History
* Ishpeming Ski Club: Who is the Ishpeming Ski Club?
* Skisprungschanzen-Archiv: Ishpeming MI
***Lucanus formosus*** er en billeart i familien hjortebiller (*Lucanidae*).

Kjennetegn
----------

En nokså stor (opptil 55 millimeter) og kraftig, brun hjortebille. Hannen har kraftige, krumme kjever, disse har en innover- og oppoverrettet tann noe utenfor midten, og er kløvede i spissen. Dessuten er det noen mindre tenner langs nesten helelengden på innersiden. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Store hanner har et påfallende bredt hode, omtrent en og en halv gang så bredt som pronotum. Hodet har opphøyde kjøler som følger sidekanten og krummer innover bakerst slik at de også danner bakkanten på sidene. Beina er mørke, lårene røde på oversiden. Hunnen er mindre enn hannen og mangler de forstørrede kjevene og kjølene og hornene på hodet.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Vietnam.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Insekter, Insecta
	+ Ordenen biller, Coleoptera
		- Underordenen Polyphaga
			* Overfamilien Scarabaeoidea
				+ Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
					- Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
						* Stammen Lucanini Latreille, 1806
							+ Slekten *Lucanus* Scopoli, 1763
								- ***Lucanus formosus*** Didier, 1925

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Lucanus formosus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Lucanus formosus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Liu Yalou** (劉亞樓, født april 1910 i Wuping, død 7. mai 1965 i Shanghai) var en general i Folkets frigjøringshær, øverstkommanderende for forsvarets flyvåpen og stabssjef for Lin Biaos armégruppe under den kinesiske borgerkrigen. Han var med på å okkupere hele Mandsjuria i 1948 og ta til fange 472 000 Kuomintangsoldater under den såkalte Liaoshen-kampanjen. Han var også en dyktig forfatter og skrev flere krigsskildringer i form av essay.

Biografi
--------

### Tidlig liv

Liu Yalou ble født i Wuping i Fujian-provinsen i Kina. Han ble med i Det kinesiske kommunistiske parti plassert i Jinggangshan-fjellene i august 1929 og deltok i omringningskampanjene på kommunistenes side. Som mange andre senere kommunistledere var også Liu en veteran fra den lange marsjen. Under den andre kinesisk-japanske krigen ble han Lin Biaos sjefsassistent ved Den røde armés universitet i Yennan. 

### Sovjetunionen

Deretter ble han sendt til Frunze-akademiet, Sovjetunionens ledende militærakademi, for å studere. Han studerte i perioden 1939-41, og ble utnevnt til en major i Den røde armé. Under andre verdenskrig deltok han på sovjeternes side på østfronten. Han skrev flere viktige essay om slaget om Stalingrad.

### Seirer i Mandsjuria

I august returnerte han til Kina ved å følge den sovjetiske marskalken Aleksandr Vasilevskijs tropper, med hensikt å invadere Mandsjuria under Operasjon Auguststorm. Senere ble han med i kommunistenes feltarmé for Mandsjuria, og forfremmet til marskalk Lin Biaos stabssjef.

### Etableringen av et flyvåpen og missiltropper

Etter opprettelsen av Folkerepublikken Kina gjorde Mao Zedong seg klar til å støtte Nord-Korea i Koreakrigen. Mao beordret Liu til å reise til Sovjetunionen for å drive lobbyvirksomhet til deres hjelp og begynte å trene kinesiske piloter basert på den sovjetiske modellen. Liu ble derfor utnevnt til øverstkommanderende for flyvåpenet til Folkets frigjøringshær i 1949. På daværende tidspunkt hadde det kinesiske flyvåpenet kun 15 MiG-jagerfly til rådighet. I 1955 ble han general.

### Leverkreft

Marskalk Lin Biao besøkte de syke aldri før, men det eneste unntaket var da han fikk vite at Liu Yalou hadde fått leverkreft. Lin besøkte Liu for første gang Liu på sykehuset. Etter ett år (i 1965) døde Liu i Shanghai. Lin tok personlig ansvar for Lius begravelsesseremoni fordi Liu var en av de beste assistentene og stabsoffiserene i Lin Biaos militære karriere.

Eksterne lenker
---------------

* Ministry of National Defense of the People's Republic of China - Liu Yalous biografi med bilde (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
Våpen
**Akeleye** er en dansk-norsk slekt som stammer fra Knud Lillie af Arnøje, nevnt ca. 1400. Han var oldefar til Peder Knudsen til Skinnerup (i dag Ulriksholm), gift med Else (eller Sidsel) Valkendorf. Deres sønn Mikkel Pedersen Akeleye til Skinnerup (d. 1539) var borgermester i Odense i 1506. Han var farfar til Gabriel Knudsen Akeleye (d. 1608), landsdommer på Fyn, og oldefar til landsdommer i Halland Knut Gabrielsen Akeleye til Krengerup og lensmann på Værne Kloster og viseadmiral Sigvard Gabrielsen Akeleye til Krengerup og til Kambo (d. 1659).

Blant slektsmedlemmene finner man også Jens Christian Akeleye (1744–78), direktør i Asiatiske kompagnie, og Ingeborg Akeleye (1741–1800), som først var gift med Herman Løvenskiold til Fossum (1739–99) og deretter med den svenske spionen Carl Manderfelt, og som er mest kjent som elskerinnen til grev Christian Conrad Danneskiold-Laurvig (en sønnesønn av Ulrik Fredrik Gyldenløve og oldebarn av Frederik III av Danmark og Norge). Slekten døde ut i mannslinjen med kaptein Sigvard Jørgen Akeleye (1768–1822).

Litteratur
----------

* A. Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904
* H. Storck: *Dansk Vaabenbog*, København 1910
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Suhmhuset**, også kjent som **Høymagasinet**, er et tidligere militært høymagasin ved Kalvskinnet i Trondheim som nå brukes av Vitenskapsmuseet for middelalderutstillinger. Bygningen regnes for å være en del av Militærbygningene på Kalvskinnet.

Bygningen ble oppført som militært høymagasin ved Elvegata 6 i 1880, hvor den erstattet to tidligere magasiner som begge ble ødelagt av brann. Det første *Fouragemagasinet* ble oppført i laftet tømmer i 1805, men dette bygget brant ned til grunne i november 1844. Den andre bygningen ble oppført i mur i 1847 og denne brant ned i juni 1880 med unntak av murverket. Bygget fra 1880 ble deretter oppført ved å benytte eksisterende murverk og ble påbygd i høyden, med nyromansk stil, saltak og buede porter. 

Bruker av bygget fra 1880-årene var Nordenfjeldske trænkompani. Etter andre verdenskrig ble bygningen benyttet som lager for Trøndelag ingeniørbataljon frem til 1977, da Vitenskapsmuseet tok over bygget. Bygningen ble ombygget innvendig i 1996 etter tegninger av arkitekt Nils Henrik Eggen. Den fikk deretter navnet Suhmhuset og er oppkalt etter historiker og kammerherre Peter Frederik Suhm (1728–1798), som var med på å grunnlegge Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Suhmhuset benyttes i dag til Vitenskapsmuseets middelalderutstilling.

Referanser
----------

1. ↑  Hegard, Tonte (1986). *Fredede hus og anlegg*. Universitetsforlaget. s. 45. ISBN 82-00-07134-0.
2. ↑  *Middelalderen i Trøndelag*. Trondheim: Trøndelag folkemuseum, Sverresborg. 1995. s. 68. ISBN 8290348231.
3. ↑  Stjern, Ivar (1997). *Trøndelag ingeniørbataljon 1911-1995*. Elanders forlag. s. 172. ISBN 82-90545-76-2.
4. ↑  Trondhjems Arkitekturforening, red. Helge Solberg (2009). *Arkitektur i 1000 år – Arkitekturguide for Trondheim*. Trondheim: Tapir Utrykk. s. 223. ISBN 978-82-995433-1-6.
5. ↑  NTNU.no – Vitenskapsmuseet, Middelalder i Trondheim (Besøkt 3. februar 2023)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 518. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring av «Suhmhuset» hos Strinda historielag
**Pulham St Mary** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet South Norfolk i Norfolk i England. Den ligger omtrentlig 11 km øst for Diss og 29 km sør for Norwich. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 892 innbyggere.

Det er en liten landsby og er en del av «Pulhamene», som også omfatter søsterlandsbyen Pulham Market Kirken er dedikert jomfru Maria, og er tilnærmet datert til rundt 1258. Stedsnavnet Pulham er antatt å bety «gårdshus» eller «inngjerding ved vann (innsjø eller elv)», fra angelsaksisk *pōol* eller *\*pull* + *hām* eller *hamm*. Den eldste nedtegnede stavingen er *Polleham*. Romerne kan ha hatt en bosetning i Pulham St Mary da det er funnet stykker romerske fliser, mynter og østerskall i nærheten.

RNAS Pulham og luftskipene
--------------------------

I 1912 ble det under stort hemmelighetshold anlagt en militær base, RNAS Pulham, som ble bygget for å drifte luftskip. Luftskipene fikk lokalt tilnavnet «Pulhamgrisene». RNAS Pulham fungerte som en base for Royal Navy fram til 1918 da den ble overført til det nyopprettede Royal Air Force. I 1917 ble to store luftskiphangarer av stål bygget og i 1919 ble det bygget en 37 meter høy fortøyningsmast. Som følge av den historiske kryssing fram og tilbake over Atlanterhavet vendte luftskipet R34 tilbake til Pulham Market. De store og stive luftskipene R33, R36 og R38 anløp også her. Luftskiphangaren ble revet i 1928 og bygget opp igjen i Cardington. 

Tidlig på 1920-tallet var det en radiopeilestasjon her som ga nøyaktig posisjon til fly som skulle lande på Croydon lufthavn. Basen ble nedlagt på 1930-tallet etter den fatale ulykken med luftskipet R101 da alt arbeide med luftskip ble stanset i England. Stedet forble en eiendom tilhørende det britiske flyvåpenet fram til 1958. Under den andre verdenskrig var stedet en oppsamlingsplass for havarerte fly fra hele det østlige England; hvor deler ble reddet for gjenbruk. Det foregikk også ammunisjonstester på stedet.

Referanser
----------

1. ↑   «Parish population 2011» Arkivert 29. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. ↑   Mills, David (2011): *A Dictionary of British Place-Names*, OUP Oxford, s. 377
3. ↑   Kinsey, Gordon K. (1988): *Pulham Pigs*. Terence Dalton, ISBN 978-0-86138-050-3, s. 176

Eksterne lenker
---------------

(en) Pulham St Mary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Pennoyer's Village Centre, informasjon og historie om landsbyen og luftskipene
* *Restoration Village* project Arkivert 12. mars 2007 hos Wayback Machine.
* Pulham St Mary Parish Council

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
***Akers Avis Groruddalen*** er en avis som kommer ut i Oslo. Den ble etablert som velavis i 1928 under navnet *Østre Aker* og senere *Akers Vel*. Dagens eiere kom til i 1958 og avisens navn ble endret til *Akers Avis*. Avisen hadde fra 1958 sine lokale i den nye Veitvet senter. Den utgis to dager i uka per 2016 - onsdag- og fredag morgen.

Med den store utbyggingen av det tidligere Aker etter krigen, valgte avisen å konsentrere seg om Groruddalen. 16. september 1960 tilføyde avisen «Groruddalen Budstikke» som undertittel til avishodet, senere forkortet til «Groruddalen».

Lokalavisen har utviklet seg til en lokal storbyavis. Under «fellesparaplyen» Groruddalen drives også egen nettavis, nær-TV og nær-radio.

Avisen står sterkt i Groruddalen og er den største ikke-daglige avis i Norge. Redaktør siden 1958 har vært Hjalmar Kielland.

Kielland, og hans kone Margit mottok i 2007 Landslaget for Lokalavisers hederspris for sitt mangeårige arbeid for *Akers Avis Groruddalen* og lokalmiljøet i Groruddalen. I 2008 mottok Kielland St. Hallvardsmedaljen for sitt arbeid i Grorudalen gjennom avisen.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.

* 2006: 15 471
* 2007: 15 171
* 2008: 13 945
* 2009: 13 850
* 2010: 13 537
* 2011: 13 122
* 2012: 12 772
* 2013: 12 718
* 2014: 12 157
* 2015: 11 766
* 2016: 11 504
* 2017: 11 420

Referanser
----------

1. ↑  Ekteparet Kielland fikk LLAs hederspris Arkivert 22. august 2007 hos Wayback Machine. (22. april 2007)
2. ↑  Årets tall publiseres på 
LLAs nyhetssider, eldre tall er tilgjengelige på nett: 2004-2005 Arkivert 16. mars 2007 hos Wayback Machine. 2006-2007 Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. 2008[*død lenke*], 2009[*død lenke*], 2010[*død lenke*] (Besøkt 27. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* www.groruddalen.no

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
Lucys skjelett, fotografert på Museo Nacional de Antropología i Mexico by
**Lucy** (AL 288-1) er tilnavnet til et av de mest kjente og komplette fossile eksemplarene av førmennesker i slekten *Australopithecus*. Hun tilhørte arten *Australopithecus afarensis*, som eksisterte i minst 900 000 år, og ble funnet i 1974 i Awash-dalen i Etiopia. Fossilet er oppkalt etter Beatles-sangen «Lucy in the Sky with Diamonds», men berømmelsen skyldes at hun er et enestående funn.

Generelt
--------

Det ble funnet 52 skjelettære fragmenter av Lucy (omkring 40 prosent av det komplette skjelettet), som hver representerer én av hennes knokler. De vulkanske lagene på den etiopiske gravplassen gjør det mulig å datere hennes alder innenfor en tidsramme på kun 100 000 år.

Takket være dateringsmetoder basert på måling av radioaktivitet (såkalt *argon-argon* datering) vet man at det er mellom 3,18 og 3,22 millioner år siden Lucy gikk rundt ved Afar i det nordlige Etiopia. Lucy var over én meter høy, og vekten hennes er anslått til 31 kg. Skjelettet viser en blanding av såvel menneske- som apeaktige egenskaper. På tross av oppreist gange og svai i ryggen, hadde hun forholdsvis lengre armer og kortene bein enn oss, og hjernekassa har vært liten med store kjever. I levende live har hun sannsynligvis liknet en liten, tynn sjimpanse på to bein.

Kropp og oppbygning
-------------------

Lucys bekkenben er, som vårt, lavt og bredt. Man kan konkludere med at Lucy kunne stå og gå på to bein. Lemmene hennes tilhører helt sikkert et tobeint vesen. På grunn av bekkenets bredde satt lårbeinet i skrå stilling, som hos mennesket.

Hennes proporsjoner var derimot litt annerledes enn våre. Hun hadde kortere ben og lengre armer. Dessuten var kneleddene løsere enn våre. Det samme gjaldt skuldrene og armene. Faktisk ligner lemmene og leddene mye på dagens sjimpansers. Det ser ut til at Lucy både kunne gå oppreist og klatre i trær.

Etter bekkenet og leddene å dømme må ganglaget hennes vært litt annerledes enn ganglaget til dagens mennesker. Hun må ha hatt en slags rullende gange, som trolig ikke har vært fullt så effektiv som hos de senere menneskearter.

Referanser
----------

1. ↑  Walter, Robert C. (1. januar 1994). «Age of Lucy and the First Family: Single-crystal 40Ar/39Ar dating of the Denen Dora and lower Kada Hadar members of the Hadar Formation, Ethiopia». *Geology*. 1 **(engelsk)**. 22: 6–10. ISSN 0091-7613. doi:10.1130/0091-7613(1994)0222.3.CO;2. Besøkt 14. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lucy (Australopithecus) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Cyrille Adoula** (født 13. september 1921 i Léopoldville, Belgisk Kongo, død 24. mai 1978 i Lausanne, Sveits) var en kongolesisk politiker. 

Han ble utdannet ved St. Josephinstituttet og den første innfødte afrikanske ansatte i Kongos sentralbank.[] Sammen med Patrice Lumumba og Joseph Iléo grunnla han Mouvement National Congolais i 1958. 

Adoula var statsminister i Kongo-Léopoldville fra 2. august 1960 til 30. juni 1964. Hans regjeringsperiode var vanskelig og preget av frykt for borgerkrig. Adoula forsøkte, resultatløst, å forhandle med Moise Tshombe presidenten for utbryterprovinsen Katanga. Da FNs generalsekretær U Thants plan for Katanga mislyktes krevde Adoula at FN skulle gripe inn, med makt om nødvendig, mot utbryterprovinsen. Katanga kapitulerte 15. januar 1963.

For å styrke sin moderate politikk fjernet Adoula, i juli 1963, kabinettministrene med de mest ekstreme meningene. Han forsøkte å skape et kabinett med likevekt mellom Katanga og lumumbistiske medlemmer og noen måneder kom en ny føderal grunnlov. Imidlertid fortsatte en rekke opprør rundt i landet og Adoula gikk av i 1964 og ble erstattet av Tshombe. Han ble så ambassadør til USA og Belgia. Mellom 1969 og 1970 var han utenriksminister, før han trakk se fra det politiske liv.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000009635, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |