recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ole Valdemar Henrik Berntsen** (født 22. januar 1915 i Hellerup, død 26. mai 1996 i Gentofte) var en dansk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1964 i Tokyo.

Berntsen ble olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Han var med på den danske båten «White Lady» som vant drakebåtklassen foran Tyskland og USA. Mannskapet på «White Lady» var Berntsen, Christian von Bülow og Ole Poulsen.

Berntsen vant en olympisk bronsemedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten «Snap» som kom på tredjeplass i drakebåtklassen bak den norske båten «Pan» og «Slaghöken» fra Sverige. Mannskapet på «Snap» var William Berntsen, Klaus Baess og Ole Berntsen.

OL-medaljer
-----------

* 1964 Japans flagg Tokyo – Gull **Gull** i seiling, drakeklassen Danmarks flagg Danmark
* 1956 Australias flagg Melbourne – Sølv Sølv i seiling, drakeklassen Danmarks flagg Danmark
* 1948 Storbritannias flagg London – Bronse Bronse i seiling, drakeklassen Danmarks flagg Danmark

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 25549156, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Berntsen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ole Berntsen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ole Berntsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ole Berntsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ole Berntsen – World Sailing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ole Brodersen** (født 13. februar 1981) er en norsk kunstfotograf og grafisk designer, bosatt på Lyngør utenfor Tvedestrand, tidligere bosatt i Oslo.

Etter endt utdanning ved Noroff, Mulitimedia (2001-2002) og Westerdals School of Communication i Oslo (2002-2005) arbeidet han flere år i reklamebyråer i Stockholm, Bergen, Oslo og Praha. Senere omskolerte han seg til kunstfotograf ved Oslo fotokunstskole (2010-2011) og ble assistent for den norske fotokunstneren Dag Alveng. 

I 2012, 2013 og 2014 hadde Brodersen separatutstillinger blant annet i Kristiansand, Risør og Oslo i regi av Stiftelsen Arkivet i Kristiansand. Utstillingene viste en portrettserie av gjenlevende krigsseilere. I 2014 stilte Brodersen ut på Teknisk museum i Oslo med utstillingen «I mine sko». Han deltok på Sørlandsutstillingen i 2010, 2012 og 2014 og Østlandsutstillingen i 2013. Han har hatt separat- og kollektivutstillinger i Serbia (2012 og 2013), Frankrike (2010 og 2011), California, USA (2013) og Manhattan i New York (2013 og 2014). Han er representert hos the Project Room i Chicago, USA og hos online-galleriet Darger HQ i USA. Brodersen har mottatt prosjektstøtte av Kulturrådet og av Den norske ambassade i Beograd i Serbia.

Brodersen beskriver seg selv som tolvte generasjon oppvokst på Lyngør. Han forteller til *Tvedestrandsposten* at faren er seilmaker, bestefaren var sjømann og selv rodde han til skolen da han var liten. Maritime elementer spiller hovedrollene i hans motiver, og motivene til fotoserien «Trespassing», som er en serie fotografier som utforsker møter mellom mennesket og naturen, er hentet fra Lyngør. Denne utstillingen er vist en rekke steder, blant annet i Muriel Guépin Gallery i New York (2014), Galleri Skyskraper i Oslo (2013) og på 4910 Galleri på Lyngør (2013). 

Brodersen er medlem i Forbundet Frie Fotografer, Norske billedkunstnere (NBK) og Unge Kunstneres Samfund (UKS).

Referanser
----------

1. ↑  Marianne Stene: «Moderne kunst på gamlemåten» i *Tvedestrandsposten* 24. januar 2015.
2. ↑  Marianne Stene: «Moderne kunst på gamlemåten» i *Tvedestrandsposten* 24. januar 2015.
3. ↑  Ole Brodersens hjemmesider (besøkt 27. januar 2015).
4. ↑  Marianne Drivdal: «Solgte bilder til sykehus i New York» i *Tvedestrandsposten* 31. juli 2014.
5. ↑  Ole Brodersens hjemmesider (besøkt 27. januar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Ole Brodersens hjemmesider
**Venda** er en folkegruppe fra Limpopoprovinsen i Sør-Afrika, som skiller seg ut fra kulturene sotho og nguni. Folkegruppen har en tradisjon og historie som er gjenfortalt gjennom legender og sagn. Venda-folket er geografisk tilknyttet området mellom Soutpansberg og Limpopo-elven, og dette området er blant de mest varierte i verden når det gjelder natur og geologi, pluss at det har en rik arkeologisk og kulturell historie.[]

Historie
--------

Dagens venda-folk kan i hovedsak deles inn i to store grupper, nemlig den vestlige gruppen (hovedsakelig av singo-opphav og avstamning fra tilhengerne av Mphephu, Sinthumule og Kutama) og den østlige gruppen (avstamning av tilhengerne av Lwamande, Rambuda, Tshivhase og Mhapuli).[] De opprinnelige folkegruppene som idag utgjør venda-folket er balea, ngona, mbedzi, lembethu, ndau og thwamamba. De to sistnevnte grupper er sannsynligvis av karanga-opphav, mens ngona, mbedzi en lembethu muligens er avstamninger av sotho-befolkningen som opprinnelig bodde i området.[]

Balea er også kjent som vha ha musina, og er knyttet til utvinning av jern og kobber på Phalaborwa og Messina (musina betyr "kobber").[] Deres første bosettinger etter migreringen til Limpopo-provinsen, var i Nzhelele-dalen hvor ruinene av landsbyen Dzata fortsatt er synlige. Deres legendariske høvding, Thoho-ya-Ndou (*Elefanthøvdingen*), hersket om dette store området.

I dag
-----

Dagens venda-folk snakker et språk som er en sammensmelting av sotho og karanga. De har opprettholdt mange av sine gamle tradisjoner, og det er et klart skille mellom kongelige og vanlige borgere.[] De har en dyptgående religiøs kultur, og mange av tradisjonene herfra er av spirituell karakter og som uttrykkes gjennom seremonier med dans, treskjæringer og dekorert keramikk.[] Rituelle gjenstander som totempeler og trommer, samt en hellig skog minner om en kultur som er like levende som den har vært gjennom århundrer.[]

Se også
-------

* Venda

Eksterne lenker
---------------

* *The Venda of the Northern Transvaal.* Utdrag av *Venda Children’s Songs: A Study in Ethnomusicological Analysis.* av John Blacking, Witwatersrand University Press, Johannesburg 1967

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***De falne englers kafé*** (originaltittel: *The City That Never Sleeps*) er en tapt amerikansk spillefilm fra 1924 regissert av James Cruze, med Louise Dresser og Ricardo Cortez i hovedrollene.

Handling
--------

Mor O'Day fortsetter å drive Bowery-salongen sin etter at ektemannen hennes Tim ble drept under et slagsmål. Men hun ønsker å skape et mye bedre miljø for datteren sin Molly, og får henne plassert i hjemmet til fru Kendall - en raffinert samfunnskvinne. Flere år senere, under forbudstiden, har O'Days salong utviklet seg til en kabaret som besøkes av Molly - som nå er langt mer egoistisk og snobbete.

Eventyreren Mark Roth reiser også sammen med henne, men O'Day vet at Roth egentlig er en sleip kjeltring. Ved hjelp av reporteren Cliff Kelley, som tidligere var Mollys barndomskjæreste, klarer O'Day snart å avsløre Roths virkelige natur. Til slutt gjenkjenner Molly endelig den virkelige moren sin, og gjenforenes med henne.

Rolleliste
----------

* Louise Dresser som Mother O'Day
* Ricardo Cortez som Mark Roth
* Kathlyn Williams som Mrs. Kendall
* Virginia Lee Corbin som Molly Kendall
* Pierre Gendron som Cliff Kelley
* Jim Farley som Mike
* Ben Hendricks Jr. som Tim O'Day.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De falne englers kafé* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *De falne englers kafé* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Hvalrådet** (etablert 13. september 1929 ved Kongelig resolusjon, i drift til 1967) var et statlig organ som ble opprettet for å administrere gjennomføringen av Hvalloven (1929). Hvalrådet skulle bidra til bedre kontroll innen hvalfangstnæringen når det gjaldt fangstkvoter, fredning av arter og effektivisering av fangsten blant annet ved å tilrettelegge for bedre samhandling mellom rederne. 

Hvalrådet hadde sitt utspring i **Hvalkomiteen** som ble etablert i 1924, under ledelse av professor Johan Hjort, med spesielt mandat å koordinere norske og britiske interesser i den pågående reforhandlingen rundt interessene i Antarktis (1926–29). Som et ledd i reguleringen av fangsten på bardehval (lov av 21. juni 1929), ble så Hvalrådet etablert. I 1929 hadde imidlertid de fleste hvalfangstselskapene begynt med pelagisk hvalfangst og hadde ikke lenger det samme behovet for de engelske konsesjonene. Derfor ble Hvalloven mer innrettet på å sikre hvalbestanden enn å tilfredsstille engelske interesser, og Hvalrådet forvaltet lovverket.

Hvalrådet ble organisert i to avdelinger. Den ene var vitenskapelig og ble til Statens institutt for hvalforskning ved Universitetet i Oslo. Den andre var administrativ instans som først var underlagt Handelsdepartementet, men ble overflyttet først til Industridepartementet og så til Fiskeridepartementet. Gjennom denne organiseringen arbeidet rådet for økt kunnskap om hval og hvalfangst samtidig som det en samordnende offentlig instans i spørsmål som vedrørte hval. Blant annet arbeidet rådet for å opprette International Whaling Statistics og forhandle frem internasjonale fangstavtaler for hval.

Initielt hadde Hvalrådet tre medlemmer, utvidet til syv i 1936 da Birger Bergersen antok lederrollen, som ble utvidet til å også gjelde internasjonal representasjon under forhandlinger på hvalfangstkonferansene i London, Berlin og Oslo (1936–39), hvilket ledet til den første fangstavtale internasjonalt (1936). Bergersen satt som leder til 1954, etterfulgt av Gunnar Jahn 1954–60, Gustav Sjaastad 1960–64 og Hans Th. Knudtzon fra 1964.

Hvalrådet utga den årlige *International Whaling Statistics*, samt skriftsserien *Hvalrådets skrifter*/*Scientific results of marine biological research*, i hovedsak drevet av Biologisk laboratorium ved Universitetet i Oslo og Statens Institutt for hvalforskning (opprettet 1937).

Litteratur
----------

* Joh. Tønnessen: *Den moderne hvalfangstens historie* 1959-1970
**Nicola Rountree-Williams** (født 7. juli 2002) er en alpinist fra USA, som representerer klubben Ski and Snowboard Club Vail.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Rountree-Williams deltok i sitt første FIS-renn i august 2018, i Cardrona i New Zealand, der hun kom på 14.-plass i slalåm. Hun vant sitt første FIS-renn 15. januar 2019, da hun vant storslalåm i Big Sky Resort i USA. Hun deltok i flere renn i Nor-Am Cup i alpint 2018/19, med en 14.-plass i super-G som beste enkeltresultat, og endte på 56.-plass sammenlagt, med 75 poeng.

Under USA-mesterskapet i alpint 2019 kom hun på niendeplass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

I august 2019 deltok hun i det newzealandske mesterskapet i alpint, og kom der på sjetteplass i storslalåm og sjuendeplass i alpint. Hun kom på tredjeplass i et av slalåmrennene i Australia/New Zealand Cup i alpint 2019/20, som ga 60 poeng og 23.-plass sammenlagt i Australia/New Zealand Cup denne sesongen. I Nor-Am Cup i alpint 2019/20 fikk hun en niendeplass i parallellslalåm som beste enkeltresultat, og endte på 31.-plass sammenlagt med 189 poeng. I desember deltok hun også i renn i Far East Cup i alpint 2019/20, og fikk der en andreplass, en fjerdeplass og en femteplass. Dette ga en 20.-plass sammenlagt i Far East Cup denne sesongen.

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kjørte hun ut i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I kombinasjon fikk hun dermed ingen plassering. I storslalåm kom hun på åttendeplass, og i slalåm kom hun på 13.-plass. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Daniel Gillis, disse endte på sjetteplass etter at de tapte kvartfinalen mot Frankrike.

Under junior-VM i alpint 2020 i Narvik kom hun på 16.-plass i storslalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Nicola Rountree-Williams - Results - Nor-Am Cup 2019*, besøkt 19. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup 2019*, besøkt 19. mars 2020.
4. 1 2  FIS - *Nicola Rountree-Williams - Results*, besøkt 19. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Cup Standings - Austalia New Zealand Cup 2020*, besøkt 19. mars 2020.
6. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup 2020*, besøkt 19. mars 2020.
7. ↑  FIS - *Cup Standings - Far East Cup 2020*, besøkt 19. mars 2020.
8. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Women's Super-G* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.
9. ↑  Lausanne 2020 - *Nicola Rountree-Williams* Arkivert 14. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.
10. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing Parallel Mixed Team Event - United States of America* Arkivert 18. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicola Rountree-Williams – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nicola Rountree-Williams – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Nicola Rountree-Williams – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 18. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Alison Sydor** (født 9. september 1966 i Edmonton, Alberta) er en kanadisk terrengsyklist. Hun tok sølvmedalje i terrengsykling ved sommer-OL 1996 og har vunnet 3 verdensmesterskap gullmedalje (1994 i Vail; 1995 i Kirchzarten, Tyskland; 1996 i Cairns, Australia; og 2002 baneløp i Kaprun, Austria.)

Sydor har også vunnet fem sølvmedaljer (1992, 1999, 2000, 2001 og 2003) og tre bronse (1998, 1999 (baneløp), 2004) under VM i mountainbike og biketrial, og en bronse under VM i landeveissykling (1991). I tillegg har Sydor vunnet 17 World Cup (cross-country) ritt, og i 13 etterfølgende år (1992–2004) aldri vært dårligere enn top-5 i VM.

I 1995 og 1996 ble Sydor tildelt Velma Springstead Trophy som Canadas topp kvinnelige sportsutøver.

Sydor ble innlemmet i the Mountain Bike Hall of Fame i 2007 og British Columbia Sports Hall of Fame Class for 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alison Sydor – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Canada Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Britisk Columbia Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Alison Sydor – Cycling Archives Rediger på Wikidata
***Vendetta*** (originaltittel: *Kid Vengeance*) er en spagettiwestern fra 1977 regissert av Joseph Manduke med Lee Van Cleef, Jim Brown og Leif Garrett i hovedrollene.

Filmen var en internasjonal samproduksjon mellom Spania, USA og Israel og ble dubbet til en rekke språk, blant annet engelsk. Deler av opptakene ble gjort på Gran Canaria.

Handling
--------

Toms foreldre blir myrdet av en gruppe meksikanere, etter at lederen deres (spilt av Lee Van Cleef) hadde voldtatt moren hans.

Tom ønsker derfor hevn, og han blir etter hvert hjulpet av en vellykket gull-prospektør som hadde blitt ranet av de samme meksikanerne.

Medvirkende
-----------

* Lee Van Cleef - McClain
* Jim Brown - Isaac
* John Marley - Jesus
* Glynnis O'Connor - Lisa
* Leif Garrett - Tom

Andre titler
------------

Engelsk: *Kid Vengeance*, *Vengance*. Spansk: *Venganza sangrienta*, Italiensk *L'uomo di Santa Cruz*. Israel: *Gamer Tombstone*

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vendetta* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Vendetta* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Vendetta* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Vendetta* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Vendetta* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Vendetta* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Fantastic Four** er en fiktiv gruppe superhelter som opptrer i tegneserier publisert av Marvel Comics. Gruppen ble skapt av Stan Lee og Jack Kirby og dukket for første gang opp i Fantastic Four #1 i 1961. Dette var første gang Lee og Kirby samarbeidet på en tegneserie.

De fire opprinnelige medlemmene av Fantastic Four er Mister Fantastic, Invisible Woman, Human Torch og Thing. Medlemmene fikk superkrefter som følge av et oppdrag i verdensrommet der de ble eksponert for kosmisk stråling.

Fantastic Four var den første tegneserien om superhelter fra Marvel, og ble en viktig del av forlagets videre vekst i bransjen. Fantastic Four har blitt filmatisert fire ganger.

Tegneseriens historie
---------------------

### Utviklingen

Stan Lee, daværende redaktør i Marvel, fikk i oppgave av forlagets grunnlegger, Martin Goodman, å komme opp med en ide til en ny superheltgruppe. Konkurrenten DC Comics opplevde på det tidspunktet stor suksess med Justice League of America.

Lee gikk sammen med Jack Kirby for å diskutere ulike ideer. Sammen jobbet de seg frem til en historie om fire romfarere på reise i verdensrommet som blir eksponert for kosmisk stråling med ulik påvirkning. Fantastic Four har lignende trekk som andre superhelter med superkrefter og alter egoer, men Lee tilførte noen andre ting til figurene. Alle hadde mangler ved seg og opplevde personlige problemer. Dette mente Lee gjorde figurene mer interessante.

### 1961-1970

Den første utgaven av Fantastic Four kom i november 1961 og ble en umiddelbar suksess. Dette overrasket Lee, som egentlig var klar for å slutte i bransjen. Han fortsatte på grunn av gode tilbakemeldinger fra leserne. Den naturlige dialogen og de fargerike tegningene appellerte til datidens målgruppe.

Referanser
----------

1. ↑  Krensky, Stephen (1. januar 2008). *Comic Book Century: The History of American Comic Books* **(engelsk)**. Twenty-First Century Books. ISBN 9780822566540.

Eksterne lenker
---------------

* Fantastic Four på Marvel Comics offisielle nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Nicola Vicentino** (1511–1575/1576) var en italiensk komponist og musikkteoretiker, og en av sin tids mest visjonære musikere.

Vicentino kan ha studert hos Adrian Willaert i Venezia sammen med Cipriano de Rore og Carlo Gesualdo. Senere ble han kapellmester i Ferrara, som var et senter for eksperimentell verdslig musikk på siste halvdel av 1500-tallet. Etter et kort opphold i Roma var han tilbake i Ferrara og senere i Siena. I 1563 ble han *maestro di cappella* ved katedralen i Vicenza og to år senere i Milano, hvor han døde i pesten 1575–1576.

Selv om Vicentino skrev to bøker med madrigaler og motetter i en sofistikert harmonisk stil, fikk han størst betydning som musikkteoretiker. I hovedverket *L' antica musica ridotta alle moderna prattica* (Roma 1555) forsøkte han å knytte antikkens kromatiske og enharmoniske skalaer sammen med samtidens nyskapende verk som var i behov av et system for justering av tonehøyden i kromatiske intervaller.

Vicentino konstruerte blant annet et *archicembalo*, et mikrotonalt klaviatur med 36 tangenter i oktaven og laget et praktisk system for å skape kromatisk musikk med den middeltonetempereringen som var i bruk i renessansen – to hundre år før oppfinnelsen av temperert stemming. Han kan ha vært den første som nevnte volum som et ekspressivt musikalsk virkemiddel.

Hovedverk
---------

* Vicentino, Nicola: *L' antica musica ridotta alle moderna prattica*, Rom 1555

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 122548620, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Trove, Trove person-ID 883408, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810638618705606[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gran Enciclopèdia de la Música, Gran Enciclopèdia de la Música ID 10937[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   BNE authority file, BNE-identifikator XX1751490, besøkt 25. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicola Vicentino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Amanda Mathilde Sevaldsen** (født Lund 7. juli 1862 i Trondheim, død 11. juli 1917 i Kristiania) var en norsk forfatter og lærer som for det meste skrev barnebøker og ble mest kjent for *Prippe-bøkene*, som utkom i nye opplag etter hennes død.

Liv og virke
------------

Amanda Sevaldsen avla i 1883 lærerinneeksamen i fødebyen Trondheim, og tok senere handeslsskole. Fra 1884 var hun lærerinne i Kristiansund, før hun i årene 1894–1897 var ansatt ved Trondheims realskole og Trondheims folkeskole. Fra 1906 var hun assistent ved Norges Bank.

I 1904 utga hun sin første bok, barneboken *Gutter til hverdags*. I årene frem til sin død i 1917 utga hun en lang rekke barnebøker, og særlig *Prippe-bøkene* vant stor popularitet. Etter hennes død kom de ut på nytt i tobindssamlingen *Prippe-bøkene og andre fortellinger – for gutter og piker*, som ble illustrert av Severin Segelcke. Segelcke skrev blant annet også bidrag til julehefter, og så sent som i 1932 ble *Underet i Nystuen* utgitt, den eneste av hennes bøker som ikke kom ut på Aschehoug.

Familie
-------

Amanda Sevaldsen var datter av handelsbetjent og vintapper Lorentz Lund og Anna Marthine Lind.
Hun ble i 1886 gift med fullmektig ved Norges Banks revisjon Odin Richard Sevaldsen (1856–1911).

Bibliografi
-----------

* 1904: *Gutter til hverdags*, Aschehoug, Oslo
* 1906: *Karfolk*, Aschehoug, Oslo
* 1908: *Landkrabben – fortælling om en gut*, Aschehoug, Oslo
* 1909: *Prippe – gutten som altid var noget for sig sjøl*, Aschehoug, Oslo
* 1910: *Bortlaant – fortælling om Ellen Martha*, Aschehoug, Oslo
* 1911: *Prippe som gardgut*, Aschehoug, Oslo
* 1912: *Han sjøl på Knausen*, Aschehoug, Oslo
* 1913: *Thorstein og de andre*, Aschehoug, Oslo
* 1915: *Brødrene – fortælling om gutter*, Aschehoug, Oslo
* 1916: *Mens de andre kjæmper*, Aschehoug, Oslo
* 1926: *Prippe-bøkene og andre fortellinger – for gutter og piker 1: **Prippe** og **Prippe som gardgutt***, med tegninger av S. Segelcke, Aschehoug, Oslo
* 1927: *Prippe-bøkene og andre fortellinger – for gutter og piker 2: **Landkrabben** og **Brødrene***, med tegninger av S. Segelcke, Aschehoug, Oslo
* 1932: *Underet i Nystuen*, Norsk søndagsskoleunion, Oslo

Referanser
----------

1. ↑  *Morgenbladet 1917.07.15*. Norge, Oslo. 1917. s. 3.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 200. ISBN 8257900109.
* Brinchmann, Chr. (1912). *Hvem er hvem?*. Aschehoug. s. 232.

Portal: Litteratur
***Vendetta*** er en svensk spenningsroman, skrevet av Jan Guillou. Den ble først[] lansert på norsk i 1992 av Cappelen, utgaven fra 2007 er ved Piratforlaget. Det er bok nummer seks[] om Carl Hamilton. I 1991 ble boken gitt ut i Sverige med samme tittel. Romanen ble i 1995 filmatisert med Stefan Sauk i hovedrollen, *Vendetta*.

Handlingen
----------

Den sicilianske mafiaen har kidnappet flere svenske statsborgere. Dette blir bekreftet av en avkappet finger som kommer i posten til UD. Den svenske regjeringen sender Carl Hamilton og Joar Lundewall til Sicilia som forhandlere. Siden de kun er forhandlere bestemmer Carl at de skal opptre ubevæpnet. Dette resulterer i Joars død, Carl tar Joar med hjem og begraver han. Rett etter begravelsen drar han til San Diego og henter ut Luigi Bertoni-Svensson som nettopp er ferdig med sin feltoperatør-utdannelse (utdannelsen Carl har.) Deretter drar han ned igjen til Sicilia, hvor Åke Stålhandske har etablert seg med turistdykker som cover. Luigi kommer også hit, han er halvt italiensk og passer godt inn. Disse svenske etterretningsoffiserene starter da en krig mot den sicilianske mafiaen. Det blir deres «vendetta» (blodhevn på italiensk) samtidig som de befrir de svenske gislene med makt.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

  

Portaler: Litteratur | Sverige

| * v
* d
* r
Bøkene og filmene om Carl Hamilton av Jan Guillou |
| --- |
| Bøkene | 
* *Coq Rouge*
* *Den demokratiske terroristen*
* *I nasjonens interesse*
* *Fiendens fiende*
* *Den aktverdige morderen*
* *Vendetta*
* *Ingenmannsland*
* *Siste seier*
* *I Hennes Majestets tjeneste*
* *Hevet over enhver mistanke*
* *Hamlon - en skisse til en mulig fortsettelse*
* *Madame Terror*
* *Men ikke hvis det gjelder din datter*

 |
| Film og TV | 
* *Dekknavn Coq Rouge* (film, 1989)
* *Förhöret* (film, 1989)
* *Fiendens fiende* (TV-serie, 1990)
* *Den demokratiske terroristen* (film, 1992)
* *Vendetta* (film, 1995)
* *Tribunal* (film, 1995)
* *Vendetta* (TV-serie, 1996)
* *Hamilton* (film, 1998)
* *I nasjonens interesse* (film, 2011)
* *Men ikke hvis det gjelder din datter* (film, 2012)
* *Hamilton* (TV-serie, 2020)

 |
**De fem tigergeneraler** (kinesisk: 五虎將, *Wu hu jiang*) er et kjent begrep innen kinesisk heroisk litteratur og historiografi.

Riket Shu Han
-------------

Det er primært tilnavnet til de fem tapreste hærførerne for riket Shu Han, et kinesisk rike på de tre rikers tid. De kjempet under Liu Bei. Navnene er:

* Guan Yu (关羽, født 160, død 219), Liu Beis og Zhang Feis våpenbror,
* Huang Zhong (黄忠, født 148, død 221), en mester med pil og bue,
* Ma Chao (马超, født 176, død 222), kalt «den strålende»,
* Zhang Fei (张飞, født 168, død 221), Liu Beis og Guan Yus våpenbror,
* Zhao Yun (赵云, født 168, død 229), den eneste som overlevde lenger enn Liu Bei.

Tilnavnet *fem tigergeneraler* forekommer ikke i de tidligste historiske kilder, og det er ikke klart om det angivelig ble gitt dem i deres levetid, eller om det ble gitt posthumt. Uttrykket dukker først opp ca tusen år etter de tre rikers tid, i *Beretningen om de tre kongedømmer* av Luo Guanzhong, i kapittel 73. Uttrykket var mest sannsynlig et litterært grep som ble til nettopp da denne romanen ble skrevet.

En sjette hærfører, Wei Yan, regnes ikke med i gruppen, men nevnes gjerne i samme åndredrett som dem.

Riket Cao Wei
-------------

Uttrykket ble også etterhvert tatt i bruk om hærførere i Shu Hans motstanderrike Cao Wei. Cao Weis fem tigergeneraler var 

* Zhang Liao,
* Xu Huang,
* Zhang He,
* Xiahou Dun og
* Cao Ren.

Song
----

Forfatteren Li Yutang, som skrev i Mingtiden om begivenheter i Songdynastiet, benytter uttrykket om 

* Di Qing,
* Shi Yu,
* Zhang Zhong,
* Li Yi og
* Liu Qing

i sine verker *Romansen om Di Qing*, *De fem tigre erobrer vesten* og *De fem tigre bringer ro til syden*.

*Fortellinger fra myrlandet*
----------------------------

I den klassiske romanen *Fortellinger fra myrlandet* av Shi Naian blir fem av de 108 lovløse i Liangshanmyrene – 

* Guan Sheng,
* Lin Chong,
* Qin Ming,
* Huyan Zhuo og
* Dong Ping

- omtalt som Liangshankavalleriets *fem tigergeneraler*.

Mingdynastiet
-------------

I *Mingdynastiets helter*, en roman som fritt tolker begivenhetene som førte til Mingdynastiets grunnleggelse, identifiseres 

* Xu Da,
* Tang He,
* Chang Yuchun,
* Hu Dahai og
* Mu Ying

som *Mings fem grunnlegger-tigergeneraler*.

Referanser
----------

1. ↑  Kapittel 2 av Wuhu Zhengxi Arkivert 23. august 2011 hos Wayback Machine.
Protoplanetar skive
En **protoplanet** (fra det greske πρώτος, *protos*, «første») er en forgjenger til en planet i dens utvikling. En protoplanet er stadiet mellom planetesimal og ferdige planeter i teorien om hvordan planeter dannes.

Utvikling
---------

Protoplaneter skapes ved at utallige planetesimaler med størrelse fra noen kilometer til flere mil kolliderer med hverandre og gradvis vokser seg større. De største av disse går så inn i en fase kalt oligarkisk tilvekst der de vokser svært raskt på grunn av den større trefflaten og det voksende gravitasjonsfeltet. De som overlever alle de voldsomme kollisjonene er nå protoplaneter som fortsetter å trekke til seg alt materiale de kommer i nærheten av, inkludert en stor del av de gjenværende planetesimalene (mens andre slynges langt ut i solsystemet). Protoplanetene påvirker så hverandres baner med sin gravitasjon, noe som leder til at også mange av disse kolliderer med hverandre og til slutt danner ferdige planeter.

Størrelse
---------

Definisjonen av størrelsen på en protoplanet er ganske vag, men normalt anses det å være stadiet fra rundt Månens størrelse til den har nådd sin fulle størrelse. Derfor er for eksempel ikke Merkur en protoplanet til tross for den beskjedne størrelsen, mens en protoplanet godt kan være betydelig større enn både jorden og Jupiter, om dens endelige størrelse er enda større.

Theia
-----

Ifølge en populær teori skal Månen ha blitt dannet for rundt 4,6 milliarder år siden etter en kollisjon mellom den tidligere jorden og en stor hypotetisk protoplanet kalt Theia. Under kollisjonen med Theia, som skal ha vært på størrelse med Mars, ble store mengder material slynget ut i rommet. Mye av dette falt tilbake på jorden, men en mengde material ble værende i bane rundt jorden. Det er fra dette som månen ifølge teorien skal blitt dannet. Det finnes tegn som tyder på at samtlige av de øvrige tre steinplanetene i solsystemet, Merkur, Venus og Mars, kan ha blitt rammet av lignende katastrofer, om enn i en mindre skala for Merkur og Mars.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Protomocoelus*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse
----------

Slekten lever på Ny-Guinea, Molukkene og Salomonøyene og i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Macrolininae
					- Slekten ***Protomocoelus*** Zang, 1905
						* *Protomocoelus australis* (Boisduval, 1835)
						* *Protomocoelus heynei* (Kuwert, 1891)
						* *Protomocoelus labrinotus* (Kuwert, 1891)
						* *Protomocoelus otiosus* (Kuwert, 1898)
						* *Protomocoelus schraderi* (Kuwert, 1898)
						* *Protomocoelus solomonis* (Kaup, 1871)
						* *Protomocoelus sternbergi* Zang, 1905
						* *Protomocoelus triumphator* (Zang, 1904)

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* (en) *Protomocoelus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Protomocoelus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Protomocoelus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Sånt som skjer*** er ei novellesamling av Laila Stien. Den ble utgitt i 1988, og var forfatterens fjerde novellesamling. Her viser hun at vanlige menneskers liv i hverdagsnære og lite glamorøse omgivelser også kan gi stoff til novellen med dens krav til overraskende og brå vendinger. Som oftest handler det om mann og kvinne og den vanskelige kjærligheten. Personene er alle nordfra og snakker dialekt; dessuten er synsvinkelen som regel personlig, og stilen er farga av personenes muntlige uttrykksmåte.

*Spiller ingen rolle* er historia om anleggsarbeideren med hjemmeværende kone som lever et jevnt og rolig liv, helt til det flytter nye naboer inn over gangen med borgerlige vaner og verdier. Det blir rot i ekteskapet, og det ender med at brakkekameraten, som tidligere nesten ikke har gitt lyd fra seg, må si de forløsende ord.

*Hvit brud* er om to unge mennesker som går fra forelskelse via graviditet og vielse til et samliv som viser seg å bli komplisert. De får ikke til å snakke med hverandre om de ulike forventningene de har til samlivet, og hennes ordløse bønn om nærhet tar form av irrasjonelle handlinger som forvirrer og forskrekker han.

*Det går alltid et tog* er ei lita fortelling om ei ung, enslig mor som kommer for seint til et stevnemøte når ungen ikke vil roe seg. Men tap for én blir til vinning for en annen; for den eldre, barnløse kvinna som sitter barnevakt er samværet med det vesle barnet en rik stund. 

*Reisen til Benidorm* blir avbestilt etter at han har truffet henne på Maritim bar i byen. Men situasjonen er vanskelig: Hun er vokalist i et utenlandsk danseorkester, mens han er en ganske vanlig arbeider som lengter etter kjærligheten. Han satser alt, og fallet må bli deretter.

*Takk for sist* handler om forholdet mellom fornuft og følelser. Forelskelsen tar gjerne helt andre veier enn fornuften tilsier.

«*Sånt som skjer*», prøver han å forklare et sidesprang med. Men hun lar han ikke få fred, og forfølger han med spørsmål til det blir uutholdelig i huset. Kanskje er likevel ikke den fremmede kvinna hovedgrunnen til at forholdet skranter, kanskje er det like mye det tette forholdet mannen har til mora si.

*Høl i himmelen* er sprekken som åpner seg i det tunge skydekket når hun endelig har klart å komme seg ut av et umake forhold til en mann som åpenbart mener at hun ikke er fin nok for han.

*Ros-Mari* følger vi gjennom et langt ekteskap med Hans – danseløve, livskunstner og periodedranker. Alle mener at hun hadde fortjent bedre enn å drages med en slik ustadig ektemann, men Ros-Mari holder fast ved Hans og bærer over med alle feiltrinna, så nær som ett. Fra da av blir forholdet et helt annet.

Portal: Litteratur
**Robert «Bob» Crompton** (født 26. september 1879 i Blackburn, død 16. mars 1941) var en engelsk fotballspiller og trener. I løpet av sin spillerkarriere fra 1896 til 1920 spilte han i Blackburn Rovers. Han spilte en sesong i Blackpool under første verdenskrig. Mellom 1902 og 1914 spilte han 41 landskamper, hvorav 22 som kaptein, for England.

Han spilte 528 kamper for Blackburn og vant serien i 1912 og 1914. I sesongen 1915/16 spilte han i Blackpool i den regionale ligaen under første verdenskrig. 

Mellom 1926 og 1930 var han manager i Blackburn. I 1928 vant Blackburn FA-cupen etter å ha slått Huddersfield Town i finalen. Han ble manager i klubben igjen på slutten av 1930-tallet og var det fra til han døde i 1941. Da hadde han vært i Blackburn i flere tiår.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Bob Crompton †, Transfermarkt spiller-ID 376198, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bob Crompton – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Bob Crompton – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Bob Crompton – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
***Dama Pik*** (originaltittel: *Дама пик*) er en russisk film fra 2016, regissert av Pavel Lungin.

Handling
--------

Opera-diva Sofja Majer vender, etter mange års emigrasjon, tilbake til Russland. Sangerinnen har til hensikt å sette opp en opera skrevet av Pjotr Tsjajkovskij. Majer har til hensikt å synge rollen som grevinnen selv. Hun inviterer den kunstneriske lederen for teatret, Vsevolod Golovin, for rollen som Herman, til tross for hans alder. Andrej, som er Lisas kjæreste og sanger i en opera-trupp, drømmer også om berømmelse og penger - men han får ingen rolle i den nye produksjonen. Om kvelden, når Oleg, Sofja og Lisa går ut sammen, følger Andrej etter dem, og kommer inn i det underjordiske kasinoet til Oleg.

Andrej oppdager at Sofja er en gambler, og har mistet nesten hele formuen sin - og til og med måtte pantsette huset hennes i Paris. Golovins hals blir dårligere, og han kan ikke lenger synge på opera-øvelsene. Han blir erstattet av Andrej, hvis sang imponerer Mayer. Hun besøker Andrej hjemme, og de blir snart kjærester. Andrej fortsetter å spille ved kasinoet, men blir nødt til å låne mer enn 300 000 dollar. Han henvender seg til den kriminelle David, onkel til bestevennen hans Gagik. Men han taper alle disse pengene.

Skuespillere
------------

* Ksenia Rappoport som Sofia Mayer
* Ivan Jankovskij som Andrej
* Marija Kurdenevitj som Lisa
* Vladimir Simonov som Vsevolod Golovin
* Igor Mirkurbanov som Oleg

Referanser
----------

1. ↑   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  Что не пропустить по ТВ и в Сети на неделе с 27 апреля по 3 мая
3. ↑  ДАМА ПИК (2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dama Pik* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *Dama Pik* på Allociné Rediger på Wikidata
**Papegøyesyke** (også kalt **ornitose** eller **psittakose**) er en smittsom infeksjonssykdom som skyldes en bakterie (*Chlamydophila (Chlamydia) psittaci*). Den finnes hos en rekke fuglearter, blant annet papegøyer (derav navnet), og kan smitte over til mennesker, noe som gjør at den klassifiseres som en *zoonose*.

Symptomer
---------

Inkubasjonstiden er 5 – 14 dager, men det er blitt rapportert om lengre tid. Symptomene er som ved influensa, men det kan også oppstå tørrhoste, brystsmerter og pustebesvær. Videre kan sykdommen ofte føre til alvorlig lungebetennelse.

Behandling
----------

Tidligere ble den regnet som meget alvorlig, men nå kan den behandles effektivt med antibiotika, primært *tetracyklin* (doksycyklin), mens det for barn og gravide finnes *makrolid* som et alternativ. Behandlingen foretas 10 – 14 dager etter at feberen har sluppet taket (*feberfrihet*). 

Det finnes ingen vaksine mot sykdommen.

Referanser
----------

1. ↑  Fakta om papegøyesyken (ornitose) forskning.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Bob Crane** (født 13. juli 1928 i Waterbury i Connecticut, død 29. juni 1978) var en amerikansk skuespiller og discjockey.

Crane ble uteksaminert fra Stamford High School i Connecticut i 1946. Musikk var alltid veldig viktig for Crane, og han begynte å spille trommer veldig tidlig i livet.[] Han spilte for Connecticut Symphony og Norwalk symfoniorkestre.[] Den 21. juni 1948 vervet Crane seg til nasjonalgarden og han fikk avskjed i nåde den 1. mai 1950.[]

I 1949 giftet Crane seg med sin kjæreste fra videregående skole, Anne Terzian, og de fikk tre barn, Robert David, Deborah Ann og Karen Leslie, sammen. De ble senere skilt, og Crane giftet seg deretter med Patricia Olsen, en skuespiller hvis artistnavn var Sigrid Valdis. De hadde en sønn, Robert Scott Crane, og adopterte senere datteren Ana Marie.

Crane hadde skuespilleropptredener på *The Twilight Zone*, *Channing*, *Alfred Hitchcock Presents* og General Electric Theater.

Crane ble funnet myrdet i juni 1978, men noe mordvåpen ble aldri funnet. Politiet fant sæd på Cranes døde kropp, noe som indikerer at morderen kan ha ejakulert på kroppen hans etter å ha drept ham.[] Den skyldige ble aldri funnet og drapet forble offisielt uløst. I juli 1978 ble Bob Crane gravlagt ved Oakwood Memorial Park i Chatsworth i California. Mange år senere fikk Cranes familie gravd opp restene etter ham og begravde den på en annen kirkegård, Westwood Village Memorial Park, som ligger i Westwood i California.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1060865661, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID craner[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 7419, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bob Crane – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Bob Crane på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Bob Crane i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Bob Crane på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Bob Crane på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Bob Crane hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Bob Crane hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Asbjørn Vidar Wehn Lerheim** (født 10. april 1931 i Eidsbygda i Romsdal, død 6. mars 2018) var en norsk generalmajor i Hæren.

Lerheim hadde en rekke stillinger i inn- og utland. Han tjenestegjorde blant annet i FN-styrken i Midtøsten 1958–1959, gikk Hærens Stabsskole i Oslo i 1966, og gikk Staff College i Camberley i England i 1967. Han var senere forsvarsattache ved de norske ambassadene i Moskva og Warszawa 1974–1977. Han var sjef for Troms Landforsvar 1983–1986. I 1986 ble han utnevnt til generalmajor og sjef for Distriktskommando Vestlandet. I kraft av denne stillingen var han kommandant på Bergenhus Festning i Bergen. Han gikk av for aldersgrensen i 1989.

Som pensjonist var Lerheim engasjert i historieskrivning for Forsvaret og var i mange år arbeidende medeier i konsulentfirmaet «Follow Me».

Bakgrunn
--------

Lerheim var sønn av oberst og gårdbruker Engelbrekt Lerheim og lærer Johanna Wehn Lerheim.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Generalmajor Odin Johannessen, Sjef Hæren (27. mars 2018). «Nekrolog: Asbjørn Vidar Wehn Lerheim». *www.aftenposten.no*. Besøkt 5. september 2021.
Mickey Hargitay angriper «kongen av paparazzier» Rino Barillari mens en kvinne slår han med vesken, Via Vittorio Veneto i 1963
**Paparazzi** (Paparazzo er den italienske entallsformen) er en betegnelse på fotografer som har som sin spesialitet å forfølge samt snikfotografere kjente personer i private situasjoner for å selge bildene.

Paparazzofotografene har især i byer som Los Angeles, New York og London økt i antall de seneste årene.

Før opererte paparazzoene som frilansere. Nå er de primært organisert i billedbyråer på fastlønn.

Uttrykket paparazzo oppstod i 1960 i Federico Fellinis *La Dolce Vita*. En av fotografene i filmen het Paparazzo (Paparazzi er flertallsform). Han ble spilt av Walter Santesso.

De første publikasjonene som startet å publisere slike fotografier, var *Esquire*, *Cosmopolitan* samt *Life*.

Norge
-----

Paparazzo var lenge et ukjent begrep for offentligheten i Norge. Ordet ble for alvor kjent etter det dramatiske dødsfallet til Prinsesse Diana i 1997.

Se også
-------

* Pressefotograf

Referanser
----------

1. ↑  «Archives». *Los Angeles Times* **(engelsk)**. Besøkt 10. januar 2022.
2. ↑  «paparazzo in Vocabolario - Treccani». *www.treccani.it* **(italiensk)**. Besøkt 10. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paparazzi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BBC Things
 |
Artikkelen omhandler både distriktet og byen Papar

**Papar** er et distrikt i Patai Barat-divisjonen i den malaysiske staten Sabah. Distriktet ligger på vestkysten, like sør for Kota Kinabalu, og har et areal på 1 243 kvadratkilometer og et folketall på 88 626 (2010). Administrasjonssenteret er byen Papar.

Distriktet ligger i et lavereliggende kystlandskap som strekker seg opp mot Crockerfjellene. Jordbruk, med rismarker og frukt, og turisme er de viktigste næringene.

Byen
----

Mye av den gamle arkitekturen er godt bevart i Papar. Et eksempel er distriktskontoret.  Foto: Uwe Aranas (2011) 
Byen Papar har 5 984 innbyggere, og ligger på de sørlige elvebankene nær utløpet til Papar-elva. Byen er kjent som et utdanningssentrum i regionen, med blant annet Institut Kemahiran Belia Negara (*National Youth Skills Institute*) og MARA Science College. Papar er et viktig stopp langs jernbanelinjen i Sabah.

Se også
-------

* Banjaran Crocker nasjonalpark

Referanser
----------

1. 1 2  Folketellingen for Sabah (2010) Arkivert 14. november 2013 hos Wayback Machine..

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Aldo Ghira** (født 4. april 1920, død 13. juli 1991) var en italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Ghira ble olympisk mester i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det italienske laget som vant vannpoloturneringen foran Ungarn og Nederland. Italia vant alle tre kampene i finalerunden, som besto av fire lag; de vant over både Belgia og Nederland med 4-2 og vant over Ungarn med 4-3 fra gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Ghira spilte alle sju kampene i OL-turneringen som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i vannpolo, Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aldo Ghira – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Aldo Ghira – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Aldo Ghira – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aldo Ghira – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aldo Ghira – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Aldo Ghira – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
Portal: Alternativ behandling

**Robert «Bob» Beck** (født 1925, død 23. juli 2002) var en amerikansk fysiker som er mest kjent for sine kontroversielle teorier om elektromedisinsk behandling.

Tidlige år
----------

Beck tok sin utdannelse ved *University of Southern California*. Under og etter annen verdenskrig arbeidet han for den amerikanske regjering med utvikling av elektroteknisk utstyr for etterretningstjenesten. Han tok senere en doktorgrad ved *Californian University*.

Elektromedisin
--------------

I 1991 publiserte Beck en artikkel i magasinet *Science New Magazine* hvor han refererte til forskning av dr. William Lyman og dr. Steven Kaali. Her ble det presentert en hypotese om at hiv-viruset kunne uskadeliggjøres ved hjelp av elektromedisinsk behandling. Da Beck ble bedt om å dokumentere denne forskningen, og det ikke fantes spor etter de påståtte arbeidene til Lyman og Kaali, konkluderte han med at legemiddelindustrien hadde satt i gang en konspirasjon for å forhindre at denne behandlingsmetoden ble gjort kjent.

Basert på dr. Kaalis patenter innen elektrobehandling av blod utviklet Beck et elektrisk apparat for rensing av blod. Apparatet ble godkjent som et apparat for vekststimulering av planter og uten planer om bruk på mennesker. Til tross for dette var det innen medisinsk behandling apparatet ble benyttet, og fortsatt er i bruk.

Becks behandlingsform ble senere påstått å kunne helbrede absolutt alle sykdommer, deriblant kreft, og metodene ble utvidet til å omfatte magnetiske pulser, kolloidert sølv og ozonisert vann. Beck mente seg stadig forfulgt av myndigheter og legemiddelbransjen. Også i Norge støttes konspirasjonsteorien om at oppdagelsene til Kaali og Beck undertrykkes bevisst.

Pseudovitenskap
---------------

Effekt av Becks behandlingsform har aldri blitt påvist gjennom vitenskapelig forskning, og hans teorier blir av de fleste fagmiljøer avvist som pseudovitenskap.

Referanser
----------

1. ↑  Das Kaali-Patent! Sieg über Krebs und Aids? Arkivert 26. juni 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Bob Beck (BB)Zapper (Silver Pulser) for killing parasites, fungus, germs, bacteria and viruses through blood electrification Arkivert 5. november 2011 hos Wayback Machine. Shanti-Village
3. ↑  What is the Best Cancer Treatment For Advanced Cancer Patients? Arkivert 18. oktober 2011 hos Wayback Machine. Natural Cancer Treatments
4. ↑  Våre produkter[*død lenke*] Puls Terapi
5. ↑  Cure for AIDS Avert