recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Domenico Ginnasi** (født 19. juni 1550 i Castel Bolognese nær Imola i Italia, død 12. mars 1639 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han arbeidet i mange år i den romerske kurie, og ble i 1586 erkebiskop av Manfredonia.

Han ble kreert til kardinal i 1604 av pave Klemens VIII, og innehadde senere en rekke ledelsesverv i kurien, blant annet som dekan for kardinalkollegiet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født som den tredje i en barneflokk på sju barn. Hans far var Francesco Ginnasi, pavelig arkivart, og moren var Caterina Pallantieri. En av hans yngre brødre, Achille Ginnasi (1553-1594), fungerte som apostolisk protonotar, utnevnt i 1593 som guvernør av grevskapet Venaissin av pave Klemens VIII. Dette området var en pavelig enklave nær Avignon i Provence, helt omgitt av Frankrike.

I 1585-86 ble Domenico nominert som guvernør av territoriet Campagna, som i dag er hovedsakelig provinsen Frosinone.

Santa Lucia alle Botteghe Oscure
### Biskop

Domenico ble valgt til biskop av Manfredonia (1587-1600) i konsistorium den 14. juni 1587 holdt av pave Sixtus V. Han opprettet i 1592 i Manfredonia klosteret St Clair og instituerte et presteseminar. Han virket deretter som apostolisk nuntius (pavelig sendebud) i Toscana (1598-1600) og deretter i Madrid i Spania (1600-1605).

### Kardinal

Klemens VIII eleverte ham til kardinal den 9. juni 1604, med *San Pancrazio* som tittelkirke (senere vekslet han til *Santi XII Apostoli* og så til *San Lorenzo in Lucina*. Han deltok ikke i det første konklavet i 1605, som valgte den 69 år gamle kardinal Alessandro Ottaviano de' Medici til pave Leo XI, men var med på det andre bare noen uker senere, som valgte pave Paul V (kardinal Camillo Borghese, 52 år).

Det er sagt at Domenico ga viaticum («vandringsbrødet») til den døende presten Camillus de Lellis den 2. juli 1614. Camillus ble saligkåret i 1742.

I 1630 restaurerte kardinal Domenico Ginnasi middelalderkirken *Santa Lucia alle Botteghe Oscure* som sto i nærheten av hans families palass i sentrale Roma. Kirken ble dekorert med malerier av hans niese, Caterina Ginnasi. Niesen var blitt foreldreløs i ung alder, og kardinalen tok seg av henne fra da av. Han arrangerte også at hun skulle fiftet seg med en fjern slektning, men hun hadde valgt å forbli ugift og hengav seg selv til malerkunsten.

Kardinal Ginnasi døde fra et anfall fra podagra (ekte gikt) og ble gravlagt i kirken Santa Lucia alle Botteghe Oscure.

Referanser
----------

1. ↑   www.info.roma.it[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi, Castel Bolognese (italiensk)
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Eilif Dahl** (født 7. desember 1916 i Kristiania, død 17. mars 1993 i Oslo) var en norsk botaniker og politiker (Arbeiderpartiet).

Han tok examen artium i 1935. Allerede i 1936 var han med på en ekspedisjon til Svalbard, og i 1937 var han på en ekspedisjon til Sørvest-Grønland. Temaet for hovedfagsoppgaven fra 1942 var lav fra Sørvest-Grønland.

Dahl kom tidlig med i motstandsarbeidet under andre verdenskrig og var med i etterretningsorganisasjonen XU. Han flyktet til Sverige, og seinere til Storbritannia.

Etter krigen var han stipendiat ved Universitetet i Oslo og hadde forskningsopphold ved Cambridge, Yale og University of Michigan. Han ble stipendiat ved Norges landbrukshøgskole i 1953, og deretter dosent (1959) og professor (1965) i botanikk samme sted.

Selv om Dahl startet med å studere lav, var det som økolog og plantegeograf han er mest kjent. Han tok dr.philos.-graden i 1957 med en avhandling om vegetasjonen i Rondane. Han var opptatt av innvandringshistorien til de norske fjellplantene og var en av de mest ivrige tilhengerne av overvintringsteorien.

Dahl ble tidlig opptatt av miljøvern og engasjerte seg gjennom massemedia og foredragsvirksomhet. Undervisningen ved Landbrukshøgskolen var også viktig i dette arbeidet. Sammen med vennen og kollegaen Olav Gjærevoll fikk han stor betydning for samfunnsutviklingen på dette feltet.

Han satt i landsstyret for Arbeiderpartiet 1965–77 og var medlem i Ås kommunestyre i tre perioder. Han var formann i styret for Norsk utenrikspolitisk institutt 1978–86. Dahl var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1959.

Referanser
----------

1. ↑   International Plant Names Index, IPNI forfatter-ID 17643-1[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Olav Gjærevoll (1994). «In Memoriam Eilif Dahl» (PDF). *Blyttia*. 52 (1): 3–4. ISSN 0006-5269.
* Gro Gulden (1994). «Bibliografi Eilif Dahl» (PDF). *Blyttia*. 52 (1): 5–12. ISSN 0006-5269.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Botanist
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Eilert Støen** (født 26. mai 1949) er en norsk forretningsmann. Støen er daglig leder og hovedaksjonær i Eilert Støen AS.

I 1993 kjøpte Walther Holm en tredjedel av selskapet, Eilert Støen AS. Walther Holm solgte sine aksjer i selskapet til VA Drill AS der Pål H. Henriksen er hovedaksjonær i år 2000.

Støen er de siste årene blitt kjent som en av de dømte i den såkalte vannverkskandalen på Romerike.
17. januar 2007 tok Økokrim ut tiltale mot Ivar T. Henriksen, Pål H. Henriksen og Eilert Støen, som innleid slamkjører, for grov korrupsjon og grov økonomisk utroskap.

Støen ble 14. februar 2008, i Nedre Romerike tingrett, dømt til tre år og seks måneders fengsel for grov korrupsjon og grov økonomisk utroskap. Etter ankebehandling i Eidsivating lagmannsrett ble straffen satt ned til 2 år og 10 måneders fengsel.

Støen startet soningen i begynnelsen av januar 2011.

Referanser
----------

1. ↑  NTB (19. januar 2007). «Tidligere vannverkssjef risikerer 20 års fengsel.». HegnarOnline. Besøkt 7. november 2007.
2. ↑  «Lagrettens oppsummering av dommene». Romerikes Blad. 28. mai 2010. Besøkt 25. januar 2011. ««Ved straffutmålingen er det medvirkningen til utroskap for til sammen nærmere 11 millioner kroner som må veie tyngst. Men domfellelsene for korrupsjon innebærer at også Støens forhold omfattes av den straffeskjerpelsen som er omtalt og illustrert i Rt-2008- 1473 avsnitt (46) og (47). Straffen settes til fengsel i 2 år og 10 måneder. »»
3. ↑  «Nå er det tid for soning». Romerikes Blad. 28. mai 2010. Besøkt 25. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Direkte lenke til granskningsrapporten
**Dag Eilert Sundt Rømcke Dæhlin** (født 15. mai 1918, død 24. juli 2010), var en norsk cand. philol./lektor som fra 1950-årene og utover i 1970-årene var en ledende skikkelse innen arbeidet med å styrke lokalmenighetene i Den norske kirke. Dæhlin var med og grunnla Norsk Menighetsinstitutt i 1956 og var instituttets første leder frem til 1963. Han hadde en ledende rolle i samtalene mellom kirken og arbeiderbevegelsen i slutten av 1950-årene. I 1970-årene etablerte han Menighetsseminarene i Norge, som på flere måter var en videreføring av hans engasjement ved Norsk Menighetsinstitutt. 

Kjernen i Dæhlins tenkning var at kirkens liv er fullstendig avhengig av levende og misjonerende lokalmenigheter. «Det som ikke skjer lokalt, skjer ikke!». Dette forutsatte en ansvarliggjøring av menighetene og hvert enkelt menighetslem, både med tanke på forkynnelse, misjon i nærmiljøet, barne- og ungdomsarbeid og økonomi (givertjenesten). Dæhlins engasjement bidro i betydelig grad til etterkrigstidens overgang fra en embedsdominert kirke til større innflytelse for lekfolket. Han var imidlertid noe reservert overfor den form etableringen av sentralkirkelige råd og utvalg etterhvert fikk i Den norske kirke utover i '80- og '90-årene.

Dæhlin virket i en årrekke som prestevikar, bl.a. i menighetene Iladalen (Oslo bispedømme), Tingvoll (Møre bispedømme), Bø og Malnes (Sør-Hålogaland bispedømme) og Nord-Odal (Hamar bispedømme).

Heder
-----

I 2003 ble han tildelt HM Kongens fortjenstmedalje i gull for å «ha stått sentralt i den forandring og fornyelse som har skjedd i Den norske kirke i etterkrigsårene.», og for sin betydning ved «aktivisering og levendegjøring av kirkens menigheter og derved folkekirkens mulighet til å nå videre med sitt budskap og sin tjeneste.».

Bibliografi
-----------

Dæhlin utgav flere bøker og artikler om bygging av lokalmenigheter i Den Norske Kirke, deriblant

* *Levende menigheter* (1963)
* *Ja til menigheten* (1968)
* *Menigheter i vekst* (1987)

### Om Dæhlin

Eilert Dæhlins bidrag i nyere norsk kirkehistorie er nærmere beskrevet i

* Per Voksø: *Kirkeliv og kirkelov : inntrykk fra 50 års historie* (1994) / ISBN 82-543-0673-7

Referanser
----------

1. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». Kongehuset. Besøkt 5. februar 2017.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Australsk terrier** er en liten hunderase av terrier typen. Rasen ble utviklet i Australia, men stamfedrene til rasen er fra Storbritannia.

Opprinnelse og alder
--------------------

Australsk terrier stammer fra en ruhåret type terrier brakt med fra Storbritannia til Australia tidlig i det 19. århundret. Forfedrene til alle disse rasene ble holdt som husdyr for å jakte på mus og rotter. Australsk terrier deler forfedre med Cairn Terrier, korthåret Skye Terrier, og Dandie Dinmont Terrier; Yorkshire Terrier samt Irsk Terrier ble også på ulike tidspunkt kryssavlet inn i dagens rase.

Rasens utvikling startet i Australia rundt 1820, og de første individene ble kalt Rough Coated Terrier. Rasen ble offisielt anerkjent i 1850, og senere gitt navnet Australsk Terrier i 1892. Australsk Terrier ble for første gang vist på et hundeshow i 1906 i Melbourne, og ble også vist på hundeshow i Storbritannia rundt samme tid. Den britiske kennelklubben anerkjente rasen i 1936. Den amerikanske kennelklubben anerkjente Australsk terrier i 1960. Rasen er nå anerkjent av alle kennelklubber i den engelsktalende verden. Rasen er også anerkjent av Norsk Kennel Klubb.

Lynne og væremåte
-----------------

Australsk terrier er lystig, overvåken og har sterke jaktinstinkter. Australsk terrier er på 34.-plass på Stanley Coren's *The Intelligence of Dogs*, og regnes som over gjennomsnittet intelligent i kategorien "arbeid og lydighet", noe som indikerer at hunden er lett å trene. Som med andre terrierhunder, kan de være litt aggressive og sjefete, og man bør derfor ta sine forholdsregler om man har andre kjæledyr i huset. Generelt sett vil voksne mannlige australske terrier, ikke gå spesielt godt med andre voksne mannlige hunder. Ettersom Australsk terrier også har blitt avlet som selskapshund, er rasen ofte vennlig og nysgjerrig mot mennesker.

Referanser
----------

1. 1 2  Clark, Anne Rogers (1995). *The International Encyclopedia of Dogs*. Howell Book House. s. 94. ISBN 0-87605-624-9.
2. ↑  «Australian Terrier Club of South Australia». Web.archive.org. 23. oktober 2009. Archived from the original on 23. oktober 2009. Besøkt 2. juli 2012. CS1-vedlikehold: BOT: Ukjent status for original-url (link)
3. ↑  «The Kennel Club». Besøkt 1. januar 2015.
4. ↑  «Australian Terrier Information». Besøkt 1. januar 2015.
5. 1 2  «Australsk Terrier - liten hunderase fra Australia». Besøkt 1. januar 2015.
6. ↑  The Intelligence of Dogs, av Stanley Coren, kapittel 10, side 183-185, Free Press, 2005, ISBN 0-7432-8087-3

Eksterne lenker
---------------

* Raseutvalget
* Norsk Terrier Klub
* Australian Terrier Club of America

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**Heterodactyla** er en gruppe av de såkalte lavere fluene. Den omfatter flere artsrike familier, særlig rovfluer, humlefluer, buskdansefluer Hybotidae, dansefluer og styltefluer har mange arter.

Utseende
--------

De fleste medlemmene i denne gruppen er middelsstore til store fluer, selv om noen arter er ganske små. Denne gruppen inkluderer de største av alle fluer, visse tropiske arter av rovfluer og Mydidae kan bli 6–7 cm lange.

De fleste av fluene er slanke, gjerne med et forholdsvis lite hode. Vingene er store, gjerne lange og smale, med mange tydelige årer og flere lukkede celler. Beina er ofte ganske kraftige.

En del arter, særlig av humlefluer og dansefluer, har munndelene forlenget til en lang sugesnabel.

**Larvene** er som oftest lange og tynne, sylindriske, tilspisset i hode-enden, med en liten, men tydelig hodekapsel.

Levevis
-------

De fleste av disse fluene har larver som lever i bakken, i jord eller sand. Larvene kan være rovdyr, eller leve av råtnende organisk materiale.

De voksne fluene er ofte rovdyr, og mange arter besøker blomster.

Denne gruppen omfatter ingen betydelige skadedyr, derimot kan noen av artene være å regne som nyttedyr fordi de spiser potensielt skadelige insekter.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Jaguar E-Pace** (2017–) er en 5-dørs *crossover* (mellomting mellom stasjonsvogn og SUV) fra britiske Jaguar.

Den har samme vekt og er svært lik utseendet på den Ian Callum-tegnede Jaguar F-Pace som kom ut året før, men er 33 centimeter kortere Den er bygget i den østerrikske byen Graz av firmaet Magna Steyr, med dieselmotor på 150, 180 og 240 hestekrefter, eller bensinmotor på omkring 250 og 300 hestekrefter. De fleste har 9-trinns automatgir fra tyske ZF Friedrichshafen AG og firehjulsdrift, men den kan fås med manuelt gir og forhjulsdrift.

Norge
-----

Den kom til Norge som en Launch Edition og kostet 600 000 kroner.

Bilder
------

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Denne blir bare en parentes i Norge fra hegnar.no den 23. mars 2018.
2. ↑  Jaguar med priskutt på 100 000 for sin minste SUV fra motor.no den 7. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 26. juni 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Jaguar E-Pace*** 
 |

 |
**Jaguar D-Type** (1954–1957) er en sportsbil laget av engelske Jaguar Cars for løpskjøring. Før den var det Jaguar C-type. De fleste hadde en finne på bagasjelokket. Den hadde en vindmotstand på 0.49 og var tegnet av aeronautikeren Malcolm Sayer (1916–70) som hadde jobbet på fabrikken siden 1951 og også tegnet etterfølgeren Jaguar E-type (lansert 1961). 71 eksemplarer av D-Type ble bygget. Blant kjøperne var finnen Timo Mäkinen (født 1938) som konkurrerte med «Flying Finns» i gamle Sovjetunionen. Andre finner som kjøpte seg D-type var tennisspilleren Curt Lincoln (1918–2005). Etter at Jaguar sluttet å løpe, ble de resterende 16 eksemplarene brukt til gatebilen **Jaguar XK-SS**, produsert i 1957 og solgt til amerikanere, deriblant Steve McQueen (1930–80).

* med finne med finne
* XKSS XKSS

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Jaguar D-type***  eller  ***Jaguar XK-SS***
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Andrew English, *Jaguar's greatest racing car: D-type driven* i The Telegraph den 15. desember 2015.
2. ↑  Jon Winding-Sørensen, *Norsk D-Jag: Kjempesensasjon* i Bilnorge.no den 9. juni 2002.
3. ↑  *1955 Jaguar D-Type Arkivert 15. mai 2016 hos Wayback Machine.* fra auksjonsfirmaet Sothebys i mars 2015.
**Johan Fredrich Biermann** (også kalt Johan Frederik) (født 4. april 1771 på Sagene i Aker, død 13. februar 1852 samme sted) var en norsk kjøpmann og legatstifter. Han overtok farens marketenteri og dreiv dette fra 1805 til 1842.

Han overtok etter hvert ei rekke eiendommer i området Tåsen – Bjølsen – Geitmyra – Voldsløkka. Han hadde også flere sjøboder for import av varer.

Biermann hadde flere offentlige verv i Kristiania. I 1837 blei han valgt til en av byens seks representanter ved det første representantvalget. I 1843 blei han utnevnt til ridder av Vasaordenen.

Biermann var en stor boksamler, og bokauksjonen etter hans død varte i heile seks dager. Han hadde også ei stor myntsamling, som blei testamentert til Universitetets myntkabinett.

Han bidrog også med et større legat til utdanningsformål og gav eiendom og driftskapital til en skole på Sagene. «De Biermanske Legater Til Bl.a. Skole og Eugenia Stiftelsen» eksisterer den dag i dag.

Biermanns gate og Biermannsgården er oppkalt etter Johan Fredrich Biermann.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk biografisk leksikon, B. 1 : Aabel-Bjørnson, om Biermann på side 504, digital utgave

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Johan Fr.(edrik) Heyerdahl** (født 21. oktober 1937, død 21. april 2021) var en norsk forlagsredaktør. Han hadde redaksjonell ledelse i Den norske bokklubben fra 1965 til 1982.

Biografi
--------

Heyerdahl vokste opp i Oslo og gikk på Berle gymnas, hvor han tok examen artium i 1957. Derefter studerte han ved Journalistakademiet før han avtjente verneplikten som journalist i *Mannskapsavisa*. Heyerdahl arbeidet som ungdomsmedarbeider i *Morgenposten* før han begynte som journalist i Ernst G. Mortensens forlag. Efter en periode som PR-konsulent i Nils M. Apeland A/S ble han i 1965 redaktør i Den norske Bokklubben. Fra 1983 til han pensjonerte seg i 2000, var han generalsekretær i Nordmanns-Forbundet og redaktør av organisasjonens tidsskrift *The Norseman.* I 1980-årene var Heyerdahl litteraturanmelder i *Aftenposten* og *Dagens Næringsliv*. Etter at han pensjonerte seg var han blant annet formann for *Tage Aurell Sälskapet* i Värmland.

Referanser
----------

1. ↑   www.abcnyheter.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NTB (26. april 2021). «Johan Fredrik Heyerdahl er død». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 26. april 2021.
3. 1 2 3  «Navn- Jubilanter». *Aftenpostens morgenutgave*. 21. oktober 2017. s. 40.
4. ↑  Noop. «History - Norwegians Worldwide». *nww.no*. Arkivert fra originalen 8. januar 2017. Besøkt 8. januar 2017.
5. ↑  *Statoil Magazine* **(engelsk)**. Norske statsoljeselskap, Public Affairs Department. 1. januar 1993.
6. ↑  «Jubilanter». *Dagsavisen*. 20. oktober 2012. s. 67.
**Johan Falk** er en fiktiv svensk politimann fra Gøteborg som spilles av Jakob Eklund og som dukker opp i en serie på tjue filmer produsert mellom 1999 og 2015. Som politimann kunne Falk beskrives som kontroversiell da han ofte brukte metoder som tvang sjefene hans til å se mellom fingrene. Falk ble gift to ganger og hadde to barn, en sønn og en stedatter. Stedatteren hans fødte senere et barnebarn. Selv om filmene først og fremst fokuserte på Johan Falk, hadde filmene også andre sentrale rollefigurer, som infiltratøren Frank Wagner, som var bygget på den virkelige infiltratøren Peter Rätz.

Bakgrunn
--------

Filmseriens forhistorie går ut på at Johan Falk som nittenåring mistet kjæresten Maria og deres ufødte barn. Maria var blitt smittet av en dødelig sykdom. Falk tok tapet så tungt at han ikke en gang gikk i begravelsen. Han bestemte seg for å bli politimann, og søkte opptak på politihøgskolen.

Selve filmene handler imidlertid bare om Falks opplevelser som erfarien politimann, blant annet med bakgrunn fra National Task Force. Tjenestetiden hans preges av at han har vært og er en ensom ulv som gjerne bruker kontroversielle metoder. Dette førte til samarbeidsproblemer med kolleger, og til at lederne flere ganger ble nødt til å revurdere sine beslutninger og metodebruk. Falk hadde alltid kun ett mål for øye: å bekjempe kriminalitet. Som person så han alt som enten svart eller hvitt, uten grånyanser.

Filmserien
----------

I den første filmen *Noll tolerans* (1999) var Falk kjæreste med politikollegaen Anja (spilt av Jacqueline Ramel). Et stykke ut i filmen reddet Falk livet til Helén (Marie Richardson), og resten av filmserien utviklet det seg et forhold mellom Falk og Helén. Imidlertid hadde han hatt flere avtaler med Anja i de senere filmene mens Helén jobbet med sin gamle jobb i utlandet. Det kan legges til at de tre første filmene var frittstående filmer, mens senere filmer har vært seriefilmer. I den siste filmen *Johan Falk: Slutet* hadde en torpedo fra den russiske mafiaen torturert ham for å redde familien etter at eksens ektemann til Helen hadde fikk tak i hemmelige papirer om mafias forsikring og ønsket å drepe Helen da hun hadde funnet ut at noe var galt med deres regnskap.

Referanser
----------
***Flight International*** (eller kun *Flight*) er globalt ukentlig tidsskrift om fly og luftsport som produseres i Storbritannia. Det ble grunnlagt i 1909 under det mer omstendelige navnet «A Journal devoted to the Interests, Practice, and Progress of Aerial Locomotion and Transport», og er det eldste uavbrutte tidsskrift i verden om nyheter om fly og luftsport. Med journalister og bidragsytere verden over gir bladet et global dekning av flyproduksjon og luftsport innenfor flytransport, flyselskap, forsvar, og romfart. Magasinet har sine kjente tekniske illustrasjoner med tverrsnitt av fly, prøveflyvninger med nye fly og analyser.

Referanser
----------

1. ↑   «Reproduksjon av det første omslaget», *Flight*, **96** (3163), s. 51. 23. oktober 1969.
2. ↑   «Flight International Offers Free Magazines to Aviation Week Readers», *redOrbit*. 28. august 2006
3. ↑  «Flight International Magazine Unveils New Look at Paris Air Show» Arkivert 21. februar 2014 hos Wayback Machine. *Free Online Library*. 18. juni 2007
4. ↑   «Flight International» Arkivert 31. juli 2011 hos Wayback Machine. *Reed Business Information*.

Eksterne lenker
---------------

* Flightglobal.com
* *Flight*s tekniske tverrsnittillustrasjoner (*cutaways*)
* Flight Line Arts Arkivert 17. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Reed Business Information
* Reed Elsevier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
**Fliege mit mir in die Heimat** er en sang med melodi og tekst av østerrikeren Franz Winkler.

Engelsk tittel er «Forever and Ever». Den engelske teksten ble skrevet av Malia Rosa i 1948.

Sangen ble opprinnelig spilt inn på engelsk av Gracie Fields.

Den ble spilt inn på plate av Perry Como 13. januar 1949 og utgitt av RCA Victor Records med katalognumrene 20-3347-A (78-plate) og 47-2892-A (single). Den andre siden var *I Don't See Me in Your Eyes Anymore*.

I Storbritannia ble den utgitt av EMI på HMV-etiketten med katalognummer BD-1250 i juni 1949. Den andre siden var «A – You're Adorable».

andre innspillinger ble gjort av Russ Morgan, Dina Shore og Margaret Whiting.

Norsk versjon
-------------

Tola har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Evig og alltid». Frank Weylert, Arild Andresens ensemble har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen Musica A 8904.

Listeplassering
---------------

Perry Comos versjon kom på Billboard-listen 19. mars 1949 og lå der i fire uker med nummer to som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. ↑  RCA Victor Records 20-3000 to 20-3499 series
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
Fliess fra Pillerhöhe
**Fließ** er en kommune i distriktet Landeck i delstaten Tirol, Østerrike.

Geografi
--------

Fließ er en landsby i Oberes Gericht som ligger på et lite platå 200 meter over Inntal. Nabokommuner er Faggen, Fiss, Jerzens, Kaunerberg, Ladis, Landeck, Prutz, Tobadill, Wenns og Zams.

Historie
--------

En av romernes forbindelsesvei over Alpene, Via Claudia Augusta, gikk forbi stedet, og tallrike funn viser at Fliess var en viktig plass i romertiden. Det lille stedet har den eldste kirken i regionen med grunnmurer fra 500-tallet.

I 1992 ble det funnet en brannofferplass fra La Tène-kulturen og romertiden på Pillerhöhe. Funnene er utstilt i Fließ. 

Stedet ble rammet av en storbrann i 1933. Selv om det meste er bygget opp igjen og restaurert kan en finne deler av den gamle bebyggelsen utenfor dagens landsby. 

Fließ og Zams deler et lite skiområdet. Kommunen ligger delvis i naturparken Kaunergrat.

Inndeling
---------

Til Fließ hører flere små landsbyer som ligger på begge sider av dalens fjellsider:

* Urgen
* Dorf (det egentlige Fließ)
* Berg
* Niedergallmigg
* Hochgallmigg
* Eichholz
* Nesselgarten
* Neuer Zoll (tidligere tollsted, i dag liten landsby)
* Piller

Severdigheter
-------------

* Barbarakirche fra 1804 i barokk-klassisistisk stil
* Gotisk sognekirke med barokkalter
* Arkeologisk museum med funn fra kommunen
* Schloss Bideneck

Referanser
----------

1. ↑  «Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 9. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fließ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tirols historie: Fliess (tysk)
* Museet i Fliess Arkivert 23. april 2011 hos Wayback Machine. (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
|  |
| --- |
| Våpen |
| Politikk i 
Bosnia-Hercegovina |
| * Bosnia-Hercegovinas grunnlov
	+ Daytonavtalen
	+ Høyrepresentanten for BiH

---

* Presidentskap

---

* Parlament
	+ Representantenes hus
	+ Folkenes hus

---

* Regjering
* Statsminister

---

* Forfatningsdomstol

---

* Føderasjonen Bosnia-Hercegovina
	+ Kantoner
	+ Kommuner

---

* Republika Srpska
	+ Kommuner

---

* Brčko-distriktet

---

* Valg
* Politiske partier
 |

**Lederen av Bosnia-Hercegovinas ministerråd** er landets regjeringssjef, tilsvarende norsk statsminister. Statsministeren nomineres av Bosnia-Hercegovinas presidentskap og oppnevnes av Representantenes hus. Statsministeren kan ikke oppnevne ministre og har kun rollen som koordinator. Ministrene blir oppnevnt av de største partiene i henhold til entitets-betingede regler. En stedfortredende minister kan ikke være av samme «konstituerende folkegruppe» (constituent people) som den respektive minister. De konstituerende folkegruppene er bosnjaker, kroater og serbere.

Statsministeren rapporterer direkte til presidentskapet og representantenes hus.

Referanser
----------

1. ↑  «Wayback Machine» (PDF). *web.archive.org*. 28. oktober 2015. Archived from the original on 28. oktober 2015. Besøkt 15. november 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. 1 2  «Competencies of the Chairman of Council of Ministers». *vijeceministara.gov.ba*. Besøkt 15. november 2022.
Lærdalsøra, hvor inspirasjonen til Kjempeviseslåtten kom til Harald Sæverud
**Kjempeviseslåtten** er Harald Sæveruds mest kjente komposisjon skrevet i 1943. Verket finnes i to versjoner, én for soloklaver og én for symfoniorkester. Selve tittelen refererer både til motstandskampen og til folkeviseballadenes såkalte kjempeviser. Det anslående og medrivende hovedtemaet kan sies å skape assosiasjoner til enkelte norske ballademelodier. Det gjentas i stadig nye belysninger gjennom hele komposisjonen og med stigende intensitet.

På overskriften til stykket skrev Sæverud: «Til heimefrontens store og små kjempere!» og litt under står det «Ballad of revolt» (opprørsballade). Sæverud fikk inspirasjonen til verket under en reise i Lærdal. Han har selv fortalt: «Det var på bryggen i Lærdalsøren, på hjemreise fra et sjeldent besøk i Oslo, at det sterkt slo ned i meg en harmdirrende protest ved synet av fiendens soldatbrakker som skjemte fjellsiden oppover dalen. Spontant som en forbitret ed brast tonene ut av meg.»

I Lærdal er det satt opp en steinplate ved bryggen der Sæverud stod, hvor noen av notene i Kjempeviseslåtten er risset inn. Kjempeviseslåtten er blitt stående som et musikalsk symbol på den norske patriotismen.

Verket ble fremført av Kringkastingsorkestret under Minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Robert Riefling, piano. Innspilt i København cirka 8. juni 1950. Utgitt på 78-platen HMV DB 5296 i 1950 og på platen HMV 7PN 7.

Kilder
------

* Eyvind Solås i NRK om Sæverud og Kjempeviselåtten
**Finneodel** er en tidligere, særskilt eiendoms- og skatteordning for boplasser til kystsamer i Nordland og Troms.

Innholdet i finneodelinstitusjonen bestod i at en del av kystsamene fikk benytte og rå seg selvstendig på sine boplasser, uten å måtte betale ordinær jordleie og bygselavgift for dem, slik det ellers var vanlig for norske fiskerbønder, som i all overveiende grad var leilendinger i eldre tid – under kronen, kirken eller enkelte proprietærer. Disse samene slapp med å betale vanlige personskatter, og boplassene med tilliggende ressurser var dermed «satt utenfor» det vanlige bygselsystemet. Funksjonelt og praktisk stod derfor disse samene i samme stilling som selveiende norske bønder som satt på jord det heftet odel på, slik det i varierende grad forekom i Sør-Norge. I Sør-Troms ble ordningen avviklet i 1661. I Nordland og Nord-Troms stod ordningen med finnerydninger ved lag frem til ca. 1760 (1780).

Referanser
----------

1. ↑  NOU 2007:14 –
*Samisk naturbruk og retts­-situasjon fra Hedmark til Troms*. Del 6: Samisk befolkningshistorie, bruk av naturen og rettighetsforhold i Salten, Vesterålen og Lofoten

Litteratur
----------

* Hansen, Lars Ivar og Bjørnar Olsen: *Samenes historie fram til 1750*. 2004
* Nielssen, Alf Ragnar: *Lødingen, Tjeldsund og Tysfjords historie IV. Fra Steinalderen til 1700-tallet*. Bodø, 1990
* Nielssen, Alf Ragnar og Pedersen, Hilgunn: *Fra vidstrakt prestegjeld til storkommune, Lødingen, Tjeldsund og Tysfjords historie*. 1994
**Douglas Camfield** (født 8. mai 1931, død 27. januar 1984) var en britisk regissør, som jobbet innen TV fra 1960-årene til 1980-årene. Han regisserte episoder for blant annet *Z-Cars*, *Paul Temple*, *Van der Valk*, *The Sweeney*, *Shoestring*, *The Professionals*, *The Nightmare Man* og BBCs dramatisering av *Beau Geste*.

Han er mest kjent for sitt arbeid på *Doctor Who* hvor han jobbet som produksjonsassistent på historiene *An Unearthly Child* og *Marco Polo*. Camfield regisserte senere flere historier i seriens første 13 sesonger.

Camfield prøvde å få produsent Philip Hinchcliffe til å produsere hans manus for serien, som handlet om utenomjordiske vesener og den franske fremmedlegionen. Doktorens følgesvenn Sarah Jane Smith dør også i denne historien. Den ble dog ikke produsert og Sarah forlot serien i historien *The Hand of Fear*.

Camfield var også en offiser i den britiske hæren i sine yngre år.

Han hadde en hjertesykdom og døde av et hjerteatakk. Han var gift med skuespillerinnen Shelia Dunn, som han ga roller i *Doctor Who*-historiene *The Daleks' Master Plan*, *The Invasion* og *Inferno*.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 17785693p[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.tvrage.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   search.findmypast.co.uk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   records.ancestry.co.uk[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.imdb.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Douglas Camfield på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Douglas Camfield hos The Movie Database Rediger på Wikidata
.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Flukt fra paradiset*** er en norsk dramafilm fra 1953, i regi av Toralf Sandø. Manuset ble skrevet av Egil Hagen, Toralf Sandø og Jacques Marcerou. Det var basert på Arthur Omres novelle med samme navn, som ble utgitt i samlingen *Stort sett pent vær* i 1948.

Handling
--------

Lektor *Paul Stefansen*, som underviser i en pikeklasse på gymnaset i barndomsbyen, er ungkar og bor hjemme hos sine foreldre. Moren er full av moderkjærlighet og bestemmer nesten alt for ham. Hun vil at sønnen skal gifte seg med *Sofie Eide*, men det er han ikke så stemt for. Denne sommeren vil han dra på fottur i Jotunheimen alene. Han blir enig med *Sofie* at de skal forlove seg til høsten. Morens protester og bebreidelser er uten nytte. I Oslo treffer *Paul* en gammel venn, som er ansatt i SAS. Vennen overtaler ham til å bli med til Paris. Med vennen som guide opplever *Paul* Paris for første gang.

Vennen må reise videre. Paul tar inn på et pensjonat. Han møter den unge og pene gatepiken *Lucie* i danserestauranten i første etasje hvor han bor. De møtes hyppig. Gatepiken får nordmannen til å danse, og han forsøker å få henne til å innse at dette ikke er noe liv for henne. Halliken er ikke begeistret for samværet med nordmannen og forsøker å ødelegge vennskapet. Paul tar *Lucie* med rundt i Paris. Deres vennskap utvikler seg. Til slutt må Paul reise hjem til Norge for å begynne på jobben igjen. Hun følger ham til flyplassen. Det går opp for dem begge at de elsker hverandre. Første dag på skolen treffer han eleven *Mia* i trappen. Når han får se henne stelle sitt lange hår, svinger tankene over til *Lucie*. Han forlater plutselig klasserommet, løper nedover trappene og går hjem for å pakke kofferten. Han reiser til Paris. *Paul* finner *Lucie* i restauranten. Hun kaster seg i armene hans. De to går sammen ut i livet.

Rolleliste
----------

* Pepita Jimenez - *Lucie*
* Frank Robert - *Paul Stefansen*
* Beatrix Brunel - *Georgette*
* Andrée Champeaux - *Marie*
* Henry Charett - *Monsieur Dubois*
* Jean Darcante - *Trekkspilleren*
* Dominique Davray - *En gatepike*
* Berit Fossum - *Sofie*
* Jean Gasmia - *Ung mann*
* Egil Hagen - *Sandberg*
* Georges Hubert - *Emilie*
* Mugette Iles - *Annen gatepike*
* Sigurd Magnussøn - *Rektor*
* Lita Recio - *Mademoiselle Dubois*
* Erna Schøyen - *Fru Stefansen*
* Christiane Seguin - *Berthe*
* Ulf Selmer - *Stefansen, lærer*
* Kari Sundby - *Mia*
* Raymond Viguel - *Jean*
* Jacqueline Vincent - *Sangeren*

Kilder
------

* *Flukt fra paradiset* i Norsk filmografi
***Flukten*** (orig. *Die Flucht*) er en tysk spillefilm fra 2007 som handler om Stalins etniske rensning av tyskere fra de østlige delene av Tyskland på slutten av annen verdenskrig.

Handling
--------

Filmen forteller historien om adelskvinnen Lena von Mahlenberg, som sommeren 1944 reiser tilbake til farens gods i Østpreussen. Flere år tidligere hadde hun forlatt hjemmet for å oppdra sin utenomekteskapelige datter Viktoria. På godset lover hun å gifte seg med grev Heinrich von Gerstorff, som hun var lovet bort til. Men etter at grevens bror, Ferdinand, begår selvmord, påvirket av krigens redsler, blir bryllupet avlyst. I Østpreussen møter hun også den franske krigsfangen François Beauvais. I januar 1945 rykker Stalins røde armé stadig nærmere, med sine nådeløse massakrer, plyndringer og massevoldtekter. Etter oppfordring fra faren blir Lena leder for en flyktningekolonne. En nådeløs flukt gjennom sne og is begynner. Flyktningene blir flere ganger bombardert av sovjetiske kampfly, og mange omkommer.

Bakgrunn
--------

Opptakene til filmen ble gjort i Litauen i februar og juni 2006. Den fransk-tyske kanalen arte sendte hele filmen, som er på 3 timer, 2. mars 2007. ARD og den østerrikske kanalen ORF sendte filmen i to deler 4. og 5. mars, med rundt 13 millioner seere.

Medvirkende
-----------

* Maria Furtwängler – Lena Gräfin v. Mahlenberg
* Jürgen Hentsch – Berthold Graf v. Mahlenberg
* Jean-Yves Berteloot – François Beauvais
* Tonio Arango – Heinrich Graf v. Gernstorff
* Angela Winkler – Sophie Gräfin v. Gernstorff
* Hanns Zischler – Rüdiger Graf v. Gernstorff
* Max von Thun – Ferdinand Graf v. Gernstorff
* Adrian Wahlen – Benno Stuber
* Adrian Goessel – Wilhelm Stuber
* Gabriela Maria Schmeide – Babette
* Stella Kunkat – Viktoria v. Mahlenberg

Eksterne lenker
---------------

* Informationen bei der ARD
* (en) *Flukten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Flukten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (de) *Flukten* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Flukten* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Flukt** er en norsk folkemusikktrio fra Trøndelag startet i 1998 under navnet **Gorrlaus**. Medlemmene har bakgrunn fra forskjellige musikksjangere og prøver å blande andre elementer inn i folkmusikken med besetningen fele, trekkspill og trommer.

Trioen har gitt ut tre album og har spilt en rekke konserter i inn- og utland, blant annet på internasjonale festivaler som Førde Internasjonale Folkemusikkfestival, Falun Folkmusikfestival (Sverige), Festiwal Folkowy (Polen) og Nordic Roots (USA). Bandet tredje album, *Stille før stormen*, ble gitt ut 7. april 2008 og ble nominert til Spellemannprisen 2008 i klassen folkemusikk/gammaldans. Gjesteartister på albumet er vokalistene Heidi Skjerve og Frode Fjellheim, gitarist Andreas Aase og bassist Jon Krogstad.

Medlemmer
---------

* Sturla Eide: fele, hardingfele (1998–)
* Øivind Farmen: trekkspill (2002–)
* Håvard Sterten: trommer, perkusjon (2004-)

### Assosiert medlem

* Jon Krogstad: bass

### Tidligere medlemmer

* Sondre Meisfjord: kontrabass (1998–2004)
* Ronny Kjøsen: trekkspill (1998-2000)
* Morten Eid: trekkspill (2000-2002)

Diskografi
----------

* *Spill* (2L, 2002)
* *Drufiacc* (2L, 2004)
* *Stille før stormen* (Etnisk musikklubb, 2008)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Flukt på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Flukt på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Flukt på Spotify Rediger på Wikidata

* (no) Flukt på Rockipedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Et samisk belte fra 1890 ble en del av Várdobáiki museums samlinger etter bååstedeprosjektet. Beltet har tilhørt svenske samer fra Jukkasjärvi som hadde sommerbeite i Bardu.
**Várdobáiki samisk senter** er et senter for samisk kultur i Sør-Troms og Nordre Nordland. Senteret ligger på Evenskjer i Skånland kommune i Troms, og driver barnehage, museum, samisk språksenter og andre tiltak for samisk kultur.

Várdobáiki ble etablert i 2002 som et andelslag, og ble omdannet til as i 2014. Aksjeeiere er Sametinget, kommuner, organisasjoner og private aksjonærer. Kjersti Myrnes Balto er daglig leder ved senteret. Den samiske kulturfestivalen Márkomeannu har sine kontorer ved senteret.

Várdobáiki museum ble etablert i 2010, og arbeider med markesamisk og sjøsamisk kultur. Museet deltar i bååstedeprosjektet for tilbakeføring av samiske gjenstander fra Norsk Folkemuseum og Kulturhistorisk museum til samiske museer.

Referanser
----------

1. ↑  Belte NFSA.0312 ; Digitalt museum
2. ↑  Om senteret Arkivert 5. juli 2019 hos Wayback Machine.; vardobaiki.no
3. ↑  Bååstede; norskfolkemuseum.no
4. ↑  Bååstede Arkivert 25. august 2019 hos Wayback Machine.; vardobaiki.no
5. ↑  Bååstede ved en milepæl – det første fordelingsmøtet er gjennomført; arran.no, september 2017

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
Samiske museer  **·** Samisk museumslag **·** Bååstede |
| --- |
| Norske | **RiddoDuottarMuseat**: De Samiske Samlinger **·** Kautokeino bygdetun **·** Porsanger museum **·** Kokelv sjøsamiske museum **Tana og Varanger Museumssiida**: Tana museum **·** Saviomuseet **·** Äʹvv skoltesamisk museum **·** Varanger Samiske MuseumSamtidsmuseet for nordlige folk **·** Gállogieddi **·** Várdobáiki **·** Árran **·** Saemien Sijte |
| Andre | Ájtte i Jokkmokk, Sverige **·** Siida i Enare, Finland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Lorents Didrich Klüwer Muus** (født 11. oktober 1809 i Snåsa, død 18. januar 1887 på Steinkjer) var handelsmann på Sundfær på Straumen 1832–85 og ordfører i Inderøy 1843–1849

Sammen med blant andre Ole Richter, Herman Løchen, Sivert Bragstad og Peter Hægstad var han initiativtaker til Inderøy Sparebank i 1863, og han ble også bankens første kasserer da den kom i drift i 1864. Han satt som kasserer til 1868. Tidligere hadde han drevet privat utlånsvirksomhet. Sammen med amtmann Adam Trampe, sorenskriver Nannestad, fogd Wiig og lensmann Kjeldseth utredet han i 1842 behovet for et branntrygdelag i Inderøy; han ble også med i det første styret da laget kom i gang fra 1845. Sammen med daværende ordfører Løchen var han som varaordfører i 1854 med på å etablere Inderøy bibliotek. Sammen med blant andre Richter og Løchen satt han fra 1868 i byggekomiteen for Sakshaug kirke; kirka ble innviet i 1871.

Fra 1855 var han også poståpner på Straumen.

I tillegg til virksomheten på Sundfær eide Muus handelsstedet på Beian i Ørland fra 1866 til 1876. Sønnen Nikolai Muus (1838-1873) drev Beian for faren. En annen sønn, Nils Muus (1850–1919) drev handel på Steinkjer fra 1867 – fra starten i en eiendom faren hadde kjøpt, til han i 1885 overtok farens handelsforretning på Straumen. Lorents Muus kjøpte også flere gårder i Inderøy; Nedre Salberg i 1850 og Oppheim i 1866.

Lorents Muus var sønn av løytnant og gårdbruker Broder Nikolai Muus (1776–1819) på Snåsa og var dermed av slekten Muus. De to siste årene av livet bodde han på Steinkjer. Hans enke, Louise Muus, ga tomt og penger til bedehus på Straumen, kalt *L.D. Muus bedehus, Folkvang*. Muustrøparken har sitt navn etter ham. Broren Peter Muus var gårdbruker og ordfører i Snåsa. Deres brorsønn Bernt Julius Muus var prest blant norskamerikanere.

Referanser
----------

1. ↑  Andreas Ystad (1973). «Ordførarar i Inderøy frå 1838 til 1972». *Inderøyboka: ei bygdebok om Inderøy, Røra og Sandvollan. Bind 1: Den ålmenne delen; første halvbind*. Inderøy: kommunen. s. 373-377.
2. ↑  Folketelling 1875 for 1729P Inderøy prestegjeld – Lorents D. Muus; Digitalarkivet
3. ↑  Ingvald Sakshaug (1937). *Inderøyboka: ei bygdebok om Inderøy, Røra og Sandvollan. Bind 2: Gardshistoria*. Inderøy: kommunen. s. 1-9.
4. ↑  *Inderøy sparebank: 1864-1964*. [Inderøy]: [Sparebanken]. 1964. s. 12, 23, 36.
5. ↑  Bartnes, Henrik (1969). *Det gamle Beitstaden: kommune- og allmenhistorie 1837-1904*. [Steinkjær]: Beitstaden historielag. s. 444–6.
6. ↑  Sakshaug, Ingvald (1945). *Inderøy brandtrygdelag: 1845-1945*. Steinkjer.
7. 1 2 3  Andreas Ystad (1973). «Ordførarar i Inderøy frå 1838 til 1972». *Inderøyboka: ei bygdebok om Inderøy, Røra og Sandvollan. Bind 1: Den ålmenne delen; andre halvbind*. Inderøy: kommunen. s. 226, 325, 455.
8. ↑  Hegge, Ole (1971). *Sakshaug kyrkje 100 år: ein reportasje og eit oversyn*. Inderøy sokneråd. s. 14.
9. ↑  Terje Sørensen. Beian som handelssted; yrjarheimbygdslag.no
10. ↑  Saxvik, Kjell (1970). *Handel og handelsmenn i gamle Steinkjer: trekk av byens handelshistorie*. [Steinkjer]: Foreningen. s. 84.
11. ↑  Verdal, Aake O. (1972). *Fleire glitt og skimt*. Trondheim: Rune. s. 79. ISBN 8252300219.
**Camilla Bjørn** (født 14. april 1983) jobber som leder for avisen *VG*s nisjetjenester, blant andre *Godt.no*, *MinMote* og *Vektklubben*. Hun har tidligere vært journalist og leder i *Rampelys*-avdelingen i *VG*. Hun ble profilert gjennom dokumentarserien *Fete typer* som ble sendt på TV 2 vinteren 2006. Denne serien viste livet på innsiden av avisen i Akersgata, og hvordan Bjørn jobbet frem saken om John Arne Riises sjekke-SMS. Bjørn har fått en rekke omtaler i media.

Camilla Bjørn har også jobbet i NRK-programmet *Store studio* som synser, og har figurerte som ekspertkommentator i ulike programmer som *Standpunkt* på NRK, TV 2s *Fredag* og *God Morgen Norge*.

Bjørn jobbet i *Se og Hør* fra 2002 til 2004 med tidligere *Se og Hør*-journalist Håvard Melnæs som fadder.

I 2014 ble Bjørn kåret til «Årets talent» i mediebransjen, en pris hun fikk overrakt av kronprinsesse Mette-Marit.

Referanser
----------

1. ↑  «Fra kjendiser til mat og mote». *Journalisten.no - Nyheter og debatt om medier og journalistikk*. Besøkt 4. januar 2017.
2. ↑  «Ingen kultur for å grave». Journalisten. 13.04.2008. Besøkt 8. september 2008.
3. ↑  «Kjendisar tause om kjendisjournalistikk». Bergens Tidende. 31. mai 2007. Besøkt 8. september 2008.
4. ↑  «Slakter Studio 5». Kampanje. 26.02.2008. Besøkt 8. september 2008.
5. ↑  «VG-journalist synger på Pia Haraldsens låt». Dagbladet. 28.04.2006. Arkivert fra originalen 24. august 2010. Besøkt 8. september 2008.
6. ↑  «Sett og hørt på jobb». *Dagbladet.no*. Besøkt 4. januar 2017.
7. ↑  «VG talent fikk mediepris». *E24*. 17.10.2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Camilla Bjørn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Camilla Bjørn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Narve Reiten** (født 1. november 1961) er en norsk forretningsmann som gründer av Reiten & Co samt flere andre selskaper. Han sitter i styret til Con-Form (Styreleder), Scanship Holding (Styreleder), Navamedic og Grilstad. Tidligere har han blant annet vært i styrene til Data Respons, Totalreform, Zalaris, Neas, Blueway/Airlift, Moss Maritime, Plugging Specialists International, Heimstaden, SPIS Grilstad and Proffice. Før Reiten & Co jobbet Narve Reiten med utvikling og M&A i I.M. Skaugen. 

Reiten & Co ble etablert i 1992, og har siden 1996 etablert selskapets *private equity*-virksomhet som et ledende miljø i Norden med 3,5 milliarder under forvaltning.

Siden starten i 1996 har Reiten & Co investert i virksomheter innen olje-/offshore-service, næringsmiddelindustrien, telekom, eiendom og ulike service- og tjenestenæringer.

Narve Reiten har en mastergrad innen økonomi og ledelse fra Handelshøyskolen BI og har sertifiseringen Autorisert Finansanalytiker (AFA) fra Norges Handelshøyskole.

Referanser
----------

1. ↑  Reiten&Co – Om Oss Arkivert 7. april 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Reiten&Co – Portefølje Arkivert 7. april 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Reiten & co
* «400 millioner i retur» - artikkel på HegnarOnline[*død lenke*]
Buk M1

**Buk M1** (russisk: Бук М1 ( = *bøketre*, NATO-kallenavn **SA-11 Gadfly**) er en sovjetisk mellomdistanse luftvernmissilsystem med rakettmotor og radarstøttet målakvisisjon. Systemet ble konstruert med tanke på bruk mot jagerfly, helikoptre og kryssermissiler. Det ble faset inn fra 1980 i det sovjetiske militære styrker og erstattet rakettsystemet 2K12 Kub. Den moderniserte type **Buk-M1** har bedre rekkevidde og elektronikk. Fire mann er nok til å operere systemet.

Etterfølgersystemet heter Buk-M1-2.

Missiler og styring
-------------------

Hvert missil er 5,55 meter lang, veier 690 kg og bærer en relativt kraftig sprengladning på 70 kg. Det innebærer blant annet at direkte treff på målet ikke er helt påkrevet; detonasjon i nærheten vil også tilføre voldsom skade. Fremdriften skjer ved hjelp av en startmotor med fast brensel. Etter at startmotoren her utbrent blir den tomme hylsen til forbrenningskammer for en ramjet-motor som drives av flytende brensel. Dette gir roboten en god rekkevidde for dens størrelse, og en høy akselerasjonshastighet i innledningsfasen. Farten kommer opp i 3 x lydens hastighet.

Følgende nedskytningssannsynligheter sies å gjelde:

* 0,6 – 0,9 mot fly
* 0,3 – 0,7 mot helikoptre
* 0,4 mot krysserroboter

Batteriet krever fem minutters istandsetningstid før det er klart til å bekjempe mål og er i transportferdig stand igjen etter 5 minutter. Reaksjonstid fra målsporing til robotavfyring er 22 sekunder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Buk surface-to-air missile system – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *SA-11 Gadfly hos www.fas.org* Arkivert 4. april 2008 hos Wayback Machine.
* *Buk-M1-2 (SA-17 GRIZZLY) hos globalsecurity.org*
* *BUK-M1 hos youtube.com*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

| * v
* d
* r
NATO designering på luftvernmissiler i Sovjetunionen og Russland |
| --- |
| Luftvernmissiler | 
* SA-1 Guild
* SA-2 Guideline
* SA-3 Goa
* SA-4 Ganef
* SA-5 Gammon
* SA-6 Gainful
* SA-7 Grail
* SA-8 Gecko
* SA-9 Gaskin
* SA-10 Grumble
* SA-11 Gadfly
* SA-12 Gladiator/Giant
* SA-13 Gopher
* SA-14 Gremlin
* SA-15 Gauntlet
* SA-16 Gimlet
* SA-17 Grizzly
* SA-18 Grouse
* SA-19 Grison
* SA-20 Gargoyle
* SA-21 Growler
* SA-22 Greyhound
* SA-23 Gladiator/Giant
* SA-24 Grinch
* SA-25
* Morfey
* S-350E
* Sosna-R

 |