recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tadeusz Kościuszkos allé** (polsk *Aleja Tadeusza Kościuszki*) er en gate i Łódź. Den er om lag 1,3 kilometer lang og går fra Radwańska-gaten til Zielona-gaten, hvor den går over i Zachodnia-gaten. Den ble tidligere kalt for *Spacerowa-gaten* (*Ulica Spacerowa*). 

Alléen er byens andre representative gate etter Piotrkowska-gaten, som den går parallelt med. Langs gaten ligger vakre palasser og villaer fra tiden da Łódź var en fabrikantby.

Historie
--------

Mieczysław Pinkus’ mursteinshus ved Spacerowa-gaten i 1896.
Gaten ble anlagt i 1865, og var til å begynne med den viktigste kommunikasjonsknuten i det gamle Łódź. Med tiden ble den omgjort til en representativ allé med benker og busker. Mens Piotrkowska-gaten hovedsakelig var en handelsgate, ble alleen brukt som spasergate. 

Den 15. oktober 1917, 100 år etter nasjonalhelten Tadeusz Kościuszkos død, ble gatenavnet forandret til dagens «Tadeusz Kościuszkos allé». Under andre verdenskrig forandret tyskerne navnet til *Reigergasse*. 

Etter krigen ble den grønne spasergaten omdannet til en trasé med to fliser, mens Piotrkowska-gaten overtok rollen som byens gågate.

Bygninger
---------

Setet til Polens nasjonalbank er en av mange representative bygninger ved Tadeusz Kościuszkos allé.
Blant flere interessante bygninger ved gaten kan nevnes Zygmunt Dejczmans mursteinshus, Jakub Hertz’ palass, Wilhelm Lurkens’ villa, Telefonsentralen PASTs bygning, PBKs sete i Łódź, PKO BPs sete i Łódź, Mieczysław Pinkus’ mursteinshus, Setet til Polens nasjonalbank i Łódź og Nissen Rosenblums mursteinshus. Frem til andre verdenskrig lå også byens største synagoge ved gaten (Den store synagoge). Den ble imidlertid brent ned av tyskerne i 1939.
**Helen Gurley Brown** (1922–2012) var en amerikansk forretningskvinne og mangeårig redaktør for damemagasinet *Cosmopolitan*. Hun er tilskrevet mye av æren for for bladets internasjonale suksess.

Helen Gurley Brown ble født i Arkansas, USA i 1922. Foreldrene hennes var lærere.

Hun skaffet seg en utdannelse innenfor forretningsvirksomhet. Etter flere jobber som sekretær fikk hun jobb i reklamefirmaet Foot, Cone and Belding da hennes sjef oppdaget at hun hadde et talent for å skrive vittig. Hun gjorde stor suksess, mottok mange priser og ble den høyest betalte kvinnelige reklameskribenten på USAs vestkyst i 1950–årene. I 1965 tok hun over redaktøransvaret for *Cosmopolitan.* Bladet hadde den gang sine kjernelesere i de såkalte «førsteklasses familier», og var mer fylt med strikkeoppskrifter enn artikler om det som mer generelt opptok unge kvinner. Først da Brown overtok redaktøransvaret fikk bladet den formen som kjennetegner det i dag. Hennes målsetning var å skrive for dem som var opptatt av mer enn det å skaffe seg mann og barn. Resultatet ble et verdensomspennende magasin og en internasjonal merkevare. Hun var sjefredaktør for den amerikanske utgaven fram til 1997, men fortsatte som redaktør for den internasjonale utgaven frem til sin død i 2012. 

Hun levde et aktiv singelliv helt fram til hun var 37 år. Da giftet hun seg med reklame- og filmmannen David Brown. De var gift helt til hans død i 2010.

Brown er også kjent for boka *Sex and the Single Girl* (1962), som regnes for å være en viktig bidragsyter til den seksuelle revolusjon.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Helen-Gurley-Brown, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 74811[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14083218q[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   «Helen Gurley Brown, Groundbreaking Cosmopolitan Editor, Dead at 90 &#124; The Wrap Media», besøkt 13. august 2012[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2 3 4  Nyheter, Kristine Kleppo / ABC (14. august 2012). «Tidligere Cosmopolitan-redaktør Helen Gurley Brown er død». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 8. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helen Gurley Brown – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Helen Gurley Brown på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Helen Gurley Brown hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Helen Gurley Brown på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things **·** Discogs
 |
**FREDET** er en forening stiftet 13. mai 2006 som en forening for eiere av fredet eiendom. Foreningen skal jobbe med følgende punkter et bedre kulturminnevern for private eiere av fredet eiendom. Målet er å redusere konfliktnivået i kulturminnevernet og gjøre kulturminnemyndighetene til en naturlig samarbeidspartner for private eiere av fredet eiendom.

Styre
-----

* Foreningens leder er Knut Aall på Nes Verk i Tvedestrand.
* Nestleder er Trygve Sundt.
* Styremedlemmer er Charlotte Birke, Nils Joachim Knagenhjelm og Hans Roger Selnes

Påvirke myndighetene
--------------------

Foreningen skal også arbeide for å skape økt forståelse både hos myndighetene og allmennheten for eiernes situasjon når det gjelder fredet eiendom. I dette ligger det også å bedre situasjonen når det gjelder erstatninger og å arbeide for at myndighetene bekoster sine arkeologiske utgravinger selv.

### Folkevalgt råd for Riksantikvaren

Riksantikvaren er en medspiller for FREDET, som også arbeider for at riksantikvaren får et folkevalgt råd som kan vurdere foreslåtte vedtak ut fra en praktisk, økonomisk og samfunnsmessig synsvinkel.

### Høringsinstans

FREDET ønsker også å være høringsinstans ved nye lover og forskrifter, og påvirke Stortinget, Regjeringen og andre myndigheter.

Støtte for medlemmene
---------------------

Foreningen vil samarbeide tett med et stort advokatfirma for å sikre den beste juridiske kompetanse og assistanse innen fagfelt som kulturminneloven, forvaltningsloven og personvern og i enkeltsaker. Slik vil de heve medlemmenes juridiske kompetanse. Dette vil de også gjøre ved å holde seminarer og fagmøter for å gi medlemmene ajourført orientering om bevaringstekniske forhold, rettsregler, politisk håndtering og økonomiske forhold innenfor fagområdet

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) FREDET på Facebook Rediger på Wikidata
Finn KalvikSangeren Finn Kalvik deltar på prøver før kveldens sending. Parken ved Grorud jernbanestasjon 21. juli 2017.

***Sommeråpent*** er et norsk underholdningsprogram som har blitt sendt direkte nesten hver sommer på NRK-TV siden 1993. Programmet har vanligvis hatt fem sendinger i uka, men enkelte sesonger også seks programmer.

Om programmet
-------------

Programmet tar opp både aktuelt nyhets- og kulturstoff, men har en mye lettere tone enn vanlige aktualitetsmagasinet. Det inneholder mye ferierelatert stoff og har som regel noen musikalske innslag. Serien hadde premiere den 28. juni 1993 med Hege Øygaren som programleder.

Programmet er hovedsakelig blitt sendt fra Oslo. Siden 2013 har det blitt tatt i bruk ulike fremkomstmidler for å komme rundt til ulike steder i landet. I 2013 og 2015 ble programmet sendt fra det tidligere hurtigruteskipet MS «Ragnvald Jarl» med sendinger fra ulike havner langs norskekysten, i 2016 ble det sendt en uke fra DS «Skibladner» på Mjøsa, I 2017 ble det sendt fra *Sommertoget* som besøkte 40 jernbanestasjoner og i 2018 fulgte det Lars Monsen på tur i Hardangervidda, Jotunheimen, Vesterålen og Indre Troms. Sendingene ble kombinert med *Minutt for minutt*-sendinger av transportetappene på dagtid.

NRK droppet programmet i 2008 grunnet økonomiske og tekniske omprioriteringer i NRK, som følge av sommer-OL 2008.

Sesonger
--------

Se: *Liste over sesonger av Sommeråpent*

Seertall
--------

Programmet har siden 1993 og frem til 2007 hatt et seertall på mellom 400 000 og 600 000.

**Gjennomsnittlig seertall per år:**

* 2019: 299 000 (per august)
* 2018: 346 000
* 2015: 584 000
* 2011: 500 000
* 2010:
* 2009:
* 2007: 463 000 (gjennomsnitt de fire første ukene)
* 2006: 403 000
* 2005: 441 000
* 2004: 423 000
* 2003: 445 000
* 2002: 426 000
* 2001: 429 000
* 2000: 415 000
* 1999:
* 1998:
* 1997:
* 1996: 460 000
* 1995: 476 000
* 1994: 498 000
* 1993: 556 000

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Internet Movie Database, IMDb-nummer tt0331789, besøkt 5. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *VG*. 28. juni 1993. s. 52.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  Reidar Spigseth (24. mai 2008). «Taus om NRK-kritikk». *Dagsavisen*. Besøkt 5. august 2019.
4. ↑  Jon Selås; Idas Ellisif Knutsen (16. juli 2004). «Utklasser Wilborn». VG. Besøkt 27. juli 2008.
5. 1 2 3  Caroline Drefvelin (5. august 2019). «Halvparten av seerne borte». *Dagbladet*. Besøkt 5. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sommeråpent* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Sommeråpent* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Helen Stibolt** (født 19. februar 1888 i Drammen, død 17. mars 1975) var en norsk journalist, forfatter og oversetter. Hun var journalist i avisen Tidens Tegn og i Alle Kvinners Blad.

Liv og virke
------------

Helen Stibolt var elev ved Wulfsberg og Bordoes pikeskole i fødebyen Drammen før hun ble sendt på ett års skolepensjon til Berlin. Siden tok hun middelskoleeksamen ved Bonnevies skole i Kristiania. Hun tok i 1908 examen artium ved Latinskolen i Drammen, og anneneksamen ved Universitetet i Kristiania i 1909. Hun studerte også ved Oslo Handelsgymnasium og gjennomførte filologiske studier i Kristiania, Bonn og Genéve. I 1926 tok hun translatøreksamen i tysk, etter å ha arbeidet som privatsekretær i selskapet AEG.

Hun var i årene 1917-1938 ansatt i avisen Tidens Tegn, først som sekretær for redaktør Rolf Thommessen, siden som journalist. Senere gikk hun til Gyldendals *Bilder* og deretter til Alle Kvinners Blad, hvor hun ble værende til pensjonsalderen.

I 1936 skrev hun et fireakters skuespill for barn, *Kong Baldvines armring*. Komponisten Ludvig Irgens Jensen skrev musikken til stykket, og det ble i 1935-1936 oppført som julekomedie på Nationaltheatret.

Stibolt oversatte flere bøker til norsk, blant annet den gotiske romanen *Rebecca* av Daphne du Maurier.

Familie
-------

Helen Stibolt var datter av jurist og trelasthandler Nils Petter Willem Stibolt og Julie Alice Smith, en datter av skipsreder Julius M. Smith. Hun var en eldre søster av tennisspilleren Willem Stibolt (1890-1964). Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1936: *Kong Baldvines armring*, skuepilli fire akter, Gyldendal, Oslo

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad, Tellingskrets: 051, Bosted by: 0030 Bygdø Allé 5
2. ↑  *Arbeiderbladet 1975.03.19*. Norge, Oslo. 1975. s. 18.
3. ↑  *Studentene fra 1908*. Grøndahl. 1933. s. 342.
4. ↑  *Studentene fra 1908*. Oslo: Malling. 1958. s. 158.
5. ↑  Du Maurier, Daphne (1939). *Rebecca*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205081956.
6. ↑  Ministerialbok for Strømsø prestegjeld, Strømsø sokn 1885-1894 (0602bP), Fødte og døpte: 1888-04-05

Kilder
------

* Kvaale, Reidun (1986). *Kvinner i norsk presse gjennom 150 år*. Gyldendal. s. 161. ISBN 8205167214.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Tadeusz Kościuszko-monumentet** (polsk *Pomnik Tadeusza Kościuszki*) ligger på Frihetsplassen i Łódź, like ved Piotrkowska-gatens utløp i sørlig retning. Hele monumentet er 17 meter høyt og ble bygd i fire år.

I dag er monumentet et av Łódź’ mest karakteristiske symboler, på samme måte som Sirenen i Warszawa og Adam Mickiewicz-monumentet i Kraków.

Historie og form
----------------

Den 15. oktober 1917, 100 år etter den berømte nasjonalheltens død, ble det bestemt at et monument over ham skulle reises. Samtidig fikk den tidligere Spacerowa-gaten, byens andre representative gate etter Piotrkowska-gaten, det nye navnet «Tadeusz Kościuszkos allé». 

Monumentet ble utformet av skulptøren Mieczysław Lubelski. Det forestiller Tadeusz Kościuszko i sittende stilling, støttet av et tre som symboliserer «Rettferdighetstreet». I sin andre hånd holder han et sammenrullet dokument (sannsynligvis Połaniec-proklamasjonen). Mellom bena hans ligger en ridderrustning og en liten kanon. Den fire meter høye skulpturen står på en åttekantet sokkel, som er overbygd med en avskåret pyramide. Fire tavler er montert på sokkelen. De forestiller viktige hendelser fra nasjonalheltens liv: Eden på markedsplassen i Kraków, underskrivningen av Połaniec-proklamasjonen samt to basrelieffer av Kościuszko med George Washington og Bartosz Głowacki. 

Den offisielle avdukingen av monumentet den 14. februar 1930 ble en stor begivenhet som samlet om lag 30 000 av byens innbyggere. 

Under andre verdenskrig, den 11. november 1939, ble monumentet revet ned av tyske nazister. Det ble først gjenoppreist i sin opprinnelige form i 1960 av den samme Mieczysław Lubelski, men også Antoni Biłas samt Elwira og Jerzy Mazurczyk. Fem bevarte elementer fra de opprinnelige basrelieffene er utstilt i Selvstendighetstradisjonenes museum ved Gdańska-gaten 13.
Krater i midten av 1870-årene.
**Seera** (arabisk صيرة *Ṣīrah*), **Crater** eller **Kraytar** (arabisk كريتر) er et distrikt i Aden guvernement i Jemen. Det ligger i et krater fra en gammel vulkan i Shamsanfjella. I 2003 hadde distriktet et folketall på 76 723 mennesker.

De siste dagene av det britiske styret i 1967, ble Seera-distriktet fokuset i Aden-krisen, ofte  omtalt som den siste imperiekrigen. Etter at hundrevis av soldater gjorde mytteri i den sørarabiske føderasjonshæren den 20. juni, trakk alle de britiske styrkene seg bort fra kratret. Seera ble okkupet av arabiske soldater, mens britene blokkerte de to inngangene. I juli gikk en britisk infanteribataljon, ledet  av oberstløytnant Colin Mitchell fra Argyll & Sutherland Highlanders, inn i Seera og klarte å okkupere hele distriktet uten tap. Likevel fulgte det dødlege geriljaangrep og britene dro fra Aden mot slutten av november 1967, tidligere enn den britiske statsministeren Harold Wilson hadde planlagt.

Klima
-----

Klimaet i Seera er dominert året rundt av subtropiske høytrykk som gir mye tørr luft og sol. Köppen's klimaklassifisering for stedet er «ørkenklima».

Referanser
----------

1. ↑  Climate Summary for Crater, Jemen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**«Sommersol til siste stund»** er opprinnelig en amerikansk vise med tittelen «Silver Threads Among the Gold», skrevet av sanger og komponist Hart Pease Danks i 1873. Danks var født i New Haven i 1834, og døde i Philadelphia i 1903. Teksten som i dag er kjent som «Sommersol til siste stund», ble skrevet i 1895 av Erich Anthon Erichsen, født i Vejle i Danmark i 1870. Før Erichsen ble forfatter, praktiserte han som advokat. Fra 1906 til 1918 var han redaksjonssekretær i avisa «København», deretter skiftet han yrke til politifullmektig. Det er som forfatter han har gjort seg bemerket, og fortellinger som «Jul på Birkelund», «Lykkelige mennesker», «En moders hjerte» og «Pastor Stefanus» er også kjent i Norge. Visa er innspilt på *Frem fra Glemselen kap. 9* med Helge Borglund.

Kilder
------

* *Frem fra Glemselen*, Per Johan Skjærstad, Stokke Forlag 2000

Teksten
-------

1. Jeg blir gammel kjære du og mitt hår det gråner nu,  
sølverstenk om issen står, det går mot de gamle år,  
Men du kjære selv er du, er du, ung og smukk for meg ennu,  
ja det kjære selv er du ung og smukk for meg ennu.
2. Når ditt hår får sølverlød og ditt smil har tapt sin glød,  
kysser jeg dog ømt ditt kinn mens det nynner i mitt sinn.  
Du er kjær for meg ennu, ennu, gammel blir nok aldri du,  
du er kjære for meg ennu, gammel blir nok aldri du.
3. Kjærlighet blir aldri grå selv om håret gråner nå,  
blek om kinn mens tiden ler er en sjel som elsker mer.  
Aldri, aldri vinterfrost og blund, sommersol til siste stund,  
aldri vinterfrost og blund, sommersol til siste stund.
**Kommunusamskipan Føroya** (KSF) (norsk oversettelse: «Færøyenes kommuneforbund») var en interesse- og arbeidsgiverorganisasjon for kommunene på Færøyene. Organisasjonen ble stiftet den 10. juni 1999, etter at den nye kommuneloven var trådt i kraft, av de seks store kommunene Tórshavn, Klaksvík, Runavík, Tvøroyri, Fuglafjørður og Vágur. I 2007 ble også Sandur tatt opp som medlemskommune. Medlemskommunene i KSF hadde til sammen rundt 70 % av øygruppens befolkning. Den 1. januar 2014 slo KSF seg sammen med Føroya Kommunufelag og dannet Kommunufelagið.

Styreformenn
------------

* Jákup Lamhauge, Runavík 1999–2000
* Jógvan Krosslá, Vágur 2001–2004
* Rodmundur Nielsen, Runavík 2005–2006
* Heðin Mortensen, Tórshavn 2006–2011
* Gunvá við Keldu, Klaksvík 2011–2013

Referanser
----------

1. ↑  «Um okkum» **(færøysk)**. Kommunusamskipan Føroya. Arkivert fra originalen 29. juli 2012.
2. ↑  «Limakommunurnar» **(færøysk)**. Kommunusamskipan Føroya. Arkivert fra originalen 21. juli 2012.
3. ↑  «Søgan í stuttum» **(færøysk)**. Kommunufelagið. Besøkt 6. februar 2019.

Portal: Færøyene
**Helen Shapiro** (født 28. september 1946 i London, England) er en britisk popsanger som slo gjennom tidlig på 1960-tallet.

Shapiro kom fra en mindre bemidlet familie, og de hadde ikke råd til platespiller. Likevel støttet familien opp om å satse på musikk, og Shapiro ble svært tidlig interessert i å synge. Hun hadde en dyp stemme til å være så ung, og ble raskt lagt merke til og ga henne det lite sjarmerende kallenavnet «foghorn» (=«tåkeluren»). Allerede som 14-åring slo Shapiro gjennom med singlen «Don't Treat Me Like a Child» (hun var da 14 år og 5 måneder gammel), som holdt til en 3.-plass. Hun fortsatte suksessen med «You Don't Know» og «Walking Back to Happiness». Begge sikret Shapiro en førsteplass, og viste også at hun hadde en langt rikere og mer utviklet stemme enn andre på hennes alder.

Imidlertid var begynnelsen på hitsene også faretruende nære slutten. Hun hadde suksess med sin første single i 1962 med «Tell Me What He Said», men deretter dalte hun nedover på listen. Dette skyldtes delvis uflaks og vanskelige plateselskaper. Hun ble nektet å synge sangen «Misery», som The Beatles skrev for henne, av sitt støtteapparat. Plateselskapet nektet å slippe hennes versjon av «It's My Party» før så lenge etterpå at den allerede var blitt kjent med Leslie Gore. 

Shapiro kom derfor ikke videre som popartist, og satset i stedet for å utvide repertoaret til musicals, showsanger og tilbake til jazz igjen. Hun har hatt flere vellykkede oppsetninger, blant annet i «Oliver!»

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 286203[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Helen Shapiro - Electric Earl
4. ↑  Helen Shapiro - Don't Treat Me Like a Child - Discogs
5. ↑  Biography - Allmusic.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helen Shapiro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Helen Shapiro på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Helen Shapiro på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Helen Shapiro på AllMusic Rediger på Wikidata
* Helen Shapiro - Jim Dawson home page
* The Helen Shapiro Friend´s Club
* Helen Shapiro

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Dean Arnold Corll** (født 24. desember 1939, død 8. august 1973) var en amerikansk seriemorder, også kjent som «Candy Man» og «The Pied Piper», som sammen med to yngre medsammensvorne (David Owen Brooks og Elmer Wayne Henly) bortførte, voldtok, torturerte og drepte minst 28 unge gutter i tiden 1970 til 1973 i Houston i Texas. Forbrytelsene, som ble kjent som «Massemordene i Houston», ble kjent kun etter at Henly skjøt og drepte Corll. 

Corll fikk tilnavnene «Candy Man» og «The Pied Piper» fordi han og hans familie hadde eid og drevet en sukkertøyfabrikk og at han hadde vært kjent for å gi bort godteri til lokale barn. På den tiden hans forbrytelser ble kjent ble de ansett som et av de verste eksemplene på seriemord i USAs historie.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Dean Arnold Corll, Find a Grave 8499897, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bardsley, Marilyn: «The Sex, Sadism and Slaughter of Houston's Candy Man» Arkivert 20. april 2012 hos Wayback Machine. i: *Crime Library*.
3. ↑  *Murder Casebook*, issue 102. s. 3651
4. ↑  Beaver County Times archives

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dean Corll på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Palazzo Valmarana** er et palass i Vicenza designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Det er et av byggene i Vicenza som står på UNESCOs liste over verdensarven.

Grunnplan (Ottavio Bertotti Scamozzi, 1776)
Tversnitt (Ottavio Bertotti Scamozzi, 1776)
Loggian med inngangen. Sett fra det indre gårdsrommet. Foto: Hans A. Rosbach 
En byggekontrakt for palasset ble undertegnet i desember 1565 av *Isabella Nogarola Valmarana*. Hun var enke etter *Giovanni Alvise Valmarana* som hadde vært en av Palladios støttespillere under valget av hans design til portikoene til basilikaen ca. 20 år tidligere. I likhet med andre palasser Palladio designet var også dette en konstruksjon hvor tidligere bygg ble inkorporert i det ferdige palasset. Valmarana familien eide bygningene fra slutten av det 14. århundre, og hadde stadig forbedret dem og slått dem sammen. Også Palladio hadde utført forbedringer på det etter at Giovanni Alvise hadde arvet det i 1554. 

Palasset er beskrevet i *Quattro Libri*, men ble aldri fullført etter plantegningen der. Det skulle hatt ett indre gårdsrom med et bygg bakom. Det vites ikke om *Leonardo Valmarana*, sønn av Isabella og Giovanni, hadde intensjoner om en slik utvidelse selv om han kjøpte naboeiendommene. Utvidelsen kunne imidlertid ikke ha blitt fullført etter tegningene i *Quattro Libri* under noen omstendighet ettersom det ville ha strukket seg inn i et annet palass som Palladio også planla.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Palazzo Valmarana (Vicenza) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det internasjonale senter for studier av Andrea Palladios arkitektur (engelsk og italiensk)
* Comune di Vicenza (italiensk, engelsk og fransk)

  


| * v
* d
* r
Andrea Palladios palasser |
| --- |
| Palazzo Antonini **·** Palazzo Barbaran da Porto **·** Basilica Palladiana **·** Palazzo del Capitaniato **·** Palazzo Chiericati **·** Palazzo Civena **·** Palazzo Dalla Torre **·** Palazzo Poiana **·** Palazzo Porto **·** Palazzo Porto in piazza Castello **·** Palazzo Pretorio **·** Palazzo Schio **·** Palazzo Thiene **·** Palazzo Thiene Bonin Longare **·** Palazzo Valmarana |
| Se også Palladios villaer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Helen Lederer** (født 24. september 1954) er en komiker og skuespiller fra Wales som var en del av den alternative britiske komedieframgangen på begynnelsen av 1980-tallet.

Hennes far var født i Teplice i Tsjekkoslovakia i 1926; mange av hennes slektninger ble myrdet i holocaust.

Lederer har alltid vært en mindre skuespiller eller gjesteskuespiller i programmer med hennes samtidige, og som sådan hatt en god, gjennomført karriere, men har også gått utenfor til flere 'seriøse' roller, og ble gitt god omtale da hun tok del i *The Vagina Monologues* på Londons West End.

Lederer hadde rollen som «Catriona» i den britiske komiserien *Absolutely Fabulous* og hun hadde en gjesterolle i situasjonskomedien *The Baldy Man*. Lederer har vært gift seg to ganger og har en datter, Hannah Lederer-Alton (født 1990), som begynte sin egen skuespillerkarriere i ITV-serien *Echo Beach* i januar 2008. Lederer er en frivillig ambassadør for veldedige organisasjoner og for UNICEF.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 266128[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0496478, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lederer, Helen (13. mai 2012): «My cousin, the survivor», *The Telegraph*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helen Lederer på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Helen Lederer hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Helen Lederers offisielle nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Palazzo Vecchio** (italiensk for «det gamle palass») er rådhuset i Firenze. Dette massive fortet er blant de mest imponerende rådhusene i Toscana. Det ligger ved Piazza della Signoria, som er en av de viktigste offentlige plassene i Italia. Palasset rommer i dag et museum hvor verker av blant andre Agnolo Bronzino, Michelangelo Buonarroti og Giorgio Vasari befinner seg. Foran inngangen er en kopi av Michelangelos David som erstatter originalen som tidligere befant seg her.

Palasset ble opprinnelig kalt *Palazzo della Signoria*, etter Signoria, som var navnet på det styrende rådet i Firenze og i flere andre italienske stater i middelalderen. Det har også hatt andre navn som *Palazzo del Popolo*, *Palazzo dei Priori* og *Palazzo Ducale*, alt etter som hva det ble brukt til i løpet av sin lange historie.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Palazzo Vecchio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Palazzo Vecchio (Florence) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** CiNii **·** GeoNames
 |
**Sturm und Drang** er et orkester dannet i Oslo i 1994 som spiller østeuropeisk sigøynermusikk, klezmer, folkemusikk, operaparodier og tango samt egne viser. 
De består av 
Ragnar Heyerdahl, fiolin/ork.leder (Oslo Filharmoniske orkester)
Per Karang, f 1955 klaver/cimbalom
Eilif Moe, f 1949 gitar/vokal
Svein Haugen, bass
Magne Henriksen, f 1945 trekkspill/vibrafon.

I Norge har Sturm und Drang hatt en lang rekke opptredener på lørdagscafeer i Gamle logen, konsertkafeer på Frølich, brune kafeer, Valkyrien og Justisen. De spilte på festspillene i Bergen i 2010.

Sturm und Drang har opptrådt i Tyskland, på cabaret og konsertscener både i Berlin og i Musikkhalle i Hamburg.

Diskografi
----------

* *Fra Øst-Europas bakgater til Paris' Boulevarder* (1994)
* *A Gypsy Rhapsody* (1994)
* *Wien, Wien nur du allein med Kristin Theisen, Arild Eriksen, Bjørn Lie Hansen m.fl.* (1996)
* *Nordisk rapsodi, Heilo HCD 7152* (1997)
* *Famous Gypsy Tunes* (1998)
* *Klezmer* (2003)
* *TangOdessa* (2014)

Referanser
----------

1. ↑  hjemmeside
2. ↑  spiller også i Øvrevoll Spelemannslag
3. ↑  Musiker med medisin, Tidsskrift for Den norske legeforening nr10 120:s1248, 2000
4. ↑  Peer Gynt-improvisasjoner i Berlin 2004 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
5. ↑  Norske Sigøynere
**Palazzo Porto in piazza Castello** eller **Porto Breganze** er et ikke ferdigbygget palass i Vicenza som ble designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Palasset står på UNESCOs liste over verdensarven. Det er ett av de 23 bygg i Vicenza som førte byen inn på listen.

Plantegning over det uferdige prosjektet til Palladio (Ottavio Bertotti Scamozzi, 1776)
Fasadedetalj
Tverrsnitt gjennom det uferdige prosjektet til Palladio (Ottavio Bertotti Scamozzi, 1776)
Bare en del av palasset ble ferdigstilt. Den eksisterende delen befinner seg i ett hjørne av piazza Castello, med Palazzo Thiene Bonin Longare i motsatt hjørne. Til venstre for det som ble ferdigstilt ligger det gamle hjemmet fra det 14. århundre til Portofamilien. Det skulle ha blitt gradvist revet for å gi plass etterhvert som det nye bygget trengte plassen. 

Dateringen er usikker, men garantert etter 1570. Det ble ikke inkludert i Quattro Libri som ble publisert i Venezia dette året. Alessandro Porto, som var oppdragsgiver, arvet familieeiendommene i piazzo Castello etter sin far Benedetto. Alessandro delte arven med sine brødre Orazio og Pompeo i 1571. 

Francesco Thiene, som eide palasset (Palazzo Thiene) på den andre siden av piazzaen, giftet seg med Alessandros søster Isabella. Det kan ha vært en tilsvarende rivalisering som mellom Iseppo Porto og hans svigerbrødre Marcantonio og Adriano Thiene, som ledet til de uvanlige dimensjonene til Palazzo Porto. Imidlertid ligger palasset slik til ved piazzaen at det var nødvendig med et monumentalt bygg for å dominere plassen. Dette hadde Palladio erfaring med fra Loggia del Capitano på Piazza dei Signori.

Sannsynligvis var intensjonen at palasset skulle få syv buer i lengde.

Det er uklart hva som var årsak til at byggingen stoppet opp. Vincenzo Scamozzi forteller at han stod for gjennomføringen frem til arbeidet stoppet i 1615.

Eksterne lenker
---------------

* Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio Fondazione (engelsk og italiensk)

| * v
* d
* r
Andrea Palladios palasser |
| --- |
| Palazzo Antonini **·** Palazzo Barbaran da Porto **·** Basilica Palladiana **·** Palazzo del Capitaniato **·** Palazzo Chiericati **·** Palazzo Civena **·** Palazzo Dalla Torre **·** Palazzo Poiana **·** Palazzo Porto **·** Palazzo Porto in piazza Castello **·** Palazzo Pretorio **·** Palazzo Schio **·** Palazzo Thiene **·** Palazzo Thiene Bonin Longare **·** Palazzo Valmarana |
| Se også Palladios villaer |
***1919 Eternal*** (også stilisert som ***1919 ★ Eternal***) er det tredje studioalbumet til heavy metal bandet Black Label Society. Det ble gitt ut 5. mars 2002 og ble skrevet for Zakks far. *1919 Eternal* er oppfølgeralbumet til utgivelsen *Stronger Than Death* fra 2000.

Bakgrunn
--------

Fem sanger fra dette albumet ble opprinnelig skrevet av Zakk til Ozzy Osbournes album *Down to Earth*. Ozzy avviste sangene fordi de var for mye preg av Black Label, så Zakk beenyttet de til dette albumet. Sangene var «Bleed For M»e, «Life/Birth/Blood/Doom», «Demise Of Sanity», en alternativ pianoversjon av «Bridge to Cross» og en demo som antagelig heter «I'll Find The Way». De to sistnevnte ble aldri utgitt. På de originale demolåtene spiller trommeslager Christian Werr, en venn av Zakk, som tilfeldigvis var på rett sted til rett tid for å spille inn sporene. Senere, da Zakk skulle spille inn *1919 Eternal*, ble Christians trommespor brukt på «Bleed For Me», «Life, Birth, Blood, Doom», og «Demise Of Sanity», noe som er grunnen til at Craig Nunenmacher ikke krediteres på disse sangene.

Den opprinnelige tittelen på albumet var *Deathcore WarMachine Eternal*. Zakk besluttet å endre det på grunn av hendelsene den 11. september. Albumets omslag er basert på en nazistisk propagandaplakat brukt til å rekruttere nederlendere til Schutzstaffel (SS).

Sporliste
---------

1. «Bleed for Me»
2. «Lords of Destruction»
3. «Demise of Sanity»
4. «Life, Birth, Blood, Doom»
5. «Bridge to Cross»
6. «Battering Ram»
7. «Speedball»
8. «Graveyard Disciples»
9. «Genocide Junkies»
10. «Lost Heaven»
11. «Refuse to Bow Down»
12. «Mass Murder Machine»
13. «Berserkers»
14. «America the Beautiful» (Instrumental)
15. «Llabdeeps» (Bonusspor på japansk utgivelse)

Spor 15 er et umerket bonusspor på den japanske utgaven av albumet, og er innspillingen av «Speedball» reversert.

Personell
---------

* Zakk Wylde – vokal, gitar, bass
* Robert Trujillo – bass (spor 3 og 4)
* Craig Nunenmacher – trommer
* Christian Werr – trommer (spor 1, 3 og 4)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *1919 Eternal* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *1919 Eternal* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *1919 Eternal* på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) *1919 Eternal* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *1919 Eternal* på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Sturla Voll** (født 25. januar 1954) er en norsk lærer og tidligere fotballtrener for Trondheims-Ørn, Levanger, Fulham og Aalesund.

Karriere
--------

Voll var trener for IL Sverre og IL Fram fra 1988 til 1996 og Trondheims-Ørn fra 1997 til 1999. I denne perioden vant han Toppserien én gang (1997) og tre Kongepokaler (1997, 1998 og 1999), i tillegg til én nordisk serievinnertittel (1997). Han var også inne en periode sammen Gøril Kringen i 2012.

I 2001 tok han over som hovedtrener for Levanger, hvor han sesongen før hadde vært assistent for Edgar Sandvik. Voll ga sommeren samme år fra seg jobben til Sandvik,og dro til Fulham FC, hvor det ble opprykk og seier i FA-cupen,men han returnerte til LFK i 2005 med Geir Jenshus som assistent og ledet laget til 3.-plass i 2. divisjon før han igjen ga seg.

Voll var assistenttrener i Aalesund under Per Joar Hansen fra desember 2005 til og med november 2007, og var med på opprykk til Tippeligaen og Aafk sitt første år hvor de berga i toppdivisjonen hvorpå han gikk tilbake til jobben som almennfaglærer ved Levanger videregående skole. Retunerte til seniorlaget til Levanger fotballklubb i 2011 og var med som trener i opprykkssesongen 2014 og i Obosligaen i 2015.

Starta som trenerveileder på UEFA B-lisens tidlig på totusentallet. Ble veileder på Uefa A- lisens i 2007 og har deltatt på UEFA-prolisens siden 2014.

Voll har vært trener i Levanger fotballklubb i til sammen 14 sesonger.

Referanser
----------

1. ↑  «Tidligere sesonger». Trondheims-Ørn. Arkivert fra originalen 28. mars 2015. Besøkt 13. august 2015.
2. ↑  «Sturla Voll». Levanger. Arkivert fra originalen 7. desember 2013. Besøkt 13. august 2015.
3. ↑  Sletvold, Espen (23. desember 2005). «Sturla Voll til Aalesund». Aftenposten. Besøkt 1. april 2020.
4. ↑  Johannessen, Sturla (10. oktober 2007). ««Perry» slutter i Aalesund». Nettavisen. Besøkt 1. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* Sturla Voll på Twitter Rediger på Wikidata

* Sturla Voll på LinkedIn Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Terje Berg** | **Hovedtrener for Trondheims-Ørn**(1997–1999) | Etterfølger:**Trond Nordsteien** |
| Forgjenger:**Edgar Sandvik** | **Hovedtrener for Levanger**(2001 & 2005) | Etterfølger:**Edgar Sandvik (2001)Ivar Selnæs (2005)** |
| Forgjenger:**Geir Hansen** | **Assistenttrener for Aalesund**(2006–2007) | Etterfølger:**Geir Hansen** |
**«Hyldest til Trømborg»**, også kjent som **«Trømborg-sangen»** er en sang viet Trømborg, dens natur og dens innbyggere. Sangen ble skrevet i 1930 av rallardikteren Antonio Bahms, som var bosatt i bygden av Oslo kommune i 1930-årene. Opprinnelig hadde sangen fem vers, men i ettertid er det tre av dem man har konsentrert seg om. Melodien ble skrevet av Kristian Wendelsborg sammen med kordirigent Anders Løken.

Tekst
-----

1.   

Herlige bygd som du rotfestet står  

stolt gjennom seklernes jag.  

Sagnrike minner fra fortidens år   

ser vi i Trømborg i dag.  

Gårdene blinker i jorddyrket prakt  

jorden er smuldret av plogjernets makt  

slekt etter slekt står om hjembygden vakt.  

Hild deg du herlige bygd.  

  

2.   

Herlige slekt, som du stavnbundet står  

med unge og gamle på rad.  

Blant ungbjerkens stammer i gryende vår  

du hyldes i hjembygdens kvad.  

Unggutten synes dog ikke vår saft  

om han i Gud amors lenker blir lagt.  

Lutret i kjærlighet rubinrød prakt  

og ungpikens dårende smil.  

  

3.  

Herlige hjem hvor din vugge har stått  

om stuen var gammel og grå  

vil du ei bytte med kneisende slott  

der hvor du lekte blant små.  

Aldri forglemmes en gråhåret mor  

fredfullt hun sover i kirkegårdsjord  

minnet for evig i hjertet nu bor.  

Hild deg du herlige hjem.  

  

4.  

Herlige kilde, som sprudlende fram  

Guds moders hellige trøst.  

Du minnes med takk i de tuseners hjem  

med lovsang fra dypfølte bryst.  

Minnene hvisket i legende vind.  

Tårene ble tørret på smertende kinn.  

Fulgte en sjel helt til himmelen.  

  

5.  

Herligste minne på jord.   

Herlige kirkehvelv høyreist du står  

hist på vår bakkekams topp,  

festet til hjertet fra barndommens år  

med spiret mot himmelen opp.  

Klokkene klinger mot høstvindens sus  

kaller deg kjærlig til sjeltrøstens hus  

salmesangs toner og orgelets brus.  

Vakreste toner på jord.
**Sturm und Drang** er et hardrock/power metal-band fra Vasa, Finland.

Sturm und Drang har lansert to studioalbum og turnert land i Europa, Skandinavia og Japan. Bandet har solgt over 100 000 plater.

Bandet startet i 2004, da André Linman og Henrik Kurkiala var på vei hjem fra en Judas Priest-konsert. Navnet på bandet ble foreslått av Henriks far. Kort tid etter ble Jesper Welroos og Calle Fahllund med i bandet, og de hadde sin første trening i Calles kjeller. Noen uker senere hadde de sin første konsert. Senere innså at de trengte en gitarspiller, og Alexander Ivars ble deres femte medlem. Bandet fikk flere spillejobber og spilte på Stafettkarnevalen 2004 i Vasa, også gjør en cover av DIO s*Rainbow in the Dark*. I 2007 de allerede spilt som overskrift på Stafettkarnevalen.

André, Jesper, Calle, Alexander og Henrik tilhører mindretallet av svensktalende finner. Da deres første album ble utgitt i 2007, var guttene bare 15-16 år gamle.

Eksterne lenker
---------------

* (fi) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sturm und Drang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sturm und Drang på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sturm und Drang på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Sturm und Drang på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Sturm und Drang på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Sturm und Drang på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Sturla Anton Slapgård** (født 31. juli 1953 i Verdal, død 17. november 2002 samme sted) var en norsk jurist, gårdbruker og politiker (FrP). Han var sentral i organiseringen av FrP i Nord-Trøndelag i 1980- og 1990-årene.

Han kjøpte en gård i Vuku i Verdal som 17-åring. Etter juridisk embedseksamen i 1983 var han konsulent ved Nord-Trøndelag fylkesskattekontor i Steinkjer og ansatt i et advokatfirma. I 1987 ble Slapgård juridisk konsulent ved Nord-Trøndelag fylkesmannsembede i Steinkjer, der han ble ansvarlig for det samordnede arbeidet overfor kommunene i 1993 og direktør ved kommunal- og familieavdelingen i 1997.

Han sympatiserte først med Senterpartiet, men meldte seg senere inn i Fremskrittspartiet. Som nyutdannet jurist var han tillitsvalgt i Fremskrittspartiets Ungdom. Han var formann i Nord-Trøndelag FrP 1982–1985. Slapgård var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1984–1991, som den første for sitt parti, og fungerte som Fremskrittspartiets gruppeleder. I 1989 var han partiets 1. kandidat til Stortinget fra Nord-Trøndelag, og stod nærmest til å vinne et mandat. I 1990 ble han valgt inn i Fremskrittspartiets sentralstyre. Slapgård var medlem av Kringkastingsrådet 1990–1993 og Sivilforsvarsrådet 1991–1995.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Mollan, Aud (19. november 2002). «Sturla Slapgård er død». *Adresseavisen*: 9.
2. ↑  «Sak nr. 321/1999. Asbjørn Hegstad m.fl. mot AS Værdalsbruket». Norges Høysterett. Arkivert fra originalen 7. desember 2014. Besøkt 5. desember 2014.
3. ↑  «Dødsfall». *Adresseavisen*: 11. 20. november 2002.
4. ↑  «Sturla Slapgard ny FrP-formann». *Trønder-Avisa*: 4. 15. februar 1982.
5. ↑  «FrP i Nord-Trøndelag skal velge ny formann». *Trønder-Avisa*: 4. 16. november 1985.
6. ↑  Salvesen, Geir (24. august 1989). «Trønderkamp om Sp.mandat». *Aftenposten* (morgen utg.): 6.
7. ↑  Salvesen, Geir (2. april 1990). «Hagen seiret, ny partiprofil». *Aftenposten* (morgen utg.): 6.
8. ↑  «Sturla Slapgård». Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste. Arkivert fra originalen 7. desember 2014. Besøkt 5. desember 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**SAVAK** (persisk: ساواک, forkortelse for سازمان اطلاعات و امنیت کشور **Sazeman-i Ettelaat va Amniyat-i Keshvar**, nasjonal organisasjon for etterretning og sikkerhet) var den nasjonale sikkerhets- og etterretningstjenesten i Iran fra 1957–1979.

Historie
--------

SAVAK ble grunnlagt i 1957 med hjelp av CIA. Dens oppdrag var å beskytte sjahen, Muhammed Reza Pahlavi, og kontrollere opposisjonen, særlig politisk opposisjon. Dens første direktør var general Teymur Bakhtiar, som ble erstattet av general Hassan Pakravan i 1961 og senere myrdet på sjahens ordre. Pakravan ble erstattet i 1965 av general Nematollah Nassiri, en som stod sjahen nær, og tjenesten ble reorganisert og øket sin aktivitet i pakt med stigende islamsk og kommunistisk militant og politisk uro. SAVAK rapporterte direkte til statsministerens kontor og hadde sterke bånd til militæret.

Operasjoner
-----------

SAVAK hadde nesten ubgrenset makt til å arrestere og holde i varetekt. Den drev sine egne varetektssentre, som det beryktede Evin-fengslet. Det er allment akseptert at SAVAK rutinemessig utsatte personer i varetekt for fysisk tortur. I tillegg til innenriks-sikkerhet bestod tjenestens oppgaver i overvåkning av iranere (særlig studenter på regjeringsstipend) i utlandet, særlig i USA, Frankrike og Storbritannia. 

SAVAK-agenter utførte ofte operasjoner mot hverandre. Teymur Bakhtiar ble utsatt for et attentat og drept av SAVAK-agenter i 1970, og Mansur Rafizadeh, SAVAKs direktør i USA på 70-tallet, rapporterte at general Nassiris telefon var avlyttet. Hussein Fardust, en tidligere klassekamerat av sjahen, var visedirektør for SAVAK til han ble utnevnt til leder for Imperiell Inspeksjonstjeste, også kjent som spesialetteretningsbyrået, for å overvåke høyt plasserte regjeringstjenestemenn, inkludert SAVAK-direktører.

Etter revolusjonen
------------------

Etter sjahens flukt i januar 1979 ble SAVAKs 15 000 store bemanning utsatt for gjengjeldelsesaksjoner, mange av de høyerestående tjenestemennene ble henrettet, og organisasjonen ble lagt ned av ayatollah Ruhollah Khomeini da han tok makten i februar.

SAVAK ble erstattet av den teologisk forkledde **SAVAMA**, *Sazman-e Ettela'at va Amniat-e Melli-e Iran*, senere omdøpt til Etterretningsdepartementet. Sistnevnte ble også henvist til som **VEVAK**, *Vezarat-e Ettela'at va Amniat-e Keshvar*, selv om iranerne og den iranske pressen aldri brukte dette begrepet og bruker dens offisielle navn som et departement.

SAVAK-direktører
----------------

* Teymur Bakhtiar (1957–1961)
* Hassan Pakravan (1961–1965)
* Nematollah Nassiri (1965–1978)
* Nasser Moghadam (1978–1979)

Eksterne lenker
---------------

* Ministry of Intelligence and Security VEVAK – Iran Intelligence Agencies at website of Federation of American Scientists

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Hylas and the Nymphs*** (norsk: *Hylas og nymfene*) er et maleri fra 1896 av den prerafaelittiske kunstner John William Waterhouse.

Motiv
-----

Motivet er en mytologisk scene fra den greske fortelling om Jason og argonautene, og forestiller Hylas som fristes av vannymfene. En ung mann med kort, mørkt hår kneler ved den frodige vannbredden til venstre i bildet. Han er drapert i blått, med et rødt bånd om livet, og holder en vannkrukke i sin venstre hånd som for å fylle den. Han trekkes mot en av nymfene i vannet, som holder fast i hans høyre arm. Hun er omgitt av seks andre, unge og nakne nymfer som ser nesten identiske ut. De har alle satt gule og hvite blomster i håret, og stirrer på ham fra vannet, som er dekket med vannliljer og blad. Mellom vannplantene skimtes lange stilker og nymfenes bleke underkropper som fader ut i dypet. Scenen ses ovenfra.

Myte
----

Hylas var en av argonautene som seilte med Jason på jakt etter Det gylne skinn. Da skipet ankom en øy ble det Hylas' oppgave å finne drikkvann til besetningen. Han fant en velfylt kilde og ble straks omgitt av nymfer mens han var i ferd med å fylle vannkrukken. Nymfene hypnotiserte Hylas ned i dypet, og selv om de andre seilerne lette etter ham, kom Hylas aldri til syne igjen.

Historikk
---------

Waterhouse malte bildet i 1896, formentlig ikke på oppdrag fra noen men snarere for egen fornøyelses skyld. Ikke lenge etter at det var ferdig, tilbød Manchester Art Gallery å kjøpe det. I januar 2018 tok museet bildet ned, hvilket skapte debatt blant publikum.

Referanser
----------

1. ↑  «Hylas and the Nymphs». artble.com. Besøkt 7. februar 2018.
2. ↑  «Hylas and the Nymphs». *Manchester Art Gallery*. manchesterartgallery.org. Arkivert fra originalen 24. juli 2019. Besøkt 7. februar 2018.
3. ↑  «Hylas and the Nymphs». artble.com. Besøkt 7. februar 2018.
4. ↑  «Gallery removes naked nymphs painting to 'prompt conversation'». theguardian.com. 31. januar 2018. Besøkt 7. februar 2018.

Portal: Kunst
**Fanteladda** eller *Vesle Kari Rud* er navnet på en slått med et tilhørende sagn, som finnes i varianter fra Valdres til Telemark. Jenta heter fanteladda i Valdres og Telemark, men Kari Rud i Hallingdal. En variant med det navnet finnes også i Valdres.

Fortellingen er om ei jente som var altfor glad i å danse, og som til slutt ble budt opp av en fremmedkar som danset med henne til hun lå død på gulvet. Sagnet forteller at spelemannen sluttet å spille, men fela låt selv om han la den ned i feleskrinet. Sagnet har et åpenbart moralsk budskap – fremmedkaren er ingen andre enn djevelen.

Slåtten er spilt på Langeleik i Valdres, og stevet som er knytta til slåtten har her flere vers. Hardingfele-slåtten er noe annerledes bygd opp. Slåttene fra Hallingdal og Telemark hører til andre variantgrupper enn den i Valdres. 

Stevet er imidlertid felles for Valdres og Telemark:

*Fanteladda, ho var like sæl*,
*om ho dansa seg spent i hel*.
Hallingdalsvarianten legger orda i munnen på fremmedkaren:

*Huttemegtu, vesle Kari Rud*
*Kom, skal du få danse metta di, du*.
*Eg skal deg snu, det må du tru*
*so lenge du står på føto di, du*.
Et beslektet sang fra England handler om et helt gjestebud som danser på tross av helligdagsfreden, og blir straffet av en fremmed spelemann som spiller slik at alle blir tvunget til å danse til de ligger som døde. Denne spelemannen er også djevelen. Etterpå blir alle gjort til stein.