recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Michel Benita** (født 29. juli 1954 i Alger, Algerie) er en algersk-fransk kontrabassist, som har spilt en fremtredende rolle innen moderne jazz siden 1980-tallet.

Biografi
--------

Benita flyttet til Frankrike med foreldrene sine da han var fem år. Han studerte først gitar på Montpellier Academy of Music, og fortsatte videre med bass. Han etablerte seg først i Sør-Frankrike med musikere som Jean-Marc Padovani, Guy Lafitte og Bill Coleman, før han studerte under Henri Texier. I 1981 flyttet han til Paris, hvor han jobbet som studiomusiker. Han spilte nå med musikere som Michel Portal, Joe Lovano, Lee Konitz, Daniel Humair, André Ceccarelli, Michel Legrand, Horace Parlan, Archie Shepp og Adam Nussbaum.

Han ble med i kvartetten til François Jeanneau, og ble også en del av den første utgaven av Orchestre National de Jazz i 1986, og de var på turné i Europa og Afrika. I 1988 presenterte han sine egne komposisjoner i en kvartett med pianisten Rita Marcotulli. Hans varme, kraftig og fleksibel basstone førte til samarbeid med musikere som Gil Evans, McCoy Tyner, Toots Thielemans, Judy Niemack, Urs Leimgruber, Don Friedman og Dino Saluzzi.

Benita ledet bandet Palatino sammen med Aldo Romano, Paolo Fresu og Glenn Ferris, og de turnerte i hele Europa. Han dro på en verdensturné med Erik Truffaz, jobbet med Nu Jazz og spilte også med Robert Wyatt. Han har også jobbet med Aldo Romano, Marc Ducret, Martial Solal, Lee Konitz, Andy Sheppard, Dino Saluzzi, og Archie Shepp. Han initierte ELB trio i 1999 med den Vietnamesisk-Franske gitaristen Nguyên Lê og den amerikanske trommeslageren Peter Erskine.

Diskografi
----------

* 1990: *Preferences* (Label Bleu)
* 1993: *Soul* (Label Bleu)
* 1998: *The Woman Next Door* (Label Bleu)
* 2004: *ELB* (HANDLE)
* 2006: *Drastic* (BHM Produksjoner)
* 2008: *Dream Flight* (ACT)
* 2008: *Ramblin'*  (Blu Jazz)
* 2010: *Un Soir au Club* (Le Chant du Monde)
* 2010: *Ethics* (Zig Zag)
* 2012: *Trio Libero* (ECM)
* 2016: *River Silver* (ECM)

Priser
------

* 2015: Offiser av Ordre des Arts et des Lettres

Referanser
----------

1. 1 2   www.franceinter.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 208070, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NOR MCCA1516060A, www.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Marmande, Francis (2004) «Michel Benita, les basses doucement !», *Le Monde*, 16. januar 2004
5. ↑  «Michel Benita | Album Discography | AllMusic». *AllMusic*. Besøkt 1. oktober 2017.
6. ↑  «Nomination dans l'ordre des Arts et des Lettres juillet 2015». *www.culturecommunication.gouv.fr* **(fransk)**. 9. april 2015. Arkivert fra originalen 30. august 2017. Besøkt 1. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Grått støpejern** er en jern-basert legering med i hovedsak karbon og silisium. Ved normal avkjøling av smeltet støpejern vil størkningen følge det stabile Fe-C systemet, slik at karbonet foreligger som utskilt grafitt. Uten videre behandling vil grafitten foreligge som flak som gir et relativt hard og sprøtt materiale. Slår man av et stykke grått støpejern, blir det en grå bruddflate, derav navnet.

Strukturen består av grafittlameller (flak) i en grunnmasse av ferritt eller perlitt. Fastheten er avhengig av fordelingen av lamellene i grunnmassen, og av mengdeforholdet ferritt – perlitt. Ved finfordeling av grafitten oppnås best kombinasjon av strekkfasthet og seighet (duktilitet). Dette gjøres ved å ympe smelten før støping, Det vil si å tilsette kim som løst karbon kan krystallisere på (heterogen kimdanning). Tilsats av legeringselement som Mn, Cr, Ni, Mo gir støpejern med høyere fasthet, eller andre spesielle geneskaper. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Fredrik Steen** (født 26. oktober 1969 i Ulsteinvik), tidligere kjent som **Fredrik Knutsen**, er en norsk komiker, skuespiller og sanger. Han har tidligere vært programleder i NRK radio fra 1992–1995 og begynte som stand-up-komiker i Oslo i 1994. Steen har mer enn 2000 soloshow bak seg, og i 1997 skapte han revyfiguren «Hildegunn Moltubakk», først som radiofigur i NRKP1 - deretter til scenen. "Hildegunn" og taxi-svogeren "Leif-Per" (Ørjan Liavåg) turnerte hele Norge i fra 1998–2001 og fra 2006 - 2008, og showene er fremdeles en av Norges største revysuksesser, sett av mer enn 150 000 mennesker. 

Steen har også medvirket i en rekke reklamefilmer, spillefilmer og tv-produksjoner. Stemmen hans blir hyppig brukt både i reklamesammenheng og i dubbing av animasjonsfilmer. Steen har blant annet hovedroller i animasjonsfilmene/-seriene *Kurt blir grusom*, *Den lille redningsskøyta Elias,* *Pelle Politibil og Milly og Molly. Han har også lest kommentarer på flere dokumentarfilmer, både på NRK og TVNorge. I 2009 spilte han rollen som Olav den hellige (kong Olav Haraldson) i Herøyspelet Kongens Ring,* *og han hadde også rollen i 2010.* I 2018 gjorde han stor suksess som sportskommentator i TV-serien «Match» på NRK 1. (Prod.selskapet Ape & Bjørn). 

Steen er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda, og jobbet som programleder og reporter i NRK P2, P3 og P1 fra 1992 - 1999. Fra 2002 - 2009 var han fast tilknyttet Regionavisa på Sunnmøre, som journalist og skribent. Han har også vært tilknyttet Sunnmørsposten som fast spaltist fra 2009 - 2012. I en årrekke var han også en del av det faste kåsørteamet i NRK P2. 

Steen jobber i dag som frilansjournalist, samt med egne showproduksjoner og konserter.

Referanser
----------

1. ↑  «Hansen kan bli eksklusivt». NRK.no. 5. oktober 2010. Besøkt 27. april 2014.
2. ↑  «Herøyspelet er i rute». Herøynytt. 8. mai 2009. Arkivert fra originalen 27. april 2014. Besøkt 27. april 2014.
3. ↑  «Dramatisk spel i vakker natur». smp.no. 4. juli 2010. Arkivert fra originalen 27. april 2014. Besøkt 27. april 2014.

Kilder
------

* seminarpartner.no: Fredrik Steen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fredrik Steen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Fredrik Steen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* 

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Grått** er en farge som består av alle bølgelengder av synlig lys. En grå overflate reflekterer alle bølgelengder av synlig lys i like stor grad. I tillegg til å reflektere lys, vil en grå overflate også absorbere lys. Dermed får man en gråtoneskala fra svart (alt absorberes, ingenting reflekteres) til hvit (alt reflekteres, ingenting absorberes). Alle nyansene mellom svart og hvitt kalles gråtoner. Alle fargene på gråtoneskalaen kalles akromatiske farger.

Grått anses av de fleste for å være den kjedeligste av alle farger, og i norsk kultur symboliserer den det kjedelige, triste og uinteressante. Ordet brukes mye i uttrykk som for eksempel «grå mus», «grå hverdag» og «grått og trist».

Malerier som er laget i gråtoner kalles med det franske navnet *grisaille*

Se også
-------

* Gråtoneskala
* Tonerekke
* Halvtone

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Oversiktsfoto som viser hele Johnson Space Center-komplekset i Houston, Texas fra 1989. En del av Clear Lake kan skimtes i øvre del av bildet.
**Lyndon B. Johnson Space Center** (JSC) er et romfartssenter i Clear Lake-området i det sørøstlige Houston i Texas i USA. Det er NASAs senter for bemannede romferder. Det ble bygget på en tomt som ble donert av *Rice University* som ligger like ved.

JSC inneholder *Mission Control Center*, som er NASAs kontrollsenter for koordingering og overvåking av alle bemannede romferder i USA. NASA's astronaut-utdanning ligger også ved JSC.

Historikk
---------

Romfergen *Challenger* festet på toppen av en Boeing 747 i luften over JSC.
NASAs senter i Houston har sin opprinnelse i et lovforslag fremsatt av daværende senator Lyndon B. Johnson, som var fra Texas. JSC ble den gang kalt for "Manned Spacecraft Center," og ble åpnet i 1961, senere omdøpt til "Lyndon B. Johnson Space Center" i 1973, det året Johnson døde.

I 1965 var JSC i full operasjonell drift og har vært senter for koordingering og overvåking av alle bemannede operasjoner for siden *Gemini 4* i 1965. 

I tillegg til å huse NASAs astronaut-prosjekter, er også *Lunar Receiving Laboratory* plassert ved JSC. Her ble de første astronautene som kom tilbake fra måneferden satt i karantene og her er også jord- og stenprøver fra månen lagret.

20. april 2007 klarte William Philips (60) å få med seg en pistol gjennom sikkerhetskontrollen og tok to personer som gissel. Philips drepte den ene mannen, David Beverly, før han skjøt seg selv. William Philips hadde vært ansatt hos NASA i 12-13 år.

Se også
-------

* NASA
* Lyndon B. Johnson

Referanser
----------

1. ↑  VG.no: Skjøt kollega og seg selv i NASA-senter

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lyndon B. Johnson Space Center – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lyndon B. Johnson Space Center – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lyndon B. Johnson Space Center
* Space Center Houston
* Space Center Houston Tour - My Big Adventure (556 Bilder)
* *Suddenly, tomorrow came... En historie om Johnson Space Center* (PDF format) 1993
* NASA Johnson Space Center Oral History Project – Intervju med Thomas W. 'Tommy' Holloway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
Leo XIII
**Iucunda semper expectatione** («Alltid med frydefull forventning») er en encyklika av pave Leo XIII som ble offentliggjort 8. september 1894. Den bærer undertittelen «rosenkransen som betraktning og som bønn».

Oppsummering: Rosenkransmåneden og rosenkransbønnen
---------------------------------------------------

«Alltid med frydefull forventning» er det - så skriver paven, og skuer frem til oktober måned som «rosenkransens måned». Han utvikler i encyklikaen på nytt grunnene som driver ham til å oppfordre til å be og meditere over rosenkransen og dens mysterier. Han forklarer det ganglige i å be om Guds mor Marias forbønn som et egnet middel for å endre den skjebnesvangre situasjon som råder i Kirken og i samfunnet. Denne andakt og meditasjon burde gjentas og opprettholdes. Man bør ikke tape noe av intensiteten i dette, slik at dens frukter ikke taper seg. Å stadig be rosenkransen gir frukter som tilgivelse og avlat, skriver han videre.

Rosenkransencyklikaer
---------------------

*Iucunda semper expectatione* føyer seg inn i rekken av encyklikaer som den samme pave Leo XIII hadde viet til rosenkransbønnen:

* Supremi apostolatus officio, 1883
* Superiore anno, 1884
* Octobri mense, 1891
* Magnae Dei matris, 1892
* Laetitiae sanctae, 1893

Eksterne lenker
---------------

* Tekst på engelsk
* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
* Rosenkransbønnen Arkivert 24. januar 2008 hos Wayback Machine.
**Grått fjellengfly** (*Apamea zeta*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet her og der i fjellet i Norge og er en av ganske få større insekter som lever på Svalbard (Hodkinson 2004).

Utseende
--------

Et ganske stort (vingespenn 41 – 50 mm), kraftig, mørkgrått nattfly. Den ligner på mørkt engfly (*Apamea furva*), men forvingens tegninger virker grovere og den mangler en lys flekk ved bakhjørnet av bakvingen. **Forvingen** har to lysgrå (ofte utydelige) tverrlinjer (mellomlinjer) som avgrenser et trapesformet midtfelt som gjerne er noe mørkere enn resten av vingen. Nyremerket har vanligvis markert, hvit ytterkant, men er ellers diffust, det samme er ringmerket. Bølgelinjen langs vingens ytterkant er vanligvis forholdsvis bred og hvit, med innoverrettede, svarte pileflekker i midten. **Bakvingen** er jevnt grå.

Levevis
-------

Arten finnes på høytliggende enger og på tundraen. Larvene lever på røtter av ulike grasarter (Poaceae) og overvintrer trolig minst én gang. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august i de norske bestandene.

Utbredelse
----------

Grått fjellengfly er vidt utbredt i nordlige og høyereliggende områder. Den finnes i fjellområder i Europa og Asia (blant andre Pyreneene, Alpene, Balkan, Altajfjellene og Tian Shan), i høylandet og de utenforliggende øyene i Skottland, på Island (en antatt bestand på Færøyene har vist seg å være en annen art), Grønland og det nordlige Nord-Amerika. Det finnes trolig en fast bestand i Adventdalen på Svalbard. I Norge forkommer den i fjellområdene i Sør-Norge, det er også et gammelt funn fra indre Troms.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Grått fjellengfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Apamea zeta* på UK moths:
* Hodkinson, I.D. (2004) *Aptinothrips rufus* Haliday (Thysanoptera) and *Apamea zeta* (Treitschke) (Lepidoptera) on Svalbard. Norwegian Journal of Entomology 51: 127-128.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *grått fjellengfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *grått fjellengfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *grått fjellengfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *grått fjellengfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *grått fjellengfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *grått fjellengfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Apamea zeta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Apamea zeta* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Lyndon** er en liten landsby i regionen Øst-Midlands i grevskapet Rutland i England. Landsbyen består nesten utelukkende av boliger og eiendommer. Landsbyen har et areal på 3,7 km². Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen en befolkning på 124 innbyggere, en vekst siden undersøkelsen i 2001, inkludert Pilton, da ble det registrert 80 innbyggere.

Kjente personer fra Lyndon
--------------------------

Teologen, historikeren og matematikeren William Whiston (1667–1752), best kjent for sine oversettelser av den jødiske historikeren Josefus, døde i Lyndon Hall, hjemmet til sin svigersønn, filologen Samuel Barker (1686–1759), den 22. august 1752. Den tidlige meteorologen Thomas Barker (1722–1809) fra Lyndon Hall, sønn av nevnte Samuel Barker, nedtegnet detaljerte opptegnelser om været fra 1736 til 1798.

Referanser
----------

1. ↑   Lyndon Estate
2. ↑   «A vision of Britain through time», *University of Portsmouth*
3. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 11. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.
4. ↑   «Rutland Civil Parish Populations» Arkivert 12. oktober 2007 hos Wayback Machine. (PDF), *Rutland County Council*. 2001

Eksterne lenker
---------------

(en) Lyndon, Rutland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons



  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Fredrik Elster Schreiner** (født 1905, død 1988) var en norsk offentlig tjenestemann.

Schreiner ble født i Drøbak, og flyttet til Kristiania da han var ti år gammel. Han studerte jus og gikk ut med cand.jur.-grad i 1928. I ungdommen var han medlem av den revolusjonære gruppen *Mot Dag*.

Han ble ansatt i Trygdeetaten i 1934, og jobbet der i et år før han gikk over til Justisdepartementet og i administrasjonen i Aker kommune. I 1948 ble han ansatt som kommunikasjonsrådmann i Oslo kommune, en jobb han hadde fram til 1973. Han var også involvert i det norske utviklingsprosjektet i Kerala, det første norske utviklingsprosjektet. I 1984 gav han ut boken *Oslo Gassverk 1848–1978*.

I *Salmer 1997* er det med to salmer han har oversatt til norsk.

Han fikk sønnen Per Schreiner, en kjent økonom og offentlig tjenestemann. Selv var han sønn av Kristian og Alette Schreiner og bror til Johan Schreiner. Fredrik Schreiner døde i 1988.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Askeland, Elsa (21. juni 1969). «Ukens navn: Han som vet hvor bussene går...». *Verdens Gang* **(norsk)**. s. 15.
3. 1 2  Nordby, Trond (1989). *Karl Evang. En biografi* **(norsk)**. Oslo: Aschehoug. s. 236–237. ISBN 82-03-16250-9.
4. 1 2  Guhnfeldt, Cato (14. desember 1984). «Saga om Oslo Gassverk». *Aftenposten Aften* **(norsk)**. s. 2.
5. ↑  Per Schreiner i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Bruno dux (Bruno av Sachsen), utsnitt fra stamtavle for det Ottonianske dynasti fra 2. halvdel av det 12. århundre, Herzog August Bibliothek, Wolfenbüttel, Cod. Guelf. 74.3 Aug. pag. 226
**Brunonene** var en saksisk hertugslekt fra det 9. til det 11. århundre. Slekten antas å ha sitt navn etter Brun I av Sachsen (Bruno) som var hertug i Sachsen fra 866 til sin død i 880. Brun var eldste sønn av Liudolf av Sachsen og Brunonene er dermed sannsynligvis en gren av hertugslekten Liudolfingene som keiserne i Det ottonianske dynasti (Otto den store og hans etterkommere) tilhørte. Teorien om slektskapet er sannsynliggjort ved at Brun/Bruno og Liudolf er vanlige navn blant Brunonene, og at de hadde eiendommer i de samme områdene som Liudolfingene. Det er imidlertid ingen konkrete bevis for at Brunonene er knyttet til Liudolfingene, og det er ikke påvist at hertug Brun hadde barn.

Brunonene bodde i grevskapet Derlingau i Niedersachsen og hadde sitt hovedsete i det som ble byen Braunschweig som direkte betyr Bruns by. Det er uklart om navnet henviser til Brun I av Sachsen.

Av de tidligste medlemmer av familien er nevnt en Hertug Liudolf i 942. Brun I, greve av Braunschweig er nevnt i 991. Mannslinjen i slekten døde ut med Egbert II, markgreve av Meissen i 1090, men hans søster Gertrude av Braunschweig hadde en datter Gertrude av Süpplingenburg som i 1127 giftet seg inn i Welf-dynastiet ved hertug Henrik den stolte (Henrik X) av Sachsen og Bayern. Huset Welf overtok gjennom dette brunonenes eiendommer.

Slektstre
---------

1. Brun I, greve av Braunschweig (død 1015-1016), gift med Gisela av Schwaben (født 990, død 15. februar 1043 i Goslar) Hun ble gift på nytt 1016-1017 med keiser Konrad II av Det tysk-romerske rike (d. 1039)
	1. Liudolf, markgreve av Frisia (død 23. april 1038), gift med Gertrud av Frisia (død 1077)
		1. Brun II (født 1024, død 26. juni 1057), markgreve av Frisia
		2. Egbert I, markgreve av Meissen (død 1068), gift med Irmgard av Susa
			1. Egbert II, markgreve av Meissen (død 1090), gift med Oda av Orlamünde
			2. Gertrude av Braunschweig (død 1117), gift med I. Dietrich av Katlenburg (død 1085); II. Henrik, markgreve av Frisia (død 1101); III.[Henrik I, markgreve av Øst-Sachsen Østmark el. Meissen (død 1103)

Eksterne lenker
---------------

* Hans Joachim Freitag: Brunonen i Neue Deutsche Biographie, s 684

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
Liten jente som gråter
Den gråtende kvinnen i folkemengden som hilser invaderende tyske tropper i Sudetenland etter München-forliket høsten 1938, ble tolket som uttrykk for glede i den nasjonalsosialistiske propagandaen og for sorg blant motstanderne. Hitlerhilsenen skal ha vært påtvunget publikum.  Foto: Deutsches Bundesarchiv 
**Gråt** er en emosjonelt betinget atferd hos mennesket, som har en kommunikativ funksjon, er delvis viljestyrt og består av en kombinasjon av tåreavrenning fra øynene og et spesielt pustemønster.

Det spesielle mønsteret i pustingen består framfor alt av at utåndingsluften presses fram støtvis på et vis som påminner om det ved latter, hvorved gjentatte, korte klukkende og frikative lyder oppstår i de øvre luftveiene, da stemmebåndet forsøker parere de plutselige avvikelsene i luftstrømmen. Den kraftige tåreavrenningen får ofte den gråtende til å snørrle, det vil si gjøre en kraftig viljestyrt innånding gjennom nesen for å forhindre utrenning gjennom denne. Gråt kan også fremkalles på grunn av smerte.

Gråt framkalles framfor alt av negative følelser, eksempelvis sorg og fortvilelse, men kan også framkalles av grensesprengende lykke eller andre sterkt opplevde følelser. Foruten å ha en rent informativ funksjon for bevitnende personer vekker gråten ofte medlidenhet hos disse, hvilket kan tjene den gråtende og dermed torde være den fremste funksjonen. Slik som latter og gjesping tenderer gråt å være sosialt «smittsomt»[].

Se også
-------

* Sørgmodighet, sorg, depresjon
* Spedbarnskolikk
* Gråtekone, kvinne ansatt for å gråte i begravelser

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crying – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Noor Alam** (født 5. desember 1929 i Talagang i Punjab, død 30. juni 2003) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.

Alam ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det pakistanske laget som vant landhockeyturneringen. Pakistan vant kvartfinalen med 2-0 over Tyskland, i semifinalen slo de Storbritannia med 1-0 og i finalen beseiret de India med 1-0.

Fire år tidligere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han en sølvmedalje i landhockey. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia med 3-2 men tapte finalen mot India med 0-1.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i landhockey Pakistans flagg Pakistan
* 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv Sølv i landhockey Pakistans flagg Pakistan

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Noor Alam – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Noor Alam – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Valerie Elise Plame Wilson** (født 19. april 1963 på Elmendorf Air Force Base i Anchorage i Alaska i USA) er en amerikansk forfatterinne og tidligere CIA-ansatt og gift med den amerikanske ambassadøren Joseph C. Wilson

Hennes identitet som CIA-ansatt ble offentliggjort av journalisten Robert Novak i 2003, noe som førte til den såkalte Plamegate-saken, hvor bl.a. Dick Cheneys stabssjef Lewis Libby ble dømt for å ha løyet for å hindre undersøkelsen om hvem som opprinnelig hadde lekket Plames identitet til pressen.

Plame studerte ved Pennsylvania State University, hvor hun tok en B.A. i 1985. Deretter tok hun to mastergrader, ved London School of Economics og Europa-colleget i Brugge. Hun er flytende i engelsk, fransk, tysk og gresk. Etter eksamen fra universitetet i 1985 hadde Plame et kort ekteskap med Todd Sesler, hennes kjæreste fra college. Mens hun jobbet for Central Intelligence Agency (CIA), møtte Plame den tidligere ambassadøren Joseph C. Wilson under en mottakelse i Washington D.C. De giftet seg den 3. april 1998. Dette var Plames andre ekteskap og Wilsons tredje.

Plames memoarbok *Fair Game* ble publisert den 22. oktober 2007, og omhandler Plames tid i CIA, omstendighetene rundt USAs invasjon av Irak og hvordan Plames navn ble avslørt til pressen fra embetsmenn på høyere nivå. I 2010 hadde filmen med samme tittel premiere. I filmen har Naomi Watts hovedrollen som Valerie Plame og Sean Penn som hennes ektemann, Joe Wilson.

Referanser
----------

1. ↑   www.washingtonexaminer.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Grått hakefly** (*Polia nebulosa*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Møre og Romsdal i Norge.

Utseende
--------

Et ganske stort (vingespenn 47 – 57 mm), grått nattfly. Forvingen har mer eller mindre tydelige nyre- og ringmerker, bak ringmerket er det en ganske stor, oval, svartkantet flekk (tappmerke). Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er lyse, smale, bølgete og ofte ganske utydelige. Bølgelinjen langs vingens ytterkant er knapt synlig, men det er små, svarte flekker midt på ytterkanten og ved bakhjørnet. Bakvingen er mørkgrå.

Levevis
-------

Arten finnes helst i skog. Larvene går på ulike løvtrær, busker og urter, blant andre bjørk og viere. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Grått hakefly er utbredt i Europa. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Polia nebulosa* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *grått hakefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *grått hakefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *grått hakefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *grått hakefly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *grått hakefly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *grått hakefly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Polia nebulosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Ardo Hansson** (født 15. juli 1958 i Chicago) er en estisk-amerikansk økonom, som siden juni 2012 har vært sentralbanksjef for Estlands bank. Han har statsborgerskap fra både USA og Estland.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Hansson har en Bachelor of Arts-grad i sosialøkonomi fra University of British Columbia (1980) og i tillegg en Ph.D i sosialøkonomi fra Harvard University (1987). Ved University of British Columbia var han forskningsassistent de to årene etter endt studie, og han var også forskningsassisten de tre siste årene på Harvard. 

Fra 1987, etter fullført doktorgrad var han assisterende professor ved University of British Columbia fram til 1990. Han var stipendiat ved United Nations University fra 1990 til 1992, og ved Handelshøyskolen i Stockholm fra 1992 til 1996. I 1992 var han også med i komiteen som jobbet med Estlands valutareform, der landet erstattet den russiske rubelen med den estiske kroonen. 

Hansson var økonomisk rådgiver for Estlands statsminister i to perioder; fra 1992 til 1994 og i 1997. I 1993 begynte han i sentralbanken første gang, da han var medlem av representantskapet fram til 1998. Etter dette jobbet han for Verdensbanken i flere år, fra 1998 til 2012, der han hadde jobbet som seniorøkonom og *lead economist*, med ansvar for landene Litauen, Jugoslavia, Serbia og Montenegro, i en femårsperiode for vestlige Balkan (2003-08). Fra 2008 til 2012 var han Verdensbankens *Chief of Economic Policy Unit* i Kina. 

I juni 2012 overtok han som sentralbanksjef, etter at Andres Lipstoks syvårsperiode utløp.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.president.ee[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Estlands bank - *Andres Lipstok to pass the torch to Ardo Hansson*, besøkt 16. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Andres Lipstok** | **Sentralbanksjef for Estlands bank**(2012–) | Etterfølger:***Sittende*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Morag Joss** er en britisk forfatter.

Morag Joss er oppvokst på Skottlands vestkyst. Hun har studert engelsk ved University of St Andrews og sang ved Guildhall School of Music. Joss har arbeidet i museer og gallerier, og innen høyere utdanning. 

Joss bestemte seg for å begynne skrive krimromaner i 1996, etter at en av hennes noveller nådde opp som finalist i en konkurranse utlyst av magasinet Good Housekeeping. Hennes første roman, *Funeral Music* (1998), den første i en serie på tre med cellisten og amatørdetektiven Sarah Selkirk i hovedrollen, ble nominert til Dilys Award for årets beste detektivroman. Hennes fjerde roman, *Half Broken Things* (2003) ble premiert med Crime Writers' Associations Silver Dagger. Morag Joss har vært bosatt i Hampshire, Wiltshire og London.

*Half Broken Things* ble i 2007 filmatisert av ITV som et to timers drama for fjernsyn med Penelope Wilton i hovedrollen.

Bibliografi
-----------

* *Funeral Music* (1998)
* *Fearful Symmetry* (1999)
* *Fruitful Bodies* (2001)
* *Half Broken Things* (2003)
* *Puccini's Ghosts* (2005)
* *The Night Following* (2008)

### Oversettelser til norsk

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Norsk tittel** | **Utgitt** | **Oversetter** | **Originaltittel** | **Utgitt** |
| *Bruddstykker* | 2005 | Torleif Sjøgren-Erichsen | *Half Broken Things* | 1993 |
|

Priser og utmerkelser
---------------------

* Silver Dagger 2003, for *Half Broken Things*

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Morag Joss på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Morag Joss intervjuet av Mary Andrea Clarke, Shotsmag.co.uk
* (en) Intervju med Morag Joss, Bookreporter.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
En khenespiller i Isan
**Mor lam** (thai/isan: หมอลำ, IPA: [mɔː lam]) er en tradisjonell laotisk sangform i Laos og Isan. *Mor lam* består av ordene *lam* som er det laotiske navnet på genren, mens *mor* betyr «ekspert»; *mor lam* betyr således både *ekspertens sang* eller *ekspertsanger*, og kan referere enten til musikken eller artisten. I Laos er musikken kjent som **lam** (ລຳ); **mor lam** (ໝໍລຳ) brukes om sangeren. Andre romaniseringer inkluderer **mo lam**, **maw lam**, **maw lum**, **moh lam** og **mhor lum**.

*Lam* er lett gjenkjennelig på grunn av en karakteristisk fleksibel melodi, som er tilpasset tekstordenes toner.[] Tonen ble opprinnelig utviklet av sangeren, som en sangtolkning av gaundikt og akkompagnert med instrumentet khene, som er et munnspill.[]

Den moderne formen er som regel komponert, bruker elektrifiserte instrumenter og kombineres med musikkstilen luk thung eller pop. Komposisjonen følger et enkelt, skjematisk formular, og teksten har ofte litt selvironisering over det «isanske». Nåtidens musikkformer av denne typen kjennetegnes også ved raskt tempo, mens tempoet viser seg å være saktere i tradisjonelle former og i noen laotiske sjangere.[] Noen vanlige karakteristikker inkluderer sterk rytmisk akkompagnement, vokalsprang og en samtaleaktig sangstil som kan sammenlignes med rap.[]

Kjente utøvere
--------------

* Jintara Poonlarp
* Monkaen Kaenkoon
* Mike Phiromphon
* Ki Daophet Niuhuang
* Pornsak Songsaeng

Referanser
----------

1. ↑  Itsarate Dolphen (2016). «Morlum Isan Folk Performance: The Treasure of Knowledge and Entertainment». *Journal of Graduate Study in Humanities and Social Sciences* **(engelsk)**. 5 (2): 62.
2. ↑  «Isan-kulturen overlever» **(norsk)**. Thailands Tidende. 4. april 2009. Besøkt 15. juli 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Håndfestninger** er det dokument som den påtenkte fyrste må underskrive før han velges til konge. Håndfestningene var vanligvis diktert av landets adel og tok i første rekke sikte på å sikre adelens rettigheter mot en for sterk kongemakt.

Oppsett og underskriving av håndfestninger var altså en del av et kongevalg, og ble derfor kun brukt i nasjoner som var valgkongedømmer, som f.eks. Danmark. Der kan skikken med håndfestninger følges tilbake til tiden før Kalmarunionen.

I Norge, som var et arvekongedømme, ble den første håndfestning underskrevet i forbindelse med striden om arvtaker som norsk konge etter at den barnløse Christoffer av Bayern var død i 1448. Det var da helt klart at Norge måtte inngå kongefellesskap med enten Sverige eller Danmark, og etter tur underskrev både det svenske kongsemnet (Karl Knutsson Bonde) og det danske (hertug Christian av Oldenburg) en norsk håndfestning.

Det var Christian I som kom seirende ut av striden, og hans norske håndfestning fastsatte at Norge fra nå av var et valgkongedømme på linje med Danmark. Christian ble valgt til norsk konge på riksrådsmøte 2. juli i Marstrand i Båhuslen.

Denne håndfestningen og alle de etterfølgende fram til selvstendighetstapet i 1536 hadde som rød tråd at Norge skulle være en selvstendig nasjon, kun bundet til Danmark ved kongefellesskapet. Videre ga den det norske riksrådet sterke fullmakter selv i kongens regjeringstid, den tok sikte på å hindre at den norske adel ble for sterkt utvannet med utlendinger og at Norges viktigste befestninger skulle stå under kommando av nordmenn.

At de fleste konger etter underskrivingen og etter kongevalget mer eller mindre suverent så bort fra håndfestningenes bestemmelser, er imidlertid et faktum. Den siste håndfestning ble vedtatt av riksrådet i 1536 hvor den såkalte «Norgesartikkelen» overfører det norske riksrådets makt til det danske riksrådet og kongen.

Ordningen med håndfestninger forsvant i 1660, da eneveldet ble innført i Danmark-Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Håndfestning. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 26. november 2016 fra .

Eksterne lenker
---------------

* Håndfestning hos Danmarkshistorien.dk
* Bokmålsordboka
* Håndfestning, artikkel hos Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Ardleigh Green** er et forstadsområde i distriktet Havering i østlige London. Det er lokalisert 25 km øst-nordøst for Charing Cross. Stedet har et lite utvalg av butikker, to grunnskoler og en høyskole. Det er bussforbindelse til Hornchurch, Gidea Park og Romford.. Stedet var kjent som Hardley Green fra til minst tidlig på 1600-tallet.

Toponymi
--------

Stedsnavnet Ardleigh er en forvanskning av et eldre navn, *Haddeleye*, i betydningen «rydning på heia» eller «rydning hvor det er lyng», fra angelsaksiske *hæth* og *lēah*. Stedet ble fortsatt referert til som Hardley Green så sent som 1883 da dette navnet opptrådte på et kart fra Ordnance Survey. Det opprinnelige navnet er blitt dokumentert på 1300-tallet.

Referanser
----------

1. ↑   Powell, W.R. (1978): «A History of the County of Essex: Volume 7», *British History Online*
2. ↑   Mills, A.D. (2010): *A Dictionary of London Place-Names*. Oxford University Press. ISBN 9780199566785. s. 8.
3. ↑   «Ardleigh Green, Havering», *Hidden London*

Eksterne lenker
---------------

* Ardleigh Green, Havering, lokalinformasjon, kart og mer
Mopp, bøtte og vrier.
En **mopp** er et renholdsredskap som består av tråder eller strimler av sugende stoff. Trådene er festet til en flate som sitter på et skaft, slik at den som mopper kan gjøre det uten for mange bøyninger. 

Den opprinneligste moppen, som kom i bruk tidlig på 1800-tallet, besto av et skaft, påsurret en kvast bomullsgarnstumper, slik at arrangementet lignet en sopelime. Denne kunne dyppes i en vannbøtte. For å fjerne vann, kom der etter hvert forskjellige arrangementer til montering oppå bøtten. Disse lignet på dørslag. Nyere mopper er flate og trådene er sydd på. De kommer i forskjellige størrelser, tilpasset arbeidsflatene, og har teleskopisk skaft. 

Moppingen gjøres som en opptørring av allerede fuktede golvflater – gjerne vætet med en fuktig mopp, som så vries eller skvises halvtørr for at den skal suge opp vann og smuss. Det finnes også mikrofibermopper som kan brukes tørt til å samle opp mikrostøv.

Leverandører av renholdsmidler og verktøy fremhever gjerne sine produkter som bedre, uten at denne konkurransen er endelig avgjort. Det som per 2009 regnes for viktig, er at de rengjorte flatene får tørke opp hurtigst mulig for å unngå oppblomstring av ny bakterieflora. 

Renholdsfirmaer bruker gjerne mange mopper, slik at de blir skiftet ut etter hvert som de blir mettet. Moppene som tas i bruk er lett fuktige, slik at absorpsjonsevnen er til stede. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Håndslag*** var en av de illegale avisene som ble spredt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Publikasjonen ble laget i Sverige, og smuglet over grensa.

*Håndslag* ble planlagt på et møte i Stockholm-redaksjonen til avisen *Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning*. Første nummer kom i juni 1942, med undertittelen «Fakta og orientering for nordmenn». Siste nummer kom i juni 1945. Den kom store deler av tiden hver annen uke. I alt ble det publisert 69 utgaver. *Håndslag* ble finansiert av den norske legasjonen i Stockholm. Opplaget startet på 3000, men økte til 20 000 mot slutten av krigen.[]

Formelt var *Håndslag* rettet mot nordmenn i Sverige. Men avisene ble trykket i A5-format på tynt papir, tilrettelagt for diskret distribusjon slik at de kunne smugles over grensa og bli spredt illegalt i Norge.

Torolf Elster redigerte avisen, og medarbeidere var blant annet Willy Brandt og Helge Krog. Som ansvarlig utgiver sto den svenske forfatteren Eyvind Johnson. Svenske institusjoner og enkeltpersoner bidro med støtte til avisen.

Leder for distribusjonsapparatet var Eli Krog. Sentral var Gerd Santeson. Hun var med fra starten, reiste flere ganger over grensa, oppsøkte illegale grupper og organiserte spredningen av *Håndslag*. Hoveddistributør i Oslo var Adolf Wichstrøm. Han var engasjert i distribusjonen av flere illegale aviser, ble arrestert i 1943 og døde i konsentrasjonsleiren Natzweilers utekommando Dautmergen 28 oktober 1944.

Referanser
----------

1. ↑  Side 16. Hans Luihn (red): *Illegale aviser 1940 – 1945*. AL Biblioteksentralen (1995) ISBN 82-7022-165-1
2. ↑  Side 178 – 179. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
3. ↑  Kristian Ottosen, Natt og Tåke, side 393, Aschehoug 1989

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Moraharpan på Zornmuseet i Mora
Moraharpan ser ut som instrumentet nederst til høyre, merket som *Schlüssel fiddel*, det vil si «nøkkelfele». Fra Michael Praetorius' *Syntagma musicum* (1619)
**Moraharpan** er et moderne navn for en nøkkelharpe som ble funnet i Mora i Dalarna og som oppbevares på stedets museum.

Moraharpan er den eldste nøkkelharpa som er funnet i Sverige. Instrumentet er påført året 1526, men det er tvilsomt om det er så gammelt. Musikkhistorikeren Per-Ulf Allmo antar at instrumentet ble bygd i Särna i Dalarna rundt 1680 etter inspirasjon av en illustrasjon i Michael Praetorius' *Syntagma musicum* og uten nær forbindelse med nøkkelharpetradisjonen med sentrum i nordlige Uppland.

Instrumentet har en rett stol, én melodistreng, to bordunstrenger, én rad nøkler («tangenter») og en timeglassformet resonanskasse. Bordunstrengene og melodistrengen strykes samtidig. Tonen er råere enn på moderne nøkkelharper.

På 1970/80-tallet begynte instrumentmakeren Leif Eriksson fra Dalarna og andre å bygge rekonstruksjoner og i dag produseres både kromatiske og diatoniske moraharper.

Anders Norudde fra gruppa Hedningarna er den mest kjente musikeren som spiller moraharpe i større utstrekning. Av andre som trakterer instrumentet kan nevnes Niklas Roswall, Magnus Holmström, Niklas Rimmerfors, Per Runberg og Urban Turbans Göran Kunstbergs.

Eksterne lenker
---------------

* Om moraharpan og andre eldre nøkkelharper, nyckelharpansforum.net
* Bilde av moraharpe, old.visarkiv.se
* Bilde av moraharpe[*død lenke*] på instrumentmakeren Björn Björns websider
* Bilder av rekonstruksjoner, Leif Erikssons sider på tongang.se
* Anders Norudde, drone.se
**Mora IK**, **Mora Hockey** er et ishockeylag i Mora i Sverige som spiller i SHL. Klubben ble dannet i 1935 etter initiativ fra Gunnar Faleij. Klubben har et herrelag fra og med 2004/2005 sesongen spilte i svenske eliteserien, men gikk ut av sesongen 2007/2008. Før det de hadde i 29 sesonger (1975/1976-2003/2004) har vært en toppklubb i Sveriges nest høyeste divisjon. Mora IK's fan club kalles *Drakarna*.

Mora IK var den første klubben i Dalarna til å spille hockey på den organiserte nivå, tre år foran lokale rival Leksand IF. Klubben debuterte i daværende første divisjon, svenske serien, sesongen 1945/1946, det første laget fra Iowa. Mora IK var også det første laget utenfor Mälardalen regionen for å etablere seg i Sveriges øverste divisjon. Deretter spilte Mora IK 21 av 29 sesonger i toppdivisjonen helt til Elite-serien advent sesongen 1975/1976. Svensk ishockey mesterskapet i 1943 klubben spilte sin første sluttspill kvartfinale og i svenske ishockey mesterskapet i 1950 sin første nasjonale finalen, men tapte med 2-8 til Djurgårdens IF. Sesonger i Sveriges øverste divisjon var 1945/1946-1948/1949, 1950/1951-1951/1952, 1953/1954, 1956/1957-1958/1959, 1962/1963, 1964/1965 og 1966/1967-1974/1975.

Mora IK gikk 1974/1975 sesongen med Västerås IK, Örebro IK, Leksands IF, Bofors IK og Tingsryds AIF fra Sveriges øverste divisjon i serien av rescheduling. Mellom årene 1975-1999 spilte Mora IK i Divisjon 1 Vest, som de vant i 14 sesonger, bortsett fra sesongen 1992/1993 da laget ble funnet i divisjon 1 Øst. Ved 1982/1983 sesongen var de beste lagene i divisjonene for å spille off om opprykk til Elitserien, ble MIK med hvert år. Mellom sesongene 1982/1983-1998/1999 var en videreføring Championship Series til 1. divisjon. For sesongen 1999/2000 ble systemet igjen og Divisjon 1 ble Sveriges tredje høyeste divisjonen. I løpet av årene i divisjon 1 og Championship ble Mora IK for kvalifisering og spille om en plass i Elite League nesten tre sesonger (1983/1984, 1989/1990, 1986/1987). Den fremste maraton tabellen, 1983-2006, presenteres Mora IK til en 4.-plass. Mot slutten av 1990-tallet, laget stadig forbedret og sesongen 2003/2004 klarte å kvalifisere seg til Elite-serien.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mora IK – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mora IK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Studentsamfunnet ved Westerdals Oslo ACT (SWOACT)** var en studentorganisasjon med tilholdssted i Oslo for studentene ved Westerdals Oslo ACT. Organisasjonen var en videreføring av Studentsamfunnet NITH med bakgrunn i sammenslåingen mellom NITH, NISS og Westerdals School of Communication. Det var per høsten 2015 tilknyttet 1755 studenter til SWOACT. Generalforsamlingen i SWOACT vedtok i januar 2016 å søke medlemskap i Norsk Studentorganisasjon, og var fra før av tilknyttet Studentsamskipnaden i Oslo og Akershus. Da Westerdals Oslo ACT ble en del av Høyskolen Kristiania i 2018 ble SWOACT oppløst.

Historie
--------

Studentsamfunnet NITH ble stiftet 1. januar 1978. I 2014 ble skolene NITH, NISS og Westerdals slått sammen, noe som resulterte i at Studentsamfunnet NITH endret navn til Studentsamfunnet Westerdals Oslo ACT. Dette var i tråd med skolens nye navn.

Tidligere ledere i Arbeidsutvalget:

* 2018 - Sandra Dvergastein
* 2017 - Olav Event
* 2016 - Olav Event
* 2015 - Olav Event
* 2015 - Lasse André Arnesen
* 2014 - Lasse André Arnesen
* 2014 - Øyvind Fuglebakk
* 2013 - Joel B. Christensen
* 2012 - Joel B. Christensen
* 2011 - Helene Roberts
* 2010 - Jørgen D. Tyvand
* 2009 - Glenn Yttedal

Foreninger
----------

Gjennom årene har det vært tilknyttet en rekke foreninger til SWOACT. Disse ble stiftet av Studentparlamentet og fikk driftsmidler tildelt av Arbeidsutvalget. Foreningen for bardrift driftet SWOACTs studentbar på Campus Fjerdingen kalt Skjenkestua Studentbar, og før det studentbaren på Campus Galleriet kalt #fuBar.

| Noen av de tidligere foreningene |
| --- |
| Sosialforeningen Campus Galleriet |
| Sosialforeningen Campus Vulkan |
| Sosialforeningen Campus Vaterland |
| Foreningen Under Bardrift og Andre Rariteter (FUBAR) |
| Foreningen For Spillkultur (FFS) |
| Foreningen for Prosjektutvikling av Spill (PUS) |
| Westerdalsrevyen |
| Kvinner og IT |
| Gründerforeningen |
| Musikkforeningen (MUS) |
| Apple User Group |
| Westerdals Filmklubb |
| Forelesningsforeningen |

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Westerdals Oslo ACT - Hjemmeside
* Norsk Studentorganisasjon - Hjemmeside
* Studentsamskipnaden i Oslo og Akershus - Hjemmeside
**Lørenskog musikkorps** er et janitsjarkorps i Lørenskog kommune i Akershus. Det ble stiftet i 20. januar 1953 under navnet Lørenskog Ungdomskorps. Korpset skiftet til dagens navn i 1981. Korpset har rundt 60 medlemmer (2010) og har sine øvelser på Kjenn skole.

Lørenskog Musikkorps deltar i 1.divisjon i NM Janitsjar hvert år og siste resultat (2011) ble en 4.plass. Beste prestasjon er 2.-plass i 1. divisjon i 2003. Samme året mottok korpset Lørenskog kommunes kulturpris, noe som henger høyt.

Korpset holder flere konserter i året hvor den største årlige satsingen er showkonsertene "Fritt etter noter". Dette er en unik, stor satsing og produksjon med innleide artister, mye lyd og lys og ofte egen arrangert musikk for showet. Hele produksjonen er av og med korpsets medlemmer noe de er meget stolt av. 
Et annet stort årlig prosjekt er arrangeringen av Akershusmesterskap for korps som gjennomføres i samarbeid med Lørenskog Skolekorps og NMF Akershus. Forrige konkurranse (2011) var det 86 deltakende korps.

Korpset marsjerer 1. og 17. mai, men liker først og fremst å være et allsidig konsertkorps. 

Trond Sverre Myhre er korpsets faste dirigent. Han begynte i LMK høsten 2017. Før dette var det Per Gjermund Storrø som førte taktstokken fra år 2000 til 2006 - deretter Tarjei Grimsby.

Eksterne lenker
---------------

* Korpsets hjemmeside:
* Facebook:
**Studentorganisasjonen StOr ved Universitetet i Stavanger**,[] bedre kjent med forkortelsen *StOr*,[] er den lokale studentorganisasjonen ved Universitetet i Stavanger.

Studentparlamentet er det øverste organet i organisasjonen og består av 19 medlemmer valgt i årlige valg ved listevalg. Valget avholdes på høsten og funksjonsperioden til representantene er 1. januar til 31. desember. Studentparlamentet er studentenes valgforsamling til alle styrer og råd som er direkte underlagt Universitetets styre, samt til selve universitetsstyret. StOr er et medlemslag i Norsk Studentorganisasjon.

Studentparlamentet velger et arbeidsutvalg som er organisasjonens utøvende organ og har ansvar for den daglige driften. AU består av leder, nestleder for læringsmiljø og nestleder for utdanning. Universitetet har også ansatt en organisasjonskonsulent på fulltid for organisasjonen.

StOr er paraplyorganisasjon for alle studentorganisasjoner og linjeforeninger ved UiS og har ansvaret for samlingsforumet «Engasjert» hvor felles problemstillinger og prosjekter tas opp.[]

Det finnes over 60 selvstendige studentorganisasjoner og foreninger registrert under StOr.[] Et annet forum under StOr er tillitsvalgtforum hvor de ulike studenttillitsvalgte fra institutt- og fakultetsnivå diskuterer felles saker og utfordringer.

StOr har kontorer midt på Universitetsområdet på Studentenes Hus.

Ledere av StOr
--------------

* 1991-1993: Johan Olav Brakestad
* 1994-1995: Simen Johannessen
* 1995-1996: Arne Sørvig
* 1996-1997: Tor Åge Risnes
* 1997-1998: Line Røreng
* 1998-1999: Laila Hamar
* 1999-2000: Ann Kristin Johnsen
* 2000: Kari Hasselø Lygre
* 2000-2002: Frode Træen
* 2002: Inger-Lill Olsen (konstituert leder)
* 2002-2003: Line Endresen
* 2003-2004: Petter Furan
* 2004-2005: Maria Karine Aasen-Svensrud
* 2005-2006: Jan Erik Vennestrøm
* 2006: Mari Hassel Lien (konstituert leder)
* 2006-2007: Kjetil Clementsen
* 2007-2008: Kristine Skogsrud Nesvik
* 2008-2009: Gaute Juveth
* 2009-2010: Gunnar Dyrseth
* 2010-2011: Daniel Haug Nystad
* 2011-2012: Morten Rønne
* 2012-2013: Eirik Faret Sakariassen
* 2013-2014: Håkon Ohren
* 2014-2015: Amund Thomassen
* 2015-2016: Anine Klepp
* 2016-2017: Magne Bartlett
* 2017-2018: Jørgen Sjøberg
* 2018: Sara Sunniva Jalali
* 2018-2019: Cathrine Johanne Sønvisen
* 2019-2020: Joachim Børlie
* 2020-2021: Philip Lundberg Jamissen
* 2021-2022: Eira Aas Eide
* 2022-2023: Sara Bianca Beitz

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*