recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gelimer** (født 480, død 553) var den siste kongen over vandalene, han regjerte fra 530 til 534.

Gelimer styrtet Hilderik på grunn av den gamle kongens toleranse overfor katolisismen. Den vandalske overklassen var tilhengere av arianismen og mislikte sterkt av Hilderik tok seg frihet til å utnevne en katolsk biskop i Karthago.

Den østromerske keiseren Justinian den store protesterte mot Gelimers tronrøving, og krevde Hilderik gjeninnsatt. Etter at Gelimer nektet krevde Justinian at Hilderik i hvert fall skulle løslates og sendes til Konstantinopel, men heller ikke dette godtok Gelimer.

Gelimers hardnakkede standpunkt førte til at Justinian i 533 sendte en invasjonsstyrke til Afrika. Det gikk ikke lenge før den romerske general Belisarius beseiret vandalene i slaget ved Ad Decimum og slaget ved Tricameron. Gelimer så at krigen var tapt, og tidlig i 534 overga han seg til Belisarius. Men Gelimer hadde allerede henrettet Hilderik, så Justinians plan om å gjeninnsette sin venn måtte forkastes. I stedet ble området direkte underlagt keiseren.

Justinian ga Gelimer et område i Galatia, hvor han levde resten av livet.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som ゲリメル, mairi.me[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Store norske leksikon, *Gelimer*
3. ↑  Encyclopædia Britannica, *Gelimer*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hilderik** | **Vandalenes konge**(530–533) | Etterfølger:**Ingen** |

| * v
* d
* r
Vandalenes konger |
| --- |
| Godigisel **·** Gunderik **·** Geiserik **·** Hunerik **·** Guntamund **·** Trasamund **·** Hilderik **·** Gelimer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Ivan Espinosa** (født 21. oktober 1981 i St. Croix) er en handicapidrettsutøver fra De amerikanske Jomfruøyer som konkurrerer i friidrett. Han konkurrerer i klassen T37, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Bakgrunn
--------

Espinosa har cerebral parese, som særlig rammer høyre side av kroppen. Han var den første utøveren fra De amerikanske Jomfruøyer som deltok ved Parapanamerikanske leker, da han deltok i 2015. Han var øygruppens eneste deltaker ved Paralympiske sommerleker 2016, og ble med det øygruppens andre paralympiske deltaker noen sinne - Lee Framley deltok som eneste utøver ved Paralympiske sommerleker 2012.

Idrettskarriere
---------------

2015
Han deltok ved Parapanamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Der deltok han på 1500 meter i klassen T38, og kom på 8.-plass med tiden 5:25,05. Dette var ny personlig rekord.

Han deltok også ved Para-VM i friidrett 2015, der han også kom på 8.-plass på 1500 meter. Her forbedret han sin personlige rekord til 5:05,33.

2016
Ved Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro kom han på 8.-plass på 1500 meter i klassen T37, med tiden 5:07,00.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Ivan Espinosa*, besøkt 14. oktober 2016
2. ↑  Rio 2016 - *Virgin Islands, US* Arkivert 22. september 2016 hos Wayback Machine. besøkt 14. oktober 2016.
3. ↑  Toronto 2015 - *Ivan Espinosa*, besøkt 14. oktober 2016.
4. ↑  Doha 2015 - *Results - Men's 1500m T37 Final*, besøkt 14. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil og resultater hos IPC
* (en) Rio 2016 - Ivan Espinosa
* (en) Doha 2015 - Ivan Espinosa
**Isjim** (russisk: Ишим, kasakhisk: Есил – **Esil**) er ei elv i Russland og Kasakhstan. Den er en venstre sideelv til Irtysj, og er 2450 km lang, med et tilsigsfelt på 177 000 km².

Elva har sitt utspring i Nijazfjellene på det kasakhiske høyland, hvor den renner mot vest og nordvest, for det meste i en smal dal mellom steinete bredder. Nedenfor Nur-Sultan (tidligere Astana), Kasakhstans hovedstad, vider dalen seg ut, og elva blir bredere og mer forgreinet. Den går vestover i en stor bue, først mot nordvest, senere mot sørvest. Ved byen Derzjavinsk snur Isjim brått mot nord og deretter nordøst, og løper ut på den vestsibirske slette. Den renner over de flate Isjimsteppene i grenseomådene mellom Kasakhstan og Russland, med brede elvesletter med meandere og tallrike kroksjøer. Lenger inn i Russland, nord for byen Isjim, går elva gjennom et myr- og sumplandskap, før den munner ut i Irtysj ved Ust-Isjim. 

Nedbøren i Isjims tilsigsfelt kommer i all hovedsak om vinteren, som snø. Elva fryser til i begynnelsen av november, og blir under isen til april–mai. Vårflommen har sitt maksimum i mai–juni. I elvas nedre løp kan den bli opp til 15 km bred under flomtoppen. Middelvannføringen 215 km fra munningen er 56,3 m³/s, maksimum 686 m³/s. 

Elva er farbar for båter fra Petropavlovsk og 270 km sørover, og fra Vikulovo 100 km nord til munningen. Isjim brukes til vannforsyning og irrigasjon. I elva finnes de mindre reservoarene Vjatsjeslavskoje og Sergejevskoje.

Største sideelver
-----------------

* Koluton
* Zjabaj
* Akkanburluk

Byer ved Isjim
--------------

I Kasakhstan:

* Nur-Sultan (tidligere Astana)
* Derzjavinsk
* Esil
* Petropavlovsk

I Russland:

* Isjim

Eksterne lenker
---------------

* Om flommen i Isjim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
| Militæroppstanden i Aserbajdsjan |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 4.-29. juni 1993 |
| Sted | {{{sted}}} |
| Resultat | Huseynov kuppet statsministerposten |

 |
| Stridende parter |
| Aserbajdsjans flagg Presidenten | Aserbajdsjans flagg Militæret |

**Militæroppstanden i Aserbajdsjan** (1993) var et militærkupp i Aserbajdsjan som førte til at president Abülfaz Elçibay måtte flykte fra Baku og frasi seg sin stilling. Kuppet ble ledet av Oberst Surat Huseynov.

Hendelsesforløpet
-----------------

Mens Nagorno-Karabakh-krigen pågikk, anklaget den aserbajdsjanske regjeringen Huseynov for forræderi og for å med vilje tape byer til de avanserende armenske styrkene for å bidra for Russlands geopolitiske interesser i regionen. Etter at de gjenværende russiske troppene trakk seg fra Ganja den 28. mai 1993, igangsatte president Elçibay den såkalte *Operasjon Tufan* for å arrestere Huseynov og avvæpne hans avdelinger. 4,000 aserbajdsjanske tropper ble mobilisert for operasjonen, og den 4. juni klokken 6 på morgenen var det væpnede trefninger mellom de to sidene. Operasjonen viste seg å være en fiasko, og Huseynov førte et påfølgende krav om at Elcibay skulle tiltales for konspirasjon, drap og misbruk av makt. Snart fikk Huseynov større deler av det aserbajdsjanske militæret med seg, og i løpet av de påfølgende dagene utvidet han sin kontroll i naboregionene uten å møte motstand og startet en offensiv mot hovedstaden Baku. Den 18. juni nådde Huseynovs styrker byen, og president Elcibay flyktet til Naxcivan. Mellom den 27. og den 29. juni ble det forhandlet mellom partene, og som et resultat av forhandlingene gikk Huseynov med på å stanse offensiven mot Baku i bytte mot å få bli statsminister. Den 30. juni inntok han stillingen.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russiske utøvere  Russiske utøvere |
| Paralangrenn |
|  VM |
| Gull | 2022 Norges flagg Lillehammer |  Sprint |
| Gull | 2022 Norges flagg Lillehammer |  10 km |
| Gull | 2022 Norges flagg Lillehammer |  18 km |
| Gull | 2022 Norges flagg Lillehammer |  Åpen stafett |
| Paraskiskyting |
| Gull | 2022 Norges flagg Lillehammer |  6 km |
| Gull | 2022 Norges flagg Lillehammer |  10 km |

**Ivan Golubkov** (født 4. desember 1995) er en russisk funksjonshemmet langrennsløper og skiskytter. Han konkurrerer i klassen for sittende utøvere og har klassifiseringen LW11.5.

Bakgrunn
--------

Golubkovs funksjonshemming er medfødt. Han begynte med langrenn da han var sju år gammel, og begynte å konkurrere aktivt i 2010.

Idrettskarriere
---------------

Golubkov debuterte internasjonalt i Verdenscupen i paralangrenn 2013/14, der han endte på tiendeplass i klassen for sittende utøvere. Han kom også på tiendeplass i Verdenscupen i paralangrenn 2014/15, og han vant Verdenscupen i paralangrenn 2015/16.

Han vant igjen Verdenscupen i paralangrenn 2017/18, 2019/20 og 2020/21.

Han deltok i Para-VM i snøsport 2022, og vant der alle tre distansene i langrenn, samt at RPC vant stafetten i åpen klasse med Golubkov på laget. Han vant også 6 km og 10 km i skiskyting, men endte på sjetteplass på 12,5 km.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Athlete Profile - Ivan Golubkov*, besøkt 14. januar 2022.
2. ↑  IPC - *Ivan Golubkov*, besøkt 13. januar 2022.
3. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points Winter Season 2013/14 World Cup Overall Rankings*, besøkt 14. januar 2022.
4. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points Winter Season 2015/16 World Cup Overall Rankings*, besøkt 14. januar 2022.
5. ↑  IPC - *Cross Country - Ivan Golubkov*, besøkt 25. januar 2022.
6. ↑  IPC - *Biathlon - Ivan Golubkov*, besøkt 25. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

(en) Ivan Golubkov – Paralympic.org Rediger på Wikidata
Folkets plass i Shanghai
Shanghais hesteveddeløpsbane i 1912
I dette kartet fra 1933 over Shanghai, vises veddeløpsbanen til venstre, i grønt.
**Folkets park** (forenklet kinesisk: 人民广场, tradisjonell kinesisk: 人民廣場, pinyin: *Rénmín Guǎngchǎng*) er en stor offentlig folkepark ovenfor gaten Nanjing lu i bydistriktet Huangpu i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Der ligger blant annet Shanghais byregjerings hovedbygning.

Historie
--------

Byregjeringens hovedsete
Forut for 1949, da Folkerepublikken Kina ble opprettet, var det som nå er Folkets Park del av Shanghais hesteveddeløpsbane. Etter at pengespill og hestekappløp ble forbudt av den nye regjeringen, ble en stor del av anlegget omgjort til Folkets Park. Dens hovedtribune ble benyttet som podium og tribuner ved store parader og demonstrasjonstog.

I 1990-årene ble det foretatt store endringer. Byregjeringen, som inntil da hadde holdt hus ved The Bund, i den tidligere HSBC-bygningen, ble flyttet dit. Også Shanghais museum fikk nye lokaler her, etter å ha holdt til i en tidligere forretningsbygning. Senere tilkom også Shanghai Store Teater og Shanghais byplanleggingsutstillingshall.

Noen deler av det tidligere veddeløpsbaneanlegget er blitt beholdt. Klubbhusets bygning er blitt til Shanghais kunstmuseum.

Eksterne lenker
---------------

* Apr. 2007 Sept. 2007 oktober 2007 Jan. 2008 YouTube videoer
Mangopudding
**Mangopudding** (kinesisk: 芒果布甸, jyutping: *mong1 gwo2 bou3 din6*, pinyin: *Mángguǒ bùdīng*) er en populær dessert i Hongkong, der man er vant med britisk desserttradisjon. Den er også populær i Singapore og Macao, og finnes ofte på menyen i dim sum-restauranter i mange land.

Det finnes to slag mangopuddinger: ferske og fabrikkproduserte. Den ferske varianten som lages på spisestedet selv består av agar eller gelatin, ferske mangoer, usøtet kondensmelk og sukker.[] I tillegg hender det at fersk frukt som mer mango, jordbær, andre bær eller kiwi benyttes som garnityr. Fabrikklaget mangopudding benytter ikke fersk mango, men i stedet mangoessens.[]

Fiskformet mangopudding, servert i en restaurant i Hongkong.

Referanser
----------

1. ↑  
Lynne Olver (10. mars 2012). «puddings, custards & creams». *foodtimeline.org*. Besøkt 12. august 2012.
2. ↑  
Andrew Dembina (26. august 2010). «8 bone-chilling summer desserts for Hong Kong». *CNN Go*. Besøkt 12. august 2012. [*død lenke*]
3. ↑  «Mango Pudding». *cultural-china.com*. Arkivert fra originalen 15. september 2012. Besøkt 12. august 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. september 2012. Besøkt 19. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mango pudding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Morgante maggiore*** (*Den veldige Morgante*, 1483), skrevet av italieneren Luigi Pulci (1432–1484), er et høystemt, men bevisst parodisk epos om en kjempe som ble kristen og fulgte ridderen Orlando.

Fortellingen gjenforteller eller videreforteller den tradisjonelle og populære romansen om ridderen Orlando, franske Roland, en av heltene fra Karl den stores hoff. Tittelen henspiller på en kjempe som ble Orlandos trofaste følgesvenn etter at ridderen forhindret ham å angripe klosteret Chiaromonte og deretter for ham døpt som kristen. Etter mange eventyr blir kjempen Morgante drept av et bitt fra krabbe.

Diktet består av 28 sanger i to deler som synes å følge fortellerstrukturen til de syngende *popolaresco* i samtiden. Teksten består av flere lag rik på ordspill, vittigheter, friskt og pikant språk. Diktet ble påbegynt på oppfordring av Lucrezia Tornabuoni, mor til Lorenzo de' Medici, som ønsket seg et høvisk diktverk, *cavalleresco*, men poeten glemmer raskt sine forpliktelser og skrev isteden en parodi på cavalleresco. Første delen er mest burlesk og fri i stilen mens andre delen er i iøynefallende mer strukturert og i en mer seriøs tone, sentralisert rundt de heltmodige dådene til hovedfigurene, men er da en mer stiv poet når han påtvinger seg de seriøse grensesettingene.

Fortellingene om ridderen Orlando tilhørte renessansens høviske og heroiske epos, preget av tung patos, men Luigi Pulcis fortelling er derimot en burlesk og komisk videreføring som fikk en betydelig påvirkning på litteraturen etter, fra Ludovico Ariostos (1474–1533) storslåtte episke dikt *Orlando furioso* (*Den rasende Orlando*) som utkom i årene 1516 og 1532, til François Rabelais (1494–1553) som også skrev flere populære bøker om en tilsvarende kjempe: den store *Gargantua* og som utkom i årene 1532 og 1564. *Morgante maggiore* ble senere gjenoppdaget av romantikken, blant annet av lord Byron som oversatte det første canto av *Morgante maggiore* til engelsk i 1822.

Andre figurer i fortellingen er blant annet Morgante venn, den grådige Margutte og den filosofisk henlagte demonen Astarotte. Diktet avsluttes med en opptegnelse av Orlandos nederlag og død i slaget ved Roncesvalles. Pulci lar heller ikke anledningen gå fra seg til å angripe sin fiende Marsilio Ficino i verket.

Litteratur
----------

* *Morgante*, red. Franca Ageno (Mondadori, 1994)
* *Morgante: The Epic Adventures of Orlando and His Giant Friend*, en fullstendig engelsk oversettelse av Joseph Tusiani (Indiana University Press, 2000)
Utbredelsen surzjyk i Ukrainas regioner. Data fra Kyiv internasjonale sosiologiske institutt i 2003.
**Surzjyk** (ukrainsk: суржик, betyr opprinnelig mel eller brød av hvete og rug), kalles den blandingsform av ukrainsk og russisk som tales av en stor del av dagens ukrainske befolkning. 

Vanliggvis benyttes russiske ord med ukrainsk grammatikk og uttale. 

Blandingsformen har vokst frem ved langvarig påvirkning fra russisk språk og kultur, og diskrimineringen (tildels undertrykkelsen) av det ukrainske språk under russisk og sovjetisk styre.

Ukraina har også hatt en stor innflytting av russisktalende, særlig i sovjettiden da russisk var det offisielle språk og ble brukt av offentlige myndigheter og på høyere utdanningsinstitusjoner.

Ukrainsk har tidvis vært forbudet i skoler og i trykt form.

Noen eksempler
--------------

(*surzjyk* – russisk – norsk)  

здєлав (*jedelav*) – сделал (*sdelal*) – har gjort  

получав (*polutsjav*) – получал (*polutsjal*) – hadde fått  

отдав (*otdav*) – отдал (*otdal*) – gav  

первий (*pervyj*) – первая (*pervaja*) – første   

вторий (*vtoryj*) – вторая (*vtoraja*)– andre  
 
саме важне (*same vazjne*) – самое важное (*samoje vazjnoje*) – den viktigste   

город (*horod*) – город (*gorod*) – by

Referanser
----------

1. ↑  Київський міжнародний інститут соціології
***Iskateli stsjastja*** (originaltittel: *Искатели счастья*) er en sovjetisk film fra 1936, regissert av Vladimir Korsj-Sablin.

Handling
--------

Dvoira er matriarken til en familie som reiser til Birobidžan i håo om å finne en ny lykkelig, økonomisk og politisk uproblematisk tilværelse. Familien består av Dvoira, hennes to døtre, Rosa og Basya, sønnen Lyova, og Basyas ektemann Pinya. For å komme til Birobidžan reiser de først med skip, og deretter med tog. De må raskt tilpasse seg den nye måten å leve på på kollektivbruket - kalt Red Fields. Men Pinya leste i en avis-artikkel at det var mulig å finne gull i nærheten av gården. Når han nekter å gjøre hardere fysisk arbeid, blir han i stedet satt til lettere hage-arbeid - noe som også gir ham muligheten til å snike seg bort til en liten elvebredd, hvor han begynner å lete etter gull.

Pinya blir snart oppdaget av Lyovka, og tilbyr ham halvparten av gullet han finner. Men når Lyovka truer med å overlate alt gullet til resten av kollektivet, slår Pinya ham i hodet med en spade. Pinya tror at Lyovka er død, og forsøker deretter å flykte over grensen til Kina. Men han blir snart oppdaget og arrestert. Etter å ha ankommet kollektivet møter Rosa en ung fisker-sønn Korney, og de blir snart forelsket i hverandre. Men Dvoira er bekymret over forholdet deres, fordi Korney ikke er jøde.

Fordi Korney snart blir oppdaget i nærheten av Lyovkas kropp, mistenker resten av kollektivet ham for å være morderen, og de arresterer ham. Først når Lyovka våkner igjen etter skaden, og peker på Pinya som den egentlige skyldige, blir Korney frikjent. Basya, den andre datteren, har i mellomtiden forelsket seg i Natan, styrelederen for hele kollektivet. Men et forhold er ikke mulig fordi Basya allerede er gift med Pinya. Basya er veldig ulykkelig i ekteskapet sitt, blant annet fordi Pinya nekter å assimilere seg til deres nye tilværelse.

Skuespillere
------------

* M. M. Bljumental-Tamarina som Dvojra
* Veniamin Zuskin som Pinja Kopman
* Nikolaj Valjano som Ljova
* L. A. Sjmidt som Roza
* Ljudmila Tajts som Basja

Referanser
----------

1. ↑   *Freebase-data fra Google*, Google, Wikidata Q15241312,
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  ИСКАТЕЛИ СЧАСТЬЯ
4. ↑  Искатели счастья (1936)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Iskateli stsjastja* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Iskateli stsjastja* på AllMovie Rediger på Wikidata
Fremstilling på Tao Heung Foods of Mankind Museum i Hongkong.
**Mandsju-Han-bankett** eller **Manhan Quanxi** (tradisjonell kinesisk: 滿漢全席, pinyin: *Mǎnhànquánxí*), også kjent som *Qing-Han-bankett*, var et av de mest omfangsrike festmåltider innen det kinesiske kjøkken. Det siktes i utgangspunktet til en spesiell flerdagers bankett, som bestod av minst 108 enestående retter fra Qingdynastiets tid, i det vesentlige retter fra de regionale kjøkken blant mandsjuer og han-kinesere.

Nytelsen av hele måltidet, med seks banketter i løpet av tre dager, var forbeholdt den sittende keiser. De kokekunster som her ble bragt til skue og nytelse spente over samtlige tilberedelsesmetoder som var kjent og i bruk innenfor Det kinesiske rike.

**Manhan quanxi** i det moderne Kina lever videre som et uttrykk som tas i bruk om særlige opulente og utstrakte festmåltider. Også middagsgallaer og matlangingskonkurranser føler seg fri til å benytte uttrykket, uten at sammensetningen av menyen trenger å ha noe særlig til felles med det første og opprinnelige keisermåltid eller dets kulinariskhistoriske rammer, som kan ha funnet sted under Qianlong-keiseren på 1700-tallet i Den forbudte by i Beijing.

Referanser
----------

1. 1 2  Isaac Yue (2018). «The Comprehensive Manchu–Han Banquet: History, Myth, and Development». *Ming Qing Yanjiu*. Brill. 22 (1): 93-111. doi:10.1163/24684791-12340022. Besøkt 25. januar 2020.
Soloppgang i Marokko. «Morgenstemning» beskriver en soloppgang i ørkenen, men musikkens karakter er såpass universell at Grieg like gjerne kan ha hatt en soloppgang i et norsk landskap i tankene da han skrev det 
**«Morgenstemning»** er et musikkstykke for orkester av Edvard Grieg, skrevet 1874–1875 som en del av scenemusikken til Henrik Ibsens skuespill *Peer Gynt* (op. 23, der «Morgenstemning» er stykke nr. 13). Stykket inngår også som første sats i *Peer Gynt-suite nr. 1, op. 46* fra 1888.

Besetning
---------

«Morgenstemning» spilt av Tsjekkias nasjonale symfoniorkester
Stykket er skrevet for et orkester bestående av 2 fløyter, 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 4 valthorn, 2 trompeter, pauker og strykere. 

I 1888 ble det også utgitt versjoner for 2- og 4-hendig piano.

Musikken
--------

Bilde fra 1876 av Henrik Klausen som Peer Gynt i begynnelsen av 4. akt, som innledes av «Morgenstemning». I Ibsens skuespill er han beskrevet som «en smuk middelaldrende herre i elegant rejsedragt, med guldlorgnet på brystet»  Foto: Ernst Emil Aubert  
«Morgenstemning» ble skrevet som forspill til fjerde akt av Ibsens *Peer Gynt*. Ved premieren i 1876 begynte fjerde akt ved dagens scene 5 i fjerde akt («Tidlig morgen. Stenet egn med udsigt ind over ørken»). Senere ble de foregående 4 scenene også tatt med i fjerde akt, og «Morgenstemning» derfor flyttet fram. Stykket innleder derfor i dag en scene lagt til sydvestkysten av Marokko, der Peer Gynt er blitt en velhavende mann og er vert for et aftenmåltid for sine venner.

Musikken er en naturbeskrivelse hvor Grieg så for seg en soloppgang helt fra de første solstrålene bryter igjennom:

\relative c'' {
\set Staff.midiInstrument = #"flute"
\set Score.tempoHideNote = ##t \tempo 4. = 50
\time 3/4
  \set Score.barNumberVisibility = #all-bar-numbers-visible
  \override TupletBracket #'stencil = ##f
  \set Score.currentBarNumber = #1
  \key e\major
  % Permit first bar number to be printed

b'8\p([ gis fis] e[ fis gis)]|b([ \acciaccatura { gis16 a } gis8 fis] e[ fis16 gis fis gis)] | \acciaccatura { gis16 a } b8([ gis\< b)] cis([\> gis cis)]\!| b( gis fis e4)]
}

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* George Thalben-Ball, orgel. Innspilt i Kingsway Hall, London, 6. juli 1933. Utgitt på 78-platene HMV B 4484 og på HMV A.L. 2870 (i Norge).

Se også
-------

* Liste over Edvard Griegs verker
* Peer Gynt (Grieg)

Referanser
----------

1. 1 2 3  Benestad og Schjelderup-Ebbe (1990), s. 194

Litteratur
----------

* Benestad, Finn; Schjelderup-Ebbe, Dag (1990). *Edvard Grieg: Mennesket og kunstneren* (2 utg.). Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-16373-4.
**Melkor** er et vesen i J.R.R. Tolkiens bøker. Melkor, eller som alvene kaller ham, **Morgoth**, *The black* eller *Bauglir*, *den som tvinger*, var den mektigste av valaene. Han vendte seg svært tidlig mot Ilúvatars verk. Som en av ainuene bringer han inn falske toner i *Den store musikk*, og legger dermed fundamentet for de mørke sidene i Midgard.

Han ødelegger stadig de andre valaenes verk og skaper onde vesener i verden. Mange maiar og mennesker ble forført til hans side eller tvunget inn i hans tjeneste.

På slutten av det første tidevervet, etter *vredens krig* blir Melkor bannlyst inn i den *tidløse tomhet* av de andre Valarene. I Midgard er det likevel mange av tjenerne hans som overlever, blant dem, hans lærling og tjener Sauron, som fortsetter å utføre hans vilje.

Morgoth smidde seg selv en jernkrone i starten av det første tideverv. En jernkrone med de Tre Silmarillene (The Great Jewels).

Morgoth kan sammenlignes med Satan fra Kristendommen. I likhet med Satan gjorde han opprør mot skaper-guden, og forførte andre til å slå seg sammen med ham. En annen likhet er at de begge har navn som betyr motstander. 

Portal: Litteratur
**Passiv transport** er transport av stoffer gjennom en cellemembran ved hjelp av kanalproteiner – som passivt, uten bruk av energi, former en «kanal» gjennom membranen – heller enn bærerproteiner – som aktivt, med forbruk av energi, «bærer» et molekyl gjennom membranen. Passiv transport omfatter blant annet diffusjon og osmose.

Diffusjon gjennom lipidlaget
----------------------------

Fettløselige stoffer løser seg i fosfolipidlaget og diffunderer gjennom. Diffusjonen skjer alltid med stoffets konsentrasjonsgradient. Kjønnshormoner, fettsyrer og oksygen er blant de stoffene som kan passere membranen på denne måten.

Diffusjon gjennom vannfylte proteinkanaler
------------------------------------------

Ioner er vannløselige og kan derfor ikke passere fosfolipidlaget. De diffunderer gjennom væskefylte ionekanaler i cellemembranen. Transporten er passiv dersom det skjer med stoffets konsentrasjonsgradient. De ulike ionekanalene slipper bestemte ioner gjennom, og en ionekanal som lar for eksempel bare natriumioner passere, blir derfor kalt en natriumkanal.

Binding til transportproteiner
------------------------------

En spesifikk type molekyl bindes til transportproteiner i cellemembranen, som så endrer form og dermed frakter molekylet over på andre siden. Dette skiller seg fra diffusjon ved å være spesifikk og ha begrenset kapasitet. Denne prosessen ligner aktiv transport, men skiller seg fra den ved at prosessen går uten tilførsel av energi.

Blant de viktigste transportproteinene finner vi dem som frakter glukose og aminosyrer over cellemembranen.

Osmose
------

Vann kan diffundere både gjennom fosfolipidlaget og gjennom vannfylte proteinkanaler. Vannmolekylene er polare, men små, derfor kan de bevege seg mellom fosfolipidlaget. I tillegg har cellemembranen vannfylte proteinkanaler (akvaporiner) som slipper vann gjennom.

Osmose er diffusjon av vann gjennom en semipermeabel membran fra et område med en løsning med høy konsentrasjon av vann til et område med en løsing av lav vannkonsentrasjon.

Over tid vil dermed områdene på begge sider av membranen ha lik konsentrasjon av stoff som kan gå gjennom denne. Større molekyler kan derimot bli stengt ute. Cellevegger er eksempel på halvgjennomtrengelige membraner der osmose forekommer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Miao-opprøret 1854 - 1873** var et opprør i og rundt provinsen Guizhou i Kina da etniske miaofolk, han-kinesere og hui-kinesere forsøkte å fri seg fra Qing-dynastiets overherredømme. Det hadde vært noen tidligere opprør blant miaofolket i 1735-36 og 1795-1806, og dessuten en rekke andre etniske opprør flere steder rundt om i Kina i årtiene før 1850-årene. 

Opprøret pågikk under Xianfeng- og Tongzhi-eraene av Qing-dynastiet, og ble til slutt nedkjempet av de keiserlige styrker. Antall døde er blitt estimert til så mange som 4,9 millioner av en samlet befolkning på syv millioner i området, men disse tallene kan meget vel være overdrevne.

Opprøret ble utløst av en rekke faktorer. Det hadde bygd seg opp sterke spenninger mellom miaofolket og han-kinesere, man led under dårlig administrasjon, stor fattigdom og kamp om dyrkbar mark. Utbruddet av Taipingopprøret førte til at Qing-styret forsøkte å øke skatteinntektene samtidig som de trakk tilbake hærstyrker fra denne allerede urolige regionen. Dermed var grobunnen for opprør beredt. 

Historikeren Robert Jenks påpeker at det slett ikke bare var miaofolk som gikk til opprør, men en rekke etniskle minoriteter og dessuten en god del han-kinesere. Ett overslag går ut på at bare 40 prosent av opprørerne var miao og heje 29 prosent han-kinesere.

Uttrykket «miao» spentte dessuten videre enn det som i moderne tid identifiseres som miaofolket. Det dekket etnisiteter som den gang omfattet 40-60% av befolkningen i provinsen.

Se også
-------

* Miao-opprøret (1795–1806)
* Miao-opprøret (1735–36)
* Miao-opprørene under Ming-dynastiet
* Dunganopprøret
* Nianopprøret

Referanser
----------

1. 1 2 3  Robert D. Jenks (1994). *Insurgency and Social Disorder in Guizhou: The "Miao" Rebellion, 1854-1873*. Honolulu: University of Hawaii Press. s. 25. ISBN 0-8248-1589-0.
2. ↑  Norma Diamond (1995). «Defining the Miao: Ming, Qing, and Contemporary Views». I Stevan Harrell. *Cultural Encounters on China's Ethnic Frontiers*. Seattle: University of Washington Press. ISBN 0-295-97528-8.
3. ↑  Elleman, Bruce A. (2001). «The Miao Revolt (1795–1806)». *Modern Chinese Warfare, 1795-1989*. London: Routledge. s. 7–8. ISBN 978-0-415-21474-2.
Ruinene av Goharshad-mausoleet I Mosalla-komplekset
**Mosalla-komplekset** er et islamsk religiøst bygningskompleks i Herat i det vestlige Afghanistan. Komplekset ble bygget i det 15. århundre og ligger i dag i ruiner. Komplekset består av fem 55 meter høye minareter, mausoleene til dikteren Ali-Shir Nava'i og timuridenes hersker Sultan Husayn Bayqara og ruinene av en stor moské og en islamsk madrassa (en religiøs skole). Byggingen ble påbegynt i 1417 av Qavam al-Din Shirazi på oppdrag fra Goharshad Begum som var gift med den mektige timuridherskeren Shah Rukh. Han gjorde Herat til hovedstad i Timuridriket. Goharshad Begum hadde også tidligere, i 1418, stått bak byggingen av den store Goharshad-moskéen i Mashhad (nordøst i dagens Iran)

Historie
--------

Madrassaen ble bygget i 1417 og en moské ble bygget i 1426. Sultan Husayns madrassa ble sannsynligvis bygget i 1493 (898 AH) Stedet inneholder eksempler på timuridenes arkitektur selv om mye er ødelagt. Det ble ødelagt i krigshandlinger i 1863 og i 1885, og et jordskjelv i 1932 ødela to av minaretene.

Stedet ble kjent for den vestlige verden gjennom reisebeskrivelsen til Robert Byron og Annemarie Schwarzenbach som fotograferte stedet og beskrev minaretene og den timuridiske historien i boka The Road to Oxiana i 1930-årene.

Restaurering
------------

Noe restaureringsarbeid ble påbegynt i 2001. Det dreide seg om beskyttelsesvegger rundt Goharshad-mausoleet og Sultan Husayns madrassa, reparasjon av den gjenstående minareten ved Goharshads madrassa og beplantning i mausoleets hage.

Referanser
----------

1. ↑  *Anno Hegirae*, dvs. den islamske tidsregningen
2. ↑  Byron 2007
3. ↑  TouristSpots
4. ↑  RFERL

Kilder
------

* Robert Byron (2007). *The Road to Oxiana*. Oxford University Press. ISBN 978-0195325607.
* «Afghanistan: Race To Preserve Historic Minarets Of Herat, Jam». Besøkt 04.01.2020.
* «TouristSpots». Besøkt 04.01.2020.
*For barneleken, se: Hoppe strikk*
Strikkhopping fra Gorsabrua
**Strikkhopping** (en:*Bungee jumping*) er en aktivitet som innebærer å hoppe fra en høyde mens man er festet til et strikk eller et elastisk tau.

Normalt hopper man fra en fast høyde som en bygning, en bro eller en kran, men det forekommer også hopp fra bevegelige høyder, som fra en luftballong eller helikopter, som har mulighet til å stå stille i luften.

Når man hopper, strekkes strikken først — avhengig av ens vekt — maksimalt, og trekker seg deretter automatisk sammen, hvilket fører til at man blir dradd opp igjen. Dette fortsetter til all energien er oppbrukt. 

Strikkhopping er ikke ufarlig, strikk har løsnet, og personer har både blitt alvorlig skadet og drept. Man kan også bli skadet ved å vikle seg inn i strikken, eller ved at strikken ikke er tilpasset personens vekt, eller høyde på hoppet, noe som har resultert i at hopperen har truffet bakken. Man kan også få netthinneavløsning, det vil si at netthinnen løsner, noe som kan medføre synstap eller blindhet.[]

Gorsa-juvet
-----------

Gorsa-juvet er et 153 m dypt fossejuv i Kåfjorddalen i Nord-Troms. Over juvet er det bygget en 53 m lang gangbro som binder sammen omfattende turstinett på begge sider av juvet. Broen er i tillegg spesielt kontruert for strikkhopping og ble åpnet den 20. august 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Eirik Linaker Berglund: *Norges nye strikkhoppeldorado*, Verdens Gang

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bungee jumping – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Gorsajuvet på Norgeskart.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Kamsink eller fingerskjøt
Hull og tapp
Svalehaleskjøt
**Tresammenføyninger** brukes av håndverkere for å skjøte eller forbinde trestykker. Forskjellige typer forbindelser er laget opp gjennom århundrene, for å løse de forskjellige utfordringene som oppstår når man jobber med konstruksjon i heltre.

Verktøy som brukes for å lage sammenføyninger er høvel, stemjern, fres og sag. Delene deles grovt sett inn i to kategorier; sagede og formede. De sagede er enten saget rettvinklet eller skråvinkel i en eller to retninger. De formede delene er bearbeidet videre, med falser, hull eller utsparinger som for eksempel noter.

Trevirkets egenskaper bestemmer også sammenføyningens utforming. Treverk tar opp og avgir fuktighet fra omgivelsene. Endringer i vanninnholdet gjør at trefibrene sveller og krymper. Mesteparten av endringene i dimensjon foregår i bredderetningen sett i forhold til fibrenes innretning i emnet. En svært liten endring går også i lengderetningen. Forskjellige treslag samt årringene i emnet påvirker akkurat hvordan bevegelsene foregår.

Liste over tradisjonelle sammenføyninger
----------------------------------------

* Bladskjøt
* Tappsammenføyning eller hull og tapp
* Kamsink eller fingerskjøt
* Svalehalesink eller svalehaleskjøt
* Noting
* Dømling (skjult sentrumstapp)
* Kantskjøt
* Svingskjøt
* Lommehullssammenføyning

Liste over moderne sammenføyninger
----------------------------------

* Lamellkjeks
* Sammenføyninger med beslag

Se også
-------

* Møbelskrue

Referanser
----------

1. ↑  Noll, s. 12
2. ↑  Noll, s. 14

Litteratur
----------

* Noll, Terrie: *Sammenføyning av tre*, Landbruksforlaget 2004, ISBN 82-529-2760-2
* Scott, Ernest: *Teknologisk forlag store snekkerbok*, Damm, 2003, ISBN 82-496-0843-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
*Tabar* fra 1700-tallet, en type stridsøks fra India. På motsatt side av øksebladet er en flat hammer.
Langskaftet daneøks gjengitt på Bayeux-teppet fra omkring 1070.
En **stridsøks** er en øks spesielt laget for kamp. Det som skiller en stridsøks fra en redskapsøks er tykkelsen på øksehodet. Et stridsøksehode (av jern/stål) snevres inn etter «øyet» og utvider seg så ved eggen (omtrent som på en bileøks). Flere stridsøkser fra yngre jernalder er funnet hvor midtdelen (altså den delen av øksehodet som er mellom øyet og eggen) har rustet vekk. Man lagde stridsøksene smale for å spare vekt, slik at øksene ble raske.

Stridsøkser kan grovt sett deles inn i tre typer:

* Bredbladete stridsøkser, som egner seg bra til kutt og stikk – spesielt når de er montert på lange skaft; såkalt daneøks.
* Smalbladete stridsøkser, som kjennetegnes ved liten størrelse, kort egg (4 – 7 cm), og meget lav vekt; hovedsakelig brukt som 1h-øks.
* Skjeggøkser som er øksehoder av type A eller B, som har en «hake» (eller et skjegg) bak kanten av eggen nede, før øksehodet snevres inn mot øyet på øksa.

Bondestridsøksen var vanlig i Norge fra 1500- til 1700-tallet, og inngikk i bondebevæpningen på 1600-tallet.

Se også
-------

* Tomahawk
* Øks med avsnitt om stridsøks som symbol, særlig for Olav den hellige.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Battle axes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Bondestridsøks hos Maihaugen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
Borggården i Bendlerblock
**Gedenkstätte Deutscher Widerstand** er et minnesmerke og informasjonssenter dedisert alle motstandsbevegelser i Nazi-Tyskland.

Senteret er lokalisert i Bendlerblocks østfløy i Stauffenbergstraße i Berlin-Tiergarten, bygningen som det feilslåtte 20. juli-attentatet ble ledet fra, og der flere av de involverte hadde arbeidsplassene sine. Senteret ble grunnlagt i 1980, til minne om motstandskjemperne fra dette attentatforsøket, spesielt de som ble henrettet i Bendlerblock: Ludwig Beck, Friedrich Olbricht, Claus Schenk Graf von Stauffenberg, Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim og Werner von Haeften.

Senere er senteret utvidet til å omfatte all opposisjon mot NS-styret, også de som i det stille gav bistand til forfulgte jøder: prosjektet *Gedenkstätte «Stille Helden»*. Et annet prosjekt omhandler Georg Elsers attentat mot Hitler 8. november 1939. Det historiske retterstedet i Plötzensee-fengselet i Berlin-Plötzensee er en del av *Gedenkstätte Deutscher Widerstand*, og organisasjonen driver et museum i Otto Weidts tidligere verksted for blinde i Berlin-Mitte.

Referanser
----------

1. ↑  «*Die Gedenkstätte Stille Helden*». Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 28. januar 2017.
2. ↑  Nantke Garrelts: *Gedenkstätte Deutscher Widerstand eröffnet wieder nach Umbau* i *Der Tagesspiegel*, 27. juni 2014

Litteratur
----------

* Brigitte Oleschinski: *Gedenkstätte Plötzensee*. 2. opplag, Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin 1995, ISBN 3-926082-05-4.
* Hans-Rainer Sandvoß: *Widerstand in Berlin von 1933 bis 1945*, 14 bind, Berlin 1983 til 2003, ISBN 3-926082-03-8.

Eksterne lenker
---------------

(en) Bendlerblock – galleri av bilder, video eller lyd på Commons


* (de) Verk av og om Gedenkstätte Deutscher Widerstand i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Websidene til «Gedenkstätte Deutscher Widerstand», gdw-berlin.de
* Biografier, gdw-berlin.de
* *Die Gedenkstätte Stille Helden* Arkivert 2. februar 2017 hos Wayback Machine. prosjektside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |


1. ↑  Utgivelser av *Gedenkstätte Deutscher Widerstand* (bind 1 til 14)
Strikkende pike av Anders Zorn 
En **strikkehåndverker**, eller **strikker** er en håndverker som tilvirker strikkede plagg. På 1600-tallet ble faget en næring, spesielt for jenter fra fattige kår. På 1800-tallet var strikkede trøyer en del av folkedrakten mange steder i landet.

Strikkefaget ble et fag under lov om fagopplæring i arbeidslivet i september 1997.

Utdanning
---------

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.

Strikkehåndverkerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Design og håndverk – Strikkehåndverker
* Yrkesveiledning strikkehåndverker
* Landsforbundet for strikkere
* Opplæringskontoret for små og verneverdige fag Arkivert 9. november 2005 hos Wayback Machine.
Omslaget til nr 8 av *La Révolution surréaliste*, desember 1926.
***La Révolution surréaliste*** (*Den surrealistiske revolusjonen*) var et tidsskrift utgitt av surrealistene i Paris. Tolv nummer ble utgitt mellom 1924 og 1929. 

Kort etter publiseringen av det første surrealistiske manifestet utga André Breton det første nummeret av *La Révolution surréaliste* 1. desember 1924.

Pierre Naville og Benjamin Péret var redaktører fra begynnelsen og de utformet tidsskriftet med et konservativt, vitenskapelig tidsskrift kalt *La Nature* som forbilde.[] Denne utformning var maksimal villedende og til surrealistenes fryd forårsaket *La Révolution surréaliste* gjentatte ganger skandale og var revolusjonært.[] Tidsskriftet var orientert mot litteratur, og de fleste sidene var fylt med tekst, men inneholdt også reproduksjoner av kunst, med verk av blant andre Giorgio de Chirico, Max Ernst, André Masson og Man Ray.

Tidsskriftet ble etterfulgt av *Le Surréalisme au service de la révolution* (1930-1933) og *Minotaure* (1933-1939) som hovedtalerør for surrealistgruppen i Paris.

Eksterne lenker
---------------

* «Documents of Dada and Surrealism: Dada and Surrealist Journals in the Mary Reynolds Collection». *Ryerson and Burnham Libraries, The Art Institute of Chicago*. Arkivert fra originalen 13. mai 2011. Besøkt 19. juli 2006.
* De 12 numren av *La Révolution surréaliste*. melusine.univ-paris3.fr (fransk)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Gebhard Poltera** (født 14. desember 1923, død 11. november 2008) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.

Poltera vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og Tsjekkoslovakia.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. 
Sveits vant seks kamper og tapte to, de tapte med 0-3 mot Canada og 1-7 til Tsjekkoslovakia. Sveits fikk tolv poeng og ble nummer tre i tabellen bak Canada og Tsjekkoslovakia som begge fikk femten poeng. Canada vant serien og ble olympiske mestere med to måls bedre målforskjell enn Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gebhard Poltera – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gebhard Poltera – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gebhard Poltera – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gebhard Poltera – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gebhard Poltera – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hauk** er en vanlig forekommende heraldisk figur, og en mindre vanlig skjoldholder.

Representasjonen ligner på flakt ørn i en streng heraldisk form, og andre ganger i en naturtro framstilling. Den kan finnes i skjoldet eller som hjelmtegn.

Hauken er også benyttet som talende våpen som i tyske *Habicht*, *Habich* eller *Habicher*, eller portugisiske *açor*, polske *jastrząb*.

Eksempler
---------

* Habichtswalds våpen med en flyvende fuglHabichtswalds våpen med en flyvende fugl
* naturlig framstilling i Havelses våpen naturlig framstilling i Havelses våpen
* Asorenes våpen med hauk i skjoldet og som hjelmtegn. Asorenes flagg viser også en haukAsorenes våpen med hauk i skjoldet og som hjelmtegn. Asorenes flagg viser også en hauk
* Jastrzębiec, et felles våpen for polske Szlachta, i omfattende brukJastrzębiec, et felles våpen for polske Szlachta, i omfattende bruk
* stilisert hauk i Syrias riksvåpen stilisert hauk i Syrias riksvåpen

Referanser
----------

1. ↑  «Herbarz polski − Lista Nazwisk» **(polsk)**. Besøkt 24. januar 2022.
***Nearly Married*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Chester Withey.

Handling
--------

Betty Griffon utsetter bryllupet sitt med Harry Lindsey, fordi broren Dick er for sent ute til seremonien deres. Senere, tter å ha fått vite at broren hennes har blitt skadet i en ulykke, nekter Betty å reise på bryllupsreisen deres før broren hennes har blitt mye bedre. Når Harry protesterer på dette, proklamerer Betty at den nye ektemannen er alt for ufølsom og hun krever snart skilsmisse.

En separasjon innvilges kort tid senere, før Betty og Harry innser at de virkelig elsker hverandre. De bestemmer seg for å gifte seg en gang til, men blir forhindret fra å gjøre dette på grunn av skilsmisse-papirene som forbyr dem fra å gifte seg på nytt. De flytter derfor til New Jersey, for å unngå dette regelverket og få muligheten til å gifte seg en gang til.

Skuespillere
------------

* Madge Kennedy som Betty Griffon.
* Frank M. Thomas som Harry Lindsey.
* Mark Smith som Tom Robinson.
* Alma Tell som Gertrude Robinson.
* Richard Barthelmess som Dick Griffon.
* Hedda Hopper som Hattie King.

Referanser
----------

1. ↑  Nearly Married
2. ↑  NEARLY MARRIED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nearly Married* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Nearly Married* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Nearly Married* på Silent Era Rediger på Wikidata
Et monument i La Prairie som markerer plasseringen av den første jernbanen i Canada.
**La Prairie** er en forstad på sydsiden av Montreal, i det sørvestlige Québec i Canada, hvor elvene Saint-Jacques og Saint Lawrence møtes i Roussillon. Etter folketellingen i 2011 var  det 23 357 innbyggere i forstaden.[]

Historie
--------

Franske jesuitter var de første europeerne til å bosette seg i området som ble kalt La Prairie de la Magdelaine, men også kalt François-Xavier-des-Prés. I 1668 ble området kalt Kentaké, et irokesisk navn for «på prærien».[]

I 1845 ble landsbyen La Prairie etablert. Ett år senere ble La Prairie-de-la-Magdelaine etablert. I 1909 fikk La Prairie offisiell bystatus.[]

Historisk sett har byen vært et viktig transportknutepunkt. Den første jernbanen i Britisk Nord-Amerika, Champlain and St. Lawrence Railroad, forbandt den med Saint-Jean-sur-Richelieu den 21. juli 1836; jernbanen er 26 km lang. Jernbanelinjen mellom La Prairie og Saint-Jean-sur-Richelieu førte i stor grad til at den kommersielle utviklingen av landsbyen skjøt fart. Sjøtransporten spilte en like viktig rolle i La Prairies historie.

Galleri
-------

* KirkenKirken
* Hus i det gamle La PrairieHus i det gamle La Prairie
* Kirken La Nativité de la Sainte-Vierge i La PrairieKirken La Nativité de la Sainte-Vierge i La Prairie
* RådhusetRådhuset

Eksterne lenker
---------------

* (Fransk) Offisielt nettsted

* (en) La Prairie, Quebec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Affaires municipales et de l'Occupation du territoire Arkivert 24. februar 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Kart over Japanhavet med La Pérousestredet inntegnet.
**La Pérousestredet** (russisk: Пролив Лаперуза – *Proliv Laperuza*; japansk: 宗谷海峡 – *Sōya Kaikyō* (oversatt: *Soyastredet*)) er et strede (sund) som skiller sørkysten av øya Sakhalin i Russland fra nordspissen av øya Hokkaido i Japan, og som forbinder Japanhavet i vest med Okhotskhavet i øst. Stredet er 42 kilometer langt og mellom 40 og 140 meter dypt. Den smaleste delen av stredet er i vest mellom Kapp Krillion på Sakhalin og Kapp Soya på Hokkaido. Dette er også den grunneste delen, med et dyp på 60 meter.

Stredet er oppkalt etter Jean-François de La Pérouse, som utforsket området i 1787.

Referanser
----------

1. ↑  Mikhail A. Danchenkov, David Aubrey og Stephen C. Riser. «Oceanographic features of LaPerouse Strait» (PDF). Besøkt 9. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) La Pérouse Strait – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |