recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Portal: Alternativ behandling

**Polaritetsterapi** er en alternativ behandlingsform som ifølge utøverne går ut på å stimulere og balansere energien (livsstrømmen) i kroppen. God helse er avhengig av fri og balansert flyt av vitalenergien i kroppen som i kinesisk og ayurvedisk medisin kalles henholdsvis «chi» og «prana». Blokkering av energibanene kan angivelig forårsake ubehag, smerter og sykdom. Det finnes ikke vitenskapelig grunnlag som sannsynliggjør hypotesene om energiflyt i kroppen eller medisinsk virkning av behandlingen.

Polaritetsterapi ble utviklet av dr. Randolph Stone (1890–1981). Han var bl.a. kiropraktor og naturopat før han studerte både kinesisk og ayurvedisk (tradisjonell, indisk) medisin og utviklet polaritetsterapien. Stone kalte kroppens energimønstre for «menneskets trådløse anatomi».

I behandlingsformen inngår foruten kroppsbehandling, også yogaliknende øvelser, kosthold og positive tankemønstre. Kostholdet går ut på utrensende dietter og ensymrik, basisk mat som ikke er varmebehandlet over ca. 42°C (såkalt «levende mat»). En balanse mellom syredannende og basisk mat står sentralt.

I Norge tilbys utdannelse i behandlingsformen av Norsk Institutt for Polaritetsterapi. etablert av Unnolv Carl Anton Bjerknes (1934-2022). Polaritetsterapeuter i Norge kan godkjennes som medlemmer av NNH, Norske Naturterapeuters Hovedorganisasjon. Terapeuter kan registrere seg i det frivillige registeret for alternative terapeuter i Brønnøysund. Registrerte utøvere kan kalle seg «registrert naturterapeut MNNH» eller «registrert polaritetsterapeut MNNH».

Referanser
----------

1. ↑  Polarity Therapy: An Introduction American Polarity Therapy Association

Litteratur
----------

* Randolph Stone, *Health Building, The Concious Art of Living Well*, CRCS Publications 1985.
* Alan Siegel, *Polarity Therapy, Prism Press 1987.*
* Franklyn Sills, *The Polarity Process, Energy as Healing Art*, Element Press 1989.
* Phil Young, *Polaritetsterapiens kunst*, norsk oversettelse 1999.
* Bruce Burger, *Esoteric Anatomy, The Body as Conciousness*, North Atlantic Books 1998.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av behandlingsformen i NOU 1998:21
* Norsk Institutt for Polaritetsterapi
* Informasjon om Polaritetsterapi Arkivert 12. mai 2012 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
En restaurant i New York
**Restaurant** er avledet av det latinske verbet «restauro» som betyr «å reparere». En restauratørs jobb var å stille sulten.

Restaurant brukes ofte om større og finere spisesteder med et bredt utvalg av varme og kalde matretter og drikkevarer hvor gjestene betjenes av kelnere/servitører. En kafé har gjerne enklere meny enn det som finnes på en restaurant, men ordet kan også betegne mindre restauranter. Kafeteria er en betegnelse for en kafé med selvbetjening.

Mange restauranter har et tema basert på maten de serverer. Maten kan ha sin opprinnelse i for eksempel fransk, italiensk, thailandsk eller indisk kjøkken, eller også er menyen begrenset til en type retter som for eksempel fisk, vegetar, pizza eller biff.

Gode restauranter kan få anerkjennelse gjennom Michelinguiden, hvor etablissementet kan få tildelt opp til tre stjerner etter at Michelins inspektører har vært på uanmeldte inspeksjoner. I Norge er det fire restauranter som har fått stjerner.

Restauranten Sobrino de Botín i Madrid åpnet i 1725, og er ifølge Guinness rekordbok verdens eldste eksisterende restaurant.

Restauranttyper
---------------

### Fine restauranter

På fine restauranter bestilles og serveres delikat mat ved bordet. De har gjerne et omfattende vinkart og i noen tilfeller også egen vinkelner (sommelier). Også betjeningen forøvrig har høy profesjonell standard, både kokkene på kjøkkenet og servitørene som møter gjestene. 

### Hurtigmat-restauranter

Hurtigmat-restauranter serverer billig og hurtigt tilberedt mat som burgere, pølser, og kebab og andre retter som kan spises uten bestikk

Andre restauranttyper/spisesteder
---------------------------------

### Kafé

En kafé tilbyr varme retter og sandwicher og spesialiserer seg på kaffe.

### Kafeteria

En kafeteria serverer ferdiglaget mat som gjestene henter selv og betaler i kassen. Enkelte har likevel servering ved bordet.

### Pub

I Storbritannia og Irland finnes ennå mange pubber, som er barer med et begrenset mattilbud, men noen serverer ikke mat i det hele tatt. Pubber av denne typen finnes spredt over det meste av verden.

### Bistro

En bistro (fra russisk: hurtig) er en restaurant med billig mat i enkle omgivelser. Bistroer er populære blant turister og andre som spiser på et begrenset budsjett. 

### Diner

En *diner* er en restauranttype som er mest utbredt i USA. Det serveres tradisjonell og enkel mat til rimelige priser. 

### Taverna

En taverna har navn med latinsk opphav og er i middelhavsland en parallell til den britiske pub eller inn. De serverer mat, øl og vin og kan ha tilbud om overnatting. På norsk er kro en nærliggende betegnelse. I tidligere tider hadde skysstasjoner og gjestgiverier disse tilbudene til reisende.

Referanser
----------

1. ↑  «Ingen nye Michelin-stjerner til Norge». *NRK*. 26. februar 2015. Besøkt 5. desember 2015.
2. ↑  «Oldest restaurant». *Guinness World Records*. Besøkt 5. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
Riksrettsbygningen i Leipzig, sete for Bundesverwaltungsgericht
**Bundesverwaltungsgericht** (BVerwG) er Tysklands føderale høyesterett for offentligrettslige spørsmål, og en av Tysklands fem føderale høyesteretter. Domstolen har fra 2002 sete i Leipzig.

Historie
--------

Bundesverwaltungsgericht ble opprettet i 1952 og hadde da sete i Berlin. Fra 1953 holdt domstolen til i de tidligere lokalene til Preußischen Oberverwaltungsgericht. Avgjørelsen med hensyn til å legge domstolen til Berlin var omstridt blant de allierte som etter den andre verdenskrigen okkuperte Tyskland, fremfor alt Sovjetunionen. Dette medførte at da Tyskland igjen fikk et forsvar, ble domstolens avdeling (senat) for vernepliktsaker lagt til München. Etter flyttingen fra Berlin til Leipzig i 2002 er hele domstolen lokalisert her.

Se også
-------

* Tysklands politiske system

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Mate-URL Rediger på Wikidata

* (en) Federal Administrative Court of Germany – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Tyske føderale domstoler |
| --- |
|  | *Føderale høyesteretter* | Bundesarbeitsgericht **·** Bundesfinanzhof **·** Bundesgerichtshof **·** Bundessozialgericht **·** Bundesverwaltungsgericht **·** Fellessenatet for Tysklands føderale høyesteretter |
| Føderale spesialdomstoler | Bundespatentgericht **·** Truppendienstgerichte |
| Føderal forfatningsrett | Bundesverfassungsgericht |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Migrantoverføringer** omfatter flere typer pengeoverføringer mellom land som følge av at personer flytter fra et land til et annet. Å «sende penger hjem» har stor fordelingseffekt, samlet sett.

Migrantoverføringer av migrasjon omfatter tre typer pengeflytting mellom land

* Personer som tar sin formue, og sine pensjonsrettigheter, med seg når de flytter fra et land til et annet
* Personer som er *gjestearbeidere*, dvs at de tjener penger i et annet land enn de er (fast) bosatt
* Personer som sender penger til familie og slektninger i sitt *opphavsland*

Flere studier, både i Norge og internasjonalt har pekt på den omfattende internasjonale økonomiske fordelingseffekten av migrasjon. Slike migrantoverføringer har ikke bare en mikroøkonomisk effekt for de berørte familiene, men skaper også økt vareetterspørsel i mange deler av verden, og utgjør betydelige beløp både i globalt perspektiv, og for BNP i flere land.

Effekt
------

FN-organet IFAD har beregnet at om lag 10% av verdens befolkning er avhengig av økonomiske bidrag fra familie og slekt som er gjestearbeidere eller innvandrere i rikere land. IFAD anslår at migrantene i 2006 sendte 301 milliarder dollar tilbake til sine slektninger i *opphavslandet*. Selv om IFAD mener at deres anslag er moderat, ligger en tilsvarende beregning fra Verdensbanken 100 mrd dollar lavere.

Asia er den verdensdelen som har størst fordel av disse familiebidragene. De største mottagerlandene av migrantoverføringer var i 2006 India (24,5 mrd $), Mexico (24,2 mrd $), Kina (21 mrd $), Filippinene (14,6 mrd $) og Russland (13,7 mrd $). Både India og Kina er store økonomier hvor bidragene utgjør henholdsvis 2,7 % og 0,8 % av landenes BNP. For Filippinene utgjør pengestrømmen imidlertid hele **12 %** av BNP.
For Europas fattigste land, Moldova, utgjør migrantoverføringene 1 mrd $, tilsvarende 31 % av landets beskjedne BNP. Også i Albania og Bosnia-Hercegovina utgjør overføringene mer enn 20 % av BNP.

Et problem ved pengeoverføringene er at mange banker tar høye gebyrer for internasjonale overføringer, eller at kurerer og andre mellommenn tar ut en andel. En særlig utfordring er regioner med svakt fungerende bankvesen, som Somalia, hvor det alternative hawalasystemet har blitt mistenkt for finansiering av terrorisme.

Forbrukerrådets nettsted *finansportalen.no* har laget en oversikt over kostnadene ved ulike overføringsløsninger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Jørgen Carling. «Innvandrere prioriterer å sende penger til familien» I: *Samfunnsspeilet* nr. 6, 2004 (pdf)
2. ↑  ifad.org Arkivert 24. mai 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  e24.se
4. ↑  ifad.org Arkivert 26. mai 2008 hos Wayback Machine.
5. ↑  ifad.org Arkivert 24. mai 2008 hos Wayback Machine.
6. ↑  «finansportalen.no *Sende penger hjem*». Arkivert fra originalen 27. desember 2010. Besøkt 24. desember 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Ivan Bátory** (født 3. mai 1975 i Liptovský Mikuláš) er en slovakisk langrennsløper. Han debuterte i verdenscupen i italienske Santa Caterina i desember 1993, bare 18 år gammel. Han gikk 30 km klassisk og ble nummer 89 av 107 som fullførte, over ni minutter bak vinneren Vladimir Smirnov. Han bemerket seg for alvor i internasjonal sammenheng i 1995, da han vant sølvmedaljen på 10 km klassisk under juniorverdensmesterskapet i Gällivare.

Han har deltatt i OL ved fem anledninger (Lillehammer 1994, Nagano 1998, Salt Lake City 2002, Torino 2006 og Vancouver 2010). Den beste individuelle plasseringen er en 15.-plass på 50 km fristil fra Nagano 1998. Han har også deltatt i samtlige sju verdensmesterskap som har vært arrangert siden VM 1995 i Thunder Bay. Den sterkeste VM-plasseringen er sjetteplassen på 15 km klassisk under VM 2003 i Val di Fiemme.

Per 18. desember 2007 har Bátory gått 159 renn i verdenscupen. Hans foreløpig beste resultater er tre tredjeplasser:

* 10 km klassisk i Kiruna i november 1999
* 15 km klassisk i Davos i desember 2001
* 15 km klassisk på Beitostølen i november 2005

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen
-------------------------------------

| Sesong | Totalt | Distanse | Sprint |
| --- | --- | --- | --- |
| Poeng | Plassering | Poeng | Plassering | Poeng | Plassering |
| 1994/95 | 6 | 75. | – | – | – | - |
| 1995/96 | 32 | 47. | – | – | – | - |
| 1996/97 | 85 | 32. | 1 | 66. | 38 | 34. |
| 1997/98 | 17 | 62. | – | – | 17 | 52. |
| 1998/99 | 248 | 15. | 86 | 17. | 136 | 16. |
| 1999/2000 | 265 | 19. | 21 179 | 40. 13. | 65 | 22. |
| 2000/01 | 184 | 26. | – | – | 14 | 56. |
| 2001/02 | 197 | 21. | – | – | – | - |
| 2002/03 | 172 | 30. | – | – | 5 | 69. |
| 2003/04 | 22 | 103. | 22 | 65. | – | - |
| 2004/05 | 70 | 60. | 70 | 37. | – | - |
| 2005/06 | 92 | 60. | 92 | 37. | – | - |
| 2006/07 | 113 | 47. | 109 | 28. | – | - |
| 2007/08 | 45 | 82. | 45 | 50. | – | - |
| 2008/09 | 12 | 145. | 11 | 91. | 1 | 111. |
| 2009/10 | 13 | 147. | 13 | 96. | – | - |
| 2010/11 | 1 | 175. | 1 | 106. | – | - |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivan Bátory – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Bátory – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Bátory – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Bátory – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Mangekamp |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| VM i friidrett |
| Bronse | Oregon 2022 | Sjukamp |

**Anna Hall** (født 23. mai 2001 i Denver) er en friidrettsutøver fra USA som konkurrerer i mangekamp.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018

Hall kom på niendeplass i høydehopp under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2018. Utendørs vant hun sjukamp under Junior-USA-mesterskapet i friidrett 2018 (U20), og hun deltok i U20-VM i friidrett 2018, der hun kom på niendeplass i sjukamp.

### Sesongen 2019

Under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2019 fikk hun bronse i femkamp, med 4302 poeng. Hun vant femkamp under New Balance Indoor Nationals i mars. I juni vant hun sjukamp under Junior-USA-mesterskapet i friidrett 2019 (U20), med 5646 poeng. Hun deltok i Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett 2019, og vant der sjukampen foran Marys Patterson og Timara Chapman.

### Sesongen 2020

2020-sesongen i friidrett ble redusert på grunn av koronaviruspandemien. Hun deltok i universitetsmesterskapet Southeastern Conference Indoor Track & Field Championships, og kom der på andreplass i sjukamp bak Tyra Gittens.

### Sesongen 2021

Hun vant femkamp under Southeastern Conference Indoor Track & Field Championships, og hun kom også på andreplass i høydehopp. Hun kom på andreplass i femkamp under NCAA-mesterskapet innendørs. Utendørs kom hun på andreplass i sjukamp under Southeastern Conference Outdoor Track & Field Championships, og hun kom på sjuendeplass i høydehopp under NCAA-mesterskapet utendørs. Hun deltok i USA-mesterskapet i friidrett 2021 (US Olympic Trials), men fullførte ikke sjukampen der.

### Sesongen 2022

Hall vant femkamp under Southeastern Conference Indoor Track & Field Championships, og hun vant også femkamp under NCAA-mesterskapet innendørs. Hun vant sjukamp under USA-mesterskapet i mangekamp 2022 og under NCAA-mesterskapet utendørs. Under VM i friidrett 2022 ble hun nummer tre i sjukamp, bak Nafissatou Thiam og Anouk Vetter, med ny personlig rekord på 6755 poeng.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  World Athletics - *Anna Hall - Results*, besøkt 1. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna Hall – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Anna Hall – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Anna Hall – University of Florida
Morter og pistil
**Morter og pistill** er to redskaper som brukes sammen for å pulverisere og blande ingredienser. Morteren er en liten beholder av hardt materiale som f.eks. steingods eller porselen (til matlaging brukes fortrinnsvis granitt, marmor, eller treverk). Den har glatt, avrundet bunn og vid åpning. Pistillen er en støter, typisk av samme materiale, som brukes til å knuse og presse ingrediensene i morteren.

Apotek
------

I apotek har morter og pistill vært viktige redskaper for å tilberede medisin for den enkelte kunde. Prosedyren er viktig for å sørge for en tilstrekkelig homogen pulverblanding i medikamenter. Blandingen gjøres ved volumetrisk blanding. Volumetrisk blanding av to stoffer (hvor det ene er fyllstoff og det andre er virkestoff) vil si at man hele tiden blander to tilnærmet like volumdeler. De to delene som skal blandes legges i hver sin haug i morteren, og de to delene skal være omtrent like store (kan for eksempel tas på øyemål). Utblandingen følger en spesifikk prosedyre, og gjøres stegvis. Det er særlig viktig at de første trinnene gjøres korrekt.

Husholdningbruk
---------------

Til husholdningsbruk brukes morter og pistill primært sammen med tørkede krydder som f.eks. pepper, nellik eller muskat. I ganske mange hjem langs kysten hadde man en særskilt fiskemorter, som ble brukt til å finmale fiskekjøtt som skulle brukes til fiskemat: fiskeboller, fiskepudding og fiskekaker.

Det har også vært vanlig å bruke morter og støter til å knuse eller male opp kaffebønner etter at de var brent. Engelskmannen W. Mattiau William besøkte Norge i 1856, og i et av sine reisebrev opplyste han at dette var mer vanlig enn å bruke kaffekvern:

> «Min vert brukte en [stekepanne til å brenne kaffebønnene] ved denne anledning og helte de varme bønner i en tre mørter og knuste dem med en tre støter. Dette er den alminnelige måte for kaffemaling, og tre mørteren og støteren ser ut til å bli holdt kun i denne hensikt. (---) For hvad jeg har sett kan nu brent kaffe bli knust så fort og effektivt med støter og morter som den kan males i en liten kaffekvern.» (Avisen *Hardangeren*s oversettelse til norsk.)
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  FilMet, Universitetsbiblioteket ved OsloMet. «Volumetrisk Blanding (video)» **(norsk)**. Besøkt 16. mars 2021.
2. ↑  «Fiskemorter». *Oselias kokebok*. Aust-Agder museum og arkiv. 26. januar 2016. Besøkt 16. mars 2021. «Det er en ganske omfattende prosess å skrape fisken, men samtidig er det viktig som grunnlag for en jevn og fin farse. I Oselias oppskrift står det også at fisken skal "stødes" og til dette har hun sikkert brukt en morter, eller ganske sikkert en egen fiskemorter. | Det fantes ganske sikkert en fiskemorter i svært mange hus langs kysten vår. Her kan vi presentere et riktig prakteksemplar fra siste halvdel av 1700-tallet.»
3. ↑  «Utenlandske reiseinntrykk frå Hardanger i turisttrafikkens barndom». *Hardanger*. Ullensvang. 16. mai 1959.

Eksterne lenker
---------------

* Morter hos DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Merwede** er navnet på den nedre delen av Waal, og tidligere elven Maas frem til den ble demmet opp ved Andel i 1904 etter at Bergsche Maas hadde blitt gravd ut. Denne strekningen av Maas fikk da navnet Afgedamde Maas. Afgedamde Maas er nå knyttet til (Bergsche) Maas via kanalen Heusdensch kanaal. 

Merwede starter ved Slott Loevestein øst for Woudrichem der elvene Maas og Waal tidligere gikk sammen. Den første delen av elven, Boven-Merwede («Øvre Merwede»), danner grensen mellom provinsene Zuid-Holland og Noord-Brabant, og dessuten den historiske grensen mellom Gelre og Holland. 

Ved Gorinchem munner elven Linge og Merwede-kanalen ut i Boven-Merwede. Elven skifter navn til Beneden-Merwede («Nedre Merwede») ved Werkendam etter at kanalen Nieuwe Merwede («Nye Merwede») tar mesteparten av vannet i sørvestlig retning. Nieuwe Merwede slår seg sammen med Amer (fortsettelsen av Bergsche Maas) i Hollandsch Diep. Beneden-Merwede fortsetter til Dordrecht, der elven deler seg i elvene Noord (mot nord) og Oude Maas.

Det er mye skipstrafikk på elven, og mange skipsverft og relaterte bedrifter ligger her – hovedsakelig i Gorinchem, Hardinxveld-Giessendam og Sliedrecht. Blant de historiske byene langs elven er blant annet Gorinchem, Dordrecht og Woudrichem.

Se også
-------

* Boven-Merwede
* Beneden-Merwede
* Nieuwe Merwede
* Merwedebroen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Merwede – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Donald Thomas** (født 1. juli 1984) er en friidrettsutøver fra Bahamas som konkurrerer i høydehopp.

Thomas var basketspiller som student på Lindenwood University i Missouri. Han hadde en enorm spenst og ble utfordret til å prøve høydehopp av en friidrettstrener og han klarte 2,10 uten å ha trent høydehoppsteknikk. Hans første internasjonale stevne var under Commonwealth Games 2006 i Melbourne. Han kom på fjerdeplass med ny personrekord på 2,23.

Han ble verdensmester 2007 i Osaka med et hopp på 2,35. I høydefinalen klarte han 2,35 i sitt første forsøk, mens regjerende verdensmester svenske Stefan Holm og Martyn Bernard misslyktes i sine tre forsøk på høyden. Russiske Jaroslav Rybakov og Kyriakos Ioannou klarte begge i sitt andre forsøk. På neste høyde 2,37 rev alle ut seg og Thomas var verdensmester.

Etter hans overraskende seier i VM med dårlig høydehoppteknikk begynte han å jobbe med teknikken, men resultatene uteble og en ankelskade kom i tillegg. Først i 2010 sesongen klarte han igjen å hoppe over 2,30 m.

Thomas er Bahamas' andre verdensmester i høydehopp, den første er Troy Kemp som vant 1995. Kemp har nasjonsrekorden med 2,38.

Han vant gull i høydehopp under de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico.

VM-medaljer
-----------

* VM 2007 Japans flagg Osaka - **gull** i høydehopp

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 221630[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Donald Thomas (athlete) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Donald Thomas – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Donald Thomas – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Donald Thomas – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Donald Thomas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Donald Thomas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Donald Thomas – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Donald Thomas – Diamond League Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensmestere i høydehopp, menn |
| --- |
| 
* **1983**: Hennadij Avdjejenko
* 1987: Patrik Sjöberg
* 1991: Charles Austin
* 1993: Javier Sotomayor
* 1995: Troy Kemp
* **1997**: Javier Sotomayor
* 1999: Vjatsjeslav Voronin
* 2001: Martin Buß
* 2003: Jacques Freitag
* 2005: Jurij Krymarenko
* **2007:** Donald Thomas
* **2009:** Jaroslav Rybakov
* **2011:** Jesse Williams
* **2013:** Bohdan Bondarenko
* **2015:** Derek Drouin
* **2017:** Mutaz Essa Barshim
* **2019:** Mutaz Essa Barshim
* **2022:** Mutaz Essa Barshim
* **2023:** Gianmarco Tamberi

 |
| Menn: EM, VM, OL  • Kvinner: EM, VM, OL |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** Munzinger (sport)
 |
**Augustin Matata Ponyo** (født 1964) er en kongolesisk politiker. Han var statsminister i Den demokratiske republikken Kongo fra 2012 til 2016. 

Han studerte økonomi ved Universitetet i Lubumbashi med eksamen 1986, og fortsatte ved Universitetet i Kinshasa, der han fortsatte som vitenskapelig assistent til 1995, samtidig som han jobbet ved Kongos sentralbank. Fra 2000 til 2003 var han finansministerens rådgiver om samarbeid med internasjonale institusjoner. Dette ble videreført da han i 2003 ble generaldirektør for sentralbyrået for samarbeid (BCECO). 19. februar 2010 ble han tatt inn i Adolphe Muzitos andre regjering som finansminister. 12. februar 2012. Mens han fungerte som finansminister, ble Ponyo alvorlig skadet i en flyulykke nær byen Bukavu der to passasjerer og begge besetningsmedlemmer ble drept.

18. april 2012 ble han utpekt til statsminister av president Joseph Kabila, og 9. mai 2012 ble han godkjent som statsminister av nasjonalforsamlingen. Som statsminister beholdt han ansvaret for finansporteføljen. 14. august 2016 ble byen Beni angrepet av rebeller, og mange ble drept. Da Matata Ponyo besøkte byen 18. august ble han buet av hundrevis av mennesker. Det brøt ut voldelige protester som resulterte i at tre personer døde. Han trakk seg som statsminister for Den demokratiske republikken Kongo 14. november 2016, som en del av en avtale støttet av den afrikanske unionen om Kabilas avgang, som spesifiserte at en opposisjonsleder skulle ta stillingen som statsminister.

I 2020 ble han siktet for underslag og nepotisme i perioden han var statsminister. 15. november 2021 erklærte forfatningsdomstolen seg inhabil til å prøve Augustin Matata Ponyo og to andre tiltalte. Saken er dermed avsluttet i denne jurisdiksjonen.

Referanser
----------

1. ↑  «Congolese minister being treated in South Africa». timeslive.co.za. 14. februar 2012.
2. ↑  «Augustin Matata Ponyo». Groupe des Politologues du Congo. 3. desember 2016. Arkivert fra originalen 1. mai 2021. Besøkt 1. mai 2021.
3. ↑  «Three dead in protests after DR Congo massacre». newvision.co.ug. 18. august 2016. Archived from the original on 8. november 2020. Besøkt 1. mai 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  «DR Congo Prime Minister Matata Ponyo resigns». africanews.com. 14. november 2016.
5. ↑  «Congo's top court says it cannot try former PM for failed agro project». Reuters. 15. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Gramera*** er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende
--------

En middelsstor, spinkel, svart trebukk med gule tegninger på dekkvingene. Antennene er nokså tynne, omtrent så lange som kroppen, litt lengre hos hannen enn hos hunnen. Pronotum er klokkeformet, dekkvingene er litt avsmalnende bakover. Hver dekkvinge har en hakeformet, gul flekk i den fremre halvdelen og et gult tverrbånd i den bakre. Beina er lange, med litt fortykkede lår.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg trolig i død ved, men det synes ikke finnes noe sikker informasjon om dette. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra det nordlige India (Arunachal Pradesh).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802
						* Stammen Lepturini Latreille, 1802
							+ Slekten ***Gramera*** Holzschuh, 2017
								- *Gramera amoena* Holzschuh, 2017

Kilder
------

* Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker
---------------

* *Gramera* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Gramera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Bildegalleri Arkivert 3. desember 2018 hos Wayback Machine.
**Cecilie Berg-Hansen** (født 22. juni 1978) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.

Hun spilte for Kolbotn i 1993 da hun ble med på Oslo Kretslag. I 1994 var hun på J16-landslaget, og året etter rykket Kolbotn opp i 1. divisjon 1995. Etter 1997 for U20-landslaget, spilte hun 15 kamper for U21-landslaget fra 1998 til 2001, I 2001 ble hun nominert til årets lag av NISO. Den første av fire kamper for A-landslaget var mot Ukraina i mai 2002. Hun var i Manglerud Star ett år, men tilbake i Kolbotn og var med å vinne i NM i 2007 (sølv i 1998 og 2003). Hun vant ligaen tre ganger med Kolbotn.

Hun var hovedtrener for Vålerenga Fotball Damer 2009–13 der hun brakte laget fra 2. divisjon i 2009, vant 1. divisjon 2011 og rykket opp til Toppserien 2012. Deretter var hun i 2014 assisterende trener i Stabæk Fotball Kvinner under Øyvind Eide, var assisterende trener for Kolbotn i 2015, der hun i 2016 overtok for David Brocken som hovedtrener med Solveig Gulbrandsen som assistent. Etter en dårlig sesongstart ga hun seg som trener sommeren 2017. Fra januar 2018 var hun assistenttrener i LSK Kvinner Fotballklubb, der var hun ut 2019-sesongen.

I 2011 var hun hyppig ekspert i programmet *Fotballkveld* på TV 2. Ellers er hun lærer ved Hvam videregående skole.

Referanser
----------

1. ↑   Soccerdonna, Soccerdonna spiller-ID 9404, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Cecilie Berg-Hansen hos fotball.no.
3. ↑  *For andre år skal NISO kåre årets spiller* fra NTB den 8. november 2001.
4. ↑  Cecilie Berg-Hansen ferdig som trener i Kolbotn i Dagbladet den 1. juli 2017.
5. ↑  Ana (25. november 2019). «Takker for seg etter jubelsesongen». *LSK Kvinner*. Besøkt 6. juli 2022.
6. ↑  Cecile Berg-Hansen hos LinkedIn

Eksterne lenker
---------------

* (no) Cecilie Berg-Hansen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (de) Cecilie Berg-Hansen – Soccerdonna Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Gull | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Sølv | 2013 Sør-Koreas flagg Goyang | Kjelkehockey |
| Gull | 2012 USAs flagg Buffalo | Kjelkehockey |

**Jen Lee** (født 26. juli 1986 i Taipei) er en taiwanskfødt kjelkehockeyspiller fra USA. Han har to paralympiske gullmedaljer i kjelkehockey for USA, og ett VM-gull.

Bakgrunn
--------

Etter Terrorangrepet på USA 11. september 2001 bestemte han seg for å verve seg til militæret. Han var sersjant fram til 2015. Hans skade stammer fra en motorsykkelulykke, han amputerte den ene foten i mars 2009. Han begynte med kjelkehockey ved Brooke Army Medical Center i 2009, og debuterte for USA i 2010.

Idrettskarriere
---------------

Han deltok i World Sledge Hockey Challenge 2012, der USA vant. Han deltok også i VM i kjelkehockey 2012, der USA vant etter seier 5-1 over Sør-Korea. 

USA kom på andreplass i World Sledge Hockey Challenge 2013, der Lee deltok. De kom på andreplass i VM i kjelkehockey 2013, etter finaletap 0-1 mot Canada. Året etter deltok han på USAs lag som vant kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 2014. 

Han deltok i World Sledge Hockey Challenge 2017, der USA vant. I 2018 deltok han i Turin Para Ice Hockey International Tournament, som USA vant. Han representerte USA under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. USA vant der finalen 2-1 over Canada.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Jen Lee*, besøkt 27. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos IPC
* Profil hos Team USA
* Profil hos Team USA Hockey
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 28. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)
«Russisk-tyrkiske krig» har flere betydninger.

| Russisk-tyrkiske krig 1877–1878 |
| --- |
| Konflikt: Del av russisk-tyrkiske kriger |
| Plevnamonumentet ved Moskva |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1877 – 1878 |
| Sted | Balkan og Kaukasus |
| Resultat | Russisk seierBerlin-kongressen og Berlintraktaten |

 |
| Stridende parter |
| Det russiske keiserdømmets flagg Det russiske keiserdømmet Romanias flagg Romania  Serbias flagg Serbia  Bulgarias flagg Bulgaria Montenegros flagg Montenegro | Tyrkias flagg Det osmanske riket |

**Den russisk-tyrkiske krig** 1877–1878 hadde som bakgrunn Russlands ønske om adgang til Middelhavet og erobre Balkanhalvøya fra Det osmanske riket. I Bulgaria og Serbia så man denne krigen som innledningen til deres selvstendighet.

Denne krigen ga også kongedømmet Romania mulighet til full selvstendighet, selv om de – i motsetning til de andre landene på Balkan – ikke hadde vært en del av Det osmanske riket, var de likevel fortsatt offisielt under osmansk suzerenitet. Derfor blir krigen i rumenske historiebøker omtalt som «den rumenske selvstendighetskrigen».

Stormakter og fredsavtaler
--------------------------

Utdypende artikkel: San Stefano-traktaten

Under krigen gikk de vestlige stormaktene inn på osmansk side, fordi de ikke ønsket at Russland skulle få større makt. Sammen lyktes de med å avgrense den russiske framgangen, men krigen resulterte i langvarig uro på Balkan. Fredsavtalen ble underskrevet i San Stefano (dagens Yeşilköy ved Istanbul) 3. mars 1878 og Det osmanske riket aksepterte her Romanias, Bulgarias, Serbias og Montenegros selvstendighet. 

De øvrige europeiske stormaktene mislikte fredsavtalen fra San Stefano som russerne hadde diktert overfor tyrkerne, da de fryktet at den kunne føre til at russerne fikk for stor innflytelse i området. Østerrike-Ungarn inviterte derfor til en kongress i Berlin i juni 1878, under ledelse av den prøyssiske lederen Otto von Bismarck. Kongressen kom fram til Traktaten i Berlin, 1878 og bestemmelsene i denne traktaten satte til side fredsavtalen fra San Stefano.

Referanser
----------

1. ↑  «Războiul de independenţă». *www.historia.ro* **(rumensk)**. Besøkt 19. juni 2020.

| * v
* d
* r
Russisk-tyrkiske kriger |
| --- |
| 
* 1568–1570
* 1676–1681
* 1686–1700
* 1710–1711
* 1736–1739
* 1768–1774
* 1787–1792
* 1806–1812
* 1828–1829
* Krimkrigen 1853–1856
* 1877–1878
* Kampene i Kaukasus under første verdenskrig

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Japanocorus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen blomsterbukker i familien trebukker (Cerambycidae). Larvene lever under barken på døde trær.

Utseende
--------

En middelsstor, slank, svart trebukk, pronotum med gule kanter, dekkvingene med blålig metallglans. Antennene er tynne, litt kortere enn kroppen. Pronotum er sekskantet med en skarp tann på hver side, kullsvart i midten, men gult langs kanten. Dekkvingene er litt innsnevrede i midten, tett og kraftig punkterte. Beina er svarte, nokså lange, lårene litt fortykkede, leggene gulaktige.

Levevis
-------

De fleste av artene har larver som utvikler seg under barken på nylig døde trær. Fordi utviklingstiden gjerne er forholdsvis kort kan de også gjøre seg nytte av nyfelt tømmer. De voksne billene er livlige dyr som løper raskt og gjerne flyr i solskinn om våren. De besøker av og til blomster. Når billene blir forstyrret, strekker de forkroppen skrått oppover, de kan da virke nesten aggressive, men er helt harmløse for mennesker.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Sakhalin og Japan.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802 – 120 arter i Europa
						* Stammen Rhagiini Kirby, 1837
							+ Slekten ***Japanocorus*** Danilevsky, 2012
								- *Japanocorus caeruleipennis* (Bates, 1873)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Japanocorus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Japanocorus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Japanocorus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Japanocorus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Katalog med utbredelsesdata, palearktiske arter Arkivert 3. desember 2018 hos Wayback Machine.
**Leidse Rijn**, tidligere **Leidse vaart**, («Leidens Rijn») er en kanal i provinsen Utrecht i Nederland.

Den ble gravd ut i middelalderen, da meanderløpet til den gamle Rhinen ble fylt med avleiringer.

Leidse Rijn er 13 km lang. Langs Leidse Rijn ligger De Meern og Harmelen. Mens den fremdeles er i byen Utrecht krysser Leidse Rijn Merwede-kanalen og Amsterdam-Rhinen-kanalen.

Den er fortsettelsen av Kromme Rijn fra vollgravsystemet rundt Utrecht. Kanalen går til Harmelen der den fortsetter som Oude Rijn, som munner ut i Nordsjøen ved Katwijk.

Historie
--------

Siden begynnelsen av vår æra har det gamle løpet til Rhinen mellom Utrecht og Harmelen blitt stadig vanskeligere å manøvrere i. Byggingen av en demning i Kromme Rijn i 1122 førte til at den gamle Rhinen ble fylt med avleiringer, særlig nedenfor Utrecht siden den der har et meanderløp i svært flatt terreng.

Allerede tidlig i middelalderen (ca. år 700) ble det gravd en kanal fra Utrecht til Vleuten. Da strekningen Vleuten-Harmelen etterhvert ble for smal og slyngete ble kanalen *Oude Rijn* (Harmelen-Utrecht) gravd ut i 1381.

Som en følge av byutviklingsplanene til borgermesteren i Utrecht, Hendrick Moreelse, ble Leidse Rijn gravd ut mellom 1662–1665. Denne ble koblet til Oude Rijn-kanalen der denne gjør en sving mot nordøst. Ved stedet der den nye kanalen går over i Oude Rijn bygde jonker Everard Meyster et landsted kalt Oog in Al.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leidse Rijn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tone Hellesund** (fød 1967) er en norsk etnolog som har forsket innenfor tema som kulturelle perspektiver på kjønn, herunder seksualitet og intimitet, i nåtid og fortid. Hun har vist særlig interesse for ikke-normative liv.

Hellesund er ansatt som professor i kulturvitenskap ved Institutt for arkeologi, historie, kultur- og religionsvitenskap ved Universitetet i Bergen.

Hun har studert sosiologi, historie og etnologi i Bergen, Trondheim og USA. Hun har gjennom sin utdanning og yrkeskarriere befattet seg med forhold som modernitetens kulturhistorie med særlig vekt på kjønn, seksualitet, kropp, enslighet/ugifte og kvinner. Hun tok hovedfag i etnologi i 1995 og arbeidet som fagkonsulent ved Norsk Folkemuseum før hun i 1997 begynte på det fireårige doktorgradsprosjektet *Den norske peppermø – om kulturell konstituering av kjønn og organisering av enslighet*. Hun fikk derfra graden dr.art.

I 2003 ble hun tildelt Meltzers formidlingspris. Hun fikk utmerkelsen for måten hun formidlet innsikter fra doktoravhandlingen sin.

Hun har utgitt boka *Kapitler fra singellivets historie* (2003), og vært medforfatter i *Norsk homoforskning* (2001).

Referanser
----------

1. ↑   Bergens Tidende, utgitt 13. april 2017, besøkt 20. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dag og Tid, utgitt 30. januar 2009, besøkt 30. juni 2021, «Men eg skulle ønskt at det var ei like nøytral opplysning som at eg er fødd i Molde»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Tone Hellesund». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 20. juni 2021.
4. ↑  Meltzerfondets pris for fremragende forskningsformidling – prisvinnere Arkivert 8. oktober 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav **·** CRIStin **·** ResearchGate
 |
**Jomfru Marias himmefart**, maleri av Tizian (1516–1518)
**Jomfru Marias opptagelse i himmelen**, latin *Assumptio Mariae (in coelis)*, også kalt **jomfru Marias himmelfart**. 

Ifølge en tidlig katolsk, ortodoks, orientalsk-ortodoks og delvis anglikansk oppfattelse ble jomfru Maria tatt opp til himmelen med kropp og sjel. Dette blir feiret på samme dag både i øst- og vestkirken, nemlig 15. august, men det ble katolsk dogme først 1. november 1950, da Pius XII uttalte seg *ex cathedra* i sammenheng med den apostoliske konstitusjonen *Munificentissimus Deus*. I den ortodokse kirken kalles høytiden **hensovnelsen** (gresk: κοίμησις).

Den 15. august var i katolsk tid også en viktig merkedag i Norden og dagen har et eget tegn på primstaven, som er et innrammet kors. På denne dagen ba folk til jomfru Maria om at det ikke skulle bli uår. Dagen het *Marias himmelfart*.

Oppfattelsen av Marias himmelfart deles ikke av de protestantiske kirker, da disse hevder dette ikke har bibelsk belegg.

15. august er derfor en offentlig helligdag i en rekke land, som Kroatia, Belgia, Chile, Colombia, Ecuador, Frankrike, Hellas, Italia, Libanon, Litauen, Malta, Mauritius, Polen, Portugal, Senegal, Slovenia, Spania, Tyskland (kun Saarland og Bayern) og Østerrike. Den ortodokse kirke følger juliansk kalender og feirer dagen 28. august.

Se også
-------

* Kristi himmelfart
* Ferragosto, italiensk og polsk høytidsdag 15. august

Eksterne lenker
---------------

* (en) Assumption of Mary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Katolsk.no
* Den gyldne legenden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Asker kulturhus** er et kommunalt kulturhus i Asker sentrum i Asker kommune. Kulturhuset ble først åpnet i 1982, og gjenåpnet høsten 2004 etter en omfattende ombygning og utvidelse. 

Bygget har seks etasjer, med glassfasade ut mot torget Bakerløkka. Asker bibliotek holder til i første etasje ut mot Bakerløkka, mens Asker kino holder til i underetasjen. Kulturhuset har tre saler med inngang fra andre etasje: Teatersalen med 509 plasser, Multisalen med 236 plasser og Radar scene med 150 ståplasser. I andre etasje er det også utstillingslokaler. Asker kulturskole, som holder til like nord for Asker sentrum, benytter i ulike sammenhenger kulturhusets lokaler.

Bygget huser kontorer og møterom for kulturhusets administrasjon samt forskjellige enheter i tredje, fjerde og femte etasje. I toppetasjen er det festlokaler til utleie, og næringslokaler. På gateplan ut mot handlegaten Strøket ligger en italiensk restaurant. Asker kulturhus har dessuten et seniorsenter for de over 67 år og kulturverksted for unge mellom 13 og 20. 

Skulpturen «Don’t be a Stranger» av Irene Nordli ble avduket høsten 2006 som del av kulturhusets utsmykning. Denne populære skulpturen ruver ved hovedinngangen fra Bakerløkka.

Kulturhuset ble presentert i arkitekturtidsskriftet Byggekunst nr. 7, 2005.

Referanser
----------

1. ↑  «Utleie > Scener». askerkulturhus.no. Besøkt 22. juni 2022.
2. ↑  «Skaper debatt: Er disse vakre eller stygge?». budstikka.no. 29. juli 2015. Besøkt 22. juni 2022.
3. ↑  «Asker kulturhus». arkitektur-n.no. 28. februar 2017. Arkivert fra originalen 13. august 2022. Besøkt 22. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Presentasjon av kulturhuset på arkitektens nettsted
* Visuell presentasjon av skulpturen «Don’t be a Stranger» på kunstnerens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Denne artikkelen tar for seg "referanseområde" som begrep for medisinske blodprøver.

---

**Referanseområde** for et prøvesvar er det svarintervallet som 95 % av den friske befolkningen kommer innenfor dersom de testes. Det innebærer at selv blant friske personer vil 1 av 20 personer havne utenfor referanseområdet, uten at dette betyr at personen er syk. Likeledes kan en syk person havne innenfor referanseområdet.

Det er vanskelig å oppgi universelle referanseområder for ulike tester fordi disse vil variere mellom ulike metoder ved ulike laboratorier. De fleste sykehuslaboratorier i Norge har sine egne referanseområder som de bruker. Det arbeides med å standardisere de fleste metodene slik at referanseområdene ved ulike laboratorier skal bli mest mulig like.

Eksterne lenker
---------------

Det er utviklet laboratoriehåndbøker ved flere anerkjente laboratorier som oppgir referanseverdier som de forholdet seg til. To eksempler på dette er:

* Laboratoriehåndbok for Universitetssykehuset i Nord-Norge Arkivert 4. desember 2011 hos Wayback Machine. – Referanseverdier (pdf-fil)
* Oslo universitetssykehus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for New ZealandNew Zealand New Zealand |
| Oseaniamesterskapet i friidrett |
| Gull | Mackay 2022 | 400 m |
| Gull | Mackay 2022 | 4x400 m |

**Rosie Elliott** (født 6. november 1997 i Christchurch) er en newzealandsk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer i sprintløp. Hennes fremste internasjonale meritt er gull på 400 meter under Oseaniamesterskapet i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

Elliott ble nummer ni i høydehopp under det newzealandske U18-mesterskapet i friidrett 2012, og hun ble nummer fire året etter. Under det newzealandske U18-mesterskapet i 2014 ble hun nummer sju i høydehopp og på 100 meter og 200 meter, og under det newzealandske mesterskapet 2014 fikk hun sølv på 4 x 100 meter stafett. Hun deltok i det newzealandske U20-mesterskapet i 2015, og ble der nummer tre på 200 meter og i høydehopp, og hun ble nummer fem på 100 meter.

Hun konkurrerte lite i 2016, 2017 og 2018, men i 2019 deltok hun i det newzealandske mesterskapet i friidrett, der hun fikk sølv på 4 x 100 meter stafett. Hun fikk sølv på 100 meter, 200 meter og 4 x 100 meter stafett under det newzealandske mesterskapet i friidrett i 2020, og i 2021 ble hun nummer åtte på 100 meter i det nasjonale mesterskapet. I 2022 ble hun nasjonal mester på 400 meter, og hun fikk sølv på 200 meter. Hun ble tatt ut til å delta i Oseaniamesterskapet i friidrett 2022, der hun vant 400 meter, og hun deltok også på New Zealands stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett. Hun deltok også i VM i friidrett 2022, men ble slått ut i forsøksheatet der. Under det newzealandske mesterskapet i friidrett fikk hun gull på 400 meter og sølv på 100 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Athletics New Zealand - *Rocket Rosie’s Dramatic Rise*, besøkt 21. mars 2023.
2. 1 2  World Athletics - *Rosie Elliott - Results*, besøkt 20. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rosie Elliott – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Athletics New Zealand
**Johann Theodor van der Noot**, eller på fransk **Jean Théodore van der Noot** (født 6. august 1769 i Luxembourg i hertugdømmet Luxembourg, død 19. april 1843 i Luxembourg i storhertugdømmet Luxembourg) var en katolsk prelat og første apostoliske administrator (1833–1840) henholdsvis vikar (1840–1841) av Luxembourg.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Van der Noot fullførte filosofistudier ved Universitetet i Leuven.

Etter at hertugdømmet Luxembourg var havnet i den franske revolusjons makt, og van der Noot hadde vegret seg mot å anerkjenne sivilkonstitusjonen for kleresiet  var trusselen for deportasjon overhengende. Han flyktet da i 1797 til Trier.

### Prest

Samme året, i 1797, ble han presteviet for erkebispedømmet Trier.

I 1798 vendte Johann Theodor van der Noot tilbake til Luxembourg, der han holdt seg i skjul i to år. Etter konkordatet av 1801 kunne han virke som sogneprest, blant annet i Bettemburg, og i Itzig som var en del av Hesperingen.

### Apostolisk administrator i Luxembourg

Den 25. desember 1833 ble han utnevnt til apostolisk administrator av Luxembourgs, og kunne da utøve myndighet over de områder sør i landet som stod under nederlandsk kontroll. Områdene som ved den belgiske revolusjon var havnet under det uavhengige Belgia, var understilt bispedømmet Namur.

### Apostolisk vikar av Luxembourg

Da den nye luxemburgske stat ble til i 1839, ble kirken der egensdtendig i 1840 ved opprettelsen av det apostoliske vikariat Luxembourg, som ble utskilt fra bispedømmet Namur. Johann Theodor van der Noot ble i pakt med Londontraktaten av 1839 utnevnt til den første apostoliske vikar for hele storhertugdømmet Luxembourg. Han ble ikke bispeviet. 

Han innehadde dette embedet frem til sin emeritering den 20. februar 1842; Johann Theodor Laurent ble hans etterfølger.

Litteratur
----------

* Malget, Jean: *»Ein einfacher und schlichter Priester«. Vor 150 Jahren starb Johann-Theodor Van der Noot, Apostolischer Vikar für Luxemburg.* In: Die Warte, 13/1659, 22. april 1993, s. 1.
* Neyen, Auguste: *Biographie Luxembourgeoise. Histoire des hommes distingués originaires de ce pays considéré à l'époque de sa plus grande étendue ou qui se sont rendus remarquables pendant le séjour qu'ils y ont fait.* Tome 2. P. Bruck, Luxembourg 1861, s. 186–188.
* Georges Hellinghausen: *Kleine Diözesangeschichte Luxemburgs*. Aschendorff Verlag, Münster 2020. ISBN 978-3-402-24666-5

Referanser
----------

1. ↑   www.bbkl.de[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Johann Theodor van der Noot i Biographie Nationale de Belgique (1938)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |