recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lars Grorud** (født 2. juli 1983 i Tønsberg) er en norsk tidligere fotballspiller.

Grorud startet karrièren i Eik Tønsberg og spilte flere sesonger i FK Tønsberg. Groruds posisjon på banen er i forsvar, og han regnes som en kompromissløs og fysisk sterk forsvarer. 

Grorud gikk fra FK Tønsberg til Songdal, der han ble kaptein og spilte i tre sesonger. Brann hentet midtstopperen og han var i Bergen frem til Fredrikstad FK sikret seg signaturen til midtstopperen sommeren 2012. Der spilte han frem til Fram Larvik ble neste stopp i Januar 2015. 

Sommeren 2012 forlot han Brann til fordel for nedrykkspressede Fredrikstad FK. Lars spilte samtlige minutter ut den sesongen, men klarte ikke å bidra til å holde FFK i Tippeligaen.

For 2015-sesongen signerte han for Fram Larvik i 2.divison, der han kun spilte en halv sesong før Lars Bohinen og SF kom på banen. Grorud ble hentet for å rydde opp bak hos bunnlaget i Tippeligaen. En strekkskade gjorde at Grorud kun fikk bidratt i 8 Tippeligakamper denne høsten.

Referanser
----------

1. ↑  En hedersmann takker av: – En perfekt avslutning

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Grorud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Lars Grorud – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Lars Grorud – Soccerway Rediger på Wikidata

* (no) Lars Grorud – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Lars Grorud – FBref Rediger på Wikidata
* NIFS.no – Groruds spillerprofil hos Norsk & Internasjonal Fotballstatistikk
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nicolas Dessum** (født 20. februar 1977 i Lyon) er en tidligere fransk skihopper.

I 1993 debuterte han i verdenscupen i skihopping og hadde en karakteristisk hoppstil ved å «stå bakpå». Han er per 18. februar 2007 den eneste franskmann som har vunnet et verdenscuprenn. Det gjorde han i Sapporo i 1995, han har også en andreplass fra Kuopio i normalbakke i 1997. Dette er de eneste gangene han har vært på pallen. I 1994/95 sesongen kom han på 5.-plass sammenlagt i hoppuka, og 12.-plass sammenlagt i verdenscupen som er hans beste plasseringer sammenlagt.

Hans beste prestasjon i OL var på Lillehammer i 1994, hvor han kom på 14.-plass i stor bakke. I VM har han en 5.-plass i stor bakke i Trondheim 1997.

Han la opp etter 2006-sesongen etter å levert dårlige resultater i flere sesonger.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1993/94 | 23. | 166 |
| 1994/95 | 12. | 443 |
| 1995/96 | 46. | 077 |
| 1996/97 | 18. | 328 |
| 1997/98 | 37. | 130 |
| 1998/99 | 14. | 454 |
| 1999/00 | 19. | 282 |
| 2000/01 | 46. | 068 |
| 2001/02 | 42. | 067 |
| 2002/03 | 64. | 016 |
| 2003/04 | 48. | 049 |
| 2004/05 | 58. | 022 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicolas Dessum – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Dessum – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Dessum – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Nicolas Dessum – skijumping.pl Rediger på Wikidata
Indianersjefen Osceola
**Seminole** er en gruppe innenfor amerikanske urfolk. Seminolene holdt opprinnelig til i området som nå er USAs delstat Florida, men holder nå til i både Florida og Oklahoma.

Stammen er organisert og føderalt anerkjent i Florida og Oklahoma. Seminole-indianerne i Florida er kjent for omfattende næringsvirksomhet, som fikk sin første suksess ved etableringen av en «*tax-free*» tobakksforretning i 1977, muliggjort av stammesuvereniteten. Dette ble etterfulgt av en omfattende bingovirksomhet på indianerreservatet, som utviklet seg til det første av mange store kasinoer på amerikanske indianerreservater. Seminole-stammen i Florida eier i dag blant annet den internasjonale Hard Rock Cafe-kjeden.

Referanser
----------

1. ↑  «Seminole-indianernes historie». Arkivert fra originalen 11. januar 2012. Besøkt 7. januar 2012.
2. ↑  «HRCs eierskap». Arkivert fra originalen 7. januar 2012. Besøkt 7. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seminole tribe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |
Liverpool-butikk i Torreón
Liverpool-butikk i Villahermosa
**El Puerto de Liverpool** er et meksikansk selskap som blant annet driver varehuskjedene **Liverpool** og **Fábricas de Francia**. Selskapet ble grunnlagt i 1847 av franskmannen Jean Baptiste Ebrard, og har hovedkontor i Mexico by. Selskapets første butikk lå i Mexico bys historiske sentrum. I 1872 begynte Ebrard å importere varer fra Europa, og mye av det kom med båt fra Liverpool i England, noe som inspirerte ham til å gi butikken det navnet.

Per 2015 har El Puerto de Liverpool butikker i 56 forskjellige byer i Mexico. Av disse er det til sammen 70 Liverpool-butikker, 23 Fábricas de Francia-butikker og seks taxfreebutikker i grensebyer.

Referanser
----------

1. ↑  Liverpool – Faktaark Arkivert 17. april 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) El Puerto de Liverpool – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En skisse av Israels land med Egypterbekken (River of Egypt) markert.
Egypterbekken blir i den jødiske tradisjonen noen ganger tolket til å være Nilen.
**Egypterbekken** er navnet som blir brukt i den norske bibeloversettelsen for de hebraiske navnene *Naḥal Mizraim* («Egyptelven») og *Nahar Mizraim*. Navnet blir blant annet brukt for å definere den vestligste grensen for Israels land. Bekken blir vanligvis identifisert som *Wadi Al-Arish* ved byen Al-Arish nordøst på Sinaihalvøya.

Tradisjonell tolkning
---------------------

En tradisjonell forståelse av begrepet *Naḥal Mizraim* er at det refereres til Nilen. Dette synet blir fremhevet i ulike oversettelser av bibelske tekster, hvor navnet blir oversatt som Nilen. En tekst i Josvas bok 13:3 sier at grensen for de kanaaneiske land (underforstått Israels land) i vest går ved Sjikor-elven (en østlig arm av Nildeltaet). Det har derfor blitt utledet fra dette, blant andre av rabbineren Rashi, at Nilen er det samme som *Naḥal Mizraim*. 

Denne tolkningen blir likevel bare brukt når det gjelder diskusjonen om grensene for Israels land. Om Nilen brukes ellers uttrykket *Ye'or* i bibelske tekster; noe som antyder at det er en betydningsforskjell.

Wadi Al-Arish
-------------

Wadi Al-Arish starter fra platået *et Tih* på Sinaihalvøya, og munner ut i Middelhavet ved byen Al-Arish. Kilden er ved foten av de sentrale fjellene på halvøya. Det øvre løpet av wadien ligger om lag 120 moh. Elveløpet går, med unntak av en skarp sving mot vest i det øvre løp, nesten rett nord langs den vestre enden av platået. Elveløpet er ca. 225 kilometer langt. Vanligvis er elveleiet tørt, men kan periodevis flomme over uten forvarsel når fjellene i de sentrale strøk får regn.

Referanser
----------

1. ↑  «Brook of Egypt, The - International Standard Bible Encyclopaedia». *Blue Letter Bible* **(engelsk)**. Besøkt 23. februar 2018.
2. ↑  *Navn i Bibelen*. [Oslo]: Det Norske bibelselskap. 1983. s. 161.
3. ↑  *Navn i Bibelen*. [Oslo]: Det Norske bibelselskap. 1983. s. 210.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**TA-Invest** var en aksjespareklubb som opererte i perioden 1996 til 2009. Selskapet ble etablert av Eva-Karin Haugen og Per Sten Andersen. De ble senere dømt til ubetinget fengsel i to og et halvt år og 5 millioner NOK hver i inndragning.

Hundrevis av nordmenn investerte penger i klubben, mange av dem millionbeløp. Fra en beskjeden start ble flere investorer lokket inn ved hjelp av forfalskede rapporter om avkastning. Dette utviklet seg til å bli en storstilt Ponzi-svindel der medlemmenes gevinst ble finansiert av stadig nye innskudd. 

Våren 2009 ga eierne av TA-Invest beskjed til sine investorer om at driften av selskapet var blitt avviklet. De ble da politianmeldt for bedrageri.

Advokat Hasse Bergstrøm ble gitt oppgaven å representere investorene i deres forsøk på å få tilbake penger de hadde innskutt i TA-Invest. I boet dukket det blant annet opp en samling på 900 diamanter. Det viste seg også at flere medlemmer hadde fått utbetalt store gevinster like før selskapet gikk konkurs, og disse ble stevnet av bostyrer for å få tilbakebetalt gevinstene og fordele disse på investorene som hadde tapt penger.

Referanser
----------

1. ↑  Personene bak tidenes norske Ponzi Hegnar Online
2. ↑  «- Det er neppe mye å hente | ABC Nyheter». 1. juli 2009. Besøkt 25. oktober 2016.
3. ↑  «Må i fengsel for aksjeklubb-svindel». *www.dn.no*. Besøkt 25. oktober 2016.
4. ↑  «Svindlet 211 medlemmer - fikk straffen nær halvert». *Dagbladet.no*. Besøkt 25. oktober 2016.
5. ↑  NTB (22. juni 2015). «To og et halvt års fengsel i TA Invest-saken». *adressa.no*. Besøkt 25. oktober 2016.
6. ↑  730 mill. i krav etter TA Invest-konkurs E24
7. ↑  Dette samboerparet står bak TA Invest TV2
8. ↑  Oslo-prest brukte alle sparepengene i TA Invest TV2
9. ↑  TA-siktede varetektsfengsles i to uker TV2
10. ↑  Her fant politiet 900 diamanter NRK
11. ↑  Stevner fire medlemmer i TA Invest Hegnar Online
**TAM** (**Tanque Argentino Mediano**) er en argentinsk stridsvogn med 105 mm kanon, utviklet av tyske Thyssen Henschel på vegne av den argentinske regjeringen. Den veier rundt 30 tonn.

Historie og utvikling
---------------------

I 1974 fikk Thyssen Henschel en kontrakt av den argentinske regjeringen for å fremstille en ny stridsvogn og stormpanservogn. Stridsvognprogrammet het TAM og stormpanservognprogrammet het VCI (*Véhiculo Combate Infanteria*). Kontrakten dekket utvikling og framstilling av tre prototyper av hver vogn.

Den første prototypen av TAM ble framstilt i Tyskland i 1976, og den andre og tredje var klar året etter. Produksjon av chassis og sammenstilling fant sted i Buenos Aires, mens tårnet og bevæpningen ble satt sammen i Rio Tercero.

Produksjonen av de ferdige kjøretøyene ble gjort av argentinske TAMSE. Over 1 450 endringer ble foretatt. Det totale antallet argentinske myndigheter opprinnelig ønsket var 512, men produksjonen ble avsluttet etter at 350 enheter var produsert. Malaysia var også interessert i 102 kjøretøyer i tre forskjellige utgaver, og kom så langt som til å skrive under kontrakt i 1981, men det ble aldri levert noen kjøretøyer.

Teknisk
-------

Chassiet til vogna er basert på stormpanservognen Marder. Vognføreren sitter framme til venstre i skroget og styrer kjøretøyet med et konvensjonelt ratt. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, og laderen til venstre.

Pansringen skal tåle panserbrytende ammunisjon i opp til 40 mm kaliber fra fronten.

Kanonen er en argentinsk 105 mm, med 50 granater om bord, hvorav 20 er stuet i tårnet. Koaksialt med hovedskytset er en 7,62 mm mitraljøse.

Motoren er montert framme til høyre, ved siden av vognføreren. Den er en MTU MB 833 Ka-500 6-sylindret dieselmotor. Motoren driver en Renk HSWL 204 girkasse, med fire gir framover og fire bakover. Styresystemet er hydrostatisk. For å øke rekkevidden så kan to 200-liters tønner monteres bak på vognen.

Standardutstyret inkluderer vern mot ABC-våpen, varmeapparat både for kaldstarter og for mannskapets del, elektriske lensepumper og et brannslukkingssystem som kan utløses manuelt eller automatisk.

Varianter
---------

* Henschel Wehrtechnic TH 301 (TAM) – tysk kommersiell variant, kan bruke Rheinmetall 105 mm kanon.

Kjøretøyer basert på TAM-deler
------------------------------

* VCA 155 – 155 mm selvdrevet haubits.
* VCTP – stormpanservogn.
* VCRT – bergningsvogn.

I tillegg er en artillerivariant med raketter utprøvd i Israel.

Kilder
------

* *Jane's Armour and Artillery*, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) TAM tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* ArmyRecognition.com – bilder (engelsk)
**Max Weinreich** (russisk: Мейер Лазаревич Вайнрайх, Meyer Lazarevich Vaynraykh; født 1893/94 i Goldingen i guvernementet Kurland i den latviske del av det russiske keiserdømmet, død 1969 i New York) var en jiddischspråklig lingvist.

Etter studier i St. Petersburg, Berlin og Marburg ble han i 1925 en av grunnleggerne av Jiddisk vitenskapelig institutt (*Yidisher visnshaftlekher institut*, YIVO) i Litauens hovedstad Vilnius. Han ledet instituttet der fram til 1939, da han flyttet det til New York City, og førte det videre under navnet *YIVO Institute for Jewish Research*.

I New York var Weinreich også professor i litteraturhistorie ved City College.

Max Weinreich er kjent som kilden for den meget siterte aforismen «et språk er en dialekt med en armé og en flåte» („אַ שפראַך איז אַ דיאַלעקט מיט אַן אַרמײ און פֿלאָט", «*A schprakh iz a diyalekt mit an armey un flot*»). Selv tilla han den en av tilhørerne under en forelesning.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6x67gjw, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Guggenheim Fellows database, Guggenheim fellows ID max-weinreich[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* "a shprakh iz a dialekt mit an armey un flot" – Sitatet.
* YIVO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Komorenes sentralbank** (Banque Centrale des Comores – BCC) er sentralbanken på Komorene, en øystat i Indiahavet, øst for Afrika.

Om sentralbanken
----------------

Statuttene til BCC erklærer at Styret skal ha 8 medlemmer, som skal velges av regjeringen, den franske sentralbanken (Banque de France) og den franske regjeringen. Stillingen som visedirektør skal innehas av en fransk embetsmann, som er ansvarlig for pengepolitikken. Siden 19. november 1999 har de hatt en fast valutakurs, der valutaen er bundet til euro Overnight Index Average (EONIA), slik at én euro = 491,96775 FC. Dette har bidratt til å stabilisere rentedifferansen med euroen. 

Den komoriske francen er garantert av Frankrike.[]

BCC har et pålagt reservekrav på 20% av sine forpliktelser. BCC har også ansvaret for overvåking av finansnæringen. De har hovedkontor i Moroni, og sentralbanksjefen er Younoussa Imani.

BCC styrer også renten til bankene, på grunn av mangel på konkurranse. Siden 1. mars 2004 kan bankene sette utlånsrenten sin til mellom 8% og 14%, mens innskuddsrenten skal være 3%. Sentralbanken styrer ikke bankenes utlånspolitikk lenger.

Komorenes banksystem
--------------------

Det komoriske banksystemet består av tre banker; Sentralbanken (BCC), Industri- og handelsbanken for Komorene (Banque pour l’Industrie et pour le Commerces -Comores – BIC-C) og Komorenes utviklingsbank (Banque de Développement des Comores – BDC). I tillegg har Société Nationale des Postes et des Services Financiers (SNPSF) og de to agentbankene SANDUK og MECK en viktig rolle på Komorene.

Sentralbanksjef
---------------

Per august 2018 er Younoussa Imani sentralbanksjef.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker
* Komoriske franc

Referanser
----------

1. ↑  Komorones sentralbank - *Organigramme - Le Gouvernement*, besøkt 4. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Normann Records er et norsk platelabel og forhenværende plateselskap.

Selskapet
---------

Selskapet **Normann Records AS** hadde adresse Kalvesund, Staubø i Arendal kommune, og ble drevet av familien Normann med Wenche Normann som daglig leder. Selskapet har gjenutgitt flere plater med den norske gitaristen Robert Normann (1916–1998) og annen årgangsmusikk opprinnelig utgitt på 78-plater, samt barneplater og annet.

Normann Records AS drev også foreningen *Robert Normanns Venner*.

I en periode på seks år kjempet selskapet i retten mot Siri Juster, datteren til Leif Juster, om rettighetene til lyd- og bildematerialet etter hennes far. Selskapet hadde lånt i overkant av hundre lydopptak, og da datteren ville ha dem tilbake, krevde selskapet erstatning for brutt avtale. Selskapet tapte i lagmannsretten i november 2011, og ble også idømt saksomkostninger på 450 000 kroner. Samme måned begjærte selskapet oppbud etter å ha oppgitt gjeld på 288 603 kroner og verdi på aktiva til 140 888 kroner.

Labelet
-------

Labelet «Normann Records» er et varemerke som forvaltes av Normann Management og fortsatt i drift.

Referanser
----------

1. ↑  Agderposten - Knusende dom i lagmannsretten
2. ↑  Agderposten - Tapte strid om Juster-skatt

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Omtale på Ballade.no Arkivert 31. mai 2009 hos Wayback Machine.
**International Commission on Zoological Nomenclature** (ICZN) ble grunnlag i 1895 og har som primæroppgave å lage, publisere og periodisk å revidere International Code of Zoological Nomenclature. I tillegg avgjør ICZN i spesielle tilfeller usikkerhet som knytter seg til spørsmål om nomenklatur. Disse avgjørelsene publiseres i Bulletin of Zoological Nomenclature.

ICZN utgir og regulerer et uniformt system av zoologisk nomenklatur, som sikrer at alle dyr har et unikt og universelt anerkjent vitenskapelig navn. Vedlikehold av den internasjonale standarden for dyrs nomenklatur er en unik rolle for kommisjonen.

Kommisjonen omhandler i øyeblikket (februar 2017) 27 medlemmer fra 18 land. Kommisjonen støttes av et lite sekretariat, som er lokalisert ved Lee Kong Chian Natural History Museum i Singapore.

Se også
-------

* Integrated Taxonomic Information System

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE **·** CiNii
 |
| Korsangeres stemmeleier |
| --- |
| Kvinner | Menn |
| Toneomfanget til en kor-sopransopran I (S) | Toneomfanget til en kor-tenortenor (T) |
| Toneomfanget til en kor-mezzosopransopran II (mezzosopran) | Toneomfanget til en kor-barytonbaryton |
| Toneomfanget til en kor-altalt (A) | Toneomfanget til en kor-bassbass (B) |

**SATB** (også *SCTB*) er en ofte anvendt forkortelse for den vanlige besetningen i et firestemmig kor- eller solistensemble med en eller flere stemmer pr stemmeleie – **S**opran (soprano), **A**lt (**c**ontralto), **T**enor (tenore) og **B**ass (basso).

SATB er den vanlige besetningen i barokken, wienerklassisismen og romantikkens oratorier fra Johann Sebastian Bach til Johannes Brahms.

Ensembler med fire instrumenter fra samme instrumentfamilie kalles i blant SATB. Eksempler er et ensemble med saksofoner: sopran-, alt-, tenor- og baritonsaksofon) eller blokkfløyter. De enkelte kontrapunktiske stemmene i mange instrumentale komposisjoner, særlig fuger, for eksempel i Bachs *Kunst der Fuge* og *Musikalisches Opfer* kalles også *SATB*.

Eksterne lenker
---------------

* Komposisjoner for SATB i Choral Public Domain Library Arkivert 19. desember 2008 hos Wayback Machine.
* Eksempel på et SATB-kor med flere sangere pr stemme, J.S. Bach: *Jesu, meine Freude*, BWV 227 - Vocalconsort Berlin, (youtube)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Max Franz Guido Freiherr von Thielmann** (født 4. april 1846 i Berlin, død 2. mai 1929 samme sted) var en tysk diplomat og politiker. Han var finansminister (statssekretær) fra 1897 til 1903.

Utdannelse og karrière
----------------------

Max von Thielmann studerte jus og gikk inn i det prøyssiske justisvesen.
Han ble i 1871 attaché ved den tyske ambassade i St. Petersburg, og reiste fra 1871 til 1872 i Kaukasus og Persia. I perioden 1873 til 1875 var han legasjonssekretær i København, Bern og St. Petersburg. Fra 1875 til 1878 arbeidet han i Washington, og reiste over hele Amerika. Han ble i 1879 legasjonssekretær i Brussel, i 1880 ambassaderåd i Paris, fra 1883 samme stilling i Konstantinopel, i 1886 generalkonsul i Sofia, 1888 sendemann i Darmstadt og 1890 i Hamburg. Han arbeidet mellom 1893 og 1894 med avslutningen av handelsavtalen med Russland, ble i 1894 sendemann i München og i 1895 ambassadør i Washington. 

Fra høsten 1897 til august 1903 etterfulgte han Posadowsky som statssekretær i Reichschatzamt (finansminister). Det lyktes ham ikke å gjennomføre riksfinansreformen som skulle gjøre den føderale stat uavhengig av delstatene.

Thielmann utga fra sine reiser bøkene «Streifzüge im Kaukasus, in Persien und in der asiatischen Türkei» (Leipzig 1875) og «Vier Wege durch Amerika» (Leipzig 1879).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  
«Meyers Konversations-Lexikon (1905)». zeno.org. Besøkt 30. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* *Streifzüge im Kaukasus, in Persien und in der asiatischen Türkei.* Duncker & Humblot, Leipzig 1875 (Digitalisert utgave) (Reprint: Nomad Press, Nürnberg 1979)

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Wolmido monorail** er en monorail som for tiden er under bygging på Wolmidoøya i Incheon, Sør-Korea. Arbeidene på banen startet 4. juli 2008. Etter planen skulle banen åpne i mars 2010 etter flere forsinkelser, men åpningen er nå utsatt på ny.

Banen vil ha fire stasjoner og være 5,1 km lang, og vil forbinde Wolmido til Incheon stasjon, som er endeholdeplass for Seouls undergrunnsbane linje 1 i vest. 1,15 km er dobbeltspor, mens ringdelen av banen (3,94 km) er enkeltsporet. Det eksisterer planer for en utvidelse, som vil legge til 2 km og forbinde banen med Dongincheon stasjon, som er nest vestre stasjon på linje 1. Dette åpner for en ny loop tilbake til Incheon stasjon.

Banen blir den første i verden som benytter Einar Svensson's Urbanaut-teknologi.Togene vil ha en kapasitet på 70 personer, mens kostnaden for hele første fase er beregnet til 65 millioner USD. Incheon Transit Corporation skal operere banen.

Referanser
----------

1. ↑  Hyundaiilbo
2. ↑  Kihoilbo
3. ↑  urbanaut.com
4. ↑  Monorails.org

| * v
* d
* r
Undergrunnsbaner i Sør-Korea |
| --- |
| Seouls undergrunnsbane | Linje 1 **·** Linje 2 **·** Linje 3 **·** Linje 4 **·** Linje 5 **·** Linje 6 **·** Line 7 **·** Linje 8 **·** Linje 9 **·** Bundanglinja **·** Junganglinja **·** AREX **·** Gyeonguilinja |
| Busans undergrunnsbane | Linje 1 **·** Linje 2 **·** Linje 3 **·** *Linje 4 (under utbygging)* **·** *Busan-Gimhae Light Rail Transit (under utbygging)* |
| Incheons undergrunnsbane | Linje 1 **·** *Linje 2 (under utbygging)* **·** *Linje 3 (under utbygging)* **·** *Wolmido monorail (under utbygging)* |
| Daegus undergrunnsbane | Linje 1 **·** Linje 2 **·** *Linje 3 (under utbygging)* |
| Daejeons undergrunnsbane | Linje 1 |
| Gwangjus undergrunnsbane | Linje 1 |
| Kategori:Undergrunnsbane i Sør-Korea |

Portal: Korea
***Wolves of the Rail*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av William S. Hart.

Handling
--------

Murray Lemantier er president for jernbane-selskapet Smoky Gap Railroad, og er grundig lei av en gjeng kjeltringer - ledet av Buck Andrade - som stadig raner togene deres, og hele tiden slipper unna med det. Murray ansetter derfor detektiven David Cassidy, i håp om å endelig spore opp og arrestere Buck - død eller levende.

Men når Buck reiser for å besøke sin døende mor, får hun Buck til å love å reformere seg og endelig bli lovlydig - noe han går med på. Cassidy bryr seg imidlertid ikke om noe av dette, og forsøker å arrestere ham. Buck bestemmer seg for å gjøre noe som en gang for alle vil vise for omverdenen at han virkelig har reformert seg, og blitt en bedre person – spesielt for den attraktive Faith Lawson, som Buck har blitt stormende forelsket i.

Skuespillere
------------

* William S. Hart som Buck Andrade
* C. Norman Hammond som David Cassidy
* William Elmer som Pablo Trilles
* Melbourne MacDowell som Murray Lemantier
* Vola Vale som Faith Lawson
* Kisaburô Kurihara som Pasquale Trilles
* Fanny Midgley som moren til Buck

Referanser
----------

1. ↑  Wolves of the Rail
2. ↑  WOLVES OF THE RAIL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wolves of the Rail* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Wolves of the Rail* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Wolves of the Rail* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Wolves of the Rail* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Wolves of the Rail* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Max Vetter** (født 17. mars 1892, død ukjent) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Vetter vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den tyske båten, med mannskap fra roklubben *Berliner Ruderverein von 1876*, som kom på tredjeplass i rokonkurransen for åttere. De tapte semifinalen til den britiske båten med mannskap fra *Leander Club* som siden vant finalen over *New College* en annen britisk åtter.

Totalt deltok elleve båter fra åtte nasjoner og konkurransen ble avholdt i perioden 17 til 19. juli 1912. Deltakerne på *Berlins* åtter var Otto Liebing, Max Bröske, Max Vetter, Willi Bartholomae, Fritz Bartholomae, Werner Dehn, Rudolf Reichelt, Hans Matthiae og Kurt Runge som styrmann.

OL-medaljer
-----------

* OL 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i roing, åtter Keiserriket Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, «Max Vetter», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ve/max-vetter-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Rowing athlete database, «Max Vetter», World Rowing-ID d82817b9-d8f9-4945-8f1d-69a2a41a1e26, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Max Vetter – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Max Vetter – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Max Vetter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Max Vetter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Max Vetter – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Max Vetter – FISA Rediger på Wikidata
**Rekognoseringsfly** er fly som benyttes i sivil og militær sammenheng for kartlegging og observasjoner fra luften. Flyene kan være konstruert spesielt for rekognosering, eller de kan være fly som opprinnelig har hatt en annen funksjon, men som har blitt modifiserte til rekognoseringsoppdrag.

Sivil bruk
----------

Et Hermes 450 ubemannet rekognoseringsfly tilhørende U.S. Customs and Border Protection.
Sivile rekognoseringsfly benyttes til kontroll av trafikk, geodetiske undersøkelser, geologiske undersøkelser, miljø- og fiskerikontroll, grensekontroll, forebyggelse av smugling og illegal innvandring eller som et brannvarslingsverktøy. De brukes også i kartproduksjon.

Militær bruk
------------

Et Lockheed SR-71 Blackbird militært rekognoseringsfly
De første militærflyene var rekognoseringsfly. Under første verdenskrig ble det brukt enkle flykonstruksjoner for artillerikoordinering og for innhenting av informasjon om fiendtlig aktivitet.

Til tross for at satellitter i stor grad har tatt over rollen til rekognoseringsflyet, benyttes det fortsatt til observasjon av fiendtlige aktiviteter, artillerikoordinering eller identifisering av taktiske og strategiske mål. De militære rekognoseringsflyene er som regel uten bevæpning, men er utstyrt med kameraer eller fjernsensorer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reconnaissance aircraft – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Rekruttering** betyr å skape tilgang, tilvekst eller fornyelse i en organisasjon eller en virksomhet. Formålet kan være å øke antallet soldater (hos nasjoner, gerilja- eller paramilitære styrker), eller å søke frem det man til enhver tid anser som kvalifisert arbeidskraft påfulgt av en eller flere ansettelser til en arbeidsplass, eller øke innbyggertallet i et landområde (som da Amerika rekrutterte sin befolkning fra Europa). Kriteriene for rekruttering er gjerne først og fremst utdanningsbakgrunn og arbeidserfaring, men eksempelvis alder, kjønn og bosted kan "under ellers like forhold" spille inn på avgjørelser om hvem man skal velge.

En del rekruttering av kandidater til stillinger i næringslivet foregår gjennom annonsering av ledige stillinger i media. For enkelte stillingskategorier er bruk av eksterne spesialister innen kandidatsøk og utvelgelse vanlig i prosessen med å finne kvalifiserte kandidater til en stilling.

Norges militærvesen
-------------------

En *rekrutt* er en tittel i Forsvaret som innehas av «ferske» vernepliktige soldater. Soldatene har status som rekrutt i rekruttperioden (rekruttskolen), som er de 1–3 første månedene av førstegangstjenesten. I rekruttperioden blir de kommende menige opplært i generelle militære disipliner, som bl.a. teltoppsett, skyting, sluttet orden og stridsteknikk. Når rekruttperioden er ferdig, blir soldatene satt i de stillingene de skal tjenestegjøre i resten av førstegangstjenesten (eller befalsskolen for de som går der).

Se også
-------

* Yrkesområde
* Jobbportal
* Statsjobb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Östra stambanan ved Malmslätt (Linköping)
**Östra stambanan** er det opprinnelige navnet på jernbanen mellom Katrineholm og Nässjö i Sverige. Idag betraktes denne del av det svenske jernbanenettet som en del av banen Södra stambanan (Stockholm–Katrineholm–Nässjö–Malmö). Med «Södra stambanan» mentes dog opprinnelig Falköping–Nässjö–Malmö (klar 1864), men da Östra stambanan hadde blitt bygget (1874), ble det naturlig å betrakte denne sammen med Södra stambanan sør for Nässjö som én bane, ettersom dette nå var den korteste og beste reiseveien mellom Stockholm og Sør-Sverige (tidligere var den Västra stambanan Stockholm–Falköping kombinert med Södra stambanan Falköping–Malmö). Banen har dobbeltspor.

Disse stasjoner på Östra stambanan har persontrafikk idag (2006):

* Katrineholm (knutepunkt)
* Norrköping (knutepunkt)
* Linghem
* Linköping (knutepunkt)
* Vikingstad
* Mantorp
* Mjölby (knutepunkt)
* Boxholm
* Tranås
* Aneby
* Nässjö (knutepunkt)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Ellingsen** er en norsk slekt fra Meløy i Nordland som stammer fra skipperen Elling Kristoffersen (1676–1730) fra Nedre Valla i Meløy. Etterkommere bodde i bl.a. Fiskevåg og Sortland og var virksomme innen bl.a. handel, fiskeri og sjøfart. Slekten har blitt beskrevet som en «nordlandsslekt». Elling Kristoffersen fikk et stort antall etterkommere.

I 1883 stiftet Christoffer Gerhard Ellingsen og sønnene Karl og Jens Ellingsen et aksjeselskap med sikte på å skaffe et større skip. Året etter fikk selskapet navnet Dampskibet Hindøs interessentskap, og i 1893 ble navnet Hindø Dampskibsselskap A/S. Selskapets kontor flyttet i 1899 fra Kvitnes til Sigerfjord i Sortland. Jens Ellingsen var far til Arne Ellingsen fra Sigerfjord (1889-1965), gift med Andrea Sofie Munch (1896–1980). 

I slektsbøkene *Slægten Benkestok* og *Slekten Ellingsen. En gren av slekten Benkestok* står det at familien er en gren av Benkestokfamilien. Benkestok regnes som utdød i mannslinjen, men har svært mange etterkommere gjennom kvinneledd. Ifølge slektsbøkene var stamfaren Elling Kristoffersen på sin mors side oldebarn av Margrethe Jonsdatter Benkestok (f. 1585).

Referanser
----------

1. ↑  Brandt, Wilhelmine (1904). *Slægten Benkestok*. Christiania: Parmann & Co. s. 140.
2. ↑  Ellingsen, Charles (1990). *Slekten Ellingsen*. Oslo.

Litteratur
----------

* Charles Ellingsen (1990): *Slekten Ellingsen. En gren av slekten Benkestok*
* Wilhelmine Brandt (1904): *Slægten Benkestok*. Christiania: Parmann & Co
Utsikt over Molde fra Rekneshaugen i 1880-årene. Foto: Axel Lindahl 
**Reknes** (gnr. 24) er en tidligere gård i Molde. Sammen med Moldegård gav den grunn til det fremvoksende ladestedet og etter hvert byen. Grensen mellom gårdene gikk omtrent ved Moldeelva, hvor Reknes utgjorde vestsiden.

Molde stadion, Seilet hotell og Romsdalsmuseet ligger på Reknes.

Historie
--------

Navnet kommer muligens av en bekk kalt Reka. Gårdens landskyld var 4 våger fisk.

Fra midten av 1600-tallet var Reknes eid og drevet av Auden Ågesson (født ca. 1604, død 1667/68), og siden av hans familie. Audunstjørnan og Audunsheia i Moldes friluftsområde er nok oppkalt etter ham. Han var sønn av Åge Hansson på Lyngvær (i Sandøy) og Synnøve Audensdotter (av Aspa-ætten), og eide også en del av Moldegård.

Oberst Kristian Ulrik von Storm eide Reknes fra 1720 til sin død i 1727. Enken solgte gården i 1732.

I over to hundre år var Reknes hospital (senere sanatorium) distriktets pleiestiftelse – først for spedalske, og den siste tiden for tuberkuløse.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O.: *Norske Gaardnavne* (digital utgave, Dokumentasjonsprosjektet 1999): Romsdals amt, Bolsø, gnr. 24. Reknes (besøkt 8.11.2005)
2. ↑  Schneider, Overlærer J. A. *Molde og Romsdalen: en historisk Oversigt* (Kristiania 1905): s. 60, PDF-utgave ved Romsdal sogelag: «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 19. oktober 2007. Besøkt 27. februar 2010.

Kilder
------

* de Seve, Niels (1962). *Molde bys historie. Bind I: Før året 1838. Ladested og kjøpstad*. Molde kommune.
* Statsarkivet i Trondheim. Jens Collins samlinger: «Personalhistoriske opptegnelser vedkommende Molde og Romsdal»
**Överbefälhavaren** (**ÖB**) er det høyeste militære embetet i Sverige. Överbefälhavaren er øverstkommanderende og sjef for forsvarets militære organisasjon, Försvarsmakten. Innehaveren har, sammen med kongen, den høyeste offisersgraden, general eller admiral.

Frem til 1975 fungerte landets statssjef (kongen) offisielt også som øverstkommanderende.

Chefsgruppen og Försvarsmaktsledningen
--------------------------------------

ÖB støttes i sin myndighetsutøvelse av Chefsgruppen og Försvarsmaktsledningen (FML).

### Chefsgruppen

Chefsgruppen leder forsvarets strategiske virksomhet og består av generaldirektøren, stabssjefen og sjefene for henholdsvis utvikling og iverksettelse, produksjon og innsats. I tillegg kan informasjonsdirektøren, personaldirektøren og sjefen for den militære etterretnings- og sikkerhetstjenesten attacheres til Chefsgruppen.

### Försvarsmaktsledningen

FML består av sjefsjuristen, generallegen, personaldirektøren, sjefen for Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, økonomidirektøren, informasjonsdirektøren og sjefen for Försvarsmaktens säkerhetsinspektion.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Supreme Commanders of the Swedish Armed Forces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler vulkangruppen i Antarktis.  For stjernehopen med samme navn, se Pleiadene.

**Pleiadene** (eng. *The Pleiades*) er en vulkangruppe bestående av unge, utdødde kjegler og kupler som ligger sørvest for Marinerbreens toppunkt, nord i Victoria Land og nær vestkysten mot Rosshavet i Antarktis. Den ble navngitt av Northern Party fra New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition (NZGSAE, 1962-63) etter stjernehopen Pleiadene i stjernebildet Tyren. New Zealand Antarctic Place-Names Committee (NZ-APC) aksepterte navnet og Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) gjorde det samme i 1964.

Vulkangruppen har sitt høyeste punkt 3 040 meter over havet. Mount Pleiones, en liten trachyttisk stratovulkan, er den sørligste og mest dominerende vulkanen med en høyde som ligger 500 meter over det vide Evans Neve Plateau. Tre kratere ligger på toppen av Mount Pleiones. En rekke andre lavadomer og sinderkjegler med godt bevarte kratere hever seg også over det omkringliggende terrenget. Taygete Cone i Pleiadene er datert til å være 3 000 år gammel og er dermed et av de yngste vulkanske sentrene i Antarktis.

Se også
-------

* Liste over vulkaner i Antarktis

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   **(engelsk)**. Smithsonian Institution. Besøkt 1. mai 2015.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp); `|artikkel=` ignorert (hjelp)
2. 1 2  John Stewart (2011). *Antarctica: An Encyclopedia*. 2 (2 utg.). McFarland. s. 1225. ISBN 978-0786435906.
3. ↑  «The Pleiades». *Geographic Names Information System* **(engelsk)**. U.S. Geological Survey. Besøkt 1. mai 2015.

Litteratur
----------

* LeMasurier, W. E. (1990). *Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans*. American Geophysical Union. s. 512. ISBN 0-87590-172-7.

Eksterne lenker
---------------

* The Pleiades. *Global Volcanism Program*. Smithsonian Institution. (engelsk)

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
### Statutter for Trollkjerringprisen

1. «Årets Trollkjerring» er en hederspris som, hvis det blir funnet en verdig kandidat, deles ut under de årlige sommerdagen på Tynset i juni måned.

2. En komité bestående av representanter fra næringsliv, kulturlivet og den kommunale administrasjonen i Tynset er hvert år ansvarlig for at det blir foreslått kandidater til prisen. Komiteen skal også fungere som jury når årets prisvinner skal kåres.

3. «Årets Trollkjerring» er en pris som ikke lar seg begrense av kommunale grenser eller fylkesgrenser. Prisen hemmes heller ikke av valg av kjønn. En verdig prisvinner kan komme fra hvor som helst i Norge, og Trollkjerringa kan like gjerne være en mann som en kvinne. Prisvinneren kan befinne seg hvor som helst i det politiske eller kulturelle landskap, i offentlig eller privat sektor.

4. Prisvinneren må ha gjort seg bemerket gjennom sin evne til a nå langt ved a tro på egne ideer og evner. Ei ekte Trollkjerring lar seg ikke stanse av hva omgivelsene måtte tenke eller mene om kjerringas kanskje til tider umulige målsettinger for seg og sine prosjekter.

Ei ekte Trollkjerring er ingen utpreget snill gutt eller pike, og gjør ikke sjelden det motsatte av hva omverdenen forventer. Trollkjerringa er av den oppfatning av man ikke kommer noen vei når begge bena er godt plantet på landjorda.

5. Dersom rikets sikkerhet ikke settes i fare, forplikter Årets Trollkjerring seg til å komme til Tynset, trollets fødested, for å motta prisen. Prisvinneren forplikter seg også til a stevne fram i samme ånd, og å være til inspirasjon for trollunger, skaptroll og potensielle nye Trollkjerringer.

### Tidligere Trollkjerringer:

Anne Enger, Marit Breivik, Edgar Skjønhals, Wenche Foss, Per N. Hagen, Shabana Rehman, Marit Gilleberg, Rosemarie Köhn, Mahdi Hassan, Anette Sagen, Arne O Ellingsen, Therese Johaug, Rolf Norsen, Johan Ragnar Eggen, Grethe og Sindre Hektoen.
**Thor Arbo Wærner** (født 15. oktober 1922 i Oslo, død 3. september 1998) var en norsk offiser og jagerflyver under andre verdenskrig.

Andre verdenskrig
-----------------

Thor Wærner kom til London i april 1940 som jungmann ombord på en Wilhelmsen-båt etter å ha fått valg av sin far om privatskole eller å dra til sjøs. Wærner var god i engelsk, og det var behov for tolker hos de engelske troppene som skulle til Nord-Norge. Etter å ha løyet om sin 17-årige alder reiste han med fenriks grad til Bodø. Etter kapitulasjonen ble han med et engelsk fartøy tilbake, og meldte seg til tjeneste i London. Som en av de første og yngste fikk han sin flyverutdannelse i Little Norway.

Sommeren 1942 ble Wærner beordret til 332 skvadron. Fra basen Nord-England fløy han en rekke tokt over kontinentet. På tokt sammen med blant andre Finn Thorsager ble han skutt ned i Nord-Frankrike og måtte buklande på et jorde. Han ble tatt hånd om av franske motstandsfolk, og etter et opphold i en dekkleilighet i Paris reiste han via Pyreneene til Spania og videre med skip til England, hvor han ankom i mars 1943.

Han fortsatte med operativ flyvning, og da de to norske skvadronene 331 og 332 ble slått sammen til 132 Norwegian Wing var han med under invasjonen og overflyttingen til Normandie og videre fra flybaser i Frankrike, Belgia og Nederland, nå primært med luft-til-bakke-operasjoner.

Etter krigen
------------

Wærner fortsatte med flyvning i sjø- og landfly et års tid, før han gikk inn i sin fars firma P.D. Wærner A/S i Kirkegata 1 i Oslo. Han opprettet også sitt eget firma i Düsseldorf, hvor han søkte om flere patenter. Etter mange år i Tyskland vendte han hjem som leder av familiefirmaet. I sine senere år pleiet Wærner sin interesse for motortrebåter.

Utmerkelser
-----------

Wærner ble tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren | Krigsmedaljen | Distinguished Flying Cross |

 |

Referanser
----------

1. ↑  
Klokk, Anne Marit (1992). «Båten min: «Thorpitz»». *Båtmagasinet* **(norsk)** (9 utg.). Arkivert fra originalen 3. desember 2013. Besøkt 1. desember 2013.
2. ↑  Woxen, Trygve (10. september 1998). «Nekrolog: Thor Wærner». *Aftenposten* **(norsk)**: 19.
3. ↑  Larsen, Tor Idar (2009). *Gladiator – Finn Thorsager, fra jagerpilot til flykaptein*. E-forlag. s. 120. ISBN 978-82-997486-4-3.
4. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 200. ISBN 8250421906.

Portal: Andre verdenskrig
**Rekonvalesenthjem** er et eldre navn på steder som tok mot pasienter etter slitsomme sykeleier, der behovet for kvalifisert behandling, tilsyn og pleie ansåes avsluttet, selv om pasienten fortsatt var svekket. De tilbød kost og losji, samt lett tilsyn og noen steder pleie, gjerne i landlige omgivelser. Noen av institusjonene ble benevnt kursted. Oppholdet var gjerne finansiert av trygdekontorene som en del av sykdomsbehandlingen, men gjesten kunne også selv betale oppholdet.

Omkring 1990 ble kravene til slike steder endret med sikte på rehabilitering. Flere av de gamle rekonvalesenthjemmene ble omorganisert til opptreningssentre. Treningsmulighetene skulle være med bl.a. svømmebasseng og gymnastikksal. Det ble innført krav om antall fysioterapeutstillinger i forhold til antall rehabiliteringspasienter. Det kom også krav om tilsynslege. Der skulle gis behandling av kvalifisert personale slik at oppholdet ble effektivt og kortest mulig. 

En del steder har etterhvert lagt ned, mens andre er lagt om til mer og mindre spesialiserte rehabiliteringsinstitusjoner.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Thora Skolmen** (født 21. juli 1868 på Skolmen Søndre i Nordre Land, død 10. oktober 1933 samme sted) var en norsk lærer, forfatter og kvinnesaksforkjemper.

Thora Skolmen var datter av Torger Hansen Skolmen og Ingeborg Kristiansdatter Væle. Faren var aktiv innen lekmannsbevegelsen, det som nå er indremisjonen. En av brødrene hennes var maleren og læreren Kristian Skolmen. 

*Se Skolmen (slekt)*
Thora Skolmen utdannet seg til lærer ved Hamar seminar, og ble uteksaminert i 1897. Hun arbeidet som lærerinne i Vardal, så i Ytre Rendal før hun i 1901 kom til Hov der hun virket til 1912. Hun måtte da gi seg som lærerinne fordi hørselen sviktet. I alle disse årene var Thora aktiv i samfunnets tjeneste. Hun engasjerte seg i arbeidet for alminnelig stemmerett for kvinner. Thora og søsteren Helene var de første medlemmene i Norsk Kvinnesaksforening. 

Thora engsjerte seg sterkt i arbeidet med Boka om Land I-II, som startet i 1914. Hun samlet inn, og fikk skrevet ned folkeviser, suller, lokker og regler. Hun tok også for seg det hun selv kalte "Musikk uten kunstige instrumenter, men egentlig ikke sang". Med det mente hun kauking, lalling, tralling og kulokk. Thora kalte dette en helt kvinnelig musikk. Særpreget er de høye tonene, ofte en hel oktav over annen musikk.

Hun døde etter en tur der hun skle på nysnøen og falt utfor et stup.

Biografi
--------

* Skolmen, Thora, *Leik, Musikk og Dans. Boka om Land I*, Oslo 1914
* Skolmen, Thora, *Leik, Musikk og Dans. Boka om Land II*, Oslo 1952
* Skolmen, Thora, *Leik og dans. Opptegnelser fra Land*, Norsk Folkekultur 1935

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dagsavisen, urn.nb.no, utgitt 11. oktober 1933[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Eldre lærerinne fallt utfor et stup. Dødsulykke i Nordre Land.* i Arbeiderbladet den 11. oktober 1933.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Thora Skolmen på NLIs Lokalhistoriewiki.
* Folkemusikk – «Litteratur/bøker om Folkedans».
* Universitetet i Oslo – «Tordivelen og Fluga».
* Arkivliste for Opplandsarkivet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
Gruppen *Le Pléiade* betraktet Jean Dorat som sin åndelige far.
**Pleiaden** (fransk: *La Pléiade*, eventuelt *Syvstjernen*) var en gruppe diktere i Frankrike i renessansen som ville reformere den franske litteratur. Navnet var tidligere blitt benyttet på 1300-tallet occitansk sangselskap, *Consistori del Gay Saber*.

Beskrivelse
-----------

Pleiadens fremste medlemmer og grunnleggere var Pierre de Ronsard, Joachim du Bellay og Jean-Antoine de Baïf. Under Jean Dorat ble disse menn samlet og ble da kalt *brigaden*, til Bellay formulerte Pleiadens manifest, *La Défense et illustration de la langue française*, 1549. Navnebyttet til Pleiaden ble utannonsert av Ronsard i 1556 i et dikt. Målsetningen var å fornye det franske språk med utgangspunkt i antikkens vokabular og estetikk. Pleiaden var den franske parallell til den språkreformasjon som var foretatt i Italia av Dante, Cavalcanti, Giovanni Boccaccio og Petrarca.

Pleiaden var involvert dels i å skape neologismer for begreper som det franske språk var foruten, dels i å skape en franskspråklig litteratur. Den skrev blant annet hyrdedikt, pindariske oder, epos og sonetter. Motivene ble ofte tatt fra antikken, såsom den greske mytologi; derifra kom også *carpe diem*-temaet. Det hedenske sambandet i poetisk henseende til tross var Ronsard politisk en tilhenger av den varmt katolske Henrik II av Frankrike. For andre medlemmer, som Pontus de Tyard, var Pleiadens íboende mening den guddommelig inspirerte poesi, i form av muser, dionysiske delirier og romantisk pasjon.

### Gruppens hovedskikkelser

* Pierre de Ronsard
* Joachim du Bellay
* Jean-Antoine de Baïf

### Mindre sentrale skikkelser

* Pontus de Tyard
* Étienne Jodelle
* Rémy Belleau
* Jacques Pelletier du Mans
* Jean de la Péruse
* Guillaume des Autels

Billedgalleri
-------------

* Pierre de RonsardPierre de Ronsard
* Joachim Du BellayJoachim Du Bellay
* Jean-Antoine de BaïfJean-Antoine de Baïf
* Pontus de TyardPontus de Tyard
* Étienne JodelleÉtienne Jodelle

Litteratur
----------

* Heinz Willi Wittschier: *Die Lyrik der Pléiade* (= *Schwerpunkte Romanistik.* Band 11). Athenäum, Frankfurt am Main 1971.
* Yvonne Bellenger: *La Pléiade. La poésie en France autour de Ronsard.* Erweiterte Neuauflage (zuerst 1978). Nizet, Paris 1988.
* Marie-Dominique Legrand (utg.): *Vocabulaire et création poétique dans les jeunes années de la Pléiade (1547–1555).* Champion, Paris 2013, ISBN 978-2-7453-2536-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |