recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Barack Obama tar en retur i en kamp med USAs forsvarspersonell i Djibouti.
En **retur** er, i basketball, når en spiller får tak i ballen etter et skudd som har, eller ikke har, gått i kurven. Returer er en viktig del av spillet siden ballen da går til det andre laget, eller angripende lag får en ny mulighet til å score.

Typer returer
-------------

Returer deles inn i to hovedkategorier: «Offensive returer», der returen tas av en spiller fra angripende lag, og «defensive returer», der forsvarende lag får tak i returen. Alle returer som går i kurven blir defensive returer siden forsvarende lag har rett til ballen etter en scoring, men likevel er også de fleste returer som ikke går i kurven også defensive fordi defensive spillere ofte er i bedre posisjon eller nærmere kurven. Offensive returer fører til en scoringsmulighet til for det angripende laget. Laget kan score direkte eller ved å sette opp en ny angrepstaktikk. Lagreturer blir gitt til et lag som får tak i ballen etter et bomskudd mot kurven. En lagretur blir aldri gitt til en bestemt spiller, og er kun en formalitet. Ifølge reglene i basketball må det bli tatt retur på alle skudd som ikke går i kurven uansett om en spiller kontrollerer ballen eller ikke. 

Returer blir gitt til den første spilleren som får tak i ballen eller til en spiller som suksessfullt hindrer ballen i å gå i kurven. Det er mange viktige faktorer for gode returtakere, og de mest vanlige er høyde og styrke. Fordi høyde er så viktig er det som oftest centere og power forwarder som tar returer. Likevel finnes det noen mindre spillere som er gode returtakere, slik som Jason Kidd, som spiller som point guard for Dallas Mavericks. Han tok flest returer av alle New Jersey Nets-spillerne i to sesonger da han spilte for dette laget. Gode returtakere må også ha god presisjon. God spenst kan også være viktig, men ikke nødvendig. Spillere som Larry Bird og Bobby Jones var gode returtakere, men ble aldri kjent for sin spenst. Bird sa en gan: «De fleste returer blir tatt under kurven. Det er der jeg får mine.» Det er også viktig at spillere posisjonerer seg godt for å få tak i en retur. Dette blir i hovedsak gjort ved å bokse ut. Siden kjempingen om returer ofte kan være veldig fysisk, blir returer ofte sett på som en av de hardeste jobbene innenfor spillet.

Bokse ut
--------

Å bokse ut er en teknikk spm blir brukt når en spiller skal ta retur i basketball. En spiller bokser ut en motspiller ved å stelle seg mellom motspilleren og kurven. Denne handlingen blir også kalt «blokke ut». Et lag kan bli bokset ut av flere spillere som bruker denne teknikken for å stoppe andre spillere i å få tak i returen.

Referanser
----------

1. ↑  Jack McCallum (3. mars 1986). «'As Nearly Perfect As You Can Get'». *Larry Birds biografi* **(engelsk)**. Sports Illustrated. s. 1. Besøkt 15. mai 2009.

Eksterne lenker
---------------

* «NBA All-Time Individual Rebound Leaders». *Returstatistikker* **(engelsk)**. Sports Illustrated. s. 1. Besøkt 15. mai 2009.
**John Sullivan** (født 23. februar 1964) er en norsk dokumentarfilmregissør. Han har studert film ved San Francisco Art Institute, School of Visual Arts i New York og i Rockport, Maine.

Han er kjent for dokumentaren *Pornostjerne?*, som ble vist på norske kinoer fra april 2007. Filmen følger den daværende kjæresten til pornostjernen Thomas Rocco Hansen. Tidligere har han fått en Amanda-pris for Afghanistan-dokumentaren *Home of the Brave, Land of the Free*. Han jobbet for TV 2 i en periode på 1990-tallet.

Han ble født i Bærum, vokste opp i Asker og Oslo og flytta som voksen til Stabekk.

Referanser
----------

1. ↑  "Rocco-regissøren" av Stig Solheim, *Budstikka* 30. juni 2007

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Sullivan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) John Sullivan hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* John Sullivan hos VGs filmdatabase[*død lenke*]
* Arkivert 29. mai 2007 hos Wayback Machine.
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**pTro** er en norsk, kristen radiokanal med kontor i Sandnes. Ansvarlig redaktør og daglig leder (per 2023) er Anne Birgitte Lillebø Bøe.

Kanalen har sendinger hele døgnet (per 2023), og sendeflaten fylles av kristen musikk, andaktsstoff, troshistorier og aktuelle reportasjer fra ulike deler av kirkelandskapet i Norge.

I fjerde kvartal 2023 var pTro Norges 4.største lokalradio med 39500 ukentlige lyttere.

Historikk
---------

I mars 2018 ble pTro etablert som resultat av at de tre kanalene Radio Gnisten (Bergen), Radio Sørvest (Stavanger) og Gimlekollen Radio (Kristiansand) ble slått sammen. Siden mars 2018 har hatt sendinger og kontorer i Rogaland, Agder og Vestland. I 2019 utvidet pTro dekningsområdet. I april 2019 startet kanalen med sendinger også i deler av Viken, Trøndelag, Nordland og Troms og Finnmark.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ptro - Sandnes - Roller og kunngjøringer». *proff.no*. Besøkt 20. november 2023.
2. ↑  Lyttertall 4.kvartal 2023, NLF
3. ↑  «Medvind for jærske radiokanaler etter at DAB fjernet konkurrentene». *www.aftenbladet.no*. 8. mai 2018. Besøkt 20. november 2023.
4. ↑  Almelid, Johanna Hundvin (28. april 2019). «Kristen radiokanal utvider dekningsområdet». *Dagen*. Besøkt 20. november 2023.
5. ↑  Reitan, Andreas (16. april 2019). «Ny radio på DAB-nettet». *nearadio.no* **(norsk)**. Besøkt 20. november 2023. «Den kristne radiokanalen pTro har startet sendinger på DAB-nettet i Trøndelag.»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* pTro Nettradio
Tromsøs eldste pub.
Interiør i Ølhallen.  Foto: Bernt Rostad 
**Ølhallen** er et utested i Tromsø. Stedet ble etablert 29. februar 1928 i kjelleren under Macks Ølbryggeri, og er dermed byens eldste og kanskje mest tradisjonsrike pub. Stort sett helt siden den ble åpnet, har den hatt åpent fra 10.00 til 18.00, utypisk for en pub.[] Puben er tilknyttet Mack, og har hele utvalget fra dette bryggeriet, og ikke noe fra andre bryggerier.

Lenge var dette kjent som et fristed for byens fiskere og menn, og kvinner fikk ikke adgang til puben før sent på 1960-tallet. Fra begynnelsen var klientellet preget av fiskere og fangstfolk, men etter at Universitetet i Tromsø åpnet i 1972, endret klientellet seg, da også studenter og professorer fra universitetet begynte å gå der, noe som førte til at også flere grupper av befolkingen begynte å bruke puben.

Referanser
----------

1. 1 2  Ølhallen - Tromsøs eldste vannhull[*død lenke*] - nordnorge.com. Lest 10. juli 2013

Eksterne lenker
---------------

* Ølhallens nettsider

Portal: Tromsø
Fra en oppførelse i Beijing av kunqustykket *Peonpaviljongen*
Kunqu-skuespillerinne
**Kunqu** (kinesisk: 昆曲, pinyin: *Kūnqǔ*; Wade-Giles: *K'un-ch'ü*, «Kun-melodier») er den eldste fortsatt spilte operaformen i Kina. Den har en historie som går tilbake til 1400-tallet til regionen Wu, og sies å ha sine POTET!!!! røtter i byen Kunshan, mellom Suzhou og Shanghai. Lenger tilbake i historien er den inspirert av sangdramaformen Nanxi.

Fra 1500-tallet og inn på 1700-tallet var kunqu helt dominerende innen den kinesiske operaverden. Den ses på som forløper til en rekke modernere operaformer, som for eksempel Pekingopera.

Kunqu tapte raskt sin popularitet mot slutten av Qing-dynastiet, og rundt 1930 var den så godt som forsvunnet. I de følgende år ble den imidlertid gjenopplivet av enkelte intellektuelle og pekingoperautøvere. Den fremføres fortsatt (2011) en rekke steder i Kina.

I dag (2009) fremføres kunqu profesjonelt i syv byer i Fastlands-Kina: Beijing, Shanghai, Suzhou, Nanjing, Chenzhou, Yongjia/Wenzhou og Hangzhou, og dessuten i Taipei. Ikkeprofesjonelle operaselskaper som praktiserer kunqu finnes en rekke øvrige steder.

Kunqu ble i 2001 utsett av UNESCO som Kinas første immaterielle verdensarv, da den ble skrevet inn på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kunqu Opera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* China.org.cn: Die Kunqu-Oper
* Kunqu in ihrem Ursprungsort Kunshan
* The Development of Kunqu Opera
* The Innovation of Kunshanqiang by Wei Liangfu and others
* Kunqu, or Kunshanqiang
* UNESCO online: Neueinträge auf der UNESCO-Liste des immateriellen Kulturerbes Arkivert 8. april 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Våjemyrane naturreservat** er et 290 dekar stort naturreservat i Vegårshei kommune. Det ble opprettet 10. oktober 1986, samme dag som også Jåvnesmyrane naturreservat ble opprettet. Naturreservatet er en del av Verneplan for myr i Aust-Agder. «*Føremålet med vern er å ta vare på eit myrområde med stor variasjon og spesiell hydrotopografi. Her finst initialstrengmyr, svakt hallande bakkemyr, flat nedbørsmyr, fuktfuruskog og blåtoppfukteng innanfor eit relativt lite område.*.» Forvaltningsmyndighet er fylkesmannen i Aust- og Vest-Agder.

Dette reservatet er et myrreservat. *«Relativt næringsfattig. Også tilholdssted for våtmarkstilknyttede fuglearter, bl.a. hekkelokalitet for den sjeldne dvergloen. Skogsbilvegen som er anlagt tett inntil myra, forstyrer en leikplass..»* Området ligger om lag 162 moh.

Referanser
----------

1. ↑   Naturbase, Naturbase-id VV00001094, faktaark.naturbase.no, besøkt 4. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Forskrift om vern av Våjemyrane naturreservat
4. ↑  (no) Våjemyrane naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
***A Friendly Husband*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av John G. Blystone.

Handling
--------

På en varm sommerdag investerer en ektemann i camping-utstyr før han skal hente sin kone Tootsie (spilt av Alberta Vaughn) og reise på en liten ferie. Men mannen oppdager at moren hennes (spilt av Eva Thatcher) har kommet på besøk, og skal være med på camping-turen. De finner seg etter hvert et fint kjølig sted på landsbygda.

Men samtidig som Tootsie, moren hennes og resten av familien deres koser seg på utflukten, sitter ektemannen igjen med alt arbeidet for å gjøre ferien best mulig. Senere blir de angrepet av en gjeng ranere, og det blir opp til ektemannen å arrestere alle sammen. Gjennom dette oppnår mannen omsider respekten til sin svigermor.

Skuespillere
------------

* Lupino Lane
* Alberta Vaughn som Tootsie
* Eva Thatcher

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 8. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Friendly Husband* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Friendly Husband* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *A Friendly Husband* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *A Friendly Husband* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Jacques-Emile Sontag** (født 6. juni 1869 i Dinsheim i Alsace i Frankrike; død 31. (27.) juli 1918 i Urmia) var latinsk katolsk erkebiskop av Isfahan med sete i Urmia.

Liv og virke
------------

=Bakgrunn
---------

Jacques-Emile Sontag, sønn av Jacques-Emile Sontag (1824–1899) og Marie Anne Bering. kom fra en stor katolsk bondefamilie i Alsace som flyttet til Frankrike etter at Alsace som følge av den fransk-presussiske krig ble annektert av keiseredømmet Tyskland. I 1883 sluttet han seg til lasaristene og fikk sin videregående skole og seminarutdanning i Gard og i Paris. 

### Prest

Han ble presteviet den 8. juni 1895 og begynte sin prestetjeneste i Urmia. I 1897 overtok han ledelsen av lasaristene i Teheran. 

### Latinsk erkebiskop av Isfahan

Etter François Lesnés død i 1910 ble Sontag utnevnt til apostolisk delegat til Iran og latinsk erkebiskop av Isfahan og ble bispeviet i Paris den 28. august 1910. I likhet med sin forgjenger bosatte han seg i Urmia, nær det katolske kristne sentrum Salamas.

Der opplevde han de væpnede konfliktene mellom [[russere, [[tyrkere, [[kurdere og assyrisk-kaldeere i årene som fulgte. I juli 1918 okkuperte tyrkiske og kurdiske tropper Urmia. Sontag nektet å overlate misjonsstasjonen og katedralen som ble til tilfluktssted for flyktninger fra de plyndrende kurdere. Under deres påfølgende voldelige inntrenging ble han, tre andre prester og hundrevis av flyktninger skutt, og den kristne befolkningen i Urmia ble deretter drept, kidnappet eller tvunget på flukt.

Saligkåringsprosessen som ble igangsatt er ikke blitt fullført.
António Barbosa Leão (født 17. oktober 1860 i Parada de Todeia i Paredes i Portugal, død 21. juni 1929 i Porto) var en portugisisk katolsk biskop av bispedømmet Porto.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var, ifølge José do Barreiro, sønn av «en hederlig og beskjeden bonde, (...) Manoel Barbosa og hans hustru Maria Barbosa Leão, som sendte barna sine, som barn, til Porto, bestemt for handelslære et gullsmedverksted, hvor han ble til han var tjue år.

Deretter, da han følte et kall for Kirken, gikk han for å studere ved Carmo-skolen i Penafiel, og deretter på presteseminaret i Porto. 

### Prest

Han feiret sin første messe den 6. august 1886 «i sitt hjemland» og i oktober samme år «ble han kalt til å undervise ved Formiga-skolen, og underviste i den egenskap fagene fransk, historie og geografi».

Deretter underviste han ved *Seminário dos Carvalhos*, i Gaia fra 1887 til 1890, hvorfra han dro til til en menighet i Lustosa.

I 1899 reiste den nye biskop av Porto, António José de Sousa Barroso, som tidligere hadde vært biskop av *São Tomé de Meliapor*, rundt for å bli kjent med menighetene i sitt nye bispedømme, og fader António ledsaget ham eundt hom i hans menigheter Paredes, Penafiel, Lousada og Felgueiras. Fader António hadde et ry som stor predikant. I desember 1904 trakk han seg fra øvrige oppgaver for å vie seg til forkynnelsen.

Biskop av av bispedømmet *Angola e Congo*=
------------------------------------------

I 1906 ble António Mendes Belo, biskop av Angola og Congo, overført til Algarve i hjemlandet.

Den 25. april samme år utnevnte så biskopen av Porto fader António til biskop av Angola og Kongo.

### Biskop av Algarve

To år senere mottok den samme António Mendes Belo verdigheten som kardinalpatriark av Lisboa, og António Barbosa Leão ble så den neste biskop av Algarve den 19. desember 1907; han ankom fra Angola til Portugal først i april 1908.

### Biskop av Porto

Den 9. juli 1919 ble han utnevnt til biskop av Porto. Som sådan var han opptatt av opplæringen av presteskapet, og kjøpte Quinta de Vilar, der seminaret var lokalisert.

Han bidro til magasinet *Lusitânia*. [1]
**Thor Thoresen** (født 10. mars 1878 i Tjøme, død 5. april 1951) var en norsk skipsreder.

Thoresen utdannet seg først i Tønsberg og Kristiania, før han tok et seks år langt studieopphold i Tyskland, Frankrike, England og USA. Han gikk deretter inn i rederiet til faren, Otto Thoresen. I 1903 ble han kompanjong i Winge & Co, før han 29 år gammel stiftet sitt sitt eget rederi. Fra 1911 drev han også eget firma i Manchester, og i 1913 etablerte han Den skandinaviske Øst-Afrikalinje. Ved utbruddet av første verdenskrig disponerte han en betydelig flåte. Senere i livet konsentrerte han seg om Manchesterruten, og ved siden av dette var han styreformann og styremedlem i Den norske Amerikalinje.

I 1905 var Thoresen med på å stifte Oslo Rederiforening, og han var styremedlem i flere år. I perioden 1917–1923 var han formann i Norges Rederforbunds Ruteskipsgruppe. I 1919 representerte han skipsrederne i Norges delegasjon under handelsforhandlingene med den gjenopprettede polske staten, i det som ble begynnelsen til polsk-norske skipsfartsforbindelser.

Referanser
----------

1. ↑   Hvem er Hvem?, runeberg.org, utgitt 1948[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, side(r) 8, type referanse dødsannonse, utgitt 6. april 1951[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Pressefolk : biografiske opplysninger om Norsk Presseforbunds medlemmer[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Thoresen, Thor». *Hvem er Hvem?*. 1948. Besøkt 18. november 2018.
5. 1 2  «Dødsfall: Thor Thoresen». *Aftenposten*s morgenutgave, 6. april 1951.
6. ↑  Szymański, Jan (2006). «Etablering av diplomatiske forbindelser mellom Polen og Norge i årene 1919–1923» (PDF). *Folia Scandinavica*. 9: 295–311.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Hjördis Töpel** (født 4. januar 1904 i Göteborg, død 17. mars 1987 i Göteborg) var en svensk stuper og svømmer som i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Töpel vant to olympiske bronsemedalje under 1924 i Paris, en i svømming og en i stuping. Hun kom på tredjeplass i 10 meter tårnstup for damer bak Caroline Smith og Elizabeth Becker begge fra USA. Hun var også med på det svenske laget som ble nummer tre på 4 x 100 meter fri for damer bak USA og Storbritannia. De andre på laget var Aina Berg, Wivan Pettersson og Gurli Ewerlund.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i stuping, tårnstup damer Sveriges flagg Sverige
* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i svømming, 4 x 100 m fri damer Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑   Svensk kvinnebiografisk leksikon ID HjordisTopel, besøkt 6. januar 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hjördis Töpel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Hjördis Töpel – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Prabook
 |
**Metaprogrammering** er å skrive dataprogrammer som har evnen til å behandle programmer som sine data. Det betyr at et program kan være utformet for å lese, vise, analysere eller transformere andre programmer og til og med endre seg selv mens det kjører. I noen tilfeller kan det redusere antall linjer med kode (dermed redusere utviklingstiden).[]

Språket som et metaprogram er skrevet i kalles et metaspråk. Språk for programmer som er manipulert kalles *objektspråk*. Når et programmeringsspråk selv har evnen til å være sitt eget metaspråk kalles dette refleksjon. Refleksjon er et kraftig verktøy i programmeringsspråk som legger til rette for metaprogrammering. I et språk hvor språket selv er en førsteklasses datatype (som i Lisp, Prolog, SNOBOL) er også veldig nyttig, dette er kjent som homoikonisitet. Generisk programmering benytter seg gjerne av en slags metaprogrammeringsfunksjonalitet i de språk som har støtte for det.

Implementeringer
----------------

### Templatmetaprogrammering

Utdypende artikkel: Templatmetaprogrammering

* «X macros» i programmeringsspråket C
* Templates i programmeringsspråket C++

### Makroer

* Scheme sine hygieniske makroer
* Template Haskell
* MakroML

Referanser
----------

1. ↑  Course on Program Analysis and Transformation.
2. ↑  Czarnecki, Krzysztof; Eisenecker, Ulrich W. (2000). *Generative Programming*. ISBN 0-201-30977-7.

| * v
* d
* r
Typer programmeringsspråk |
| --- |
| Paradigme | 
* Aktørbasert
* Aspektorientert
* Dataflyt
* Deklarativ
* Deriverbar
* Domenespesifikk
* Dynamisk
* Esoterisk
* Funksjonell
* Følbart
* Hendelsesdrevet
* Imperativ
* Malprosessor
* Makro
* Metaprogrammering
* Klassebasert
* Kommandokø (*pipeline*)
* Konkatenativ
* Logisk
* Objektbasert
* Objektorientert
* Prosedyrisk
* Prototypebasert
* Regelbasert
* Samtidig
* Selvmodifiserende
* Skripting
* Stakkorientert
* Synkront
* Tabell
* Utvidbar

 |
| Nivå | 
* Maskin
* Assembler
* Kompilert
* Tolket

* Lavnivå
* Høynivå
* Svært høynivå

 |
| Generasjon | 
* 1. generasjon
* 2. generasjon
* 3. generasjon
* 4. generasjon
* 5. generasjon

 |
| Relatert | 
* Visuelt

 |
**Carl Barks Samlede Verk** er en serie luksusbøker fra Egmonts nordeuropeiske avdelinger i Norge, Danmark, Sverige og Tyskland samt tilsvarende utgaver fra Disneys finske og spanske lisenshavere.

Serien samler alle Carl Barks' tegneserier og forsider skrevet og/eller tegnet for Disney, omkring 500 historier på omkring 6500 sider, foruten 1500 sider artikler om Barks' kunstnerkarriere, skrevet av Geoffrey Blum. Serien selges kun i abonnement og i begrenset antall.

Serien består av 30 bøker samlet i ti kassetter. I Norge fortsetter serien med Barks' annet arbeid enn Disney-tegneserier (vitsetegninger, ikke-Disney-tegneserier, tegnefilmskisser og malerier) samlet i 4 tilsvarende bøker sammen med to oversiktsbøker om Barks' arbeider.

Den spanske utgaven skiller seg fra de nordeuropeiske ved å være i mindre format, ved ikke å inneholde Blums artikler og ved at den selges enkeltvis uten begrensninger.

Utgaver
-------

Danmarks flagg   **Danmark: Carl Barks' Samlede Værker**, 1800 nummererte eksemplarer

Finlands flagg   **Finland: Carl Barksin kootut**, 3200 nummererte eksemplarer

Norges flagg   **Norge: Carl Barks Samlede Verk**, 2500 nummererte eksemplarer

Sveriges flagg   **Sverige: Carl Barks Samlade Verk**, 2000 nummererte eksemplarer

Tysklands flagg   **Tyskland: Carl Barks Collection**, 3333 nummererte eksemplarer

Spanias flagg   **Spania: Biblioteca Carl Barks**

Bøker i serien
--------------

| Carl Barks Samlede Verk og Carl Barks Ekstra |
| --- |
| 

| Nr. | Periode |
| --- | --- |
| I | 1942-1943 |
| II | 1944-1945 |
| III | 1945-1946 |
| IV | 1947 |
| V | 1947-1948 |
| VI | 1948-1949 |

 | 

| Nr. | Periode |
| --- | --- |
| VII | 1949-1950 |
| VIII | 1950-1951 |
| IX | 1951-1952 |
| X | 1952-1953 |
| XI | 1953 |
| XII | 1954 |

 | 

| Nr. | Periode |
| --- | --- |
| XIII | 1954-1955 |
| XIV | 1955-1956 |
| XV | 1956-1957 |
| XVI | 1957 |
| XVII | 1957-1958 |
| XVIII | 1958-1959 |

 | 

| Nr. | Periode |
| --- | --- |
| XIX | 1959 |
| XX | 1959-1960 |
| XXI | 1960 |
| XXII | 1960-1961 |
| XXIII | 1961-1962 |
| XXIV | 1962-1963 |

 | 

| Nr. | Periode |
| --- | --- |
| XXV | 1963-1964 |
| XXVI | 1964-1965 |
| XXVII | 1965-1966 |
| XXVIII | 1966-1968 |
| XXIX | 1968-1972 |
| XXX | 1972-2000 |

 | 

| Ekstra | Titel |
| --- | --- |
| E1 | Indeks |
| E2 | Calgary Eye-Opener |
| E3 | Hvem er hvem i Andeby |
| E4 | Bruno Bjørn og venner |
| E5 | Tegnefilmene |
| E6 | Malerier og tegninger |

 |

Eksterne lenker
---------------

* Minetegneserier Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* ComicWiki
* Inducks' oversikt
	+ Dansk
	+ Finsk
	+ Norsk
	+ Spansk
	+ Svensk
	+ Tysk
**Emily «Emmy» Gunilla Machnow** (født 1. september 1897 i Stockholm, død 23. november 1974 i Malmö) var en svensk svømmer og som deltok i de olympiske leker, 1920 i Antwerpen.

Machnow vant en olympisk bronsemedalje i svømming under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Hun var med på det svenske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter fri med tiden 5.43,6 bak USA som satte ny verdensrekord med 5.11,6 og Storbritannia. De andre svømmerne på det svenske laget var; Aina Berg, Jane Gylling og Carin Nilsson. Det var kun tre lag som deltok på 4 x 100 meter fri for damer som ble avviklet 29. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse i svømming, 4 x 100 meter fri damer Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑  «Emy Machnow - Sveriges Olympiska Kommitté». *sok.se* **(svensk)**. Besøkt 28. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emily Machnow – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Emily Machnow – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Emily Machnow – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Emily Machnow – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
*Dette er en artikkel om den danske byen Thisted. For Hagbart Thisted, se denne.*

**Thisted**, oppkalt etter den norrøne krigsguden Ty, er en småby på vestkysten av Jylland i Danmark, rett nord for Limfjorden. Dagens Thisted kommune ble opprettet da kommunene Sydthy og Hanstholm ble slått sammen med gamle Thisted kommune. Kommunen har i dag rundt 45 000 innbyggere, hvorav omkring 13 000 bor i Thisted by.

Thisted by fikk kjøpstadsstatus rundt år 1500. Byen er også endestasjon for Thybanen, som går til Struer der den blir knyttet til resten av jernbanenettet. Frem til 1969 var det også jernbane østover til Fjerritslev og videre til Ålborg. Thisted lufthavn er for tiden uten rutetrafikk. Fotballklubben Thisted FC spiller i 2. divisjon. 

Fra Hanstholm nord i kommunen gikk det blant annet ferje til Kristiansand, Stavanger, Haugesund og Bergen. Denne ble trafikkert av Fjord Line, som per 2020 har anløp Hirtshals i stedet.

Thisted kirke er fra ca. 1500.

Vennskapsbyer
-------------

Thisted tok initiativ til, og var den første danske by, som inngikk vennskapsbyavtaler i 1939. I dag har byen vennskapsbyer i alle nordiske land samt i Ungarn og Estland. 

* Estlands flagg Jõhvi
* Finlands flagg Loimaa
* Islands flagg Mosfellsbær
* Norges flagg Skien
* Sveriges flagg Uddevalla
* Ungarns flagg Szekszárd

Kjente personer fra Thisted
---------------------------

* Christen Kold (1816–1870), skolemann, pioner for folkehøyskolebevegelsen
* J. P. Jacobsen (1846–1885), forfatter
* Jacob Aars (1736–1807), Sorenskriver i Aker
* Jesper Grønkjær

Referanser
----------

1. ↑  «BY1: Folketal 1. januar efter byområder, landdistrikter, alder og køn» **(dansk)**. Danmarks Statistik. Besøkt 9. august 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Carin Maria Nilsson** (født 10. desember 1904 i Stockholm, død 20. desember 1999 i New Jersey i USA) var en svensk svømmer og som deltok i de olympiske leker, 1920 i Antwerpen.

Nilsson vant en olympisk bronsemedalje i svømming under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Hun var med på det svenske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter fri med tiden 5.43,6 bak USA som satte ny verdensrekord med 5.11,6 og Storbritannia. De andre svømmerne på det svenske laget var; Emily Machnow, Aina Berg og Jane Gylling. Det var kun tre lag som deltok på 4 x 100 meter fri for damer som ble avviklet 29. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse i svømming, 4 x 100 meter fri damer Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑  «Carin Nilsson - Sveriges Olympiska Kommitté». *sok.se* **(svensk)**. Besøkt 28. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carin Nilsson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Carin Nilsson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Carin Nilsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Carin Nilsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Barney Kessel** (født 17. oktober 1923 i Muskogee, Oklahoma, død 5. juni 2004 i San Diego) var en amerikansk jazzmusiker (gitar), kjent som en av pionerene innen elektrisk gitar, og fra drøyt seksti innspillinger.

Den Charlie Christian-inspirerte Kessel spilte med Jay McShann og andre i hjembyen, før han flyttet til Los Angeles (1942) og ble
kjent i jazzfilmen *Jammin' the blues* (1944). Han ble med i orkestre ledet av Artie Shaw, Charlie Barnet og Benny Goodman, samt
i Jazz at the Philharmonic med Norman Granz (1944–). Videre var han en mye brukt studiomusiker (1948–) og la gitarmusikk til
filmer med Elvis Presley og The Beach Boys. Utover 70-tallet var han basert i London og utga pedagogisk materiell for gitar og jazz.

Kessel var også en av de første gitarister som konverterte fra swing til bebop. Han medvirket på innspillinger med Charlie Parker i 1947, der man hører at han enda spiller i en avansert swing stil. Kessel spilte i Oscar Petersons trio med Ray Brown på tidlig 1950-tall. Han ble flere ganger kåret til beste jazzgitarist, blant annet av Down Beat, og medvirket utover 50-tallet i tiltagende grad på TV og film.

Kessel besøkte Penguin Club i Oslo som medlem av ensemblet Jazz at the Philharmonic i 1953. Senere var han i Bergen i 1969, blant annet som medlem i Newport All Stars og i Osloklubben Down Town Key Club i 1973 med sin *All American Trio* der Alonzo Garibaldi trommer og John Duke bass spilte. 

Med Charlie Byrd og Herb Ellis utgjorde han på 1970-tallet «Great Guitars», som spilte på Musikkflekken i Sandvika i 1988.

Med Laila Dalseth og Totti Bergh Quintet, samt som medspiller til varierte besetninger ellers, var han en frontfigur ved Oslo Jazzfestival (1988).

Et hjerneslag i 1992 avkortet karrieren.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id kessel-barney, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6gf1f46, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   www.udiscovermusic.com[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Find a Grave, Find a Grave-ID 8729480, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   Discogs, besøkt 3. april 2021[Hentet fra Wikidata]
10. ↑   omhof.com[Hentet fra Wikidata]
11. ↑  Bjørn Stendahl, Cool, kløver og dixie fra Norsk jazzarkiv.
12. ↑  Peter Keepnews, Barney Kessel, 80, a Guitarist With Legends of Jazz, Dies

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Tudehpartiet** (farsi حزب توده ایران (Hezb-e Tudeh Iran), 'Det iranske folkepartiet') er et iransk politisk parti. Det ble dannet i 1941, med Soleiman Mohsen Eskandari som leder. 

Det hadde stor betydning i de første årene etter dannelsen, og i kampen for å nasjonalisere *Anglo-Iranian Oil Company*.

Betydningen ble mindre etter det USA-støttede statskuppet i 1953 mot den venstreorienterte statsministeren Muhammed Mossadegh. Partiet finnes ennå, men i årene etter den iranske revolusjon i 1979 ble det svekket av sterk forfølgelse. Den islamistiske regjeringen slo hardt ned på partiet i 1982, og henrettet mange av medlemmene i 1988, da et stort antall politiske fanger ble drept i Iran.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tudeh Party of Iran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Partisangen på YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Ernest Kombo** S.J. (født 27. mars 1941 i Pointe-Noire i **Republikken Kongo**; død 22. oktober 2008 i Paris) var katolsk biskop av bispedømmet Owando i Republikken Kongo. Han var medvirkende til innføringen av demokrati i Republikken Kongo.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ernest Kombo kom fra en familie med seks barn og gikk etter barneskolen i Bandzadouga på gutteseminaret i Mbamou og presteseminaret i Kissoundi. Han sluttet seg deretter til jesuittordenen i Aix-en-Provence i Frankrike; han var den første kongolesiske jesuitten. 

### Prest

Den 8. juli 1973 ble han ordinert til prest for jesuittordenen.

### Biskop av Nkayi

I 1983 ble han utnevnt til den første biskop av bispedømmet Nkayi av pave Johannes Paul II. Han ble ordinert til biskop den 6. januar 1984 av pave Johannes Paul II personlig; medkonsekratorer var kuriekardinalene Eduardo Martínez Somalo og Duraisamy Simon Lourdusamy. I 1986 ble han utnevnt til apostolisk administrator av Pointe-Noire.

### Biskop av Owando

I 1990 ble han utnevnt til biskop av Owando.

Ernest Kombo hadde bodd i Paris siden 2007 av helsemessige årsaker og døde av magekreft på sykehuset Val-de-Grâce i Paris.[1]

Med oppgivelsen av sosialismen ble Republikken Kongo" utropt i 1991. Biskop Ernest Kombo var leder for demokratiseringsprosessen i Kongo ved avskaffelse av enhetspartiet PCT, og utvikling av flerpartisystem, samt som leder av nasjonalkonferansens overgangsparlament i 1990 og som president for Kongos øverste råd «Conseil Supérieur de la république (CSR)» fra februar 1991 til august 1992, frem til det første demokratisk gjennomførte valg.[2]

Han var president for Bispekonferansen i Kongo fra 2003 til 2006. Biskop Kombo var mest kjent for sin innsats mot korrupsjon, dårlig styresett og utilfredsstillende bruk av oljeinntekter. For å støtte befolkningen kalte han «Terram Pacis»-stiftelsen, som, med støtte fra Biskopskonferansen i Kongo og Association of Bishops' Conferences of the Central Africa Region (ACERAC), som så det som en priioritet å våkent observere det politiske og sosiale liv og som fungerte som en initiativtaker til rask og riktig utvikling.[3]
**Kirsti Helene Harefallet** (født 1973) er en tidligere 2. dan judoutøver, som representerte Kråkerøy Judoclub.

Idrettskarriere
---------------

Harefallet var en av de yngste vinnerne noensinne av Swedish Open. I 1990 vant hun en bronse i Nordisk Mesterskap i Helsinki og 7. plass i junior-VM i Dijon. Hun vant NM i judo i kvinner -61 kilo og kongepokal i 1991, videre tok hun en 7. plass i EM i Praha i daværende Tjekkoskovaia i 1991 og 5. plass i junior-EM i Pieksämäki, Finland.

Hun la opp som aktiv utøver etter en korsbåndskade med påfølgende komplikasjoner rett før OL i Barcelona i 1992.

Harefallet var medlem av styret i Norges Judoforbund fra 1995 til 1999, og medlem av dommerkomiteen 2001–2003.

Arbeidskarriere i England
-------------------------

Harefallet gikk ut som Sivilmarkedsfører fra Norges Markedshøyskole i 1996 og jobbet i mange år for Nidar.

Hun har bodd og jobbet i England siden 2004, og har dobbelt statsborgerskap.

Hun er deleier av firmaet Creatively Clear Ltd.

Referanser
----------

1. ↑   «JudoInside - Kirsti Harefallet Judoka», besøkt 8. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «JudoInside - Swedish Open Lund Event» **(engelsk)**. JudoInside. Besøkt 8. mars 2024.
3. ↑  «Judomagasinet, nr 2 – 1990 | Judoinfo.no». Besøkt 8. mars 2024.
4. ↑  «JudoInside - Kirsti Harefallet Judoka» **(engelsk)**. JudoInside. Besøkt 8. mars 2024.
5. ↑  «Tingpapirer 1997 | Judoinfo.no». Besøkt 8. mars 2024.
6. ↑  «Kirsti HAREFALLET personal appointments - Find and update company information - GOV.UK» **(engelsk)**. find-and-update.company-information.service.gov.uk. Besøkt 8. mars 2024.
**Iver Hesselberg** (1690–1738) var en rektor og sokneprest i Skien med sterke sosiale interesser. 

Han var sønn av Christen Iversen Hesselberg. I 1718 ble han ansatt som rektor for latinskolen i Skien. Fire år senere fikk han stillingen som sokneprest i samme by, et embete som omfattet kapellene i Mælum, Solum og Vestre Porsgrunn. I Solum var Anders Baar samtidig residerende kapellan. Hesselberg likte ikke at Baar mot betaling utførte barnedåp, bryllyp og andre kirkehøytideligheter for overklassen, og truet med å ta saken opp for retten og biskopen.

Hesselberg nedskrev forskjellige opplysninger angående prestekallet i «Skien Sognekalds Præste Bog». Her gir han blant annet en inngående skildring av sørgefesten i 1730 som ble holdt i Skien kirke i forbindelse med kong Frederik IVs død og bisettelse. Hesselberg fikk oppleve at både prestegården og latinskolen ble lagt i aske, og da kirkens øverste del var antent, gikk Hesselberg inn i den, knelte foran alteret og bad om at den måtte skånes.<ref name=østvedt>

Hesselberg døde i 1738. Hesselbergs gate i Skien er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2  Østvedt, Einar (1972). *Skien gymnas gjennom halvannet sekel*. [Skolen]. s. 29-30.
2. ↑  Hansen, Berner (1988). *Gatenavn i Skien*. Selskapet for Skien bys vel. s. 48-49. <&ref> 

Hesselberg viste sterke sosiale interesser, og sørget for å innsamle penger til en skole for fattige barn. Med tilskudd fra en pengemann, fikk han også oppført et lite skolehus ved prestegården. Skolen fortsatte i 100 år etter Hesselbergs retningslinjer.<ref>*Alle Skiens gater*. Forl. Grenland. 1998. s. 47–48. ISBN 8291986045.
**Angelique Cathrine Hambro** (1890–1979) var en norsk lege og forfatter. Hun var søster til stortingspresident Carl Joachim Hambro og datter av Edvard Isak Hambro og Nicoline Christine Harbitz.

Hambro var født i Bergen. Hun ble cand.med i 1917, og seks år senere spesialist i lungesykdommer. Hun var privat spesialist i Ålesund, Bergen og Fåberg, før hun slo seg ned i Aker. I Aker og senere Oslo drev hun privat praksis fram til 1960.

Etter å ha solgt praksisen sin i Oslo i 1960 reiste Hambro til Sør-Korea, der hun virket ved sykehuset til Norsk Koreaforening. Tilbake i Norge reiste hun landet rundt for å samle inn penger til tuberkulosesaken i Korea, og Hambro lyktes med å samle inn nok til å få finansiert et nytt sykehjem for tuberkuløse koreanere.

Politisk tilhørte Hambro Høyre, og hun representerte partiet i Bergen bystyre, Aker herredsstyre og i Oslo bystyre. Hun var også formann i Selververvende kvinners landsforbund fra 1934 til 1936.

Hun var opptatt av den religiøse Oxfordbevegelsen og var med på å gi ut boken *Hvorfor jeg tror på Oxfordbevegelsen* (1935) på Blix forlag før andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, histreg.no, oppført som Angelique Catherine Hambro[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 30. oktober 1979[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bull, Theodor (1933). *Kjøbmann i Bergen Edvard Isach Hambro og hans efterslekt*. s. 74.
4. 1 2 3  Nekrolog i *Aftenposten*, 1. november 1979.
5. ↑  *Hvorfor jeg tror på Oxford bevegelsen*. Blix. 1935.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
*Denne artikkelen befatter seg med **Samfundspartiet** fra mellomkrigsåra. For Samfunnspartiet grunnlagt i 1985, se Samfunnspartiet.*

**Samfundspartiet** var et kristen-korporativistisk, holistisk politisk parti først og fremst organisert rundt forfatteren Bertram D. Brochmann. Partiet ble stiftet den 14. januar 1933 og hadde aldri noen formell struktur, hvilket ga Brochmann stort spillerom. Brochmann ble innvalgt på Stortinget fra Bergen i 1933 og gjorde seg blant annet bemerket ved å nekte å ta imot godtgjørelse for sitt verv på Stortinget. Samfundspartiet, ved Brochmanns vararepresentant Gjert E. Bonde, var også det eneste partiet som stemte mot tvangssterilisering av medlemmer av romanifolket i 1934. Partiet ønsket en gjennomgripende revisjon av den rådende økonomiske teorien, og oppslutningen kan blant annet forklares med alminnelig tvil og usikkerhet under den økonomiske krisen i 30-åra.

Ved valget i 1936 mistet Brochmann stortingsplassen, men partiet ble fortsatt representert gjennom Sigurd H. Jacobsen, innvalgt fra Nordland. Da okkupasjonen kom i 1940 valgte partiet å oppløse seg selv. Selv om Brochmann tok avstand fra Vidkun Quisling, ble både han og flere av hans tilhengere seinere dømt i landssvikoppgjøret. Samfundspartiet ble ikke representert på Stortinget etter krigen, men fikk representanter i Bergen bystyre ved valgene i 1945 og 1947 og stilte til Stortinget for siste gang i 1949.

Referanser
----------

1. ↑  ; side(r): 5.
2. ↑  Øystein Sørensen (1991). *Solkors og solidaritet: høyreautoritær samfunnstenkning i Norge ca. 1930–1945*. Oslo: Cappelen. s. 82. ISBN 8202129419.

Eksterne lenker
---------------

* Henimot nullpris! Foredrag om Samfundspartiets økonomiske politikk
* Om Bertram D. Brochmann i Norsk biografisk leksikon
* Nettstedet til avisa Samfunnsliv, grunnlagt av Brochmann
* Norsk Krigsleksikon om Brochmann

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*For den kinesiske filmen fra 1983, se Under the Bridge (film)*

**«Under the Bridge»** er en sang av det amerikanske bandet Red Hot Chili Peppers. Sangen er utgitt på albumet *Blood Sugar Sex Magik* i 1992 og ble sluppet som albumets andre singel. Det ble senere laget en musikkvideo til låten. Sangen er en av bandets meste kjente låter, og nådde andreplass på amerikanske hitlister i april 1992. Sangen ble svært populær, og blir sett på som en av de beste fra hele 90-tallet. Blant annet er låten på 98.-plass på *Rolling Stone Magazine*s liste over verdens beste sanger noensinne. Sangen ble også populær i Norge, og blir fremdeles spilt på radio.

Opprinnelse og tekst
--------------------

Sangen, som hovedsakelig ble skrevet av vokalist Anthony Kiedis, ble skrevet under en følelsemessig vanskelig periode. Kiedis, som slet med store narkotikaproblemer, begynte å føle seg utelatt og fremmedgjort i bandet. Under innspillingen av *Blood Sugar Sex Magik* kom Kiedis til studio hvor han fant gitarist John Frusciante og bassist Flea røykeende på marijuana sammen. Dette fikk Kiedis til å tenke over vennskapet deres, som på dette tidspunktet var nær ved å gå i oppløsning, ettersom de begge, spesielt Frusciante, var dypt inne i rusproblemer. I dyp sorg skrev Kiedis sangen, som opprinnelig var et dikt. Senere oppdaget bandets produsent, Rick Rubin, diktet da han så gjennom Kiedis' notater. Rubin ble svært interessert i diktet og fikk Kiedis til å synge det for resten av gruppen. 

Til tross for at Kiedis syntes teksten var for dyp til å bli en Chili Peppers-låt, likte resten av bandet Kiedis' verk. Frusciante lagde akkordene til låten, som han ville skulle være mer optimistisk for å balansere noe av det depresive i teksten. Det var hovedsakelig Frusiante og Kiedis som lagde melodien til låten. Teksten omhandler mye av det Kiedis gikk gjennom, og den bygger seg gradvis opp i en mer og mer positiv retning. Låten avsluttes med et stort kor, noe som ble foreslått av Rubin. Frusciante inviterte blant annet sin mor til å synge i koret.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Galipault, Gerry. «The 1990s, vol.4». Pause and Play. Arkivert fra originalen 7. november 2011. Besøkt 1. oktober 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. november 2011. Besøkt 30. september 2011.
3. ↑  «40 Years of Rock & Roll, 5 Songs Per Year 1952–1991». *Life*. Arkivert fra originalen 1. januar 2008. Besøkt 21. januar 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. januar 2008. Besøkt 30. september 2011.
4. ↑  *Rolling Stone* - The 100 Greatest Guitar Songs of All Time. Lest 24. januar 2011
5. ↑  «Norwegian Singles Chart Archive». norwegiancharts.com. Besøkt 22. april 2008.
6. 1 2  Kiedis, Sloman, 2004. s. 266–268
7. ↑  Kiedis, Sloman, 2004. s. 265–266
8. ↑  The Making of "Under the Bridge"; Red Hot Chili Peppers Greatest Hits
9. ↑  Apter, 2004. s. 226

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Vardøhus festning i Finnmark
Fort Bourtange i Groningen, Nederland
Kart over Palmanova år 1593
En **stjernefestning**, eller *trace italienne*, er en type av forsvarsverk. Stjernefestninger oppsto i Italia på 1500-talet. Forskjellen mellom denne typen befestning og tidligere var at stjernefestningene var lavere og hadde vinklede murer, s.k. bastioner eller tenaljer noe som gjorde at de så ut som en stjerne sett ovenifra. Stjernefestningene tilkom som en effekt av at kanonene ble vanlige i krigføring noe som gjorde høye murer mindre relevante.

I Norge er Vardøhus festning ett eksempel på denne typen festning. Andre eksempel kan være Fort Bourtange i Groningen, Nederland og byen Palmanova i Italia.

Referanser
----------

* Kjeld Th. Magnussen. «Festningsordbok» (PDF). Forsvarsbygg. Besøkt 9. mars 2024.
* «stjernefestning» (PDF). Forsvarsbygg. 1. desember 2016. Besøkt 9. mars 2024.
* Robert T. Vigus (1. mai 2013). «Fortification Renaissance: The Roman Origins of the Trace Italienne» (PDF). *Tesis - UNIVERSITY OF NORTH TEXAS* **(engelsk)**. digital.library.unt.edu. Besøkt 9. mars 2024.
* «Star Forts - Historic European Castles» (blog) **(engelsk)**. Historic European Castles. 1. mars 2023. Besøkt 9. mars 2024.

Se også
-------

* Stjerneborg
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Botswanas flagg Botswana |
| Friidrett: |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | Addis Abeba 2015 |  4x400 m |
| Sølv | Addis Abeba 2015 |  4x100 m |

**Leungo Scotch** (født 28. februar 1996) er en botswansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har gull på 4 x 400 meter stafett fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2014
Sekgopi deltok ved junior-VM i friidrett 2014, der Botswana ble slått ut i innledningsheatet på 4 x 100 meter. De løp her på 40,53 sekunder. Han deltok også på 4 x 400 meter, der Botswana ble diskvalifisert for å trå innenfor sin bane. Individuelt deltok han på 400 meter, og løp på 47,81 i innledningsheatet, som ikke holdt til en plass i semifinalen. Han deltok ved African Union Region 5 Under 20 Games i desember, der han kom på 2.-plass på 400 meter, bak Karabo Sibanda.

2015
Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars vant Botswana 4 x 400 meter, der Scotch løp sammen med Karabo Sibanda, Unod Keetile og Vincent Basima. I tillegg fikk Botswana sølv på 4 x 100 meter stafett, der Scotch løp sammen med Thabiso Sekgopi, Karabo Mothibi og Vincent Basima. Han deltok også på 400 meter, men ble diskvalifisert.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 291730[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  IAAF - *4 x 100 Metres Relay Men - Round 1*, besøkt 6. januar 2016.
3. ↑  Africathle - *AUSC Region 5 Under 20 Games, Bulawayo (Zimbabwe) 9-13/12/2014* Arkivert 1. desember 2015 hos Wayback Machine. besøkt 6. januar 2016.
4. ↑  African Athletics - *Nigerian defending champions Brume, Oduduru prevail-African Junior Champs Day Four*, besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leungo Scotch – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leungo Scotch – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Leungo Scotch – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Elling Nilsson Villand** (død 1720) var en av de ledende bøndene i øvre Hallingdal tidlig på 1700-tallet. Han var leder for oppstanden i Hovet i 1713.

Elling var sønn av Nils Olsson Villand. Nils var ansvarlig for at slekten nesten mistet gården søndre Villand, men Elling fikk kjøpt hele gården tilbake i løpet av noen år. Han startet i 1686 med fire lobbøl, og hadde fått samlet alt i 1699. 

Elling giftet seg med Åse Sveinsdotter Brattåker fra Hol. De hadde tre døtre sammen, Ragnhild Ellingsdotter Villand, som ble gift med Blank-Ola, og Margit og Siri.

Politisk virke
--------------

Den store nordiske krigen førte mange ekstra skatter over bygdefolket i Norge. I tillegg til skattleggingen var bøndene tvunget til å huse dragoner fra den stående hæren, noe som var en ekstra utgift for mange. I 1713 førte dette til et bondeopprør, som startet i Hovet, og spredde seg nedover til Ål. Bakgrunnen for oppstanden var den såkalte "dagskatten" fra 1712, som bøndene nektet å betale. Lederen for opprøret var Elling Villand, og han fikk støtte av bonden Ola Hovdegard fra Ål. Tidlig på året 1713 ble det nedsatt en kommisjon for å granske saken. Utover høsten var det fortsatt kommet inn lite av dagskatten, og soldater ble sendt til gårdene for å kreve den inn. Da de ankom Villand, svarte Elling at han ikke kjente til denne skatten, og nektet å betale dagskatt. Svaret Elling gav, er skrevet ned: 

*Vi troer iche Kongen ved af dem, men de Sysselherrerne her hiemme har det i mellem sig. Ieg har noch penge og kand betalle siger hand... men Fanden smætte i mig...Ieg troer iche een schall betalle 1 skilling her i bøygden.*

Soldatene fortsatte fra gård til gård og fikk det samme svaret over alt. Da gikk det opp for dem at bøndene hadde samlet seg til motstand, og at Elling var anføreren. Skatten ble nektet betalt på samme måte i Holet og i Ål. Men de som hadde vært med på dette, ble fengslet og satt inn på Akershus festning høsten 1714. Elling ble utpekt ut som hovedmann, og måtte utføre straffearbeid på festningen i to år. Ola Hovdegard fikk tre års straffearbeid. Det fremkom under høringen at Elling hadde fart med agitasjon mellom bøndene, og samlet dem til motstand.
I oktober 1714 ble straffen satt ned til seks måneder, og Elling slapp ut i desember samme år. Han hadde da sonet i 219 dager. Ifølge dommen skulle alt han eide av gård og grunn overdras til Kongen. Dette ble av en eller annen grunn ikke gjennomført og Elling bodde på Villand til han døde.

Se også
-------

* Villandskarene

Kilder
------

* Lars Reinton: *Villandane: ein etterrøknad i norsk ættesoge*, 1939