recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Valgplakat foran valget i DDR 18. mars 1990
**Allianz für Deutschland** («alliansen for Tyskland») var et borgerlig valgforbund ved det første og siste frie valget til Folkekammeret i DDR den 18. mars 1990. Alliansen ble dannet 5. februar samme år og bestod av CDU i DDR, Deutsche Soziale Union og Demokratischer Aufbruch.

CDU i Vest-Tyskland under Helmut Kohls ledelse spilte en vesentlig rolle i opprettelsen av dette valgforbundet i DDR. Det gikk inn for en rask tysk gjenforening og gjenopprettelse av de gamle delstatene.

Ved valget oppnådde alliansen 48,15 % av stemmene (CDU 40,9%, DSU 6,3%, DA 0,9 %) og 192 av 400 mandater. Ettersom DDR ikke hadde noen sperregrense fikk alliansen likevel ikke et absolutt flertall, og valgte derfor inngå et samarbeid med de liberale (BFD) og SPD. Alliansens toppkandidat, Lothar de Maizière, ble DDRs første og eneste demokratisk utpekte statsminister. Med den tyske gjenforening den 3. oktober 1990 oppløste alliansen seg.

Eksterne lenker
---------------

* Chronik der Wende: Allianz für Deutschland

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Tyskland
Wolfgang Ullmann, en av grunnleggeren til *Demokrtaie Jetzt*
**Demokratie Jetzt** (DJ) var en borgerbevegelse grunnlagt i Øst-Tyskland i 1989 og som i 1990 sammen med Neues Forum og Initiative Frieden und Menschenrechte dannet valgkoalisjonen Bündnis 90.

Borgerrettsbevegelsen hadde sine røtter den evangeliske menigheten til Bartholomäuskirka i Berlin. I sitt første opprop formulerte *Demokratie Jetzt* kravet på frihet og verdighet for alle og målet av et solidarisk selskap med rettsstatlighet og samsvar mellom økonomi og økologi. I november 1990 initierte borgerbevegelsen de såkalte «runde-bord-samtalene» hvor alle partiene og bevegelsene fra regjeringen og opposisjonen deltok. Det «Runde Bordet» (*Zentraler Runder Tisch*) ble et politisk ytringssted og hadde et slags kontrollfunksjon hvor regjeringspartiene måtte reagere på opposisjonens kravene og spørsmålene.[]

Som representant for *Demokratie Jetzt* ble Wolfgang Ullmann utnevnt til minister uten portefølje i Hans Modrows regjering i februar 1990.

*Demokratie Jetzt* dannet i 1990 med andre borgerbevegelser valgforbundet *Bündnis 90* Ved valget til Folkekammeret den 18. mars 1990 fikk *Bündnis 90* 2,9% oppslutning. Og *Bündnis 90* dannet en fraksjon med det *Grønne Partiet i DDR*.

*Demokratie Jetzt* gikk 1993 inn i partiet *Bündnis 90/Die Grünen*.

Kjente medlemmer var Wolfgang Ullmann, Konrad Weiß, Katrin Göring-Eckardt, Wolfgang Tiefensee, Ludwig Mehlhorn og Günter Nooke.

Referanser
----------

1. ↑  «Chronik-Glossar: Demokratie Jetzt (DJ)». *www.chronikderwende.de*. Besøkt 7. juni 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
Otto Ernst Remer i januar 1945
**Sozialistische Reichspartei** (det sosialistiske rikspartiet) ble grunnlagt 2. oktober 1949 da den nasjonalsosialistiske fløyen av DKP-DRP, anført av generalmajor Otto Ernst Remer og forfatteren Fritz Dorls, brøt ut og dannet sitt eget parti. Andre grunnleggere inkluderte Wolfgang Falck, August Finke, dr. Bernhard Gericke, Gerhard Heinze, Helmut Hillebrecht, dr. Gerhard Krüger og grev Wolf von Westarp.

Partiet bestod hovedsakelig av tidligere NSDAP-medlemmer, og programmet var i vesentlige deler basert på NSDAPs program. De avviste at den daværende regjeringen var den lovlige tyske regjeringen og hevdet retten til å forsvare det tyske riket. Viktige mål var bla. *Treue zum Reich* og *Schutz und Ehre des deutschen Soldaten*.

Partiet var representert med to representanter i det tyske parlamentet, forbundsdagen.

Partiet oppløste seg 12. september 1952.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Delstatsregjeringspalasset i Cuernavaca
**Morelos** er en av Mexicos 31 delstater og befinner seg i den sentrale delen av landet. I nord grenser Morelos til Distrito Federal (Mexicos føderale distrikt), til delstaten México, i sør til Guerrero og i øst til Puebla. Dette er en av Mexicos minste delstater i utstrekning, med et areal på 4 893 km², omtrent som Akershus fylke. Befoklkningen ligger på ca. 1,8 millioner innbyggere. Hovedstaden er Cuernavaca, et kjent utfluktsmål for mange innbyggere i den nærliggende Mexico by. José María Morelos, en av heltene fra den meksikanske uavhengighetskrigen 1810–21, er opphavet til delstatens navn.

Geografi
--------

Morelos ligger i det meksikanske høylandet, og er fjellrikt. Den høyeste toppen er Popocatépetl, 5452 meter høyt. Den sentrale delen er imidlertid et dalføre rundt hovedstaden Cuernavaca som ligger i ca. 1500 meters høyde. Her er klimaet noe varmere enn i Mexico by, og en del tropiske vekster som ikke gror i Mexico by, finnes her.

Historie
--------

Det frodige dalføret rundt Cuernavaca spilte en rolle under alle tidlige kulturer i det sentrale meksikanske høylandet. Rundt 1200 ble området intensivt oppdyrket av en kultur som kalles Tlahuica, med hovedstad i Cuernavaca. Rundt 1370 ble de undertvunget av aztekerne, og gjorde sterk motstand mot spanjolene da de kom i 1521. Morelos er også kjent fra den meksikanske revolusjonen, da Emiliano Zapata opererte fra området, og ble myrdet i 1919.

Interessant i Morelos
---------------------

Xochicalco, del av UNESCOs verdenarvsliste, Las Pilas og Coatetelco er de viktigste arkeologiske stedene i delstaten. Klosterkirken i Tepoztlán er en skatt fra kolonitida. Delstatshovedstaden Cuernavaca har mange historiske bygninger fra de aller første tiårene av spansk herredømme i Mexico, og er preget av en verdensvant atmosfære.

Se også
-------

* Liste over kommuner i delstaten Morelos

  


| * v
* d
* r
Mexicos delstater |
| --- |
| *Mexicos føderale distrikt:* Distrito Federal |
| 
* Aguascalientes
* Baja California
* Baja California Sur
* Campeche
* Chiapas
* Chihuahua
* Coahuila
* Colima
* Durango
* Guanajuato
* Guerrero
* Hidalgo
* Jalisco
* México
* Michoacán
* Morelos
* Nayarit
* Nuevo León
* Oaxaca
* Puebla
* Querétaro
* Quintana Roo
* San Luis Potosí
* Sinaloa
* Sonora
* Tabasco
* Tamaulipas
* Tlaxcala
* Veracruz
* Yucatán
* Zacatecas

 | Mexicos flagg |
| ISO 3166-2:MX |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

1. ↑  .
**Hunden med to haler** (ungarsk: **Magyar Kétfarkú Kutya Párt**) er et ungarsk politisk-satirisk parti. 

Det ble grunnlaget i Szeged i 2006, men ble først registrert som offisielt politisk parti i 2014. Partiet er mest aktivt innenfor gatekunst som graffiti– og posterkampanjer hvor de parodierer landets politiske elite.

En av partiets ildsjeler, Gergö Kovács, har to å på rad hatt suksess med å samle penger inn til motkampanjer mot regjeringeringens offensiver. Der myndighetene under Ungarns folkeavstemning om EUs flyktningenkvoter i 2016 hengte opp plakater med påskrifter som: *«Visste De at flere millioner migranter vil reise til Europa alene fra Libya?»* og *«Visste De at flere kvinner er blitt utsatt for overgrep siden flyktningekrisen begynte?»*, svarte partiet med å henge plakater opp som lød *«Visste De at det er flere rapporter om UFOer enn det er migranter i Ungarn?»* og *«Visste De at utlendinger truet de ungarske atletenes sjanser for å vinne i OL?»*

Referanser
----------

1. ↑  *Is humour the best weapon against Europe’s new wave of xenophobic nationalism?*, theguardian.com. Besøkt 2. oktober 2016
2. ↑  *Bruker 430 millioner for å få befolkningen til å si nei til migranter*, aftenposten.no. Besøkt 2. oktober 2016
3. ↑  *Ungarere bekæmper frygt med humor*, politiken.dk. Besøkt 2. oktober 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hungarian Two-tailed Dog Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Hunden med to haler på GitHub Rediger på Wikidata
Våpen
Østerriksk politikk
* Østerrikes forfatning
* President

* Regjering
	+ Kansler
	+ Visekansler
	+ Føderale ministre

* Parlament
	+ Nasjonalrådet
	+ Forbundsrådet
* Forbundsforsamlingen

* Forfatningsdomstolen
* Høyesterett

---

* Delstater
* Distrikter

---

* Valg
* Politiske partier:  
SPÖ • ÖVP • FPÖ   
Grønt alternativ •   
Team Stronach • NEOS

**Bündnis Zukunft Österreich** (BZÖ) («Alliansen for Østerrikes framtid») var et politisk parti på høyresiden i Østerrike, aktivt i Bundestag mellom 2005 og 2013. Partiet kan karakteriseres som et populistisk, nasjonalliberalt, liberaltkonservativt parti.

Partiet ble stiftet 3. april 2005 av sentrale medlemmer av FPÖ. Den første partilederen (*Bündnisobmann*) var Jörg Haider, som tidligere var leder for FPÖ. I perioden 2006–2008 var Peter Westenthaler partileder, men Westenthaler måtte gå av etter at han ble funnet skyldig i mened. Fra 30. august 2008 og fram til sin død 11. oktober 2008 var Haider igjen partileder. 

BZÖ arbeider blant annet for gjeninnføring av den grensekontrollen som ble opphevet ved Schengen-traktaten og at utenlandske lovbrytere skal straffes i sitt hjemland.

Ved valget i Østerrike 2013 fikk partiet en oppslutning på 3,5 % av velgerne. Da sperregrensen var 4 % falt partiet ut av parlamentet. BZÖ gikk deretter sterkt tilbake, og fikk ved landdagsvalget i Kärnten 2018 (de) 0,2 % av stemmene i delstaten Kärnten.

Referanser
----------

1. ↑  «Internettsiden til Østerrikes innenriksministerium». Arkivert fra originalen 12. april 2015. Besøkt 3. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alliance for the Future of Austria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Grunnleggeren av partiet Karl Lueger, nr 2 fra høyre
**Christlichsoziale Partei** (CS) var et politisk parti i Østerrike fra 1893 til 1933, da det ble innlemmet i Fedrelandsfronten. Partiet blir regnet som en av forgjengerne til det østerrikske folkepartiet, ÖVP.

Det ble grunnlagt i 1893 av Wiens borgermester Karl Lueger, og gikk ut fra foreningene V*ereinigten Christen, Christlichsoziale Verein* (1887) og *Christlichsoziale Arbeiterverein*.  Partiet inntok antisemittiske standpunkter og bekjempet liberalismen og Deutschliberale Partei.

Fra 1907 til 1911 var det det største partiet i det østerrikske Riksrådet, men tapte deretter majoriteten til SDAPÖ. Under første verdenskrig sto det på monarkiets side, men stemte i 1918 for opprettelsen av republikken og for Østerrikes tilslutning til Det tyske rike. 

1918-1920 dannet partiet en koalisjonsregjering med SDAPÖ, men ble deretter største parti i en ny koalisjon med Großdeutsche Volkspartei (det stortyske folkepartiet) og Landbund. Fra 1920 hadde partiet den østerrikske forbundskansleren og 1928-1938 også den østerrikske forbundspresidenten.

Partiet ble innlemmet i Fedrelandsfronten i 1933. Under partilederne Engelbert Dollfuß og Kurt Schuschnigg ble Østerrike omgjort til et italiensk-orientert fascistisk diktatur, som tok slutt da Østerrike ble innlemmet i Tyskland i Anschluss1938.

Referanser
----------

1. 1 2  , Austria-Forum |. «Christlichsoziale Partei». *Austria-Forum*. Besøkt 29. mai 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
**Hugo Munthe-Kaas** (født 2. desember 1879 i Holmestrand, død 7. september 1975) var en norsk advokat og politiker (H).

Han var sønn av lektor og skolebestyrer Hugo Severin Munthe-Kaas. Han giftet seg med Helga Fredrikk Mørch i 1905.

Munthe-Kaas tok studenteksamen i 1897, og ble cand.jur. i 1902. Etter tre år som sorenskriverfullmektig i Tune, ble han overrettssakfører og senere høyesterettsadvokat i Kristiania/Oslo.

Hugo Munthe-Kaas bosatte seg i Vestre Aker i 1908 hvor han fikk bygget "Villa Vangen". Han ble aktiv i Aker Høyre, var sekretær 1912–1916, ble viseformann i Vestre Aker Konservative Forening i 1917 og formann i 1919. Han kom med i herredsstyret i valget i 1916, og var viseordfører 1917–1919. Han ble igjen med i herredsstyre og formannskap 1923–1925. Han var også nestformann og fra 1927 formann i det kommunale selskapet Akersbanene, der han arbeidet for å utvide kommunikasjonsnettet i kommunen.

Referanser
----------

1. 1 2   runeberg.org, besøkt 14. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Runeberg Hvem er hvem 1948
3. ↑  Digitalarkivet: Folketelling 1910 for Aker herred
4. ↑  Brevig, Sverre (1959). *Akers Høire*. Akers Høire. s. 43-44.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Pantheons portiko.
Tempelportalen foran USAs høyesterett.
**Portiko** eller *portikus* av latin *porticus*, av *porta* «port», «inngang», er en søyleprydet eller pilarbåret overdekket forhall framfor inngangen til en bygning, for eksempel en kirke. Som en søylegang med takstruktur over en gangvei, støttet av søyler eller innlukket av vegger, var dette arkitektoniske opplegget i utstrakt grad benyttet i antikkens Hellas og har påvirket mange kulturer, i særdeleshet de vestlige.

En del bemerkelsesverdige eksempler på portikoer er østportikoen til USAs Capitolbygning, portico som utsmykker Pantheon i Roma, og portiko til University College London. Bologna i Italia er kjent for sine portikoer. Totalt er det over 45 km med bueganger, rundt 38 i byens sentrum. Den har også den lengste portiko i verden, rundt 3,5 km lang, strekker den seg fra utkanten av byen og til helligdommen Madonna di San Luca. I Torino i Nord-Italia strekker portikoene seg 18 km. Den italienske arkitekten Andrea Palladio var på 1500-tallet en foregangsmann i benytte tempelfronter med portiko på sekulære bygninger. I Storbritannia er tempelfront bygget på The Vyne i 1654 av den engelske arkitekten John Webb som den første portiko brukt på en engelsk herskapsbolig.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka: «Portiko»
2. ↑   Broby-Johansen, R. (1977): *Kunstordbog*, Thaning & Appel, s. 168.

Se også
-------

* Stoa
* Loggia

Litteratur
----------

* L'Orange, Hans Peter (1978): *Oldtidens bygningsverden*, Dreyers forlag, Oslo, ISBN 87-567-3187-6
* Stierlin, Henri (2004): *Greece: From Mycenae to the Parthenon*, Taschen, red. Angelika Taschen, Köln, ISBN 3-8228-1225-0
* Stierlin, Henri (2002): *The Roman Empire: From the Etruscans to the Decline of the Roman Empire*, Taschen, red. Silvia Kinkle, Köln, ISBN 3-8228-1778-3

Eksterne lenker
---------------

* «Portiko» hos *Kunsthistorie.com*

  

Portal: Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
*Se også: Sømna prestegjeld*
Vik kirke
**Vik prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Sogn prosti. Det omfattet sogn i tidligere Vik kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Vik kirke.

Viks kirkesogn er nå en del av Vik kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hoprustaðir sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vik prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Hopprekstad med Hove, Arnafjord, Kvamsøy og Kyrkjebø annekssogn.

Ved kgl.res. av 18. desember 1807 ble Klævold lagt som annekssogn til det nye Ladvik prestegjeld.

Vik prestegjeld dannet grunnlaget for Vig formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 11. desember 1875 ble de to gamle sognene Hoprekstad og Hove ble i 1877 slått sammen til Vik sogn.

I forbindelse med endringene i kommunegrensene mellom Balestrand og Vik kommuner, ble også prestegjeldsgrensene justert tilsvarende gjeldende fra 1. januar 1964. Således ble Vagnsnes sogn på sydsiden av Sognefjorden overført fra Balestrand prestegjeld til Vik, mens Kvamsøy sogn på nordsiden av Sognefjorden overført fra Vik til Balestrand. 1. august 1999 ble Feios og Fresvik overført fra Leikanger prestegjeld til Vik.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vik
* Arnafjord
* Vangsnes
* Fresvik
* Feios

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 150,158.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 84.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  «Sogn og Fjordane 1963.09.23». Norge;Vestland;;Sogndal;;;;. 19630923. s. 1.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
7. ↑  *Leikanger kyrkje: frå mellomalderen til idag*, side 53
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Hyllestad kirke
**Hyllestad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Hyllestad kirke.

Hyllestads kirkesogn er nå en del av Hyllestad kirkelige fellesråd, og underlagt Sunnfjord prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hyllistaðir sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hyllestad antas å være lagt under Askvoll i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 18. mars 1863 ble Askevold prestegjeld delt ved at Hyllestad med Øn, samt Bøe sogn fra Ladvik ble skilt ut som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hyllestad
* Bø
* Øn

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 235.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 84.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Førde kirke
**Førde prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sunnfjord prosti. Det omfattet sogn i tidligere Førde kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Førde kirke.

Førdes kirkesogn er nå en del av Sunnfjord kirkelige fellesråd, og underlagt Sunnfjord prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Fjǫrðr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Førde prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Førde med Holsen, Naustdal og Vevring annekssogn.

Førde prestegjeld dannet grunnlaget for Førde formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Førde
* Holsen
* Naustdal
* Vevring

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 325.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 88.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Tysk frimerke som viser Bertha von Suttner og omslaget på *Die Waffen nieder!*
***Ned med våpnene*** (tysk: *Die Waffen Nieder!*) er en roman av Bertha von Suttner, utgitt første gang i Østerrike i 1889. Boken ble første gang oversatt til norsk i 1891, og senere i 1906 og 1954.

Sammendrag av handlingen
------------------------

Romanens hovedperson er den østerrikske grevinne Martha Althaus som følges gjennom fire kriger. Under den andre italienske uavhengighetskrigen, 19 år gammel, mister Althaus sin mann, Grev Arno Dotzky. Tapet får henne til å ta avstand fra all krig. Hennes andre ektemann, Baron Friedrich Tilling, deler hennes pasifistiske overbevisning selv om han er en offiser i den østerrikske hæren. Han kjempet i Schleswig i 1864, og i den østerriksk-prøyssiske krig i 1866. Althaus' søstre og bror dør av koleraen på grunn av krigen, og faren dør av sorg etter å ha mistet sine barn. Deretter pensjonerte Friedrich seg fra hæren for å støtte Althaus' fredsaktivisme. Under den fransk-tyske krig, blir Friedrich skutt mens de bor i Paris fordi han er mistenkt for å være en prøyssisk spion. Althaus 'sønn fra hennes første ekteskap, Rudolf, begynner å følge i sin mors fotspor.

Reaksjoner på romanen
---------------------

Bokas popularitet har vært sammenlignet med Harriet Beecher Stowes *Onkel Toms hytte*, og Alfred Nobel skrev at boka burde oversettes til alle verdens språk.

I 1892 etablerte Bertha von Suttner månedstidsskriftet *Die Waffen nieder!* sammen med Alfred Hermann Fried.

Referanser
----------

1. ↑  bibsys.no[*død lenke*]
2. ↑  nobeliana.com 1905: Bertha von Suttner (1843-1914)[*død lenke*]
Røldal stavkirke
**Røldal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hardanger og Voss prosti. Det omfattet sogn i tidligere Røldal kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Røldal stavkirke.

Røldals kirkesogn er nå en del av Ullensvang kirkelige fellesråd, og underlagt Hardanger og Voss prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Rœrgudalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Røldal antas å være lagt under Suldal i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ettersom det var annekssogn til prestegjeld i et annet tinglag, dannet Røldal sogn grunnlaget for Røldal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl. res. av 18. desember 1848 fikk Røldal sogn egen prest. Ved kgl. res. av 22. mai 1885 ble Røldal sogn utskilt fra Suldal prestegjeld, opprettet som eget sognekall og overført til Hardanger og Voss prosti, med virkning fra 1. september 1885.

Ved sognekallets siste prest, Lars Moldstads avgang 11. september 1994, ble Røldal lagt ned og kirkesognet underlagt Odda prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 439.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 78.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
4. ↑  «Haugesunds Avis 1994.05.20». Norge;Rogaland;;Haugesund;;;;. 19940520. s. 7.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
*For stedet på Møre, se Averøy*

**Averøya naturreservat** (1 050 daa, hvorav 850 daa vannareal) er et naturreservat i Ringerike og Hole kommuner, Viken. Naturreservatet ligger ved utløpet av Storelva til Nordfjorden (arm av Tyrifjorden), og omfatter Storelvas utløp og ferskvannsdelta (sandøyer/-banker og gruntområder), samt den lave halvøya kalt **Averøya**. Reservatet inngår i ramsarområdet Tyrifjorden våtmarkssystem IBA, på grunn av sin betydning for trekkfugler. Reservatet ligger i Ringerike (størsteparten) og Hole kommuner og er svært viktig for våtmarksfugler.

Reservatet ble opprettet 28. juni 1985 for å verne rikt og variert våtmarksområde med vegetasjon. Ramsarområde fra 1996. Forvaltningsplan godkjent 20. oktober 1999.

Vegetasjonen er sterkt vekslende. Ytterst finnes sandstrand og fuktig strandeng oppblandet med sumporeskog. Lenger inn er det vekslende partier av myr, sumporeskog, ospeskog, bjørkeskog og furuskog. Området grenser opp til dyrka mark. Det har særlig stor betydning som trekkrasteplass for våtmarksfugl, især om våren. Er overvintringsplass for sangsvaner. 173 fuglearter har blitt påvist i reservatet, hvorav 77 våtmarksarter.

Se også
-------

* Naturvernområder i Ringerike

Referanser
----------

1. 1 2 3  (no) Averøya naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. 1 2 3 4 5  Miljøverndepartementet (1985-06-28). Forskrift om fredning for Averøya naturreservat, Ringerike og Hole kommuner, Buskerud. *Miljøverndepartementet*. Lovdata. Besøkt 2016-09-21
3. ↑  Fylkesmannen i Buskerud, Miljøvernavdelingen, 1997: Karlsrudtangen naturreservat i Ringerike og Hole kommuner. Forvaltningsplan. Rapport nr. 9-1999. ISBN 82-7426-235-2

  


|  |
| --- |
| **Nordre Tyrifjorden våtmarkssystem** |
|  Averøya | Juveren | Karlsrudtangen | Lamyra | Synneren  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
"Halfdan Svartes Høi paa Gaarden Stene i Ringeriget" av Peter Andreas Brandt.
Halvdanshaugen på Stein. Haugen er i treklyngen i venstre del av bildet.
**Halvdanshaugen på Stein** ((no) «Halvdanshaugen, KMID 28978-1». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. ) er en gravhaug på Stein gård i Hole kommune i Viken. Den er en av Norges største gravhauger, med en diameter på cirka 58 m og en høyde på cirka 4 m. 

Haugen var trolig opprinnelig omgitt av en fotgrøft, som til tider var fylt med vann. Arkeologiske undersøkelser (blant annet med georadar) i 1998/1999 antyder at haugen kan være bygget i to ulike epoker. C14-dateringer indikerer nemlig at haugen ble bygd mellom 470 og 530 e.Kr, men det har også kommet opp dateringer fra vikingtiden; 870 – 930 [].

Ifølge Heimskringla druknet Halvdan Svarte i Randsfjorden ved Røykenvik. Liket ble partert for at alle de rikene han hersket over skulle få sin grav over ham. Hodet hans ble gravlagt på Stein, og tradisjon på stedet viser til at det skulle ligge i Halvdanshaugen. Innvollene skulle ha blitt gravlagt på Hadeland der han døde, i Halvdanshaugen på Tingelstad. Ifølge Nóregs konungatal (ca. 1190) ble han hauglagt på gården Stein i Hole på Ringerike. Hverken den, Ågrip eller Fagrskinna nevner at liket ble partert.

Litteratur
----------

* Larsen, J. H. og Rolfsen, P. (red.) 2004: *Halvdanshaugen – arkeologi, historie og naturvitenskap*, Universitetets kulturhistoriske museer. Skrifter nr. 3

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Halvdanshaugen på Stein». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Maria Olsdatter Meng** (født 1662, død 10. april 1740) var en kvinne som hadde et kjærlighetsforhold til Norges stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve. 

Hun var datter av kjøpmann på Frederikshald Ole Christensen (d. 1670) og hustru Maren Nilsdatter Meng, som igjen var datter av president på Frederikshald Nils Hanssøn Meng. Stattholder Gyldenløve var ofte på grensen ved Frederikshald og i byen selv, og i 1690-årene indledet han et kjærlighetsforhold til Maria Meng. De fikk en sønn sammen, den senere offiseren Wilhelm de Ulrichsdal. Maria Meng ble siden gift med kommandant på Bergenhus festning Johan Friedrich Tuchsen, som altså ble stefar til de Ulrichsdal.

I ekteskapet med Tuchsen fødte hun flere barn; deriblant de to sønnene Johan Ludvig og Frederik Vilhelm, som begge ble majorer. Datteren Elisabeth Maria (d. 1722) ble gift med oberst Gerhard Munthe (d. 1729), Sophie Amalie (d. 1775) ble gift med generalmajor og kommandant på Bergenhus, Hans Jørgen Weinmann (d. 1759) mens Dorothea Sophie (d. 1759) ble gift med oberst, senere generalløytnant Michael von Sundt (d. 1753).

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, runeberg.org, besøkt 2. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  C. O. Munthe (1904). «Ulrichsdal, Vilhelm». *Dansk biografisk Leksikon, 1. utgave*. runeberg.org. Besøkt 2. juli 2018.
3. ↑  Anker, Carl Johan (1885). *Biografiske data om 330 norske, norskfødte eller for nogen tid i den norske armé ansatte generalspersoner*. Kristiania: Alb. Cammermeyer. s. 266.
4. ↑  Christensen, Hjalmar (1922). *Skeid (yttre) 1821-1921*. Bergen. s. 33.
5. ↑  «Maria (Maren Mench) Meng». stromsnes.info. Arkivert fra originalen 3. juli 2018. Besøkt 2. juli 2018.
6. ↑  Munthe, Hartvig (1883). *Efterretninger om Familien Munthe i ældre Tid*. Christiania. s. 163ff.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Mefjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Senja prosti. Det omfattet sogn i Berg kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Mefjord kirke.

Mefjord prestegjeld opphørte og inngikk fra 1810 i Berg, sammen med Torsken prestegjeld.

Historikk
---------

*Miðfjǫrðr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Mefjord antas å være lagt under Trondenes i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 omfattet det vidløftige *Trundenes Præstegjeld* hele Sør- og Midt-Troms, med fjorten kirker og kapeller, som ble betjent av ni prester. Av disse var Thorsken et residerende kapellani. *Ved kgl.res. av 28. desember 1731 blev af Throndenæs' forskjellige sogne oprettet syv frie Sognekald, nemlig Hillesø, Ibbestad, herunder Dyrø, Lenvig og Tranø Sogne hørte, Midfjord, Qvedfjord, Sand, Throndenæs og Thorsken.*

Ved kgl.res. av 10. oktober 1810 ble Mefjord og Torsken slått sammen til Berg prestegjeld, med Berg kirke som hovedsogn i det nye prestegjeldet.

Referanser
----------

1. ↑  «Mefjordvær gamle kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren.
2. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1911). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 72.
3. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 124.
4. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
5. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
6. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 159.
7. 1 2  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
**Norsjø–Skienkanalen** (**NSK**) er den eldste og lavestliggende kanalen som sammen med Bandak–Norsjøkanalen utgjør Telemarkskanalen. Kanalen ligger i Skiensvassdragets hovedgren og gir en forbindelse fra Heddalsvatnet via Saua, Norsjø, Farelva/Meierelva og Hjellevannet til Bryggevannet i Skienselva. Den naturlige vannveien mellom Heddalsvatnet og Norsjø omtales ofte som **«Østkanalen»**, selv om den ikke er en menneskeskapt kanal. Kanalen ble bygget mellom 1854 og 1861 og har to sluseanlegg med til sammen fire slusekamre og to flomkamre med en total høydeforskjell på 15 meter opp til Norsjø, med ytterligere én høydemeter via vannveien opp til Heddalsvatnet. Den kanaliserte strekningen langs Farelva og Meierelva er på 6–7 km, mens den totale transportstrekningen mellom Notodden i enden av Heddalsvatnet i nord og Skien ved Skienselva i sør er på 60 km. Bandak–Norsjøkanalen grener ut fra NSK ved Norsjø og gir en transportstrekning mellom Dalen og Skien på 100 km.

Fra kanalens åpning og flere tiår framover var den hovedtransportåren mellom Øvre Telemark og Grenland, og fram til Bratsbergbanen ble åpnet i 1917 var den også den eneste transporveien ut til kysten for industrien på Notodden og Rjukan. Passasjertrafikken med rutebåt ble lagt ned i 1956, mens godstrafikken holdt på helt til 1980-årene, tømmerfløtingen helt til 2005. I 1962 ble det startet sesongbasert turisttrafikk på den nedre delen i forbindelse med Bandak–Norsjøkanalen, mens det siden 1980-årene også har vært turisttrafikk på Østkanalen.

Se også
-------

* Skien sluse
* Løveid sluser

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  NOU 1977, s. 23. sfn error: no target: CITEREFNOU1977 (help)

Litteratur
----------

* Aarsrud, Sigurd (1961). *Norsjø–Skienkanalen gjennom 100 år, 1861–1961*.
* *NOU 1977: 42, Bandak–Norsjø- og Norsjø–Skienkanalen*. Universitetsforlaget. 1977. ISBN 82-00-70390-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Auguste-Alexandre Ducrot** (født 24. februar 1817 i Nevers i Frankrike, død 16. august 1882 i Versailles) var en fransk general.

Liv og virke
------------

Ducrot ble utdannet ved militærskolen i Saint-Cyr og trådte inn som offiser i infanteriet i 1837.

Han ble oberst og regimentssjef i 1853, og brigadegeneral i 1858. I løpet av sin militære karriere så han tjeneste i Afrika og Italia og under den fransk-prøyssiske krig. Året før sistnevnte krig brøt ut ble han postert til Strasbourg som divisjonsgeneral, og han gjorde raskt den franske keiser Napoleon III oppmerksom på de tyske styrkers militære overlegenhet.

Men den franske krigserklæring kom likevel i 1870. Ved krigsutbruddet fikk Ducrot befalet over 1. infanterifordeling av 3. armékorps, men han ble allerede 17. august sjef for korpset. Da Patrice de Mac-Mahon ble såret i slaget ved Sedan, ble Ducrot øverstkommenderende men måtte etter noen timer gi fra seg befalet til general Emmanuel Félix de Wimpffen.

Etter kapitulasjonen ved Sedan klarte Ducrot å komme seg unna. Han hadde gitt sitt æresord om å melde seg til tyskerne i Pont-à-Mousson, og fikk lov til å begi seg dit på egen hånd. Han så gjorde, og meldte seg som lovet. Men så var det slik forvirring på den overfylte stasjonen at kan klarte å komme seg unna. Han ble etter flukten sjef for den nyoppsatte 2. armé i Paris.

Etter at krigen var tapt og freden var inntrådt, var han 1871 medlem av nasjonalforsamlingen, og 1872-78 sjef for 8. armékorps. Denne stilling måtte han til slutt forlate som mistenkt for antirepublikanske sympatier.

Verker
------

* *La journée de Sedan avec le 1er corps de l'Armée de Chalon*. – Paris : Dentu, 1871
* *Wissembourg*. – Paris : Dentu, 1873
* *La défense de Paris (1870–1871)*. 4 bind. – Paris : Dentu, 1875–78

Referanser
----------

1. ↑   Léonore database, oppført som Auguste Alexandre Ducrot, Léonore LH//829/6, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Sycomore, oppført som Auguste, Alexandre Ducrot, Sycomore-ID 8752, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Roglo, Roglo person ID p=auguste;n=ducrot;oc=1, oppført som Auguste Ducrot[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Les enfants du général Ducrot*: *La vie militaire du général Ducrot d'après sa correspondance (1839–1871)*. – Paris : Plon et Nourrit, 1895

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
**Gjerpen** er en bygd og en tidligere kommune i det sørøstlige Telemark, som i dag er en del av Skien kommune. Gjerpen har 5 666 innbyggere. De viktigste næringsveiene er jord- og skogbruk. Gjerpendalen med naturreservatet Børsesjø er kjent som et av de mest fruktbare dyrkingsområdene i Norge.

Gjerpen prestegård

Historie
--------

Gjerpen formannskapsdistrikt ble opprettet i 1837 og utgjorde Gjerpen prestegjeld i Bratsberg amt. Kommunen ble i 1964 slått sammen med Solum og Skien til (nye) Skien kommune. Dagens bydel Gjerpen utgjør bare en liten del av tidligere Gjerpen kommune, og blant andre bydeler i Skien som tidligere lå i Gjerpen kommune er Borgestad, Bøle, Gulset og Luksefjell. Den sørligste delen av kommunen, bestående av Breidablikk, Borge og Hovenga ble etter en aksjon fra innbyggerne overflyttet til Porsgrunn kommune i 1968.

Gjerpen har flere vakre helleristningsfelt. Fossum Jernverk fra 1539 er fra 1739 eid av familien Løvenskiold. Løvenskiold-Fossum drev verket til 1867 og eier og driver fremdeles den store skogeiendommen som hørte til jernverket på Fossum i Gjerpen. Løvenskiold-Fossum er en av fylkets største skogeiere.

Gjerpen kirke er en av landets eldste kirker. Den er nevnt første gang rundt år 1150. Vidkun Quisling er begravet på Gjerpen kirkegård.

Kilder
------

* (no) Gjerpen (Skien) i Store norske leksikon

Litteratur
----------

* *Gjerpen herred gjennem 100 år. 1837 - 28. november - 1937*. Gjerpen kommune. 1937.
* Christensen, Terje (1971). *Gjerpen bygds historie. Bygdehistorie bind I*. Skien kommune.
* Christensen, Terje (1978). *Gjerpen bygds historie. Bygdehistorie bind III. Fra omkring 1700 til 1964*. Skien kommune.
* Christensen, Terje (1985). *Gjerpen bygds historie. Bind III Gårdshistorie*. Skien kommune.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Denne artikkelen omhandler det undernasjonale nivået.  For senterpartiavisen, se Fylket.  For fylker i Norge, se Norges fylker.
De 11 fylkene i Norge fra 2020.
**Fylke** (etter norrønt *fylki*) er en betegnelse på et undernasjonalt, regionalt geografisk område, tilsvarende amt og len. Den lokale myndigheten i et fylke betegnes fylkeskommune.

En rekke undernasjonale administrative enheter i andre land oversettes gjerne til norsk som «fylker» («Counties» på engelsk).

Norge
-----

Utdypende artikler: Norges fylker og Fylke (norsk historie)

Frem til 2018 besto Norge av 19 fylker. Fra 2020 er antallet fylker redusert til 11. Oslo har som eneste norske enhet sammenfallende grenser for såvel kommunen som fylket, og er også det eneste fylket uten fylkesting.

Frem til Bergen ble innlemmet i Hordaland i 1972, fra 1. januar 2020 en del av nye Vestland fylke, var også Bergen eget fylke (med fylkesnummer 13).

Fylke var opprinnelig et landområde (vesentlig på Vestlandet og i Trøndelag) som sannsynligvis opprinnelig hadde vært en selvstendig stammestat og senere ble et lokalt forvaltningsområde i den norske staten. I Norge ble betegnelsen fylke brukt i vikingtiden, så delt opp i syssel, som senere ble omdannet til len. Fra 1662 til 1919 var betegnelsen amt. I 1919 tok man opp igjen den gamle norske betegnelsen fylke.

Se også
-------

* Sveriges len
* Fylke (USA)
* Fylke (Kina)
* Fylke (Liberia)
* Fylke (Iran)
* Romanias fylker

Referanser
----------

1. ↑  (no) Fylke i *Det Norske Akademis ordbok*
2. ↑  (no) Fylke i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Øverste forvaltningsenhet etter land i Europa |
| --- |
| Land | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Nord-Makedonia
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Østerrike

 |
| Andre | 
* Abkhasia
* Artsakh
* Kosovo
* Nord-Kypros
* Sør-Ossetia
* Transnistria

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Arbeiderpartiet** (afrikaans **Arbeidersparty**) var et politisk parti i Sør-Afrika som var politisk aktivt fra 1910 til omkring 1958.

Opprettelsen
------------

Arbeiderpartiet ble opprettet i januar 1910, noen måneder før dannelsen av Unionen Sør-Afrika. Partiet oppsto som en fusjon mellom de to mindre Arbeiderpartiene i Kapp-provinsen og Transvaal. Den første partilederen var Fredrik Hugh Cresswell. Partiet hadde fokus på å beskytte de hvite arbeidernes rettigheter overfor de fargede arbeidere (etnisk sorte og innvandrere fra Asia). Partiet var dermed helt fra begynnelsen en tilhenger av raseskille og diskriminering.

Regjeringensmakt
----------------

På slutten av 1923, da det regjerende South African Party var presset for sin håndtering av opptøyer blant de svarte og Rand-opprøret, gjorde Arbeiderpartiet en koalisjonsavtale med Nasjonalistpartiet som ble ledet av James Barry Munnik Hertzog. I valget 17. juni 1924 vant partiet 18 plasser med 13,4% av stemmene. Cresswell og Thomas Boydell ble inkludert i regjeringen.

Splittelse og tilbakegang
-------------------------

I 1928 ble partiet delt i to grupperinger – *Hoofbestuursgroep* og *Cresswelliete* – etter en krass strid som følge av forskjellige meninger om partiets politiske fundament samt personlige motsetninger i ledelsen. I valget 18. juni 1929 fikk disse to grupperingene henholdsvis 3 og 5 representanter. Selv om Nasjonalistpartiet oppnådde flertall i dette valget valgte de likevel å gi Cresswelliete to poster i regjeringen.

Splittelsen vedvarte inn i det såkalte koalisjonsvalget 17. mai 1933, men etter sammenslåingen av Nasjonalistpartiet og South African Party 5. desember 1934 i United Party, mistet grupperingene fra Arbeiderpartiet mye av sin politiske relevans. Kun to kandidater fra hver gruppe ble innvalgt, og til tross for at partiet ble gjenforent foran valget i 1938 fikk de da bare tre representanter.

Ny opptur
---------

Partiet gjorde det vesentlig bedre i valget 7. juli 1943 og fikk da 9 representanter. Dette ble fulgt opp med 6 plasser i 1948 og 5 i 1953. Ved valget i 1958 med fikk de med bare 2 kandidater kun 0,24% av de totale antall stemmer og følgelig ingen representanter. Virksomheten opphørte kort tid etter uten at partiet formelt ble nedlagt.

Kilder
------

* Saunders, Christopher C. (raadgewende red.), *An Illustrated Dictionary of South African History*, Ibis Books and Editorial Services cc, Sandton, 1994.
* Mostert, J.P.C. *Politieke Partye in Suid-Afrika*, Instituut vir Eietydse Geskiedenis, U.O.V.S. Bloemfontein, 1986.
* Van der Spuy, D.C. (hoofred.), *Amptelike Jaarboek van die Republiek van Suid-Afrika* (Eerste Uitgawe), Departement van Inligting, Pretoria, 1975.
* Haywood, J.J. L.V. (red.), *Die Afrikaner-gids*, Die Afrikaner-gids (Edms.) Beperk, Bloemfontein, 1944.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Pan Africanist Congress**, senere kalt **Pan Africanist Congress of Azania** eller **PAC** var en del av den sørafrikanske frigjøringsbevegelsen og er i dag et mindre sørafrikansk parti.

Historie
--------

PAC ble grunnlagt i 1959 av utbrytere fra African National Congress (ANC). ANC planla en samarbeid med kommunister og andre grupper som ved siden av svarte også omfattet hvite og fargede, for det meste fra South African Comunist Party, (SACP). Dette samarbeidet manifesterte seg i en avtale mellom de forskjellige grupper, den såkalte *Freedom Charter*. Utbryterne, som dannet PAC, ønsket en svart nasjonalistisk og klarere konfronterende linje mot de hvite. 

PAC ble ledet av en av ANCs fremste ledere, Robert Sobukwe. Den 21. mars 1960 holdt PAC en ikke-voldelig demonstrasjon i townshipen Sharpeville. Politiet skjøt mot demonstrantene og 69 mennesker ble drept og 186 mennesker såret, de fleste viste seg å være skutt i ryggen. Hendelsen er kjent som Sharpeville-massakren. 

Sørafrikanske myndigheter benyttet massakren som påskudd til å forby både PAC og ANC. Sobukwe led en av de verste skjebnene til noen av anti-apartheid forkjemperne. Han ble arrestert sammen med ANCs ledelse og plassert på Robben Island. Han ble løslatt i 1968, men ble nektet å forlate fengselsøyen. Han døde ti år senere etter å ha levd ensom i en hytte uten annen menneskelig kontakt enn med sine hvite fangevoktere. PAC som politisk parti overlevde hele forbudstiden i eksil, men smuldret langsomt opp uten sin karismatiske leder.

PAC i dag
---------

I 1990 ble partiet legalisert sammen med ANC. I 1994 ble partiet representert i parlamentet, men har siden vært preget av indre splid, og har dermed ikke blitt det opposisjonspartiet mange trodde det ville bli. Under parlamentsvalget i 2009 fikk det under 0,5% av stemmene.

Referanser
----------

1. ↑   www.lokalepolitiekepartijen.nl, besøkt 8. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pan Africanist Congress of Azania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Pan Africanist Congress på Twitter Rediger på Wikidata

* Pan Africanist Congress på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Demokratisk arbeiderparti** (hangul: 민주노동당, hanja: 民主勞動黨, rr: Minju Nodong-dang, mr: Minju Nodong-tang) var et sosialdemokratisk og nasjonalistisk politisk parti i Sør-Korea.

Partiet ble etablert i januar 2000 i et forsøk på å etablere en politisk fløy for den yngste av de to sørkoreanske faglige sammenslutningene, Den koreanske konføderasjonen av fagforeninger (*Minju Nochong*), som anses som mer venstreorientert enn den andre og dobbelt så store faglige sammenslutningen, Føderasjonen av koreanske fagforeninger (FKTU).

Parlamentsvalget 2004 var partiets første valg, og det fikk ti mandater, hvilket ble halvert ved parlamentsvalget 2008. Senere har partiet vunnet ytterligere ett mandat. Etter presidentvalget 2007 brøt en fløy ut av partiet og dannet Det nye framskrittspartiet i protest mot Demokratisk arbeiderpartis nasjonalistiske linje. Et forsøk på å slå sammen de to partiene i 2011 feilet, og Det nye framskrittspartiets eneste mandat i nasjonalforsamlingen, valgt inn i et samarbeid med Demokratisk arbeiderparti i Ulsan, Cho Seung-soo, valgte deretter å melde seg inn i Demokratisk arbeiderparti.

Partiet hentet det meste av sin støtte i Sør-Gyeongsang og blant bønder, industriarbeidere samt intellektuelle.

Partiet slo seg sammen med to andre partier på venstresiden, People's Participatory Party og deler av Det nye framskrittspartiet og etablerte det nye partiet Det forente framskrittspartiet 6. desember 2011.

Se også
-------

* Politiske partier i Sør-Korea
* Valg i Sør-Korea

Referanser
----------

1. ↑  Minor parties launch 'Unified Progressive Party' The Korea Times 12. mars 2011

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Politiske partier i Sør-Korea |
| --- |
| Mandater i parlamentet i parantes jf. parlamentsvalget i 2012 og senere endringer (tilsammen 300) |
| Partier inasjonalforsamlingen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Dominerende partier | 
* Ny verden (158)
* Det demokratiske enhetspartiet (130)

 |
| Mindre partier | 
* Det progressive rettferdighetspartiet (5)
* Det forente framskrittspartiet (5)

 |

 | Sør-Koreas flagg |
| Partier utenfornasjonalforsamlingen | 
* De grønne
* Det nye framskrittspartiet

 |
| Kategori:Politiske partier i Sør-Korea |

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |