recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Silas Kjølmoen Henriksen** (født 18. april 1985 i Arendal) er en norsk ballettdanser ved Nederlands Dans Theater, en av verdens fremste ballettkompanier.

Allerede som seksåring begynte han å danse ved Arendal Ballett Center, og som tiåring ble han kommentert i Agderposten som et «komplett ballettalent». Han gikk på ballettlinja på Fagerborg videregående skole, og videre som ballettdanser ved Kunsthøgskolen i Oslo. Han var aspirant ved Nasjonalballetten 2007-2008, og ble så medlem der høsten 2008. Han har blant annet medvirket i ballettoppsetningene av *Romeo og Julie*, *En sporvogn til Begjær*, *Worlds Beyond*, *Shoot the moon* og *Nøtteknekkeren*.

Stipendier og priser
--------------------

Henriksen fikk Thorleif Dahl-stipendet på 15 000 kroner i 2005, etter en audition ved Nasjonalballetten.

11. august 2010 mottok han et av Norges største kulturstipender, Tom Wilhelmsens Opera- og Ballettpris. Stipendet er på 500 000 norske kroner. I begrunnelsen til juryen ble det blant annet sagt: 

> Det sies i fagkretser om ham at en stjerne er født. Fortsetter hans utvikling slik, vil vi i Silas Henriksen ha en kommende prins til de store klassiske ballettene, samt en sterk danser i det moderne faget.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Agderposten - Silas (19) danser tåspiss til fingerspissene
3. ↑  Agderposten leder 12. august 2010
4. ↑  Den norske opera og ballett - Silas Henriksen Arkivert 3. januar 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  Agderposten 9. mars 2009
6. ↑  Den norske opera og ballett - Storpris til Silas Henriksen Arkivert 16. august 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Silas Henriksen hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Gunnar Ree** (født 30. mars 1883 i Meldal, død 30. juni 1968) var en norsk gårdbruker og politiker (B). Han var Meldals ordfører 1923–1925 og 1929–1934.

Ree gikk på Dybdahls amtsskole 1899–1900 og på Fredly ungdomsskole 1904–1905. Han var gårdbruker i Meldal fra 1906 til 1945, og fra 1935 til han gikk av med pensjon i 1953 var han likningssjef i Meldal kommune. Han var medlem i Meldal herredsstyre i totalt åtte perioder, hvorav tre som ordfører (1923–1925, 1929–1931, 1931–1934). Han var også varamann til Stortinget i perioden 1928–1930.

Ree var formann i Orkladal Telefon A/S 1926–1945, medlem i Sør-Trøndelags Skogselskaps styre og Sør Trøndelags veistyre i 20 år, og medlem av styret i Sør-Trøndelag Landbruksselskap 1937–1955, de siste ti år som formann.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i *Aftenposten*, 1. juli 1968
2. 1 2  «Ree, Gunnar». *Norges ordførere*. Hanche. 1931. s. 219.
3. 1 2  «Vi gratulerer – 75 år». *Arbeiderbladet*, 29. mars 1958.
4. ↑  «Kommunale veteraner i Meldal hedret». *Adresseavisen*, 20. desember 1962.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Brasils riksvåpen
**Brasils riksvåpen** har vært brukt siden Brasil ble en føderal republikk. Riksvåpenet ble vedtatt 19. november 1889, fire dager etter at republikken ble dannet.

Riksvåpenet består av et emblem som er omkranset av grener av kaffe (venstre) og tobakk (høyre). I den blå sirkelen i midten finnes stjernebildet Sørkorset og de 27 stjernene ved kanten av sirkelen representerer Brasils 26 delstater samt det føderale distriktet. På det blå båndet står Brasils offisielle navn (*República Federativa do Brasil*) og datoen da den føderale republikken ble dannet, 15. november 1889.

| * v
* d
* r
Søramerikanske riksvåpen |
| --- |
| Argentina  **·** Bolivia  **·** Brasil  **·** Chile  **·** Colombia  **·** Ecuador  **·** Guyana  **·** Paraguay  **·** Peru  **·** Surinam  **·** Trinidad og Tobago  **·** Uruguay  **·** Venezuela
**Avhengige områder**: Falklandsøyene  **·** Fransk Guyana  **·** Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Liste over skipstyper** inneholder et utvalg av ulike typer moderne skip (fartøy). Skipene listet opp er motorgående skip.

Passasjerskip
-------------

Et passasjerskip er et skip som er konstruert for å transportere passasjerer. Sjøfartsdirektoratet definerer passasjerskip som skip som kan føre mer enn 12 passasjerer.

* Cruiseskip
* Ruteskip herunder Hurtigruteskip og Atlanterhavsskip.
* Ferje
* Landgangsferge
* Hurtigbåt
* Taxibåt

Stykkgodsskip
-------------

Stykkgodsskip er skip spesielt tilpasset transport av stykkgods. De har gjerne heisekraner eller lasteramper for lastebil eller gaffeltruck for å anbringe lasten i skipets rom.

* Containerskip
* Kjøleskip
* Roroskip
* Forsyningsskip

Tørrlasteskip
-------------

Tørrlasteskip eller bulkskip er betegnelsen på skip som frakter tørr last som ikke er pakket i enheter.

* Fôrbåt
* Lekter

Tankskip
--------

Tankskip betegner et fartøy laget for å føre flytende laster i bulk, i første rekke råolje og destillater som diesel og bensin.

* Oljetankere
* Kjemikalietankere
* Gasstankere (LPG/LNG)

Spesialskip
-----------

Skip i denne kategorien er gjerne fabrikkskip eller skip benyttet for en spesiell oppgave.

* FPSO
* Kabelskip og rørleggingsskip
* Mudringsfartøy
* Isbryter
* Ankerhåndteringsskip
* Taubåt
* Dykkerbåt
* Bokbåt
* Ambulansebåt, politibåt, redningsskøyter, bergingsbåter o.l.
* Brannbåt
* Tunggodsskip
* Losbåt
* Brønnbåt
* Kranskip
* Servicefartøy

Militære fartøyer
-----------------

* Minesveiper
* Minejaktfartøy
* Fregatt
* Jager
* Krysser
* Hangarskip
* Kanonbåt
* Motortorpedobåt
* Kystvaktskip
* Undervannsbåt
* Slagskip

Fiskefartøy
-----------

Et fiskefartøy er et fartøy brukt til fangst av fisk. Kategorien tar også med andre fangst- og prosesserings-fartøy.

* Tråler
* Snurper
* Flytende hvalkokeri
* Hvalbåt
* Bløggebåt

Se også
-------

* Navneprefiks for skip

Referanser
----------

1. ↑  «Passasjerskip - Sjøfartsdirektoratet». *www.sdir.no*. Besøkt 5. november 2021.
2. ↑  «Sektorer». *Kystrederiene*. Besøkt 5. november 2021.

Portal: Sjøfart
**Petsjenga** (russisk: Пече́нга, finsk: *Petsamo*, nordsamisk: *Beahcán*, skoltesamisk: *Peäccam*) er en mindre bymessig bosetning i Petsjenga rajon i Murmansk oblast i Russland. Bosetningen ligger ved utløpet av Petsjengaelva i Petsjengafjorden. Ved folketellingen i 2002 hadde stedet 2 959 innbyggere, som utgjorde 6,4% av Petsjenga rajons totale befolkning. Dette var en økning fra 1989, da det ble registrert 2 671 innbyggere.

Historie
--------

Petsjenga ble en del av Russland i 1533. Befolkningen i området på den tid var skoltesamer. Selve den første bosetningen her ble grunnlagt i 1533; det var Petsjengaklosteret, av munken Trifon fra Novgorod, på stedet hvor elva Petsjenga løper ut i Barentshavet, 135 km vest for nåtidens Murmansk. Inspirert av eksempelet fra Solovki ønsket Trifon å omvende de lokale skoltesamene til kristendommen, og å vise hvordan troen kunne blomstre i de mest ugjestmilde land. En annen grunn til klosterets plassering var dessuten å markere russisk nærvær.

I 1572 hadde Petsjengaklosteret rundt 50 munker og 200 legbrødre. Seks år etter St. Trifons død i 1583 ble treklosteret plyndret og brent ned av svenskene. Det sies at 51 munker og 65 legbrødre omkom i raidet, som endte historien om Trifons kloster i Petsjenga. Men et nytt kloster tilkom, da det gamle ble gjenoppbygd i 1886. 

Ved freden i Tartu i 1920 ble Petsjenga avstått til Finland, og ble da kalt **Petsamo**. Under den finske vinterkrigen stod slaget om Petsamo, som ble avsluttet 11. februar 1940. Sovjetunionen besatte Petsamo under vinterkrigen, men gav tilbake området etter krigen. 

Etter angrepet på Norge, i perioden 1940-41, pågikk den såkalte Petsamotrafikken mellom Haparanda/Rovaniemi og Linhammar ved Petsamo, som da var den eneste importhavnen for sjøtrafikk utenfor Østersjøen for Sverige og Finland. 

Området tilhørte Finland til 1944. Etter den finske fortsettelseskrigen ble klosteret her evakuert til Nya Valamo kloster i Savolax. Petsamo ble okkupert av sovjetiske styrker under Lapplandskrigen og ble formelt avtrådt til Sovjetunionen med freden i Paris i 1947.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Skoltesamisk historie Arkivert 10. oktober 2007 hos Wayback Machine.
* Petsjengskij distrikts nettsted Arkivert 10. august 2020 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Sildafjorden** er en del av Hardangerfjorden i Kvinnherad kommune på sør- og østsiden av Varaldsøy. Den er den østlige fortsettelsen av Kvinnheradsfjorden i sørvest og fortsetter som Hissfjorden på nordsiden av Varaldsøy. Sildafjorden har en sidefjord, Maurangsfjorden, som strekker seg østover mot Mauranger. Fjorden har innløp i sør mellom Skjelnesodden på Varaldsøya i nordvest og Lyngstranda i sørøst. Fra der går fjorden 15 kilometer rundt halve Varaldsøy. Inn til bunnen av Maurangsfjorden er det derimot 21 kilometer.

Like øst for Varaldsøy ligger den lille øya Sild, som fjorden er oppkalt etter. Mellom Sild og Varaldsøy ligger Sildasundet og øst for Sild ligger innløpet til Maurangsfjorden. Ænes er en bygd som ligger på sørsiden av innløpet til Maurangsfjorden og er den største bosetningen langs Sildafjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Sildafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Alpinsk dachsbrake** (FCI #254), som i hjemlandet er kjent som **Alpenländische dachsbracke**, er en mellomstor kortbeint jakthund av støvertype med opprinnelse fra Østerrike.

Opprinnelse og alder
--------------------

Alpinsk dachsbracke
Hunderasen så dagens lys i de østerrikske alper og er et resultat av krysninger mellom basset hound og lokale vorstehhunder.

Formålet var å skape en hendig hund for sporing og langsom driving av hjortedyr. En robust og arbeidsvillig rase som kunne arbeide i høyfjellsstrøk. Kan hende er det også krysset inn lokale støvere, men slike krysninger er ikke dokumentert.

I 1896 ble typen kalt *bassetpointer*, men den ble først offisielt akseptert som egen hunderase i 1975. Rasen er mest vanlig i hjemlandet og i Tyskland.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Alpinsk dachsbracke er en langstrakt, kraftfull og kortbeint hund med et hode som kan virke litt stort i forhold til kroppen. Den har middels store øyne og et oppmerksomt uttrykk. Halen er middels lang, grov ved haleroten, og bæres hengende eller svakt bøyd. Halsen er middels lang og muskuløs. Den har rommelig brystkasse med markert forbryst, samt kompakte, grove poter.

Pelsen er kort, meget tett og hard. Den ligger tett til kroppen og har tykk underull som dekker hele kroppen. På ryggen, baksiden av lårene og i buken er dekkhårene lange og stive. Halen har børstelignende behåring på undersiden. Idealfargen er mørk hjorterød med eller uten sorte stikkelhår. Også sort med klart avgrensete rødbrune tegninger over øyebrynsbuene, bryst, ben, poter og under halen aksepteres. Hvit brystflekk tillatt.

Alpinsk dachsbracke blir omkring 34-42 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 15-18 kg. Tispene blir typisk litt mindre (ca. 1 cm) enn hannene.

Bruksområde
-----------

Alpinsk dachsbracke er en effektiv, langsomt drivende jakthund med god utholdenhet, kraft, energi og jaktlyst nok til å følge selv gamle spor gjennom vanskelig terreng i høyfjellet. Den har ypperlig luktesans og kan godt brukes til en rekke andre formål som brukshund. Den anvendes blant annet til jakt på rev og villsvin, men også som apporterende hund på villgjess. Rasen har også egenskaper som familiehund.

I Mellom-Europa blir rasen i alminnelighet mest brukt av jegere og viltvoktere, og holdes sjelden som familiehund.

Lynne og væremåte
-----------------

Alpinsk dachsbracke er en utpreget jakthund som passer best for jegere og aktive friluftsmennesker. Den regnes vanligvis som en god barnehund, men bør neppe være et naturlig førstevalg for en typisk barnefamilie. Hunden trives i temperert klima og trenger minimalt med pelstell. Med tidlig tilvenning vil den være fornøyd med å leve og sove utendørs store deler av året.

Dette er en hundetype som trenger ofte og mye mosjon for å trives.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Alpinsk Dachsbrackeklubb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Ett av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling Blad 
**Leinekvernene** ved Vennis på nordsiden av Vangsmjøsa fem kvernhus langs Leinefossen. De ligger ved elva Leineåne som kommer fra Sanddalen. Det eldste kvernhuset er fra 1700-tallet. De andre er gjenoppbygget etter storflommen i 1860, da de fleste gamle kvernene i området ble ødelagt.

Tidligere hadde hver gård sitt eget kvernhus på samme måte som korngårdene i dag har hver sin skurtresker. I 1729 ble det registrert hele 79 kvernhus i Vang. Kvernene var i bruk helt fram til begynnelsen av 1900-tallet. Mot slutten av 1800-tallet ble det bygget større, konsesjonspliktige møller, som kunne male kornet i flere kvaliteter. Det viste seg imidlertid vanskelig å få bøndene til å frakte kornet til de større anleggene, ettersom dette tok tid og kostet penger. Ikke før etter at korntrygdloven ble innført i 1929, begynte bøndene å gjøre bruk av de nye møllene i større grad. Korntrygdloven virket slik at den ga et tilskudd til dem som benyttet de nye møllene.

Valdres Folkemuseum på Fagernes har det faglige ansvaret for vedlikeholdet av kvernene, mens det er Vang kommune som har det økonomiske ansvaret.

I elveleiet ved kvernene ligger flere jettegryter. I nærheten ligger også Leinesanden, hvor det hevdes at Olav den hellige prøvde å kristne vangsgjeldingene.

Galleri
-------

* Ett av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling BladEtt av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling Blad
* Ett av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling BladEtt av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling Blad
* Ett av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling BladEtt av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling Blad
* Ett av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling BladEtt av kvernhusa i Leineåne.  Foto: John Erling Blad

Eksterne lenker
---------------

* Olavsrosa: Kvernhusa på Leine Arkivert 8. mars 2012 hos Wayback Machine.
* Vang Historielag: Bekkekvernene på Vennis
* Vang kommune: Kvernhusa på Leine
**Kontinentaltourene i landeveissykling** (engelsk: *UCI Continental Circuits*) er en serie landeveissyklings-konkurranser som ble etablert i 2005 av UCI. De fem tourene (en for hvert kontinent) består av en serie ritt der ulike sykkellag konkurrerer regelmessig. Tourene ble utviklet av UCI for å eksportere landeveissykling til steder utenfor Europa, der sykkelsporten er mest populær og der Grand Tourene blir arrangert.

Kontinentaltourene er "lillebrødre" av UCI WorldTour. WorldTour-lagene, de profesjonelle kontinentallagene (såkalte prokontinentallag), kontinentallagene, nasjonslag og regionale lag deltar i disse rittene, etter gitte kriterier. Ryttere og lag kan delta og tjene poeng på tourer utenfor deres eget kontinent. Ryttere og lag fra øverste nivå får ingen poeng.

De fem tourene
--------------

* Afrikatouren i landeveissykling (UCI Africa Tour)
* Amerikatouren i landeveissykling (UCI America Tour)
* Asiatouren i landeveissykling (UCI Asia Tour))
* Europatouren i landeveissykling (UCI Europe Tour)
* Oseaniatouren i landeveissykling (UCI Oceania Tour)

Eksterne lenker
---------------

* UCI Continental Circuits

| * v
* d
* r
Kontinentaltourene i landeveissykling |
| --- |
| Afrikatouren | 
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020

 |
| Amerikatouren | 
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020

 |
| Asiatouren | 
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020

 |
| Europatouren | 
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020

 |
| Oseaniatouren | 
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020

 |
Denne dalen i de franske alpene er over tregrensen og har et alpint klima
**Alpint klima**, eller **fjellklima**, er klimaet over tregrensen i et fjellområde. Klimaet blir kaldere med høyden som følge av den adiabatiske temperaturendringen. Den tørradiabatiske temperaturendringen med høyden er omtrent 10 ℃ per kilometer. Dermed vil man få omtrent samme temperaturendring om man flytter seg 100 m oppover et fjell, som når man flytter seg 80 km nærmere polene. Dette forholdet er derimot bare en grov tommelfingerregel fordi havet har en stor innvirkning på klimaet.

I Köppens klimaklassifisering havner det alpine klimaet inn under det arktiske klimaet, fordi ingen av månedene har en gjennomsnittstemperatur over 10 ºC. Otto Nordenskiöld laget derimot et alternativ til Köppens system som sa at den varmeste måneden måtte være minst 9 grader minus 10 % av gjennomsnittstemperaturen i den kaldeste måneden. Om temperaturen i den kaldeste måneden er −20 ℃, må den varmeste måneden være 11 ℃. Man kan da få små forskjeller på hvilke områder som havner innenfor det alpine klimaet.

Store deler av fjellområdene i Norge kommer inn under denne arktiske klimatypen. 

| Klimasoner i Köppens klimaklassifisering |
| --- |
| **Gruppe A: Tropisk** — Regnskog (Af) - Monsun (Am) - Savanne (Aw, As) |
| **Gruppe B: Tørt** — Ørkenklima (BW) - Steppe (BSh, BSk) |
| **Gruppe C: Temperert** — Fuktig subtropisk (Cfa, Cwa) - Maritimt (Cfb, Cwb, Cfc) - Middelhavsklima (Csa, Csb) |
| **Gruppe D: Kontinentalt** — Fuktig kontinentalt (Dfa, Dwa, Dfb, Dwb) - Subarktisk (Dfc, Dwc, Dfd) |
| **Gruppe E: Arktisk** — Tundra (ET) - Permafrost (EF) - Alpint |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Senter for Interkulturell Kommunikasjon** ble etablert i 1991 ved Misjonshøgskolen i Stavanger (MHS) og er et lærested for høyereutdanning innen forskning, utrednings- og konsulentvirksomhet, rådgiving, undervisning og kursvirksomhet knyttet til samarbeid og kommunikasjon i internasjonale og flerkulturelle sammenhenger. Sentere ligger på Misjonshøykolens område på Kampen i Stavanger.

Senteret ble etablert for å overføre kompetanse og erfaring i Det Norske Misjonsselskap og ved MHS til organisasjoner som arbeider med nord-sør spørsmål. I 2006 ble SIK et aksjeselskap med Det Norske Misjonsselskap og Misjonshøgskolen som eiere.

Internasjonalt arbeider SIK særlig med utviklingsarbeid, i stor grad knyttet til fred og forsoning, utdanning og organisasjonsutvikling. I tillegg har utenlandsstasjonering og kompetanseoverføring vært et sentralt arbeidsområde ved senteret. I Norge arbeider de særlig med utfordringer knyttet til integrering i skole og arbeidsliv, samt ulike profesjoners møte med et stadig mer flerkulturelt samfunn.

Referanser
----------

1. ↑  Om SIK

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
I sannsynlighetsteori og statistikk, utgjør den **kontinuerlige uniforme fordelingen,** **rektangulærfordelingen** eller firkantfordelingen en familie av symmetriske sannsynlighetsfordelinger. Fordelingen beskriver et eksperiment der et hvilket som helst utfall ligger innenfor gitte grenser. Grensene er gitt ved parametrene *a* og *b*, som er minimum- og maksimumverdier. Dette intervallet kan være enten lukket ([a, b]) eller åpent ((a, b)).  Derfor blir fordelingen ofte forkortet som *U* (*a*, *b*), hvor U står for den uniforme fordelingen Differansen mellom grensene definerer intervallets lengde; alle intervaller av samme lengde på fordelingens støtte er like sannsynlige. Den er maksimum entropi sannsynlighetsfordelingen for en stokastisk variabel *X* uten noen annen beskrankning enn at den er innehold i fordelingens støtte.

Kontinuerlig rektangulær fordeling
----------------------------------

Den kontinuerlige rektangulære sannsynlighetsfordelingen har fått sitt navn ved at tetthetsfunksjonen får utseendet av et rektangel. Den har to parametre, nedenfor kalt for *a* og *b*, som betegner den respektive nedre og øvre grensen for hvilke verdier den rektangulærfordelte stokastiske variabelen kan anta. Tetthetsfunksjonen for rektangulære fordelinger er

{\displaystyle p(x)={\begin{cases}{\frac {1}{b-a}}&{\mbox{hvis }}a<x<b\\0&{\mbox{ellers}}\end{cases}}}
og den kumulative fordelingsfunksjonen er

{\displaystyle F(x)={\begin{cases}0&{\mbox{hvis }}x<a\\{\frac {x-a}{b-a}}&{\mbox{hvis }}a\leq x<b\\1&{\mbox{hvis }}x\geq b\end{cases}}}

Se også
-------

* Sannsynlighetsteori
* Klassisk sannsynlighetsdefinisjon
* Normalfordeling

Referanser
----------

1. 1 2  Dekking, Michel (2005). *A modern introduction to probability and statistics : understanding why and how*. London, UK: Springer. s. 60–61. ISBN 978-1-85233-896-1.
2. ↑  Walpole, Ronald; m.fl. (2012). *Probability & Statistics for Engineers and Scientists*. Boston, USA: Prentice Hall. s. 171–172. ISBN 978-0-321-62911-1.
3. ↑  Park, Sung Y.; Bera, Anil K. (2009). «Maximum entropy autoregressive conditional heteroskedasticity model». *Journal of Econometrics*. 150 (2): 219–230. doi:10.1016/j.jeconom.2008.12.014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** LCCN
 |
Amerikanske intendantursoldater lager mat i et feltkjøkken i 2009.
Et **feltkjøkken** er et mobil anlegg for matlaging i felt. Feltkjøkken anvendes først og fremst av militære avdelinger, men også av sivilforsvar og ved store arrangementer. Formålet er å tilberede mat i områder hvor nødvendig infrastruktur mangler eller ikke kan anvendes, for eksempel på krigsskueplasser eller i katastrofeområder. 

Moderne feltkjøkken kan drives såvel med faste brensler (ved) som flytende eller gassformige brensler (dieselolje, gasol, fotogen, gass). Feltkjøkken, som i sin enkleste form fortsatt kan bestå av slepekjerrer, kan også være kjøretøysbaserte eller være utformet som containerbaserte løsninger for matlagning til større avdelinger. Større feltkjøkken har vanligvis ovner, stekeplater, dampkjeler og oppvarmingssystemer samt vann- og avløpssystem.

Sverige
-------

Svenske feltkjøkken finnes i forskjellige former, såvel som slepevogn for traktor, lastebil og beltevogn, som båret på lastebil, ofte en Scania L50 eller som containerløsninger, de sistnevnte vanligvis benyttet ved operasjoner i utlandet. En typisk forekommende bestykning for mindre feltkjøkken er, unntatt nødvendig utstyr som beredningsbord, husgeråd og lignende, komfyr 102 og lavtrykkpanne 101. Komfyren kan enten utrustes med et stekebord eller med to kjeler på 35 liter hver. Det finnes også særskilt utstyr for å lage pannekaker. Til lavtrykkpannen kobles opptil tre trykkokekjeler på 35 liter hver. Både komfyren og lavtrykkpannen kan fyres med ved eller drives med oljebrenner.[1]

Referanser
----------

1. ↑  Hemvärnet.se: *Kokgruppen*, läst 1 januari 2013
**Leinth** er i etruskisk mytologi gudinne for døden. Hennes navn betyr «gammel alder» eller «gammel kvinne». 

Til tross navnet og dets assosiasjoner ble hun avbildet som en ung gudinne. I kunsten blir hun portrettert med ansiktet tilsløret, og ved portene til Underverden, eller som en representant for Døden eller reisene til (eller fra) Underverden. Hun er dog ikke dokumentert ved noen dødsscener.

Leinths navn er et av mange dystre navn i etruskisk språk, eksempelvis *leine*, «å dø»; *leinie*, «død» eller «uvirksom, kraftløs»; en annen mer litterær mening av navnet hennes «Hun som stopper».

Referanser
----------

1. ↑  De Grummond; Nancy Thomson (2006): *Etruscan Mythology, Sacred History and Legend: An Introduction*. University of Pennsylvania Museum of Archaeology. ISBN 1-931707-86-3, s. 21.
2. 1 2  «Leinth», *The Obscure Goddess Online Directory*
3. ↑  Bonfante, Giuliano; Bonfante, Larissa (2002): *The Etruscan Language: an Introduction*. Manchester: University of Manchester Press. ISBN 0-7190-5540-7, s. 200.
**Kontoret for astronomi for utvikling** (**OAD**) er et kontor av Den internasjonale astronomiske union (IAU), som ble etablert i 2011 for å fremme bruk av astronomi som et verktøy for utvikling. OAD er finansiert av et fellesskap mellom Den internasjonale astronomiske union og National Research Foundation i Sør-Afrika. Kontoret består av ni regionale avdelinger i Armenia, Kina, Colombia, Etiopia, Jordan, Nigeria, Portugal, Thailand og Zambia, og som har lignende objekter til OAD men med et mer regionalt fokus. OAD utlyser årlig en inkalling av forslag for finansiering av prosjekter som bruker astronomi som et verktøy for å løse et problem knyttet til bærekraftig utvikling. OAD sitt oppdraget er fremme bruken av astronomi som et verktøy for å støtte utvikling ved å mobilisere de nødvendige menneskelige og økonomiske ressursene for å realisere vitenskapelige, teknologiske og kulturelle fordeler for samfunnet. Siden 2017 har OAD forvaltet en sum på 515.364 euro fra IAU bevilgede midler. Disse midlene har blitt tildelt 106 prosjekter som har nådd over 85 land over hele verden.

Referanser
----------

1. ↑  «IAU».
2. ↑  Govender, Kevin (2015). «The IAU Global Office of Astronomy for Development». *Highlights of Astronomy*. 16: 537-538. doi:10.1017/S1743921314011971.
3. ↑  Mauduit, Jean-Christophe; Govender, Kevin (1. januar 2014). «The IAU Office of Astronomy Development». *American Astronomical Society, AAS Meeting #223, id.413.03*. 223: 413.03 – via American Astronomical Society.
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
Feltbiskop Pekka Särkiö 2012-
**Feltbiskopen** er leder for det kirkelige arbeidet innen Finlands forsvar. Embetet ble grunnlagt i 1941 av marskalk Carl Gustaf Emil Mannerheim. Feltbiskopen har brigadegenerals grad. Feltbiskopen er innen forsvaret leder for feltproster, militærpastorer og militærdiakoner.

Tross navnet er feltbiskopen ikke biskop i egentlig mening. Feltbiskopen er ikke biskopsvigd og har heller ikke rett til å prestevie. Han er ikke heller leder for noe stift og bærer ikke den liturgiske skrud som innen Den evangelisk-lutherske kirken i Finland tilfaller en biskop. Til tross for dette er feltbiskopen fullverdig medlem i bispemøtet og kirkemøtet.

For å bli feltbiskop kreves det at man har *teologie licentiat*-examen eller *teologie doktors*-examen.

Feltbiskoper siden 1941
-----------------------

* Johannes Björklund 1941–1956
* Toivo Laitinen 1956–1969
* Yrjö Massa 1969–1978
* Viljo Remes 1978–1986
* Jorma Laulaja 1986–1995
* Hannu Niskanen 1995–2012
* Pekka Särkiö 2012–

Referanser
----------

1. ↑  Yle.fi

Eksterne lenker
---------------

* (en) Military bishops of Finland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland
 |
**Leipzigerlerker** – **Leipziger Lerchen** – er en type småkaker som har sitt opphav i den tyske byen Leipzig.

Gjennom århundrer var småfugl – spesielt sanglerker – en ettertrakta rett i Leipzig og Sachsen. Lerkene sto til tider så høgt i pris, og fangsten var så omfattende at sangfuglbestanden begynte å minke merkbart. Utover på 1800-tallet engasjerte dyrevernkretser seg mot småfuglfangsten, og i 1876 innførte kong Albert I av Sachsen forbud mot lerkefangst.

Oppfinnsomme bakere i Leipzig introduserte da en kake som i form kunne minne om oppbundne lerker, og dermed gi borgerne en smak av gode, gamle dager. Kakene har bunn av mørdeig eller butterdeig og fyll av mandler, nøtter og jordbærsyltetøy; eventuelt også tilsatt brandy, rom eller kanel. «Leipziger Lerche» er siden 2004 en beskytta betegnelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Leipzig Larks | Leipzigcalling». *www.leipzigcalling.de*. Besøkt 25. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leipziger Lerche (Gebäck) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***The Beggar Prince*** er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av William Worthington. Hovedrollen spilles av Sessue Hayakawa.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Nikki, en ydmyk fisker, er en nærmest dobbeltgjenger til den egoistiske prinsen som kontrollerer landsbyen hans. Prinsens hoffmenn narrer prinsen til å tro at han har magiske krefter, samtidig som de raner alle undersåttene hans med en rekke urettferdige skatter. En kveld, etter å ha blitt forelsket i Nikkis kjæreste Olala, sender prinsen soldatene sine for å bortføre henne. Nikki følger etter dem til palasset hvor han angriper prinsen, antar identiteten hans og forviser den virkelige prinsen fra slottet hans. 

Nikki setter deretter i gang en ny, og langt mer rettferdig, administrasjon - samtidig som den virkelige prinsen finner tilfredshet i Nikkis langt mer ydmyke tilværelse. Etter hans forestående ekteskap med Olala, sender Nikki bud etter prinsen og de går tilbake til deres virkelige identiteter. Nikki gifter seg deretter med Olala, og prinsen gifter seg med sin egen brud - datteren til en stor-vesir.

Skuespillere
------------

* Sessue Hayakawa som Nikki / Prinsen
* Beatrice La Plante som Olala
* Thelma Percy som Sosad
* Bert Hadley som stor-vesiren
* Robert Bolder som Bunko
* Josef Swickard som Nodo

Bildegalleri
------------

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  The Beggar Prince
2. ↑  THE BEGGAR PRINCE
3. ↑  Worthington, William; Hayakawa, Sessue (1920). «The Beggar Prince». Besøkt 25. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Beggar Prince* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Beggar Prince* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Beggar Prince* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Beggar Prince* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Belle of New York*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Julius Steger.

Handling
--------

Violet Gray er datteren til en eldre oppfinner som blir frastjålet en av oppfinnelsene hans av en skruppelløs mann. Når faren hennes dør, reiser den unge kvinnen til New York hvor hun finner eg arbeid. Hun møter Jack som forelsker seg i henne, men Violet oppdager at Jack er sønnen til den samme mannen som hadde ødelagt for faren hennes.

Violet avslutter derfor forholdet med Jack, og melder seg inn i Frelsesarmeen. Men en dag redder hun sin tidligere kjæreste, som ble skadet under en slåsskamp. Hun bringer ham hjem, og pleier skadene hans. Faren hans, som oppdager at Violet faktisk er oppfinnerens datter, angrer på de tidligere handlingene hans, og han ber henne om tilgivelse.

Skuespillere
------------

* Marion Davies som Violet Gray
* Etienne Girardot
* L. Rogers Lytton som Amos Gray
* Franklyn Hanna
* Raymond Bloomer som Jack Bronson
* Christian Rub
* Barbara Sabin som en liten jente
* Nick Thompson

Referanser
----------

1. ↑  The Belle of New York
2. ↑  THE BELLE OF NEW YORK

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Belle of New York* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Belle of New York* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Belle of New York* på Silent Era Rediger på Wikidata
Riksscenen på Grünerløkka i Oslo.
**Riksscene for nasjonal og internasjonal folkemusikk, joik og folkedans (Riksscenen)** er en ny nasjonal møteplass for folkemusikk i alle fasetter. Riksscenen overtok høsten 2009 et tilpasset nybygg i gamle Schous bryggeri nederst på Grünerløkka i Oslo, og ble en del av Schous kulturbryggeri. Offisiell åpnet i september 2010. Før det arrangerte Riksscenen konserter og forestillinger i leide lokaler Oslo, og samarbeidet med aktører rundt i landet. Riksscenen avholder om lag 200 konserter og forestillinger årlig.

Formål
------

Riksscenen har som formål å være en nasjonal møteplass for aktører innenfor sektoren og publikum:

* en scene for tradisjonell og eksperimentell norsk og samisk folkemusikk og folkedans, og folkemusikk og folkedans med utenlandsk opphav
* en profesjonell scene
* en aktiv formidler
* et profesjonell og kompetent produksjonssted
* en brobygger mellom aktører og formidlere innenfor hele sektoren i Norge, og tilsvarende miljø utenlands.

Organisasjon
------------

Riksscenen ble etablert som stiftelse 16. mars 2007 av de fire nasjonale utøverorganisasjonene Juoigiid Searvi, Landslaget for Spelemenn, Norsk Folkemusikk- og Danselag, Noregs Ungdomslag og Samspill International Music Network.

Riksscenen er organisert med et styre og et rådgivende organ, Riksscenerådet, som består av nasjonale institusjoner og organisasjoner på området. Styreleder blir oppnevnt av stifterorganisasjonene, ett styremedlem med vara blir oppnevnt av MFO og NODA (fagorganisasjonene på området), og Riksscenerådet er valgforsamling til tre styremedlemmer med varamedlemmer.

Første styreleder for Riksscenen var Karl Einar Ellingsen, og første daglige leder var Jan Lothe Eriksen (2007 – 2010). I 2018 ble Ane Carmen Roggen daglig leder.

Referanser
----------

1. ↑  «Ny daglig leder på riksscenen - scene for folkemusikk og folkedans». *www.riksscenen.no* **(norsk)**. 16. oktober 2018. Besøkt 29. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Riksscenen
* Schous Kulturbyggeri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Rafael Ángel Calderón Fournier** (født 14. mars 1949 i Diriamba, Nicaragua) var politiker og president på Costa Rica mellom 1990 og 1994.

Hans far var Rafael Ángel Calderón Guardia, som var president på Costa Rica mellom 1940 og 1944. Hans mor var Rosarito Fournier Mora. Fournier ble født mens foreldrene bodde i eksil utenfor Costa Rica. Calderon Fournier er gift med Gloria Bejarano Almada. De har fire barn: Rafael Ángel, Gloria del Carmen, María Gabriela y Marco Antonio. Paret har også fire barnebarn: Alex, Gloria, Tom og Daniel. Calderon Fourniers søster, Alejandra, en troskist, døde i en ulykke i 1979, i en alder av 25 år.

Calderon Fournier påbegynte sin primære utdannelse ved Colegio de Mexico og tilbake til Costa Rica i 1958, da han var ni år gammel. Echandi Mario Jimenez (president 1958–1962) ble valgt inn i president-embetet samme året, og han tillot retur av politiske flyktninger, inkludert tidligere presidenten Calderon Guardia og hans kone og barn. Fournier fikk sin videregående utdannelse ved Colegio La Salle i San José, Costa Rica. Deretter studerte han juss ved universitetet i Costa Rica. Kort tid etter farens død begynte han som politiker.

Fournier etterfulgte Óscar Arias Sánchez som president og han appellerte til de fattige og dårlig utdannede med løfter om forandring og mindre arbeidsledighet. Calderón innførte blant annet et hardhendt økonomisk program, hvis hovedformål var å redusere underskuddet i det costaricanske statsbudsjettet. Arbeidsløsheten steg som følge av dette programmet, og i takt med den stadig økende arbeidsledigheten økte også utilfredsheten blant befolkningen. Fournier stilte som presidentkandidat for det sosialdemokratiske kristne partiet ved det nasjonale presidentvalget som skulle avholdes i februar 2010, men han trakk fra sitt kandidatur den 5. oktober 2009, da han ble dømt til fem års fengsel for to tilfeller av korrupsjon. Fournier anket denne dommen og trakk seg som presidentkandidat for å fokusere på appellen. Anken ble avvist.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Rafael Angel Calderon Fournier, Munzinger IBA 00000019502, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 14297[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60592n9, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   National Directorate of Official Printings and Publications, «Resolución N° 568/993. OTORGAMIENTO DE MEDALLA DE LA REPUBLICA ORIENTAL DEL URUGUAY. RAFAEL ANGEL CALDERON FOURNIER», utgitt 5. august 1993, besøkt 9. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Óscar Arias Sánchez** | **President i Costa Rica**(1990–1994) | Etterfølger:**José María Figueres** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
Cheoah-demningen i Nord-Carolina.  Foto: Dantripphoto 
**Cheoah-demningen** er en demning med vannkraftverk i Graham og Swain counties, i delstaten Nord-Carolina i USA. Den ligger på Little Tennessee River og består av en demning og ett krafthus, de første av en serie kraftutbygginger gjennomført av Tallassee Power Company, dagens Tapoco (Alcoa). Prosjektet startet i 1916 og kraftverket stod ferdig i 1919. demningen skaper det lange, smale Cheoah-reservoaret, som dekker om lag 261 hektar og et nedbørsområde på 4.160 km². Langs reservoaret går en malerisk kjørevei.

I likhet med Calderwood-demningen og Chilhowee-demningen, får også Cheoah sitt vann ved regulering hos Tennessee Valley Authority fra Fontana-demningen. Denne demningen er den primære vannreguleringsdammen i Little Tennessee River.

Da Cheoah-demningen stod ferdig var den verdens høyeste overflommingsdam. Turbinene var verdens største, og transmisjonslinjen på 150 kV med et spenn på 5 010 fot (1 527,05 m) over elven, hadde dengang verdens sterkeste spenning og lengste kabelstrekk.

I 1993 ble det tatt opp scener ved demningen til filmen *The Fugitive*, med Harrison Ford i hovedrollen.

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Barrett, J.S. «History of Tapoco». Besøkt 14. januar 2010.
4. ↑  Blueridge National Heritage Area website Arkivert 22. februar 2012 hos Wayback Machine..

Eksterne lenker
---------------

* *Cheoah Dam* - TVA nettside.
* 'Cheoah - Alcoa nettside.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
Eggeskallskeramikkpokal fra Longshankulturen i Shandong, funnet i 1976 i Chengziyafeltet
**Chengziyafeltet** (kinesisk: 城子崖遗址, pinyin *Chéngziyá yízhǐ*), også kalt *Chengziyai* var det første funnstedet for den neolittiske Longshankulturen (3000–2000 f.Kr.) i Shandong i Kina. Feltet ligger i Longshan 龙山镇 i byfylket Zhangqiu i den subprovinsielle by Jinan i provinsen Shandong og er datert til 2600 f.Kr. Feltet ble oppdaget i 1928 og ble arkeologisk utgravd 1930–1931. Chengziya er (1996) den største prehistoriske bosetting funnet i Kina.

Chenziya ligger sentralt i en geografisk klynge med over 40 funnsteder tilknyttet Longshankulturen. Disse feltene er av tre størrelsesordener: Noen av dem dekker mellom noen tusen til inntil 10.000 kvadreatmeter og antas å være tilknyttet det sog i oldtidsdokumenter kalles *ju* (kinesisk: 居; pinyin: *Jū*; bokstavelig talt «settlements»). Større funnsteder på inntil 50.000 kvadratmeter antas å være *yi* (sentralbyer), og så er det Chengziya selv som er blitt identifisert so en *du* (kinesisk: 都; pinyin: *Dū*, hovedstad). På grunnlag av tykke sedimenter (fra 3–4 opp til 5–6 meter dype) turde folketallet i Chengziya ha vært på titusener.

Chengziyafeltet (*Chengziya yizhi*) ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over nasjonale kulturelle minnesmerker.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  "The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective" Kwang-chih Chang, Pingfang Xu, Liancheng Lu, Sarah Allan (2005), Yale University Press
2. ↑  Alfred Schinz (1996): "The Magic Square: Cities in Ancient China", Edition Axel Menges

Eksterne lenker
---------------

* Chengziya Site
* Chengziya Site
* Chengziya Ruins Museum
* Chengziya yizhi
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana.
**Rio de La Plata-skjoldet** er et 1,7 - 2,2 milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i Sør-Amerika, som i likhet med de fleste kratonene her og i Afrika stammer fra proterozoikum for 2,5 – 1,0 milliarder år siden. Disse kratonene fra (meso-proterozoikum) fløt en tid sammen og dannet urkontinentet Vest-Gondwana.

Dette grunnfjellsskjoldet har et areal på om lag 1 200 000 km2, og utgjør den nordlige del av Argentina. Grunnfjellskjoldet hang sammen med Kalahariskjoldet i Sør-Afrika da det inngikk i Vest-Gondwana.

Det er gjort utforskning og dype boreprøver som avslørte 2,09 millioner år gammel granitt, dioritt i alderen 2,16 millioner år, og amfibolitt i alder 2,19 millioner år - og aldrene angir tidspunktet for de viktigste fjellkjedeformingene.
Det antas at kratonet er svært ensartet og intakt, og at det underjordiske og antakelig via foldesoner henger sammen med det 535-520 millioner år gamle kambriske Pampas-fjellkjedebeltet i vest, som kan være resultat av en kollisjon med sørvestkanten av Kalahariskjoldet. Det har antakeligvis også vært kollisjons-liknende kontakt med Rio Apa-skjoldet og Amasonasskjoldet.
Elva Rio de la Plata dominerer kratonets overflate.

Referanser
----------

1. 1 2  C.W. Rapelaa, R.J. Pankhurstb, C. Casquetc, C.M. Fanningd, E.G. Baldoe, J.M. González-Casadof, C. Galindoc, J. Dahlquist, «The Río de la Plata craton and the assembly of SW Gondwana», i: *Earth-Science Reviews*, nummer 83, utgave 1–2, juli 2007, side 49–82.

Eksterne lenker
---------------

* Avigad, Dov og Gvirtzman, Zohar (2009). «Late Neoproterozoic rise and fall of the northern Arabian–Nubian shield: The role of lithospheric mantle delamination and subsequent thermal subsidence» (PDF). *Technophysics*. doi:10.1016/j.tecto.2009.04.018. Arkivert fra originalen (PDF) 9. april 2011. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) Arkivert 9. april 2011 hos Wayback Machine.
* George Zandt, "Orogenic Systems: The Andes" - Geologisk Fakultet ved University of Arizona, våren 2002.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Habilitasjon** (*Habilitation*) er et begrep som brukes i universitetssystemet på store deler av det europeiske kontinentet, og som innebærer at man kvalifiserer seg til de øverste stillingene ved universitetene (dvs. får professorkompetanse). Ordningen finnes i Frankrike, Tyskland, Sveits, Ungarn, Polen, Tsjekkia, Slovakia og Slovenia.

Det er en forutsetning at man fra før har tatt doktorgraden. Habilitasjonen skjer ved at kandidaten etter å ha kvalifisert seg gjennom publisering av vitenskapelige arbeider (den kumulative modellen), eller etter å ha skrevet en helt ny, lengre avhandling (*opus magnum*, latin 'stort verk'), forsvarer seg i offentlig disputas.

En person som har habilitert seg i Tyskland får tillatelse til å holde forelesninger, enten i form av *venia legendi* (tillatelse til å lese) eller sjeldnere *venia docendi* (tillatelse til å undervise), og blir *privatdosent* (Privatdozent). Dermed får vedkommende rett til å søke professorstillinger. Habilitasjonsordningen ble innført av Wilhelm von Humboldt i Preussen i 1809.

Litteratur
----------

* Rüdiger vom Bruch: *Qualifikation und Spezialisierung: Zur Geschichte der Habilitation.* I *Forschung und Lehre.* 2, 2000, s. 69–70.
* Jochen Fröhlich: *Die Habilitation in Frankreich.* Universität Karlsruhe: Froehlich\_HDR\_2005.pdf Arkivert 22. desember 2005 hos Wayback Machine.
* Ernst Schubert: *Die Geschichte der Habilitation.* I Henning Kössler (red.): *250 Jahre Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg.* Universitätsbibliothek, Erlangen 1993, ISBN 3-922135-91-9, S. 115–151. (= Erlanger Forschungen, Sonderreihe 4).
* Hermann Horstkotte: *Akademische Doktorspiele – Professor Dr. h.c. Volkswagen.* Spiegel Online, 15. november 2007.

Eksterne lenker
---------------

* *Postdoc / Habilitation = postdoctoral university degree with lecture qualification*, *Freie Universität Berlin*
* *Austria Higher Education System*, euroeducation.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Burmas kvinnelandslag i fotball** representerer Burma i internasjonal fotball. Burma er mester i ASEANs mesterskap.

Burma debuterte sent i mesterskapssammenheng, og til Asiamesterskapet dukket de først opp i 2003. Burma kom ikke til semifinalen, men de kom på andreplass i gruppen, foran blant andre Taiwan og bare bak Japan, som de til gjengjeld tapte stort for. Imidlertid var Burma i ferd med å bli en lokal stormakt, noe de beviste da de kom på andreplass i South East Asian Games både i 2003 og 2005.

Programmet økte for Burma, og i 2006 var de med i to store turneringer. Først stilte Burma i ASEAN Women's Championship, der de ble sist i sin gruppe. Denne historien gjento seg i det andre mesterskapet, Asiamesterskapet 2006, der Burma møtte Thailand, Sør-Korea, Nord-Korea og Australia. 

Burma kom sterkt tilbake i 2007, og vant ASEAN-mesterskapet ved å slå Thailand på straffespark i finalen. Det var derfor nært forventet av Burma skulle komme til sluttspillet i 2008, men sørøstasiatiske mestrene lyktes ikke. Tap for Vietnam og Taiwan holdt bare til en sisteplass, enda Burma greide å slå overraskelseslaget Iran og dermed forhindre Iran plass som det første vestasiatiske landet i Asiamesterskapet. I ASEAN-mesterskapet ble det ingen gjentakelse, da Burma var sjanseløse mot Australia i semifinalen. Australia vant mesterskapet, mens Burma tapte bronsefinalen mot Thailand.

Burma slo Taiwan 5–2 i kvalifiseringen til Asiamesterskapet 2010, og sørget dermed for at Taiwan ble slått ut av sluttspillet for første gang. Burma klarte imidlertid ikke å gjøre noen god figur i sluttspillet, og tapte alle tre kampene, med et nytt tap for Thailand.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag i Asia (AFC) |
| --- |
|  | 
* Afghanistan
* Australia
* Bahrain
* Bangladesh
* Bhutan
* Brunei
* Burma
* De forente arabiske emirater
* Filippinene
* Guam
* Hongkong
* India
* Indonesia
* Iran
* Irak
* Japan
* Jemen
* Jordan
* Kambodsja
* Kina
* Kirgisistan
* Kuwait
* Laos
* Libanon
* Macao
* Malaysia
* Maldivene
* Mongolia
* Nepal
* Nord-Korea
* Nord-Marianene
* Pakistan
* Palestina
* Oman
* Qatar
* Saudi-Arabia
* Singapore
* Sri Lanka
* Syria
* Sør-Korea
* Tadsjikistan
* Taiwan
* Thailand
* Turkmenistan
* Usbekistan
* Vietnam
* Øst-Timor

 |  |
| 
* Tidligere:
* Nord-Vietnam
* Sør-Vietnam
* Sør-Jemen

 |
***Cheomseongdae*** er et astronomisk observatorium i Gyeongju i Sør-Korea. Cheomseongdae betyr *tårnet for stjerneobservasjoner* på koreansk. Cheomseongdae er et av Øst-Asias eldste fremdeles eksisterende observatorier i sitt slag og en av de eldste vitenskapelige installasjonene i verden. Den daterer seg tilbake til 7. århundre og til kongedømmet Silla og dets hovedstad som lå i Gyeongju. Cheomseongdae ble klassifisert som landets nasjonalskatt nr. 31 den 20. desember 1962.

Overblikk
---------

Ifølge *Samguk Yusa* ble Cheomseongdae konstruert under Dronning Seondeok (632-647) nær kongedømmets hovedstad. Tårnet består av 362 biter av granitt som noen mener skal representere månekalenderens 362 dager. Noen undersøkelser av tårnet har konkludert med at det finnes 366 steinerblokker. Det består av 27 sirkulære lag med steiner (noen mener dette har å gjøre med at Dronning Seondeok var ansett som den 27. herskeren av Silla) rundt en firkantet kjernestruktur. 12 av lagene er nedenfor vinduet og 12 er over.

Tårnet er 5,7 meter i diameter ved foten og 9,4 meter høyt og fylt opp med jord opp til vindusnivået. Konstruksjonsmetoden er den samme som for tempelet Bunhwangsa i Gyeongju.

Noen mener at Cheomseongdae ikke var egnet for astronomiske observasjoner. Andre mener at tårnet ble benyttet til astrologi og ikke astronomi, selv om det i sin samtid var liten forskjell på dette.

Noen vitenskapsmenn mener at Cheomsongdae sitt utseende var sterkt influert av buddhisme, og viser til likhetene med Mount Sumeru som er verdens senter i henhold til buddhistisk mytologi.

Noter
-----

1. ↑  Indiana University Resources Arkivert 6. juli 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 19. oktober 2008
2. ↑  Song (1983, p.17) siterer den originale undersøkelsen fra 1962 av direktør Hong Sa-jun ved Gyeongju National Museum, som fant 366 deler.

Referanser
----------

* Jeon, Sang-woon. (1998). *A history of science in Korea*. Seoul:Jimoondang. ISBN 89-88095-11-1
* !Nha, Il-seong. Silla's Cheomseongdae. (2001) *Korea Journal* 41(4), 269-281 (2001)
* E-Korea Journal: Song, Sang-Yong. *A brief history of the study of the Ch'ŏmsŏng-dae in Kyongju*; *Korea Journal* 23(8), 16-21 (1983)

Eksterne lenker
---------------

* Historisk arkitektur
* Turistinformasjon om Cheomsongdae

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | World History Encyclopedia
 |