recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norges Tradisjonelle Karateforbund** (**NTKF**) ble etablert i 1992 og er tilsluttet ETKF – European Traditional Karate Federation, og der i gjennom International Traditional Karate Federation (ITKF). NTKF omfatter for tiden ca. 17 klubber i østlandsområdet og Trondheim. Klubbene som er medlem av dette forbundet trener alle sammen stilarten tradisjonell Shotokan karate.

Sjefsinstruktør for Norges Tradisjonelle Karateforbund er Sensei Masao Kawasoe, 8. DAN, er bosatt i London. Han kommer tre ganger til Norge i løpet av året (vår, sommer og høst) for å holde treningssamlinger. Den største treningsamlingen i Norge foregår i Eikhallen i Tønsberg i midten av juni, der det er DAN graderinger for medlemmer i Norge. Dan står for grad av svart belte. Medlemmene har også tilgang til å reise til internasjonale treningssamlinger med høyt graderte instruktører fra mange land, som for eksempel de årlige leirene i Windsor om våren og Edinburgh om høsten.

Flere ganger i året arrangerer forbundet egne instruktør-, kata-, kumite og andre treningssamlinger.

*Nye retningslinjer for gradering i NTKF.* 
Teknisk komité har utarbeidet nye retningslinjer for gradering i NTKF. Disse gjelder fra og med vår semester 2012 .

* Barn (til og med 12 år) graderes med halvgradssystem (kari).
* Barn under 12 år som viser ekstra høyt nivå kan gradere en hel grad
* Barn graderer maks. to ganger i året
* Ungdom og voksne (fra og med 13 år) graderes etter det vanlige gradssystemet
* Ungdom og voksne kan gradere tre ganger i året. Det er opp til hver enkelt klubb å bestemme om de ønsker 2 eller 3 graderinger i året.

Eksterne lenker
---------------

* Norges Tradisjonelle Karateforbund (NTKF)
**Tom Sheppard** er en britisk oppdager, pilot og testpilot for Royal Air Force.

Ekspedisjoner
-------------

### Sahara vest-øst

Sheppard er kjent for å ha ledet den første motoriserte kryssingen av Sahara fra kyst til kyst. Kjøretøyene brukt var Land Rover 101. Ekspedisjonen forlot Dakar 26. januar 1975 og brukte 100 dager på 12.060 km med 288 navigasjonspauser og 609 avlesninger av lokal gravitasjon.

Utmerkelser
-----------

Sheppard er utnevnt til medlem av Order of the British Empire. Han fikk i 1976 Royal Geographical Society sin Ness-utmerkelse for å fremme forståelsen av geografi og miljø i verden.

Bibliografi
-----------

 
* *Desert Expeditions*, Royal Geographical Society 1982, ISBN 0-907649-15-7
* *Land Rover Experience*, Land Rover 1994, ISBN 0-9514493-4-6
* *Vehicle Dependant Expedition Guide*, Desert Winds 1998, ISBN 0-9532324-0-9
* *Off-roader Driving*, Desert Winds 1999, ISBN 0-9532324-2-5
* *Quiet for a Tuesday: Solo in the Algerian Sahara*, Desert Winds 2008, ISBN 0-9532324-5-X

Eksterne lenker
---------------

* Markering av 30 års jubileum for vest-øst-ekspedisjonen (engelsk)
* Hele Desert Expeditions som PDF (engelsk)
**Qurghonteppa** eller **Kurganteppa** (tadsjikisk: Қурғонтеппа, tidligere kjent som Курган-Тюбе – **Kurgan-Tjube**, persisk: قرغان‌تپه, tyrkisk: *Kurgantepe*) er en by i Vakhsj-dalen i den sørvestlige delen av Tadsjikistan. Den er hovedstad i provinsen Khatlon og ligger 100 km sør for hovedstaden Dusjanbe. Byens innbyggertall er estimert (2007) til rundt 71 000, og den er med det landets fjerde største by. Den politiske opposisjon i Tadsjikistan kommer primært fra Qurghonteppa.

I likhet med Dusjanbe er Qurghonteppas etniske sammensetning mye mer mangfoldig enn i andre større byer, som Khujand, Kulob og Istaravshan. Befolkningen omfatter tadsjiker, usbekere, russere, tatarer, ukrainere, kasakher, grekere og mange andre grupper. Byen hadde tidligere et stort antall russere som arbeidet i industri- og jordbrukskompleksene i og rundt byen. Qurghonteppa ble sterkt ødelagt under borgerkrigen i Tadsjikistan i 1992-1997, og 85 % av russerne forlot byen under og etter krigen.

Byen anses som senteret for bomullsdyrkingen i Tadsjikistan. Tadsjikiske fremmedarbeidere (hovedsakelig i Russland) har siden 2000 bidratt betydelig til den lokale økonomien.

Omtrent 12,5 km fra Qurghonteppa ligger Ajina-Teppe hvor man blant annet har funnet skulpturen av Buddha i Nirvana.

Kjente personer
---------------

* Ravilija Agletdinova, EM-vinner i friidrett, ble født i byen.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Population of the Republic of Tajikistan as of 1 January 2008*, State Committee of Statistics, Dushanbe, 2008
3. ↑  Ethnic groups at risk: The status of Tajiks Heritage Society
4. ↑  ««The sleeping Buddha»». Arkivert fra originalen 3. april 2013. Besøkt 4. august 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Quwo** (kinesisk: 曲沃县; pinyin: *Qǔwò Xiàn*) er et fylke i byprefekturet Linfen i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. I 1999 var folketallet på 222 836 innbyggere.

Fra 745 til 677 f.Kr. var Quwo en stat som hadde løsrevet seg fra staten Jin.

Kulturminner
------------

Det arkeologiske funnstedet Tianma-Qucun ligger i fylket. Det var her hovedstaden til staten Jin (fra det vestlige Zhou-dynasti) lå, i en lang periode av denne statens eksistens. Stedet ble utgravd av arkeologer fra Pekinguniversitetet og fra *Provinsen Shanxis arkeologiske institutt* i 1980-årene. Det er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdig kulturarv.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Litteratur
----------

* Beijing Daxue Kaogu xi Shang Zhou zu 北京大学考古学系商周组 & Shanxi Sheng Kaogu Yanjiusuo 和山西省考古研究所: *Tianma Qucun* 天马 – 曲村 (4 bind). Beijing: Kexue chubanshe 2000, ISBN 7-03-006409-7
* Wang Quanyu: *Metalworking technology and deterioration of Jin bronzes from the Tianma-Qucun site*, Shanxi, China. Oxford. Archaeopress. 2002, ISBN 1-84171-404-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**USA** er, målt etter areal, det tredje største land i verden etter Russland og Canada. USA har også den tredje største befolkningen. USAs fastland ligger mellom det nordlige Atlanterhav i øst, det nordlige Stillehav i vest, Mexico og den meksikanske gulfen i syd og Canada i nord. Delstaten Alaska grenser også opptil Canada med Stillehavet i syd og Ishavet i nord. Vest for Alaska, tvers over Beringstredet, er Russland. Delstaten Hawaii ligger på et arkipel i Stillehavet sydvest for det nordamerikanske fastland.

USA har meget varierende terrengforhold, spesielt i vest. Løvfellende planter og gressjord er fremherskende i øst, hvorpå den går over i prærier, nåleskoger og Rocky Mountains i vest, og ørkener i sydvest, samt Pacific Northwest som er formet av et svært fuktig klima. I den nordøstlige delen av landet bor en stor del av befolkningen nær de store sjøer og østkysten.

På grunn av sitt varierte terreng og klima (alt fra polarklima til tropisk klima) har USA verdens mest forskjelligartede plante- og dyreliv.

Se også
-------

* Liste over elver i USA
* Liste over nasjonalparker i USA
* Liste over vulkaner i USA

Referanser
----------

1. ↑  Rank Order – Area Arkivert 9. februar 2014 hos Wayback Machine.. 2. november 2006. CIA World Factbook.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Idrætsforeningen Viking** (stiftet 1902, oppløst 1910) var et norsk idrettslag fra Kristiania. Viking drev med fotball, friidrett og skisport og ble stiftet av elever ved skolene Frogner og Vestheim. Klubben hadde kort levetid, men flere markante utøvere og ledere i norsk idrett startet sine karrierer i Viking.

Fotball
-------

Klubben var i 1905 med på å stifte Kristiania Fotballkrets og deltok i kretsmesterskapene til og med 1910. Sigurd Brekke og Charles Herlofson representerte Viking på det norske landslaget, mot Sverige 11. september 1910.

En av årsakene til Vikings oppløsning var at klubben led økonomisk tap etter arrangementet av en kamp mellom et sammensatt Viking- og Mercantile-lag mot svenske Örgryte 16. oktober 1910. Da Viking var i ferd med å rakne, ble angivelig den noe yngre klubben Ready forespurt om å gå inn i klubben, noe Ready-medlemmene avslo. De gjenværende Viking-medlemmene gikk inn i Mercantile eller Lyn. Kristian Krefting og Ragnvald Heyerdahl-Larsen dro til Lyn og ble norgesmestere for klubben i 1910 og 1911. Gunnar Andersen dro også til Lyn (i 1911) og spilte etter hvert 46 kamper for det norske landslaget. Sigurd Brekke, Charles Herlofson og brødrene Holm Fredrik og Eystein Holmsen meldte seg inn i Mercantile og ble norgesmestere i 1912. Jacob Ramm ble senere president i Norges Bandyforbund og Norges Fotballforbund.

Friidrett
---------

Viking fostret flere friidrettsutøvere som senere fikk resultater i andre klubber. I Norges Friidrettsforbunds historie heter det: «Av Kristianias småklubber var det Viking som satte de største spor og ydet de største tributter til utviklingen. Den fostret et imponerende antall fremragende idrettsmenn, storkarer som John Falchenberg, Olaf og Halfdan Stormoen og Holger Warendorph.» Sistnevnte representerte fremdeles Viking da han i 1903 tok sølv i NM i spyd.

Skisport
--------

Vikings skiløpere hadde sin beste periode fra 1908 til 1910 da klubben gikk inn. Reidar Amble Ommundsen, Gunnar Andersen, Ragnar Omtvedt og Ralph Tschudi representerte alle klubben.

Referanser
----------

1. 1 2  Jakob Vaage, red. (1956). *Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Østlandet Sør*. Oslo: Skiforlaget – Erling Ranheim.
2. 1 2  «Et lysende minne for livet». *Aftenposten*. 11. juni 1957.
3. 1 2 3  Peder Chr. Andersen (1933). *Oslo Fotballkrets gjennem 25 år*. Oslo.
4. ↑  Asbjørn Halvorsen, red. (1947). *Norges Fotballeksikon*. Oslo: Prent forlag. s. 66.
5. ↑  Sverre Gundersen og Edvard Nilsen, red. (1952). *Norsk fri-idretts historie fra 1896 til 1950*. Oslo: Nasjonalforlaget A/S.
6. ↑  «Norgesmestere 1897-2011 menn». Besøkt 30. mai 2013.
**Onsdagsaudiens** er den åpne audiensen en pave holder i Roma hver onsdag, såfremt han ikke er bortreist eller syk, eller det faller en viktig festdag på onsdagen slik at det i stedet feires en pavelig messe. Den holdes enten på Petersplassen eller i Vatikanets audienssal. 

Audiensene er åpne for alle, men da det er svært mange som ønsker å komme er det nødvendig å skaffe et gratis adgangstegn på forhånd. Da audiensene for mange er den beste muligheten til å komme i rimelig nærhet til paven, er de svært populære ikke bare blant katolikker, men også blant andre tilreisende til Roma, og det er ikke uvanlig at hoteller skaffer til veie adgangstegn som deles ut til gjestene. I senere år er det satt opp storskjermer i forbindelse med audiensen. 

Under audiensen hilser og velsigner paven de fremmøtte på forskjellige språk. Deretter holdes en preken, som gjerne gjentas på flere språk, hvor paven tar opp et aktuelt tema. Pilegrimsgrupper kan på forhånd melde sin ankomst, og får da ofte en spesiell hilsen fra paven mot slutten av audiensen. I motsetning til pavelige messer har audiensen et veldig livlig preg, med store pilegrimsgrupper som høylytt prøver å tiltrekke seg pavens oppmerksomhet. 

Preknene fra onsdagsaudiensen publiseres alltid, og regnes derfor som en særkategori av pavelige skriv.
**Fårömål** er en dialekt av gutnisk (gutamål) som snakkes på øya Fårö, som ligger nord for Gotlands hovedøy.

Fårömål er den mest arkaiske gutniske varianten, når det gjelder morfologi og fonetikk. Dialekten ligger nærmest den gammelgutniske språkformen og har f.eks. bevart a-endelse i verbets infinitiv. Det er også endelser i pronomen som ellers har forsvunnet i de andre gutniske dialektene og de andre skandinaviske språkene (f.eks. ja kimbur, däu kumbort, han kumbur). Mens den bestemte formen pluralis i hovedøyas gutnisk ofte er lik ubestemt, har Fårømål en spesiell avslutning med *-unar* (f.eks. gaitunar). I forhold til de de gutniske dialektene på hovedya ligger Fårøs setningsmelodi litt nærmere den svenske.

Litteratur
----------

* Gunilla Brogren: *Um Fåre u Fåreboar pa fåröiskå*, Fårö hembygdsförening (Udg.) 2013 ISBN 9789198054712
* Herbert Gustavson: *Gutamålet – inledning till studium*. 3. oplag. Barry Press Förlag, Visby 1977.
* Adolf Noreen: *Fårömålets ljudlära*, Stockholm 1875

Eksterne lenker
---------------

* Foreningen Gutamålsgillet
* Gotlands Museum: *Hör du skillnad mellan storlandsgutamål och fårömål?*

Referanser
----------

1. ↑  Gutamålsgillet: *Gutamål – ett språk med historia*
**Lars Joakim Hanssen** (født 22. oktober 1975) er tidligere statssekretær og politiker for Fremskrittspartiet, og kommer fra Kongsvinger. Fra 2021 er han kommunikasjonssjef Volkswagen og Volkswagen Nyttekjøretøy i Norge.

Fra høsten 2013 var han politisk rådgiver i Landbruks- og matdepartementet for statsråd Sylvi Listhaug, og fra desember 2015 til januar 2016 var han hennes politisk rådgiver i Justis- og beredskapsdepartementet. 

Den 3. mai 2019 gikk Hanssen tilbake til politikken dag han ble utnevnt til statssekretær ved Statsministerens kontor.

Hanssen var 1. varamedlem til Stortinget for Hedmark FrP i perioden 2005-2013. Han har også sittet i kommunestyret i Kongsvinger, og fylkestinget i Hedmark. 

Hanssen har jobbet i kommunikasjonsbyrået Kruse Larsen. 

Han er utdannet innen økonomi og PR-fag ved Høgskolen i Hedmark (Nå: Høgskolen i Innlandet)

Referanser
----------

1. 1 2  «Biografi: Hanssen, Lars Joakim». *Stortinget* **(norsk)**. 9. mars 2008. Besøkt 25. mars 2020.
2. ↑  «Ny kommunikasjonssjef for Volkswagen | Volkswagen». *kommunikasjon.ntb.no* **(norsk)**. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lars Joakim Hanssen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Lars Joakim Hanssen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Lars Jåstad** eller **Lars Jaastad** (født 5. mars 1871 i Ullensvang, død 8. juni 1926 i Leirfjord) var en norsk lærer, forfatter og ordfører i Leirfjord i perioden 1920–1926. Han er særlig kjent for det firebinds romanverket som begynte med *Husmann og bonde* i 1911, som han sjøl omtalte som «folkeliv i ein vestlandsfjord».

Han vokste opp som enebarn på en husmannsplass, og begynte på framhaldsskole i 1891, 20 år gammel. Deretter gikk han på Ullensvang folkehøgskole og Elverum lærerskole, hvor han tok eksamen i 1894. På Elverum gikk han sammen med Sven Moren. Han var først lærer i Bjerkreim før han i 1898 flyttet til Leirfjord, hvor han giftet seg, bygde hus og ble boende livet ut.

Han debuterte i 1891 med fortellinga *Landsungdom* – som han ga ut på eget forlag, og skrev etter hvert både dikt, drama for amatørteater, romaner og barnebøker. Han var «den første husmannsfødde forfattaren etter A.O. Vinje og hadde eit skarpt auge for sosiale roller og sosiale skilje» Firebindsverket som begynte med *Husmann og bonde* (1911) fortsatte med *Linde og Røysnes* (1912), *Dagleg braud* (1915) og *Nålauga* (1920). Hovedpersonen i verket er husmannen Oddmund Ullnes som kjøper gård og blir bonde. Bøkene skildrer industrialisering, klasseskiller og klassereiser, og «gjev eit sant og truverdigt bilete av tilhøva i dei indre Hardangerbygdene frå før hundreårsiftet og noko inn i dette hundreåret. Dei har difor òg sin store verdi som kulturskildring.» De fleste av Jåstads bøker henter sin handling fra Hardanger, men *Utnesstova* (1923) skildrer oppbruddet fra de små øysamfunnene på Helgelandskysten.

Han var far til forfatterne Birger Jåstad og Mari Myrberget, og morfar til forfatteren Lasse Myrberget.

Referanser
----------

1. 1 2  Lars Jaastad i Allkunne.no
2. 1 2  Olav A. Loen. *Bygda gav diktarsyn*. Rune forlag, 1970 (ebok)
3. ↑  Loen sier 1894, Alkunne.no sier 1895

Litteratur
----------

* M.M.: «Heimstad-diktaren Lars Jåstad (1871–1926)». *Årbok for Helgeland* 1971–72
* Bjarte Birkeland: «Etterord». I Lars Jaastad: *Husmann og bonde*. Oslo 1977
* Randi Jaastad: «Bokmannen Lars Jaastad». *Hardanger* 1973.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Arbeidermuseet** er en avdeling av Oslo Museum som ligger på Sagene. Museet åpnet i juni 2013 og viser industri- og arbeiderhistorie fra områdene langs Akerselva, som var svært viktig i utviklingen av norsk industri fra 1840-årene. 

Museet ligger i Apotekergården, Sagveien 28 på Sagene, ut mot den brosteinslagte plassen med Beierbrua,  Vøien Bomuldsspinderi (Graahs spinneri) og Hjula Væverier, på hver sin side. Huset, som ble bygget i 1869/70 for apoteker Nicolai Lindgaard, er to og en halv etasje, i pusset tegl med midtgesims med medaljonger. Det var en brann i huset i 1943, og det har tidligere vært cafédrift her. Huset er i privat eie. Oslo Museum ønsker at museet skal bli et naturlig samlingspunkt for elvevandringer, med faste og skiftende utstillinger om livet langs Akerselva og byens arbeiderkultur.

Museet ble åpnet 17. juni 2013 av blant andre arbeidsminister Anniken Huitfeldt. Norsk Teknisk Museum, Bydel Sagene og Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek har vært samarbeidspartnere ved etableringen. Kulturdepartementet finansierer driften ved åpningen.

Arbeidermuseet gir også omvisninger i Oslo Museums museumsleilighet i Sagveien 8, en treetasjers tømmerbygning med grunnflate 18 x 8 meter fra 1848 som Oslo Byes Vel eier. Gården ble bygget som arbeiderboliger for Graahs spinneri og kalles *Brænna*. Her er en 21 kvadratmeter leilighet innredet slik den kan ha vært rundt 1920.

* Inngangen til museet. Foto: Helge HøifødtInngangen til museet. Foto: Helge Høifødt
* Sagveien 8, gårdsrom til bygningen som er eiet av Selskabet for Oslo Byes Vel. Oslo Museum har museumsleilighet her. Foto: Helge HøifødtSagveien 8, gårdsrom til bygningen som er eiet av Selskabet for Oslo Byes Vel. Oslo Museum har museumsleilighet her. Foto: Helge Høifødt
* Sagveien 8 sett fra gaten. Foto: Helge HøifødtSagveien 8 sett fra gaten. Foto: Helge Høifødt

Referanser
----------

1. ↑  *Sagene bevaringsområde*, omtale av Sagveien 28, uten sidetall
2. ↑  Ingeborg Apall-Olsen og Gro Røde: «8,2 km museum – om Arbeidermuseet på Sagene». *Byminner,* 2-2013, side 46
3. ↑  *Sagene bevaringsområde*, omtale av Sagveien 28, uten sidetall

Litteratur
----------

* *Sagene bevaringsområde*. Foreningen til norske fortidsminners bevaring og Selskabet for Oslo Byes Vel, 1978.
* Artiklene Fabrikkjenter og industriherrer og Arbeidermuseet. Oslo Museums nettsted (besøkt 30. juni 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Arbeidermuseet, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Slik livet var langs elva*. Klassekampen, 17. juni 2013[*død lenke*] (besøkt 30. juni 2013)
* *Besøk det nye Arbeidermuseet*. Bydel Sagenes nettsted, 20. juni 2013 (besøkt 30. juni 2013)
* «Arbeidermuseet (Oslo)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** KulturNav **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***Arbeiderklassen kommer til paradis*** (originaltittel: *La classe operaia va in paradiso*) er en italiensk spillefilm fra 1971 regissert av Elio Petri, med Gian Maria Volonté og Mariangela Melato i hovedrollene.

Handling
--------

Lulu Massa er en svært produktiv arbeider ved en fabrikk som får betaling på akkordlønn. Men han blir mislikt av kollegaene hans fordi den høye effektiviteten hans blir ofte brukt av ledelsen deres, for å rettferdiggjøre deres krav om høyere produksjon. Mens ansatte blir bedt om å ta vare på maskinene sine, legger de merke til radikale studenter utenfor fabrikken som kjemper for høyere lønninger og mindre arbeid. Lulu bor sammen med Lidia, og sønnen hennes. Han påstår at alt presset han opplever på jobben sin, er grunnen til hans mangel på interesse for sex med henne.

Lulu mister en finger i en arbeidsulykke, og arbeiderne legger skylder på dette på at de er nødt til å arbeide alt for raskt. Lulu iverksetter derfor en streik for å få slutt på akkord-arbeid, noe som går mot fagforeningenes politikk. Lulu har en affære med en kvinnelig kollega, men synes det er vanskelig å ha sex med henne i en bil. Lidia er misfornøyd med Lulus nye politiske meninger, flytter ut sammen med sønnen sin. Når de ansatte går tilbake på jobb etter streiken, får Lulu sparken for å ha fremmet studentenes ekstremistiske synspunkter.

Skuespillere
------------

* Gian Maria Volonté som Lulù Massa
* Mariangela Melato som Lidia
* Luigi Diberti som Bassi
* Donato Castellaneta som Marx
* Giuseppe Fortis som Valli.
* Flavio Bucci som Operaio.
* Adriano Amidei Migliano som en tekniker

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Arbeiderklassen kommer til paradis* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Arbeiderklassen kommer til paradis* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Arbeiderklassen kommer til paradis* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Arbeiderklassen kommer til paradis* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Arbeiderklassen kommer til paradis* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Arbeiderklassen kommer til paradis* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Arbeidermaktgruppa** (**AMG**) var opphavlig en trotskistisk utbrytergruppe fra Sosialistisk Ungdom. Den drev i flere år selvstendig arbeid, spesielt med fagligpolitisk innretting. Gruppen vektla også militærpolitikk sterkt, og i 1986 gikk saken der AMG-medlem Steinar Nørstebø var tiltalt for å drive antimilitaristisk propaganda helt til Høyesterett

I 1985 gikk en betydelig del av AMG og startet Internasjonale Sosialister, og AMG begynte å orientere seg mot andre miljøer, særlig de delene av Arbeidernes Kommunistparti som i størst grad gikk inn for å bryte med partiets tradisjoner. På landsmøtet i Rød Valgallianse (RV) i 1991 hvor RV ble fristilt fra Arbeidernes Kommunistparti, var medlemmer av AMG til stede og gjorde det klart at dens medlemmer ville arbeide aktivt i RV. Selv om AMG bare besto av noen titalls personer, var medlemmenes inntreden i RV en viktig markering av at RV tok sikte på å være «et samlende parti for revolusjonære i Norge» som det heter i et senere landsmøtevedtak. Etter noen år som en organisert gruppe internt i RV gikk AMG i oppløsning midt på 1990-tallet. Blant de fremtredende AMG-medlemmene i RV på dette tidspunktet kan nevnes Anders Ekeland, som nå er med i Sosialistisk Venstreparti (SV), Steinar Nørstebø, Rune Soma, Jan Otto Jacobsen og Roar Ellingvåg.

Enkeltpersoner fra Revolusjonært Forbund, AMG og tidligere medlemmer av Internasjonale Sosialister gikk vinteren 1999/2000 sammen i organisasjonen Forbundet Internasjonalen (FIN), tilknyttet Fjerde Internasjonalen (USFI). FIN ble splittet i 2003, da én fraksjon ville likestille arbeid i RV og SV, mens en annen ville prioritere arbeidet i SV. En mindre gruppe fortsatte i FIN.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nettsida til Forbundet Internasjonalen Arkivert 28. november 2022 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Flaggratio: 10:19; kalles enten *Stars and Stripes* eller *Old Glory*
Betsy Ross-flagget var USAs første flagg og hadde 13 stjerner, én for hver av De tretten koloniene
**USAs flagg** er både nasjonalflagget og statsflagget til USA. Flagget kalles vanligvis **Stars and Stripes** (*Stjernebanneret* på norsk), men også **Old Glory** og **The Star-Spangled Banner**. *Old Glory* ble brukt på mynter i 1830-årene, og var særlig nyttet i forbindelse med 48-stjernersversjonen som ble brukt mellom 1912 og 1959.

Loven om et eget amerikansk flagg ble vedtatt den 14. juni 1777, og i perioden fra uavhengighetserklæring fra Storbritannia den 4. juli 1776 var det vanligste flagget det såkalte *Grand Union Flag* som bestod av de tretten stripene med det britiske *Union Jack* i øverste venstre felt. Dette flagget ble første gang brukt den 3. desember 1775 og kalles ofte det første amerikanske flagg.

Siden kom stjerneflaggene, først et med en ring med 13 stjerner som deretter ble videreutviklet til dagens versjon med 50 stjerner. De hvite og røde stripene i dagens flagg symboliserer de første tretten statene som dannet republikken. De femti stjernene symboliserer de femti statene i unionen, én stjerne for hver stat. Dagens versjon har vært brukt siden 1960 etter at staten Hawaii ble opptatt som landets 50. delstat den 21. august 1959. Det er ikke slik at noen bestemt stjerne representerer en bestemt stat. Dersom flere stater blir tatt opp, er det mulighet for å tilføye flere stjerner i flagget.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *Flags Through the Ages and Across the World*, McGraw-Hill Book Company, Maidenhead 1975, side 190-199

| * v
* d
* r
Nordamerikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | 
* Antigua og Barbuda
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Canada
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Mexico
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent og Grenadinene
* Trinidad og Tobago
* USA

 |
| Territorier | 
* De amerikanske Jomfruøyer
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Bonaire
* De britiske Jomfruøyer
* Caymanøyene
* Curaçao
* Grønland
* Guadeloupe
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Saba
* Saint-Barthélemy
* Saint-Martin
* Saint-Pierre og Miquelon
* Sint Eustatius
* Sint Maarten
* Turks- og Caicosøyene

 |

Portal: USA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Melchior Koch** (født 7. september 1795 i Kjøllefjord, død 4. mars 1866 i Bodø) var en norsk kjøpmann og politiker, som var ordfører i Bodø i 1842 og 1851.

Familie
-------

Familien Koch flyttet fra Danmark til Norge omkring 1650 og levde i flere generasjoner som handelsmenn på Sula. Den første i familien som kom nordover var sogneprest *Jens Koch*, far til Melchior. Han var bror til kjøpmann *H. H. Koch* og sorentskriver *P. E. Koch* Han giftet seg 28. februar 1823 med *Johanne Brønlund Sverdrup*, som han fikk syv barn sammen med blant annet forretningsmennene Hans Hagerup Krogh Koch og Jens Cornelius Koch.

Utdanning og karriere
---------------------

Melchior Koch fikk sin utdanning som kontorist hos sorenskriver Klykken på Bitterstad i Vesterålen og var senere i handelslære hos en fagbror som var kjøpmann i Rottingen. Fra 1818 var han Carl Johan Gerss fullmektige blant annet, da Gerss ble tatt for smugling i februar 1819. Han var fraværende under de store smuglingene og skal ikke ha hatt noe med disse å gjøre.

3. mai 1823 fikk han kjøpmannsbogerskap i Bodø. Melchior Koch ovetok i 1823, handelsvirksomheten til engelskmannen Dundas Blackhall, som han igjen hadde overtatt etter Carl Johan Gerss, da Gerss forlot Bodø høsten 1818 eller vinteren 1819,

Politisk karriere
-----------------

Etter at byformannskapsloven ble vedtatt skulle det første valget til bystyre og formannskap være gjennomført innen mars 1837. I Bodø kunne valget derimot ikke gjennomføres, ettersom bare 15 av byens 250 innbyggere hadde stemmerett, og loven krevde at kommunestyret skulle bestå av 16 representanter.Det ble derfor vedtatt i kongelig resulusjon 9. januar 1938 at Bodø abre trengte å velge et bystyre på 9 representanter og et formannskap på tre. 
Koch ble valgt inn i formannskapte med 12 stemmer

Melchior Koch møtte som en av tre medlemmer til Bodøs først formannskapsmøte i 29. oktober 1839, sammen med toller S. F. Holmer og kjøpmann Wollf. S. F. Holmer ble da valg til ordfører, mens Koch ble viseordfører.

Referanser
----------

1. ↑  *Bodø bys historie*, s. 98
2. ↑   Familien Melchior Koch/Johanne Brønlund Sverdrup
3. 1 2  *Bodø bys historie*, s. 99
4. ↑  *Bodø by 1816-1966*, s. 133
5. ↑  *Bodø bys historie*, s. 93
6. ↑  *Bodø by 1816-1966*, s. 118
7. ↑  *Bodø bys historie*, s. 125
8. ↑  *Bodø bys historie*, s. 130
9. ↑  *Bodø bys historie*, s. 127

Litteratur
----------

* Axel Coldevin (1937). *Bodø bys historie*. Bodø: Bodø kommune.
* Axel Coldevin (1966). *Bodø by 1816-1966*. Bodø: [s.n.]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Melchior Islands
Den argentinske forskningsstasjonen på øya, 1958.
Den argentinske forskningsstasjonen på øya, 2014.
**Melchior Islands** er en øygruppe bestående av mange lave, isdekte øyer beliggende i Dallmann Bay i Det antarktiske arkipel utenfor vestkysten av Antarktishalvøya. Den ble først observert av en tysk ekspedisjon under ledelse av Eduard Dallmann i 1873–74. Jean-Baptiste Charcot gjennomførte en grov kartlegging av øyene på sin første antarktisekspedisjon 1903–05. Han navnga det han antok var den østligste øya *Île Melchior* etter viseadmiral Jules-Bernard-François Melchior i den franske marine, men senere undersøkelser viste at det dreide seg om to separate øyer. Disse har blitt navngitt Eta Island og Omega Island, mens Melchior Islands siden da har blitt benyttet på hele øygruppa.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 9400

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***Språkteigen*** (tidligere kjent som *Språkrøret* og *Språkøret*) var et norsk radioprogram om det norske språk som ble sendt på NRK Radio fra 1974 til 2020. Programmet besto hovedsakelig av intervjuer, reportasjer og spørsmål fra lytterne om det norsk språk. Det tok for seg tema som ordhistorie (etymologi), språklig påvirkning av norsk, normering på bokmål eller nynorsk samt stedsnavn og personnavn. Programmet varte en halv time og ble sendt på P2 på søndag formiddager.

*Språkteigen* gikk igjennom flere endringer. Det startet under navnet *Språkrøret* med Olav Vesaas og Finn-Erik Vinje som programledere. Vinje var språkkonsulent for NRK, og fast deltager i programmet i perioden 1974–1989, sammen med Frank Nordli som overtok for Vesaas. Deretter kom *Språkøret* med Einar Bjorvatn og Sylfest Lomheim. Lomheim var professor ved Universitetet i Agder og var direktør i Språkrådet fra 2005 til 2010. I 1993 skiftet programmet navn til *Språkteigen*. Mellom 2005 og 2009 var Randi Lillealtern programleder, og Ann Jones hadde rollen 2011-2016. Deretter overtok Torunn Myhre som programleder. Sylfest Lomheim bidro i de fleste sendingene hvor han svarte på språkspørsmål fra lytterne.

Programmet er også tilgjengelig som podkast.

*Språkteigen* hadde et lyttertall på 27 000 i 2015, noe som gav programmet en andel på 5 %.

Etter at *Språkteigen* ble nedlagt i 2020, etablerte NRK et nytt språkprogram, *Språksnakk*, med Klaus Sonstad som programleder.

Referanser
----------

1. ↑  «Språkteigen podkast». NRK Radio. Besøkt 18. januar 2019.
2. ↑  Gjellan, Sigrid (8. mars 2016). «Dette gjorde NRK Trøndelag i 2015». *NRK*. Besøkt 18. januar 2019.
3. ↑  Klaus Sonstad leder nytt språkprogram på NRK P2. NTB. Besøkt 15. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Programmet på NRK Radio
* Språkteigen på Twitter
**Språkstrid** eller **målstrid** er uttrykk brukt om diskusjoner omkring språkbruk i mange land.

Norge har en pågående og til tider heftig språkstrid som gjelder de to målformene bokmål og nynorsk. Men det er også språkstrider i mange andre land. Det kan gjelde stillingen til helt ulike språk, som fransk og flamsk i Belgia, men òg være en strid mellom nærliggende språk som de to målformene i Norge. Det samme er tilfellet for striden mellom kastiljansk og katalansk i Catalonia, og mellom ukrainsk og russisk i Ukraina. Et annet eksempel er striden som i begynnelsen av forrige århundret raste mellom gammelgresk og nygresk i Hellas, og som endte med klar seier for det nygreske målet (les mer om dette i artikkelen målreising).

Det er språkstrider i mange land, denne listen viser bare noen av dem:

* Den norske språkstriden
* Den finske dialektkrigen
* Den belgiske språkstriden
* Den færøyske språkstriden

Mer kortvarige stider kan ha dreid seg rundt rettskrivingsreformer, som

* Majonæsekrigen i Danmark
**Melbourne Museum** er et museum i Melbourne i Australia. Museet ligger i Carlton Gardens rett nordøst for Melbourne sentrum og er del av Museums Victoria.

Museet har flere faste utstillinger og omreisende utstillinger (for eksempel «Titanic» og Tutankhamon). Utstillingene er både naturhistoriske og sosialhistoriske, samt Bunjilaka som er en utstilling om aboriginer i Victoria. De har også en IMAX-kino som viser filmer i 3D-format.

Museet var opprinnelig samlokalisert med State Library of Victoria i den nåværende biblioteksbygningen i La Trobe Street. I 2000 ble museet flyttet til sin nåværende bygning i Carlton Gardens.

Se også
-------

* Immigration Museum

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Melbourne Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Melbourne Museum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Under hjulet*** (tysk: *Unterm Rad*) er en dannelsesroman av den tysk-sveitsiske forfatteren Hermann Hesse. Den var Hesses andre roman og ble publisert i 1906. Boken er en sterk kritikk av samtidens utdannelse og skolesystem, som bare legger vekt på studentens akademiske dyktighet, og neglisjerer elevens personlige utvikling.

I fortellingen møter vi den skoleflinke Hans Giebenrath. Drevet av ærgjerrighet og lokalpatriotisme, tvinger faren ham inn i en uegnet rolle ved seminaret i Maulbronn. Han oppdager etterhvert verdier i kunsten og utenfor det teologiske seminaret, og utdannelsens neglisjering av hans personlige uvikling gjør at det går ham ille. Hans nære vennskap med Hermann Heilner, en mer liberal medstudent, blir en kilde til trøst. Til slutt blir Heilner utvist fra seminaret, mens Giebenrath sendes hjem uten å ha bestått eksamen, etter at han har begynt å vise symptomer på mental sykdom.

Ved siden av Robert Musils *Den unge Tørless* er boken en av de skarpeste anklager mot oppdragelsessystemet på denne tiden, og boken har selvbiografiske trekk.

Boken utkom for første gang på norsk i 1979, som en del av Gyldendals lanternebøker (nr 415).


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Språkkode** en entydig kode som angir et spesifikt språk.

Språkkoder kan være hensiktsmessige i mange sammenhenger og benyttes ofte innenfor informasjonsteknologi og på nettet. Merk at på nettet brukes en egen to bokstavs standardbase som har små skiller fra ISO-standarden.

ISO-språkkoder
--------------

ISO-standarden ISO 639 er inndelt i to språkkoder på henholdsvis to- ISO 639-1 og tre bokstaver ISO 639-2.

ISO 639-1 inneholder 185 språk mens ISO 639-2 inneholder 495 språk og meta-språk (status 5. mars 2004).

Mange språk har mindre forskjeller, alt etter hvilket land de snakkes i. For eksempel er det forskjell mellom amerikansk engelsk og britisk engelsk. Dette kan man ta høyde for ved å kombinere en generell språkkode med en landskode. Resultatet blir en mer spesifikk språkkode. Landskoden er på to store bokstaver og hentes fra ISO-standarden ISO 3166.

| Språk | ISO 639-1 | ISO 639-2 | ISO 639-1/ISO 3166 |
| --- | --- | --- | --- |
| Dansk i Danmark | da | dan | da-DK |
| Nynorsk i Norge | nn | nno | nn-NO |
| Bokmål i Norge | nb | nob | nb-NO |
| Portugisisk i Portugal | pt | por | pt-PT |
| Portugisisk i Brasil | pt | por | pt-BR |

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over språkkoder i ISO-639-2
**Språkspill** er et filosofisk begrep etablert av Ludwig Wittgenstein. Det viser til enkle eksempler på *språkbruk* og «de handlingene som språket er vevd sammen med».

Beskrivelse
-----------

Wittgenstein brukte begrepet språkspill blant annet for å betegne ulike former for språk, enklere en språket i seg selv. Begrepet brukes for å belyse «menneskespråkets vesen» og hvordan betydning oppstår. I Filosofiske undersøkelser starter han med et lengre sitat fra Augustins *Bekjennelser*. Augustin viser til at han lærte språket ved at en lærer pekte på en gjenstand, og så uttalte ordet. For eksempel kunne man se for seg at læreren pekte på en stein, og så uttalte ordet «stein». Dette er en måte å se språket på som Wittgenstein finner problematisk. Likevel ligger dette eksemplet tett opptil hva han mener med språkspill. Han snakker om to forskjellige leker, eller fremgangsmåter, som barn lærer språk på, disse kaller han språkspill: «Eleven *benevner* gjenstandene. Det betyr at han uttaler ordet når læreren peker på steinen» og «Eleven gjentar ordene etter læreren [uten at gjenstandene er tilstede]».   

I tillegg skriver han «[...] helheten av språk og de handlingene som språk er vevd sammen med, kommer jeg til å kalle språkspill» (FU 7). Her er det vesentlig at han inkluderer «handlingene». Det å forstå et språk betyr ikke bare at man kan benevne ting i virkeligheten, men også at man kan bruke det i praksis. Man må vite hvordan det *brukes*. På denne måten er språkspillet en del av livet til alle mennesker. «Å forstå et begrep er derfor å delta i en bestemt livsform.» (FU s. 41).

Eksempel
--------

Det klassiske eksemplet på et språkspill er det såkalte "byggerens språk" presentert i §2 i *Filosofiske undersøkelser*.

«La oss nå tenke oss et språk som stemmer med den beskrivelsen Augustin har gitt av det: Språket skal tjene kommunikasjonen mellom en A som er i ferd med å bygge, og en B som er hans håndlanger. A oppfører en bygning av byggesteiner; til sin rådighet har han blokker, søyler, plater og bjelker. B skal rekke byggesteinene til ham, nemlig i den rekkefølgen som A trenger dem i. De betjener seg da av et språk bestående av ordene: «blokk», «søyle», «plate», «bjelke». A roper ut ordene; – B kommer med den steinen som han har lært å komme med på dette ropet.» (FU 2).

Litteratur
----------

* Wittgenstein, Ludwig. *Filosofiske Undersøkelser*. Oslo: Pax, 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN
 |
***Under Suspicion*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Will S. Davis.

Handling
--------

Ved en musikal møter millionæren Gerry Simpson, og forelsker seg i, avis-reporteren Virginia Blake. Men han påstår at han er en ung reporter fra den samme avisen som henne. Etter at festen blir avbrutt av kunngjøringen om at en innbruddstyv har stjålet vertinne Alice Woolworths verdifulle juveler, oppdager Virginia en knapp som hadde falt fra ranerens frakk - og hun blir fast bestemt på å oppklare forbrytelsen.

Virginia begynner etter hvert å bli forelsket i Gerry, som faktisk har tatt en jobb for den samme avisen. Men en dag legger hun merke til at frakken hans mangler en knapp, som er identisk med den knappen hun oppdaget i løpet av festen. Virginia tror at han kan være tyven, og gjennomsøker leiligheten hans hvor hun oppdager en ekse med juveler. Men det viser seg at hans tjener, Rogers, var den virkelige gjerningspersonen.

Skuespillere
------------

* Francis X. Bushman som Gerry Simpson
* Beverly Bayne som Virginia Blake
* Eva Gordon som Mrs. Alice Woolworth
* Hugh Jeffrey som Rogers
* Frank Montgomery som Sweeney
* Sidney D'Albrook som Murphy
* Arthur Housman som Red Hogan
* Jack Newton som Cassidy

Referanser
----------

1. ↑  UNDER SUSPICION

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Under Suspicion* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Under Suspicion* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Under Suspicion* på Silent Era Rediger på Wikidata
Seriekamp i håndball 2. divisjon for herrer 2021/22 mellom Tiller IL og Storhamar IL.
**Rostenhallen** er en kommunal flerbruksarena ved Østre Rosten i Tillerbyen i Trondheim. Den benyttes av blant andre Tiller Idrettslag og Bokseklubben av 1930.

Hallen ble oppført i 1987–1988 etter tegninger av arkitekt Ole Gustav Øverdahl. Den ble oppført mellom Kristen videregående skole Trøndelag og Rosten skole, hvor sistnevnte skole ble oppført i samme periode og byggestil etter tegninger av samme arkitekt. Rostenhallen inneholder idrettshall, kontorer og garderober i tillegg til et eget lokale for fritidsklubb og aktivitetshus.

Rostenhallen var vertskap for Norgesmesterskapet i boksing 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Bokseforbund (06.03.2016): NM for Senior 2016 Arkivert 26. august 2016 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 453. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Rostenhallen hos Håndball.no
* Rostenhallen hos Fotball.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Detaljkart over Sjuøyane.
**Rossøya** ligger i øygruppen Sjuøyane på Svalbard. Nordspissen av øyen utgjør Kongeriket Norges nordligste punkt, nærmere bestemt grunnlinjepunkt SV140, som ligger på 80°49'44,41"N (20°20'32,29" E). Herfra er avstanden til Nordpolen 1024,25 km (553 nm), til Nordkapp (på hovedlandet) 1087,37 km (587 nm) og til Lindesnes 2585,74 km (1396 nm).

Arealet er ca. 7,82 ha og største høyde er 52 meter. Rossøya er en del av Nordaust-Svalbard naturreservat, og er oppkalt etter James Clark Ross, som var en tidlig arktisk oppdagelsesreisende og deltok på Parrys polarekspedition til Arktis i 1827. Øya må ikke forveksles med Rossøya og James Ross Island som begge ligger i Antarktis.

Rossøya er i syd adskilt fra Vesle Tavleøya av et sund på omkring 100 m.

Se også
-------

* Oversikt over norske geografiske ytterpunkter

Eksterne lenker
---------------

* Nordaust-Svalbard naturreservat
* Rolf Stange: Bilde og beskrivelse av Sjuøyane med Rossøya
* Rossøya *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Simon Hof(f)** (født 1634, død 2. oktober 1708 i Trondhjem) var en norsk skolemann og den lengstsittende (48 år) i ledelsen ved Trondheim katedralskole.

Bakgrunn
--------

Han var danskfødt, sønn av Peder Simonsen Hoff (cirka 1595–1647) og Barbara Olesdatter. Faren var fra 1630 til 1640 sogneprest i Blistrup i Helsingør, nord på Sjælland i Danmark. Etter skolering ved *Frederiksborg lærde skole* ved Frederiksborg slott, studerte Simon teologi og hebraiske språk hos professor Thomas Bang (1600–1661) ved København Universitet. Som losjerende hos Bang var han også lærer for barna i huset. Simon fungerte også som oppnent ved disputaser.

Conrektor
---------

Det ble i 1660 meldt om ledig stilling som *conrektor* ved Trondheim katedralskole, og Simon søkte til den danske biskop Erik Bredal (1607–1672) i Nidaros bispedømme, med Bangs anbefalingsbrev vedlagt, og fikk jobben. Han tok med seg halvbroren Peder Henriksen Aschani (1645–1748) som ble elev. Ett år efter giftet Simon seg med Karen Nielsdatter Schielderup (1645–død før 1691) som var datter til avdøde *res.kap.* i Vår Frue kirke Niels (1611–1652) og sønnedatter av biskop Peder Jenssøn Schjelderup (1571–1642).

Rektor
------

Etter rektor Nils Skyttes død ble det den 22. mars 1667 Simons tur å være rektor, selv om han *ikke* hadde den lovpålagte magistergraden; unntaket ble gitt ham i 1669 og han kunne kalle seg *mag. Hof*. I sin tid som rektor fikk han sentralisert biblioteket til skolens lokaler og satt i gang oppussing av skolehuset (bekostet av nevnte Vår Frue kirke og domkirken). Bybrannen i 1681 gjorde at Simon foreslo et nybygg nærmere Nidarosdomen, men det var ikke før i 1702 at dette ble realisert.

Lektor
------

Han overtok i 1693 stillingen som lektor etter teolog og kartograf Melchior Ramus (1646–1693) fra Aukra. Formelt sett var lektoratet (det faglige ansvar) overordnet rektoratet som mest var administrativ. Rektorjobben ble overtatt svigersønnen Anders Borch som hadde ektet dattera Barbara i 1691, forøvrig samme dag som Simon giftet seg på nytt med borgermester Laurits Brix si datter, ho Birgitte Brix (1673–1742). Simon døde på gården sin, Kvammen i Strinda, som han hadde ervervet seg omkring 1680 og brukt som avlsgård. Enka giftet seg med Simons *conrektor*, han Peder Schjelderup (1663–1737), Hun eide gården til sin død i 1742. I dag er dette Bratsbergsvegen 224 i Bratsberg (Trondheim).

Referanser
----------

1. ↑  Øverås, Asbjørn (1896-1966) (1952). *Trondheim katedralskoles historie: 1152-1952*. Trondheim: Brun.
2. ↑  Professor Thomas Bang (1600–1661) var forøvrig far til Kirsten Bang som giftet seg med Oslobispen Hans Rosing.
3. ↑  Halvbroren er også lærer ved samme skole fra 1669. Fra 1701 er han prest i Aure kommune på Nordmøre.
4. ↑  Peder Schjelderup (1663–1737) var forøvrig dattersønn av nevnte biskop Peder Jenssøn Schjelderup (1571–1642) og derved tremenning til Simons første kone Karen.
5. ↑  Kvammen i Strinda fra Strinda Historielag.
Melbourne Park til høyre på bildet og Melbourne Cricket Ground til venstre. Bildet er tatt under Australian Open 2008.
**Melbourne Park** er et sportsanlegg i Melbourne i Australia. Australian Open i tennis har vært spilt ved anlegget hvert år siden 1988. Anlegget er også hjemmebane for basketballaget Melbourne Tigers og kan benyttes til skøyter, konserter, sykling, svømming og motorsport.

Melbourne Park drives av *Melbourne & Olympic Parks* som også driver den nærliggende stadion Olympic Park stadion. Anlegget ligger også i kort gange fra Melbourne Cricket Ground (MCG).

Hovedtennisbanene ved Melbourne Park er Rod Laver Arena (med nesten 15000 sitteplasser og lukkbart tak) og Hisense Arena (10500 sitteplasser og lukkbart tak). 

Anlegget ligger i nærheten av Richmond jernbanestasjon og ved Melbournetrikkens linje 70. Ved store arrangementer blir det også satt opp ekstratrikker som går i skytteltrafikk mellom anlegget og sentrum.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Melbourne Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Melbourne & Olympic Parks offisielle webside
* Australian Opens offisielle webside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Melbu hovedgård i 1930-årene
**Melbu hovedgård** (egentlig Melbo hovedgård) ligger på Melbu i Vesterålen. Gården består av fire bygninger som ble reist på 1800-tallet: Hovedbygning/bolig, tjenerbolig, stabbur og vognhus. Alle bygningene er tilbakeført til det uttrykket de hadde omkring 1900. Hovedbygningen er restaurert innvendig.

En storslått hage foran hovedbygningen er også restaurert. Vest for hovedgården ligger et vidt parkanlegg på 25 mål som delvis er satt i stand og gjort tilgjengelig for allmennheten ved anleggelse av stier og broer. Melbu hovedgård utgjør i dag kjernen av Vesterålsmuseet på Melbu.

Melbu hovedgård opphørte å fungere som bolig omkring 1930, en tid etter at eieren Christian Frederiksen avgikk ved døden. Frem til 1970-tallet hadde bygningene ulike funksjoner, før det ble overtatt til museumsformål.

Det er lagt ned en betydelig innsats i å rekonstruere og tilbakeføre hovedbygningen slik den var mellom 1890 og 1920. Hovedbygningen ved Melbu hovedgård er i dag tilrettelagt for arkitektonisk og lokalhistorisk omvisning. Hovedbygningen benyttes også til kulturelle arrangementer, møter, kurs og konserter. Deler av stabburet er også åpent for publikum. Tjenerboligen huser i dag museets kontor og fotoarkiv. Vognhuset har funksjon som verksted og lager.