recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Saften, Leikanger kommune
**Saften** er en tidligere saft- og syltetøyfabrikk på Hermansverk i Leikanger kommune. Bygningen tjener nå som flerbrukshall.

Historie
--------

### Starten

Den ble bygget i 1920 av Halvard Drægni, som flyttet produksjonen av saft og syltetøy fra Skjolden til Hermansverk. Drægni Konserves var leverandør til Det Kongelige Kjøkken.

### 1980-tallet og 1990-tallet

På 1980-tallet ble Drægni Konserves slått sammen med Bergens Meierier til Bergens og Drægni Fabrikker. "Lillebror" Lerum ble ikke med på sammenslåingen, selv om det var planen. Bergens-Drægni gav opp produksjonen og fabrikken ble kjøpt av Lerum. I 1991 var fabrikken bygget om til brusfabrikk. Det ble til og med drevet leieproduksjon for Pepsi. Pepsi trakk kontrakten i 1998 og fabrikken ble lagt ned.

### Flerbrukshall

I 2007 bestemte kommunestyret at fabrikken skulle bygges om til flerbrukshall. Arbeidet kom i gang i 2008, og palmelørdag var kultursalen klar for premieren av årets Palmerevy. Mandag 27. april åpnet butikkdelen.

Bruk
----

Per 29. april 2009 rommer Saften Leikangerhallen (idrettshall og kultursal), Kiwi Hermansverk, Leikanger Bokhandel, Aurora Frisør, klesbutikken Plommefin og Systova. Snart vil også butikken Hannes få plass i Saften.

Eksterne lenker
---------------

* Sogn avis om Saften, 02.12.2008 – 08:25
Safranpannekake med blåbringebærsyltetøy og fløteskum.
Safranpannekake
**Safranpannekake**, eller **gotlandsk pannekake** (på gutamål: *saffranspannkake*, *saffranspannkakå*), er en gotlandsk dessert. Ingrediensene er grøtris, fløte, melk, sukker, egg, hakkede mandler og safran. Kaken bakes i en langpanne, og spises lun eller kald og serveres tradisjonelt med blåbringebærsyltetøy og krem.

Historie
--------

Ovnbakte pannekaker var festmat og kjennes på Gotland siden 1700-tallet. Festmat ble de i kraft av tilsetningen av fint mel og egg. På 1800-tallet ble det mere alminnelig med sukker i pannekakene, og også safran og rosiner. Safranpannekaker i den nåværende form (lavet av grøtris og bakt i ovnen) hører til kategorien av puddinger, som ble alminnelige desserter på 1800-tallet, da vedkomfyren gjorde det enklere å tilberede mat i ovnen. Safranpannekaken hadde særlig forbindelse med julen, da den ble lavet av rester av risengrøt, men på 1800- og 1900-tallet begynte man også å servere den på årsdager og ved brylluper og begravelser. Syltetøyet som spises til pannekaken er også en skikk fra 1800-tallet, da sukkeret ble billigere, og syltetøy ble et meget populært tilbehør til desserter.

I dag vites det ikke om safranpannekaken er oppstått på Gotland eller om den er brakt til øya utefra. Safranpannekakens råvarer har røtter tilbake til middelalderens og renessansens tilsmakte og farvede risengrøt, som forekom i de høyere samfunnslag. Nettopp kombinasjonen av ris, mandler, safran og sukker gjorde retten meget eksklusiv, liksom safranbrød, som kjennes siden 1500-tallet. I den senere del av 1900-tallet er safranpannekaken blitt et velkjent turistsymbol for Gotland og serveres gjerne på sommeråpne turistrestauranter og i andre sammenhenger, hvor øyas lokale mat fremheves.

Referanser
----------

1. ↑  Genrup, K. 1992. *Mat och måltidsseder på Gotland*, s. 68.
2. ↑  Lingegård, I. 1978. *Gotländska mattraditioner*, s. 92.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Spicheren** er et område (sannsynlig 2–300 dekar (mål) i størrelse) som tidligere var inngjerdet og en del av forsvarets område på Gimlemoen i Kristiansand i Vest-Agder. Gimlemoen var en militærleir hvor Hæren hadde befalsskole for infanteriet og i en periode krigsskole. Spicheren var et utmarksområde med åpent lende mellom Gimle gård og Oddernes kirke. Gimlemoen var i området mellom Spicheren og boligområdet Gimlevang. I dag er Universitetet i Agder på stedet militærleira var.

Spicheren ble brukt av forsvaret og ble også brukt sivilt til spesielle formål[]. Skiskole og arrangementer på Sankthansaftener var blant de sivile arrangementene på stedet tidligere[*når?*]. Området hørte til Oddernes kommune frem til kommunen ble innlemmet i Kristiansand i 1965. Fra ca. 1970 er området gradvis tatt i bruk til sivile formål. Kristiansand katedralskole og Kristiansand handelsgymnas var de første som fikk ny plassering der. Gimlehallen er en stor treningshall på Spicheren som brukes til messer, konserter og andre arrangementer i tillegg til idretten. Etterhvert er området etter 1970 også tatt i bruk til andre formål med nye bygninger, og i dag er det svømmehall, butikk og annen næringsaktivitet på stedet.

Navnet
------

Spicheren har sitt navn etter den franske kommunen Spicheren, som ligger i Moselle i Lorraine-regionen.[] Den var åsted for et voldsomt slag mellom franske og tyske styrker den 6. august 1870 (under den fransk-prøyssiske krig) hvor det 2. franske korps under general Frossard måtte trekke seg tilbake. På fransk side mistet 249 offiserer og 3 829 underoffiserer og soldater livet, på prøyssisk side 223 offiserer og 4 648 soldater. Dermed åpnet veien seg for de prøyssiske styrkene via Metz til Paris. Mens Gimlemoen var militært øvingsområde og hadde underoffisersskole (fra 1890-tallet), var Spicheren åsted for undervisning og trening, og slaget ved Spicheren var en del av datidens pensum for militært befal og offiserer.[]

Eksterne lenker
---------------

* Spicheren treningssenter
* Spicheren svømmehall
* Klatring og svømming for familier på Spicheren Arkivert 22. juni 2018 hos Wayback Machine. www.visitnorway.no
**William John Anderson** (født 24. januar 1947 i Liverpool, England) er en tidligere fotballspiller for bl.a. Manchester United og Aston Villa. 

Hans rolle på banen var som angriper. Ligadebuten kom 28. desember 1963 for Manchester United mot Burnley (1. Divisjon, 5-1 hjemme, 47 834 tilskuere, som 16-åring). Anderson fikk juniorlandskamper for England og spilte for følgende klubber: Liverpool Schoolboys (junior), Lancashire Schoolboys (junior), Manchester United (9 kamper, 0 mål), Aston Villa (jan. 1967), Cardiff City (feb. 1973), Portland Timbers (lån. Mai-aug. 1975) og tilbake til Portland Timbers (apr. 1977-aug. 1982). FA-Youth Cup vinner i 1963/64 etter 1-1 og 4-1 over Swindon Town. Fra Manchester United til Aston Villa i januar 1967 for £20,000. Fra Aston Villa til Cardiff City i februar 1973 for £60,000. Fra Cardiff City til Portland Timbers i april 1977 for £20,000. Liga-cup finalist i 1970/71, da han spilte i 3. divisjon, og slo gamleklubben Manchester United i semi-finalen, men tapte 2-0 for Tottenham i selve finalen. Vinner av 3. divisjon i 1971/72 med Aston Villa. Opplevde også opprykk til 2. divisjon i 1975/76, da Cardiff City endte på 2.-plass. Spilte totalt 393/9 kamper og scoret 57 mål. Leder nå en radio-stasjon i Oregon (USA).

Karriere
--------

| Klubb | Ses | Kamper | Mål | Div | Plass | FA-cup | Liga-cup | E-cup | Manager |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Manchester United | 1963/64 | 2 | 0 | 1 | 2 | Semi-fin. | - | 3. runde | Matt Busby |
| Manchester United | 1964/65 | 0 | 0 | 1 | 1 | Semi-fin. | - | Semi-fin. | Matt Busby |
| Manchester United | 1965/66 | 5/1 | 0 | 1 | 4 | Semi-fin. | - | Semi-fin. | Matt Busby |
| Manchester United | 1966/67 | 0/1 | 0 | 1 | 1 | 4. runde | 2. runde | - | Matt Busby |
| Aston Villa | 1971/72 | 40 | 10 | 3 | 1 | 1. runde | 4. runde | - | Vic Crowe |
Willow Tearooms fasade mot Sauchiehall Street fotografert i 2006.
Bilde fra tegalleriet over første etasje.
Luksusrommet i andre etasje slik det fremstår i dag. De originale fargene som Mackintosh valgte ut er bevart etter oppussingen.
**Willow Tearooms** er et tehus i Sauchiehall Street, som er en av hovedgatene i Glasgow. Tehuset åpnet i 1903 og er designet av den anerkjente arkitekten Charles Rennie Mackintosh.

Mackintosh innledet tidlig i karrieren et tett samarbeid med Catherine Cranston. Hun var tilhenger av måteholdsbevegelse og ønsket, gjennom å opprette tehus, at alkoholkonsumet i befolkningen skulle reduseres. Før Willow Tearooms ble åpnet var Mackintosh med på å dekorere og designe møbler til to andre tehus som Crantson eide. Da Crantson skulle åpne et nytt tehus i Sauchiehall Street fikk Mackintosh oppdraget med å designe tehuset.

Tidligere hadde det vært lager i den smale fireetasjers bygningen som nå skulle bygges om til tehus. Mackintosh lagde flere rom som alle skulle dekke forskjellige funksjoner og som alle hadde ulikt design. I front av første etasje var det et terom for damene, med lunsjrom som var åpent for alle i bakkant. Over dette var det et galleri hvor det ble servert te. I andre etasje var det et luksusrom for damene med utsikt fra et panoramavindu ut over Sauchiehall Street. Den tredje etasjen bestod av et trekledt biljardrom og røkerom for herrene. De forskjellige rommene hadde ulikt design, og det var mørke farger for herrene og lyse for damene. 

Mackintosh designet så å si alt i tehuset, inkludert interiøret, menyen, serviset og uniformene til servitrisene. Det ble også designet en ny fasade på bygningen som brøt vesentlig med de omkringliggende bygningene.

Bygningen ble brukt som tehus frem til 1950-tallet, men ble etter dette brukt til en rekke ulike formål blant annet som varehus. På begynnelsen av 1980-tallet ble det gjennomført et omfattende oppussingsarbeid for å sette tehuset tilbake i sin originale stand. Det gjenåpnet i 1983 og er fremdeles i drift i dag, men det er nå en smykkebutikk i førsteetasje

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Willow Tearooms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Willy-Tore Mørch** (født 19. mai 1948) er en norsk psykolog. Han er professor ved Universitetet i Tromsø. Han har arbeidet med habilitering av klienter med infantil autisme, og med spørsmål knyttet til rettssikkerhet for umyndige. Mørch har stått for den norske innføringen av Webster Stratton-metoden, som er et forebyggende og behandlende tiltak for barn med atferdsproblemer.

I forbindelse med den såkalte Gro-saken beskrev *Dagbladet*s journalist Arne Skouen bruken av tvangstiltak mot den autistiske jenta «Gro» som tortur. Psykologistudenten Mørch var veileder for behandlingen, men ble frifunnet for mishandling i en rettssak.

Mørch tok magistergraden i 1977 og doktorgraden (dr. psychol.) i 1990. begge ved Universitetet i Oslo. 

Han hadde en periode egen spalte i *Aftenposten*s ukentlige *A-magasinet* der foreldre kunne stille spørsmål om barneoppdragelse. I 2011 fikk han Åse Gruda Skards pris for popularisering av psykologisk kunnskap.

Referanser
----------

1. 1 2  Svein Arthur Kallevik (2011). «Klar tale fra populær formidler». *Tidsskrift for Norsk Psykologforening*. 48 (10): 1034–1036.
2. ↑  Willy-Tore Mørch *Et programsystem for testing av og undervisningsplanlegging for psykotiske og dypt psykisk utviklingshemmede personer : en atferdsanalytisk tilnærming* Magistergradsavhandling i psykologi - Universitetet i Oslo, 1978 ISBN 82-569-0357-0
3. ↑  Willy-Tore Mørch *Improving treatment in field settings for the mentally retarded : staff training, behavioral intervention and effect evaluation* Avhandling (dr. psychol.) - Universitetet i Oslo, 1990

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Willy-Tore Mørch i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Willy-Tore Mørch i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** CRIStin
 |
**Willy Abildsnes** (født 17. august 1939 i Kristiansand, død 14. desember 2015 i Oslo) var en norsk luthersk teolog og prest.

Liv og virke
------------

Abildsnes var teolog fra Menighetsfakultetet i 1964, han tok praktikum året etter og jobbet deretter som lektor på Nesna lærerhøgskole fra 1966 til 1968, da han ble ordinert og utnevnt til sokneprest i Herøy på Helgeland.

Sammen med Børre Knudsen og Bjørn Bjørneboe ga han i 1976 ut salmeheftet *Det hellige bryllup*. Salmesamlingen har særlig fokus på sakramentsteologi og brudemystikk. I 1980 ga han sammen med Børre Knudsen og kirkemusikerne Trond Hans Farner Kverno og Johan Varen Ugland ut *Sangverk for Den norske Kirke*, en salmebok bestående av tradisjonelle salmer, egenproduserte salmer og salmer av andre moderne norske salmeforfattere, som for eksempel Eyvind Skeie. Abildsnes hadde også ideen til Trond Kvernos Matteuspasjon gjennom å leverer responsorier til dette.

I minneordet om ham skriver Kverno: «Uten Willys tekster - og hans innfallsvinkel til hvordan Det nye testamentet ligger skjult i Det gamle, mens Det gamle ligger oppslått i Det nye - hadde det aldri blitt noe slikt prosjekt på meg».

Referanser
----------

1. ↑  Trond H. F. Kverno: *Willy Abildsnes til minne*. Minneord i Vårt Land 17. desember 2015 side 29

Kilder
------

* Dødsannonse i *Fædrelandsvennen* 17. desember 2015 side 27
* *Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater*. Verbum forlag 2000 side 5

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Landsbyen Hongcun i fylket Yi
Pailou i landsbyen Xidicun i fylket Yi
Gammelt hus i landsbyen Hongcun
**Yi** (kinesisk: 黟县; pinyin:  *Yī Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Huangshan.

I 1999 var folketallet 98 185.

Deler av fjellkjeden Huang Shan ligger innen fylkesgrensen.

Kulturminner
------------

Den gamle arkitektur i landsbyene Hongcun (*Hongcun gu jianzhuqun*, 宏村古建筑群), Xidi (*Xidicun gu jianzhuqun*, 西递村古建筑群) og Nanping (*Nanpingcun gu jianzhuqun*, 南屏村古建筑群) ble i 2001 henholdsvis 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yi County, Anhui – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Huizhou-Wohnhäuser an grünen Bergen und klaren Flüssen – Dorfarchitektur im Süden der Provinz Anhui Arkivert 28. januar 2012 hos Wayback Machine.
* Ancient Villages in Southern Anhui – Xidi and Hongcun
* Xidi and Hongcun Ancient Villages Arkivert 30. august 2011 hos Wayback Machine.
* Xidi and Hongcun Ancient Villages Photo Tour
* Nanpingcun

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Paifang foran Tailingmausoleet, del av De vestlige Qinggravene.
Tailingmausoleet
**Yi** (kinesisk: 易县; pinyin:  *Yì Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Baoding.

Befolkningen var på 545.004 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Zijingguanpasset, «purpurtistelpasset». I 2004 ble det foretatt så grundige byggearbeider der at det knapt kan betegnes som en restaurering mwen heller om en nybygging i gammel stil.
I Yi fylke ligger utgravningene av Xiadu (下都; *Xiàdū*), som var hovedstad nummer to i staten Yan i de stridende staters tid. 

Tempelet *Cangu-nainai* (*Cangu ta*, 蚕姑坨, eller *Cangu nainai miao*, 蚕姑奶奶庙) ligger i fylket. Det ble bygd under Det nordlige Wei-dynasti. *Cangu Nainai* betyr «silkeormens moder»; det siktes til den legendariske keiserinne Leizu, som skal ha lært kineserne silkevevingens hemmeligheter.

De vestlige Qinggravene befinner seg også i fylket. Byggingen av anlegget begynte under Yongzheng-keiseren. Den første graven, Tailing, ble ferdig i 1737, to år etter Yongzhengkeiserens tid. Den siste keiserlige begravelse var i 1998, da asken etter Aisin Gioro Henry Puyi, den siste av keiserne, ble flyttet til et kommersielt gravfelt her.

I Yi er dessuten det viktige Zijingguanpasset gjennom Den kinesiske mur (*Wanli changcheng – Zijingguan*, 万里长城—紫荆关, «purpurtistelpasset»), Daodejing-steinsøylen i det daoistiske Longxingtempelet (*Longxing guan Daodejing zhuang*, 龙兴观道德经幢), det neolittiske Beifudi-funnstedet (*Beifudi yizhi*, 北福地遗址), og Jing-Ke-pagoden (*Sheng ta yuan ta*, 圣塔院塔).

Administrative enheter
----------------------

### Storkommuner

* Yizhou (易州镇)
* Luangezhuang (梁格庄镇)
* Xiling (西陵镇)
* Peishan (裴山镇)
* Tanghu (塘湖镇)
* Langyashan (狼牙山镇)
* Lianggang (良岗镇)
* Zijingguan (紫荆关镇)

### Kommuner

* Qiaotou (桥头乡)
* Baima (白马乡)
* Liujing (流井乡)
* Gaocun (高村乡)
* Gaomo (高陌乡)
* Dalonghua (大龙华乡)
* Angezhuang (安格庄乡)
* Xishanbei (西山北乡)
* Weidu (尉都乡)
* Dule (独乐乡)
* Qiyu (七峪乡)
* Fugang (富岗乡)
* Pocang (坡仓乡)
* Niugang (牛岗乡)
* Qiaojiahe (桥家河乡)
* Ganhejing (甘河净乡)
* Caijiayu (蔡家峪乡)
* Nanchengsi (南城司乡)
* Lingyunce for hui- og mandsju-folkene (凌云册回族满族乡)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 112, en ringvei som går rundt Beijings byprovins, fører gjennom området.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. juni 2011. Besøkt 5. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yi County, Hebei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Top Ten Archaeological Discoveries of 2004
* The Complete Collection of Jades Unearthed in China-Vol.1 Jades Unearthed from the areas of Beijing, Tianjin and Hebei 中国出土玉器全集-第一卷 北京-天津-河北出土的玉器 In Chinese and English bilingual
* Longxing guan Daode jingchuang Arkivert 10. mars 2012 hos Wayback Machine.
* Longxing guan Daode jingchuang
* Tangdai shike Daode jingchuang

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
Arkippus' martyrium
**St. Arkippus** (gresk: *Hestens mester*) er en person som blir omtalt i Bibelen ved to anledninger. Han levde i det første århundre, antakelig i Kolossai eller Laodikea. Ifølge De apostoliske konstitusjoner (7,46) fra det 4. århundre er Arkippus den første biskop i Laodikea i Frygia. Det har også vært hevdet at han var en av de 72 disiplene som Jesus utpekte i *Lukas 10,1*.[] Arkippus er en katolsk helgen, og hans helgensdag er 20. mars.

Første gang han blir omtalt er i Paulus' brev til kolosserne (Kolosserne 4,17). I dette brevet prøver Paulus å rette opp i vranglæren som verserte i Kolossæ. I avslutningen av brevet får Arkippus en hilsen fra Paulus, og beskjed om å gi akt på den tjenesten han hadde fått i Herren, slik at han fullførte den. 

Andre gang Arkippus blir nevnt i bibelen er i Paulus' brev til Filemon (Filemon 1,2). Han er der en av adressatene av brevet, sammen med Filemon, Appia og menigheten i Kolossæ. I dette brevets innledning blir Arkippus omtalt som en medstrider.

Dypere betydning
----------------

Fra enkelte kristne har det blitt hevdet at Arkippus, når brevet til Filemon ble skrevet, hadde mottatt den første hilsenen fra Paulus (i brevet til Kolosserne), og fulgt oppfordringen. Dette har medført at Paulus i brevet til Filemon har begynt å omtale han som en medstrider.[]

Det har også blitt hevdet at Arkippus også kan være et bilde på hvert enkelt menneske - og at oppfordringen fra Paulus til Arkippus - også er en oppfordring fra Gud til hver enkelt menneske om å ta vare den tjenesten en har fått, dvs å bruke de egenskaper og ferdigheter en har, i arbeidet i de kristne menigheter.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Aposteltidens personer*. Oslo: Lutherstiftelsen. 1937. s. 176–177.
***Senna spectabilis*** er et lite, løvfellende tre i erteblomstfamilien.

Det blir som regel 7–10 m høyt, mer sjeldent 15 m, med en stammediameter på 30 cm. Stammen er kort og deler seg langt nede, og treet har en vid, avrundet krone. Barken er glatt og grå med horisontale markeringer. Akselbladene er trådaktige og sitter parvis. Bladene er finnete og opptil 40 cm lange. Det er 4–15 par småblad som er smalt elliptiske, tilspissede, helrandede, 3–7 cm lange, 1–2 cm brede og har avrundet basis.

Blomsterstanden er en stor, forgrenet topp med mange duftende blomster. Den blir 15–30 cm lang, mer sjeldent 90 cm. Blomsterknoppene er omgitt av 5 hårete høyblad. Begerbladene er oransjegule; de to ytterste er hårete, og de tre innerste større og snaue. Kronbladene er gule, spatelformede og 2–3,5 cm lange. Det er 7 store pollenbærere og 3 små, sterile (staminodier). Frukten er en sylindrisk eller flat belg, 18–25 cm lang, 1 cm bred og med 50–70 frø.

*Senna spectabilis* vokser vilt i Mexico, Karibia og Mellom- og Sør-Amerika. Arten blir dyrket som prydtre i hager og langs gater i alle tropiske land. I Uganda brukes den til å markere eiendomsgrenser.

Galleri
-------

* VekstformVekstform
* Stamme og barkStamme og bark
* BlomsterBlomster
* BladverkBladverk
* BelgerBelger

Litteratur
----------

* «*Senna spectabilis*». Flora of China. Besøkt 5. februar 2019.
* «*Senna spectabilis*». World Agroforestry Centre. Besøkt 5. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Senna spectabilis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Senna spectabilis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Senna spectabilis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Senna spectabilis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Senna spectabilis* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Senna spectabilis* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Senna spectabilis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Senna spectabilis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Knut Lurås** (født 1782, død 1843) var en spelemann fra Tinn i Telemark. 

Knut Lurås var fra garden Lurås i Tinn Austbygd, av en slekt som fremdeles teller mange begavede musikere. Han var en av tre brødre, Knut, Øystein og Thomas, som alle spilte fele og i tillegg drev med rosemaling. Lurås-stilen er i dag et begrep langt utenfor Tinn. 

Knut var en av de første som reiste på lengre spelferder, og møtte spelemenn i Hardanger og Valdres. Han ble regnet som den viktigste spelemannen i sin tid, og var en sentral stilskaper før Myllarguten, som er elev av Luråsen. I Valdres møtte han Jørn Hilme og byttet spell med denne, og kom også til å legge igjen sentrale spor i Valdres-tradisjonen, som spelemann og rosemaler. Han var også i kontakt med Guttorm Grimelid fra Krødsherad.

*Lurås-spelet* regnes i dag som en egen retning av spel-tradisjonen i Telemark. Knut likte Gangar-formen, og flere slåtter i 6/8-takt er preget av ham. Rikard Berge hevder Knut Lurås var den første som riktig hevet bygdespelet opp på et høyt nivå, og satte standard for utviklingen av hardingfelemusikken inn på 1800-tallet. Luråsen var kjent for bitende karakteristikker av andre spelemenn, og skarpe replikker som festet seg. Noen ganger førte dette ham opp i problemer.

Knut Lurås skal ha mistet livet i et slagsmål på Kongsbergmarken i 1843. Han ligger begravet under skytterbanen på Kongsberg.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, oppført som Knut Luraas, Store norske leksikon-ID Knut\_Luraas[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, oppført som Knut Øysteinson Luraas, KulturNav-ID b0c81213-2716-48b5-bea2-3d2ecffcb5c0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Knut Øysteinson Luraas, Norsk kunstnerleksikon ID Knut\_Øysteinson\_Luraas, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** KulturNav
 |
**Yiannis Ploutarhos** (gresk **Γιάννης Πλούταρχος**, *Jánnis Ploútarkhos*) (født 18. desember 1970) er en gresk sanger og musiker. Yiannis Ploutarhos (eller **Yiannis Kakossaios**, som er hans virkelige navn) ble født i en liten landsby utenfor Orxomenos kalt Mavrogia. Der bodde han til han ble 16 år, da han bestemte seg for å flytte til Athen for å oppfylle sin store drøm om å blir sanger og musiker. 

Yiannis opptrådte for første gang som profesjonell i et lite konserthus i Koridalos-området. Skuffet over fremførelsen, og musikkbransjens ærlighet, droppet han to ganger planen om å bli sanger på fulltid, og livnærte seg som frisør ved siden av å synge. 

Men etter to år bestemte han seg igjen å forsøke seg som en profesjonell sanger, og han sang i «Rodolfo» et stort konserthus sammen med andre greske sangere som Giannis Poulopoulos, Rita Sakelariou, Themis Adamantidis, Stelios Rokos og Giorgos Mazonakis.

I 1998 gav han ut sin første CD-singel, som inneholdt tre låter fra sitt kommende album. Hans første album med tittelen «Mono Esi» ble gitt ut en og en halv måned etter. 

I 2000 gav han ut sitt andre album med tittelen «Ipirxan Orkoi». Det var dette albumet som virkelig gjorde Yiannis populær i Hellas, og som satte fart på karrieren hans. 

Yiannis Ploutarhos er gift og har to barn. Som hobby liker han å male, og han har uttalt seg at hans store «tabbe» i livet var å ikke lære seg det greske språket korrekt.

Diskografi
----------

* Mono Esi
* Ipirhan Orki
* Mikres Fotografies
* Den Ine O Erotas...Paidi Tis Logikis
* Pai Ligos Keros...
* Ola Se Sena Ta Vrika
* Krymmena Mystika
* Stigmes

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Giannis Ploutarhos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Yiannis Ploutarhos på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Yiannis Ploutarhos på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Offisiell fanside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Kristin Proctor** (født 16. april 1978 i Los Angeles i California) er en norsk-amerikansk skuespillerinne. Hun er datter av skuespilleren Phil Proctor og TV-produsenten Barbro Semmingsen. Proctor er utdannet ved Harvard University, ART/MXAT Institutt (1998–2000), hvor hun spilte Nina i Anton Chekhovs *Måken* på Konstantin Stanislavskis Moscow Art Theatre (MXAT) i Moskva i Russland og siden spilte mot skuespilleren Debra Winger på ARTs hovedscene i Cambridge i Boston. Hun har stått på scenen i Dublin, Oslo, London, New York, Boston og Los Angeles.

Proctors første filmrolle var i *Mennene i mitt liv* med Drew Barrymore. Siden har hun også hatt roller på TV-serier som *CSI: NY*, *Numb3rs*, *NCIS*, *All My Children* og spilte rollefiguren Aimee i HBO-serien *The Wire*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristin Proctor på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kristin Proctor hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Hvit flaggmåler** (*Catarhoe cuculata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den forekommer på Østlandet og Sørlandet i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 22 – 27 mm), slank, kontrastrikt farget måler. Denne vakre arten kan særlig kjennes på at vingenes brede tverrbånd er snøhvitt. Antennene er trådformede hos begge kjønn. **Brystet** (thorax) er kledt med mørkegrå hår, bakkroppen er lyshåret. **Forvingen** er grå ved roten, utenfor dette med et brunsvart, et brunt og ett til, brunsvart, tverrbånd. Så kommer vingens brede tverrbånd, som hos denne arten er helt skinnende hvitt. Utenfor det brede tverrbåndet kommer et brunsvart bånd som bare er synlig i vingens fremre halvdel. Dette har en markert knekk i midten. I vingens ytre del er det et smalt, bølgete, gråbrunt tverrbånd og flere pilformede, mørke flekker. **Bakvingen** er hvit med utydelige, grå tverrbånd. Larven er nesten naken, bare med noen få, korte børster, slank, gul langs ryggen, langs sidene øverst med en bred, svart lengdestripe, under denne en smal, hvit stripe. Buken er lysgrønn.

Levevis
-------

Hvit flaggmåler lever på gressmarker og i åpen skog. Lenger sør i Europa går arten også et stykke opp i fjellet, men neppe i Norge. De voksne målerne flyr om natten i juni – juli. Larvene lever på ulike arter av maure (*Galium* spp.).

Utbredelse
----------

Den er en art som finnes i den palearktiske sone - det meste av Europa, i Midtøsten og i Nord-Asia. I Norge er den funnet langs kysten vestover til Vest-Agder.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hvit flaggmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hvit flaggmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hvit flaggmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *hvit flaggmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *hvit flaggmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *hvit flaggmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Catarhoe cuculata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Catarhoe cuculata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
***When Love Was Blind*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frederick Sullivan.

Handling
--------

Kunstneren John Grayson dør av sorg før han kan fullføre det siste mesterverket han jobber med, etter å ha fått vite at datteren Eleanor har blitt blind. Den lille jenta blir deretter tatt hånd om av husholdersken deres. Artisten Burton Lester begynner kort tid senere å leie Graysons studio, og et nært vennskap vokser frem mellom ham og Eleanor. Vennskapet deres modnes etter hvert til kjærlighet.

Når Burton får vite at Eleanors øyne kan gjenopprettes gjennom en operasjon, ordner han dette for henne. Men etter å ha fått synet sitt tilbake, oppdager Eleanor at Burton har vært gift med en annen kvinne. Forbitret over bedraget hans reiser Eleanor umiddelbart til New York, hvor hun fullfører farens mesterverk. Hun vinner snart berømmelse som kunstner. I mellomtiden blir Frank Hargreave, en ung mann med høy moral, forelsket i henne. Men problemene hennes er fremdeles ikke overstått.

Skuespillere
------------

* Florence La Badie som Eleanor Grayson
* Thomas A. Curran som Eleanors far John
* Boyd Marshall som Burton Lester
* Inda Palmer som Mrs. Meggs
* Harris Gordon som Frank Hargreave
* Gladys Leslie som Vera Hargreave
* Ida Darling som Burtons tante
* Helen Badgley
* Ethyle Cooke som Ruth Porter
* Grace Henderson
* Henry Leone

Referanser
----------

1. ↑  WHEN LOVE WAS BLIND

Eksterne lenker
---------------

* (en) *When Love Was Blind* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *When Love Was Blind* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Arkitektoniske former** eller **bygningstyper** er en betegnelse på en bygning definert i en byggeoppgave.

Betegnelsen kan også omfatte arkitekturmotiv som har blitt brukt i flere arkitektoniske perioder som f.eks. klassisk tempelmotiv og triumfbue.

Arkitekturhistorien har en rekke formale løsninger som er preget av forskjellige byggeoppgaver. Byggeoppgaven løses ved en arkitektonisk form. Eksempler på en arkitektoniske former er kirke og tempel der bygningen har en funksjon som er definert i byggeoppgaven og denne er gitt en bestemt form. Det er mulig å forstå hva slags bygning en ser ut fra den formen arkitekten har gitt den.

Se også
-------

* Liste over bygningstyper

Referanser
----------

1. 1 2  Nordberg-Schulz, Christian; *Intensjoner i arkitekturen*, Universitetsforlaget, Oslo 1967 side 81

Litteratur
----------

* Hvinden-Haug, Lars Jacob; *Den eldre barokken i Norge Bygningenes former og rommenes fordeling 1660-1733*, Akademisk doktorgradsavhandling avgitt ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo 2008, ISBN 9788254702161
* Nordberg-Schulz, Christian; *Intensjoner i arkitekturen*, Universitetsforlaget, Oslo 1967
* Pevsner, Nikolaus; *A history of buildings types*, Washington D.C. 1976 ISBN 0-691-01829-4
**Hvit makt** eller **hvit overmakt** eller **hvit overlegenhet** eller **hvitt** **overherredømme** (engelsk: *White Power*, *White Supremacy*) er den rasistiske forestillingen om at «hvite mennesker» (den kaukasoide rase) er overlegen folk av andre menneskeraser og derfor burde dominere dem. Hvit makt har røtter i den nå diskrediterte rasebiologien fra midten av 1600-tallet og bygger ofte på pseudovitenskapelige argumenter. Liksom de fleste lignende bevegelser (eksempelvis nynazister), vil tilhengerne av hvit makt typisk angripe medlemmer av andre raser, så vel som jøder.

Begrepet kan også beskrive en politisk ideologi som gjennomtrenger og vedlikeholder den sosiale, politiske, historiske eller institusjonelle dominans av hvite mennesker (som vi har sett av sosiopolitiske strukturer som den atlantiske slavehandelen, Jim Crow-lovene i USA, «hvit australsk politikk» fra 1890-årene frem til midten av 1970-årene, og *apartheid* i Sør-Afrika). Hvit makt har forskjellige definisjoner på «hvite», og forskjellige grupper utpeker forskjellige «raser» og kulturelle grupper som sin primære fiende.

I akademiske miljøer, spesielt innenfor kritisk raseteori og interseksjonalitet, brukes begrepet om et politisk eller sosioøkonomisk system, hvor «hvite mennesker» har sosiale privilegier fremfor andre etniske grupper, både på kollektivt og individuelt plan.

White Power ("Hvit makt") er også en musikksjanger som er populær i rasistiske og nasjonalistiske kretser. Musikken har ofte preg av punkrock eller black metal, og har særlig vært utbredt i USA, Storbritannia og Polen.

Se også
-------

* Hvit nasjonalisme
* «Den hvite rasen», «den kaukasoide rasen», «den ariske rasen»
* Alt-right, høyreekstremisme
* Nynazisme, rasisme

Referanser
----------

1. ↑  Wildman, Stephanie M. (1996). *Privilege Revealed: How Invisible Preference Undermines America*. NYU Press. s. 87. ISBN 978-0-8147-9303-9.
2. ↑  Helms, Janet (2016). «An election to save White Heterosexual Male Privilege». *Latina/o Psychology Today*. 3: 6–7.
3. ↑  Flint, Colin (2004). *Spaces of Hate: Geographies of Discrimination and Intolerance in the U.S.A*. Routledge. s. 53. ISBN 978-0-415-93586-9. «Although white racist activists must adopt a political identity of whiteness, the flimsy definition of whiteness in modern culture poses special challenges for them. In both mainstream and white supremacist discourse, to be white is to be distinct from those marked as non-white, yet the placement of the distinguishing line has varied significantly in different times and places.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Zhao Hongyin** (kinesisk: 趙弘殷, født 899, død 3. september 956) var general i de fem dynastiers og ti rikers tid i Kina. Etter hans død grunnla hans sønn Zhao Kuangyin et eget herskerdynasti, Songdynastiet, i 960. En annen sønn, Zhao Kuangyi skulle også bli keiser av samme dynasti. Av disse grunner fikk Zhao Hongyin posthumt ærestittelen **keiser Xuanzu** (宣祖) **av Song**.

Liv og virke
------------

Den unge Zhao Hongyin var en dyktig ridende bueskytter. Han tjente til å begynne med krigsherren Wang Rong for den *de facto* selvstendige staten Zhao, og ble en gang beordret av Wang å anføre 500 kavallerister for å assistrere deres allierte Li Cunxu i kamp, formodentlig på hans felttog mot Senere Liang. Li ble imponert over Zhaos mot, og holdt på ham som del av sin keiserlige hær etter staten Zhaos fall i 921.

Det var også omkring denne tid at Zhao giftet seg med Fru Du som var tre år yngre enn ham. Ifølge et rykte som florerte noen tiår etter hans død, var det slik at da Zhao Hongyin første gang kom til området og helt alene, ble han overrasket av en snøstorm. Han måtte da tigge om mat fra tjenerne i embedsmannen Du Shuangs (杜爽) hushold. Etter noen få dager la tjenerne merke til hvor hardtarbeidende han var, og de overbeviste Du Shunag om å holde på ham i husets tjeneste. Noen få måneder etter arrangerte familien hans ekteskap med deres eldste datter.

Hans mausoleum er i gravkomplekset for det nordlige Song i Gongyi.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Song Shi*, vol. 1
3. ↑  *Song Shi*, vol. 242 nevner at ekteskapet ble inngått straks Fru Du, født rundt 902, nådde voksenalderen.
4. ↑  *Dong Qi Jishi*, vol. 1

Litteratur
----------

* Toqto'a: Songshi *(宋史)*, 1345
* Fan Zhen: Dong Qi Jishi *(東齋記事)*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***A Terrible Revenge: The Ethnic Cleansing of the East European Germans, 1944-1950*** er en bok av den amerikanske juristen og historikeren Alfred de Zayas som tar for seg den etniske rensningen av tyskere fra Øst-Tyskland og andre deler av Øst-Europa fra 1944. Boken er en introduksjon til den etniske rensningen under andre verdenskrig, og beskriver dens historiske og rettslige aspekter. Den er en mer popularisert versjon av den samme forfatterens monografi *Nemesis at Potsdam*, og ble opprinnelig skrevet som en fjernsynsdokumentar for Bayerischer Rundfunk.

Zayas beskriver den tyske folkegruppens historie i Sentral- og Øst-Europa fra 1100-tallet og følgene traktatene i Versailles og St. Germain fikk for den tyske minoriteten som ble igjen i det som ble Polen og Tsjekkoslovakia etter første verdenskrig.
Videre beskriver Zayas hvordan Folkeforbundets system for minoritetsvern mislyktes, utbruddet av andre verdenskrig og grusomhetene begått av begge sider under krigen. For rundt 15 millioner mennesker endte krigen med flukt eller fordrivelse under forferdelige forhold.

> The tragic experience of the German expellees could have served as a warning to spare other nations the traumata of expulsion from their homelands, heritage, and pride. Alas, for decades the facts of the expulsion of the Germans were systematically ignored by the media and even by professional historians, whose function was and remains to do proper research, to chronicle events and to put them in perspective. No wonder that the ethnic cleansing of the 1990’s in the former Yugoslavia was presented by the media as unprecedented.
> 
> 
> Alfred de Zayas
> 
> 

Boken bygger på vitnesbyrd med tyske sivile og militære, og en rekke intervjuer med britiske og amerikanske politikere og diplomater som deltok på Potsdamkonferansen, bl.a. general Eisenhowers rådgiver Robert Murphy, Geoffrey Harrison og Denis Allen. Boken beskriver overgrep begått av sovjetiske styrker, polakker, tsjekkere og andre. Den trekker også frem samtidige intellektuelles fordømmelse av den etniske rensningen.

Litteratur
----------

* Alfred-Maurice de Zayas (1994): *A Terrible Revenge: The Ethnic Cleansing of the East European Germans, 1944-1950*. New York: St. Martin's Press, London: Macmillan. ISBN 0-312-12159-8.

Portal: Andre verdenskrig
**Hvit glassvingeblomsterflue** (*Scaeva pyrastri*) er en middels stor flue som tilhører familien blomsterfluene. I Norge finnes den bare i sør. Den er utbredt i hele Europa.

Utseende
--------

*Scaeva pyrastri* er en ganske stor blomsterflue. Den har glissen, fin lys hårbekledning. Brystpartiet har lengst hårbekledning og er skinnende svart. Brystets sider er lysere. Scutellum er skittent gul-grønt eller mer mørkere farget. Bakkroppen er mørkt svart med kommaformede gul-hvite flekker. Hos *Scaeva pyrastri* peker de kommaformede flekkene på tredje og fjerde bakkroppsledd framover. Det vil si at de ved midtlinjen er de lengre fram enn de er ved ytterkanten (siden) av bakkroppen. Beina er lyse, brun-gule på midten, mens lår (femora) og føtter (tarsi) er mørker, nesten svarte. Vingene er klare og gjennomskinnelige.

Hodet er virker stort og ansiktet er lyst gul-hvitt farget, toppen av hodet er sinnende svart med tre punktøyne. Partiet rundt antennene er oppsvulmet særlig hos hannene. Det er to store fasettøyne. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en tynn pannestripe mellom fasettøynene.

Levevis
-------

*Scaeva pyrastri* finnes i skog, eng og hager. Ofte setter den seg på en trestamme eller i vegetasjonen, i solen. Artene er kjent for å fly over store strekninger. 

**Larvene** lever av bladlus. Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- slekt ***Scaeva*** – med bare to norske arter.
						* ***Scaeva pyrastri* (Linnaeus, 1758)**

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hvit glassvingeblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hvit glassvingeblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hvit glassvingeblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *hvit glassvingeblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *hvit glassvingeblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *hvit glassvingeblomsterflue* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *hvit glassvingeblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Scaeva pyrastri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Scaeva pyrastri* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Grisignana** (Groznjan) er en landsby på halvøyen Istria i Kroatia. Den pittoreske byen ligger på en høyde på 260 meter over havet, på platået over elven Mirna, omgitt av andre små nærliggende landsbyer og ikke så langt fra Adriaterhavet. 39% av kommunens befolkning har italiensk etnisitet.

Navnet er først nevnt skriftlige i dokumenter fra 1102, under navnet Piemonte. Fra det 13. til midten av 1300-tallet tilhørte Grisignana familien Pietrapelosa, og på midten av 1300-tallet ble den tatt under venetiansk styre. Den historiske byen har flott arkitektur, i den venetianske perioden ble det bygget mange kirker og palasser, noen av dem står fremdeles. Middelaldermurene og byportene er datert til 1400-tallet. De små, men sjarmerende kirkene St. Rocco og St. Martin, bygget på 1500-tallet. Fra Grisignana kan man se utover mange vingårder og olivenlunder.

Grisignana video

Referanser
----------

1. ↑   *Register of spatial units of the State Geodetic Administration of the Republic of Croatia*, Wikidata Q119585703,
2. ↑   (på hr, en) *2021 Croatian census: population data by age, sex, settlement*, Croatian Bureau of Statistics, 22. september 2022, Wikidata Q118496886,
3. ↑  «One Week in Istria Itinerary (7 Days Itinerary)». *Croatia Wise* **(engelsk)**. Besøkt 27. oktober 2020.
4. ↑  «ISTRA.HR». *www.istra.hr* **(engelsk)**. Besøkt 27. oktober 2020.
5. ↑  «Groznjan kroatia - Bing video». *www.bing.com*. Besøkt 27. oktober 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Gro Bakstad** (født 13. august 1966) er en norsk siviløkonom. Hun er konserndirektør økonomi og finans, strategi og utvikling i Posten Norge.

Bakstad ble i 2007 kåret til årets økonomileder. Hun var nummer 33 på tidsskriftet *Kapitals* oversikt over Norges hundre mektigste kvinner i 2008.

Bakstad er styreleder i Posten Forbrukerkontakt og en rekke datterselskaper av Posten Eiendom. Hun er også styremedlem i Farstad Shipping, det statlige foretaket Gassnova og IT-selskapet ErgoGroup.

Bakstad er utdannet siviløkonom og er statsautorisert revisor fra Norges handelshøyskole. Hun arbeidet som konsulent i Arthur Andersen 1990–1998, og var økonomisjef og økonomidirektør i Ocean Rig 1998–2000. Hun var seniorrådgiver i ProCorp fram til 2004 da hun ble ansatt som økonomidirektør i Posten Norge. Fra 2006 har hun vært konserndirektør økonomi og finans, strategi og utvikling.

Referanser
----------

1. ↑  Siviløkonomene, 29. oktober 2007: Gro Bakstad er Årets økonomileder
2. ↑  Hegnar Online, 12. juni 2008: Her er Norges mektigste kvinner
Kristne Menighet i Brasil, São Paulo
**Den Kristne Menighet i Brasil** eller **Den Kristne Kongregasjon i Brasil** (*Congregação Cristã no Brasil* på portugisisk) er et evangelisk kirkesamfunn grunnlagt i Brasil av den italiensk-amerikanske misjonæren Luigi Francescon (1866-1964). Med over 20 000 menigheter og nye 2,4 millioner tilhengere, er dette et av det største trossamfunn innen pinsebevegelsen i Brasil.

Historie
--------

Luigi Francescon var en italiensk immigrant som var blitt voksendøpt i en pinsemenighet i Chicago. I 1910 reiste han til Brasil og grunnla menigheter som ble til Den Kristne Menighet i Brasil. Meningheten var italiensk i mange år, helt til omkring 1935. Etter det har gudstjenestene vært på portugisisk. Siden 2000-tallet er det også noen få menigheter og bønnegrupper i Norden.

Lære
----

Den Kristne Menighet i Brasil fremholder at de har sin basis i Det nye testamente. De anser Bibelen som Guds ord og rettesnor for kristen tro og liv. De fremholder derfor at Bibelen utgjør hele deres lære. De tror på Treenigheten, der Gud er ett vesen, men tre personer: Faderen, Sønnen og Den hellige ånd. Frelse forstås som en aktiv handling fra Guds side. De mener at forholdet mellom Gud og menneskeslekten gikk tapt under syndefallet, men gjennom Jesu Kristi offerdød på korset og oppstandelse, gjenopprettet Gud forholdet mellom seg og menneskeslekten. 

Den Kristne Menighet i Brasil står for troendedåp og praktiserer tungetale og helbredelse ved bønn. Dåpen er en dåp med full neddykkelse i vann, kalt «troendedåp». Å la seg døpe er et frivillig valg. Dåpen er en handling som gjøres på grunnlag av tro og overbevisning. Dåpen er en samvittighetspakt mellom den som lar seg døpe og Gud. Nattverden sees ikke som sakramental handling, men som et måltid til minne om Jesus Kristus.

Bevegelsen står teologisk sett nær pinsebevegelsen, men har historisk skilt seg ut ved å være motstandere av medlemsregistre. Pastorene er ubetalte lekmenn («eldste») og diakoner. Betaling av tiende praktiseres ikke. Menighetssang er ledsaget av orkester. Kvinnene bærer slør i forbindelse med messegang og bønn. Medlemmene hilser tradisjonelt hverandre med uttrykket "Guds fred" og et hellig kyss på kinnet.

De er imot blanding av religion og politikk, og medlemmer kan ikke påta seg politiske verv.

Eksterne lenker
---------------

* – Den Kristne Menighet i Brasil (Congregação Cristã no Brasil) website - portugisisk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Hovedbygningen på Tullinløkka. Foto: Ludwik Szaciński/Oslo museum 
Anlegget på Nisseberget, med et observatorium til venstre og restauranten til høyre. Foto: Oslo Museum 
**Den Norske Kunst og Industriutstilling 1883** ble arrangert i Oslo fra 16. juni til 21. oktober 1883. Hovedutstillingen foregikk på Tullinløkka, med delutstillinger i Kristian IVs gate og på Nisseberget. Hovedbygningen målte 118 x 75 meter. Det var totalt 2245 utstillere, hvorav 99 kunstnere med 175 kunstverker. Tilsammen 238 185 personer besøkte utstillingen.

Ledelsen
--------

Utstilligens ærespresident var Hans Kongelige Høyhet kronprins Gustav V av Sverige. President var statsråd Christian Jensen, formann i Centralkomiteen fabrikkeier Karl Hals og nestformann fabrikkeier Otto Gjerdrum.

Referanser
----------

1. ↑  Thuesen, Nils Petter. *Historien om Oslo : år for år - fra de eldste tider til i dag*. Historie og kultur. ISBN 9788292870402.
2. ↑  «Udstillingens Funktionærer». *Udstillingstidende* (1): 4. 1883.

Litteratur
----------

* Katalog over den norske industri- og kunstudstilling i Christiania sommeren 1883 nb.no