recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kjersti Fjeldstad** (født 20. mai 1952) er en norsk skuespiller. 

Hun studerte scenografi ved *Academie Mozarteum* i Salzburg i fire år. Derpå fikk hun jobb i Oslo hos Det norske teatret og var fra 1977 med i teatergruppen «Livets Mangfold». Hun var også i Lattergalen teater og i Virusgruppa. På 80-tallet oversatte hun den danske forfatter Karin Lützen, sin bok *Hva hjertet begjærer*. I 1993 var hun i scenografi såvel som roller, blant annet Gro Harlem Brundtland i oppsetningen *Grugg i systemet* på Lattergalen ved Scene Ludvik.

Hun har blant annet vært med i *Den unge Fleksnes*, *Knerten*, *ORPS* og *Mot i brøstet*. Hun hadde også stemme til Roz fra *Monsterbedriften*. Fjeldstad har også medvirket i Borettslaget. Fra omkring 2000 har hun også vært stemmespråkspiller for Det norske tegnspråkteater (*Teater Manu*). Her ga hun stemme til om lag tyve karakterer i *Pinocchio* (tekst skrevet og tilpasset av Klaus Hagerup) og ble for dette nominert i 2009 til Heddaprisen.

Hun er datter av skuespiller Jack Fjeldstad (1915–2000).

Referanser
----------

1. 1 2  Helge Herland, *Skuespilleren bak mikrofonen[*død lenke*]* i Teater Manu/De Døves Tidsskrift den 24. april 2014.
2. ↑  *Kjersti Fjeldstad 60 år* i Stavanger Aftenblad den 21. mai 2012.
3. ↑  Bodil Fuhr, *Kjærlighet mellom kvinner* i Aftenposten den 18. mai 1987.
4. ↑  Anne Lise Stafne, *Lattergal og kroppsfiksert* i Aftenposten den 23. august 1993.
5. ↑  Synne Skouen, *Dobbel nytelse* i Aftenposten den 5. desember 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjersti Fjeldstad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Kjersti Fjeldstad hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) Kjersti Fjeldstad hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Kjersti Fjeldstad på Filmdatabasen Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Senja nikkelverk. Illustrasjon fra *Verdens Gang* av Waldemar Waldor, 1883.
**Hamn** er et gammelt handelssted og et populært turistmål på øya Senja i Troms og Finnmark. Stedet har en karakteristisk beliggenhet ut mot havgapet og innenfor Bergsfjordens skjærgård. Fylkesvei 86 passerer Hamn. Like vest for stedet ligger Senjens Nikkelverk og noen kilometer østover, på Finnsæter, ligger Senjatrollet og Finnsæter kapell.

Hamns hovedbygning, samt flere av de gamle rorbuene, ble totalskadet av brann i september 2005. Ikke lenge etter startet arbeidet med å gjenreisningen, og en storstilt satsing ble igangsatt for å få stedet på fote igjen. I januar 2007 ødela nok en brann flere rorbuer.

Hamn grunnkrets
---------------

Hamn er også en grunnkrets i Senja kommune, som omfatter området langs den ytterste, sørvestlige del av Bergsfjorden, skjærgården innbefattet. Hamn grenser i øst til Strømsnes, og over fjorden i nordøst ligger Bøvær. I sør har grunnkretsen grense mot Torsken sogn og i vest ligger Norskehavet. Areal: 19,2 km². Grunnkretsen fikk folketallet mer enn doblet i løpet av 2008, med økning fra 17 til 36 innbyggere. I 2022 var folketallet 26.[]

Innbyggertall:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 15 | 14 | 26 | 20 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Dronning Elizabeth-øyene med Sverdrupøyene markert med rødt.
**Sverdrupøyene** er en gruppe øyer på vestsiden av Ellesmereøya og utgjør en mindre del av den canadiske øygruppen Dronning Elizabeth-øyene lengst nord i Canada. De største øyene er Axel Heibergs land, Ellef Ringnes' øy og Amund Ringnes' øy. Øyene er ubebodde, bortsett fra en værstasjon på Ellef Ringnes' øy. Administrativt hører øygruppen til Nunavut-området.

Øyene ble gitt navn av den norske oppdageren Otto Sverdrup, som på den andre store ekspedisjonen med polarskuta Fram kartla dette arktiske området i årene 1898 - 1902. Øyene var tidligere kjent og periodevis besøkt av inuitter. På vegne av Norge gjorde Sverdrup offisielt krav på de tre øyene Ellef Ringnes' øy, Amund Ringnes' øy og Axel Heibergs land i 1928. Norske myndigheter viste til å begynne med liten interesse for de tre ugjestmilde øyene og ville først og fremst bruke kravet som en brekkstang i forhandlingene om andre polarområder. 

I april 1929 ga norske myndigheter Sverdrup beskjed om at han kunne starte forhandlinger med Canada om en personlig kompensasjon for å frafalle kravet om øyene. 5. november 1930 anerkjente Norge Canadas rett til Sverdrupøyene. Bare 14 dager senere anerkjente Storbritannia Norges rett til Jan Mayen. At Norge ikke sto hardere på kravet om å beholde øyene skuffet Otto Sverdrup stort. 

Det canadiske parlamentet betalte til slutt 67 000 dollar for Sverdrups dagbøker og kart. Pengene var også betaling for arbeidet Sverdrup hadde utført i forbindelse med ekspedisjonen. Dagbøkene ble senere tilbakeført til Sverdrups familie, men kartet er sporløst forsvunnet.

Eksterne lenker
---------------

* Detaljert kart Arkivert 5. januar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Islandsbotn
**Islandsbotn** er et område, idrettsanlegg og veikryss like vest for tettstedet Silsand i Senja kommune, Troms og Finnmark. Islandsbotn ligger innerst i Laksfjorden på Senja midt mellom boligområdene Laukhella og Vasshaug.

**Islandsbotn** er også et idrettsanlegg tilhørende fotballklubben FK Senja. Islandsbotn har to kunstgressbaner i full størrelse, i tillegg til klubbhus og tribune med ca. 250 sitteplasser. Den nyeste kunstgressbanen, som sto klar i 2007, er FK Senjas hjemmebane, og fikk foran sesongen 2008 navnet **Senja stadion**. Islandsbotn er hvert år arena for *Midnattsol Cup*, en stor fotballturnering for aldersbestemte lag, med FK Senja som arrangør.

Veikryss
860Fylkesvei 860 mot Stonglandseidet tar av fra 86Fylkesvei 86 mellom Målselv og Torsken.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Islandsbotn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
*For andre med samme navn, se Clay Allison.*

**Clay Allison** (1840–1887) var en sørstatssoldat og revolvermann fra Tennessee, USA.

Liv og virke
------------

Robert Clay Allison, kjent som «Clay», var fjerdemann av ni barn. Hans foreldre var John og Nancy (Lemmond) Allison. Faren hans var en presbyteriansk prest, som også holdt husdyr. Han døde da Clay var fem år. 

Allison arbeidet på familiens gård nær Waynesboro i Tennessee til han var 21 år. Da den amerikanske borgerkrigen brøt ut, gikk han med på sørstatenes side 15. oktober 1861 som soldat i Tennessee Light Artillery Division. Den 15. januar 1862 fikk han avskjed fra hæren på medisinsk grunnlag. Samme år ble hans bror Monroe ettersøkt som desertør.

Den 22. september 1862 ble han allikevel medlem av 9. Tennessee Cavalry, der han forble resten av krigen, under kommando av General Nathan Bedford Forrest. 4. mai 1865 overgav kompaniet hans seg ved Gainesville i Alabama. 

Han var krigsfange noen dager inntil krigen sluttet 10. mai 1865.

Romanfigur
----------

Kjell Hallbing og andre norske forfattere har skrevet en serie romaner om en fiktiv versjon av Clay Allison, i en genre kalt «sexy western». Romanfiguren er løselig basert på den ekte personens liv.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Robert Clay Allison, Find a Grave-ID 7940776, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Clay Allison, SNAC Ark-ID w60c54dj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Willy b.: *Vakre damer og hett blod : Den norske pocketbokas historie 1949-1994*, Bladkompaniet (1994), s. 105-106

Litteratur
----------

* Bill O’Neal: *Billy the Kid und seine Brüder*. Oesch Verlag AG. Zürich, 1997. ISBN 3-596-14366-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Vaygatsj** eller **Vajgatsjøya** (russisk: Вайгач) er ei øy i Russland, beliggende mellom Petsjorahavet i vest og Karahavet i øst. Vajgatsj er i nord skilt fra Novaja Semlja av Karastredet og fra Jugorskijhalvøya i sør av Jugorskijsundet. Øya hører administrativt under det autonome området Nenetsia i Arkhangelsk oblast.

Geografi
--------

Vajgatsjøya har et areal på 3 383 km², og er rundt 100 km lang og 45 km bred. Det høyeste punktet ligger på 170 moh. Gjennomsnittstemperaturen i februar er på -20°С og i juni +5°С.

Landskapet på Vajgatsj består for det meste av tundra. Det finnes mange mindre elver på 20–40 km, myrområder og små innsjøer på øya. Lave åsrygger går på langs av øya, og ved kysten finnes stedvis lave klipper. Øya består hovedsakelig av kalkstein, men også leirskifer og sandstein. En stor del av øya er hevet over havflaten først etter istiden, og hevede strandlinjer forekommer hyppig. Berggrunnen er sterkt isskurt, men dette skyldes sannsynligvis havis, og ikke isbreer. Det finnes tre bosetninger på øya: Vajgatsj, Dolgaja Guba og Varnek.

Plante- og dyreliv
------------------

Det finnes rikelig med gress, mose og arktiske blomstrende planter, men ingen trær, med unntak av en og annen musøre. Det er ikke mange dyr på øya, men rødrev og lemen kan iblant ses. Det er imidlertid et svært tallrikt fugleliv, og mange arter av ender og vadefugler etc. finnes på myrene og innsjøene. I havområdene rundt øya finnes mange sjøpattedyr, så som hvalross, seler og truete arter av hval.

I 2007 godkjente World Wide Fund for Nature (WWF) og den russiske regjeringen opprettelsen av et naturreservat på Vajgatsjøya.

Etnografi
---------

Navnet på øya kommer fra et nenetsisk ord som omtrentlig betyr «kyst av grus». Fram til 1800-tallet var øya et viktig hellig sted for nenetserne. Det fantes flerhodede treidoler malt med blod fra hellige dyr, primært rein. Enkelte av offerhaugene deres, som bestod av rekved, reinhorn og skaller av bjørner og hjort, har blitt observert av reisende. Selv om de er omvendt til kristendommen er fremdeles haugene omgitt med betydelig overtro blant nenetserne.

Eksterne lenker
---------------

* Vaigach – The 'Easter Island of the Arctic'

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Democratic Socialists of America (DSA)** er en amerikansk demokratisk sosialistisk organisasjon, stiftet i 1982. DSA er den største sosialistiske organisationen i USA. Organisasjonen er ikke et politisk parti, men flere av medlemmene er tilknyttet Det demokratiske parti (USA), inkludert senator Bernie Sanders, kongressrepresentantene Alexandria Ocasio-Cortez, Rashida Tlaib og Cori Bush, samt filosofen Cornel West. De står for en politikk som ligger til venstre for hovedstrømningene i partiet.

Organisasjonen ble stiftet i 1982 med Michael Harrington og forfatteren Barbara Ehrenreich som ledere. Organisasjonen er liten, men økte i oppslutning ved presidentvalget i USA i 2016.

Innenfor rammen av organisasjonen, rommer den et bredt spekter av politiske ideologier, fra sosialdemokrati til frihetlig sosialisme og kommunisme.

*Young Democratic Socialists of America (YDSA)* er organisasjonens ungdoms- og studentavdeling.

Fram till 2017 var DSA medlem av Sosialistinternasjonalen, men meldte seg ut i protest mot at Sosialistinternasjonalen i for stor grad aksepterte nyliberal økonomisk politikk.

Referanser
----------

1. ↑  «The Kids Are All Red: Socialism Rises Again in the Age of Trump». *Philadelphia Magazine* **(engelsk)**.
2. ↑  Nyheter, SVT (27. juni 2018). *SVT Nyheter* **(svensk)** .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. november 2018. Besøkt 18. juli 2019.
4. ↑  Caucus, DSA Communist. «DSA Communist Caucus: Our Statement». *DSA Communist Caucus*. Besøkt 27. juni 2018.
5. ↑  «Young Democratic Socialists of America». DSAs ungdomsorganisasjon (offisielt nettsted).
6. ↑  Ferre, Juan Cruz. *Left Voice* **(engelsk)** .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** NKC
 |
**Naturskyddsföreningen** (*Svenska Naturskyddsföreningen*, SNF) er en forening i Sverige som arbeider med natur- og miljøsaker. Foreningen er oppdelt i 24 "länsförbund" (fylkesforbund) og 275 kommunekretser.
Totalt har foreningen 184 000 medlemmer.

Foreningen ble stiftet i 1909 av et antall professorer og andre naturinteresserte, og feiret 100-årsjubileum i 2009.
Blant grunnleggerne var Rutger Sernander, som hadde en ledende posisjon i foreningen frem til han døde i 1944. Forfatteren Sten Selander var leder for foreningen i mange år. 

I den første tiden arbeidet man mest med å frede ulike naturområder og truede arter. I takt med at nye miljøproblemer fikk oppmerksomhet, har foreningens virksomhet endret seg. Naturskyddsföreningen har vært en viktig bidragsyter til det moderne miljølovverket i Sverige, samt etableringen av Naturvårdsverket.[]

I dag arbeider Naturskyddsföreningen med å styrke folks interesse for, og kjærlighet til, naturen - parallelt med politisk påvirking og en bred internasjonal virksomhet. Foreningen samarbeider med andre miljøorganisasjoner i EU, i tillegg til ulike partnersamarbeid med miljøorganisasjoner med støtte fra SIDA.[]

En viktig del av virksomheten er å bidra til økt forbrukermakt slik at produsenter og handelsaktører påvirkes til å ta et større miljøansvar. Organisasjonen står blant annet bak «Miljövänliga Veckan» som hvert år arrangeres i uke 40, samt miljømerkingen «Bra Miljöval» og «Naturens Bästa».[]

Naturskyddsföreningens symbol er en vandrefalk, en av de artene som er sterkt påvirket av miljøgifter og som foreningen har bidratt til å redde i Sverige[] gjennom blant annet overvåkning og avlsvirksomhet. Fältbiologerna, en frittstående ungdomsorganisasjon tilknyttet Naturskyddsföreningen, ble stiftet i 1947.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ideell förening med kraft att förändra». Naturskyddsföreningen. 2. september 2009. Besøkt 14. februar 2010.
2. ↑  «Om oss». Naturskyddsföreningen. 27. april 2009. Arkivert fra originalen 20. august 2010. Besøkt 14. februar 2010.
3. ↑  «Nu firar vi 100 år hela året». Naturskyddsföreningen. 10. juni 2009. Arkivert fra originalen 19. august 2010. Besøkt 14. februar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Naturskyddsföreningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Nord-Troms videregående skole** (nordsamisk: **Davvi-Romssa joatkkaskuvla**) er en offentlig videregående skole i Troms. Skolen ble opprettet 1. august 2011 gjennom en sammenslåing av Skjervøy videregående skole og Nordreisa videregående skole. Den betjener deler av Nord-Troms-regionen, nærmere bestemt kommunene Kåfjord, Skjervøy, Nordreisa og Kvænangen.

Skolested Nordreisa
-------------------

Skolested Nordreisa ligger i kommunesenteret Storslett i Nordreisa kommune. Skolen ble etablert som **Nordreisa videregående skole** (nordsamisk: **Ráisa joatkkaskuvla**) i 1975. Den har en særidrettslinje for langrenn og skiskyting, etablert i 1984, og den eneste av sitt slag i Nord-Norge. Det er et av fire offisielle *skigymnas* som er godkjent av Norges Idrettsforbund og har et kurstilbud som går over 4 år som fører til generell studiekompetanse.

Nordreisa vgs tilbød finsk som fag allerede i 1977, mens undervisning i samisk kom i gang i 1988 med samiske lærere. Den første tida var det en til to grupper som tok samisk som fremmedspråk. Det ble også arrangert kveldskurs for voksne. Fra 1984 fikk skolen skilinje, og flere elever fra Finnmark søkte seg til Nordreisa. Kautokeino og Tana hadde flere elever ved skolen og disse hadde samisk som morsmål og ønsket at undervisningen også skulle foregå på samisk. Skolen etablerte egen fagseksjon for samisk.

Skolested Skjervøy
------------------

Skolested Skjervøy ligger i kommunesenteret Skjervøy i Skjervøy kommune. Skolen ble etablert i 1975 som en filial under daværende Nordreisa videregående skole, før den ble selvstendig i 1977 under navnet **Skjervøy videregående skole** (nordsamisk: **Skiervvá joatkkaskuvla**). I 1990 sto et nytt bygg ferdig.

Skolen har vært den minste videregående skolen i fylket, men beliggenheten sentralt på øya, innerst Vågen på Skjervøy legger til rette for et tett samarbeid med lokalt næringsliv. Elevene får derfor variert praksis og oppdatert opplæring i bedriftene.

Rektorer
--------

* 2023-: Irene Alma Lønne
* -2023: Olaug Bergset

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Nord-Troms videregående skole». Troms fylkeskommune. Arkivert fra originalen 25. september 2014. Besøkt 6. mai 2015.
2. 1 2  «Skolens historie». Troms og Finnmark fylkeskommune. Besøkt 12. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Videregående skoler i Troms og Finnmark |
| --- |
| Tromsø: | 
* Tromsdalen vgs
* Breivang vgs
* Ishavsbyen vgs
	+ Breivika
	+ Rambergan
* Kongsbakken vgs
* Kvaløya vgs
* Norsk Privatgymnas
* NTG Tromsø

 |  |
| Harstad: | 
* Stangnes Rå vgs
* Heggen vgs
* Harstad tekniske fagskole

 |
| Lenvik: | 
* Senja vgs
	+ Gibostad
	+ Finnfjordbotn
* Nordborg vgs

 |
| Målselv: | 
* Bardufoss Høgtun vgs

 |
| Balsfjord: | 
* Nordkjosbotn vgs

 |
| Kvæfjord: | 
* Rå vgs

 |
| Nordreisa: | 
* Nord-Troms vgs

 |
| Salangen: | 
* Sjøvegan vgs

 |
| Skjervøy: | 
* Nord-Troms vgs

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Gustav Magnar Witzøe** (født 8. februar 1993 på Frøya i Trøndelag) er norsk bedriftseier i sjømatnæringen. Han er arving av fiskeoppdrettsselskapet SalMar.

Biografi
--------

Han er sønn av den norske industrigründeren Gustav Witzøe.

Mot slutten av 2011 ble alle B-aksjene i familieselskapet Kverva overført til Gustav Magnar Witzøe, noe som på den tiden gjorde han til Norges yngste milliardær. Han hadde ifølge skattelistene en formue på 20 milliarder kroner i 2019.

Som 19-åring satt Witzøe i fengsel i to uker for ha kjørt i 116 kilometer i timen i 60-sonen.

6. juli 2023 fortalte han at han var nær å flytte til Sveits av skatteårsaker, men hadde ombestemt seg.

Referanser
----------

1. ↑  Landre, John Thomas Aarø, Even. «Gustav Witzøe (20) er god for 5 milliarder kroner». Besøkt 4. september 2016.
2. ↑  «Gustav Magnar Witzøe er Norges rikeste - rykker forbi Røkke». *e24.no*. Besøkt 8. desember 2020.
3. ↑  Hage (o\_hage), Øystein (8. mars 2019). «Witzøe jr. snakker om lakse-pengene og fengselstraffen». *Fiskeribladet | Nyheter om fiskeri og havbruk* **(engelsk)**. Besøkt 18. januar 2024.
4. ↑  NRK Radio
«Risøya» har flere betydninger.
**Risøya** er ei øy i havet i Tromsø kommune ca. 50 kilometer nordvest for Tromsø. Risøya er omgitt av over 150 holmer og mer enn 200 skjær.

Hovedhuset på Risøya ble bygd i 1856, men mest sannsynlig har øya vært bebodd lang bakover i historien. Den nest største øya i øygruppen som Risøya hører med til, Sandvær, er nevt i Snorres kongesagaer. Fra 1850 og utover var det stor aktivitet på Risøya med sanking av egg/dun og fisk. På det meste hadde væreieren over 200 fiskere sysselsatt i sesongen, innlosjert i rorbuer.

Som egg og dunvær var Risøya det nest største i landet etter Vardøhus Festning. Jacobsenfamilien var også sterkt engasjert i ishavsfangsten, og eide ishavsskutene Ægir og Hanseat.

Som resten av disse en gang så sentralt plasserte stedene ute ved kysten, datidens E6, gikk tiden fra dem. På Risøya holdt den siste væreieren, Jacob Carl Jacobsen, ut fram til 2001 sammen med Elise Jensen. Da ble helsa for ustabil og de så seg nødt til å flytte inn til Tromsø. Historien om deres liv på Risøya kan leses i Eva Husebys bok «En øy i havet» fra 2004. Elise og Jacob Carl døde med en måneds mellomrom i 2007. 

I 1995 ble Store Risøya landskapsvernområde opprettet. Dette innbefatter selve Risøya samt Steggholmen. Samtidig ble Risøya naturreservat opprettet. Risøya naturreservat dekker alle holmer og skjær rundt selve Risøya, tilsammen 14,1 km². 

Formålet med naturreservatet og landskapsvernet er å sikre best mulige levevilkår for sjøfugl og annet dyreliv i et område med naturlig og kulturbetinget vegetasjon samt å bevare et kysthandelssted med tilhørende bebyggelse, kulturlandskap og dyre- og planteliv. 

I naturreservatet er det i perioden f.o.m. 1. april t.o.m. 31. juli forbud mot ilandstigning og ferdsel på øyer, holmer og skjær, for å verne fuglene i hekketiden og i månedene ungene er i reiret.

Litteratur
----------

* Eva Huseby: *En øy i havet – Livet på Risøya.* Gyldendal. Oslo 2003. ISBN 82-05-32339-9

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus: Risøya naturreservat/Store Risøya landskapsvernområde[*død lenke*]
* turliv.no - informasjon og bilder fra Risvær
* En øy i havet. Livet på Risøya (Dagbladet, 26.01.2004]

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Røssholmen** er en liten øy eller holme i Tromsø kommune og på yttersiden av Kvaløya.

Den gamle formen på navnet var trolig Rudsholm, av rydning, eller Raudsholmr av det mannlige navnet Raudr. En gang i tiden var det mye aktivitet på denne lille holmen ytterst i havgapet.

Historie
--------

1521 nevnes Røssholmen første gang i inntektsregnskap for Bergens Kongsgård. Det nevnes der at det er flere personer som driver på plassen. 1567 hadde Røssholmen 4 oppsittere. Deretter har det mesteparten av tiden vært aktivitet på holmen.

Røssholmen kirke vet man ikke så mye om, men tufta etter den vises godt. Man regner med at kirken ble nedlagt mellom 1712 og 1751. De som brukte kirken var trolig de som kom fra Håja, Bjørnøy, Hersøya og Sessøya.

I gamle dager var denne øya en av de største plassen på yttersiden. Her var en fin plass å drive fiske. Mye av den gamle handelen med russene foregikk trolig her ute. 1730 fortelles det at mange fiskere drev fiske der. Når man så tok i bruk seinøtene hadde mange «notabaser» sommerstasjon der ute. Fiskerne hadde sine buer og rorgammer på holmene.

Cirka 1893 bygde firma J. A. Killengreen & Søn, fra Tromsø, fiskesalteri, landhandel og noe seinere rorbuer på øya. Det var 15 – 20 båter stasjonert på øya da, og cirka 60 innbyggere i 1900. Røssholmen hadde en bra, men litt trang, havn, og lå jo nært til godt fiskehav. Vannforsyningen ble forbedret og rundt 1930 bygde man en rausmolo ut til «Vedskjæret». Det ble også bygd en bra vei rundt hele været. På øya var det en brygge i 3 etasjer, flere egnerbuer, bolighus med bakeri i kjelleren, trandamperi, fjøs, butikk, «månedskarstua» (hus til dem som hadde sesongarbeid på øya).

Det var en slags telefon på Røssholmen der hver abonnent hadde sitt spesielle ringesignal. Lokalbåten stoppet på signal. Lykta på Røssholmen var en parafinlykt som de som bodde der måtte passe på. Killengren avviklet bedriften i 1918 – 19. Forretningen ble så kjøpt av Oskar Nilsen. Det bodde folk på Røssholmen helt frem til cirka 1960. 3. januar 1975 raste brygga sammen i en storm.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  *Ersfjordbotn i gamle dager*, historie og fortellinger fra bygdesamfunnet Ersfjordbotn og bosetningene på yttersida, forfatter Henrik Norrie, 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Egil Øyjord** (født 31. august 1928 i Rana, død 10. februar 2021) var en norsk professor ved Norges landbrukshøgskole som i 1964 grunnla International Association on Mechanization of Field Experiments (IAMFE), hvor han var president i 36 år. Hovedmålet til organisasjonen er å informere agronomer og planteforedlere om nye maskiner, utstyr og instrumenter for å øke kapasiteten og nøyaktigheten i forsøksarbeidet.

Øyjord arbeidet med konstruksjon av maskiner og utstyr for jord- og plantekulturforsøk. Oppfinnelsen av utskiftbare fordelerhoder som han gjorde i 1965, gjorde Øyjords forsøkssåmaskiner til en verdensartikkel med eksport til 57 land over hele verden. I 2003 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull for arbeidet med utvikling og produksjon av verdens første porsjonsåmaskiner for såing av flere rader.

Referanser
----------

1. ↑   uli.nli.org.il[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   bgr.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.kongehuset.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Minneside for Egil Øyjord». *bgr.vareminnesider.no*. Besøkt 15. februar 2021.
5. ↑  
«International Association on Mechanization of Field Experiments». Arkivert fra originalen 5. februar 2016. Besøkt 3. november 2013.
6. ↑  «Egil Øyjord, CV 2008, Norsk» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 12. september 2014. Besøkt 3. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Egil Øyjords Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Skamtind** er en gård som ligger ytterst i Ersfjorden i Tromsø kommune, på yttersiden av Kvaløya. Gården ligger på neset og mellom neset og fjellet ligger en sandbukt. Plassen har sitt navn av fjellet Skamtinden som ligger bak gården. Navnet kommer av det gamle norske ordet «skamr». Ordet betyr at tinden er lavere enn de fjellene som ligger ved siden.

Historie
--------

Gården nevnes allerede 1614 og det er trolig at det var på 1600-tallet det først bosatte seg folk der. Eiendommen strakte seg langt inn over fjorden i den tiden, men ble seinere delt opp. Det bodde folk på Skamtind fra og til, men fra 1820 vet man at det bodde folk på gården igjen. Rundt 1875 bodde det 3 familier og 16 personer der. I 1900 bodde det 6 personer på Skamtind. Fra denne tid og i over 100 år var gården eid av en familie. Så ble den solgt og i 2017 brukes gården og bukta av hytteeier og turfolk.

Referanser
----------

1. 1 2  *Ersfjordbotn i gamle dager*, historie og fortellinger fra bygdesamfunnet Ersfjordbotn og bosetningene på yttersida, forfatter Henrik Norrie, 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sandholmen** er en plass som ligger på sørsiden av fjorden Ersfjorden, i Tromsø kommune og på yttersiden av Kvaløya. Plassen har fått sitt navn av holmen som ligger på vestsida av bukta, hvor det er mye sand. Holmen er landfast ved fjæra sjø. En del av bukta har fortsatt i 2017 noe bebyggelse. I deler av bukta er det også en cirka 100 meter lang sandstrand.

Historie
--------

Fra gammelt av hørte Sandholmen til gården Krokskar. Sandholmen har gode havneforhold og var den plassen ute i fjorden som fikk flest innbyggere. Det finnes synlige tufter etter gammel bosetting og man regner med at det har bodd folk der i hvert fall fra begynnelsen av 1600-tallet. 1875 bodde det 15-20 personer på Sandholmen og i 1900 var det 6 personer der. Rundt 1910 var det 2 gårder i bukta.

Ersfjorden er en lang smal fjord. Dette gjorde det vanskelig for nordlandsbåter med råseil å krysse seg inn til Ersfjordbotn, som ligger innerst i fjorden og fiskebruket som lå der. Dette var nok grunnen til at det ble startet et fiskebruk også på Sandholmen 1932. Her var det nærmere til fisken. De var en 4-5 mann og en kokke som arbeidet på bruket. Var det mye arbeid, måtte de ha inn flere folk. Det kunne også være helt opp til 4 båtmannskap i de 2 rorbuene i den tiden av året det var stor aktivitet på plassen.

I krigsårene var det folk som var evakuert som kom til Sandholmen. De kom fra Skibotn og fra Repvåg i Finnmark. De bodde i buene siden det ikke ble drevet med fiske da.

Lokalbåten stoppet, ved behov, på Sandholmen. Det gjaldt spesielt når den hadde varer som skulle hentes eller bringes til bruket eller når det skulle sendes okser og kyr til byen.

Telefonen ble bygd ut på sørsida av fjorden til Sandholmen i 1954-55. Herfra ble det lagt sjøkabel over til Myrneset, på andre siden av fjorden, og videre til Skamtind. Når så motoren kom for fullt etter andre verdenskrig, begynte fraflyttinga på yttersia. Det var heller ikke elektrisk strøm på Sandholmen. Dette gjorde det vanskelig å drive fiskebruket videre. Bruket ble lagd ned 1963. Bryggene er blåst ned og i 2017 står det kun noen buer igjen, som blir bruket som hytter.

Det bodde folk på helårsbasis på Sandholmen helt til 1989, etter det brukes plassen kun på sommeren av hytteeiere og turfolk.

Referanser
----------

1. ↑  *Ersfjordbotn i gamle dager*, historie og fortellinger fra bygdesamfunnet Ersfjordbotn og bosetningene på yttersida, forfatter Henrik Norrie, 2011
2. ↑  *Ersfjordbotn i gamle dager*, historie og fortellinger fra
bygdesamfunnet Ersfjordbotn og bosetningene på yttersida, forfatter Henrik Norrie, 2011
**Svein Woje** (født 20. mai 1942 i Oslo, død 30. november 2019 i Haram), var en norsk teolog, norsklektor og skjønnlitterær forfatter. I sine romaner for voksne var han opptatt av å gi et nytt perspektiv på outsiderne i kirkens tradisjon. Dette gjorde han bl.a gjennom romanene om Judas Iskariot. 

I romanen om Maria Magdalena utfordret han ikke bare de tradisjonelle forestillingene om forholdet mellom Jesus og Maria, men også kvinnenes rolle i Jesusbevegelsen. Ut fra nyere skriftfunn fortalte Svein Woje en annerledes historie om Jesus. 
Woje har også utgitt tre diktsamlinger og en rekke bøker for barn og ungdom. Han har hatt mange produksjoner i Barnetimen for de minste: *Andungen Valdemand, Forden Fridtjof, Propellsnilene, Frode kommode, Frode kommode danser igjen, Jesus og den vesle kamelen, Verdens minste pappa* og *Tenkesteinen*. 

*Siste Reis* er en samling dikt han skrev de to siste årene han levde. De viser Sveins møte med de mørke tankene om møtet med slutten, men også lyset og kjærligheten han hadde og delte med alle han kom i kontakt med.

Bibliografi
-----------

Dikt
* *Picnic i Getsemane* 1975. Cappelen
* *Tårnsvaler*. 1978. Luther
* *Hei Gud! Jordbærstrå fra paradishagen*. 1979. Gyldendal
* *Siste Reis* 2020. Borglund Forlag

Barnebøker
* *Nurken og vennene hans*. 1977. Luther
* *Frode kommode*. Damm
* *Verdens minste pappa*. 1999. Gyldendal
* *Propellsnilene*. 2001. Gyldendal

Ungdomsbøker
* *Ei luke mot Aqarius*. 1992. Gyldendal
* *Den magiske hånd*. 1994. Cappelen
* *Brev fra en engel*. 1996. Gyldendal
* *Sagaøya*. 2007 ( Gyldendal)

Romaner
* *Nattens evangelium*. 1998. Gyldendal
* *Alexandria*. 1999. Gyldendal
* *Maria Magdalena og himmeltreet*. 2005. Borglund forlag
* *Bildene som skulle brennes.* 2015. Borglund forlag

Sakprosa
* *Thomasevangeliet* 2000. Redaktør og utgiver. Borglund forlag. Også som lydbok
* *Jesus døde ikke på korset. Urevangeliet Q*. 2003. Borglund forlag

CD-produksjoner
* 1994. Tekstbidrag til *Trolltakter*.

Eksterne lenker
---------------

* Borglund.no, privat hjemmeside og eget forlag
* Presentasjon av Svein Woje i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider Arkivert 21. mai 2018 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**My Little Pony**, iblant forkortet **MLP**, er merkenavn på en populær serie leketøy, i form av små, fargerike ponnifigurer i plast, samt flere TV-serier og spinoff-produkter med disse figurene. Leketøyet blir markedsført og laget av den amerikanske leketøysprodusenten Hasbro. Selv om produktnavnet betyr «Min lille ponni» på norsk, har en både i Norge og andre land beholdt det engelske originalnavnet. Da leketøyet kom i salg tidlig på 1980-tallet, ble markedsføringen rettet mot små jenter som målgruppe.

Historikk
---------

*My Little Pony* kom på markedet som *Earth Ponies* i 1982 og fikk tilhørende klær utover på 1980-tallet. Til å begynne med var ponnien kun å finne med samlede ben og i fullvoksen ponnivariant. Senere har det kommet babyponnier og oppreiste og sittende varianter. Gjennom åra har det også kommet oppdaterte formvarianter tilpasset aktuelle leketøystrender. I dag fås ponnien med glitter både på kropp og i håret. Den amerikanske varianten har et eget My Little Pony-merke under den ene hoven i tillegg til et hjerte som er synlig på selve hoven. My Little Pony omfatter også *Ponyville*, minifigurer med hus, kjøretøy, karuseller og liknende.

*My Little Pony* har også blitt markedsført gjennom fire tegnefilmserier for fjernsyn, kinofilmene *My Little Pony: The Movie (1986)* og *My Little Pony: The Movie (2017)* og flere andre salgsvarer med utgangspunkt i figurene.

Med TV-serien *My Little Pony: Vennskap er ren magi* fra 2010 har det i tillegg til småjenter oppstått en ny, stor og uventet tilhengerskare på internett, en gruppe som selvironisk kaller seg «bronier» (*bronies*, i entall *brony*) og hovedsakelig består av ungdommer fra 13 til 35 år, særlig menn.

Se også
-------

* *My Little Pony: Vennskap er ren magi*, den fjerde generasjonen av TV-animasjoner med ponnifigurene som kom i 2010
* *My Little Pony: The Movie*, kinofilm fra 2017
* Brony, voksne tilhengere av *My Little Pony: Vennskap er ren magi*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) My Little Pony – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***My Life So Far*** er en film som skildrer familieliv og seksuell oppvåkning til gutten Frazer, som vokser opp på familiens gods i Skottland på 1920-tallet. Historien er basert på barndomserindrigene til Davis Forman, en britiske medieeier.

Handlingen
----------

Faren til Fazer (Colin Firth) er en eksentriker som sliter med økonomien til godset, samtidig som han bruker tid og energi på tekniske oppfinnelser som gir liten avkastning. Da onkelen besøker godset med sin franske forlovede Heloise, forelsker faren seg i henne. Dette setter forholdet til hans melankolske og puritanske ektefelle på en kraftig prøve. Søsteren Elsbeth er omsvermet av beundrerer, blant dem den unge piloten Gabriel Chenoux.

Også Frasers interesse for den unge Heloise vekkes. Samtidige observerer han de voksnes skiftende relasjoner og deres omgang med kjærlighet og seksualitet. Også «studier» i bestefarens bibliotek bidrar til at han blir oppmerksom på sin egen følelser og de voksnes reaksjoner på disse.

Ardkinglas House

Om filmen
---------

Filmen er en oppvekstskildring med utgangspunkt i barnets egne opplevelser av seg selv og voksenverdenen. Virkeligheten fremstår som samtidig truende og tiltrekkende. Filmen inneholder også fine skildringer av Skottlands fjellnatur og skotske tradisjoner, slik som tidligere tiders halloween-feiringen og Curlingsporten.

Filmen er spilt inn på godset Arkinglas House, som ligger ved enden av fjorden Loch Fyne 80 km nordvest for Glasgow.

Rolleliste
----------

* Robert Norman – Fraser Pettigrew
* Colin Firth – Edward Pettigrew, Frasers far
* Mary Elizabeth Mastrantonio – Moira 'Mumsie' Pettigrew
* Kelly Macdonald – Elspeth Pettigrew, Fraser søster
* Rosemary Harris – Gamma MacIntosh, Frasers farmor
* Malcolm McDowell – Uncle Morris MacIntosh
* Irène Jacob – Aunt Heloise, hans forlovede/ektefelle
* Tchéky Karyo – Gabriel Chenoux

Eksterne lenker
---------------

* (en) *My Life So Far* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *My Life So Far* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *My Life So Far* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *My Life So Far* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *My Life So Far* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *My Life So Far* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *My Life So Far* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *My Life So Far* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *My Life So Far* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
* Godset Ardkinglas House

Portal: Film
**Kjaglidalen** er en trang, nord-sørlig dal i Bærumsmarka i Bærum kommune i Akershus. I nord går dalen over i Djupedalen som fortsetter videre nordover til Sundvollen. Gjennom dalen renner Isielva. I sør ender dalen på Vøyenenga som er ei flomslette der Isielva går sammen med Lomma og ut i Sandvikselva. Disse elvene tilhører alle Sandviksvassdraget.

Navnet kommer av *kjag* som betyr *kratt, bregner, urteskog*.

Kjaglidalen inngår i Djupdalen og Kjaglidalen naturreservat, tidligere *Kjaglidalen naturreservat*, som ble vernet den 14. juni 2002 for sin unike berggrunn, flora og fauna. Dalen har basalter og rombeporfyrer tilhørende Oslofeltet, edelløvskog, barskog og sumpskogområder.

Se også
-------

* Verneområder i Akershus

Referanser
----------

1. ↑  Kjaglidalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 20. februar 2018
2. ↑  (no) Djupdalen og Kjaglidalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Biologisk mangfold / naturtyper i Bærum kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Alle pikers bok*** av Titt Fasmer Dahl ( aka "tante Trine") ble utgitt i Oslo av Cappelens forlag i 1943, under andre verdenskrig. 

Første del av boka er en aktivitetsdel, med mottoet "du lærer og leser i første del om hvordan du skal slå tida i hjel". Her er det blant annet gåter, puslespill, kryssord og barneleker. 

Andre del av boka handler om matlaging når det er krig og forsyningsmangel (*Alle pikers krisekokebok*). "Det er i det hele lett nok å lage god mat når en har noe godt å laget av. Men enda mer spennende er det å få til noe som glir ned på høykant nå om dagen." 

Krisekokeboka har en rekke forslag til oppskrifter: Potetsuppe med nesle eller meldestokk, klippfisk i kål, tørrfisklapskaus, fiskemelskaker, fiskemel i form, saus av potet - uten verken smør og mel. Potetfyrstekake, potetbløtekake, vafler av bare poteter, og marsipan kun laget av poteter ("men litt sukker må du ha").

Boka er utgitt for mer enn 70 år siden, og er dermed fallt i det fri. Den er tilgjengelig gjennom Nasjonalbibliotekets tjeneste www.bokhylla.no

Kilder
------

* Titt Fasmer Dahl: *Alle pikers bok*. Cappelens forlag 1943
**Breivikelva** (også kalt **Storelva**) er ei elv i Tromsø kommune. Den dannes ved samløpet av Bjørnskarelva og Storforselva og munner ut i Ullsfjorden ved bygda Breivikeidet. Elva er 25,8 km lang (40,2 km medregnet Bjørnskarelva), og har et nedbørfelt på 196,35 km². Middelvannføringen ved munningen er 10,57 m³/s.

Breivikelvas fjerneste tilløp er Bjørnskarelva, som har utspring i Bjørnskaret i fjellene øst for Ramfjorden. Vanligvis er det dog det andre hovedtilløpet, Storforselva, som har utspring i området øst for Tromsdalstinden og danner den 250 meter høye Storforsen, som anses som Breivikelvas kilde. De to elvene løper sammen rundt seks kilometer nordøst for Fagernes. Etter samløpet renner elva i nordøstlig retning i et sterkt meanderende løp med lite fall. Breivikelva har mange sideelver, hvorav de største er Tepphaugelva, Russevanka og Nakkelva. Elva munner ut i Ullsfjorden gjennom et 1,5 kilometer langt og opptil 400 meter bredt brakkvannsdelta. Sør for munningen ligger Sandbukta naturreservat.

Fylkesvei 91 går parallelt med elva over hele strekningen, og rundt tre kilometer før munningen krysses den av fylkesvei 51. Det ligger spredt bebyggelse langs vassdraget, som ellers er uten tekniske inngrep, med unntak av stedvis erosjonsvern i form av steinfyllinger langs elvebredden i nedre del av elva.

Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. april 2014
2. ↑  «Breivikelvas utløp i Ullsfjorden». *Elvedeltadatabasen*. Miljødirektoratet. Besøkt 13. april 2014.
3. ↑  «Sandbukta». *Naturbase*. Miljødirektoratet. Besøkt 13. april 2014.
4. ↑  «203/1 Breidvikelva». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 14. oktober 2021.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Simandou** er en lang rekke med åser som ligger i Nzérékoré- og Kankan-regionene i det sørøstlige Guinea. Simandou ligger i landets fjellrike, skogkledde *Guinée Forestière*-region («Skog-Guinea»). I den sørlige enden av området er en stor, kontroversiell jernmalmforekomst under utvikling.

Fjellrekken ligger øst for Kérouané og vest for Beyla, og starter i den sørlige Kankan-regionen og ender i den nordlige Nzérékoré-regionen. Den er 110 kilometer lang og kun noen få kilometer bred, og dekker et område på rundt 1 500 km². Det høyeste punktet er i sør med Pic de Fon (1 658 moh), i midten er Pic de Tibé (1 504 moh) og i nord er det litt lavere Pic de Going (1 431 moh). De største forekomstene av jernmalm ligger ikke langt fra landsbyen Moribadou ved foten av Pic de Fon og i Ouéléba. Sjiktene med jernmalm ligger bare fire kilometer fra hverandre i luftlinje og er omtrent 7,5 km lange og opptil 1 km brede.

Simandou-regionen, som først og fremst ligger i Skog-Guinea og delvis sør i Øvre Guinea, er et viktig område for økosystemet i hele Guinea-skogen i Vest-Afrika. Guinea-skogen er et av de biologisk rikeste og mest truede økosystemene i verden. Det strakte seg opprinnelig over det sørlige Guinea, Sierra Leone, Liberia, sørlige Elfenbenskysten, Ghana og så langt som til Togo. Den dekket et område på 420 000 km², men på grunn av menneskelig aktivitet har nesten 70 prosent av skogen forsvunnet.

Simandou-åsene inkluderer både savanne, lavlandsskog og galleriskog. Skogen rundt Pic de Fon i sør dekker et område på rundt 256 km², som er hjemsted for mange typiske dyre- og plantearter fra den guineanske fjellskogens økosystem, inkludert truede arter som Nimbaoterspissmus (*Micropotamogale lamottei*) , den vestafrikanske sjimpansen (*Pan troglodytes verus*), Diana-marekatten (*Cercopithecus diana diana*) og hvitøyeprinia (*Schistolais leontica*), en sjelden fugl i det vestafrikanske høylandet. Frosken *Hylarana fonensis* er bare kjent her. Området var tidligere naturlig beskyttet av sin avsidesliggende beliggenhet, men dets biologiske mangfold er nå truet av landbruksinngrep, skogbranner, jakt, tømmerhogst, veibygging, malmgruveutvinning, klimaendringer og svake myndigheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Rio Tinto | Global». *www.riotinto.com* **(engelsk)**. Besøkt 11. november 2023.
2. ↑  «Simandou Iron Ore Deposit, Republic of Guinea, West Africa» **(engelsk)**. Besøkt 12. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simandou Range – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Mai - blomster uten frøkapsler.
Juni - blomst blir til frøkapsler
Juli - ferdige frøkapsler
**Strandvortemelk** (*Euphorbia palustris*) er en opprett, flerårig plante i vortemelkfamilien. Den er 40–80 cm høy, har lange, slange lansettformede blad og gule blomster med gulgrønne dekkblad i skjermliknende klaser.

Bladene er 1–3 cm brede, mellomgrønne, og lansettformede med tydelig midtnerve. De starter gulgrønne, men blir mørkere med sesongen og til slutt nesten rødaktige. Jo nærmere man kommer blomstertoppen, desto bredere og lysere er bladene, og øverst omkranser bladene de gule blomstene slik at det er vanskelig å skjelne gul blomst fra gulgrønt støtteblad.

Blomstene er gule og små, kronbladet blir derimot større utover juni og når om lag 2 cm lengde. Om høsten utvikler blomsten seg til en frøkapsel som er sterkt grønn med mange kapselaktige vorter.

Planten trives på strender, blant stein og annet kystunderlag, og er rimelig hardfør. Strandvortemelk er bestanddannende og selv om planten er enkeltstående, står den ofte i en gruppe fra rotsystemet. Den sprer seg raskt og kan bli relativt dominant.

Strandvortemelk er spredt fra svenskegrensen og Oslofjorden til Mandal.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Strandvortemelk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Strandvortemelk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Strandvortemelk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Strandvortemelk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Strandvortemelk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Strandvortemelk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Strandvortemelk* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Strandvortemelk* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euphorbia palustris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Euphorbia palustris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Euphorbia palustris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Kristins nettflora

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Grameenphone** er det største mobiltelefonselskapet i Bangladesh. Det er eid 55,8% av det norske telefonselskapet Telenor og 34,2% av Grameen Telecom (eiet av Grameen Bank) og 10% av andre aksjonærer. Grameenphone lanserte sine tjenester i 1997, og var Telenors første satsing i Asia. Grameenphone hadde ved utgangen av fjerde kvartal i 2010 29,97 millioner kunder. 16. november 2009 startet handelen av Grameenphone-aksjer på børsene i Dhaka og Chittagong i Bangladesh.

Village Phone
-------------

Selskapet har et forretningsmessig samarbeid med Grameen Telecom som gir mikrokredittlån til fattige kvinner som bruker lånet til å kjøpe en mobiltelefon som de låner ut til folk. Gjennom et lite påslag på ringeprisen tjener eieren av mobiltelefonen nok til både å betale lånet og til selv å skaffe seg en inntekt. 

Det er i dag over 250 000 landsbytelefoner i Bangladesh. Landsbytelefontjenesten i Bangladesh er tilgjengelig for 60 millioner mennesker og gjennomsnittlig telefonbruk for kvinnene i systemet er dobbelt så stor som for vanlige forretningsfolk. I områder hvor vanlig infrastruktur for kommunikasjon ikke er til stede, skaper landsbytelefonene kontakt mellom landsbyer og folk som før ikke hadde slik mulighet.

Økonomi
-------

Telenor har investert 565 millioner kroner i selskapet, som ble opprettet i 1996. NORAD samt to internasjonale investeringsbanker bidro med penger i oppstarten. Telenors andel var i 2007 vurdert til en verdi på 12,4 milliarder kroner. Fredsprisvinneren Muhammad Yunus har prøvd å få en realisering av Telenors intensjonsavtale med Grameen Bank om at Telenor skulle selge seg ned i selskapet til fordel for Grameen Bank, men Telenor har ikke vært villige til det.

Grameenphones første resultat som børsnotert selskap var Q4'09. Omsetningen falt med 15,3 prosent sammenlignet med året før. Antall abonnenter økte med 1.274.000 til 23,259 millioner i løpet av kvartalet. Inntjening per kunde (arpu) har falt de siste årene. Investeringskostnadene (CAPEX) var på 349 millioner kroner, ned fra 1.144 millioner kroner samme kvartal 2008.

Kritikk
-------

Barnearbeid og farlige arbeidsforhold avsløres hos Grameenphone-leverandører. Grameenphone blir inlagt bøter på 300 millioner kroner av myndighetene i Bangladesh for å ha jukset med teletrafikken.

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Grameenphone, Bangladesh». Telenor. Besøkt 30. mars 2022.
3. ↑  Aftenposten fakta 21. september 2008. Telenor og Grameen. Side 7

Eksterne lenker
---------------

* Konsernsjef Jon Fredrik Baksaas i Telenor: Mikrokreditt i praksis
* Offisiell hjemmeside for Grameen Phone
* Djuice Bangladesh
* Offisiell hjemmeside for Bangladesh Telegraph and Telephone Board
* Iqbal Quadir om The impact one cell phone can make on a village... TedTalks, July 2005

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |