recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Eusko Gudariak*** (originalt stavet ***Euzko Gudariak***, norsk: *Baskiske soldater*) er en baskisk republikansk sang som ble brukt av Eusko Gudarostea, den baskiske hæren under Den spanske borgerkrig. Sangen omhandler forsvaret av Baskerland mot nasjonalistenes styrker. 

Melodien er en tradisjonell baskisk folketone fra Araba, ved navn *Atzo Bilbon nengoan*. Teksten ble skrevet i 1932 av José María de Gárate, en politiker i Det baskiske nasjonalistparti. I løpet av krigen ble noen vers lagt til, skrevet av kaptein Alejandro Lizaso Eizmendi.

I dag er sangen forbundet med ETA og synges av politiske aktivister i Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen. 

 

|  |  |
| --- | --- |
| **Baskisk**
Euzko Gudariak gara
Euzkadi askatzeko
Gerturik daukagu odola
bere aldez emateko
Irrintzi bat entzunda
mendi tontorrean
goazen gudari danok
ikurrinan atzean
  | **Norsk oversettelse**
Vi er de baskiske soldater
for Baskerlands frigjøring
vi er klare med vårt blod
å gi for det
Et irrintzi1 har blitt hørt
på toppen av fjellet,
kom, alle soldater
under Ikurrin 2
  |

1 *Irrintzi* er en bestemt form for høyt skriksom oppstod på grunn av behovet for kommunikasjon over store avstander. Det har overlevd som en del av baskisk folklore og blir i vår tid brukt i feiringer.
2 *Ikurrin* er det baskiske navnet på det baskiske flagget.

Se også
-------

* Gora ta Gora, Den baskiske nasjonalsangen

Referanser
----------

1. ↑  *«Euzko gudariak»*, Auñamendi Basque Encyclopaedia.
2. ↑  Irrintzi, Guggenheim Museum Bilbao.

Portal: Baskerland
Cauchas fibulella
Cauchas fibulella, larve
***Cauchas fibulella*** er en sommerfugl som tilhører familien svepemøll (Adelidae). Den er funnet på Østlandet og i indre fjordstrøk i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 7 – 10 mm), bronsefarget møll. Den er den minste av de nordiske svepemøllene og kan kjennes på den hvite flekken ved vingens bakkant. Antennene er forholdsvis kort til svepemøll å være, bare litt lenger enn forvingen hos hannen, den ytterste tredjedelen er hvit. Hodet er kledt med oppstående, svarte, hårlignende skjell og virker rufsete. Forkroppen er bronsefarget. Forvingen er bronsefarget med en hvit flekk ved bakkanten ca. 2/3 ut i vingen. Denne er smal og danner et ufullstendig tverrbånd som dekker litt over halve vingebredden. Ofte er det også en lys flekk nær vingeroten, eller begge flekkene kan mangle. Bakvingen er mørkt brunfiolett og tydelig glinsende. Larven er hvitaktig med mørkbrunt hode og en mørkbrun nakkeplate. Ryggplaten på andre kroppsledd og et par flekker på det bakerste leddet er grå.

Levevis
-------

Arten finnes på enger og andre åpne områder der det vokser tveskjeggveronika (*Veronica chamaedrys*), som er larvens næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr i solskinn i juni. Larvene utvikler seg på tveskjeggveronika, først på frøkapsler, siden på de nederste bladene, på slutten av larvetiden trolig på visne blader på bakken. Larven lever i en avlang, flat hylse av bladrester.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i hele Europa og i den asiatiske delen av Tyrkia. I Norge finnes den på Østlandet og dessuten ved de indre delene av Sognefjorden.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 295 – 332. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cauchas fibulella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cauchas fibulella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cauchas fibulella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cauchas fibulella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Cauchas fibulella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cauchas fibulella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Plone** er et innholdsstyringssystem (CMS – Content Management System) med åpen kildekode. Det bygger på Zope Application server og CMF og er skrevet i programmeringsspråket Python. Det er enkelt å installere og kan brukes som det er, men det blir også brukt som utviklingsplattform for mer avansert bruk. Det finnes en rekke produkter eller moduler som kan installeres i Plone og som gir utvidet funksjonalitet.

Lisens
------

Plone har åpen kildekode og er lisensiert under GNU General Public License

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Plone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The plone collective er en samling tilleggsprodukter for Plone / Zope CMF
* Planet Plone er en samling blogger som omhandler Plone
* Plone demo Arkivert 20. januar 2012 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Publiseringssystem |
| --- |
| Åpen kildekode | Drupal **·** Joomla! **·** Mambo Open Source **·** PHP-Nuke **·** Plone CMS **·** Typo3 **·** Wordpress |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Bilde fra et av demokratenes *caucus* i Washington under primærvalget, 2008
**Caucus** (uttales *kå-kus*) er en betegnelse for et lukket politisk møte for en gruppe mennesker som tilhører det samme politiske parti eller fraksjon, og vanligvis for å velge sine kandidater eller fatte beslutning i en konkret sak.

Bakgrunn
--------

I februar 1763 skrev John Adams at Boston «caucus club», en gruppe av politisk aktive eldre fra byen, skulle møte på kvistværelset hos Tom Dawes for å velge sentrale tjenestemenn for byen («Assessors, Collectors, Wardens, Fire Wards, and Representatives»). Dette er første gang en i skriftlige kilder kan se at dette ordet er knyttet til politiske møter.

Ordet har en uklar bakgrunn, selv om det i dag er forbundet med amerikansk politikk. Språkvitere antar at ordet kan ha utviklet seg fra Algonkinske språk som har et tilsvarende ord for en gruppe av eldre, ledere eller rådgivere.

Dagens bruk
-----------

Særlig Det demokratiske parti bruker benevnelsen, og en gruppe i New York, kalt Tammany Hall, var den første som tok det i bruk. I dag brukes betegnelsen om flere ulike forhold, men er særlig kjent som en del av nominasjonsprosessene til presidentvalg, og da som et alternativ til primærvalg.

Under nominasjonsprosessene er en caucus en form for allmøte, der partimedlemmer møter frem og diskuterer hvilken kandidat de mener tjener deres egne og lokalsamfunnets interesser best. De fleste stater har valg av forskjellige slag som primærvalg, men noen stater velger å benytte seg av slike allmøter i stedet. Iowas caucuser er kanskje det mest kjente, fordi det avholdes veldig tidlig, sammenlignet med andre staters primærvalg, og markerer ofte innledningen til nominasjonsprosessen.

Allmøtene foregår på lokalt plan (precinct), og man velger på disse møtene de som skal delta på fylkesforsamlingen. Her velges de som skal delta på distriktsforsamlingen, som igjen velger de som skal delta på delstatsforsamlingen, som er den instansen som bestemmer hvordan delstatens valgmenn skal fordeles. Med tanke på det store fokuset som er på Iowa i denne prosessen, er det viktig for partiene å få ut informasjonen om hvem som har vunnet raskt, og resultatene blir gjerne sluppet til pressen etter allmøtet. De resterende møtene blir så en formalitet, siden man vet hvordan delstatens stemmer ved partikongressen kommer til å fordeles. 

Måten disse allmøtene foregår på, avhenger av hvilket partis allmøte man går på. For republikanerne er det gjerne ikke annet enn et hemmelig valg som ikke foregår i et valglokale, mens for demokratene er prosessen mer omfattende. Demokratene vil gjerne samtale om hvem de mener er den beste kandidaten, og etter hvert som man innser hvilke kandidater det er lite støtte for, kan man endre mening, og velge å støtte en annen kandidat.

Andre land
----------

Betegnelsen er også vanlig om lignende forhold i Canada og på New Zealand. I tillegg blir også det også brukt av Australian Labor Party.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BBC Things
 |
**El Ferdan-jernbanebroen** er den lengste svingbroen i verden. Den krysser Suezkanalen i nærheten av Ismailia. Broen er åpen det meste av tiden, så skipene kan passere uhindret på kanalen, og lukkes kun når det er tog som skal passere.

Historie
--------

Den første jernbanebroen over Suezkanalen ved El Ferdan ble ferdig i april 1918, til nytte for Palestine Military Railway. Den ble ansett for å være en hindring for skipstrafikken, så etter første verdenskrig ble den fjernet. En svingbro i stål ble bygget i 1942 (under andre verdenskrig), men den ble skadet av et dampskip og fjernet i 1947. En dobbel svingbro ble ferdig i 1954, men Suezkrisen i 1956 avbrøt jernbaneforbindelsen over kanalen for tredje gang. En erstatningsbro ble ferdig i 1963, men den ble ødelagt av egypterne i 1967 under seksdageskrigen. Den nåværende broen ble bygget i 2001.

Vesentlige utviklingsprosjekter i regionen
------------------------------------------

El Ferdan-jernbanebroen var ledd i en større strategi om å utvikle området omkring Suezkanalen, inkludert andre prosjekter som Ahmed Hamdi-tunnelen under Suezkanalen (ferdig i 1983), strømkabelen over Suezkanalen og Suezkanalbroen (ferdig i 2001).

Broen i dag
-----------

En ny Suez-kanal ble utgravd i 2014-2015 og det er behov for en ny bro der. El Ferdan-broen er således blitt foreldet.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Hughes, 1981, s. 17[*ufullstendig referanse*]
2. 1 2  «El Ferdan Swing Bridge». *Structurae*. Nicolas Janberg Internet Content Services. 1998–2011. Besøkt 28. mai 2011.
**Eustheniidae** er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe.

Utseende
--------

Store steinfluer, opptil 65 mm i vingespenn, nymfene opptil 50 mm lange. De voksne er kraftige og ofte ganske kontrastrikt fargede i lysgrønt, gulbrunt og svart. Beina, særlig bakbeina, er kraftige. Hos kortvingede individer er forvingene gjerne harde og hornaktige. Forvingene er rødlige i alle fall et stykke langs framkanten. Bakerst har de to svært robuste haletråder som er omtrent så lange som bakkroppen. Nymfene er brunlige, langstrakte, jevnbrede. Hodet er stort, litt bredere enn pronotum, med ganske små fasettøyne. Antennene er omtrent så lange som hode + thorax. Thorax er langstrakt, de ulike leddene godt skilte. Beina er forholdsvis lange og slanke. Bakkroppen er lang og tverrbred, på undersiden med trådformede gjeller på de fem eller seks fremste leddene. Bakerst har de to haletråder som er noe kortere enn bakkroppen.

Levevis
-------

Eustheniidae lever som nymfer på stein- og grusbunn i rasktflytende bekker og elver. Nymfene er rovdyr, men vokser langsomt og bruker 2–3 år på utviklingen. De voksne kan påtreffes over en periode på flere måneder, og kan spise av råtten ved eller på blomster. Noen flyr bra, andre er klumsete flygere, kortvingede former finnes hos mange av artene.

Systematisk inndeling
---------------------

*Cosmioperla*-artene blir noen ganger regnet til *Stenoperla*.

**Treliste**
* Ordenen **steinfluer (Plecoptera)**
	+ Overfamilien Eusthenioidea
		- Familien **Eustheniidae**
			* Underfamilien Eustheniinae
				+ Slekten *Eusthenia* Gray, 1832 – 6 arter, Australia
				+ Slekten *Neuroperlopsis* Illies, 1960 – én art, Chile:
					- *Neuroperlopsis patris* Illies, 1960
				+ Slekten *Thaumatoperla* Tillyard, 1921 – 4 arter, Australia
			* Underfamilien Stenoperlinae
				+ Slekten *Cosmioperla* McLellan, 1996 – 5 arter, Australia
				+ Slekten *Neuroperla* Illies, 1960 – én art, Chile:
					- *Neuroperla schledingi* (Navás, 1929)
				+ Slekten *Stenoperla* McLachlan, 1866 – 2 arter, New Zealand

Kilder
------

* Australian Faunal Directory: Eustheniidae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eustheniidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Eustheniidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eustheniidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Eustheniidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eustheniidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eustheniidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Nymfe av *Cosmioperla kuna*
* Bilde av voksent individ
* The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
* CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) Arkivert 27. oktober 2017 hos Wayback Machine. (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening
Kinesisk demonstrasjonsopptog på 1950-tallet, til støtte for en maoistisk kampanje pågående for øyeblikket.
**Anti-høyre-bevegelsen** (forenklet kinesisk: 反右派运动; tradisjonell kinesisk: 反右派運動; pinyin: **Fǎn Yòupài Yùndòng**), også kalt *Anti-høyre-kampanjen*, i Folkerepublikken Kina, som varte omtrent fra 1957 til 1959, bestod av en serie utrenskningskampanjer for å kvitte samfunnet med påståtte høyreavvikere innen Det kinesiske kommunistiske parti. Definisjonen av hva som skulle til for å regnes høyreavvikerne (eller «høyrefløyen», «høyrekreftene») var ikke alltid sammenhengende eller konsistent. Merkelappen ble også noen ganger benyttes om krisiske røster som granngivelig kom fra «venstre». Men grovt regnet favnet regjeringens høyreavvikerbegrep særlig de intellektuelle som syntes å ha symparti for kapitalismen og var motstandere av kollektivisering. Kampanjene var instigert av formann Mao Zedong og rammet anslagsvis 550.000 personer.

Noen «høyreavvikere»
--------------------

* Zhang Bojun - kalt Kinas høyreavviker nr. én.
* Luo Longji - Kinas høyreavviker nr. to.
* Huang Qixiang
* Chen Mingshu

Referanser
----------

1. ↑  «Uneasy silences punctuate 60th anniversary coverage». China Media Project. Arkivert fra originalen 11. juni 2010. Besøkt 30. september 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. juni 2010. Besøkt 30. august 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Zabid (*Zibit*) på kart fra 1680.
**Alam al-Malika** (arabisk: الملكة علم; død i 1130) var hersker av najahidedynastiet i fyrstedømmet Zabid i Jemen mellom 1111 og 1130: først som førsterådgiver og *de facto* regent, og fra 1123 som *de facto* monark.

Liv og virke
------------

Alam al-Malika var opprinnelig slavekonkubine og sangerinne (jarya) for fyrsten av Zabid, Mansur ibn Najah (regjeringstid 1111–1123). Fyrsten skal ha vært så imponert over hennes intelligens og kløkt at han ga henne hederstittelen *al-hurra*, utnevnte henne til førsteminister og – etter det som er opplyst i kildene – aldri fattet noen beslutning uten å konsultere henne.

Da fyrsten i 1123 ble forgiftet av sin vesir Mann Allah, beholdt Alam al-Malika sin maktposisjon: hun var fra og med dette året fyrstedømmets eneste regent, men ettersom det aldri ble gjennomført noen *khutba* for å innsette henne som regent, hadde hun ikke formelt status som monark. I praksis var det imidlertid hun som styrte fyrstedømmet. På arabisk er *malik* ordet for konge, og hunkjønnsformen *malika* betegner hennes status. 

Hun skal ha regjert med stor fortjenst og ble anerkjent i samtiden for sin dyktighet.

Referanser
----------

1. ↑  Guida Myrl Jackson-Laufer, *Women Rulers Throughout the Ages: An Illustrated Guide*

Kilder
------

* Mernissi, Fatima; Mary Jo Lakeland (2003). The forgotten queens of Islam. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-579868-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
„Vi er mot krigen!" Anti-krigsplakat i moderne kildinsamisk ortografi
**Samisk ortografi** er rettskrivninga til de åtte samiske språka som har egne skriftspråk: sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, enaresamisk, skoltesamisk og kildinsamisk.

Det er mulig å identifisere tre ulike retninger i utviklinga av skriftspråk for samisk. Den eldste har som utgangspunkt at de ortografiske prinsippa skal være de samme for samisk som for majoritetsspråket. Dette går tilbake til tradisjonen i det landet hvor samisk først ble tatt i bruk som skriftspråk, i Sverige. Skriftspråka som følger i denne tradisjonen er det gamle umesamiske skriftspråket fra 1700-tallet, og til dels de moderne sørsamiske og lulesamiske skriftspråka. Også den eldste ortografien for nordsamisk i Norge, Leems rettskrivning, står i denne tradisjonen. Den andre tradisjonen går tilbake til Rasmus Rasks revisjon av Leem, og bygger på det fonematiske prinsippet. Nord-, enare og skoltesamisk følger denne tradisjonen. Den tredje tradisjonen representeres av kildinsamisk, som har fått ny rettskrivning tre ganger: først av russiske misjonærer, så på 1920- og 30-tallet som del av Stalins språkpolitikk, med det latinske alfabetet, og til slutt på 1970-tallet, med det kyrilliske alfabetet.

Blant samer er det en sterk følelse av at det er *ett samisk folk*. Nå og da har det gitt seg utslag i framlegg til et samla samisk skriftspråk, men til det er de språklige forskjellene for store.

De spesifikke ortografiene
--------------------------

* Enaresamisk ortografi
* Kildinsamisk ortografi
* Lulesamisk ortografi
* Nordsamisk ortografi
* Pitesamisk ortografi
* Skoltesamisk ortografi
* Sørsamisk ortografi
*For flyet med samme navn, se Short Sandringham*

**Sandringham** er en landsby og et verdslig sogn i Norfolk i England. Landsbyen ligger cirka 2 km sør for landsbyen Dersingham, 12 km nord for byen King's Lynn og 60 km nordvest for byen Norwich.

Det verdslige sognet strekker seg vestover fra Sandringham til kysten The Wash, omtrent 6 km unna, og inkluderer også landsbyene West Newton og Wolferton. Området er 41,91 kvadratkilometer stort, og i 2001 hadde det totalt 402 innbyggere i 176 husholdninger.

Sandringham er mest kjent for Sandringham House og dets eiendom. Dette er et kjent feriested for dronning Elisabeth II og flere av hennes forgjengere. Prinsesse Diana ble født i Park House på Sandringham-eiendommen i 1961.

Referanser
----------

1. ↑  Ordnance Survey (2002). *OS Explorer Map 250 - Norfolk Coast West*. ISBN 0-319-21886-4.
2. ↑  Robinson, Eugene, "From Sheltered Life to Palace Life, of Her Own", *Washington Post*, September 1, 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
NextGenerationEU markert i Athen 16. juni 2021.
**NextGenerationEU (NGEU)** er en et midlertidig rekonstruksjonsfond på 750 milliarder euro, vedtatt av EU i 2020. Fondet ble vedtatt for å støtte medlemsland som var blitt skadelidende i Koronaviruspandemien som brøt ut i mars 2020. Europakommisjonen kunne for å finansiere fondet, ta opp lån i markedet.

NGEU ble vedtatt for perioden 2021–2023. Det knytter seg til, men kommer i tillegg til EUs alminnelige budsjett (Den flerårige finansielle ramme (FFR), Multiannual Financial Framework (MFF)) for perioden 2021–2027. Samlet summerte NGEU og FFR seg til 1824,3 milliarder euro. Det er det største rekonstruksjonsfond vedtatt for EU gjennom tidene.

Beløpet i NGEU fordeles på sju programmer:

* Rekonstruksjons- og soliditetsfond: 672,5 (utdeles som lån: 360 mrd. tilskudd: 312,5 mrd.)
* ReactEU: 47,5 mrd.
* Horisont Europa: 5 mrd.
* InvestEU: 5,6 mrd.
* utvikling av landdistrikter: 7,5 mrd.
* Fondet for rettferdig omstilling (FRO): 10 mrd.
* rescEU: 1,9 mrd.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ekstraordinært møde i Det Europæiske Råd, 17.-21. juli 2020». *www.consilium.europa.eu* **(dansk)**. Besøkt 13. desember 2020.
2. ↑  «Genopretningsplanen for Europa». *Europa-Kommissionen - European Commission* **(dansk)**. Besøkt 13. desember 2020.
**Veronica «Vera Reff» Hartmann Johansson** (født 1919 på Lillestrøm, død 1985) var en norsk forfatter og journalist, mest kjent for sin førtiårige kjendisspalte i *Aftenposten*, «Veronica på strøket». Oppvokst på Nøtterøy startet hun i *Aftenposten* (1945) etter å ha mislyktes i et forsøk på å få jobb i *Tønsberg Blad*. Hennes intervju foregikk på Anden Etage eller Grillen. Ifølge språkprofessor Finn-Erik Vinje ble begrepet kjendis først tatt i bruk i *A-magasinet* av Reff (8. juni 1968). Hennes kanskje mest provoserende intervju ble gjort med den svenske skøytelederen Sven Låftman. Reff lanserte i en kommentar i februar 1966 ideen som senere ble kalt Gunder-metoden. Hun var gift med jazzjournalisten Syver Reff, de var begge profesjonelt interessenter innen hesteveddeløp. Hun mottok også prisen Årets Ølhund.

Utgivelser
----------

* *Flukten fra Dakar* (J. W. Eides forlag, 1951). Med Eiliv Odde Hauge. Filmatisert samme år i *Flukten fra Dakar*.
* *Fint folk i farten* (1956). Ill. av Audun Hetland
* *Fint folk på dybt vann* (Aschehoug, 1960). Anekdoter fra hennes skippersvigerfar, Karl Joakim Reff. Ill. Audun Hetland
* *Om jeg ikke husker feil* (Aschehoug, 1965). Ill. av Ulf Aas
* *På stående fot* (Aschehoug, 1972).

Referanser
----------

1. ↑  Sven Krohn, nekrolog i Aftenposten (30.3.1985)
2. ↑  Kirsti Ellefsen, *Sett og hørt på kjendisgalla*, *Aftenposten* (22. september 1998)
3. ↑  Skihistorie.no: 30 år siden den første verdensmester ble kåret med Gunder-metoden (18. januar 2015, besøkt 21. januar 2015)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Alan Jacob Alborn** (født 13. desember 1980 i Alaska) er en tidligere amerikansk skihopper som hoppet for klubben Alaska Jumping Club. Alborn deltok i 6 olympiske renn, men skaffet seg først og fremst et navn som skiflyver.

For selv om hans største bedrifter kom i noe mindre hoppbakker, er det ingen hemmelighet at han foretrakk gigantbakken Planica til trening og lignende.

Alborn hadde sitt beste år i 2001, hvor han på 2 dager oppnådde en 6.-plass og en 4.-plass i Engelberg. Stefan Hocke og Adam Malyz vant rennene. To måneder ble han nr 6 under det avsluttende rennet av hoppuka. Dette rennet vant Sven Hannawald.

Alborn avsluttet sin karriere i 2007, etter en 35.-plass i Planica.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1998/99 | 58. | 021 |
| 1999/00 | 54. | 034 |
| 2000/01 | 55. | 042 |
| 2001/02 | 20. | 263 |
| 2002/03 | 63. | 017 |
| 2004/05 | 91. | 001 |
| 2005/06 | 76. | 005 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alan Alborn – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alan Alborn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alan Alborn – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Kart over Sentral-Asia, hvor Alajfjellene ligger mellom Tien Shan i øst og Samarkand i vest.
**Alaj** eller **Alai** er en fjellkjede i Sentral-Asia. Den strekker seg fra Tian Shan-fjellene i Kirgisistan vestover og inn i Tadsjikistan, og når opp i høyder på 5880 moh. Den må ikke forveksles med Altaj. 

Fjellkjeden strekker seg over en lengde på 750 kilometer i en omtrentlig øst-vest retning. Sørhellingen av fjellene drenerer til elva Vakhsj, ei sideelv til Amu-Darja. Elvene på nordsiden av fjellkjeden er sideelver til Syr-Darja, og munner ut i Ferghanadalen.

Alajkjeden blir skilt fra Tian Shan-fjellene i nord av Ferganadalen med Syr-Darjas øvre løp og dennes tilløpselv Kara-Darja. I sør danner dalførene til Vakhsj og Kasjgar den naturlige grensen mot Transalaj-fjellene og Pamirmassivet. Kjedens vestligste utløpere ligger i Usbekistan, hvor byen Samarkand ligger. De østligste utløperne ligger mot Kinas territorium, hvor de ved Kashgar grenser mot Tarimbekkenet og Takla Makan-ørkenen.

Andre betydelige byer i Alaj er Dusjanbe og Osj.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Vera Fjodorovna Komissarzjevskaja** (russisk; Вера Фёдоровна Комиссаржевская, født: 27. oktoberjul./ 8. november 1864greg. i St. Petersburg, død 10. februarjul./ 23. februar 1910greg. i Tasjkent) var den mest feirede russiske skuespillerinnen rundt overgangen til det 20. århundre.

Liv og virke
------------

Vera Komissarzjevskaja i rollen som Desdemona.
### Bakgrunn

Vera Komissarzjevskaja kom fra en velstående og distingvert familie; han var datter av Fjodor Komissarzjevskij, en høyt profilert tenor ved Mariinskijteateret, og søster til Theodore Komisarzjevskij, en berømt teaterregissør. Da hun var 19 år gammel giftet hun seg med Greve Muravjov, men beholdt sitt artistnavn inn i ekteskapet. 

### Skuespillerinne

Fra 1896 arbeidet hun ved Det aleksandrinske teater i St. Petersburg. Hennes største triumf var rollen som Nina Zaretsjnaja i premieren på Tsjekhovs *Måken* i 1896.

I 1904 dannet Vera Komissarzjevskaja sitt eget teater, som viste seg å bli svært populært blant det russiske aristokrati for å fremme ideene til russisk symbolisme. Hun spilte selv i oppsetninger av Tsjekhovs *Ivanov* og *Onkel Vanya*, og som *Desdemona* i William Shakespeares *Othello*, *Ophelia* i *Hamlet*, og *Nora* i Ibsens *Et dukkehjem*. Hun spilte også tittelrollen i Ibsens *Hedda Gabler* og  Maeterlinks *Søster Beatrice*. 

Teateret ble regissert av Vsevolod Meyerhold i 1906, men hans idiosynkratiske tilnærming førte til at Komissarzjevskaja brøt med han året etter. Etter bruddetvar hun i det som skulle gjenstå av karrieren med turneer av klassiste teaterstykker i USA og Europa.

Veras dødsfall som følge av kopper under en turne i Sentral-Asia sjokkerte mange av hennes beundrere og avstedkom noen gripende tekster fra Aleksander Blok. Et av St. Petersburgs største teatre bærer ennå hennes navn.

En biografisk film om henne, *Ja – aktrisa* («Jeg er skuespillerinne»), ble utgitt i Sovjetunionen i 1980, med Natalia Saiko i hovedrollen som Vera Komissarzjevskaja.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store russiske encyklopedi, Den store russiske encyklopedi artikkel-ID 2084848, besøkt 25. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vera Komissarzhevskaya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Vera Komissarzhevskaya – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Ya - aktrisa* på Internet Movie Database
* (ru) Kort biografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Stiftelsen NORSAR** er et norsk forskningsinstitutt med spesialfelt innen forskning, tjenester og programvareutvikling knyttet til seismologi og anvendt geofysikk. Instituttet ble opprettet i 1968 som en del av Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd. Det ble omorganisert som en stiftelse 1. juli 1999. Hovedkontoret ligger på Kjeller i Akershus.

NORSAR har ansvar for og opererer noen av verdens største jordskjelvstasjoner[] med nettverk av målere blant annet på Hardangervidda og Finnmarksvidda. De har mange års erfaring i metodeutvikling for avansert seismologisk dataprosessering og analyse av data fra jordskjelvinstrumenter. En stor del av NORSARs virksomhet er rettet mot metodeutvikling for å skille naturlige rystelser (som eksempelvis jordskjelv) fra rystelsene som oppstår ved kjernefysiske eksplosjoner. NORSAR er oppnevnt som nasjonalt datasenter (NDC) for overvåkning av den kjernefysiske prøvestansavtalen.

NORSAR hadde en viktig rolle da Norge i 1973 knyttet seg til ARPANET som første ikke-amerikanske land.

Administrerende direktør siden 2. januar 2014 er Anne Strømmen Lycke som tok over etter Anders Dahle.

Referanser
----------

1. ↑  NORSAR, om oss Arkivert 20. juni 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  NORSARs stasjoner
3. ↑  «ARPANET Maps 1969 to 1977» Arkivert 19. april 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  Ny administrerende direktør Arkivert 1. mars 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) NORSAR på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) NORSAR på LinkedIn Rediger på Wikidata

* (no) NORSAR på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** ISNI **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Tove Skarstein** (født 7. januar 1951) er en norsk diplomat. Hun var Norges ambassadør i Ungarn fra 2012 til 2016. I statsråd 17. juni 2016 ble hun utnevnt til avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet.

Skarstein er utdannet ved Universitetet i Oslo og Oslo School of Economics.

Hun arbeidet i forskjellige departementer og var avdelingsdirektør i Kommunaldepartementet før hun fra 1994 til 1996 var visedirektør i Flyktninghjelpen. I 1996 begynte hun i Utenriksdepartementet, der hun arbeidet med saker angående Balkan. I 2000 ble hun ambassaderåd ved Norges faste delegasjon til NATO i Brussel. Fra 2003 til 2004 underviste Skarstein ved Forsvarets høgskole. Deretter arbeidet hun fra 2004 til 2006 i Utenriksdepartementet i Oslo med spørsmål knyttet til menneskehandel. I 2006 ble Skarstein utnevnt til ambassadør i Bulgaria. I 2012 ble hun utnevnt til ambassadør i Ungarn.

Skarstein ble i 2007 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. I 2012 mottok hun 1. klasse av den bulgarske Stara Planina-ordenen.

Referanser
----------

1. ↑   dariknews.bg, utgitt 10. september 2012, besøkt 31. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Statsministerens kontor (17. juni 2016). «Offisielt fra statsråd 17. juni 2016». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 11. september 2019.
3. ↑  Embassy's staff Arkivert 22. august 2010 hos Wayback Machine. oversikt over ambassadens personell med ambassadørens CV.
4. ↑  Offisielt frå statsrådet 2. juni 2006, regjeringen.no.
5. ↑  Offisielt frå statsrådet 30. mars 2012, regjeringen.no.
6. ↑  *Årsberetning 2007*, Det kongelige hoff, s. 47.
7. ↑  «Outgoing Norway Ambassador Bestowed Bulgaria's Highest Order», *novinite.com*, 10. september 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**NOAH AS** er et norsk aksjeselskap. Det ble etablert av myndighetene i samarbeid med ni større industriforetak i 1991. NOAH kjøpte Langøya ved Holmestrand fra Norcem/Aker i 1993. NOAH har i dag en vesentlig samfunnsfunksjon gjennom sin behandling av farlig avfall. Behandlingsprosessene medfører at store mengder farlig avfall nøytraliseres og tas ut av kretsløpet. 

I 2003 kjøpte Gjelsten Holding NOAH AS.

Utslipp fra anlegget
--------------------

Vann fra dagbruddene samles opp, renses og slippes ut på 35 meters dyp (endret fra 15 meters dyp i 2007) på vestsiden av Langøya. Utslippene er gjennomgående på nivå under de grenser som er satt i tillatelsen fra Miljødirektoratet. Utslipp til luft fra virksomheten anses å ha liten miljøbetydning. Månedlige utslippsdata publiseres på www.noah.no.

Litteratur
----------

*Langøya*. (2007) En bok om industrieventyret på øya, bosettingen og samfunnet her. Forfattere: Stig Tore Lunde og Roar Hansen.

Eksterne lenker
---------------

* Avfallsforbrenning. Miljøstatus.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Tove Kirsten Lindbo Larsen** (født 25. desember 1928 i København, død 29. september 2018) var en dansk husholdningslærer og politiker (S). Hun var Danmarks kirkeminister og minister for Grønland 1981–1982.

Hun vokste opp på Frederiksberg som datter av direktør Angelo Karlsen og Laurine Nielsen. Hun giftet seg i 1953 med ingeniør og fagforeningsleder Verner Lindbo Larsen, sønn av folketingsmedlem Marinus Larsen. Etter realskolen var hun kontorassistent før hun utdannet seg til husholdningslærer i 1951. Etter noen år som husholdningslærer begynte hun å undervise i ernæringslære ved N. Zahles Seminarium, Rigshospitalet og sykepleieskoler i København.

Lindbo Larsen avanserte i den sosialdemokratiske partiorganisasjonen fra 1950-årene. Med støtte fra partiet var hun styremedlem i forbrukersamvirket FDB 1972–1981 samt Forbrugerrådet 1979–1981 og 1983–1995.

Lindbo Larsen var valgt til Folketinget fra Københavns vestre storkrets 1971–1973 samt Københavns søndre storkrets 1977–1987 og 1988–1998, etter å ha blitt nominert fra Gamle Kongevej-kretsen på Frederiksberg og Sundby-kretsen på Amager. Hun ledet Folketingets næringsutvalg 1979–1981, og satt som kirkeminister og minister for Grønland i Anker Jørgensens regjeringer 1981–1982. Lindbo Larsen bidro sterkt til at Folketinget i 1984 vedtok en ernæringspolitikk som anerkjente den sosialpolitiske betydningen av denne, og har interessert seg for forbrukerpolitikk.

Referanser
----------

1. ↑   www.altinget.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tidligere socialdemokratisk kirkeminister er død». *www.bt.dk* **(dansk)**. 5. oktober 2018. Besøkt 8. oktober 2018.
3. 1 2 3  Dybdahl, Vagn og Harding, Merete. «Tove Lindbo Larsen». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 15. juni 2015. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  «Tove Lindbo Larsen» **(dansk)**. Folketinget. Besøkt 15. juni 2015. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
NOHAB Di 3 i tospann hos Ofotbanen AS.  Foto: Jørn Ole Steina, Ofotbanen 
**NOHAB** (forkortelse for **Nydqvist & Holm AB**) var en svensk industribedrift lokalisert i Trollhättan i Sverige. Selskapet ble grunnlagt av Antenor Nydqvist, Johan Magnus Lidström og Carl Olof Holm i 1847 som *Trollhättans Mekaniska Verkstad* hvor hovedproduktet var turbiner for vannkraftverk. I 1865 produserte selskapet sitt første damplokomotiv og allerede i 1912 rullet lokomotiv nummer 1 000 ut av fabrikken. Blant annet leverte NOHAB lokomotivtypen Di 3 til NSB på 1950-tallet.

I 1916 gikk TMV på børsen og skiftet navn til NOHAB. Mellom 1921 og 1924 produserte NOHAB 500 lokomotiver for jernbanen i Russland og senere 20 diesellokomotiver for den ungarske statsbanen Magyar Államvasutak, men som på grunn av Jernteppet etter hvert stoppet videre levering. Disse lokomotivene fikk typenavnet M61, og er i dag ikke lenger i bruk. Interessegrupper i Ungarn har tatt vare på noen eksemplarer.

I 1930 startet NOHAB med å fabrikkere flymotoren Bristol Jupiter under lisens fra Bristol Aeroplane Company (BAC), men denne produksjonen og resten av flymotordivisjonen ble i 1932 skilt ut fra NOHAB og dannet sammen med *AB Svenska järnvägsverkstäderna* fra Linköping flyprodusenten SAAB. Etter denne prosessen konsentrerte NOHAB seg med å produsere turbiner for kraftverk og middels store skipsmotorer samt lokomotiver. Selskapet er også kjent for å ha produsert karosseriet til stridsvognen Stridsvagn 103 før det på grunn av økonomiske problemer gikk konkurs i 1979.

Litteratur
----------

* Bjerke, Thor; Hansen, Trond B.; Johansson, Erik W.; Sando, Svein E. (1987). *Damplokomotiver i Norge*. Norsk Jernbaneklubb. s. 385–386. ISBN 82-90286-09-0.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen NOHAB

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Tove Margrethe Espevold Bjørnå** (født 1969)[] er en norsk grave- og featurejournalist i Stavanger Aftenblad. Hun begynte i Stavanger Aftenblad i 1998, og har vunnet nasjonale og lokale priser. Hun vant Kulturdepartementets menneskerettspris for journalister i 2022 for prosjektet «Politimakt mot barn». Prisen «skal inspirere til undersøkende journalistikk om menneskerettighetsspørsmål og bidra til å avdekke eventuelle brudd på menneskerettighetene». Bjørnå har også vunnet Schibsted Journalism Awards i 2019 (sammen med Thomas Ergo) for Historien om Siw, mens hun to ganger har vunnet Stavanger Journalistlags pris;[] i 2018 for *Da Øystein forsvant* og *Politimakt mot barn* (sammen med Thomas Ergo) i 2022.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Da Øystein forsvant». Stavanger Aftenblad. 11. november 2017. Besøkt 24. oktober 2022. «I uken som kommer vil Aftenbladet publisere disse sakene i serien «Da Øystein forsvant». Alle temaene tar opp i seg hvordan samfunnet reagerer rundt et selvmord.(Abonnement påkrevet)»
3. ↑  «Her presenterer Aftenbladet den første nasjonale statistikken om politioppdrag mot barn under barnevernets omsorg.». Stavanger Aftenblad. 12. februar 2021. Besøkt 24. oktober 2022.
En amfibolittisk mylonitt som viser flere (roterte) porfyroklastar: en klar rød granat til venstre i bildet med mindre hvite feltspat-porfyroklastar overalt. Bildet viser et eksempel fra Otrøy i Midt-Norge.
**Mylonitt** er en bergart som består av knuste og omkrystalliserte deler, dannet ved intens deformasjon under plastiske forhold, gjerne tilsluttet overskyvningssoner i fjellkjeder og forkastninger. Mylonitter er finkornete, finstripete, båndet og stedvis småfoldede og fargerike. Noen steder er de såpass dekorative at de kan bli utformet som smykkestein for brosjer og ringer. I sjeldne tilfeller kan friksjonsvarmen bli så høy under dannelsen, at det nedknuste materialet delvis smelter. Med dette oppstår smeltemylonitter (pseudotachylitter), som til forveksling kan likne magmatiske bergarter.

Kilder
------

* Mylonitt. (14. februar 2009). I Store norske leksikon. Hent 14. februar 2014 fra http://snl.no/mylonitt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**«Some Die Young»** er en sang av den iransk-svenske artisten Laleh Pourkarim, som er hentet som singel fra hennes fjerde studioalbum, *Sjung*. Den ble lansert den 22. januar 2012 gjennom Warner Music Sweden. I Norge lå singelen på VG-lista i 31 uker, åtte av dem på førsteplass.

Laleh skrev «Some Die Young» noen måneder før terrorangrepet i Norge 22. juli 2011, og hun har antydet at for henne «endrer det seg fra dag til dag» hva den handler om. Sangen er imidlertid blitt uformelt presentert som en uoffisiell sang tilegnet minnet av de omkomne etter terrorangrepet gjennom tallrike avisartikler, forelesninger og videofilmer.

Selv fremførte Laleh sangen under minnekonserten på Rådhusplassen i Oslo 22. juli 2012.

Referanser
----------

1. ↑  VG-lista: «Some Die Young». Besøkt 18. desember 2012.
2. ↑  Marcus Husby: «– Føles godt å kunne bidra med en rose», VG, 15. mai 2012
3. ↑  Jonas Pettersen: Må lyve om hva «Some Die Young» handler om, *Dagbladet*, 6. mai 2012. Besøkt 18. desember 2012.
4. ↑  «"Some Die Young" has become a 22/7- song». Universitetet i Oslo. 21. mai 2012. Besøkt 10. oktober 2012.
5. ↑  Laleh fremfører «Some Die Young», TV2, 22. juli 2012
6. ↑  Marcus Husby: «Laleh rørte publikum til tårer - tilbake på topp», *VG*, 24. juli 2012. Besøkt 18. desember 2012.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«God morgen Norge» med Vinni | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 13–20 2012) | Neste mottaker:«Whistle» med Flo Rida |
***Langdon's Legacy*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Otis Turner.

Handling
--------

Jack Langdon blir sendt av en bedrift i San Francisco, for å administrere en gruve i Peru. Men guvernør Juan Maria Barada, som bestrider det amerikanske kravet til gruven, ønsker å få besittelse av området gjennom trusler. Barada får sin håndlanger, Miguel Alba, til å forsøke å bestikke og deretter forsøke å drepe Langdon - som planlegger å informere sine overordnede om dette komplottet. Langdon vender deretter tilbake til San Francisco, men havner snart i delirium ved et sykehus på grunn av disse angrepene.

Deretter blir Langdon fortalt at han har en tante som nylig har dødd, og som har etterlat Langdon som hennes eneste arving. Men når han reiser til Massachusetts for å ta hånd om denne arven, kommer han over Pepita - Baradas datter - som er student. Hun hadde stukket av fra Miguel Alba og hans elskerinne, Señorita Del Deros, som hadde forsøkt å kidnappe henne fra høyskolen hun var student ved.

Skuespillere
------------

* J. Warren Kerrigan som Jack Langdon.
* Bertram Grassby som Juan Maria Barada.
* Lois Wilson som Pepita.
* Maude George som Señorita Del Deros.
* Harry Carter som Miguel Alba.
* George A. Williams som Mr. Thompson.
* Mae Talbot som Mrs. Thompson.

Referanser
----------

1. ↑  Langdon’s Legacy
2. ↑  LANGDON'S LEGACY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Langdon's Legacy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Langdon's Legacy* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Langdon's Legacy* på Silent Era Rediger på Wikidata
Rasta
**Rasta** er det seremonielle klede som enhver mandeer må være i besittelse av. Den må bæres under de fleste dåpsseremonier, andre religiøser seremonier, og under urene perioder. Drakten symboliserer lysverdenens renhet. Rastaen bæres av både lekfolk og presteskap. Dersom en mandeer dør ikledt en annen drakt enn en rasta, er det troen at de ikke kan tre inn igjen i «lysverdenen», med mindre det ikke utføres rien *Ahaba d Mania*(«Skjenkelse av kleder») for dem som døde uten å være ikledt det rituelle klede.

Rastaen blir etter døden forvandlet til et «herlighetens klede» for sjelen («Fullkommengjøreren av sjelene ... vil komme ut til deg å kle din sjel i stråleglansens klede») – dette er ekvivalen med den såkalte perispirit.

I en mandeisk hymne heter det: 

*«Jeg ble et klede til lysets verdener ...* 
*De utvalgte rettskafne som tok meg på,* 
*hadde øyne fylt med lys».*

Referanser
----------

1. ↑  Jorunn Jacobsen Buckley, *The Mandaeans: Ancient Texts and Modern People*, pg.81, Oxford University Press (2002) ISBN 0-19-515385-5
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. november 2009. Besøkt 2. november 2009.
3. ↑   "Glossary", in E. S. Drouwer, *The Mandaeans of Iran and Iraq: Their Cults, Customs, Magic Legends, and Folklore*, Gorgias Press (2002) ISBN 1-931956-49-9
4. ↑  The Gnostic Society Library, Mandaean Scriptures and Fragments: Ginza Rba, The Canonical Prayerbook of the Mandaeans
5. ↑  Werner Foerster, *Gnosis: A Selection of Gnostic Texts, Vol. 2 – Coptic and Mandean Sources*, Oxford University Press (1974) ISBN 0-19-826434-8
**Krågbakken** var en hoppbakke i Valnesfjord i Fauske kommune. Bakken var en av de største i bygda og den eneste med «kunstig» overrenn, i form av et trestillas. Den hadde også flomlys og dommerbu. Siste kjente bakkerekord på 48,5 m ble satt av Fred Børre Lundberg og Morten Ågheim under Slåttvikrennet 1993. Sistnevnte var bare 12 år den gang. Bakken hadde som mange andre i Norge en profil tilpasset tradisjonell hoppstil og etter overgangen til V-stil og fallende utøvertall i hopp og kombinert har den siden midten av 1990-tallet ikke vært i bruk og står i dag til forfall. Innstrandens IL i Bodø vurderte rundt år 2010, da hoppmiljøet der hadde en oppsving, å overta og bygge opp igjen anlegget for å få en større og snøsikker bakke i rimelig avstand fra Bodø, men dette ble det ikke noe av. Hoppdelen av kombinertrennet Slåttvikrennet, som er oppkalt etter kombinertløperen Simon Slåttvik, ble arrangert i bakken i flere år og var et stort arrangement i bygda med flere nasjonale og internasjonale topputøvere.

Referanser
----------

1. 1 2  Tore Kosmo (14. april 2015). «Slåttvik 1993». Besøkt 11. februar 2016.
**«Some Broken Hearts Never Mend»** er en amerikansk sang, skrevet av Wayland Holyfield og innspilt på plate av Don Williams. Den ble Don Williams' sjette nummer én-sang på countrylisten. Singlen lå på førsteplassen i én uke og lå sammenlagt tolv uker innenfor Top 40.

Sangen bleogså en internasjonal suksess for Telly Savalas. Den toppet den sveitisiske singlelisten i to uker og lå som høyest på en andreplass i Østerrike og en fjerdeplass i Nederland.

The Bellamy Brothers gjorde i 1999 en coverversjon i reggaerytme på CD-albumet *Reggae Cowboy*. Denne versjonen fantes også på single, men kom ikke på listene.

Norsk versjon
-------------

Hans Thoresen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kjærligheten må bestå».

### Innspilling

* Gluntan. Utgitt på LP-abumet *Livet er herlig* (EMI 8C 062-37359).

Listeplasseringer
-----------------

| Liste (1977) | Høyesteplassering |
| --- | --- |
| U.S. Billboard Hot Country Singles | #1 |
| U.S. Billboard Bubbling Under Hot 100 | #8 |
| Canadian RPM Country Tracks | #6 |

Referanser
----------

1. ↑  Whitburn, Joel (2004). *The Billboard Book Of Top 40 Country Hits: 1944-2006, Second edition*. Record Research. s. 385.
2. ↑  swisscharts.com
**Prostatakreftforeningen** (PROFO) er en brukerorganisasjon for menn som er eller har vært rammet av prostatakreft. Den er en av tretten pasientforeninger tilsluttet Kreftforeningen. Foreningen ble etablert 22. mai 2003.

PROFO har som formål å bidra til å bedre tilbudet for behandling og rehabilitering. Samtidig driver foreningen omfattende informasjonsvirksomhet til medlemmene, leger, helsemyndigheter og annet fagpersonell.

Prostatatkreftforeningen har også en likemannstelefon 02606 hvor man kan snakke med menn som har eller har hatt prostatakreft. Denne er åpen fra 0800 til 2200 hver dag hele året.

Foreningen har også en partnergruppe for de som lever sammen med en som har prostatakreft.

I 2011 fikk nesten 5000 menn diagnosen og nesten 1100 dør av prostatakreft hvert år. Nesten 35000 menn lever med eller har hatt prostatakreft.

PROFO har passert 3000 medlemmer fordelt på 26lokallag over hele landet. PROFOs lokallag har blitt et forum hvor menn tør å snakke om sykdommen.

Eksterne lenker
---------------

* Prostatakreftforeningens hjemmeside
* Kreftforeningens hjemmeside
**Prosper Philippe Catherine Sainton** (1813–1890) var en fransk fiolinist.

Han begynte på Conservatoire de Paris i 1831 der han studerte under François Antoine Habeneck og ble professor i fiolinspill ved Conservatoire of Toulouse.

I 1844 gjorde han sin første opptreden i England på en konsert dirigert av Mendelssohn og slo seg ned i London. Han ble utnevnt til professor ved Royal Academy of Music i 1845 og var en ledende skikkelse i Londons musikkliv inntil avskjedskonserten i Royal Albert Hall i 1883.

Komponisten, dirigenten og fiolinisten Philip Sainton (1891–1967) var sønnesønn av Prosper Sainton.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6w66xxh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |