recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Enskilda samtal*** er en svensk miniserie i to deler som gikk på SVT i 1996. Den er regissert av Liv Ullmann og med manus av Ingmar Bergman.

*Enskilda samtal* kan ses på som den siste delen av en løst sammenhengende trilogi - med SVT-serien *Den gode viljen* fra 1992 (regissert av Bille August) og langfilmen *Søndagsbarn* fra 1992 (regissert av sønnen Daniel Bergman) som forutgående arbeider - basert på Ingmar Bergmans historier om foreldrenes kompliserte relasjonsliv i sitt presteekteskap og noen av hans egne barndomsminner, alt i en noe omskrevet form. Det var den første av de to verkene som tidligere livskamerat og favorittskuespiller Liv Ullmann ble forespurt om å regissere etter Ingmar Bergmans manus, det andre var spillefilmen *Troløs* (2000).

Serien består av to deler av langfilmlengde og er produsert av SVT i samarbeid med de andre nordiske nasjonale public service-selskapene. For sin rolletolkning ble hovedpersonen Pernilla August tildelt flere internasjonale filmpriser. For fotograferingen stod Bergmans mangeårige medarbeider Sven Nykvist.

Handling
--------

Som en frittstående fortsettelse til den lengre TV-serien *Den gode viljen* møter vi her igjen hovedparet *Anna* (Pernilla August) og prestemaken *Henry* (Samuel Fröler) i deres ekteskap noen år senere på 1900-tallet. Paret har begynt å drive bort fra hverandre i hverdagen og Anna har tilfeldigvis kommet i kontakt med den unge studenten Tomas Egerman (Thomas Hanzon). En hemmelig fumlete kjærlighet har oppstått mellom dem. *Anna* fortæres av motstridende følelser og skyldfølelse over sviket mot ektemannen. I sin forvirrethet tar hun kontakt med sin gamle konfirmasjonsprest *Jacob* (Max von Sydow) etter mange år. Gjennom serien får vi hovedsakelig følge *Anna* i forskjellige dyptgående, eksistensielle samtaler med menneskene rundt henne, foruten *Jacob*, *Henry* og *Thomas* også moren *Karin Åkerblom* (Anita Björk) og hennes venninne *Martha* (Gunnel Fred). Spørsmålet er hvilken vei hun skal greie å velge for å fortsette sitt liv.

Medvirkende
-----------

* Pernilla August - *Anna*
* Samuel Fröler - *Henry*
* Thomas Hanzon - *Tomas Egerman*
* Max von Sydow - *Jacob*
* Anita Björk - *Karin Åkerblom*
* Vibeke Falk - *Miss Nylander*
* Kristina Adolphson - *Maria*
* Gunnel Fred - *Martha Gårdsjö*
* Hans Alfredson - *Biskop Agrell*
* Bengt Schott - *Vaktmester Stille*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Enskilda samtal* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Enskilda samtal* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Enskilda samtal* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Enskilda samtal* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Enskilda samtal* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Enskilda samtal* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Enskilda samtal* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Enskilda samtal* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Hovedpersonen Eugen Onegin tegnet av Pusjkin selv.
***Jevgenij Onegin*** (russisk: Евгений Онегин; også utgitt på norsk under *Eugen Onegin* og *Eugene Onegin*) er en verseroman i åtte kapitler skrevet av Aleksandr Pusjkin og publisert samlet i 1833.

Handlingen utspiller seg i Russland i 1820-årene. Et bærende budskap er at kjærlighet og stolthet er to uforenelige størrelser.

Verseromanen regnes som et av den russiske litteraturs mesterverker. Med denne innvarslet Pusjkin den store realistisk-poetiske romans epoke. For første gang dukker det opp en type mennesker som det fantes tusener av også i det virkelige samfunn – fremfor alt er dandyskikkelsen Eugen Onegin prototype for det overflødige menneske (Лишний человек, *Lisjnij tsjelovek*), et motiv som ble en gjenganger i russisk litteratur. Realismen speiler seg også i de mer enn ett hundre bifigurer.

*Eugen Onegin* består nesten helt og holdent av 389 strofer som alle følger et strikt jambisk tetrameter, iblant omtalt som Onegin-strofen. Likesom sonetten har hver strofe 14 jambiske rader, men rimmønsteret er alltid det samme: *AbAbCCddEffEgg*, der versalene betegner et kvinnelig rim og gemenene et mannlig. Betoningene ligger alltid på de jevne stavelsene – andre, fjerde, sjette, åttende. Radene med kvinnelige rim har ni stavelser, de med mannlige har åtte.

Romanen har blitt bearbeidet for mange andre medier; slik som Pjotr Tsjajkovskijs opera *Eugen Onegin* (1878) og Vasilij Gontsjarovs stumfilm *Jevgenij Onegin* (1911). En norsk oversettelse ved Olav Rytter utkom i 1966.

Se også
-------

* *Eugen Onegin* (opera)

Referanser
----------

1. ↑  (no) Jevgenij Onegin i Store norske leksikon
2. ↑  Puškin, A.S. (1966). *Jevgenij Onegin*. Samlaget.

Litteratur
----------

* Aleksandr Pushkin, London 1964, Princeton 1975, *Eugene Onegin a novel in verse. Translated from Russian with a commentary by Vladimir Nabokov* ISBN 0-691-01905-3
* Alexander Pushkin, Penguin 1979 *Eugene Onegin a novel in verse. Translated by Charles Johnston, Introduction and notes by Michael Basker, with a preface by John Bayley (Revised Edition)* ISBN 0-14-044803-9
* Alexandr Pushkin, Basic Books; New Ed edition, *Eugene Onegin: A Novel in Verse* Oversatt av Douglas Hofstadter ISBN 0-465-02094-1
* Jurij Lotman: Пушкин. Биография писателя. Статьи и заметки. Online: .
* A.A. Beliy, «Génie ou neige», "Voprosy literaturi", n. 1, Moskva 2008, s. 115.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eugene Onegin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
***Valen TV*** er et norsk humorprogram med Kristian Valen som gikk på TVNorge i 2003. Serien består i hovedsak parodier og imitasjoner av norske TV-programmer, musikkartister og TV-personligheter. Over 20 kjente personer ble parodiert av Valen, og han spilte inn imiterte musikkvideoer av blant andre Guns N' Roses, Modern Talking, Chris Isaak, Paul Young, Bjørn Eidsvåg og Jonas Fjeld. Serien huskes kanskje best for «Flos fotballskule» (hvor han parodierer Tore André Flo) samt Rorbu-vert «Fredrik Nordnes» og den fabelfortellende gjesten «Morten Harket» (en parodi på *Du skal høre mye*). Flere av de personene han parodierte var selv gjester i studio. 

Dette var det første av en flere slike TV-serier med Kristian Valen.

Serien hadde høye seertall og ble i snitt sett av 495 000. Premieren ble sett av 666 000.

DVD
---

Serien ble utgitt på DVD i 2003 og solgte 126 000 eksemplarer på knapt to år. Utgivelsen ble i 2004 tildelt «DVD-prisen» (den første DVD-produksjonen som fikk den prisen).

Se også
-------

* *Valen & de etter fjøstid* (2006)
* *Valens frokost-TV* (2009)
* *Valens Rikskringkasting* (2012)
* *Kanal Valen* (2014)

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet - Avvæpnende og sjarmerende (23.9.2003)
2. ↑  «Nettavisen - 18 år med Valen (29.3.2006)». Arkivert fra originalen 29. september 2007. Besøkt 5. september 2007.
3. ↑  TVNorge: Valen TV - Kristian Valen på DVD (26.11.2003) (arkivert versjon)
4. ↑  VG - En villere Valen (14.11.2003)
5. ↑  Videomagasinet - Den norske Blu-ray Disc-prisen 2015 (23.3.2015)
**Jevgenij Mikhajlovitsj Jorkin** russisk: **Евгений Михайлович Ёркин** (født 23. august 1932 i Noginsk, død 1994) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Jorkin vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var målvakt på det sovjetiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

Jorkin spilte 22 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey som målvakt.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

VM-medaljer
-----------

* 1957 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1958 Norges flagg Oslo - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1959 Tsjekkoslovakias flagg Praha/Bratislava - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. 1 2   www.фхмо.рф[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   hcks.moscow[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jevgenij Jorkin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Jorkin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Jorkin – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Spitfire of Seville*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av George Siegmann.

Handling
--------

Mens han ligger døende ber Don Salvador, lederen for en gruppe fredløse som holder til i fjellene i nærheten av Sevilla, datteren hans Carmelita om å gifte seg med en av medlemmene av gruppen hans. Etter en duell mellom Pedro og Leonardo, går Carmelita med på å gifte seg med Pedro - vinneren av duellen.

Den amerikanske kunstneren Kent Staunton befinner seg også i fjellene for å male, og møter Carmelita. Men Pedro misforstår denne situasjonen, og tror hun har et forhold med Kent- Pedro påstår at Kent er en spion som drepte faren hennes.

Skuespillere
------------

* Hedda Nova som Carmelita Delgado
* Thurston Hall som Kent Staunton
* Claire Anderson som Alice Foster
* Marian Skinner som moren hennes
* François Dumas som Don Salvador
* Leo D. Maloney som Pedro
* Robert Gray som Leonardo
* Edgar Allen som Romero

Referanser
----------

1. ↑  THE SPITFIRE OF SEVILLE
2. ↑  Ronald Gregg, Amy Villarejo. *The Oxford Handbook of Queer Cinema*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Spitfire of Seville* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Cardiff City Stadium** (walisisk: *Stadiwm Dinas Caerdydd*) er et fotballstadion i Cardiff, South Glamorgan, Wales, som fra starten av 2009–10-sesongen er det nye hjemmet til Cardiff City FC og rugbyklubben Cardiff Blues. Stadionet har en kapasitet på 28 000 sitteplasser, som på sikt kan utvides trinnvis opp mot en kapasitet på 60 000, og er en del av en større utvikling av bydelen Leckwith i Cardiff, til en kostnad av over en milliard kroner. Cardiff Citys gamle hjemmebane, Ninian Park, vil bli revet for å gi plass til leiligheter.

Tankene om et nytt stadion for Cardiff City startet i 2002, da daværende styreformann Sam Hammam lanserte planer om et moderne 60 000 seters stadion i Cardiff som en del av sin framtidsvisjon for klubben. Planene om et stadion som kunne romme minst 30 000 tilskuere fortsatte i det stille de neste årene. Da Hammam trakk seg som styreformann i 2005 etter en avsløring om klubbens store gjeld, ble Cardiff gitt en 90 dagers frist til å sikre finansiering av prosjektet gjennom salg av landområder rundt stadionet til kommersielle utbyggere. I november 2006 ble forretningsplanen endelig godkjent, og den siste planleggingen kunne fullføres.

I mars 2007 ble det bestemt at den øvre tribuneseksjonen kun skulle bygges på den ene langsiden, slik at byggingen skulle kunne starte tidligere. Dette gjorde at kapasiteten ble redusert til ca. 26 000, et tall som har økt i takt med at prosjektledelsen har jobbet med å få plass til flere stoler. Da byggingen endelig startet i september 2007, var det forventet at stadionet skulle stå ferdig før jul 2008, men uventet dårlig vær sommeren 2008 gjorde at ferdigstillelsen ble utsatt til mai 2009.

Den offisielle åpningen av stadionet var i forbindelse med en treningskamp mot Celtic den 22. juli 2009. En kamp som endte 0-0. Den første offisielle kampen spilt på Cardiff City Stadium var en kamp i Football League Championship den 8. august 2009 mot Scunthorpe United, som hjemmelaget vant 4-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cardiff City Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stadionets offisielle hjemmeside

| * v
* d
* r
Fotballstadioner i The Championship |
| --- |
| Ashton Gate (Bristol City) **·** Britannia Stadium (Stoke City) **·** Cardiff City Stadium (Cardiff City) **·** City Ground (Nottingham Forest) **·** Craven Cottage (Fulham) **·** Deepdale (Preston North End) **·** DW Stadium (Wigan Athletic) **·** Elland Road (Leeds United) **·** Ewood Park (Blackburn Rovers) **·** Griffin Park (Brentford) **·** Hillsborough Stadium (Sheffield Wednesday) **·** KCOM Stadium (Hull City) **·** Kenilworth Road Stadium (Luton Town) **·** Kirklees Stadium (Huddersfield Town) **·** Liberty Stadium (Swansea Town) **·** Loftus Road (Queens Park Rangers) **·** Madejski Stadium (Reading) **·** Oakwell Stadium (Barnsley) **·** Pride Park Stadium (Derby County) **·** Riverside Stadium (Middlesbrough) **·** St. Andrew's (Birmingham City) **·** The Den (Millwall) **·** The Hawthorns (West Bromwich Albion) **·** The Valley (Charltno Athletic) | Englands flagg |
| Liste over fotballstadioner i England |
«Vale» har flere betydninger.

**Vale** er et brasiliansk gruveselskap som også driver med logistikk og elektrisitetsforyning. Selskapet ble etablert i 1942 under navnet «Companhia Vale do Rio Doce» (CVRD), dette skjedde gjennom en sammenslutning av «Itabira jernmalmselskap» og «Vitoria-Minas jernbaneselskap». Selskapet var tidligere statseid, men ble privatisert i 1997. Med sine 26 000 ansatte er Vale det største gruveselskapet i Sør-Amerika. Hovedkontoret ligger i Rio de Janeiro. Gjennom oppkjøpet av det kanadiske gruveselskapet INCO i 2006, ble selskapet en global aktør. Dette førte også til at man skiftet navn fra CVRD til Vale i slutten av 2007.

Selskapet utvinner og produserer produkter som jernmalm, stål, bauksitt og alumina. Innenfor aluminium hadde selskapet et samarbeid med Norsk Hydro ASA. I samarbeid eide og drev de selskapene Mineração Rio do Norte S.A. og Alumina do Norte do Brasil S.A. Begge selskapene ligger i delstaten Pará. 

I tillegg driver Vale med mangan, kobber og nikkel. Selskapet er også stort på logistikk og opererer om lag 9000 km. med jernbaner. Selskapet står for om lag 4,5% av det totale energiforbruket i Brasil.

I Norge eide selskapet i perioden 2003-2012 et ferrolegeringsverk i Mo i Rana som produserer ferromangan og silikomangan. Dette verket ble kjøpt fra Elkem i 2003 og drives under navnet Vale Manganese Norway. Verket ble i 2012 solgt til Glencore. 

Norsk Hydro ASA inngikk i april 2010 en intensjonsavtale om å overta Vales aluminiumvirksomhet for 30 milliarder kroner. Transaksjonen gav Hydro full kontroll over og eierskap til Paragominas, 91 prosent i verdens største aluminaraffineri Alunorte, 51 prosent i aluminiumverket Albras og 81 prosent i aluminaraffineriprosjektet CAP.

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SEC Info - Companhia Vale do Rio Doce - 20-F - 2006
3. ↑  «Glencore har overtatt Vales smelteverk i MIP | Mo Industripark». *www.mip.no*. Besøkt 19. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vale (company) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Sekse** er en bygd i Ullensvang herad, i Hardanger. Bygda består av omkring 20 gårder og ett byggefelt, det er planlagt et nytt byggefelt «Markastå» like nedom dagens byggefelt. Næringslivet består særlig av jordbruk hovedsakelig med frukt og/eller sau. Området Sekse strekker seg fra om lag 20 moh. til det høyeste bebodde stedet på 125 moh. 

Sekse skole er nedlagt. Lokalene blir i dag brukt til Barnehage, barnehagen favner om grendene mellom Børve i nord og Skjelvik i sør, det bor omtrent 450 personer i krinsen. Det er også et grendehus i bygda, Grannatun. I 2017 mottok grendahuset 600 000,- i gave fra en privatperson i bygda.[]

Idrettslaget **Føyk IL** har også tilholdssted i bygda. Medlemstallet for 2017 ligger på rundt 170 personer. Føyk arrangerer "liatraveren" der folk kan skrive seg inn i bøker som er plassert i krisen. Det er totalt 5 bøker plassert i liene. Stegastein, Galden, Seksehovden, Hovlandsstølen og Våga. 

Lokalprodusentene **Hardanger Eple AS**, **Spansteigen Gard** og **Hardanger Handbryggeri** har tilholdssted i krinsen. 

Krinsen har også et veldig aktiv grannalag. **Indre Austsio Grannalag** De har som mål å skape positiv utvikling i bygda. De har vært pådriver for nytt byggefelt i Mårkastå, båthavn i Markastå og Gatelys over Fylkesveg 101 som går gjennom bygda (Hovland til Sandstå) 

Nabobygder/tettsteder er Hovland, Børve, Stor og Espe.

Referanser
----------

1. ↑  «INDRE AUSTSIO GRANNALAG». *www.indreaustsio.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 26. august 2017.
Hungerford Bridge
**Hungerford Bridge** er en bro, eller egentlig en gruppe på tre broer, over Themsen i London, mellom Waterloo Bridge og Westminster Bridge.

I sin nåværende form består den av en jernbanebro – iblant kjent som *Charing Cross Bridge* – omgitt på sidene av to gangbroer som deler jernbanebroens grunnutstikkere og som egentlig kalles *Golden Jubilee Bridges*.

Broens sydlige side ligger nær Waterloo stasjon, County Hall, Royal Festival Hall og London Eye. Den nordlige siden er i nærheten av Embankment undergrunnsstasjon, Charing Cross stasjon og Victoria Embankment.

Hungerford Bridge var opprinnelig tegnet av Isambard Kingdom Brunel og åpnet i 1845 som en hengebro for fotgjengere. I 1859 ble broen oppkjøpt for å forlenge South Eastern Railway til den nyåpnede Charing Cross stasjon. Jernbaneselskapet erstattet hengebroen med en konstruksjon tegnet av John Hawkshaw. En gangvei på hver side ble tilføyet, men den ene ble senere fjernet da jernbanen ble utvidet. I 1951 fikk den en ny, midlertidig gangvei i form av en gangbro bygget av hæren for den store britiske festivalen. Hungerford Bridge er den eneste i sentrale London som kombinerer gangbro med jernbanebro.

Se også
-------

* Liste over broer i London

Referanser
----------

1. ↑  Howard Roberts og Walter H. Godfrey (1951). «Hungerford or Charing Cross Bridge». *University of London & History of Parliament Trust*. British History Online. Besøkt 26. februar 2013.
2. ↑  London SE1 Community website (2. juli 2003). «Princess opens gleaming Golden Jubilee Bridge». *Bankside Press*. Besøkt 26. februar 2013.
3. ↑  Waldman, Melanie (8. desember 2010). «Golden Jubilee Bridges». *BootsnAll Travel Network*. Arkivert fra originalen 12. juni 2017. Besøkt 26. februar 2013.
4. ↑  Structurae

| * v
* d
* r
Broer i det sentrale London |
| --- |
| 
* Chelsea Bridge
* Grosvenor Bridge
* Vauxhall Bridge
* Lambeth Bridge
* Westminster Bridge
* Hungerford Bridge
* Waterloo Bridge
* Blackfriars Bridge
* Blackfriars Railway Bridge
* Millennium Bridge
* Southwark Bridge
* Cannon Street Railway Bridge
* London Bridge
* Tower Bridge

 | Englands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Seksgjellet smådøgnflue** (*Baetis digitatus*) er en døgnflue som tilhører familiegruppen smådøgnfluer strømdøgnfluer eller bekkedøgnfluer. Gruppens mange norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen.

Utseende
--------

### Voksne (imago)

Kroppen er 5-8 millimeter lang. Kroppen er gråsvart farget. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Bakvingen er liten, mye mindre enn framvingen, den er fint oval på form. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci).

### Nymfer/larver

Nymfene er mellom 5-8 millimeter lang. Den har tre haletråder, som er kortere enn kroppen, og den miderste er litt kortere en de to på siden. Den midterste haletråden har små korte hår ut til hver side. De to ytre haletrådene har bare hår på innsiden. Beinas kloledd har ikke små fine hår på hver klospiss. Det er seks par små bladformede gjeller bokover på siden av bakkroppen, den bakerste har en konkav innerkant (ikke ovalt rund). Pannen (frons) er smalt v-formet i bakkant. Alle antennens ledd har fine korte børster, men ikke i kombinasjon med små skjell (krever god forstørrelse). Tungen (glossa) har bare to til fire hår på overflaten, nær enden.

Levevis
-------

Seksgjellet smådøgnflue finnes i små bekker og større elver med rennende vann. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 1 år.

Seksgjellet smådøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for *dun* (engelsk).

De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Døgnfluer (Ephemeroptera)**
	+ Familie **Smådøgnfluer / strømdøgnfluer / bekkedøgnfluer (Baetidae)**
		- **Seksgjellet smådøgnflue** *Baetis digitatus* Bengtsson, 1912

Litteratur
----------

* Johansen, G.O. og Lunde, V. 1993. *Sjekkliste for norske døgnfluer (Ephemeroptera) med forslag til norske navn.* Norsk entomologisk forening, InsektNytt 18(3-4), s. 19-22
* Arnekleiv, Jo Vegar. 1995. *Døgnfluelarver.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 14, 45 sider.
* Puthz, V. 1978. *Ephemeroptera.* Limnofauna Europaea, J. Illies (ed.). Fischer Verlag, Stuttgart. side 256 – 263.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Seksgjellet smådøgnflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Seksgjellet smådøgnflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Seksgjellet smådøgnflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Seksgjellet smådøgnflue* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening
**Steen Due** (født 27. februar 1898, død 26. mai 1974) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Due vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte første kampen mot Storbritannia med 1-5 men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i landhockey Danmarks flagg Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steen Due – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Steen Due – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Steen Due – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Carciliini** er en nokså artsfattig gruppe av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. **Hodet** er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. **Beina** er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **greinsnutebiller, Mesoptilinae** Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
						* stammen Carciliini Pierce, 1916
							+ slekten *Carcilia* Roelofs, 1875 - 8 arter
							+ slekten *Laemosaccodes* Voss, 1936 - 5 arter

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* *Carciliini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Magdalis frontalis*, fra Claude Schotts hjemmeside
*For den norske embetsmannen, se Harald Andersen*

**Harald Andersen** (født 25. februar 1917, død 29. januar 2005) var en dansk arkeolog, som grunnla tidsskriftet *Skalk*.

Harald Andersen tok examen artium ved Akademisk Kursus i København og ble i 1941 knyttet til Det danske Nationalmuseet. Samtidig begynte han arkeologistudier hos Johannes Brøndsted, som nettopp var blitt professor i forhistorisk arkeologi ved Københavns Universitet. Andersen tok allikevel aldri embedseksamen, men ble flittig benyttet ved flere utgravninger.

I 1950 ble Harald Andersen hentet av P.V. Glob til Forhistorisk Museum i Århus – som seinere flyttet til herregården Moesgård og i dag heter Moesgård Museum – hvor han skulle være museumsinspektør. I tiden her gjennomførte han blant annet de første utgravinger i Illerup Ådal. I 1957 begynte han fra lokalene i Forhistorisk Museum for Jysk Arkæologisk Selskab utgivelsen av tidsskriftet *Skalk*, som raskt oppnådde store opplagstall. Da *Skalk* i 1966 gikk fra 36 000 abonnenter til 48.000 (en økning på 33%), forlot Harald Andersen Forhistorisk Museum og fikk en lønnet fulltidsstilling som redaktør for *Skalk*, som samtidig ble løsrevet fra Jysk Arkæologisk Selskab og nå ble utgitt Wormianum, en selveiende institusjon stiftet av *Skalk* selv. Da Forhistorisk Museum flyttet til Moesgård, bygget Wormianum et eget hus i Højbjerg, hvor Harald Andersen innredet en leilighet til seg selv. I 1978 ble det også innredet et dendrokronologisk laboratorium i huset.

I 1996 sluttet Harald Andersen som redaktør for *Skalk*, men ble boende i leiligheten i Højbjerg.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Harald Andersen, Dansk Biografisk Leksikon-ID Harald\_Andersen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, oppført som Harald Andersen, besøkt 31. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Olaf H. Olsen: «Harald Andersen 1917-2005» i *KUML* 2005, ISBN 87-88415-39-2, s. 283-87

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Danmark
**Steen Secher** (født 9. april 1959) er en dansk seiler som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Secher ble olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Sammen med Jesper Seier og Jesper Bank vant han solingklassen foran USA og Storbritannia.

Fire år tidligere, under Sommer-OL 1988 i Seoul, vant han en bronsemedalje i seiling, også denne gangen i solingklassen. De andre på båten var Jesper Bank og Jan Mathiasen.

OL-medaljer
-----------

* 1992 Spanias flagg Barcelona - Gull **Gull** i seiling, soling Danmarks flagg Danmark
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Bronse Bronse i seiling, soling Danmarks flagg Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steen Secher – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Steen Secher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Steen Secher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Steen Secher – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Steen Secher – World Sailing Rediger på Wikidata
Må ikke forveksles med Gamle Nissens Pikeskole.

**Nye Nissens Pikeskole** er en skolebygning i Niels Juels gate 56 på Frogner i Oslo som idag er den eldste bygningen i skoleanlegget til Hartvig Nissens skole. Den ble ferdigstilt for daværende Nissens Pikeskole i 1899.

Historie
--------

Bernhard Pauss, daværende bestyrer og eier av Nissens Pikeskole, kjøpte i 1897 eiendommen i Niels Juels gate 56 og gav arkitekt Henrik Nissen i oppdrag å tegne den nye skolebygningen. Henrik Nissen var sønn av skolens grunnlegger Hartvig Nissen, som Bernhard Pauss hadde etterfulgt som bestyrer i 1872. I 1899 flyttet Nissens Pikeskole fra Gamle Nissens Pikeskole i Kvadraturen til den nye bygningen i Niels Juels gate. I den gamle skolebygningen hadde Pauss selv bodd i toppetasjen, men fra 1899 bodde han ikke lenger i skolebygningen.

Bygningen huset både Nissens Pikeskole og den tilknyttede lærerskolen, Kristiania Lærerskole – tidligere kjent som Nissens Pigeskoles Seminarium og Kristiania Privatseminar – som var Norges første høyere utdanningsinstitusjon for kvinner.

Under andre verdenskrig huset bygningen – i de periodene den ikke var brukt av Norges Røde Kors eller rekvirert til kaserne – både Nissens Pikeskole, Frogner skole, Oslo katedralskole og Vestheim skole.

Bygningen ligger ved siden av den tidligere bygningen til Frogner skole i Niels Juels gate 52, og de to skolene hadde felles eiere fra 1903. I 1918–19 ble begge skolene overtatt av kommunen. Nissens Pikeskole endret navn til Hartvig Nissens skole i 1963 og overtok i 1991 nabobygningene til da nedlagte Frogner skole og Frogner handelsskole. Fra 2021 blir skoleanlegget rehabilitert og utvidet med tre nybygg. Idag er tidligere Nissens Pikeskole i Niels Juels gate dermed også kalt bygg A ved dagens Hartvig Nissens skole, etter å ha vært skolens eneste bygning 1899–1991. Bygningen er vernet etter plan- og bygningsloven.

Referanser
----------

1. ↑  Rehabilitering av Nissen
2. ↑  *Nissens Pigeskole og Privatseminar*, Nissens Pigeskole, Christiania, 1900
3. ↑  Einar Boyesen (red.): *Nissens pikeskole 1849–1924*, Oslo 1924
4. ↑  Nils A. Ytreberg: *Nissen pikeskole 1849–1949*, Oslo 1949
5. ↑  Maja Lise Rønneberg Rygg : *Hartvig Nissens skole 150 år: 1849–1999*, Oslo 1999
6. ↑  «Nye Nissens Pikeskole». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* «Nye Nissens Pikeskole». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Wu De** (kinesisk: 吴德; pinyin: *Wú Dé*, Wade-Giles: *Wu Teh*, født i 1913 i Fengrun i provinsen Hebei i Kina, død 29. november 1995) var en kommunistisk politiker i Folkerepublikken Kina. 

Etter den kommunistiske seier i 1949 virket Wu De i partikomiteen for Beijing. I 1966, da kulturrevolusjonen ble lansert, ble komiteens sekretær Peng Zhen, ansett som en rival til Mao Zedong, kritisert av rødegardistene, og det endte med at han ble fratatt sine embeder. Wu, som støttet kulturrevolusjonen, ble for en kortere periode borgermester av Beijing, men ble så erstattet av Xie Fuzhi da det lokale revolusjonsrådet ble opprettet.

Ved den 9. nasjonalkongress for det kinesiske kommunistparti i 1969 ble han utnevnt til Sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti. Etter at Xie Fuzhi døde i 1972 ble han formann for Beijings revolusjonsråd og sekretær for Beijing partikomite. I 1973 ble han medlem av Politbyrået for det kinesiske kommunistparti. 

Wus autoritet ble befestet under hans kamp mot Lin Biao og særlig mot Deng Xiaoping. I 1975 ble han viseformann for Den nasjonale folkekongressens stående komite.

Med Deng Xiaopings tilbakekomst til makten og «firerbandens» fall vendte lykken seg for Wu. I 1978 mistet han alle sine verv i Beijing og i Folkekongressen. I 1980 ble han utrensket fra det politiske system sammen med Chen Xilian og andre maoister, omtalt som «den lille firerbanden», og fremstod aldri igjen på den politiske arena.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wu De hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
Porthuset
**Friluftsmuseet Schleswig-Holstein** (på tysk *Schleswig-Holsteinisches Freilichtmuseum*) er et større friluftsmuseum, i landsbyen Molfsee rett sør for Kiel. Museet har 70 gjenoppbygde og restaurerte bygninger fra forskjellige deler av Slesvig-Holstein på et cirka 60 hektar stor område. Friluftsmuseet åpnet i 1965 og har årlig ca 160.000 besøkende. Museet anses for det største frilandsmuseum i det nordlige Tyskland. Siden januar 2013 er friluftsmuseet en avdeling av landsmuseene på Gottorp Slot. 

Arealet er oppdelt etter geografiske områder: Angel, Nordfrisland og Ditmarsken. Museets samling omfatter bygninger fra både (Syd-)Schleswig og Holstein. 

Den eldste bygningen er en prestegård fra det østlige Holstein fra 1569. Der er gårder av ulike typer på museet, som den store haubarg fra Vitsvort på Ejdersted, saksergården, enlengede jyske gårde, men også husmannsplasser og små fiskerhus. Ut over dette er det vind- og vannmøller, et gammelt meieri, et landapotek og tallrike driftsbygninger og redskaper fra tidligere perioder.

Billeder
--------

* Sjø med to husmannsplasserSjø med to husmannsplasser
* Hvalfangergård / Kapteinsgården, en typisk frisergård fra øya SildHvalfangergård / Kapteinsgården, en typisk frisergård fra øya Sild
* En typisk holstensk saksergårdEn typisk holstensk saksergård
* En vindmølle, såkalt stubbmølle.En vindmølle, såkalt stubbmølle.
* Stue med blåmalede Delftfliser i ElbmarskenhusStue med blåmalede Delftfliser i Elbmarskenhus
* Alkover i interiørAlkover i interiør
* Ovn med bibelfliser på veggen.Ovn med bibelfliser på veggen.
* Salg av røyket skinke og pølserSalg av røyket skinke og pølser

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Schleswig-Holsteinisches Freilichtmuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Nydamskipet** Foto: Erik Christensen 
**Nydamskipet** eller **Nydambåten** er et roskip som ble funnet ved utgravninger av Nydam mose vest for Sønderborg i Sønderjylland i 1859, 1863 og 1864. Skipet er tidfestet til årene omkring 320.

Nydamskipet er det eldste kjente rofartøyet i Nord-Europa, dendrokronologisk datert til 310 – 320 e.Kr. nedlegningen til 340-350 e.Kr. Skipet er klinkbygd på en bred kjølplanke og har fem bordganger på hver side. Eikekjølen er gjort av ett stykke og er 14,3 m lang. Bredden på kjølen er 57 cm midtskips og smalner til ca. 20 cm i endene. Både kjølen og bordgangene har utskårne klamper til festing av de 19 spantene. Stavnene reiser seg i en svak bue og er gjort av et trestykke. Hele skipet er omkring 23 meter langt, 3,5 m bredt og veier ca. 3 tonn. Skipet har antakelig hatt en besetning på ca. 45 mann, derav 36 roere. Årene var trolig bare ca. 3,5 m. lange og innfestet med keiper. Skipet har dessuten hatt utvendig sideror.

Historie
--------

Skipet ble ca. 345 e.Kr. hugget i stykker og lagt ned i vannet som siden er grodd igjen og blitt til Nydam mose. Det var del av en av seks deponeringer av krigsbytte mellom 200 og 450 e.Kr. En vanlig tolkning er at skipet har tilhørt en fremmed hær som er blitt beseiret av den lokale fastboende befolkningen.

De første arkeologiske utgravninger i Nydam mose ble gjort av Conrad Engelhardt i årene mellom 1859 og 1863. Her ble det funnet store mengder våpen, bruksgjenstander og tre fartøyer fra eldre jernalder. Etter at skipet ble funnet i 1863 ble delene liggende i myra inntil de ble flyttet til Flensburg. Allerede senhøstes samme år var rekonstruksjonen kommet så langt at skipet ble utstilt i det lokale museet. Utgravningene ble imidlertid stanset etter krigsutbruddet mellom Danmark og Prøysen i 1864, og dessverre gikk mange av gjenstandene, deriblant to av båtene tapt. Funnene i Flensburg tilfalt etter fredsslutningen i 1864 prøysserne, og dette er grunnen til at de i dag befinner seg i Tyskland, selv om funnstedet i dag ligger i Danmark. 

Engelhardts rekonstruksjonstegninger fra 1865
I 1877 ble Nydamskipet flyttet til Kiel og utstilt der. I 1925 ble det flyttet til et nybygd lokale ved Landsdelsmuseet i Kiel. På grunn av mange flyangrep ble skipet i 1941 flyttet på en lekter gjennom kanalene til Ziegelsee ved Mölln i Schleswig-Holstein.

Etter annen verdenskrig anmodet den danske regjeringen om at funnet skulle utleveres. Dette kravet ble imidlertid i 1947 avvist av den britiske militærregjeringen i Nord-Tyskland, som samtidig samtykket i at funnet skulle få fast opphold i Slesvig. Våren 1947 fikk skipet sin nåværende plass ved Landesmuseum Schleswig-Holstein, Schloss Gottorf utenfor Schleswig.

Se også
-------

* Kvalsundskipet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nydam boat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Temposyklene til Astana-laget i 2015
En aerodynamisk setepinne på en Orbea Ordu med posisjoner merket "chro" (tempo) og "tri" (triatlon)
En **temposykkel** er en aerodynamisk rasersykkel designet for bruk i temporitt, hvor rytteren sykler alene mot klokken.

Sammenlignet med en landevegssykkel er en temposykkel mer aerodynamisk, har kortere akselavstand, og plasserer rytteren nærmere fronten på sykkelen slik at tyngdepunktet flyttes fremover. Setevinkelen er brattere, og krankhuset er ofte høyere. Sykkelen kan ha platehjul (typisk bak) eller eikehjul.

Siden deltakere i temporitt ikke har lov til å ligge i dragsuget bak andre syklister er det en viktig designparameter å minske luftmotstanden til både syklist og sykkel.

Temposykler må følge Det internasjonale sykkelforbundet (UCI) sine regler. Én viktig regel er at UCI krever at tuppen av setet må være minst 5 cm bak en loddrett linje målt fra senter av kranklageret.

Temposykler er laget for å gå raskt rett frem på flatt underlag, og kan være tunge å sykle på i motbakker grunnet rammegeometri som plasserer rytterens masse lengre forover.

Triatlonsykkel
--------------

En **triatlonsykkel** er en spesialisert sykkel laget for triatlon, og har mange likheter med en temposykkel. På en triatlonsykkel kan setet være lengre fremme, siden man ikke er bundet av UCI sin regel om at tuppen av setet må være minst 5 cm bak en loddrett linje målt fra senter av kranklageret. Dedikerte triatlonsykler kan derfor ha enda brattere seterørvinkel som skyver hoftene lengre fremover og sparer hamstringsene for løpingen. Det er ikke uvanlig å bruke temposykler til triatlon, og man har da frihet til å justere setet lenger frem sammenlignet med et temporitt.

Referanser
----------

1. ↑  Liggett, Phil; Raia, James; Lewis, Sammarye (2005). *Tour De France For Dummies* **(engelsk)**. John Wiley & Sons. ISBN 978-0-7645-8449-7.
2. ↑  UCI Rule book page 35 «PART 2 ROAD RACES». Arkivert fra originalen 23. juni 2011. Besøkt 29. april 2011.
3. ↑  «What's the difference between a triathlon bike and a time trial bike?». Besøkt 5. januar 2021.
4. ↑  «How To Climb On A Triathlon Bike Like A Pro». Besøkt 17. juni 2023.
***The Great Adventure*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Kenneth Webb.

Handling
--------

Priam Farll, en berømt britisk artist, reiser til Warszawa sammen med Henry Leek for å unnslippe Lady Sophia Entwhistle (spilt av Octavia Broske) som ønsker å gifte seg med ham. Men Sophia følger snart etter ham til Warszawa. Allerede dagen stikker Priam av, og returnerer snart til London. Men Henry Leek dør kort tid senere, og Priam bytter identitet med ham. Han deltar også under sin egen begravelse, arrangert ved Westminster Abbey, hvor han legger merke til en gråtende Lady Sophia i dyp sorg.

Men Priam går sin vei, før hun legger merke til ham. Men Henry hadde tidligere lagt ut en annonse, med håp om å finne en passende kvinne å gifte seg med. Priam møter denne kvinnen, en enkefrue, og gifter seg med kvinnen - og går fremdeles under navnet Henry Leek. Av mangel på mer penger gjenopptar Priam sitt tidligere arbeid som maler, men når arbeidet hans blir anerkjent nekter han å innrømme sin virkelige identitet. Men situasjonen utvikler seg når det viser seg at den avdøde Leek allerede hadde en kone og to barn.

Skuespillere
------------

* Lionel Barrymore - Priam Farll
* Doris Rankin - Alice Challice
* Octavia Broske - Lady Sophia Entwhistle
* Thomas Braidon - Henry Leek
* Arthur Rankin
* Paul Kelly
* Maybeth Carr - Dorothy

Referanser
----------

1. ↑  «The Great Adventure (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 23. januar 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 23. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Great Adventure* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Great Adventure* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Great Adventure* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Bilde tatt 20. mai 1910 viser Temple of Music til høyre med en stor folkemengde foran inngangspartiet. Først blant gjestene er visepresident Theodore Roosevelt.
**Temple of Music** var konserthall og auditorium bygget for verdensutstillingen som gikk av stabelen i Buffalo i 1901. President William McKinley ble utsatt for et attentat inne i bygningen 6. september 1901. 

Som de fleste andre bygningene fra utstillingen ble den revet etter at den var over. På stedet hvor bygningen sto er det satt opp en sten med en minneplakett over president McKinley.

Temple of Music var tegnet av arkitektene August C. Esenwein og James A. Johnson for verdensutstillingen og meningen var at den i tillegg til å fungere som konserthall også skulle brukes til seremonielle handlinger. 

Byggverket var en blanding av ulike arkitektoniske elementer og den største innflytelsen kom fra italiensk renessanse. Den passet inn i de ledende arkitektenes planer for utstillingen som de kalte «fri renessanse». Som de fleste andre av de store byggverkene på utstillingsområdet var den dekorert med elektrisk belysning både ute og inne. 

Temple of Music hadde over 2 000 sitteplasser og et av de største orgler som noensinne har blitt bygget i USA.

Eksterne lenker
---------------

* Temple of Music hos History of Buffalo
* The Temple of Music – Buffalo Library
Metropolitan Opera House ved Lincoln Center.
New York State Theater ved Lincoln Center, New York City Operas og New York City Ballets hus.
Avery Fisher Hall, New York Philharmonics hus i Lincoln Center.
**Lincoln Center for the Performing Arts** (eller bare Licoln Center), er et  amerikansk kultursentrum på Manhattan i New York, framstilt mellom 1959–67. Her holder det til tolv kulturinstitusjoner: Chamber Music Society of Lincoln Center, Film Society of Lincoln Center, Jazz at Lincoln Center, Juilliard School, Lincoln Center Theater, Metropolitan Opera, New York City Ballet, New York City Opera, New York Philharmonic, New York Public Library for the Performing Arts, School of American Ballet, og Lincoln Center for the Performing Arts Inc..

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lincoln Center for the Performing Arts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Jon-Arild Johannessen** (født 8. desember 1949). Han har særlig forsket på kunnskapsledelse, innovasjon og endringsprosesser. Fra 2017 har Johannessen vært særlig interessert i ulike aspekter ved den fjerde industrielle revolusjon, og hvordan denne utviklingen påvirker individer, organisasjoner og samfunn.

Johannesen er professor i ledelse ved Høyskolen Kristiania. 

Johannessen har doktorgrad fra Stockholms universitet i 1990. Johannessen har vunnet flere internasjonale priser og vært rektor ved Markedshøyskolen og Norsk reiselivshøgskole. Johannessen har vært professor i innovasjon ved Syd-danske Universitet avdeling Esbjerg. Johannessen har skrevet ca. 200 internasjonale artikler, og vært medforfatter på ca. femten bøker, og ene forfatter på flere bøker om kunstig intelligens og den fjerde industrielle revolusjon på Routledge og Emerald.

Johannesen bor fra 2009 i Holstebro i Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  «Person #336648 - Jon-Arild Johannessen - Cristin». *app.cristin.no*. Besøkt 5. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Jon-Arild Johannessen i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Jon-Arild Johannessen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Jon-Erik Hexum** (født 5. november 1957 i Englewood i New Jersey, død 18. oktober 1984 i Los Angeles) var en amerikansk modell og skuespiller.

Hexum var sønn av de norske immigrantene Gretha og Thorleif Hexum. Foreldrene ble skilt da han var fire, og han vokste så opp i Tenafly sammen med sin eldre bror og mor. 

Han spilte blant annet i *Making of a Male Model* sammen med Joan Collins.Han hadde hovedrollen i science fiction-serien *Voyagers!* samt i TV-serien *Cover Up*. Under innspillingen av denne serien lekte han russisk rulett med en revolver i kaliber .44 Magnum, ladet med løspatroner. Han satte den mot tinningen og trykket av, og trykket i løspatronen skadet ham alvorlig i hodet. Han ble kjørt til sykehus og operert i fem timer, og seks dager senere ble han erklært hjernedød. Kroppen ble så holdt kunstig i live i en periode slik at flere av kroppdelene kunne bli donert bort for organtransplantasjon.

Filmografi
----------

| År | Tittel | Rolle | Merknader |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | *Voyager from the Unknown* | Phineas Bogg | Spillefilm |
| 1982–1983 | *Voyagers!* | Phineas Bogg | TV-serie, 20 episoder |
| 1983 | *Making of a Male Model* | Tyler Burnett | TV-film |
| 1984 | *Hotel* | Prince Erik | Episode: *Tomorrows* |
| 1984 | *The Bear* | Pat Trammell |  |
| 1984 | *Cover Up* | Mac Harper | TV-serie, 7 episoder |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon-Erik Hexum på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Jon-Erik Hexum på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jon-Erik Hexum på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jon-Erik Hexum hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Jon-Erik Hexum hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Bilde av dødsattest[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |