recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Gastropacha populifolia*
***Gastropacha populifolia*** er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). Denne arten ligner sterkt på et vissent blad.

Utseende
--------

En ganske stor (vingespenn 48 – 83 mm, hunnen større enn hannen), brungul spinner. Både den voksne spinneren og larven ligner sterkt på eikebladspinneren (*Gastropacha quercifolia*), men de voksne er mye lysere på farge. Når spinneren sitter stille, ligner den sterkt på et vissent ospeløv. **Kroppen** er brungul, hodet er ganske lite med framstrakte labialpalper som ser ut som et kort nebb sett ovenfra. Antennene er korte, fjærformede hos begge kjønn. I motsetning til de fleste andre spinnere er det liten forskjell mellom kjønnene i antenneformen. **Brystet** (thorax) har en tynn, svart midtstripe. **Forvingene** er lange og nokså smale, med bølgete ytterkant (som ytterkanten på et ospeløv), brungule med mer eller mindre tydelige, grå flekker som danner tre oppbrutte tverrbånd. **Bakvingene** er brungule med utydelige, grå flekker. Larven er grå, tette kledt med korte hår. Den har et «skjørt» av hår langs sidene som gjør at den ikke kaster noen synlig skygge, og er derfor meget godt kamuflert.

Levevis
-------

Denne spinneren lever i løv- og blandingsskoger og i hager. Den blir ofte funnet nær store trær, for eksempel popler. Den foretrekker fuktige områder, og finnes ofte på samme steder som eikebladspinneren (*Gastropacha quercifolia*). Larvene lever på osp og andre poppel-arter (*Populus* spp.). De holder seg mest oppe i trekronene og man finner dem sjelden. De voksne spinnerne flyr om natten i juni – august. Etter paringen legger hunnen ca. 300 egg i grupper på 5-6 på trestammer, kvister og blad.

Utbredelse
----------

*Gastropacha populifolia* lever frå Sør- og Mellom-Europa østover gjennom Russland til Kina, Mongolia, Korea og Japan. De nærmeste faste bestandene til Norge lever i området rundt St. Petersburg, men den har i de siste årene blitt funnet en del ganger i det sørlige Finland og kan være under etablering der.

Kilder
------

* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gastropacha populifolia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Gastropacha populifolia* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Gastropacha populifolia* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Gastropacha populifolia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gastropacha populifolia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Gastropacha populifolia* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Gastropacha populifolia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Freddie Gorman** (født **Frederick Cortez Gorman**, 11. april 1939 i Detroit, død 13. juni 2006 var en amerikansk musiker, låtskriver og plateprodusent, mest kjent for sin tid som sanger og komponist for Motown Records sent på 1960- og tidlig på 1970-tall.

Etter å ha startet i The Originals for Motown, ble Gorman raskt komponist i de formative årene, blant annet med sangen «Please Mr. Postman», om ble Motowns første nummer 1-hit, og den andre i historien (etter «The Twist») som ble nummer 1 to forskjellige ganger i USA.

Gorman, som var en god venn av Brian Holland fra ung alder, dannet en gruppe som varte i kort tid med ham og Sonny Sanders. Bandet, the Fideletones, hadde kort varighet, men fikk Gorman interessert i musikk. Gorman fortsatte som postmann, og møtte Berry Gordy på ruten sin. Gordy ansatte først Holland, men da Georgia Dobbins fra The Marvelettes foreslo at sangen skulle hete «Please Mr. Postman», ble også Gorman inkludert. Dette startet en ny karriere for Gorman, som produserte flere sanger for Motown sammen med Holland og et tredje medlem, Lamont Dozier. Etter hvert ble Gorman erstattet av Hollands storebror Edward, og fortsatte som postmann. Etter hvert ble han med i Golden World Records som komponist. Plateselskapet var rivaler av Motown, og de fikk flere Gorman-hits. Etter at Gordy kjlpte opp Golden World Records, ble Gorman tatt tilbake, og i 1966 ble han med i The Originals. Bandet ble backingband for mange stjerner, og var med på mange gits, blant annet med Marvin Gaye som sanger.

Gorman og The Originals gjorde det stort på tidlig 1970-tall, og i 1976 hadde de en stor discohit. Deretter gikk det ned igjen, og gjennom åttitallet jobbet de med mindre plateselskap.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 14763114, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 87593, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   eurweb.com[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Freddie Gorman - allmusic.com
* Freddie Gorman (1939 - 2006) - spectropop.com
* Wait a Minute, Mr. Postman—Aren't You Freddie Gorman, Who Co-Wrote Please Mr. Postman? - People, 7. mars 1988

Eksterne lenker
---------------

* (en) Freddie Gorman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Freddie Gorman hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* (en) Freddie Gorman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Freddie Gorman på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Freddie Gorman på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Gudrun Marie Ruud** (født 14. april 1882 i Kristiania, død 31. desember 1958) var en norsk lærer, zoolog og amanuensis som forsket på embryologi med salamandere som forsøksdyr.

Etter Olaf Bergs pikeskole og examen artium 1900 fra Aars og Voss' skole, studerte hun til lærer, før hun tok en embetseksamen i naturlige realfag ved Universitetet i Oslo. I studietiden jobbet hun for astronomen Carl Størmer en tid og fra 1910 som assistent på deltid ved Zoologisk laboratorium, der hun i 1916 ble fast ansatt som amanuensis med ansvar for undervisning laboratoriet, da i samarbeid med Kristine Bonnevie (1872–1948) som tok teorien. Gudrun vant i 1915 H.M. Kongens gullmedalje for en avhanding om svarthåen sine hudlige sanseorganer.

Fram til 1920 var hun flere ganger ved Kaiser Wilhelm-Institut für Biologie i Dahlem utenfor Berlin for å studere den eksperimentelle method for forsøk på salamandere med den tyske embryolog Hans Spemann (1869–1941) som vant Nobelprisen i 1935. I 1925 fikk hun et stipend fra *The International Association of University Women*, og dro til Yale University i USA for å se nærmere på anatomen Ross Granville Harrison (1870–1959) på en nordamerikansk salamander. I 1932 ble hun innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Hun ga seg i 1947, men ble i 1948 med i redaksjonen for bokverket *Norges Dyreliv* der hun skrev en artikkel om padder.

Hun var datter av Jonas Andreas Ruud (1837–1904) og Trine Emilie Husebye (1845–1922). Faren var kjøpmann.

Utgivelser
----------

* Ruud, G. (1914) *Hudsanseorganene hos Spinax Niger* i Nyt magazin for naturvidenskaperne, B.52.
* Ruud, G. (1920) *Über Hautsinnesorgane bei Spinax niger Bon. II.*, i *Die embryologische Entwicklung. Zoologische Jahrbücher. Abteilung für Anatomie und Ontogenie der Tiere*, 41:459-546.
* Kristine Bonnevie og Gudrun Ruud (1934). *Dyreliv i sjøens strandbelte*. Oslo: Aschehoug.

Referanser
----------

1. ↑  Lauritz Sømme, *Gudrun Ruud* i Store norske leksikon.
2. ↑  *Studentene fra 1900: biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1925*. Oslo: Grøndahl & Søn. 1925.
3. 1 2  *Norges filologer og realister*. [Stavanger]: I hovedkommisjon hos Otto Floor's arvinger A/S. 1950.
4. ↑  Lauritz Sømme (2012), *Gudrun Ruud og det zoologiske laboratorium* fra Museum for universitets- og vitenskapshistorie ved Universitetet i Oslo.
5. ↑  Amundsen, Leiv (1960). *Det Norske videnskaps-akademi i Oslo 1857-1957*. Oslo: I kommisjon hos Aschehoug.
6. ↑  Foreldrenes dødsår fra gravferdsetaten i Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Gudsbevis** er filosofiske- eller logiske argumenter for eller imot eksistensen av Gud. I filosofiske begrep involverer Gudsbevis hovedsakelig som underdisipliner av epistemologi (læren om erkjennelse) og ontologi (læren om hvordan virkeligheten faktisk ser ut), men er også teorier om verdier ettersom konseptene om det perfekte er ofte knyttet opp til forestillingene om Gud.

Diskusjonen om eksistensen om Gud fremmer mange filosofiske spørsmål. Et grunnleggende problem er eksistens innenfor både monoteisme (forestillingen om én Gud) og polyteisme (forestillingen om flere guder). Det mangfold av Gudsbevis som eksisterer kan kategoriseres som metafysiske, logiske, empiriske eller subjektive. 

Blant de mest kjente gudsbevisene finner vi blant annet det ontologiske gudsbevis, Thomas Aquinas' fem gudsbevis, det kartesiske gudsbevis hos René Descartes, og Det\_kosmologiske\_gudsbevis. Mange av de filosofiske gudsbevisene bygger på tidligere filosofers lære. For eksempel bygger det aquinianske teleologiske gudsbevis på Aristoteles' lære om formålets årsak til all utvikling i naturen. Noen av gudsbevisene bygger på eldre kunnskaper om naturen og har med tiden blitt utdaterte, mens andre, som Kalam kosmologiske argumentet har blitt styrket av nyere naturkunnskap, med Big Bang-teorien.

Ulike typer gudsbevis
---------------------

De ulike gudsbevisene kan deles inn i grupper etter metafysiske eller empiriske forsøk på å bevise Guds eksistens.

### Metafysiske gudsbevis

Metafysiske gudsbevis er forsøk på å bevise Gud ut ifra et logisk resonnement. I denne gruppen finner vi blant andre

* Det ontologiske gudsbevis
* Det kartesiske gudsbevis
* Det kosmologiske gudsbevis, et av Thomas Aquinas' gudsbevis
* Kalam-argumentet er et kosmologisk gudsbevis som i hovedsak følger en metafysisk argumentasjon, men dens andre premiss forsvares også empirisk.

### Empiriske gudsbevis

I denne kategorien finner vi alle forsøk på å vise til naturen, hendelser eller opplevelser som argument for Guds eksistens.
Vitnesbyrd om guddommelige opplevelser tilhører denne kategorien. Vi finner også filosofiske gudsbevis i denne kategorien som blant andre

* Det teleologiske gudsbevis; læren om at all utvikling i naturen styres av en høyere intelligens
* Det etiske bevis som forsøker å vise til at etikk ikke kan eksistere uten et høyere vesen

Litteratur
----------

* Brown, Paterson (1966): «Infinite Causal Regression». *Philosophical Review*.
* Brown, Paterson (1964): «St. Thomas' Doctrine of Necessary Being». *Philosophical Review*.
* Plantinga, Alvin: «Two Dozen (or so) Theistic Arguments» (PDF). Calvin College.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
**Fred maner kirkene til toleranse** (nederlandsk: **Vrede maant de kerken tot verdraagzaamheid**) er et maleri av en anonym kunstner fra første halvdel av 1600-tallet.

Motiv
-----

I et interiør sitter Calvin med en stekt kalv. Til venstre for ham paven med en bolle grøt og to katter på fanget. Ved pavens venstre side sitter Luther og spiller lutt. Ved et ildsted på huk ses anabaptisten Menno Simons som dypper sitt brød. Til venstre i bildet ses den kvinnelige personifisering av fred med en olivengren i hånden. På veggene henger to bilder: Over skapet til høyre *Caritas* med sine barn. På bakveggen blir *Fred gjennom rettferdighet* hjulpet opp på et fotstykke mens *Raseri* blir fordrevet. Rundt i bildet ses forklarende tekster på vers.

Religiøs toleranse
------------------

Denne form for allegoriske fremstillinger var populære på midten av 1600-tallet, og viser at ikke alle fant det nødvendig å velge tilhørighet til en bestemt gruppe. Libertinere og nøytralister, kristne som ikke tilhørte en bestemt kirke, understreket at viktigst av alt var kjærligheten til Kristus og til andre mennesker. Calvin forsøker med venstre hånd å legge en halv appelsin i pavens bolle, mens han med den andre hånden klemmer appelsinsaft over kalven. Appelsinen er her et symbol på båndet mellom kalvinismen og *Oranje*. Motivet skildrer de religiøse proporsjoner hvor de reformerte var litt mere dominerende enn andre trosretninger, men måtte samtidig avfinne seg med påvirkning fra andre trossamfunn.

Proveniens
----------

Kjøpt i 1968 anonymt i Frankrike av Bosman, Bruxelles. Donert til Rijksmuseum samme år av Bosman og M. Sanders. Utlånt i en årrekke til Museum Catharijneconvent, Utrecht.

Referanser
----------

1. ↑  *De Vrede maant de kerken tot verdraagzaamheid*, rijksmuseum.nl. Besøkt 28. juni 2016
2. ↑  «*Vrede maant de kerken tot verdraagzaamheid*, catharijneconvent.nl. Besøkt 28. juni 2016». Arkivert fra originalen 16. august 2016. Besøkt 28. juni 2016.
3. ↑  *Kakofonie van geloven*, historischnieuwsblad.nl. Besøkt 28. juni 2016
4. ↑  *Vrede maant de katholieke en protestantse Kerken tot verdraagzaamheid*, rkd.nl. Besøkt 28. juni 2016

Eksterne lenker
---------------

* *Vrede maant de kerken tot verdraagzaamheid* (video)

Portal: Kunst
Steylermisjonærenes hus i Sankt Augustin ved Bonn i Tyskland.
**Guds ords selskap** (latin ***Societas Verbi Domini***, forkortes **S.V.D.**, kalles **Verbittene** eller **Steylermisjonærene**) er en katolsk kongregasjon. 

Den ble opprettet 8. september 1875, og godkjent av Den hellige stol 25. januar 1901. Stifteren, den i 2003 saligkårede pater Arnold Janssen, kunne ikke opprette noe hus for kongregasjonen i hans fedreland Tyskland på grunn av den antikatolske Kulturkampf som var fremherskende politikk der, så hovedkvarter og seminar ble lagt til bydelen Steyl i den nederlandske byen Venlo ikke langt fra den tyske grense. 

Kongregasjonen er opprettet for å drive misjonsvirksomhet, men den driver også skoler, for eksempel Fu Jen katolske universitet på Taiwan.

Publikasjoner
-------------

* *Pico*, for barn inntil 11 år
* *Weite Welt*, for 11- til 15-årige
* *Stadt Gottes*, familietidsskrift
* *Monumenta Serica*, et sinologisk fagtidsskrift

Litteratur
----------

* Bianca Horlemann: «The Divine Word Missionaries in Gansu, Qinghai and Xinjiang, 1922-1953: A Bibliographic Note», i: *Journal of the Royal Asiatic Society* 19 (2009) |, s. 59-82

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
Smeerenburgfjorden på kartet over SvalbardSmeerenburgfjordenSmeerenburgfjordenSmeerenburgfjorden på kartet over Svalbard
**Smeerenburgfjorden** er en 20 km lang og 4 km bred fjord ved den nordvestligste spissen av Spitsbergen på Svalbard. Den har fått navnet etter hvalfangarstasjonen Smeerenburg, som lå på sørøstkysten av Amsterdamøya på 1600-tallet. Fjorden ligger øst for Danskøya og Amsterdamøya. 

Kart over Albert I Land med Smeerenburgfjorden angitt.
På dette nederlandske kartet fra det 17. århundre kalles Smeerenburgfjorden «Hollandse Bay».
Mellom Danskøya og fastlandet skjærer sundet Sørgattet mot sørvest, og mellom Danskøya og Amsterdamøya ligger Danskegattet. Begge sundene fører inn til Smeerenburgfjorden fra havet i øst. Den indre delen av Smeerenburgfjorden kalles *Bjørnefjorden*, og her munner Smeerenburgbreen ut.

Området ligger i Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.

Kilder
------

* *Den norske los*, vol. 7, 2 utg. (Stavanger: Norges sjøkartverk og Norsk polarinstitutt, 1990).

Eksterne lenker
---------------

* Smeerenburgfjorden *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Gudstjenestereformen i Den norske kirke** trådte i kraft fra og med første søndag i advent 2011, som er den første søndagen i kirkeåret. Reformen omfattet endring av høymessen både i struktur og innhold, og navnet på søndagens gudstjeneste vil ikke lenger være høymesse, men *hovedgudstjeneste*. Gudstjenestereformen åpner også for større lokal variasjon når det gjelder gudstjenestenes ordning og innhold. Den norske kirkes gudstjenestebok 2011 avløser Gudstjenestebok for Den norske kirke som blei fastsatt for bruk i Den norske kirke 26. oktober 1990 i medhold av Grunnlovens paragraf 16. Foruten ny gudstjenestebok med ny liturgi for hovedgudstjenesten, skal det utgis ny dåpsliturgi, ny tekstbok med søndagens lese- og prekentekster, bøker med ny liturgisk musikk og et nytt regelverk med forordninger omkring gudstjenesten. En ny salmebok, som erstatter både Norsk Salmebok av 1985 og Salmer 1997 ble vedtatt på Kirkemøtet 17. april 2012. Norsk salmebok 2013 ble utgitt i november, til første søndag i advent.

Referanser
----------

1. ↑  Kirken.no – Artikkel om vedtaket fattet 9. april 2011
2. ↑  «Alt klart for ny salmebok». Den norske kirke. 17. april 2012. Besøkt 24. april 2012.
3. ↑  «Jul med ny salmebok». Kirkenytt.no. 22. november 2013. Arkivert fra originalen 12. juli 2014. Besøkt 2. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Samleside om gudstjenestereformen 2011 på kirken.no
Illustrasjon til Johan Herman Wessels satiriske dikt *Smeden og Bageren*. Tegningen er utført av eventyrillustratøren Theodor Kittelsen og er fra 1890.
Dommeren konsulterer lovsamlingen.
Den arme bakeren.
***Smeden og Bageren*** er et dikt av Johan Herman Wessel. Det er en humoristisk fortelling utformet som en parodi på den tids memento mori og som kritiserer rettsvesenet og mangelen på fornuft i samfunnet. Diktet ble skrevet i 1770-årene og trykket for første gang i 1784, i Wessels ukeblad, *Votre Serviteur Otiosis*. På denne tiden hadde man ingen begreper om plagiering; handlingen i diktet fikk han mer eller mindre i sin helhet fra en engelskspråklig tekst.[]

Handlingen finner sted i en liten by der det bor to bakere og en smed. Smeden dreper en annen mann og blir stilt for retten. Fire av borgerne i byen sier til dommeren at de bare har en smed i byen, og derfor må dommeren la smeden gå. Og siden byen har to bakere, og den ene er gammel og skrøpelig, kan heller han sone straffen, og bli hengt, i stedet for smeden. 

Slik går det: Bakeren blir dømt til døden uskyldig, mens den skyldige smeden får gå fri. Fra dette diktet stammer uttrykket «å rette baker for smed», om å straffe feil person for en forbrytelse.

Moralen i fortellingen, hevder Wessel, er at man alltid skal være forberedt på døden. 

Flere steder i diktet vender forfatteren seg til leseren for å overbevise ham om at han ikke skriver om seg selv.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (da) Smeden og Bageren – originaltekster fra den danskspråklige Wikikilden |

* ringstrom-antikvariat.no
* Tekst med bilde og diskusjonsspørsmål på skoletorget.no

* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 

Portal: Litteratur
**Kongress-Polen** (polsk *Kongresówka*) eller **Kongedømmet Polen** (polsk *Królestwo Polskie*, russisk *Царство Польское*) var en russisk satellittstat (og deretter en del av Russland) og omfattet sentrale og østlige deler av Polen (bortsett fra Białystok-regionen), som kom under Det russiske keiserdømmet etter Wienerkongressen 1815. 

Kongress-Polen var konstitusjonelt i personalunion med Russland. Staten ble dannet av Storhertugdømmet Warszawa etter Napoléon Bonapartes nederlag i Napoleonskrigene. Området hadde i begynnelsen noe autonomi, men ble snart annektert og innlemmet i Russland, og frihetene sterkt begrenset. Dette ledet i 1830 til novemberoppstanden, men opprøret ble knust året etter og førte til ytterligere innordning og russifisering av landet. 

Det følgende året ble landet inkorporert i Russland, men eksisterte fortsatt formelt videre, men i en løpende prosess hvor Kongress-Polen fikk stadig mer redusert selvstyre og omdannet til en ordinær provins innen det russiske keiserriket.

22. januar 1863 ble det et nytt opprør, januaroppstanden.

Under første verdenskrig (etter 1915) ble området okkupert av Preussen og Østerrike som en del av kampene på østfronten. Etter krigen inngikk området i det nyopprettede og selvstendige Polen kjent som Andre polske republikk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Congress Poland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Frederick Pratt Green** (født 1903, død 22. oktober 2000) var en engelsk metodistprest, dramatiker og salmedikter. Han ble født i Roby, i nærheten av Liverpool, Storbritannia. I forbindelse med sin diktergjerning forkortet Green ofte sitt fornavn til Fred. 
Forfatteren har bakgrunn i metodismen. Hans far, Charles Green, forlot en menighetstjeneste i protest mot metodistkirkens utbredte forståelse av at ikke-troende vil dømmes til evig fortapelse. Denne aksjonen preget også hans sønn og hans senere diktergjerning.

I perioden 1925-1928 studerte Green teologi ved Didsbury Theological College, og tjenestegjorde senere i en rekke stillinger innenfor den engelske metodistkirken.

Pratt Green skrev i alt over 300 salmer og sanger som i dag blir benyttet av mange ulike protestantiske kirkesamfunn over hele verden. I Norge er han mest kjent som opphavsmann til den kjente salmen *Kristus er verdens lys* (nr. 98 i *Norsk Salmebok, nr. 101 i* Norsk salmebok 2013*).* 

I 1995 ble han, av dronning Elisabeth II, tildelt æresbevisningen "Member of British Empire" for hans fremstående arbeid som britisk salmedikter.

Bibliografi
-----------

* *Guds pris i vår musikk, Koral "Engelberg"*, norsk oversettelse v. Torgeir J. Havgar, (Lyche) Drammen 1992

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6w68b21, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Hymnal Companion to Sound the Bamboo: Asian Hymns in Their Cultural and Liturgical Contexts, side(r) 421[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Grundig biografi på engelsk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Hymnary
 |
**Pilot** var et britisk pop rock–band som ble grunnlagt i 1973 i Edinburgh av David Paton og Billy Lyall, som begge hadde en fortid i bandet Bay City Rollers.

Disse to fikk selskap av trommeslager Stuart Tosh samt gitaristen Ian Bairnson, og samlet spilte bandet inn flere demolåter rundt 1973 og 1974 som til slutt fikk oppmerksomheten til Emi Records. Deres singlelåt *«Magic»* fra deres debututgivelse endte opp som nummer elleve i Storbritannia og som nummer fem i USA, og er fortsatt regnet som en popklassiker som blir brukt til reklame og i filmer (blant annet i soundtracket til filmen Herbie – Full tank fra 2005. Den enkle men fengende låta *«January»* ble deres største prestasjon i Storbritannia, hvor den til slutt endte opp på førsteplass på de britiske listene i januar 1975. 

Bandets andre låter som fikk listeplasseringer var *«Call Me Round»* og *«Just A Smile»*, som begge var fra 1975. Rundt 1977 var for øvrig bare Paton og Bairnson igjen av den originale besetningen, og disse to spilte inn Pilots siste album med det selvforklarende navnet *Two's a Crowd* alene. Ved 1978 hadde alle medlemmene flyttet videre til andre prosjekter, hvor Tosh, Paton og Bairnson forble kjernen i Alan Parsons Project, før Tosh siden ble en del av 10cc. Lyall døde for øvrig av en aids–relatert sykdom i 1989. 

Paton og Bairnson gikk sammen igjen i 2002 for å spille inn igjen albumet *Two's a Crowd* på nytt, og dette albumet gikk under navet *Blue Yonder*.

Medlemmer
---------

* Ian Bairnson – Gitar
* Billy Lyall – Keybords, vokal
* David Paton – Bass, gitar og vokal
* Stuart Tosh – Trommer

Diskografi
----------

**Album:**

* 1974: *From The Album Of The Same Name*
* 1975: *Second Flight* (UK #48)
* 1976: *Morin Heights*
* 1977: *Two's a Crowd*
* 2002: *Blue Yonder*

**Singler:**

* 1974: *Magic* (UK #11, USA #5)
* 1975: *January* (UK #1)
* 1975: *Call Me Round* (UK #34)
* 1975: *Just a Smile* (UK #31)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pilot på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Pilot på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Pilot på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Pilot på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Pilot på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**«Heartbreak Hotel»** er en sang skrevet av Mae Boren Axton og Thomas Durden som ble spilt inn og gitt ut singel med Elvis Presley i 1956. Singelen kom på 1.-plass på Pop-lista, 2.-plass i Storbritannia og 5.-plass på R&B-lista.[]

Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet *On the Way Up* i 1962. Sangen ble også gitt ut på b-siden av singelen *Moon River* senere samme år.

I 1969 ble Lynn Andersons versjon gitt ut på samlealbumet *Best Songs Of Lynn Anderson*. Den er også med på albumene hennes *Up Close* fra 1983, *Listen To A Country Song* fra 1985 og *Rose Garden: The Number Ones* fra 2004.

John Cale synger sangen på konsertalbumet *June 1, 1974* tatt opp i Rainbow Theatre i London.

Suzi Quatro spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Aggro-Phobia* i 1977. Senere samme år spilte hun inn sangen live i Japan og ga den ut på albumet *Live And Kickin'*.

Også Guns N' Roses har spilt den inn i 1987 på sitt album *Appetite For Destruction.*

På albumet *Elvis, Barbra & Jag*, fra 2011, er også Carolas tolkning av sangen med.

Lisa Dillan har spilt inn sangen på albumet *Love Me Tender - The Quite Quiet Way* fra 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Heartbreak Hotel* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Frederick George Jackson i en alder av 37. Portrett av Leslie Ward, 1897
**Frederick George Jackson** (født 6. mars 1860, død 13. mars 1938) var en britisk utforsker av Arktis. Hans første reise i arktiske farvann var på en hvalfangstskute i 1886 – 1887. I 1893 utførte han en reise på 3 000 miles på slede over den frosne tundraen mellom Ob og Petsjora i Sibir. Hans beretning om denne reisen ble utgitt under tittelen *The Great Frozen Land* i 1895.

Da han kom tilbake fikk han kommandoen på Jackson-Harmsworth-ekspedisjonen (1894–1897), en ekspedisjon som ble sponset av Royal Geographical Society og som hadde som mål å utforske Frans Josefs land. Mens han ledet denne ekspedisjonen ble Jackson og hans menn den 17. juni 1896 kontaktet av de norske polfarerne Fridtjof Nansen og hans kompanjong Hjalmar Johansen. De hadde da vært savnet og antatt døde i tre år, og prøvde nå å komme til Spitsbergen i kajakk. Jackson informerte om at de faktisk var på Frans Josefs land, og ved Jacksons hjelp var de nå i stand til å komme seg hjem. Den 7. august gikk Nansen og Johansen om bord i «Windward», mens Jackson og hans gruppe overvintret i leiren som planlagt. Ekspedisjonen fastslo at landet i virkeligheten var et arkipel med nordlig ytterpunkt omkring 81 grader.

Som anerkjennelse for sine tjenester ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av den norske St. Olavs Orden i 1898, og ble tildelt gullmedaljen til Société de Géographie i 1899. Hans beretning om ekspedisjonen ble publisert under tittelen *A Thousand Days in the Arctic* i 1899.

Han tjenestegjorde i Sør-Afrika med 5. (milits) bataljon, Manchester Regiment, under andre boerkrig og nådde graden kaptein. Han ble overført til 4. bataljon, East Surrey Regiment, i 1905 og tjenestegjorde under første verdenskrig og nådde graden major. Han pensjonerte seg fra aktiv tjeneste i 1917.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 117603317, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w63v2rc5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Open Library, Open Library-ID OL2322772A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Jackson, Frederick George (1895). *The Great Frozen Land*. London: Macmillan & Co.
6. ↑  Nansen, Fridtjof (1897). *Farthest North*. vol. 2. New York: Harper & Brothers. s. 522-577.
7. ↑  Jackson, Frederick George (1899). *A Thousand Days in the Arctic*. vol. 2. New York: Harper & Brothers.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Smellefjellfly** (*Lasionycta proxima*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Nord-Trøndelag og er den vanligste arten i slekten *Lasionycta* i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 30 – 34 mm), grått nattfly. Ulikt de andre norske *Lasionycta-*artene har den skarpe vingetegninger. Forvingen er grå med noe mørkere midtfelt, i dette midtfeltet er det tydelige, lysgrå nyre- og ringmerker. Bak ringmerket er det en smal, svart skråstrek (tappmerke). Mellomlinjene, som avgrenser midtfeltet, er skarpe og mørke. Bakvingen er lysgrå.

Levevis
-------

Tross det norske navnet er denne arten ikke spesielt knyttet til fjellet, selv om den kan forekomme ganske høyt over havet. Larvene lever på smeller (*Silene* spp.) og andre planter i nellikfamilien (Caryophyllaceae). De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over hele Europa, unntatt lengst i vest. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men på Vestlandet forekommer den bare i indre strøk.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *smellefjellfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *smellefjellfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *smellefjellfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (no) *smellefjellfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *smellefjellfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *smellefjellfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *smellefjellfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lasionycta proxima* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lasionycta proxima* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Et menig klansmedlem kan bruke et merke med klanhøvdingens hjelmtegn omkranset av en stropp og spenne innskrevet med høvdingens valgspråk eller stridsrop. Her er klanmerket for klanen Cameron.
En **sept** er i Skottland en slektsgruppe som følger en annen klans høvding eller har et annet etternavn en klanens eget. Ordet ble først nevnt i 1510-årene og er sannsynligvis en variant av ordet sekt.

Septen er en del av høvdingens større klan. En sept kan følge en annen høvding hvis to slekter ble knyttet sammen gjennom ekteskap. Når en slekt bodde i landet til en mektig laird ville de følge ham enten de var i slekt eller ikke. Bond of manrent ble noen ganger brukt til å binde mindre høvdinger og hans tilhengere til mektigere høvdinger. Avtaler om manrent og vennskap bandt ikke-beslektete slektsgrupper sammen i et bredere klanskap med gjensidige militære, politiske og ressursdelingsformål. For å ta et historisk korrekt eksempel: MacMartins of Letterfinlay som var en sept av Clan Cameron, ville ha sett seg selv som forskjellige innen sine egne land men ville også ha sett på seg selv som Camerons hvis de var andre steder en i heimbygda.

Referanser
----------

1. ↑  «Crest Badges». *The Society of Scottish Armigers.* Besøkt 20. januar 2020.
2. 1 2  Lynch, Michael (2011). *Oxford Companion to Scottish History.* Oxford University Press, s. 95.
3. ↑  «sept (n.)». *Online Etymology Dictionary.* Besøkt 20. januar 2020.
**Alfiva-lovene** (oppkalt etter kongsmoren Alfiva, mor til kong Svein Knutsson, og regent over Norge 1029–1035) var et sett med lover innført av danekongen Knut den mektige etter hans erobring av landet i 1028. Innholdet i lovene er særlig kjent fra Ågrip.

Knut innførte et mer europeisk regjeringssystem, etter mønster fra danske og særlig engelske lover. Han krevde direkte skatter fra bøndene, som aldri hadde vært under direkte skattlegging før. Det ble forbudt å reise utenlands uten kongens tillatelse. Et nytt leidangsystem som var hardere for bøndene ble innført.

Disse nye rettighetene kongen tok, førte til en økende misnøye og var i stor grad grunnen til opprøret som kastet Alfiva og hennes sønn ut av landet i 1035. Flere av lovene ble fjernet ved Langøysund-forliket i 1040. Håkon Magnusson Toresfostre avskaffet de fleste gjenværende av disse lovene på 1090-tallet.

Se også
-------

* Vikingtiden i Norge
* Vikingtiden

Referanser
----------

1. 1 2  Krag (1995) s.158
2. ↑  Krag (1995) s.159
3. ↑  Krag (1995) s.220

Litteratur
----------

* Krag, Claus (1943-) (1995). *Vikingtid og rikssamling: 800-1130*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203220282.
**Jenny Sandberg Bjørnson** (født 4. april 1846 i Fredrikstad, død 4. mars 1914 i Oslo) var gift med Bjørn Bjørnson. 

Hun var datter av kapteinvaktmester Jens Lemmich Dahl og Azora, født Guldbrandsen. Jenny var gift med Jørgen Flood Sandberg og de fikk døtrene Sigrun og Inger og tre sønner, Thorleif, Finn og Herstein. Sigrun var gift med Gerhard Munthe (1886) og senere Fridtjof Nansen (1919). 

1886 giftet hun seg med Bjørn Bjørnson, men ekteskapet ble oppløst i 1890 og de fikk ingen barn sammen. 

Jenny drev pensjonat først i Oslo, senere på Bjørnegård (som hun kjøpte i 1891 og solgte i 1895) og på Ringstabekk i Bærum (som hun kjøpte i 1895 og solgte i 1899). Claude Monet bodde på hennes pensjonat på Bjørnegård i fem uker vinteren 1895 mens han malte berømte motiver fra Bærum.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Morten Gisle Johnsen (5. mai 2011): Se Sandvikas neste store boligprosjekt. *Budstikka*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
Planten *Diospyros lotus* er blitt fremmet som planten som antikken omtalte som *lōtós*.
**Lotustreet** (gresk: λωτός, *lōtós*) er i henhold til gresk mytologi en plante som bærer en frukt skal ha gitt en behagelig døsighet. Det er to henvisninger til planten i antikkens litteratur.

I *Odysseen* møter Odyssevs lotofagene, som har lotusfrukt som eneste føde. Odyssevs' menn får smaken på lotus i den grad at de må føres bort fra stedet med makt. Botaniske kandidater for lotustreet er blant annet daddelplomme (*Diospyros lotus*), et løvfellende tre fra Asia som blir rundt tolv meter høyt og får gulgrønne blomster. En annen kandidat er arter i slekten *Ziziphus* i trollheggfamilien, muligens *Ziziphus lotus*, som har en spiselig frukt og som vokser vilt på øyene i Gabèsbukten ved Tunisia, som Djerba. En tredje kandidat kan være daddelpalmen.

I Ovids *Metamorfoser* kobles nymfen Lotis, den vakre datteren til Neptun, guden for havet og vann, til lotusplanten. For å kunne unnslippe fra den altfor nærgående oppmerksomheten til den alltid erigerte Priapus søkte hun umiddelbart hjelp fra gudene, og de svarte på hennes bønnfalling ved å omskapte henne til et lotustre.

Lotustreet er også nevnt i *Jobs bok* i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente):

*Hun hviler under lotusplanter,*
*i ly av siv og sump.*
*Lotusen gir skygge,*
*piletrærne ved elven omgir henne.*

Referanser
----------

1. ↑   Brewer, Ebenezer Cobham ([1898] 2000): *Dictionary of Phrase and Fable*, New York: Bartleby, s. 526
2. ↑   Wilson, John Marius: *The rural cyclopedia: or a general dictionary of agriculture, and ...*, bind 2
3. ↑   Wirt, Elizabeth Washington (1832): *Flora's dictionary*
4. ↑   Folkard, Richard (1884): *Plant Lore, Legends, and Lyrics: Embracing the Myths, Traditions, Superstitions, and Folk-lore of the Plant Kingdom*
5. ↑  Nettbibelen: *Jobs bok* 40:16-17
**Jens Aksel Riisnæs** (født 1948 i Drammen) er en norsk journalist og forfatter. Han er særlig kjent gjennom sin reiseråds-spalte i *A-Magasinet* (1989–93), radioprogrammene *Drømmereisen* i NRK Nattradioen (1989-1992), *Hvor i all verden* i NRK P1 (1992-2010), og *Ut i verden* i NRK P2, som han lagde sammen med Sverre Tom Radøy mellom 1992 og 2010. I tillegg lagde han et tyvetalls fjernsynsprogram om det han kalte «moderne dannelsesreiser» sammen med Lise Foss i NRK 1 på 1990-tallet.

Siden 1967 har han særlig reist i Øst- og Sentral-Europa, Balkan, Sovjet/Russland, Tyrkia, Kaukasus, Nord-Afrika, Midt-Østen, Saudi-Arabia, Iran, Sentral-Asia, Pakistan, India, Sørøst-Asia, Indonesia, Øst-Asia (Japan, Nord- og Sør-Korea, Taiwan), og Kina, dessuten i Nord-, Sentral-, og Sør-Amerika, i tillegg til reiser i Australia, Indiske Hav, Øst-Afrika, Etiopia og Sudan. 

Han har studert geologi, sosialøkonomi, sosiologi, og historie (UiO 1967–73), økologi og miljøvern (post-graduate, NTH/NTNU 1973–74), NJH 1978-80. 

Han har forelest om internasjonale kulturforskjeller for norske eksportbedrifter og undervist på Forsvarets høgskole om «De viktigste kulturkonfliktene i en globalisert verden». 

Han har særlig gjort omfattende reiser innen den kommunistiske og den islamske kulturkrets, årlig fra 1968 til idag.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Jens Aksel Riisnæs i BIBSYS
* *12 Magiske Reiser* (antologi) (2006)
* *Reis!* (2006)
* *Den store reiseguiden* m/ Gunnar Kagge (2005)
* *Verdens viktigste byer* m/ R. Hatlem (2003)
* *Reisens magi* (antologi) (2002)
* *Verdens viktigste : 229 reisemål for livet* (m/R. Hatlem (2000)

Utmerkelser
-----------

Den europeiske kringkastingsunionens (EBU) Grand Prix for beste radiounderholdningsprogram 1992 for det direktesendte innringingsprogrammet *Drømmereisen.*

Referanser
----------

1. ↑   CONOR.SI, oppført som Jens A. Riisnæs, CONOR.SI-ID 7894627, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BIBSYS, oppført som Jens A. Riisnæs, NORAF-ID 90795678, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Intervju i Dagbladet Magasinet

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Panorama over ruinene til kongresshallen
**Kongresshallen** i Nürnberg er en del av arrangementskomplekset hvor det tyske nasjonalsosialistiske partiet, NSDAP, holdt sine  rikspartidager på 30-tallet. Kongresshallen var tiltenkt som kongress-senter for det tyske nazipartiet, og skulle ha plass til 50 000 deltakere.

Den hesteskoformede bygningen ble designet av arkitektene Ludwig og Franz Ruff.. Arbeidet med bygningen startet i 1937 og frem til krigen startet i 1939 arbeidet 1400 mennesker med prosjektet. 

Det er kun den ytre delen av bygningen som ble ferdigstilt. 

Den indre delen av bygningen (selve salen) har i mange år blitt benyttet som parkeringsplass. Den ytre del av bygningen har vært planlagt som shopping center. I dag holder museet "Dokumentationszentrum Reichsparteitagsgelände" til i kongresshallen. Nürnberg kommune tok initiativ til senteret i 1994 og arkitekten Günther Domenig vant en konkurranse om å omgjøre en del av bygningen til et dokumentasjonssenter. Senteret åpnet 1. november 2001.

Se også
-------

* Arrangementsområdene under Rikspartidagene i Nürnberg, anleggene for de tyske nazistenes partikongresser og massemønstringer på 1930-tallet

Eksterne lenker
---------------

* Dokumentasjonssenteret
* Bilder fra Wikipedia Commons
**Aviva plc** er det femte største forsikringskonsernet i verden, det største i Storbritannia og nest største i Canada. På verdensbasis ligger det bak AXA, Allianz, ING og Fortis. Aviva er en av de ledende leverandørene av livs- og pensjonsforsikring i Europa og opererer i 25 land verden over, særlig i Frankrike og Nederland. Konsernet ble tidligere kalt **CGNU**, og ble dannet av en fusjon mellom Norwich Union og CGU plc (som i 1998 igjen ble dannet av en fusjon mellom **Commercial Union** og **General Accident**) i 2000. Aviva-navnet ble vedtatt i juli 2002. Selskapet brukte navnet Norwich Union i Storbritannia helt frem til den 29. april 2008 da Aviva meldte at de kom til å bruke Aviva for å «globalisere navnet».

Aviva sine hovedtilbud er langtidssparing, fondstyring og generell forsikring. Selskapet har £40 645 millioner i årlig omsetning, og rundt 60 000 ansatte, hvorav 35 000 i Storbritannia, betjener 35 millioner kunder over hele verden.

Aviva nærmet seg den andre britiske forsikringsgiganten Prudential i mars 2006 da de ønsket å fusjonere for å danne et enda større selskap, men trakk det tilbake da det ble klart at styret i Prudential ikke ville tenke på tilbudet.

Den 10. januar 2007 ble det kunngjort at administrerende direktør Richard Harvey ville trekke seg tilbake den 11. juli 2007. Etterfølgeren ble Andrew Moss, den tidligere finansdirektøren.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  .
4. ↑  «Norwich Union brand to disappear». BBC News. 29. april 2008. Besøkt 29. april 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aviva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |
**Marjorie Spock** (født 8. september 1904 i New Haven, Connecticut, død 23. januar 2008 i Sullivan, Maine) var en amerikansk miljøforkjemper, forfatter og dikter, best kjent for sin innflytelse på Rachel Carson og hennes bok *Silent Spring*. Spock var også antroposof, blant annet steinerskolelærer og eurytmist.

Marjorie Spock var det andre av i alt seks barn. Hennes far var advokat, og hennes eldste bror var den kjente barnelegen og barnebokforfatteren Dr. Benjamin Spock

Eurytmist og mijøvernforkjemper
-------------------------------

Bare 18 år gammel dro hun til Dornach for å arbeide med Rudolf Steiner og studerte eurytmi. Hun var blant annet til stede på julestevet i Dornach 1923. Tilbake i USA tok hun utdannelse og ble lærer ved blant annet The Rudolf Steiner School i New York City og The Waldorf School in Garden City, Long Island. Som eurytmist var hun opptatt av elementene og satte seg inn i biodynamisk landbruk og dyrket grønnsaker på Long Island, N.Y. Dette var på den tiden da myndighetene uten forvarsel startet spredningen av DDT med fly over store områder for å hindre insekter i å utvikle seg. Dette ble starten på en aktiv kampanje mot DDT. Som et viktig dokument i saken, skrev hun «Silent Spring». Deretter gikk hun og miljøforkjemperne til rettssak mot staten. De tapte rettssaken, men de vant "krigen! Marjorie Spock ble 103 år gammel. Hun var aktiv og interessert inntil det siste, og i mange år var hun en viktig mentor for mange unge menneskene som besøkte henne.

Bibliografi
-----------

### Bøker

* *Teaching as a Lively Art*
* *In Celebration of the Human Heart*
* *Eurythmy*
* *To Look on Earth With More Than Mortal Eyes*
* *Fairy Worlds and Workers: A Natural History of Fairyland*

### Pamfletter

* *Group Moral Artistry I: Reflections on Community Building*
* *Group Moral Artistry II: The Art of Goethean Conversation*

### Artikler

* *A B C D E F G: The Secret Life of Letters*

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6f22pw7, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Minneord om Marjorie Spock

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Dette er en liste over figurene fra Strawberry 100%.

Izumizaka High
--------------

**Junpei Manaka** (真中 淳平, Manaka Junpei)

* Stemme: Kenichi Suzumura

Bursdag: 10. mai (Tyren)
**Aya Tōjō** (東城 綾, Tōjō Aya)

* Stemme: Mamiko Noto

Bursdag: 14. januar (Steinbukken)
**Satsuki Kitaōji** (北大路 さつき, Kitaōji Satsuki)

* Stemme: Sanae Kobayashi

Bursdag: 3. mai (Tyren)
**Hiroshi Sotomura** (外村 ヒロシ, Sotomura Hiroshi)

* Stemme: Yuji Ueda

**Rikiya Komiyama** (小宮山 力也, Komiyama Rikiya)

* Stemme: Wataru Takagi

**Amachi** (天地, Amachi)

**Misuzu Sotomura** (外村 美鈴, Sotomura Misuzu)

* Stemme: Eriko Kawasaki

Bursdag: 25. mai (Tvillingene)
**Chinami Hashimoto** (端本 ちなみ, Hashimoto Chinami)

* Stemme: Ai Shimizu

Bursdag: October 16th (Libra)
**Ōkusa** (大草, Ōkusa)

* Stemme: Takashi Kondo

Oumi High
---------

**Tsukasa Nishino** (西野つかさ, Nishino Tsukasa)

* Stemme: Megumi Toyoguchi

Bursdag: 16. september (Jomfruen)
**Yui Minamito** (南戸 唯, Minamito Yui)

* Stemme: Nana Mizuki

Andre
-----

**Kozue Mukai** (向井 こずえ, Mukai Kozue)

* Stemme: Kana Ueda

Bursdag: 6. juli (Krepsen)
**Mai Urazawa** (浦沢 舞, Urazawa Mai)

Bursdag: 29. november (Skytten)
**Migishima**

**Satake**

**Ryuuichi Higure** (日暮 龍一, Higure Ryūichi)

**The Old Man**

**Shōtarō Tōjō** (東城正太郎, Tōjō Shōtarō)

**Shiori Kurokawa** (黒川 栞, Kurokawa Shiori)

* Stemme: Mitsuki Saiga

**Shuu Kadokura**

**Uchiba**

**Shoji**

**Haruka Toujou**

Portal: Tegneserier
Mosbybreen på kartet over AntarktishalvøyaMosbybreenMosbybreenMosbybreen på kartet over Antarktishalvøya
**Mosbybreen** er en isbre på østkysten av Palmer Land i Antarktis. Breen er om lag 10 kilometer bred ved munningen, og har en sørøstlig strømningsretning mot det nordvestlige hjørnet av New Bedfordfjorden. United States Antarctic Service oppdaget breen og fotograferte den fra fly i desember 1940. I 1947 ble den igjen forografert fra fly ved Ronne Antarctic Research Expedition under Finn Rønne, som i samarbeid med Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) kartla munningen på bakken. Den ble navngitt av FIDS etter Håkon Mosby, en norsk meteorolog og oseanograf.

Referanser
----------

1. ↑  «Mosby Glacier». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 26. november 2015.

 *Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen* (innhold fra Geographic Names Information System).

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Lotus Esprit** (1976–2004) er en to-dørs og to-seters sportsbil fra engelske Lotus (bilmerke) laget i noe over 10 000 eksemplarer. Den hadde ikke norsk forhandler.

**Serie 1** (1976) hadde stålramme og karosseri i glassfiber, tegnet av Giorgetto Giugiaro (født 1938). Motoren på 2-liter og 140 hk var bakmontert og samme 5-girs manuell gir som i Citroën SM og Maserati Merak. Den ble kjent fra Spionen som elsket meg der den også kunne kjøre under vann.

**Serie 2** (1978) hadde små endringer i utseendet mens **S2.2** (1980, 88 eks.) en litt større 2.2 liters motor og galvanisert understell. **Essex Turbo Esprit** (1980, 45 eks.) ble den første med turbolading og med 210 hk ble den benyttet i Kun for dine øyne i 1981.

**Serie 3** (1981) og **Turbo Esprit** fikk en del endringer, **HC** var en uten turbo med høyere kompresjon og **HCi** en med bensininnsprøytning fra tyske Bosch. I 1987 kom **X180** med et nytt utseende tegnet av Peter Stevens (født 1943), og man brukte kevlar for å bygge styrke. **S** hadde 228 hk (mot 215 hk normalt) og **SE** 264 hk. Modellen var i Pretty Woman i 1990 og en rekke TV-serier. Esprit ble ifølge Troms Folkeblad kåret i 2005 av BBC til den mest minnerike bilen.

**Serie 4** (1993) var tegnet av Julian Thomson og kom fortsatt med 2.2 liter turbo rekkefirer, som SE og **SEs** med 300 hk. Fra 1996 kom **V8** med 350 hk. Den kom i flere mindre varianter, en av de siste fabrikkutgavene var **Sport 350** (1998, 50 eks.). Produksjonen endte i 2004. En ny konseptbil med LEDlys ble vist i Paris i 2010.

* S1 S1
* S2 S2
* S3 S3
* S4 S4

Referanser
----------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lotus Esprit*** 
 |

 |

1. ↑  Tore Robert Klerud, *Jon Arne har en sportsbil utenom det vanlige* den 29. desember 2013.
2. ↑  Reidar Ingebrigtsen, *Mest minneverdig* i Troms Folkeblad den 25. august 2005.
3. ↑  lotusesprit.org, en S4 entusiastside.