recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Foyn Trio!** er et dansk-norsk band som består av Live Foyn Friis (vokal, komposisjon) fra Asker og danskene Alex Jønsson (gitar) og Jens Mikkel Madsen (kontrabass).

De tre musikerne, som har spilt sammen siden 2009, kommer opprinnelig fra jazzsjangeren, men bandet beveger seg mellom sjangrene jazz, indie, pop, elektronisk og rock. De har turnert i Norge, Sverige, Danmark, Sverige og Tyskland.

I 2011 gav Foyn Trio! ut debutalbumet *Joy Visible* på Finito Bacalao Records. De har også gitt ut singlene «Dementor» (2012), «Ahaahee» (2013) og «Sailing» (2013). Singelen «Make Me Smile» (2011) ble gitt ut på et samlealbum med artister som Kaizers Orchestra, Datarock og Jim Stärk.

Ved Danish Music Awards 2012 ble albumet *Joy Visible* nominert til *Årets danske vokaljazz-utgivelse*. Under samme arrangement vant frontfiguren Live Foyn Friis prisen *Årets unge jazzkomponist 2012*.

De tre musikerne opptrer også i kvartettsammenhenger, og med strykekvartett spiller de arrangementer av Kasper Bai og Live Foyn Friis under navnet *Live Foyn Friis with Strings*.

Diskografi
----------

* 2011: *Joy Visible* (album)
* 2012: *Dementor* (singel)
* 2013: *Ahaahee* (singel)
* 2013: *Sailing* (singel)

Referanser
----------

1. ↑  *En aften i Falken - konservatoriet på Aarhus Jazzfestival 2013* Arkivert 12. september 2014 hos Wayback Machine. musikhusetaarhus.dk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Foyn Trio! – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Foyn Trio! på Discogs Rediger på Wikidata
* *Fresh Track: Foyn Trio «Dementor»*, thoughtontracks.com
* Videoopptak av en konsert i Aarhus Musikkhus 26. mai 2013[*død lenke*], videomovie.click-for-life.com
* Video med utdelingen av prisen «Årets unge jazzkomponist 2012», youtube.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Karsten Magnus Konow** (født 16. februar 1918 i Oslo, død 10. juli 1945) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Konow vant en olympiske sølvmedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den norske båten «Lully II» som kom på andreplass i 6-metersklassen bak den britiske båten «Lalage». Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Lully II» besto av far og sønn Magnus og Karsten Konow, Frederik Meyer, Vaadjuv Nyquist og Alf Tveten

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen Norges flagg Norge

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=karsten;n=konow[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karsten Konow – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Karsten Konow – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Karsten Konow – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Karsten August Kallevig** (født 1974) er en norsk næringslivsmann. Han er i dag ansvarlig for fondsvirksomheten til Prologis, verdens største eiendomsselskap. 

Frem til høsten 2021 var han spesialrådgiver til daglig leder Norges Bank Investment Management. Han ledet oppbyggingen av NBIM (Oljefondet) sine eiendomsinvesteringer fra 2010 til 2020 som da var verdens største institusjonelle eiendomsporteføljer. Han medvirket ved oppbyggingen av denne nye aktivaklassen for Oljefondet, dette var de første unoterte investeringene NBIM gjennomførte. Erfaringene fra dette bidro til at Oljefondet i 2020 fikk utvidet mandatet til unoterte investeringer i infrastruktur for fornybar energi.[]

Han satt i Sentralt lederforum[*klargjør*], et rådgivende forum for sentralbanksjefen i hans tid som CEO NBREM (Norges Bank Real Estate Management). NBREM ble integrert med NBIM i 2019.

I 2004 var han med og grunnla Grove International Partners, hvor han blant annet hadde rollen som Head of Japan fra 2006 til 2010.

Han er medlem av MIT Sloan Finance Group Advisory Board[*klargjør*], som gir innspill til forskning og utdanning ved finansfakultetet ved MIT Sloan School of Management. Kallevig mottok PERE News 2018 lifetime achievement award for sitt arbeide innen internasjonale eiendomsinvesteringer.[*klargjør*]

Han har en Bachelor of Science innen Materials Science and Engineering fra Massachusetts Institute of Technology.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Karsten Kallevig to Lead Prologis’ Strategic Capital Business». *Prologis* **(engelsk)**. 25. august 2021. Besøkt 2. februar 2022.
3. ↑  «Largest real estate companies by market cap». *companiesmarketcap.com* **(engelsk)**. Besøkt 2. februar 2022.
4. ↑  «Kallevig forlater Oljefondet: – En tid for alt». *e24.no*. Besøkt 2. februar 2022.
5. ↑  «The first 10 years with real estate». *Norges Bank Investment Management* **(engelsk)**. 4. juni 2020. Besøkt 5. mai 2021.
6. ↑  «Infrastrukturforvaltningen». *Norges Bank Investment Management* **(norsk)**. Besøkt 2. februar 2022.
7. ↑  «Brev til Finansdepartementet» (PDF).
8. ↑  «Mandat for Statens pensjonsfond utland – investeringer i infrastruktur for fornybar energi». *Norges Bank Investment Management* **(norsk)**. Besøkt 3. mai 2021.
9. ↑
10. ↑  «Karsten Kallevig ansatt som leder for Norges Bank Real Estate Management». *Norges Bank Investment Management* **(norsk)**. 17. desember 2015. Besøkt 5. mai 2021.
11. ↑  «Karsten Kallevig blir spesialrådgiver til CEO». *Norges Bank Investment Management* **(norsk)**. 18. september 2020. Besøkt 5. mai 2021.
12. ↑  Lee, Evelyn (11. mars 2019). «Norway's intrepid investor». *PERE* **(engelsk)**. Besøkt 2. februar 2022.
13. ↑
14. ↑  «MIT Sloan». *MIT Sloan* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 8. februar 2005. Besøkt 2. februar 2022.
15. ↑  Lee, Evelyn (11. mars 2019). «Norway's intrepid investor». *PERE* **(engelsk)**. Besøkt 2. februar 2022.
**Ida Lahlum** (født 24. februar 1977 i Mo i Rana, Nordland) er en norsk sjakkspiller og organisasjonskvinne.

Lahlum vokste til 1989 opp i Rødøy i Nordland, deretter på Gjøvik i Oppland. Hun er utdannet sosionom fra Høgskolen i Finnmark, og har i tillegg grunnfag i statsvitenskap fra Høgskolen i Alta og grunnfag i psykologi fra NTNU. Hun arbeider som teamkoordinator for arbeidsmarkedsbedriften Unikum, som er en avdeling under Kirkens Bymisjon i Oslo.

På kongressen til Norges Sjakkforbund i juli 2007 ble Ida Lahlum valgt som organisasjonens visepresident, en posisjon hun ble gjenvalgt til på kongressene i 2008, 2009 og 2010. Hun frasa seg i mai 2011 gjenvalg på den forestående kongressen. Lahlum har som visepresident i NSF vært aktiv særlig i det nasjonale og internasjonale arbeidet for å få Sjakk-OL 2014 til Tromsø, og sitter i styret for prosjektgruppen "Sjakk Tromsø 2014". 

Lahlum representerte i juniorårene midt på 1990-tallet Norge i flere internasjonale ungdomsturneringer, ved en anledning som førstebordsspiller for jentenes juniorlandslag under den nordiske firelandskampen. Hun deltar fortsatt i nasjonale og internasjonale sjakkturneringer, og har på tross av noe ujevne turneringsresultater hatt en relativt jevn spillestyrke de siste ti årene. I juni 2011 er hun rangert som Norges 20. sterkeste kvinnelige sjakkspiller på den offisielle ratinglisten fra Norges sjakkforbund. Ida Lahlum har tidligere representert Gjøvik Sjakklubb og Alta Sjakklubb, men er nå medlem av Osloklubben 1911.

Hun er grandniese av motstandskvinnen og dobbeltagenten Dagmar Lahlum og søster av Hans Olav Lahlum.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ida Lahlum – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Ida Lahlum – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Ida Lahlum – 365Chess.com Rediger på Wikidata
**Breimsbygda Skisenter** er et norsk vintersportssted som ligger på Utvikfjellet 630 meter over havet i Gloppen kommune. 

Senteret kaller seg «- fylkets beste utfartsområde», og viser til bredden i sine tilbud med to skitrekk i alpinanlegget med flere nedfartsløyper og flomlys. Den lengste har en lengde på 960 meter, med et fall på 250 meter, mens den kortere er på 600 meter og et fall på 200 meter. Når området har nok snø lages det bigjump for snowboard. Anlegget er åpent for kjøring i løs snø ved siden av alpintraseene.

Det har også to skitrekk for barn, der det ene er spesielt tilrettelagt for funksjonshemmede. I forbindelse med barneskitrekket prepareres det anlegg for skileik. Senteret har videre egen lysløype for langrenn og en rekke turløyper både mot vest og øst, der løypene mot vest er mest brukt på grunn av stølene i området og det lette turterrenget.

Til senteret hører også en egen kafé og varmestue. Det finnes også en grillhytte i tilknytning til anlegget. I forbindelse med parkeringsplassen til stedet finnes det egne strømuttak for bobiler og lignende behov.

Arrangement
-----------

I forbindelse med påskeferien avvikles områdets to største årlige arrangement 

* Even Hole cup arrangeres av Breimsbygda IL i alpinanlegget.
* Rypeskarsrennet arrangeres av Fjellhug/Vereide IL i løypetraseene vestover fra senteret.

Eksterne lenker
---------------

Breimsbygda Skisenters hjemmeside

| * v
* d
* r
Severdigheter i Gloppen kommune |
| --- |
| Gloppen kommunevåpen | Museer: | Holvikejekta **·** Nordfjord Folkemuseum **·** | Severdighet |
| Geografi: | Eidsfossen **·** Holvikfossen **·** Karnilshaugen **·** Utsikten **·** Ålfotbreen **·** |
| Kirker: | Gimmestad gamle kirke **·** Vereide kirke **·** |
| Aktiviteter: | Breimsbygda Skisenter **·** Norsk Fjordhestgard **·** Trivselsskogen **·** |
**Breisjøen**, også skrevet *Breidsjøen*, er et vann beliggende i Lillomarka nord i Oslo. Vannet har vært drikkevannskilde for Oslo siden 1930. Vannet er demmet opp av fire demninger alle bygget i 1930, og er regulert av Vann- og avløpsetaten (VAV).

Breisjøen hadde opprinnelig utløp til Alnaelva, men etter utbyggingen i 1930 ble vannet ført i tunnel til Alnsjøen 700 meter mot sør.

Vannet har en god bestand av kreps. I likhet med andre markavann var Breisjøen brukt for uttak av is.

Friluftsliv
-----------

Breisjøen ligger i et populært område for friluftsliv og rekreasjon. For å beskytte drikkevannet mot forurensning er innsjøen gjerdet inn og merket «ta vare på drikkevannskildene dine». I vinterhalvåret åpnes det porter flere steder i gjerdet, og det tilbys oppkjørte skiløyper over vannet.

Byøkologisk program har åpnet for muligheten for å gjøre Breisjøen og Alnsjøen tilgjengelige for allmennheten som badevann og friluftsområde. Det er uvisst når dette vil skje.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 22. april 2015
3. ↑  (no) Breisjøen (Lillomarka) i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  Hanne Mellingsæter (20. juli 2005). «Alnsjøen kan bli badevann». Groruddalen.no. Besøkt 22. oktober 2007. [*død lenke*]
5. ↑  «Lillomarka A til Å». friluftsetaten.oslo.kommune.no. 3. august 2006. Besøkt 22. oktober 2007.

Eksterne lenker
---------------

* skiforeningen.no Arkivert 10. november 2005 hos Wayback Machine.
* Dybdekart, NVE og NIVA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Stor bloddråpesvermer** (*Zygaena lonicerae*) er en sommerfugl som tilhører familien bloddråpesvermere (Zygaenidae). Den finnes fra Kristiansand i sør til nord Møre og Romsdal i Norge.

Utseende
--------

 
En middelsstor (vingespenn 32 – 40 mm), rød og svart sommerfugl. Den er den største av de norske bloddråpesvermerne, og skilles normalt fra alle bortsett fra seksflekket bloddråpesvermer på størrelsen. Fra denne arten skilles den lett på at den har fem, ikke seks, røde flekker på forvingen. Den kan ligne på liten bloddråpesvermer, men skiller seg fra denne, i tillegg til på størrelsen, ved at de tre ytterste røde flekkene i forvingen er temmelig runde. Kroppen er svart med en blålig, silkeaktig glans. Forvingen er metallisk blåsvart med fem skarpt røde flekker, de tre ytterste av disse er kvadratiske til sirkelrunde, ikke avlange. Bakvingen er skarpt rød med en ganske bredt svart ytterkant. Larven ligner sterkt på larven til seksflekket bloddråpesvermer, er lysgul med en rad av svarte flekker på hver side og korte, hvite børster.

Levevis
-------

Arten lever på solrike, åpne områder, som tørrbakker. De gjenlevende norske bestandene holder til på rasmarker ved fjordene på Nordvestlandet, her kan arten være ganske tallrik. Larvene utvikler seg på ulike urter i erteblomstfamilien (Fabaceae). De voksne sommerfuglene flyr om dagen i juli og august.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa og Sibir. I Norge er den funnet over store deler av Sør-Norge bortsett fra den sørligste delen av Vestlandet, men i dag ser den ut til å være utdødd på Østlandet. Det er fortsatt livskraftige bestander i indre fjordstrøk i Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 1. mars 2022. Besøkt 1. mars 2022.
2. 1 2  Elven H, Aarvik L og Berggren K (24. november 2021). «Sommerfugler. Vurdering av stor bloddråpesvermer *Zygaena lonicerae* som EN for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 29. mars 2023.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, stor bloddråpesvermer:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Zygaena lonicerae* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stor bloddråpesvermer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stor bloddråpesvermer* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stor bloddråpesvermer* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stor bloddråpesvermer* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stor bloddråpesvermer* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Zygaena lonicerae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Zygaena lonicerae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Zygaena lonicerae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Karstplatåets omtrentlige utstrekning (markert med rødt).
Italiensk karst (Monfalcone).
**Karst** (slovensk: *Kras*, italiensk: *Carso*, tysk: *Karst*), også kalt *Klassisk Karst* eller *Karstplatået*, er et platå av kalkstein sørvest i Slovenia, som strekker seg inn i nordøstlige områder av Italia. Det ligger mellom Vipavadalen, de lave Vipavskaåsene, de vestligste delene av Brkiniåsene, Triestebukta og en kort del av den italienske grensen mellom Triestebukta og elven Vipava. Den vestlige grensen til Karst er en gammel etnisk grense mellom italienere og slovenere. Regionen er opphavet til det geologiske begrepet karst. 

Platået stiger brått opp fra de omkringliggende områdene, bortsett fra den sørøstre siden der det ikke er så bratt. Platået heller svakt fra sørøst til sørvest og ligger i snitt 334 meter over havet. Siden Karst har en bratt side ut mot Adriaterhavet er platået i mye mindre grad påvirket av det milde klimaet som havet gir til de omkringliggende områdene. Tidligere var den dominerende vegetasjonen eik, men i dag er det furuskoger. Skogene dekker bare en tredjedel av Karst. Mye av pålene som holder Venezia oppe kommer fra tømmer fra dette området. 

Karst er kjent for grottene sine. I Slovenia finnes Vilenica (den eldste turistgrotten i verden), Lipicagrotten, Divačagrotten, Kačnagrotten, Postojnagrotten og Škocjangrottene (UNESCO verdensarvsted) og i Italia finnes Grotta Gigante (den største turistgrotten i verden med en spesiell horisontal pendel som måler tidevannskreftene til månen og jorda. 

Det meste av Karst ligger sørvest i Slovenia og dekker 429 km² og har omtrent 19 000 innbyggere fordelt på rundt 100 bosetninger. Byen Sežana er den største byen på slovensk side av grensen, der blant annet dikteren Srečko Kosovel ble født. Andre byer er Divača, Dutovlje og Komen. Štanjel er en pittoresk landsby på toppen av nordkanten av platået. 

Naturforhold, som boravinden (burja), og det lokale levesettet har formet arkitekturen i Karst, som består av enkle, men veldefinerte former. Karst er kjent for vinen som produseres her, kalt teran, samt spekeskinken prosciutto (Karst prosciutto). Et av de største turistsentrene i området er Lipica.

Referanser
----------

1. ↑  «Utanlandske stadnamn: A–Å». *Språkrådet* **(norsk)**. Besøkt 9. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karst Plateau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Karst – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* PR-avdelinga til den slovenske regjeringa om Kras
* Karst- og Brkiniregionen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Hyperårvåkenhet** er en psykisk tilstand hvor personer er overfølsom på overdrevent mye stimuli. Hyperårvåking kan medføre en tilstand av økt angst som kan bli til utmattelse.[] En person med hyperårvåkenhet vil alltid skanne miljøet for å oppdage severdigheter, lyder, mennesker, atferd, lukter eller annet som minner om en aktivitet, trussel eller traume. Individet blir satt i høy gir og må være sikker på at faren ikke er i nærheten. Hyperårvåkenhet kan føre til OCD og ha vanskeligheter med sosialt samspill og relasjoner med andre.[]

Hyperårvåkenhet kan være symptom på PTSD og diverse typer angstlidelser. Tilstanden skiller seg karaterisk fra paranoia som kan forekomme ved schizofreni, selv om på overflaten kan det være likt.

Kjennetegn er:[]

* Unormal økt opphisselse
* Reagerer mye på stimuli
* Skanner hele tiden omgivelsene sine

Symptomer
---------

Personer med hyperårvåkenhet kan ende med å bli for opptatt av å hele tiden skanne omgivelsene rundt seg etter trusler, hvilke kan føre til at de mister kontakt med familie og venner. Ofte overreagerer de på høye og uventede lyder eller kan bli agitert i svært støyende eller overfylte miljøer. Mange har vanskeligheter med å få sove eller sove. Om tilstanden er vedvarende i tiår eller mer, kan det føre til større følsomhet og manglende evne til å tolerere små og store grupper. Etter en situasjon er personen ofte utslitte og klarer ikke fungere som normalt i samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Beskrivelse på hyperårvåkenhet fra "Free Dictionary"
Stor-Göteborg. Göteborg kommune i oransje, andre kommuner i storbyregionen i brunt. Länsgrenser i rødt.  
**Kommuner:**  
1. Göteborg  
2. Mölndal  
3. Partille  
4. Härryda  
5.Lerum   
6. Ale  
7. Kungälv  
8. Öckerö  
9. Tjörn  
10. Stenungsund  
11. Lilla Edet  
12. Alingsås  
13. Kungsbacka
**Stor-Göteborg** eller **Storgöteborg** er en byregion i Sverige som omfatter byen Göteborg og de omliggende kommunene. Byregionen ligger i Västra Götalands län, bortsett fra Kungsbacka, som ligger i Hallands län. Fra og med 2005 ble kommunene Alingsås og Lilla Edet innlemmet i regionen.

Per 31. desember 2015 hadde Stor-Göteborg 982 360 innbyggere. Det er den nest største byregionen i Sverige etter hovedstadsområdet Stor-Stockholm.

Kommuner etter folketall
------------------------

| Kommune | Innbyggere(31. des. 2015) |
| --- | --- |
| Göteborg | 548 190 |
| Kungsbacka | 79 144 |
| Mölndal | 63 340 |
| Kungälv | 42 730 |
| Lerum | 40 181 |
| Alingsås | 39 602 |
| Partille | 36 977 |
| Härryda | 36 651 |
| Ale | 28 862 |
| Stenungsund | 25 508 |
| Tjörn | 15 315 |
| Lilla Edet | 13 178 |
| Öckerö | 12 682 |
| **Stor-Göteborg** | 982 360 |

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges storstadsområden» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 15. mai 2011. Besøkt 27. mars 2016.
2. ↑  «Folkmängd efter region och år». Statistiska centralbyrån. Besøkt 27. mars 2016.
3. ↑  «Folkmängd i riket, län och kommuner 31 december 2015 och befolkningsförändringar 1 oktober–31 december 2015. Totalt». Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen 25. februar 2016. Besøkt 27. mars 2016.
**Stor fruktvikler** (*Archips podana*) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).

Utseende
--------

En stor (vingespenn 19-28 millimeter) og bredvinget, brun vikler. Hodet og thorax er kledt med rødbrune hårlignende skjell. Det er markert forskjell mellom kjønnene, hannen er mindre og vanligvis mer kontrastrikt farget, og har en fold ved forvingens framkant (costa) som hunnen mangler. Hunnen har mer utstikkende forhjørner på forvingene og tofargede bakvinger. Forvingen er nesten rektangulær, framhjørnet er framstikkende, særlig hos hunnen. Bunnfargen er lyst gulbrun eller rødbrun, med fint, brunt nettmønster. Bakerst ved roten er det en oval, mørk flekk, tydeligst hos hannen. Midt i vingen er det et mer eller mindre tydelig (i alle fall hos hannen), mørkere rødbrunt tverrbånd som er bredest ved framkanten. Hos hannen er ytterkanten tydelig mørkere enn vingens grunnfarge. Bakvingen er ensfarget lyst gråbrun hos hannen, hos hunnen er den tofarget: gulhvit i den ytre delen og lyst gråbrun i den indre. Larven er blekgrønn, hodekapselen og ryggplaten på det første kroppsleddet glinsende svarte.

Levevis
-------

Larven lever først og fremst på eple (*Malus domestica*) men kan også leve på andre løvtrær og en sjelden gang kan den til og med finnes på bartrær. Hunnene legger egg i grupper på 50-100. Vanligvis klekkes larvene i juli og spiser til september, først på blader som de spinner sammen, etter hvert også på fruktskallet. Så overvintrer de, og fullfører utviklingen i april-mai neste år. Avvik fra dette mønsteret forekommer. De voksne sommerfuglene kan påtreffes mellom mai og september, mest midtsommers. Arten er et ebtydelig skadedyr i epledyrking. De unge larve kan skjelettere epletrærnes blader, senere kan de også gjøre betydelig skade på den modnende frukten.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa og Vest-Asia, den er dessuten et innført skadedyr i Nord-Amerika. I Norge er den vanlig langs kysten til Rogaland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 20. juli 2020. Besøkt 20. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Archips podana* på UK Moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stor fruktvikler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *stor fruktvikler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stor fruktvikler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stor fruktvikler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stor fruktvikler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stor fruktvikler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Archips podana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Archips podana* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Stykkgodsskipet «Cap San Diego» ved Überseebrücke i Hamburg.
Kaffesekker som stykkgods i lasterommet til *Cap San Diego*
Et stykkgodsskip blir lastet med treverk i 1967.
**Stykkgodsskip** er skip spesielt tilpasset transport av stykkgods. De har gjerne heisekraner eller lasteramper for lastebil eller gaffeltruck for å anbringe lasten i skipets rom.

Ved utgangen av 2003 hadde verdens flåte av stykkgodsskip en total lastekapasitet på 94,8 millioner dødvekttonn noe som utgjør 11,1 % av den totale verdensflåten.[] Andelen av verdensflåten har gått sterkt tilbake de siste tiårene (30,2 % i 1970). På én side er det nå større avstand mellom råvareleverandørene og produsentene, derfor fraktes mer råvarer med tørrlasteskip til produserende land. På en annen side har spesialiserte containerskip tatt over store deler av transporten av ferdige varer fra produksjonsstedene til konsumentene.

Gjenkjennelse
-------------

Stykkgodsskipene finnes i mange ulike varianter avhengig av hvilken spesiell last de er beregnet på. De som har lasteluker på dekk, vil ha kraner for å laste og losse. Disse skipene vil typisk laste sekker eller ruller. 

Andre igjen vil ha sideporter eller akter- eller baugporter for tilgang til lasterommene. Dette er typisk for kjøleskipene som kjører last på paller inn i lukkede lasterom med kjøleanlegg.

Norske redere
-------------

De største norske rederne i dette segmentet er Bergensbaserte redere som Kristian Gerhard Jebsen, Westfal-Larsen og Grieg Billabong. De har stykkgodsskip som lastes gjennom lasteluker på dekk.

Nor-Cargo er en annen aktør som opererer skip for norske redere i Norge, mens Green Reefers har kjøleskip for transport av fisk fra Norge til kontinentaleuropa. Egil Ulvan Rederi oppererer stykkgodsskip.

Se også
-------

* Kjøleskip

Eksterne lenker
---------------

* UNCTAD/RMT/2004 Om stykkgodsskip fra UNCTAD Arkivert 19. september 2011 hos Wayback Machine. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Armstrong Siddeley 12
Detalj fra en av «Sapphire»-modellene
**Armstrong Siddeley** var et britisk selskap som opererte i den første halvdelen av det 20. århundre. Selskapet hadde to grener: biler, **Armstrong Siddeley Motors Ltd**, og flymotorer og flymaskiner, via Sir W G Armstrong Whitworth Company. Selskapet ble stiftet som et resultat av sammenslåingen av de to Coventry-baserte selskapene Armstrong-Whitworth og Siddeley-Deasy i 1919.

Historie
--------

Siddeley Autocars ble stiftet av John Davenport Siddeley i Coventry, England i 1902. Produktene var basert på Peugeot, og Siddeley-bilene var hovedsakelig bygget opp av Peugeot-deler med engelske karosserier. Selskapet slo seg sammen med Wolseley i 1905, og bygget biler under merkenavnet Wolseley-Siddeley. Bilene ble blant annet brukt av dronning Alexandra og hertugen av York, den senere Kong Edward VII.

I 1909 trakk J.D. Siddeley seg fra Wolseley, og tok over Deasy Motor Co, som så byttet navn til Siddeley-Deasy. I 1912 brukte fabrikken slagordet «Så stille som sfinxen», og begynte å benytte en sfinx som panserpryd.

Under første verdenskrig produserte selskapet lastebiler, ambulanser og personellkjøretøy. I 1915 ble flymotorer satt i produksjon.

I 1919 ble Siddeley-Deasy kjøpt opp av Sir W.G. Armstrong Whitworth & Company, og Armstrong Siddeley Motors ble det nye navnet. Samtidig ble flyproduksjonen lagt under selskapet Sir W G Armstrong Whitworth Aircraft Company.

I 1927 kjøpte J.D. Siddeley ut Armstrong Siddeley fra Armstrong Whitworth, og dermed var både det og Armstrong Whitworths flyselskap under hans kontroll. Samme år ble denne flydivisjonen fusjonert med Vickers Limited, og selskapet Vickers-Armstrongs ble dermed opprettet.

Selskapene produserte biler og senere flymotorer frem til 1960. J.D. Siddeley pensjonerte seg da Armstrong Whitworth ble en del av Hawker Siddeley Aircraft i 1936, men Armstrong Siddeley forble et eget merkenavn under Hawker Siddeley frem til selskapet fusjonerte med Bristol Aero Engines til Bristol Siddeley. Bristol Siddeley og Rolls-Royce fusjonerte i 1966.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armstrong Siddeley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Stygimoloch hadde tykk hodeskalle, dekket med pigger
**Stygimoloch** var en liten planteetende dinosaur som levde i sen Kritt. Den hørte til en gruppe dinosaurer som vi kaller tykkskalledinosaurene. Hodet var så stort som en fotball, med en kuppel på toppen som var omkranset av pigger og tagger. Men som de fleste andre dinosaurer som så fryktinngytende ut, var Stygimoloch en ufarlig planteeter. Stygimoloch var på størrelse med en sau, selv om de største artene ble omkring 7,5 meter lange. I kroppsbygning var de svært like de vanlige, tobente planteetende dinosaurene, men hodets bygning var helt annerledes. Øverst var hodeskallen svært tykk. Hos noen arter, blant dem Stygimoloch, var denne fortykningen utvidet til en særpreget kuppel. Det var som om hodeskallen inneholdt en stor hjerne. Kuppelen bestod imidlertid nesten bare av ben, og dette gjorde hodeskallen ekstra sterk. 

Det er sannsynlig at tykkskalledinosaurene levde i flokker, og at de store hannene sloss om lederskapet i flokken ved å stenge hverandre, akkurat som værer og geitebukker gjør i dag. Knoklene i nakken og ryggen var bygd opp slik at de skulle tåle rystelsen da de brukte hodene som rambukk. Kuppelen til Stygimoloch var omkranset av pigger, og det var uten tvil for å få hodet til å se større og mer skremmende ut. Det kan også hende at Stygimoloch-rivaler ikke løp mot hverandre og stanget, kanskje filtret de hornene sammen og dyttet. Hoftene til tykkskalledinosaurene var svært brede, og det er mulig at det betyr at denne dinosaur arten fødte levende unger i stedet for å legge egg.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pachycephalosaurus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Wild Target*** er en britisk actionkomedie fra 2010 regissert av Jonathan Lynn, og med Bill Nighy, Emily Blunt og Rupert Grint i hovedrollene. Den er basert på den franske filmen Cible émouvante fra 1993.

Handling
--------

Victor Maynard (Bill Nighy) er en leiemorder som aldri har feilet et oppdrag i hele sitt liv, og er den dyreste i sin bransje. Hans navn blir uttalt med ærefrykt blant hans kolleger. Han har tenkt til å slutte mens han er på topp, og muligens slå seg til ro med en dame og skape en etterfølger etter seg selv. Så får han i oppdrag (som han planlegger blir hans siste) å drepe den sjarmerende og seksuelt pågående kunsttyven Rose (Emily Blunt), og komplikasjonene starter. Han prøver og feiler først, men når han så kommer tettere på henne får han seg bare ikke til å drepe henne. Når han i tillegg oppdager at et konkurrerende leiemorderselskap har blitt kontaktet av samme arbeidsgiver som hyret ham for å gjøre samme jobb, bestemmer seg for å beskytte henne i stedet. Hans profesjonelle instinkt blir dermed lagt til side. Legger man den klossete unggutten Tony (Rupert Grint) i den merkelige koalisjonen, oppstår det ganske så komiske situasjoner, og de får etter hvert en god kjemi sammen. Maynard ser et potensial i Tony, og planlegger dermed at han skal bli hans etterfølger og tar ham inn som læregutt. Men Hector Dixon (Martin Freeman), som regnes som den nest beste i bransjen etter Maynard, er naturligvis fast bestemt på å ikke gi opp jakten på dem. Han vil nemlig vise at han er bedre enn Maynard, og skyr ingen midler i sin vei.

Rolleliste
----------

| Rolle | Skuespiller |
| --- | --- |
| Victor Maynard | Bill Nighy |
| Rose | Emily Blunt |
| Tony | Rupert Grint |
| Hector Dixon | Martin Freeman |
| Ferguson | Rupert Everett |
| Louisa Maynard | Eileen Atkins |
| Mike | Gregor Fisher |
| Fabian | Geoff Bell |
| Gerry Bailey | Rory Kinnear |
| Barney | James O'Donnell |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Wild Target* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Wild Target* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Wild Target* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Wild Target* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Wild Target* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Wild Target* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Wild Target* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Wild Target* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Wild Target* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Wild Target* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Charlotte Filberg** (født 4. november 1979 i Oslo) er en norsk danser.

Hun er født med hjertefeil og operert to ganger. 
I 2003 ble hun dobbelt verdensmester i dansene discofreestyle og discodans i Hannover, Tyskland. 
I 2004 forsvarte hun begge titlene under VM i Norge og er eneste danser som har blitt Verdensmester i begge grenen 2 ganger på rad.
Hun ble også kåret til «Årets danser» av Norges Danseforbund i 2003 med 77% av stemmene. Hun deltok også på TV-serien Kjempesjansen på NRK i 2003 og kom på tredjeplass.
Hun har blitt mange ganger norgesmester, europamester og vunnet en rekke andre nasjonale og internasjonale titler. Filberg er vår tids mest medieomtalte discodanser og har også blitt kåret av IDO (International Dance Organisation) blitt kåret som verdens beste solo danser uansett dansegren og er også inne i deres Hall of Fame.

Hun driver sitt eget dansestudio «Focus Dance » på Strømmen, Jar og i Aurskog.
Charlotte har trent opp nye norges-, europa- og verdensmestere i sin karriere. Hun er også både nasjonal og internasjonal dommer.

Charlotte la dansen på hylla for å tilbringe mer tid med familien, men etter å ha startet eget Dansestudio går det fortsatt med mye tid på dans.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dobbelt verdensmester i dans
* Foreningen for hjertesyke barn
* Filmfront.no
* Charlotte åpner ny danseskole
* Årets Danser 2003 - Charlotte Filberg

Eksterne lenker
---------------

* Charlotte på NRK Nett-TV[*død lenke*]
* Enjoy Dansestudio – Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Armstrong Whitworth A.W.35 Scimitar** var et jagerfly utviklet i Storbritannia.

To prototyper ble bygget som en videreutvikling av A.W.16 og fløyet i 1933. I 1935 ble flytypen valgt til det nye jagerflyet for hærens flyvåpen i Norge. A.W.35 Scimitar skulle bygges på lisens ved Kjeller Flyfabrikk, og forberedelser for produksjon ble satt i gang, men lisensproduksjon av Scimitar i Norge ble aldri noe av på grunn av vanskeligheter med samarbeidet med Armstrong Whitworth. I stedet ble fire produksjonseksemplarer bygget i Storbritannia levert i hærens flyvåpen 1936, utstyrt med Panther XIA-motorer med en ytelse på 730 hk.

På grunn av lite tilfredsstillende ytelser og et understell som var for svakt til å kunne brukes med ski, ble Scimitar stort sett brukt til trening den perioden flytypen var operativ i hærens flyvåpen.

Tre av flyene deltok i det første flystevnet på Stavanger lufthavn ved åpningen i mai 1937, noe som endte med en tragedie da ett av flyene gikk rett i bakken under en oppvisning i stupbombing den tredje dagen. Piloten omkom og stevnet ble umiddelbart avlyst.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | A.W.35 Scimitar |
| --- | --- |
| Lengde | 7,62 |
| Vingespenn | 10,06 m |
| Høyde | 3,53 m |
| Vingeareal | 24,28 m² |
| Netto vekt | 1 276 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 343 km/t |
| Klatrehastighet | 8,8 m/s |
| Lastet vekt | 1 860 kg |
| Andre data |  |
| Motor | 1× Armstrong Siddeley Panther XIA stjernemotor (730 hk) |
| Bestykning | 2× mitraljøser Colt, 7,92 mm |

Litteratur
----------

* Mason, Francis K (1992). *The British Fighter since 1912*. Naval Institute Press. ISBN 1-55750-082-7.
* Jackson, A.J. (1974). *British Civil Aircraft since 1919 Volume 1*. London: Putnam. ISBN 0-370-10006-9.

Eksterne lenker
---------------

* Armstrong Whitworth Scimitar / A.W.16 / A.W.35

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Mikael Marin** (født 1965) er en svensk musiker som spiller både folkemusikk og klassisk musikk på fele/fiolin. Han ble riksspelemann i 1983.

Marin er en av Sveriges mest veletablerte folkemusikert gjennom gruppa Väsen. Han spiller også i gruppene Timber, Marin/Marin (med Mia Marin, Bowing 9, Rotvälta, Stockholms barockorkester med flere. Marin deltar også på Waltz With Me som Annbjørg Lien gav ut i 2008. Sammen med Ånon Egeland vant han Folkelarmprisen 2017 i klassen tradisjonelt samspill for albumet *Sorpesoll* og ble nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk for samme album. Sammen med Egeland og Mats Edén ga han ut albumet *Egeland/Edén/Marin Vol 1* i 2019 og ble nominert til Folkelarmprisen 2019 i klassen tradisjonelt samspill. I 2021 ble Marin og Egeland nominert til Folkelarmprisen i klassen tradisjonelt samspill for albumet *Farvel, farvel*.

Han underviser på Kungliga Musikhögskolan i ensemble, arrangering samt fiolin/viola på folkemusikkinstitusjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Sveriges befolkning 2000, oppført som Marin, Carl Mikael, besøkt 17. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   zornmarket.se, besøkt 17. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Vinnere av Folkelarmprisen!». *folkelarm.no*. Besøkt 25. november 2017.
4. ↑  «Disse kan vinne Spellemann 2017». *ballade.no*. 9. januar 2018. Besøkt 27. januar 2018.
5. ↑  «Folkelarmprisen 2019 - De nominerte er». *folkelarm.no*. Arkivert fra originalen 23. juli 2021. Besøkt 24. november 2019.
6. ↑  «Nominerte til Folkelarmprisen 2021». *folkelarm.no*. Besøkt 28. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mikael Marin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Mikael Marin på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Väsen, biografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Ryme Intrinseca** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet West Dorset i grevskapet Dorset, England. Den lokalisert omkring 6 km sør for Yeovil og kun 1,6 km vest for Yetminster. Landsbyen befinner seg på en lav åskam av cornbrash-sandstein i utkanten av dalen Blackmore Vale. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 115 innbyggere.

Historie
--------

Sognekirken St Hippolyte's sett fra nordøst.
Landsbyens særegne navn henviser den indre delen, eller selve hjemmet, til herregården Ryme. Det i motsetningen til de ytre delene som en ble en gang kalt for Ryme Extrinseca.

Landsbykirken er viet til sankt Hippolytus (eller Hippolyt). Den er en av bare to kirker i England viet til denne helgenen. Hippolytus ble født i 170 og var en fangevokter med ansvar for Laurentius av Roma. Han ble så imponert av sin fang at han selv ble omvendt. Han ble senere biskop av Ostia, et av de sju suburbikarisk bispedømmene av Roma, men var motpave av pave Fabian og ble gjort til martyr i 236.

Kirkens kor og midtskip er hovedsakelig fra 1200-tallet, men arkitektonisk er de mest interessante trekkene i de uvanlige arbeidene fra 1600-tallet som omfatter østvinduet og de fleste vinduene i midtskipet, inkludert den lille trekløver som er plassert høyt for opplyse prekestol. Også fra tidlig på 1600-tallet er tårnet som har fått sin intrikate profil fra trappen. En gammel almisseskål i kirken ble berømt da den i 1938 ble returnert fra Bideford i Devon etter at den hadde blitt stjålet i kirken i 1873.

Referanser
----------

1. ↑  Wightman, Ralph (1983): *Portrait of Dorset*, 4. utg. ISBN 0 7090 0844 9, s. 145
2. ↑  «Area: Ryme Intrinseca (Parish), Key Figures for 2011 Census: Key Statistics» Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.
3. 1 2  «Ryme Intrinseca St Hippolytus», *Three Valleys Team*
4. ↑  «St. Hippolytus' Church» Arkivert 7. august 2008 hos Wayback Machine. *Dorset Historic Churches Trust*

Eksterne lenker
---------------

* «Ryme Intrinseca», *Dorset OPC*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
*Denne artikkelen omhandler Wildspitze i Ötztal-Alpene og må ikke forveksles med Stubaier Wildspitze i Stubai-Alpene eller Wildspitz i Schwyz-Alpene.*

Wildspitze fra syd. Ötztaler Urkund helt til høyre i bildet.
**Wildspitze** er den høyeste toppen i Ötztal-Alpene og Nordtirol, og nest høyest i Østerrike (etter Großglockner).

Beliggenhet
-----------

Wildspitze ligger i Weißkamm, ca. 12 km nordøst for Alpenes hovedkam i et område av Ötztaler Alpen som strekker seg nordøstover fra Weißkugel mot Sölden. Syd- og østsiden hever seg over Venter Tal, en orografisk venstre sidedal til Ötztal. Vest- og nordflanken danner Pitztals avslutning. Wildspitze har to topper, den snøfri sydtoppen (3.768 moh markert med et kors og den snødekte nordtoppen, (ca. 3.765 moh). Mot nord flyter breen Taschachferner ned i Pitztal, og mot sørvest Mittenkarferner og mot sørøst Rofenkarferner, begge ned i Venter Tal.

Bestigning
----------

Wildspitzes sydtopp ble første gang besteget av Leander Klotz og en ukjent bonde i 1848. Den dengang høyere nordttoppen ble også førstegangsbesteget av Klotz (1861), dette skjedde fra sydtoppen via egga som forbinder de to toppene. Snøsmelting har ført til at sydtoppen er den høyeste av de to, og regnes nå som Wildspitzes hovedtopp. 

Den vanligste ruta fører fra botnen nord for Mitterkarjoch over sørvestegga opp på sydtoppen. Botnen kan også nås fra Vent over Breslauer Hütte (2.844 moh) og Mitterkarjoch (3.468 moh). Alle tre rutene er lette men krever fullt breutstyr (bresprekker). 

Mye brukte alternativer er den steinete sydøstegga over Ötztaler Urkund og den 50° bratte nordveggen (ca. 6 taulengder isklatring).

Utsikten fra Wildspitze begrenses praktisk talt bare av jordens krumming og man kan se Schobergruppe i øst og Bern-Alpene i vest (Bietschhorn, Aletschhorn).

På grunn av Wildspitzes spesielle posisjon i Østalpene er det mye klatreaktivitet på toppen sommer som vinter. Etter at *Pitztaler Gletscherbahn* ble satt i drift kan den bestiges på en dagstur.

Referanser
----------

1. ↑  Wildspitzes referansesadel er Reschenpasset. Høyden er 1507 moh.
2. ↑  Avstand til Ortler.
3. ↑  Offisiell høyde i hht *Bundesamt für Eich- und Vermessungswesen* (ÖK50), 3.770 moh ifølge AV-Karte 30/6 Ötztaler Alpen - Wildspitze (2007)
4. ↑  Nordtoppens beliggenhet: 46°53′07″N 10°52′03″Ø
5. ↑  Richard Goedeke: *3000er in den Nordalpen* (1. opplag 2004) – side 93.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wildspitze – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tourenberichte Wildspitze, Hikr.org (tysk)
* Wildspitze, Berge und Hochtouren (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Knut Myrann** (født 19. januar 1932) er en spelemann fra Nore i Numedal, men fra 1961 bosatt i Nesbyen i Hallingdal. 

Han har gått i lære av flere av de fremste spelemennene i Numedal og Telemark slik som Steingrim Haukjem, Torkjell Haugerud, Johannes Dahle, Eivind Mo, Gjermund Haugen og Rikard Gøytil. Myrann vant landskappleiken i 1973 og 1976. Han var også aktiv i gammaldansgruppa Knut Halvards som ble norgesmestere i gammaldans i 1982. Myrann er æresmedlem i Nes spel- og dansarlag og Landslaget for spelemenn (nå FolkOrg). Han har blitt tildelt både Nes kommunes kulturpris og Nore og Uvdal kommunes kulturpris. Hans utgivelse *Frå morgon til kveld* fra 2022 ble nominert til Folkelarmprisen 2022 i klassen dokumentasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Bransje fra 11 land besøker Folkelarm». *musicnorway.no*. 18. november 2022. Besøkt 24. november 2022.

Kilder
------

* Folkemusikk: Ny plateutgjeving med Knut Myrann (publisert 24. mai 2016) Besøkt 5. november 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
***Wilde*** er en britisk spillefilm fra 1997 som skildrer livet til den eksentriske forfatteren Oscar Wilde. Filmen er regissert av Brian Gilbert. Stephen Fry spiller Wilde, Jennifer Ehle hans kone og Jude Law hans elsker. Manuset er skrevet av Julian Mitchell og bygger på Richard Ellmanns biografi fra 1987, som vant en Pulitzer-pris i 1989.

Sammendrag
----------

Filmen åpner i 1882 med Oscar Wilde sitt besøk i Leadville, Colorado under hans turné for å holde en rekke foredrag i USA. Han viser seg å være en stor suksess hos de lokale sølvgruve-arbeiderne når han forteller historier om renessanse-sølvsmed Benvenuto Cellini. Oscar Wilde kommer etter hvert tilbake til London og gifter seg med Constance Lloyd (spilt av Jennifer Ehle) og de får to sønner i rask rekkefølge. Når deres andre barn fremdeles er et spedbarn, lar ekteparet en ung kanadier ved navn Robbie Ross (spilt av Michael Sheen) flytte inn hos dem, og han forfører Wilde og de begynner ett romantisk forhold. På åpningskvelden for skuespillet "Lady Windermere's Fan" blir Wilde introdusert for den kjekke poeten Lord Alfred Douglas (spilt av Jude Law) og de begynner også ett lidenskapelig forhold. Douglas er ikke monogam, og begår ofte seksuelle aktiviteter sammen med en rekke yngre menn.

Douglas sin far, Marquess of Queensberry (spilt av Tom Wilkinson) motsetter seg sønnens forhold til Oscar Wilde. Snart blir Wildes homoseksualitet offentlig kjent, og han blir til slutt dømt for "grov usømmelighet" og dømt til to års hardt straffarbeid. I fengsel får han besøk av hans kone, som forteller at hun ikke ønsker skilsmisse. Men hun kommer til å ta med seg sønnene deres og flytte til Tyskland, og Wilde er velkommen til å besøke dem så lenge han aldri ser Douglas igjen. Wilde løslates senere fra fengsel og flytter deretter fra Storbritannia. Til tross for råd eller innvendinger fra folk han kjenner, begynner han etter hvert å møte Douglas igjen.

Skuespillere
------------

* Stephen Fry som Oscar Wilde
* Jude Law som Lord Alfred Douglas
* Tom Wilkinson som John Douglas.
* Jennifer Ehle som Constance Lloyd Wilde
* Gemma Jones som Sibyl Douglas.
* Judy Parfitt som Lady Mount-Temple
* Michael Sheen som Robbie Ross
* Vanessa Redgrave som Jane Francesca Agnes.
* Zoë Wanamaker som Ada Leverson
* Ioan Gruffudd som John Gray
* Albert Welling som Arthur.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Wilde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Wilde* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Wilde* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Wilde* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Wilde* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Wilde* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Wilde* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Wilde* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Wilde* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Wilde* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Knut Odner** (født 7. desember 1924, død 4. mars 2008) var en norsk arkeolog og sosialantropolog. 

Odner tok magistergrad i arkeologi, og var med på det første grunnfagskullet i faget som ble til sosialantropologi. Han arbeidet ved Universitetet i Bergen fra 1963 til 1972. Odner var en arkeolog som i høy grad søkte å finne de store linjer i forhistorien, og ble som sådan en viktig del av det sosialantropologiske miljøet som holdt på å dannes i Bergen.

I 1969 reiste han til Kenya og arbeidet ved The British Institute of History and Archaeology in Eastern Africa. I 1972 begynte han ved Universitetet i Oslo, der han ble førsteamanuensis i sosialantropologi. Odner tok i 1992 doktorgraden på avhandlingen *The Varanger Saami*. I 2004 ble han utnevnt til det første æresmedlem av Det norske arkeologmøte (NAM).

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Knut Odner i BIBSYS

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, side(r) 15, type referanse dødsannonse, utgitt 7. mars 2008[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Nekrologer: Knut Odner». *Aftenposten*, 12. mars 2008.

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Wild Primrose*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Frederick A. Thomson.

Handling
--------

Den velstående Standish forlater sin uopplærte kone kort tid etter deres datter Primrose blir født. Han foretrekker å gifte seg med den kultiverte, men hovmodige, Emily. Etter morens død blir Primrose plassert hos en onkel, som oppdrar henne som en raffinert og utdannet ung kvinne.

Standish lengter etter datteren sin og sender bud etter henne. Samtidig blir Primrose interessert i Jack Wilton, men han er i hemmelighet gift med en danserinne ved navn Marie. Men Newton, en megler som Standish står i dypt i gjeld til, krever hennes hånd i ekteskapet som tilbakebetaling på Standish sin gjeld.

Skuespillere
------------

* Gladys Leslie som Primrose Standish
* Richard Barthelmess som Jack Wilton
* Eulalie Jensen som Marie
* Charles Kent som Williams
* Claude Gillingwater som Standish
* Ann Warrington som Emily
* Arthur Lewis som Griff
* Bigelow Cooper som Newton

Referanser
----------

1. ↑  Wild Primrose
2. ↑  WILD PRIMROSE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wild Primrose* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata