recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Colin Stein** (født 10. mai 1947 i Linlithgow, Skottland) er en skotsk tidligere profesjonell fotballspiller.

Spillerkarriere
---------------

Stein begynte sin karriere med Armadale Thistle FC, og fortsatte med å spille for Hibernian FC, Rangers FC og Skottlands landslag gjennom 1960- og 1970-årene. Han hadde også en periode i England med Coventry City FC. Han var en viktig del av det Rangers-laget som vant UEFA cupvinnercupen i 1971-1972-sesongen, der han bl.a. scoret åpningsmålet i finalen. Rangers slo Stade Rennais FC, Sporting Clube de Portugal, Torino FC, FC Bayern München og FK Dinamo Moskva på sin vei til troféet.

Den 2. januar 1971, under en Old Firm-kamp på Ibrox Stadium, scoret Stein utlikningsmålet i tilleggstiden, slik at det ble uavgjort for Rangers, etter at Celtic FC hadde tatt ledelsen i det 89. minutt. Noen minutter etter at kampen var over gav barrierene på Stairway 13 på Ibrox etter, noe som førte til en kjedereaksjon med tilskuere som ble stuet tett sammen, og 66 tilskuere ble drept og over 200 mennesker ble skadet, i det som nå kalles for Ibrox-katastrofen. De første rapportene spekulerte i at Rangers-supportere som hadde forlatt stadion, kom tilbake da de hørte jubelen etter Steins utlikningsmål, noe som skulle ha ført til katastrofen. Den offisielle etterforskningen av tragedien var imidlertid entydig i at alle tilskuerne beveget seg i samme retning da kollapsen inntraff.

Stein er den siste spilleren til å score et hat-trick for Skottland, da han scoret fire mål i en kamp mot Kypros i 1969. Han fikk totalt 21 kamper for Skottlands landslag, og scoret ni landslagsmål.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 251140, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Cup Winners' Cup 1971–72, RSSSF.
3. 1 2  Sixty-six die in Scottish football disaster[*død lenke*], BBC.
4. ↑  Smith, Aidan (14. november 2009). «Colin Stein still keen, 40 years after he was up to his old tricks». *The Scotsman*. Besøkt 19. februar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Colin Stein – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Colin Stein – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Colin Stein – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Colin Stein – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Colin Stein – Skottlands fotballforbund Rediger på Wikidata
* International stats at Londonhearts.com
* Profile at Neil Brown's statistics database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Sofienberg Musikkorps** hører til på Sofienberg i Oslo. 

Sofienberg Skoles Musikkorps ble stiftet så tidlig som i 1905, men ble nedlagt allerede i 1914. Et nytt korps ble stiftet i 1923 av musikkløytnant Arnesen og fikk navnet Sofienberg Skoles Guttemusikkorps. Frem til 1961 var korpset et skolekorps, men da Sofienberg folkeskole ble nedlagt, forsvant rekrutteringsgrunnlaget. Korpset fortsatte imidlertid og i 1963 fikk korpset endret status til amatørkorps. I 1968 ble det bestemt at jenter også skulle få innpass og rekrutteringen økte betraktelig. I noen år slet korpset med å finne et naturlig rekrutteringsgrunnlag, men fra og med Sigurd Wolds inntreden som dirigent ble det utviklet et utstrakt samarbeid med Lakkegata skoles Musikkorps. Dette samarbeidet gjorde at mange musikanter fortsatte å spille i Sofienberg og fremdeles har en god stamme av musikantene sin bakgrunn fra Lakkegata. Korpset har etter hvert fått utvidet sitt rekruteringsområde og har også fått innpass blant studenter.

Eksterne lenker
---------------

* Sofienberg Musikkorps' hjemmesider
**MedImmune, LLC**, med hovedkontor i Gaithersburg i Maryland, er siden 2007 et datterselskap til Astra Zeneca og virker som konsernets globale forsknings- og utviklingsselskap for biologiske legemidler. 

Det ble grunnlagt som **Molecular Vaccines, Inc.** av Wayne T. Hockmeyer, David Mott og Dr. James Young i 1988. I 1989 ble navnet endret til *MedImmune, Inc*.

Etter oppkjøpet i 2007 er det blitt ett av Astra Zenecas tre strategiske forsknings- og utviklingssentra og driver på med sykdommer i luftveiene, inflammatoriske og autoimmune sykdommer, kardiovaskulære og metabole sykdommwr; onkologi, neurovitenskap, og infeksjoner og vaksiner.

MedImmune produserer for den amerikanske regjering en vaksine i form av en nesespray mot Influensa A(H1N1)-pandemien 2009. Det ble godkjent for bruk USA den 15. september 2009 under betegnelsen *Influenza A (H1N1) 2009 Monovalent Vaccine Live, Intranasal*.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2009. Besøkt 11. august 2020.
3. ↑  Hersteller-Gebrauchsinformation zum Impfstoff Arkivert 30. desember 2009 hos Wayback Machine. (PDF; 216 kB)
«Bekkefaret» har flere betydninger.
Rekkehusbebyggelse fra 1950-tallet
Vinter i Bekkefaret
**Bekkefaret** er en del av Hillevåg bydel i Stavanger, som ligger omtrent tre kilometer utenfor Stavanger sentrum. 
Bekkefaret avgrenses av E39, Armauer Hansens vei og Haugåsveien, samt sørligste del av Svend Foyns gate og Bekkefarettunellen. Bekkefaret er et rekkehusområde og det finnes det mange av de karakteristiske Stavanger-husene området, blant annet i Christian Bjellandsgt. 

Bekkefaret har siden Stavanger ble inndelt i bydeler; hatt noe uklare grenser. Hillevåg bydel dekker alt eller det meste av Bekkefaret, men grensen mot bydelen Våland og Eiganes er noe uklar. Rekkehusene mellom Fylkeslege Ebbelsgate og Våland kolonihage hører til BBL Våland, men er en del av Auglend skolekrets.

Navnet Bekkefaret stammer fra bekken som tidligere rant fra Mosvatnet til Gandsfjorden.

Kultur og utdanning
-------------------

Bekkefaret har to grunnskoler:

* Auglend skole som er en barneskole. Den har en egen avdeling for 1.–10. klasse for hørselshemmede.
* Ullandhaug ungdomsskole.

Idrettslagene Stavanger IF og SK Jarl dekker området. Bekkefaret skateanlegg ligger også her.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Andreas Lønning** (født 18. august 1929 i Fana, død 22. november 2014 i Oslo) var en norsk industrimann.

Han tok artium ved reallinjen ved Fana gymnas i 1948 og eksamen som sivilingeniør ved maskinlinjen ved NTH i 1953. Lønning var forskningsstipendiat i hydraulikk ved NTH 1953–1955 og ansatt i Kværner-konsernet 1955–1996, blant annet som administrerende direktør i Kværner Brug 1976–1988 og konserndirektør i Kværner Industrier med ansvar for lederutvelgelse og utvikling fra 1988. Lønning hadde tillitsverv innen olje- og gassvirksomheten, NHO, TBL, NORAD og norsk misjonsvirksomhet.

Han ble tatt opp som medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi.

Andreas Lønning var bror av professorene Inge Lønning (1938–2013) og Per Lønning (1928–2016).

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsfall». *Aftenposten* (morgen utg.): 33. 25. november 2014.
2. 1 2 3 4  Arntzen, Jon Gunnar (red.) (1994). *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 354–355.
3. ↑  «Jubilanter». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 10. 18. august 1999.
4. ↑  Elsrud, Sigrid (30. desember 1988). «Lær av Luther, Berge!». *Aftenposten* (morgen utg.): 15.
5. 1 2 3  «Jubilanter». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 11. 18. august 2009.
**Andreas Johannesson Lavik** (født 18. august 1854, død 18. desember 1918 i Bergen) var en gårdbruker, ferdataler[*klargjør*] og stortingsmann fra Eksingedalen i Modalen.

Lavik gikk på folkehøgskole. I årene 1878–1885 arbeidet han som indremisjonær i Bergen. Deretter var han gårdbruker i Kvinnherad frem til 1899. Mens han bodde i Kvinnherad var han ordfører i kommunen i perioden 1886–1894, og forlikskommissær. Lavik flytta til Bergen i 1899 og var siden sekretær for Vestlandske Indremisjon og redaktør av medlemsorganet «Sambåndet».

Rikspolitikk
------------

Lavik var 3. representant fra Søndre Bergenhus på Stortinget 1889–1891, innvalgt for Moderate Venstre. Han var medlem av tollkomiteen. Nesten hele 1890-sesjonen var han permittert på grunn av sykdom. I 1908 ble han medlem av kirkekommisjonen.

Avisen *Dagen*
--------------

Lavik ble valgt til formann for komiteen som forberedte utgivelsen av avisen *Dagen*. Han var dessuten hovedarkitekten bak avisens programerklæring, som stod på trykk på framsiden av den første utgaven av Dagen den 20. august 1919.

Familie
-------

Andreas Lavik hadde fire søsken. Andres, Dore og Johannes Lavik (1856–1929) var brødrene hans, og Maria Lavik hans søster.

Han var far til Johannes Lavik (1883–1952). Gjennom sin mor var han etterkommer etter Eidsvollsmannen

Brynjel Andersson Gjerdåker.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 536[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Andreas Johannessen Lavik, Norsk biografisk leksikon ID Andreas\_Lavik, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 33[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Kullerud, Dag (2019). *Dagen 1919-2019 : kulturell motstemme i hundre år* (1. utgave, 1. opplag utg.). Oslo. ISBN 978-82-02-60513-1. OCLC 1128825206.
5. ↑  Dagen (20. januar 2022). «Dagens statutter». *Dagen*. Besøkt 21. januar 2022.
6. ↑  «Johannessen Lavik, Andreas f. 18 Aug 1854 Eksingedalen, Hordaland d. 18 Des 1918 Bergen, Hordaland: Eidsvollsmenn». *data.eidsvollsmenn.no*. Besøkt 27. november 2022.

Kilder
------

* Lindstøl, Tallak:*Stortinget og Statsraadet 1814-1914*. Kristiania, 1914

Eksterne lenker
---------------

* (no) Andreas Lavik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Kittmasse
**Kitt** er en fellesbetegnelse for materialer med høy plastisitet og lignende tekstur som leire eller deig, og brukes blant annet til reparasjoner og forsegling.

Opphengskitt
------------

Opphengskitt er en betegnelse på kittmasser som brukes til å klister opp plakater og lignende med mål om å unngå å lage merker på vegger. Opphengskitt ligner litt på tyggegummi i konsistens og brukes ofte til å henge opp tegninger på skoler, og kalles derfor ofte «lærertyggis» i Norge og på Island, mens det kalles «elefantsnørr» i Danmark og «häftmassa» eller «kludd» i Sverige. Andre kallenavn er skoletyggis, skolekitt og narretyggis. Opphengskitt fås kjøpt under merkenavn som blant annet Blu-Tack, Sticky-Fix, Sticky-Tack, Tack-It, U-Tac og White-Tack.

Se også
-------

* Modellervoks
* Trolldeig

Referanser
----------

1. ↑  Blix, Brynjulf (5. april 2015). «Oppheng uten merker». *dinside.no* **(norsk)**. Besøkt 21. mars 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Michelle Bachelet er koalisjonens leder og var Chiles president i perioden 2006–2010
**Koalisjonen for demokrati** (sp: Concertación de Partidos por la Democracia) er en sentrum-venstre-allianse av politiske partier i Chile. Koalisjonen benevnes ofte bare **Concertación**. Koalisjonen for demokrati består av partier som ideologisk spenner fra kristendemokrater, over sosialdemokrater til sosialister. Koalisjonen for demokrati ble etablert i 1988 etter at Augusto Pinochets regime tillot politiske partier. Partiene i koalisjonen var alle motstandere av Pinochets styre. 

Etter overgangen til demokrati i Chile i 1990 har partiene som inngår i koalisjonen dominert chilensk politikk og koalisjonens kandidater har vunnet hvert presidentvalg siden. Ved presidentvalget i 2009–2010 stilte koalisjonen til valg med Eduardo Frei Ruiz-Tagle som presidentkandidat. Han var Chiles president fra 1994 til 2000.

De viktigste partiene i koalisjonen er: 

* Partido Demócrata Cristiano de Chile
* Partido por la Democracia
* Partido Socialista de Chile
* Partido Radical Socialdemócrata

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Concertación (Chile) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Andriamihaja** (død 1830, 1831 eller 1833) var Madagaskars første statsminister i det som den gang var Kongeriket Merina. Han ble utnevnt av dronning Ranavalona I i 1828 etter at hennes mann, kong Radama I, døde. Andriamihaja var en militær offiser som støtte Ranavalona i striden hun hadde mot andre tronpretendenter ettersom Radama ikke etterlot seg barn. Alliansen mellom de to førte også til at han ble betraktet som hennes ektemann og ble far til hennes sønn, den senere kong Radama II. Andriamihaja ble avsatt og henrettet ca. 1830-31.

Biografi
--------

Andriamihajas far er antatt å være Ratsitatanina som ledet et slaveopprør i Mauritius og som ble henrettet i 1822.  Som ung offiser ble han i 1820-årene en medspiller for dronning Ranavalona. Kong Radama I var sterkt alkoholisert, og da han døde barnløs i 1828 skulle i henhold til arveretten hans søsters eldste sønn overta tronen. Med Andriamihajas’ hjelp lyktes enken Ranavalona med å overta tronen som den første kvinnelige hersker i Merinas 400-årige historie. Etter hennes maktovertakelse ble Andriamihajas utnevnt til statsminister og øverstkommanderende for hæren. Han var også dronningens rådgiver. Enkelte kilder oppgir inntil tre tidligere utnevnte statsministre (Ralala, Andrianamba, Rainimahay) i tiden 1828-1830, men de fleste kilder peker på Andriamihaja som den første.

Andriamihaja har blitt beskrevet som reformvennlig og positiv til utvikling av utdanningssystemet. Han hadde også konvertert til kristendommen og skal ha vært influert av europeisk kultur. 

Han var en av dronningens elskere og ble i noen grad betraktet som hennes ektemann. Han var også far til Radama II som ble konge da Ranavalona I døde i 1861.

På grunn av det raske avansementet fra offiser til general og en posisjon som dronningens fremste rådgiver ble han av rivaliserende krefter (inkludert den etterfølgende statsminister Rainiharo anklaget for forræderi. Han ble først fjernet fra hoffet og mistet sine posisjoner, men da han også ble anklaget for å ha hatt en affære med en av prinsessene ble han av dronningen beordret henrettet. Det er også hevdet at hans pro-europeiske politikk førte til at han ble fjernet.

Andriamihaja ble henrettet i 1830 eller 1831 og er begravet i Namehana på Madagaskar.

Referanser
----------

1. 1 2  Gwyn Campbell (2020). *The Travels of Robert Lyall, 1789–1831*. Palgrave Macmillan. s. 120. ISBN 978-3-030-51648-2.
2. ↑  Finn Fuglestad; Jarle Simensen (1986). *Norwegian Missions in African History, Vol 2: Madagascar*. Universitetsforlaget. s. 25-27. ISBN 82-00-07415-3.
3. ↑  Jacob Festus Ade Ajayi (1998). *General history of Africa: Africa in the nineteenth century until the 1880s*. Paris: UNESCO. ISBN 978-05-2006701-1.
4. 1 2 3  Keith Laidler (2016). *Female Caligula: Ranavalona, Madagascar's Mad Queen*. Aziloth Books. s. 43–44. ISBN 978-1911405191.
5. ↑  «Madagascar». WorldStatesmen.org.
6. 1 2  Samuel Pasfield Oliver (1886). *Madagascar: An Historical and Descriptive Account of the Island and Its Former Dependencies, Volume 1*. Macmillan. s. 41–47.
En ravn tilsvarende som Floke Vilgerdsson hadde med seg. Ravnen hadde stor symbolverdi for de førkristne nordmenn.**Floke Vilgerdsson** (norrønt *Flóki Vilgerðarson*), også kjent som «Ravn-Floke» (*Hrafna-Flóki*), var en av de aller første nordboere som fant Island, som da var en ubebodd øy mellom Norge og Grønland. Hans reise er dokumentert i *Landnåmabok*.

Floke satte seil for finne Gardarsholm (*Garðarshólmi*) og tok med seg tre ravner til hjelp for å finne vegen. Derav hans kallenavn Ravn-Floke. Med seg på reisen hadde Floke blant en bonde ved navn Torolf (*Þórólfur*) og to menn ved navn Herjolf og Faxe (*Herjólfur* og *Faxi*). I nærheten av Færøyene satte han fri ravnene. Den første ravnen fløy tilbake til skipet, den andre fløy opp i luften og deretter tilbake til skipet, men den tredje fløy foran skipet. Denne ravnen fulgte de til Island.

Etter å ha seilt vest forbi Reykjanes kom de til en stor bukt. Faxe sa da: «Det ser ut som det er et stort land vi har oppdaget her.» Siden da har denne bukta blitt kalt for Faxafjord (*Faxaflói*). Floke satte opp vinterleir ved Bardastrand (*Barðaströnd*). Våren var ganske kald og Floke dro opp til toppen av et fjell. Fra der kunne han se en stor dal som var full av is. Det synet fikk ham til å kalle landet for Island, noe det har hett siden.

Da Floke og andre menn dro tilbake til Norge ble de utspurt om det nye landet. Floke mente at det var verdiløst. Herjof mente at landet hadde både gode og dårlige verdier. Torolf mente at smøret var smurt på hvert eneste strå på det landet de hadde funnet. Torolf ble siden kalt for Torolf Smør på grunn av den uttalelsen.

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Borivoj IIs grav
**Bořivoj II** (født ca. 1064, død 2. februar 1124), av huset Přemyslid, var hertug av Böhmen fra 25. desember 1100 til mai 1107 og fra desember 1117 til 16. august 1120. Han var yngre halvbor av Bretislav II. Bořivoj tilhørte Det přemyslidiske dynasti.

Han måtte først kjempe mot sin fetter Oldrich av Brno, som hadde tatt kontroll over områdene som var blitt tatt fra hans far. Oldrich søkte støtte fra keiser Henrik IV av Det tysk-romerske rike, men denne hadde gitt sin støtte til Borivoj og Oldrich måtte flykte til Mähren. 

I 1102 døde hertug Władysław I Herman av Polen. Sammen med sin fetter Svatopluk støttet Borivoj først Zbigniew mot Boleslaw III av Polen, men Boleslav betalte ham for å trekke seg ut av konflikten. Svatopluk var rasende over dette og forsøkte å få kong Koloman av Ungarn til å gå til krig mot Borivoj. I 1107 gjorde Borivojs yngre bror Vladislav opprør med støtte av Koloman, og tok Praha. Svatopluk, som hadde fanget Borivoj, men var blitt presset av keiseren til å slippe ham fri, besteg tronen. 

I 1108 angrep Borivoj med støtte av Boleslav, mens Svatopluk og Henrik var opptatt med å angripe Ungarn. Svatopluk måtte vende hjem for å forsvare sin trone, mens keiseren invaderte Polen. Under felttoget ble Svatopluk myrdet av en tilhenger av Borivoj, men tronen gikk til Vladislav. I 1117 ble brødrene forsonet, og delte makten fram til 1120, da Borivoj ble presset i eksil i Ungarn der han døde i februar 1124.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p11407.htm#i114070, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   portal.dnb.de[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Katalog der Deutschen Nationalbibliothek». *portal.dnb.de*. Besøkt 29. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Ivo Štakula** (født 25. februar 1923, død 26. oktober 1958 i Melbourne) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker; 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Štakula vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Ungarn. Jugoslavias resultat i finalerunden var 2-2 mot Ungarn, og 4-2 over USA og 3-1 over Italia. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng, men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivo Štakula – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Štakula – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Štakula – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Štakula – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hr) Ivo Štakula – Kroatias olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Dagbrudd av brunkull ved Garzweiler nær Köln i Tyskland.
En brunkullsbrikett
Utvinninsområdet i Vest-Tyskland. Motorveier og landsbyer som har blitt flyttet er grå.
**Brunkull**, også kjent som **lignitt**, er en sedimentær bergart bestående av kull, hydrogen, oksygen og nitrogen. Brunkull tilhører en gruppe kull hvor innkullingsgraden er svakest.

Brunkull oppstår gjennom fossilisering av organisk materiale, primært plantedeler. En del av brunkullet som finnes i dag ble dannet i neogen. Vanninnholdet i brunkull er opp til 50 %. Utvinningen av brunkull skjer blant annet fra tidligere innsjøer. Brunkull anvendes hovedsakelig som brensel til produksjon av elektrisitet og fremstilling av parafin. En stor del av verdens brunkullproduksjon skjer i Tyskland, men utvinnes også i USA, Russland og Australia som har store forekomster av brunkull. 

Sett fra et miljømessig synspunkt er brunkull den mest problematiske kulltypen på grunn av at den produserer et høyt nivå av karbondioksid per energienhet ved forbrenning. I tillegg frigis det større mengder svoveldioksid og nitrogenoksider samt tungmetaller som kvikksølv og kadmium. Et annet problem er at brunkull for det meste utvinnes i dagbrudd, som betyr store inngrep ikke bare i natur, men også i bebyggelsen. I utvinningsområdene i Vest-Tyskland har flere landsbyer og også motorveier blitt flyttet på grunnen av utvinningen. Utvidelsen av dagbruddene Garzweiler og Hambach har medført store protester fra både beboere og miljøvernaktivister.

**Brunkullsproduksjon (2004)**  
 *Kilde: United States Geological Survey*| Plassering | Land | Produksjon(i tusen tonn) | Plassering | Land | Produksjon(i tusen tonn) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tyskland | 181 926 | 11 | India | 30 341 |
| 2 | USA | 75 750 | 12 | Romania | 28 648 |
| 3 | Hellas | 71 237 | 13 | Bulgaria | 26 455 |
| 4 | Russland | 70 300 | 14 | Thailand | 20 060 |
| 5 | Australia | 66 343 | 15 | Ungarn | 12 730 |
| 6 | Polen | 61 198 | 16 | Canada | 11 600 |
| 7 | Kina | 50 000 | 17 | Bosnia-Hercegovina | 9 000 |
| 8 | Tsjekkia | 48 290 | 18 | Republikken Makedonia | 8 500 |
| 9 | Tyrkia | 43 754 | 19 | Spania | 8 147 |
| 10 | Serbia | 35 620 | 20 | Nord-Korea | 6 500 |

Se også
-------

* Liste over bergarter
* Kull
* Drivhuseffekt

Eksterne lenker
---------------

* Teknisk Ukeblad.no – Energilink om brunkull

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Bruno** er en ubåtbunker oppført på Laksevåg i Bergen av den tyske Kriegsmarine under andre verdenskrig.

Bunkeren brukes av Forsvarets logistikkorganisasjon til vedlikehold av Sjøforsvarets Ula-ubåter, mens Forsvarsbygg forvalter anlegget. Hele bunkeren var opprinnelig på 45 mål, men 15 mål ble revet like etter krigens slutt.

Historie
--------

Arbeidet ble påbegynt i 1941 og bunkeren ble tatt i bruk i 1943. Samtidig som Bruno ble oppført i Bergen, ble et søsteranlegg bestående av to bunkere bygget i Trondheim: Dora I og Dora II.

En stor del av arbeidet med å bygge bunkeren ble utført av rundt 2000 krigsfanger fra Sovjetunionen og Polen. Bunkerens tak består av fem meter tykk armert betong der det gikk med en hel norsk årsproduksjon av sement til byggingen. Den ble forsøkt ødelagt under bombingen av Laksevåg 4. oktober 1944. Bruno tjente som hovedkvarter for tyskernes 11. Unterseebootsflottille.

Bunkeren var ikke helt ferdig da Tyskland kapitulerte i 1945 og Forsvaret startet opp ubåtverkstedet i 1953. Bunkerens eksteriør og struktur ble fredet i 2004, den brukes blant annet til kontorer og verksteder. Bunkeren hadde i utgangspunktet syv dokker, tre av disse eksisterer. 

I 2017 ble det gjennomført et omfattende miljøarbeid i Nordrevågen utenfor bunkeren, med fjerning av mange tonn med gammelt skrot og tildekking av forurenset sjøbunn.

Drift
-----

Det jobber rundt 180 ansatte i ubåttbunkeren som vedlikeholder ubåtene. Hvert syvende år er fartøyene innom for en fullstendig overhaling, hvor nærmest alle ubåtenes deler repareres eller byttes ut.

Fremtidsutsikter
----------------

Fremtiden til ubåtbunkeren er usikker, da Sjøforsvarets nye ubåter er for store for dokkene i Bruno og vil få nye servicefasiliteter på Haakonsvern.

Referanser
----------

1. ↑   www.forsvarsbygg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Naboer er lei av bunkeren på Laksevåg». *www.bt.no*. 12. februar 2023. Besøkt 13. februar 2023.
3. ↑
4. ↑  «Ubåtbunkeren». *Bergen byleksikon*. 25. januar 2001. Besøkt 10. mars 2017.
5. ↑
6. ↑  ««Bruno» får gitter». *www.ba.no* **(norsk)**. 23. desember 2011. Besøkt 10. mars 2017.
7. ↑  «70 år siden Laksevåg ble bombet». *NRK* **(norsk)**. 04.10.2014. Besøkt 10. mars 2017.
8. ↑
9. ↑
10. ↑  «Naboer er lei av bunkeren på Laksevåg». *www.bt.no*. 12. februar 2023. Besøkt 13. februar 2023.
11. ↑  «Haakonsvern: Bygg og anlegg for nye ubåter». *www.forsvarsbygg.no* **(norsk)**. Besøkt 13. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Ubåttbunkeren i Bergen byleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Hans Aanrud** (født 3. september 1863, død 11. januar 1953) var en norsk forfatter.

Han ble født på gården Aanrud i Auggedalen i Vestre Gausdal. Han var flittig og dyktig på skolen, og begynte å studere jus, men gikk senere over til filologi. Etter utdanningen jobbet han blant annet som huslærer, kritiker i ulike aviser, teatersjef, litterær dramaturg og foreningsformann. 

I 1887 debuterte Aanrud som forfatter i *Nyt Tidsskrift* med fortellingen «Hvordan Vårherre fikk høyet til Asmund Bergemellom», og senere kom han med en rekke novellesamlinger, for eksempel *Fortellinger* (1891), *En vinternatt og andre fortellinger* (1896) og *Fyrabendsarbeide* (1921). Han skrev også fem barnebøker; *Storkarer* (1896), *Sidsel Sidsærk og andre kjerringemner* (1903), *Småfe* (1906), *Sølve Solfeng* (1910) og *En odelsbonde og andre fortellinger for barn* (1917), samt tre komedier; *Storken* (1895), *Høyt til hest* (1901) og *Hanen* (1906). 

Hans Aanrud var gift med Wilhelmine Schjoldager fra Bergen, og de hadde to døtre. De bodde på Langset- og Byrud gård fra årshundreskiftet og fram til 1929. Aanrud bodde hos den ene av dem i Lyngdal gjennom hele krigen, og kom seg dessverre ikke til Gausdal da han i 1943 ble 80 år og hedret med stor fest i Auggedalen. 

Aanrud gjorde Gausdal kjent fordi det var nettopp her handlingen i det meste han skrev gikk for seg, selv om det aldri ble direkte nevnt i tekstene. Men alle visste at Aanrud var en hjemstedsdikter, så leserne ble likevel kjent med bygda gjennom det han skrev. 

Hans Aanrud døde i 1953, nesten 90 år gammel, frisk og aktiv til det siste. Wilhelmine (døde i 1929) og Hans Aanrud er gravlagt på Langset kirkegård i Eidsvoll.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, «Hans Aanrud», SNAC Ark-ID w6v411d4[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0000020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 146010062[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Aanrud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hans Aanrud – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Hans Aanrud på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hans Aanrud hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Hans Aanrud hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Publikasjoner av Hans Aanrud i BIBSYS
* (no) Søkbar digitalkopi av Hans Aanrud: *Fortellinger i utvalg* (utgitt av Aschehoug 1998)
* (no) Digitaliserte bøker av Aanrud og om Aanrud hos Nasjonalbiblioteket.

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Victoria** er en by i Saint Mark Parish nordvest på Grenada i Karibia. Den har 2 300 innbyggere (2010). Byen ligger i St. Marks-bukta på nordvestkysten av Grenada.

Byen ble grunnlagt i 1741, som den siste på Grenada under fransk styre. Franskmennene kalte byen Grand Pauvre, etter kallenavnet de i 1649 ga en karibindianer. Omkring 1860 fikk den navn etter den britiske dronning Victoria, men navnet Grand Pauvre hang likevel ved byen fram til tidlig på 1900-tallet.

Victoria er sentrum i Saint Mark Parish. Byen hadde sin storhetstid fra 1800-tallet og utover til midten av 1900-tallet. Moderne vannforsyning ble bygget i 1914. Innen 1965 hadde byen elektrisitetsforsyning. Næringslivet er preget av fiske.

I 1891 bodde det 1 521 mennesker i Victoria. Folketallet økte til 1 701 i 1901, før det gikk tilbake til 1 514 i 1921 og 1 436 i 1946. I 1991 hadde byen 2 000 innbyggere.

Referanser
----------

1. ↑  *The Commonwealth Yearbook 2013*, Commonwealth Secretariat, 2013.
2. 1 2 3  Martin, John Angus: «Victoria», i *A–Z of Grenada Heritage*, Oxford: Macmillan Caribbean, 2007, s. 253.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Victoria Braathen** (født 22. januar 1983 i Tromsø) er en norsk jurist og politiker (H).

Hun vokste opp i Sør-Varanger og Målselv. Braathen har mastergrad i rettsvitenskap fra Universitetet i Bergen fra 2009, mastergrad i handelsrett fra University of Dundee fra 2008 og studieopphold ved Karlsuniversitetet i Praha og Moskvas statlige institutt for internasjonal politikk. Braathen har vært praktikant ved Nord-Norges representasjonskontor i Brussel, rådgiver i Akvaplan-niva AS med ansvar for konferansen Arctic Frontiers, rådgiver ved karrièresenteret ved Universitetet i Tromsø samt praktikant ved EFTA-sekretariatet i Genève. Fra 2016 var hun rådgiver for markedsadgang i Norges sjømatråd, fra 2018 fiskeriutsending i Kina.

Braathen var medlem av Tromsø kommunestyre 2011–2013, medlem av Troms fylkesting 2011–2013, politisk rådgiver for Tromsøs ordfører Jens Johan Hjort 2012–2013 og politisk rådgiver for fiskeriminister Elisabeth Aspaker i Erna Solbergs regjering 2013–2014.

Referanser
----------

1. 1 2  «Politisk rådgiver Victoria Braathen (H)». Fiskeri- og kystdepartementet. Arkivert fra originalen 21. oktober 2013.
2. 1 2  «Victoria Braathen». Høyre. Arkivert fra originalen 12. desember 2013.
3. ↑  «Victoria Braathen blir ny sjømatutsending i Kina». Infrafish. 31. oktober 2017. Besøkt 16. april 2018.
**Tom Rune Mehlum** (født 20. april 1961 i Oslo) er en norsk næringslivmann og idrettsleder.

Han er utdannet Markedsøkonom DIHM og EDB Ingeniør, og har hatt flere lederstillinger i norsk næringsliv, herunder administrerende direktør i nettkonsulentselskapet Fiber AS, utviklingsdirektør i Nethouse ASA og salgs- og markedsdirektør i telekomselskapet Touch Mobility AS.

Mehlum er engasjert i fitness og vekttrening. I 1990 ble han valgt som president i Norges Kroppsbyggerforbund. I 1993 etablerte han Norges Fitnessforbund. Senere slo han disse forbundene sammen til Norges Kroppsbygger- og fitnessforbund.
Han ble valgt inn som medlem i dommerkomiteen i International Federation of Bodybuilders. Mehlum var internasjonal dommer for både amatører og profesjonelle. Mehlum var president i tre valgperioder. 

I 1996 var han første i verden som arrangerte en profesjonell kvinnelig fitnesskonkurranse som selvstendig konkurranse. Konkurransen gikk i Oslo Konserthus med verdenseliten i kvinnelig fitness som deltagere og tolv internasjonale dommere. Konkurransen ble vist på TVNorge. 
I 1998 dømte han Mr. Olympia (de profesjonelle bodybuildernes VM) i Madison Square Garden i New York City.

Mehlum mottok to internasjonale ærespriser for sitt arbeid for fitness og bodybuilding i Norge, november 1992 fikk han IFBB Silver Medal, og i november 1994 IFBB Gold Medal.

Etter OL på Lillehammer i 1994 overrakk Mehlum, på vegne av International Federation of Bodybuilders, æresprisen IFBB Gold Medal til Gerhard Heiberg for hans innsats for å fremme idrett.

I perioden 1993-1997 gav Mehlum ut nisjebladene *B&K Sports Magazine* og *Sport & Fitness* i Norge. Mehlum har også oversatt svenske Ove Rytters treningsbok *Effektiv Bodybuilding* til norsk.
**Tom Ruud** (født 1950) er en norsk næringslivsleder og sivilingeniør. 

Ruud er utdannet sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole i 1974. Han har også deltatt på topplederprogram på Wharton i USA. 

Ruud startet sin karriere som salgskonsulent i IBM. Han har gjennom flere år opparbeidet erfaring fra styreverv og topplederstillinger i flere bransjer og i flere land. Han hatt lederstillinger i selskap som Umoe, Nordea, Kreditkassen, Aker Norcem og Kistefos. På slutten av 1990-tallet stod han sentralt i forhandlingene med Storebrand om Christiania-fusjonen (Kredittkassen).

Han har i tillegg vært styreleder eller styremedlem i et stort antall børsnoterte og privateide selskaper, både i Norge og internasjonalt, deriblant Storebrand, Orkla og Total E&P.

Familie
-------

Han er sønn av Arthur Ruud som var formann i Norges Idrettsforbund og i Norges olympiske komité.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, urn.nb.no, side(r) 45, utgitt 1. oktober 2010[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Kleppe, Helene (4. desember 2015). «Agasti henter styreleder fra Sveaas». *www.hegnar.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 9. februar 2019. Besøkt 6. februar 2019.
4. ↑  «Ruud den store stjernen». *www.vg.no*. 15. september 1998. Besøkt 31. mars 2020.
5. ↑  HANSEN, ROLF (17. oktober 2000). «Han solgte «Kassa»». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 2. oktober 2020.
6. ↑  «Han pusser medaljens forside». *Aftenposten Morgen*. 3. mars 1991.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Windows Millennium Edition**, også kalt **Windows ME** eller **Windows 4.9** (kodenavn *Millennium* og *Georgia*) er et 32/16-bits grafisk operativsystem som ble lansert 14. september 2000 av Microsoft. Windows ME består for det meste av relativt små oppgraderinger av Windows 98, og var det siste operativsystemet fra Microsoft som var MS-DOS-basert. Windows ME ble utgitt syv måneder etter Windows 2000, men Windows ME var ikke ment å være etterfølgeren til Windows 2000: Windows ME var designet for hjemmebruk, mens Windows 2000 ble designet for bedrifter (det fantes ingen «homeedition» av Windows 2000). Operativsystemet ble kjent for sine problemer, og kun ett år etter lanseringen av Windows ME kom etterfølgeren Windows XP, noe som ble påpekt var uvanlig kort tid sammenlignet med andre Windows produkter.

Egenskaper og mottakelse
------------------------

Windows ME har blitt stemplet som et av de verste teknologiske produktene noensinne.

Windows ME har også en systemgjenopprettingsfunksjon. Den skal fungere som et sikkerhetsnett. Hvis for eksempel en nylig installert driver skaper problemer kan man bruke systemgjenoppretting for å gå tilbake før driveren ble installert. Men funksjonen har noen grunnleggende feil.

Dette var også første Windows med *Movie Maker*.

Referanser
----------

1. ↑  The 25 Worst Tech Products of All Time – pcworld.com

| * v
* d
* r
Microsoft Windows |
| --- |
| MS-DOS-basert | 
* 1.0
* 2.0
* 2.1
* 3.0
* 3.1x
* 95
* 98 (SE)
* Me

 |
| NT-basert | 
* NT 3.1
* NT 3.5
* NT 3.51
* NT 4.0
* 2000
* XP
* Server 2003
* Win-FLP
* Vista
* Home Server
* Server 2008
* 7
* 2008 R2
* 8
* 8.1
* 10

 |
| Mobile OS | 
* Windows CE (CE 1.0
* CE 2.0
* CE 3.0
* CE 4.0
* CE 5.0
* CE 6.0)
* Mobile
* Phone 7

 |
| Avbrutte | 
* Cairo
* Nashville
* Neptune
* Odyssey

 |
| Relaterte OS | 
* OS/2

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Windows Live** er en samlebetegnelse for en gruppe av tjenester fra Microsoft hvorav noen fortsatt er under utvikling og andre var tjenester som tidligere gikk under MSN-navnet. Windows Live ble lansert i 2006, og representerte da Microsofts forsøk på å konkurrere med hurtigvoksende tilbud fra konkurrenter som Google (med bl.a. Gmail) og andre. Et flertall av tjenestene er tilgjengelig ved hjelp av en nettleser, og de data som trengs for å kjøre dem (med de data som brukeren må gi til tjenesten) er lagret på en ekstern server istedenfor på brukerens egen datamaskin. Denne typen av tjenester eller programvare er tenkt av mange, inkludert Microsoft og Google, som framtiden for databruk ettersom både tjenestene og brukerdata således er tilgjengelig overalt uten at egen programvare er installert.

Tjenester som etterhvert fikk navngivingen Windows Live inkluderer Windows Live Mail, Windows Live Favorites, Windows Live OneCare, Windows Live Messenger, Windows Live Search (direkte konkurrent til Google Søk, senere navngitt Bing), Windows Live Alerts, Windows Live Local, Windows Live Essentials og Windows Live ID. Mange av de tidligere MSN-tjenestene ble erstattet av tilsvarende Windows Live-tjenester, noe som markerte et skifte fra «Microsoft Network»-navnet (MSN) til en onlinetjeneste som var tettere knyttet til Windows-operativsystemet.

I 2012 varslet Microsoft at de vil fase ut bruken av begrepet «Windows Live». Windows Live-sjef i Microsoft, Chris Jones, begrunnet utfasingen i et blogginnlegg med at «Vi brukte Windows Live til å referere til programvare for pc-en din (Windows Live Essentials), en samling webbaserte tjenester (Hotmail, SkyDrive og Messenger), ditt kontoforhold til Microsoft (Windows Live ID) og en rekke andre tilbud. Dette har skapt økt kompleksitet og forvirring blant kundene.» 2

Nye navnebegrep
---------------

Hotmail ble erstattet av den nye eposttjenesten Outlook.com den 3. april 2013.

Live Messenger smeltet sammen med Skype i april 2013.

Referanser
----------

1. 1 2  «Skal gravlegge «Windows Live»». digi.no. 3. mai 2012. Arkivert fra originalen 7. juli 2012. Besøkt 6. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Live-ideer om kan prøves ut
Tegning fra Xhosa-krigene
**Xhosa-krigene** er en samlebetegnelse for ni kriger som stod mellom amaXhosa–folket og europeiske nybyggere (boere, og etter hvert, også briter) fra 1779 til 1879 i det som nå er provinsen Eastern Cape i Sør-Afrika. Krigene førte til at Xhosaene mistet det meste av sitt land.

Uenigheter mellom boerne og xhosaene stod om det gode beitelandet, og endte i flere trefninger og krig. Boerne hadde skytevåpen og møtte et xhosafolk som ikke var forberedt på denne typen strid. Da Storbritannia gikk inn i Kappkolonien i 1806, ble det sendt styrker for å hjelpe boerne, og i 1811 begynte de å renske landet for xhosaer. Rundt 4 000 britiske kolonister ble plassert ved Fish River. 

Xhosaene ble drevet bort fra distriktet mellom Fish og Sundays kjent som Zuurveld. Dette distriktet ble deretter et slags nøytralt område. Men i en tid før 1811 hadde xhosaene tatt kontroll over det nøytrale området, og dermed lagt seg ut med kolonistene på nytt. For å kaste dem ut fra Zuurveld, gikk oberst John Graham ut i felten med en blandet styrke i 1811 for å iverksette sin plan av «nødvendig grad av terror.» Til slutt ble xhosaene drevet over på den andre siden av Fish. På stedet for oberst Grahams hovedkvarter vokste det frem en by som nå bærer hans navn, Grahamstown.

Det vokste på nytt frem vanskeligheter mellom myndighetene i Kappkolonien og xhosaene i 1817. Den umiddelbare årsaken var et forsøk fra kolonimyndighetene på å skaffe tilbake stjålet kveg. 22. april 1817 angrep xhosaene Grahamstown, ledet av profethøvdingen Makana. Grahamstown ble holdt av en håndfull hvite styrker. Hjelpen ankom tidsnok og xhosafolket ble slått tilbake. Det ble da avtalt at landet mellom Fish og Keiskamma skulle være nøytralt territorium.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
*For kvinnenavnet, se Xia (navn).*

**Xia** (kinesisk: 夏县; pinyin: *Xià Xiàn*) er et fylke i provinsen Shanxi i Kina. Det er understilt byprefekturet Yuncheng. I 1999 hadde fylket 346 144 innbyggere.

Arkeologene har avdekket tydelige tegn etter Shang-kulturen i området.

Kulturminner
------------

Yuwangcheng-funnstedet (*Yuwangcheng yizhi*, 禹王城遗址), Sima Guangs grav (*Sima Guang mu*, 司马光墓), Xiyincun-funnstedet (neolittikum) (*Xiyincun yizhi*. 西阴村遗址), Dongxiafeng-funnstedet (*Dongxiafeng yizhi*, 东下冯遗址) (funnsted fra bronsealderen), Cuijiahe-gravene (*Cuijiahe muqun*, 崔家河墓群) og tempelet *Dayang Taishan miao* 大洋泰山庙 står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Fylket består av seks storkommuner og fem kommuner:

* Storkommunen Yaofeng 瑶峰镇
* Storkommunen Miaoqian 庙前镇
* Storkommunen Feijie 裴介镇
* Storkommunen Shuitou 水头镇
* Storkommunen Nianzhang 埝掌镇
* Storkommunen Sijiao 泗交镇

* Kommunen Weiguo 尉郭乡
* Kommunen Yuwang 禹王乡
* Kommunen Huzhang 胡张乡
* Kommunen Nandali 南大里乡
* Kommunen Qijiahe 祁家河乡

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Site of Yuwang City[*død lenke*]
* Tomb of Sima Guang[*død lenke*]
* Cuijiahe muqun

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Xi Zhongxun** (forenklet kinesisk: 习仲勋, tradisjonell kinesisk: 習仲勛, pinyin: *Xí Zhòngxūn*, født 15. oktober 1913 i Fuping i provinsen Shaanxi, død 24. mai 2002 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk politiker og tidligere statsråd i Folkerepublikken Kina. Han regnes til den første generasjonen ledere i Kina etter 1949. 

Blant hans bidrag til det moderne Kina kan nevnes at han var mentor til fremtidige ledere som Hu Jintao og Wen Jiabao, og ved å foreslå og implementere den spesielle økonomiske sonen Shenzhen som skulle bli modell for de andre økonomiske spesialsoner. 

Han var far til generalsekretæren i Kinas kommunistiske parti Xi Jinping, som følgelig er Kinas statsoverhode.

Liv og virke
------------

Xi ble medlem av Kinas kommunistiske ungdomsforbund i mai 1926 og i Kinas kommunistiske parti i 1928. Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina var han til å begynne med førstesekretær i KKPs Sentralbyrå for region nordvest, og som dette basert i sin hjemprovins Shaanxi. Herifra flyttet han til Beijing der han mellom september 1952 og juli 1954 var sjef for KKPs Sentrale Propagandadepartement. I september 1953 ble han utnevnt han til generalsekretær for Statsrådet, en post han beholdt under de påfølgende ti årene. Den 28. april 1959 ble han dessuten utnevnt til visestatsminister: Han ble rangert i offisielle sammenhenger sist blant Kinas på den tid totalt seksten visestatsministre. 

I 1962 falt han i unåde hos Kinas leder Mao Zedong, og den åttende sentralkomiténs tiende plenarsesjon avskjediget ham for å blant annet å ha inntatt en forsonlig holding til Panchen Lamas kritikk av partiets politikk i Tibet. 

Under kulturrevolusjonen tapte Xi alle sine politiske verv og ble sendt i indre eksil i Henan-provinsen. Mellom 1979 og 1981 var han guvernør over Guangdong-provinsen.

Xi fordømte offentlig hendelsene på Tiananmenplassen i 1989. Han ble sjelden observert etter det, og det ble meldt at han tilbragte tid i fengsel.

Referanser
----------

1. ↑   South China Morning Post, «Xi Jinping began career as cadre in rural Hebei», verkets språk engelsk, utgitt 23. oktober 2012, besøkt 23. august 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   South China Morning Post, «Xi Jinping’s brother marks 100th birthday of father in Gansu», verkets språk engelsk, utgitt 10. oktober 2013, besøkt 23. august 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Li Zhisui: *The Private Life of Chairman Mao : The Memoirs of Mao's Personal Physician.* (London: Arrow, 1996), s. 398.
4. ↑  Jeremy Page, 18. oktober 2010. "Xi's Career Gives Few Clues to His Beliefs‎", *Wall Street Journal*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Xi Zhongxun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Xi Zhongxun hos China Vitae Rediger på Wikidata
* Biography of Xi Zhongxun Arkivert 12. april 2020 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Xiahou Dun** (tradisjonell kinesisk: 夏侯惇; forenklet kinesisk: 夏侯惇, pinyin: *Xiàhóu Dūn*; født i landet Qiao - nå Bozhou i provinsen Anhui, død 13. juni 220), stilnavn **Yuanrang** (元讓) var en kinesisk general som tjente under krigsherren og Hàn-statsministeren Cao Cao før og i de tre rikers tid i Kinas historie.

Liv og virke
------------

### Familie og bakgrunn

Xiahou Dun drepte som fjortenåring en mann som hadde fornærmet hans lærer. Hans voldsomme temperament var allerede da forlengst viden kjent. 

Hans fetter Xiahou Yuan ble i likhet med ham også en av Cao Caos offiserer. Cao Caos far, Cao Song, var også opprinnelig et medlem av Xiahou-klanen, men ble adoptert av evnukken Cao Teng. Det var følgelig slektskap mellom Cao Cao og xiahouene. 

### Hærfører

I 190 sluttet Xiahou Dun seg til krigsherren Cao Cao og deltok med ham i kampene mot Dong Zhuo, som hadde tatt den unge keiser Xian som gissel.

Takket være sin krigsinnsats i de første slagene mot Dong Zhuo og i slaget ved Yanzhou ble han utnevnt av Cao Cao til kommandant. Men som kommandant måtte han i 194 bli tilbake i byen Puyang mens Cao Cao gikk til kamp mot og beseiret guvernør Tao Qian, mannen som hadde drept hans far Cao Song. Ikke desto mindre klarte Xiahou Dun å beseire Tao Qians general Cao Bao.

Xiahou Dun ble en av Cao Caos fremste generaler, og han støttet sin herre i felttogene mot Lü Bu, Sun Quan og Liu Bei. 

Xiahou Dun mistet sitt venstre øye i slaget ved Xiapi mot Lü Bu i 198, og ble siden kjent blant soldatene som *blinde Xiahou.* Dette tilnavnet irriterte ham. Forestillingen om Dūn som en enøyd kriger ble senere populær på grunn av Luo Guanzhongs historiske roman *Beretningen om de tre kongedømmer* fra 1300-tallet, hvor det blir sagt at han dro ut pilen som den fiendtlige generalen Cao Xing hadde skutt mot øyet hans og spiste sitt eget øyeeple for å skape frykt hos sine motstandere.

Etter Cao Caos død i 220 tvang hans sønn og arving Cao Pi den siste Han-keiseren til å abdisere, og etablerte Wei-dynastiet. Han utnevnte Xiahou Dun til *overgeneral*. Men få måneder etter ble Xiahou Dun syk og døde.

Litteratur
----------

* Rafe de Crespigny: *A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*. Brill. 2007, p. 883. ISBN 978-90-04-15605-0.
**Tønsberg Flyveklubb** holder til på Jarlsberg flyplass, 4 kilometer nordvest for Tønsberg. Det er en aktiv flyklubb med for tiden to fly, to Cessna 172SP (LN-TFK og LN-FTE).

Tønsberg Flyveklubb er en av landets eldste flyklubber. Klubben ble stiftet den 18. mai 1937, og allerede den 4. juni samme år ble det første flystevnet avholdt på et av jordene til Jarlsberg hovedgård. Datidens beste flygere fra hele Europa deltok og programmet var meget omfattende. Senere ble dette jordet leid av Tønsberg Flyveklubb og dette var opptakten til flyplassen på Jarlsberg.

Klubben har hangar og klubbhus på Jarlsberg. Klubbens fly benyttes av medlemmene til tur- og skoleflyging. I tillegg opererer klubbens medlemmer flere privateide fly fra Jarlsberg.
Klubben disponerer klubblokaler med god plass til sosiale aktiviteter samt kontorer og rom for undervisning og planlegging av flyturer.

Tønsberg Flyveklubb har ca. 70-80 aktive medlemmer. Foruten at klubbens medlemmer flyr tur- og skoleflyging blir det arrangert konkurranser i navigasjonsflyging og presisjonslandinger. En del av klubbens medlemmer deltar også i konkurranser i inn- og utland. Noen av klubbens medlemmer flyr mer avansert akrobatikk og oppvisning.

Medlemsmassen består av alt fra skoleungdom til yrkesflygere. Mange yrkesflygere har startet karrieren med et privatflysertifikat. Flyklubben har flere aktive instruktører som utdanner flygere fram til PPL-A.

Eksterne lenker
---------------

* Tønsberg Flyveklubb