recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Walter Reisp** (født 5. november 1910) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Reisp vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Reisp spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Reisp – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Walter Reisp – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Walter Reisp – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Walter Reisp – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Walter Reisp – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Antal Bolvári** (født 6. mai 1932 i Kaposvár, død 8. januar 2019) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker i 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Bolvári ble olympisk mester i vannpolo under OL i 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Ungarns resultat i finalerunden: 2-2 mot Jugoslavia, 7-2 over Italia og 4-0 over USA. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng, men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen, som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Bolvári spilte seks kamper og scoret ett mål.

Fire år senere, under OL i 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske gullmedalje i vannpolo. Det ungarske laget vant alle fem kampene i finalerunden, som besto av seks lag. Ungarn fikk ti poeng og sølvvinnerne Jugoslavia sju. Bolvári spilte fire kamper i OL-turneringen og scoret to mål.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn
* 1956 Australias flagg Melbourne - Gull **Gull** i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Referanser
----------

1. ↑   www.nemzetisport.hu[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antal Bolvári – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Antal Bolvári – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Antal Bolvári – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Antal Bolvári – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) Antal Bolvári – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Mohammad Saddiq** (født 1952 i Pakistan) er en norsk gründer, forretningsmann og velgjører. Han er innahaver av Star Autoco og finansierer grunnskole i Pakistan.

Mohammad Saddiq kom til Norge som 19-åring og arbeidet som ung som bilmekaniker ved General Motors. Der sparte han nok til å kjøpe en Opel Kadett for 5 000 kroner, som han solgte kort etter med 5 000 kroners fortjeneste. Sparepenger på 30 000 kroner og hardt arbeid ble deretter investert i egen bedrift, selskapet som idag er blitt til Star Autoco, med omsetning på nærmere en kvart milliard. Saddiq er onkel til Tommy Sharif.

Forretninger
------------

Star Autoco ble etablert i 1984. Selskapet har tre bilanlegg og representerer Mercedes-Benz og Peugeot (i Hammerfest). Saddiqs eldste sønn Zahid, med fagbrev som mekaniker og kurs innen organisasjonsledelse, psykologi, arbeidsrett og styrekompetanse leder idag konsernet. Hans bror Azer er diplomøkonom fra Handelshøyskolen BI, og arbeider ved familiens bilforhandler.

Velgjører
---------

I 2004 donerte Saddiq 100 000 kroner og fikk bygget en grunnskole i landsbyen han vokste opp i. 

Moskeer og innvandrerorganisasjoner har ikke fått nyte av det samme, i løpet av 15–20 år har familien donert 10 000 kroner til Jamat E-Ahle Sunnat-moskeen.

Eksterne lenker
---------------

* Vant over Bertel O. Steen
* Utfordrer Bertel O. Steen på ny
* I skyggen av Røkke & Co.
* Star Autoco
**Rajasthan kjernekraftverk** er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i India. Det ligger omtrent 65 km fra byen Kota i distriktet Chittorgarh i delstaten Rajasthan. Utbyggingen av anlegget begynte i 1963, og ti år senere stod det ferdig. Anlegget har fire reaktorer i drift, som samlet har en maksimal effekt på om lag 750 MW. Det bygges også to nye reaktorer, som vil øke den maksimale effekten med 440 MW. I tillegg er det planlagt å bygge to reaktorer til, slik at antallet reaktorer kommer opp i åtte. 

Canada hjalp til med å sette i gang kraftverket. Situasjonen var kritisk ved den første reaktoren i 1973, og etter at India gjennomførte sin første atomprøvesprengning året senere, måtte India fortsette anrikningen av uran på egen hånd. Den andre reaktoren ble derfor ikke operativ før i 1981. Det har funnet sted flere små ulykker ved anlegget.

Referanser
----------

1. ↑   npp.gov.in[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
*For den tyske håndballspilleren, se Hermann Hansen (håndballspiller)*

**Herman Olaus Hansen** (ofte skrever *Hermann*, født 31. mars 1884, død 21. januar 1954) var en norsk fagforeningsmann, redaktør og politiker (NKP/AP).

Han begynte som visergutt ti år gammel, og ble fabrikkarbeider da han var fjorten. Siden var han til sjøs, og arbeidet en tid ved Solskinna bruk i Skien. I 1915 fikk han jobb ved Bratsbergbanen, der han ble fram til 1918. Siden jobbet han som sekretær i husleienevnden og med administrasjonen av rasjoneringen.

Hansen ble medlem av Arbeiderpartiet i 1911, og fagorganisert i 1912. Han ble etter hvert sentral i fagbevegelsen i Skien. I 1912-1913 var han formann i avdeling 320 av Norsk Arbeidsmandsforbund. Han stiftet Skiens sliperiarbeiderforening, der han satt som formann til 1915. Da gikk han inn i Skiens jernbanearbeiderforening. Fra 1918 til 1922 var han formann i Skiens arbeidsmannsforening. I mange år var han medlem av representantskapet i Skiensfjordens faglige samorganisasjon. Han var også medlem av styret i Kontor- og handelsfunksjonærenes forening i byen.

Hansen satt i Skiens bystyre fra 1916, og som medlem av formannsskapet fra 1922. Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte han det nystiftede Norges Kommunistiske Parti. Han ble varaordfører i 1924 og ordfører to år senere. 

I 1924 begynte han som forretningsfører i NKPs avis *Bratsberg-Demokraten*, som dette året skiftet navn til *Telemark Kommunistblad*. I 1928 ble Hansen dømt til fengsel i 60 dager på grunn av artikler skrevet under bygningsarbeiderstreiken dette året. I 1929 sto han en periode som redaktør for avisen, som gikk inn i løpet av sommeren.

I 1929 forlot han også, i lag med en del andre, NKP. Han gikk i 1930 inn i Arbeiderpartiet.

Fra 1945 til 1947 satt han som Arbeiderparti-ordfører i Skien.

Referanser
----------

1. ↑  DIS, Gravminner i Norge
2. ↑  Side 88. Einhart Lorenz: *NKPs presse i 1920-årene, Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie 1/1979*, Pax, Oslo ISBN 82-530-0957-7
3. ↑  *Hansen, Hermann Olaus*, Bind III, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1936)

Portal: Litteratur
Reiseveier og år for viktige vikingferder
Norgeskart fra 1785 som bruker betegnelsen Vester Havet. Utgitt i København.
**Vesterhavet** er en betegnelse benyttet i vikingtiden på havområdene som grovt regnet ligger vest for Norge, dvs. Nordsjøen og det nordlige Atlanterhav. Her seilte norske vikinger med sine langskip både på fredelige handelsferder og erobringstokt fra slutten av 700-tallet. På denne tiden var vikingene de eneste i Europa som hadde gode nok skip og mot nok til å begi seg ut på disse åpne og værharde havområdene.

Avgrensningen av Vesterhavet er omtrentlig, men omfattet havområdene norske vikinger opererte på. Dette er kystområdene nordover langs Norge, der Ottar fra Hålogaland nådde så langt som til Kvitsjøen i dagens Russland på slutten av 800-tallet. Vestover nådde de og koloniserte Færøyene, Island og Grønland, og Leiv Eiriksson oppdaget som første europeer kysten av Newfoundland (i dagens Canada) omkring år 1000.

Denne koloniseringen dannet grunnlaget for det senere Norgesveldet, og i sin storhetstid var alle øyene i Vesterhavet under norsk herredømme.

Annen betydning
---------------

Vesterhavet på dansk betegner havet vest for Jylland, dvs. Nordsjøen.

Västerhavet på svensk betegner havet vest for Sverige, dvs. Skagerrak og Kattegat.
***Ophonus rufibarbis*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Ophonus rufibarbis* finnes inesten hele Europa, men er noe sjeldnere helt i sørvest. Den er utbredt i Nord-Amerika, Nord-Afrika og Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

*Ophonus rufibarbis* er 6,2-9,5 mm lang med en brunlig svart farge. Antenner og bein er lysere, brunlige, nesten gule. Dekkvingene, brystskjoldet og oversiden av hodet (pannen) har fin kort hårbekledning. (Krever forstørrelse for å se). Brystskjoldet har en hjerteform fordi det bakerst smalner inn. Ikke sjelden, lever på moldrike lokaliteter med litt skygge, nær skog og busker. De kan påtreffes i små grupper med flere individer.

Levevis
-------

*Ophonus rufibarbis* er vanligvis nattaktiv og lever av planter. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ophonus rufibarbis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ophonus rufibarbis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Ophonus rufibarbis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Ophonus rufibarbis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Ophonus rufibarbis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Ophonus rufibarbis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Ophonus rufibarbis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ophonus rufibarbis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Ophonus rufibarbis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ophonus rufibarbis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Ophonus rufibarbis* - bilde
* *Ophonus rufibarbis* - Ground Beetles of Ireland - engelskspråklig
* *Ophonus rufibarbis* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
**Karl Aage Hansen** (født 4. juli 1921, død 23. november 1990 i Gentofte) var en dansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Hansen vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det danske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Sverige og Jugoslavia. Danmark vant åttendedelsfinalen med 3-1 over Egypt og i kvartfinalen beseiret de Italia med 5-3. De tapte semifinalen med 2-4 mot Sverige men de vant bronsefinalen over Storbritannia med 5-3.

Hansen debuterte på det danske landslaget som 22-åring i 1942 i en kamp mot Sverige. Han spilte 22 landskamper og scoret 17 mål, i en kamp mot Norge i 1946 scoret han fire mål. Hansen spilte for Akademisk Boldklub og han spilte åtte sesonger i Italia. 1949–1950 i Atalanta, han gjorde hattrick i sin debut for klubben, Juventus 1950–1953, Sampdoria 1953–1954 og Catania 1954–1957. Han ble italiensk mester med Juventus sesongen 1951–1952. Hansen spilte også tre landskamper i håndball.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1948 Storbritannias flagg London - Bronse i fotball Danmarks flagg Danmark

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 519640, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Aage Hansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Karl Aage Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Karl Aage Hansen – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Karl Aage Hansen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Karl Aage Hansen – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (da) Karl Aage Hansen – Dansk Boldspil-Union Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Danmarks tropp – Fotball under Sommer-OL 1948 – bronsemedalje |
| --- |
| 
* GK Nielsen
* DF Bastrup-Birk
* DF V. Jensen
* DF Overgaard
* DF Petersen
* MF I. Jensen
* MF Ørnvold
* MF Pilmark
* FW K. A. Hansen
* FW J. Hansen
* FW Lundberg
* FW Præst
* FW Pløger
* FW Seebach
* FW J. Sørensen
* Landslagstrener: Reg Mountford

 | Flagget til Danmark |
**Karl August Andersen** (født 29. september 1903 i Oslo, død 15. august 1970 i Oslo) var en norsk cellist fra Vaterland, i sin tid landets ledende og solocellist i Oslo Filharmoniske Orkester i flere tiår. Karl Andersen ble tatt opp som medlem i Norsk Komponistforening i 1935.

Som 17-åring debuterte han i Universitetets Aula (1920). Han opptrådte meget i kringkastingen, ofte i duett med fiolinisten Ernst Glaser og i Filharmonisk Selskaps strykekvartett, og han bar klengenavnet «Kalle cello». En del komposisjoner i neoklassisk stil ble det også, så som hans trio for cello, klarinett og fløyte (fremført av Alf Andersen (1928-1962) og Richard Kjelstrup), hans bidrag i konkurransen til Oslo rådhus' åpning, og *Harlequin* i tolvtoneteknikk for piano (1957). Første pris i Norsk Komponistforenings årlige utdeling ble det i 1952.

Som teorilærer var han lærer for blant andre Ørnulf Gulbransen, Leif Solberg, Kai Angel Næsteby, Kåre Fuglesang, Arne Novang og Stephan Barratt-Due. Filharmoniens cellogruppe besto på 1940-, 50- og 60-tallet av seks musikere, og disse var Karl Andersen og Arne Melsom på 1. pult, Sverre Krøvel og Hans Balchen på 2. pult, Arne Novang og Levi Hindar på 3. pult. Karl Andersen var frimurer og fra 1962 musikkonsulent i NRK.

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
2. ↑  Karl August Andersen i Store norske leksikon.
3. ↑  *Cappelens musikkleksikon*. Oslo: Cappelen. 1978. ISBN 8202036844.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** Discogs
 |
Åmøya sett fra fergen over Arhaugfjorden.
**Åmøya** er den største øya i Meløy kommune i Nordland. Grunnkretsen heter **Åmøy**. Øya ligger vest for Engavågen, mellom Meløyfjorden og Skardfjorden. 

Åmøya har et areal på 23,4 km². Høyeste punkt er Risnestinden på 648 moh. Grunnkretsen hadde 124 innbyggere i 2002, 87 innbyggere i 2012. Bebyggelsen er spredt med unntak av Åmøyhamna og Åmnes.

Åmøya har veiforbindelse til fastlandet via Grønøy, Hestøya og Storøya. 

Åmøya hadde sammen med naboøya Grønøy idrettslaget Åmøy og Grønøy IL, før det ble slått sammen med Enga IL. Det heter nå Søndre Meløy idrettslag (SMIL). Idrettslaget har eget friidrettsanlegg på Åmnes.

Skolen på øya ble lagt ned i 2001, og elevene ble overført til Enga skole. For de som bor i Åmøyhamn er det bussforbindelse ca. 40 minutter med skolen.

Den gamle skolebygningen kalles Vidsyn siden 2001, og drives av Åmøy velforening. Kjelleren leides ut til SMIL som treningsstudio, men det har i nyere tid blitt flyttet til Engavågen. Huset ble pusset opp i noen rom i desember 2007/januar 2008. Nye vinduer sommeren 2020. Åmøy Velforening bruker bygget til mye forskjellig, som f.eks lørdagskaféer, middagsserveringer, tacokvelder for ungdom og elgsoddaftener. I tillegg stilles lokalene disponibel til utleie for private arrangementer.

Åmnes camping i Finnvika har sandstrand.

Skarsvatnet er øyas største innsjø med badestrand og fritidsfiske.

I Åmnessundet kan man finne 12 felter med helleristninger over et område på 90 x 40 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Faktaark, Kartverket
2. ↑  SSB tabell 04317: Folkemengde, etter grunnkrets
3. ↑  «Åmnes Camping». Arkivert fra originalen 16. mai 2014. Besøkt 28. desember 2013.
4. ↑  Kommunen om helleristningene Arkivert 30. desember 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For den franske ridderordenen med lignende navn, se Den Hellige Ånds orden*
Helligåndsordenens merke
**Helligåndsordenen**, latin: *Ordo Sancti Spiritus*, var en hospitalorden etablert på slutten av 1100-tallet. Ordenen drev sykehuser og tok seg av foreldreløse barn. Ordenstegnet for Helligåndsordenen var et dobbelt kors. 

I hjembyen Montpellier i Provence etablerte Guy de Montpellier en lekmannsinstitusjon for å pleie omsorg om de syke. Institusjonen var viet til Den hellige ånd. I 1204 kalte pave Innocens III Guy de Montpellier til Roma og overlot hospitalet Santo Spirito in Sassia til ham og hans brødre. Dette utviklet seg til moderkloster for Helligåndsordenen. I 1213 ble Helligåndsordenen med pavens godkjennelse regulert basert på Augustinerordenens ordensregler.

Ordenen etablerte seg i andre kristne land og i senmiddelalderen var den også til stede i Skandinavia, der den var aktiv til reformasjonen. Ordenen overtok noen steder såkalte helligåndshus, institusjoner for syke og fattige etablert fra 1100-tallet av, men mange slike institusjoner kunne også være uavhengige av ordenen. I Danmark etablerte Helligåndsordenen seg i 1451 i Aalborg, da det overtok et helligåndshus grunnlagt i 1431.

Helligåndsordenen ble oppløst i 1847.

Referanser
----------

1. 1 2  «Helligåndsordenen», *Den store danske*.
2. ↑  «Aalborg Helligåndskloster» Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. *Dansk Kulturarv*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** HDS
 |
**William Faulder Smith** (født 14. november 1886 død 3. mars 1937) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Smith ble olympisk mester i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det britiske laget som vant landhockeyturneringen. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Storbritannia vant foran Danmark og Belgia. Det britiske laget vant over Danmark med 5-1 og Belgia med 12-1 og siste kampen mot Frankrike vant de på walk over. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i landhockey Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Faulder Smith – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Faulder Smith – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Faulder Smith – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Faulder Smith – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata
Lotta Svärd og soldatektemannen i finskekrigen, tegnet av Albert Edelfelt som illustrasjon til diktet om henne i *Fänrik Ståls sägner*.
Lotta Svärd er tittelen på og hovedpersonen i et dikt i den finske nasjonalskalden Johan Ludvig Runebergs nasjonalepos *Fänrik Ståls sägners* andre del fra 1860. I diktet er Lotta soldatkona som følger mannen i Finskekrigen 1808–1809. Selv om mannen faller i kampene, fortsetter hun på slagfeltet som sykepleier for de sårede. Skikkelsen ga navn til den paramilitære hjelpeorganisasjonen Lotta Svärd-organisasjonen i Finland 1920–1944 og tilsvarende lottebevegelser i Skandinavia, deriblant Norges Lotteforbund.

|  |
| --- |
| De skandinaviske lotteforbundene har lånt navn fra og blitt inspirert av Lotta Svärd-organisasjonen, en frivillig paramilitær hjelpeorganisasjon for kvinner i Finland 1920-1944. Bildet viser finske lotter som lager mat til finske frivillige styrker rett før den finske fortsettelseskrigen 1941. |

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**William Forbes Skene** (født 7. juni 1809, død 29. august 1892) var en skotsk historiker og antikvariat, den andre sønnen til Walter Scotts kamerat, James Skene (1775–1864), født i Kincardineshire, men vokste opp i Rubislaw i nærheten av Aberdeen.

Skene ble utdannet ved Edinburgh Academy i Edinburgh og ved University of St Andrews i St. Andrews i Skottland, med en spesiell interesse for studiet av keltisk filologi og litteratur. I 1832 begynte han som skribent under den korte signaturen WS, og kort tid etter fikk han en stilling ved Den skotsk høyesteretten (*Court of Session*) som han hadde fram til 1865. Hans første interesse for historien og fornminnene fra de skotske Høylandene bar frukter i 1837 da han publiserte verket *The Highlanders of Scotland, their Origin, History and Antiquities*.

I 1847 under potetsulten på Høylandene ble han utpekt som sekretær for den statlige nødhjelpen (*Central Board for Highland Relief*). I denne posisjonen arbeidet han tett sammen med Charles Trevelyan i Det britiske finansdepartementet (*The Treasury*).

Skenes hovedverk var hans *Celtic Scotland, a History of Ancient Alban* (5 bind, Edinburgh, 1876-1880), kanskje det viktigste bidrag til skotsk historie skrevet på 1800-tallet. Hans andre verk var utgave av John av Forduns *Chronica geniis Scotorum* (Edinburgh, 1871–1872); *Four Ancient Books of Wales* (Edinburgh, 1868); *Chronicles of the Picts and Scots* (Edinburgh, 1867); *Adamuan's Vita S. olumbae* (Edinburgh, 1874); *Essay on the Coronation Stone of Scone* (Edinburgh, 1869); og *Memorials of the Family of Skene of Skene* (Aberdeen, 1887).

I 1879 fikk han utmerkelsen *Doctor of Civil Law* (DCL) fra University of Oxford, og i 1881 *Historiographer Royal for Scotland*. Han døde i Edinburgh i 1892.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p52796.htm#i527959[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6th8jwr, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Helligkorskirken** (polsk *Kościół św. Krzyża*) er en kirke ved Krakowskie Przedmieście i Warszawa, på andre siden av Warszawa-universitetets hovedcampus. Den er en av de fremste barokkirkene i Polens hovedstad, og bestyres i dag av misjonærmunkene av St. Vincent de Paul.

Historie
--------

Kirken etter andre verdenskrig
Kobbertaket og kobberklokketårnene til kirken fra fugleperspektiv, 2008
Kirken ble bygd i årene 1679–1696 i barokkstil av abbeden Kazimierz Szczuka og primas Michał Stefan Radziejowski etter tegninger av Józef Szymon Bellotti. Radziejowski finansierte også byggingen av Karmelittkirken i samme by. De to sidetårnene ble dekt med barokkupler i 1725–1735 under ledelse av Józef Fontana, mens fasaden ble ombygd av Jakub Fontana i 1756, med skulpturer av Jan Jerzy Plersch.

Kirken ble ofte besøkt av kong Stanisław August Poniatowski. Det var også her han opprettet St. Stanisławs orden. Den 3. mai 1792 samlet den polske Sejmen seg i kirken for å minnes Konstitusjonserklæringen året før. 

Sent i det 19. århundre ble kirkeindret noe ombygd og i 1882 ble en urne med Frédéric Chopins hjerte plassert i et av kapellene. Senere ble en lignende urne med levningene til Władysław Reymont plassert i et annet kapell. Epitafene til flere berømte personer ble også samlet i kirken, blant annet Bolesław Prus, Józef Ignacy Kraszewski, Juliusz Słowacki og Władysław Sikorski.

Under Warszawaoppstanden i 1944 førte tyskerne to biler med sprengstoffer inn i kirken og sprengte den i luften. Den ble gjenoppbygd i årene 1945–1953 i en noe forenklet arkitektonisk form. Kirkeindret ble også rekonstruert, men uten barokkfreskene og polykromiene. Hovedalteret ble gjenoppbygd i årene 1960–1972. I 2003 gav pave Johannes Paul II kirken status som *Basilica minor*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Mount Bird** er en 1 765 meter høy skjoldvulkan som ligger omkring 13 km sør for Cape Bird, som er den nordlige enden av Rossøya i Antarktis. Det er det minste fjellet på Rossøya og ble kartlagt av Discovery-ekspedisjonen (1901−04) under ledelse av Robert Falcon Scott. Vulkanen ble tilsynelatende kalt opp av ekspedisjonen etter Cape Bird. 

Vulkanen har en kuppelformet topp med en tydelig markert lengdeakse mot nord. Den består dessuten av en fjellrygg vest for hovedtoppen med tre mindre, mørke topper som er de eneste nakne steinformasjonene som kan ses fra McMurdo-stredet. Den nordlige fjellsiden av Mount Bird har en veldig slak høydeprofil. Shellbreen og Endeavour forlandsbre ligger i fjellsiden.

Se også
-------

* Liste over vulkaner i Antarktis

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  John Stewart (2011). *Antarctica: An Encyclopedia*. 1 (2 utg.). McFarland. s. 164. ISBN 978-0786435906.

Kilder
------

* LeMasurier, W. E. (1990). *Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans*. American Geophysical Union. s. 512 ff. ISBN 0-87590-172-7.
* Mount Bird på Volcano World Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine. (en)
* Mount Bird SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (New Zealand). Katalognr. 1355

* Mount Bird SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 1355

 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Mount Bird» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Luangwa** er ei elv i Zambia. Den er en av Zambezis største sideelver, og en av de fire store elvene i Zambia, sammen med Zambezi, Kafue og Luapula/Chambeshi. Luangwa regnes som et av Afrikas mest intakte elvesystemer og Luangwadalen er hjemsted til et svært rikt dyreliv.

Elva har utspring på 1500 meter over havet i Mafinga-åsene like ved grensa til Malawi, nær grenseposten Chitipa og 75 kilometer nordøst for byen Isoka. Luangwa renner mot sørvest og etter 150 kilometer har elva allerede falt til 690 meter over havet. Den blir deretter en meanderende elv som slynger seg gjennom den flere kilometer brede flomsletten i den opptil 100 kilometer brede Luangwadalen. Mot vest danner Muchingafjellene en naturlig grense for dalen. Nedbørmengden i nedbørfeltet varierer mellom 760 og 1770 mm per år, og flomsletten blir oversvømmet hvert år. Elva er i flom i regntiden (desember til mars), men i den påfølgende tørketiden minker vannføringen betydelig.

Hovedveien mellom Lusaka og Lilongwe, med den historiske Luangwabrua er den eneste hovedveien som krysser elva. Litt oppstrøms fra brua kommer Lunsemfwa, den eneste større sideelva, inn fra vest. De nederste 100 kilometrene danner elva grensa mellom Zambia og Mosambik, og ved munningen møtes også grensen til Zimbabwe. Elva munner ut i den vestlige enden av Cahora Bassa-sjøen, mellom byene Luangwa i Zambia og Zumbo i Mosambik.

Luangwadalen er avsidesliggende og tynt befolket. Men den er veldig rik på vilt og det er flere viltreservater. omfatter en rekke nasjonalparker, blant annet South Luangwa National Park. Her finnes den endemiske Thornicroftsjiraffen, Afrikas største populasjon av flodhester, og noen av Afrikas største populasjoner av løver, leoparder og afrikanske villhunder.

Referanser
----------

1. ↑  Christine Eckstrom (Mai 2007). «Waiting for thunder». *National Geographic*. Arkivert fra originalen 24. november 2007. Besøkt 26. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Vorteskogsnegl** (*Arion intermedius*) er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall.

Utseende
--------

Vorteskogsnegl er en liten snegl, bare mellom 1-2 cm. lang. Den normale fargen er lysegrå, men det er ikke uvanlig at unge individer er oransje i ung alder. Slimet under sålen er gult. Når sneglen trekker seg sammen får den en ruglete overflate, ikke ulikt en nålepute på oversiden.

Vorteskogsnegl har to par tentakler. På det øverste paret finnes øyne ute på spissen. Det underste paret brukes til å registrere lukter eller kjemikalier. De har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Skogsnegler har åndehullet foran midten av kappa. Den kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen.

Levevis
-------

Vorteskogsnegl lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.

Vorteskogsnegl finnes på fuktige steder med skygge. Den er aktive om natten når luftfuktigheten er høyere. Om dagen hviler den ofte undere steiner eller i tett vegetasjon. Om været blir for tørt og varmt, lukker den åpningen til kapphulen, mest mulig for å spare på fuktigheten.

Vorteskogsnegl er hermafroditter (tvekjønnet). For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre. Den legger flere hundre egg i grupper på 20-30 egg, på skyggefulle fuktige steder. Etter noen uker klekker eggene. De nyklekkete sneglene ser ut som miniatyrer av de voksne individene. Utviklingstiden til et voksent individ kan variere etter arten, men mellom seks og sju måneder er vanlig.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vorteskogsnegl* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteskogsnegl* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteskogsnegl* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Vorteskogsnegl* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Vorteskogsnegl* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteskogsnegl* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteskogsnegl* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteskogsnegl* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Arion intermedius* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Voseo** er et språklig fenomen i spansk som består av å bruke pronomenet «vos» istedenfor «tú» og/eller et alternativt bøyningsmønster for verba i 2. person entall. Voseo er et utbredt dialekttrekk i store deler av Latin-Amerika. En annen type voseo, kalt *reverensiell voseo*, er en svært høflig tiltalemåte som i dag brukes i noen få høytidelige situasjoner i Spania.

Bruken av «vos» var opprinnelig en høflig tiltalemåte, ettersom det tidligere representerte 2. person flertall. I Amerika er imidlertid «vos»-formen i dag uformell, og kontrasterer med den mer formelle «usted»-formen. Verbformene til voseo stammer fra flertallsformene, men har gjennomgått enkelte endringer. «Vos»-formene varierer fra dialekt til dialekt, og ofte brukes flere former fra «tú»-paradigmet.

Det kalles «pronominal voseo» når «vos» brukes som pronomen for 2. person entall, og «verbal voseo» når verbformene for 2. person entall følger «vos»-paradigmet. En dialekt kan ha enten pronominal eller verbal voseo, eller begge deler.

Voseo er utbredt i omtrent en tredjedel av den spanskspråklige delen av Amerika. Det motsatte av voseo, det vil si bruken av «tú» med sine respektive verbformer, kalles «tuteo».

Eksterne lenker
---------------

* Voseo i *Diccionario Panhispánico de Dudas* (RAE)
**Lø skole** er en kommunal barneskole i Steinkjer kommune med elever fra 1.–7. trinn. Skolen satser hardt på aldersblanding, nye læringsmetoder og fleksibel skoledag for elevene. Skolen er medlem i HEFRES, og har ordninger som gjør at elevene har tilbud om minimum én time fysisk fostring på skolen hver dag. Lø skoles adresse er Løsbergveien 85, 7712 Steinkjer.

Historie
--------

I 1968 ble Bruheim, Mære og Vollan skolekretser slått sammen med Mære som skolested. Elever fra Lø- og Sørlia-området måtte derfor gå på skole på Mære, mens elever fra Figga ble overført til Steinkjer skolekrets. Etter noen år skjedde det imidlertid en utvikling av boligfeltene i Sørlia/Lø/Figga, Lerkehaug og Mære. Det ble bygget mange nye boliger og en nedsatt komité fant ut at det var behov for en ny barneskole (1.-7. klassetrinn). Først og fremst ble skolen bygget med tanke på elever fra Lø, Sørlia og Figga, men i et lengre perspektiv var det mulig at også elever fra Lerkehaug skulle være elever der. Lø skole ble dimensjonert for to parallellklasser pr. klassetrinn, og ble tatt i bruk høsten 1975. Totalkostnadene for bygging av skolen var kroner 5 803 458.

Priser skolen har vunnet
------------------------

* Lø skole ble bonusskole i 2002. Utdannings- og forskningsdepartementet kom med denne begrunnelsen: «Lø skole driver systematisk utviklingsarbeid og forsøk som har bidratt til å øke kvaliteten i skolen.»
* Lø skole har en elevbedrift ved navn Snodig Snedig, som blant annet har vunnet flere priser på elevbedriftsmessen UngBiz.

Eksterne lenker
---------------

* Lø skoles hjemmeside
* Lø skoles andre hjemmeside
* Steinkjer kommunes hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
Satellittbilde av en del av elva Lualaba, sør for byen Kindu, som såvidt ses i øvre billedkant.
**Lualaba** (også kalt *Luala*) er ei elv i Den demokratiske republikken Kongo, og i praksis den østlige opprinnelseselva for Kongoelva. Lualaba er den største tilløpselva til Kongo regnet etter vannføring, og gjennom sideelva Luvuas tilløpselver Luapula og Chambeshi er den også den lengste. Lualabas hovedløp er 1800 km langt. Den starter i grenseområdet mot Zambia, og renner derfra mot nord til Kisangani, hvor elva Kongo offisielt begynner. 

Lualabas kilder ligger 1400 moh, på Katangaplatået vest for Lubumbashi i provinsen Katanga, og faller derfra gjennom en serie fosser og stryk (457 meter på 72 km) ned til Manikaplatået. Ved Kamalondo er elva utnyttet til produksjon av vannkraft, ved Nzilo-demningen nær Nzilofallene. Fra Bukama er elva seilbar over ei strekning på 640 km ned til Kongola. På denne strekningen renner Lualaba gjennom en rekke sumper og innsjøer (herunder Upembasjøen og Kisalesjøen). Nedstrøms fra Kongola renner elva gjennom den trange slukten Portes d'Enfer. Mellom Kasongo og Kibombo er elva igjen seilbar over rundt 100 km, før den igjen går inn i et strykparti ved Kindu-Port-Empain. Slutten på elva markeres ved Boyomafallene, som dannes av sju katarakter over en strekning på 100 km mellom Ubundu og Kisangani. Nedenfor Boyomafallene heter elva Kongo.

Historie
--------

Under utforskingen av Afrika på 1800-tallet var Lualaba ansett på som en av flere muligheter i forsøkene på å finne Nilens kilder, og den ble blant andre undersøkt av David Livingstone i så henseende. Verney Lovett Cameron fastslo imidlertid at elva lå for lavt til å kunne være ei sideelv til Nilen, og at den dermed måtte drenere mot Kongo og Atlanterhavet. Dette ble bekreftet av Henry Stanley, da han i 1876-77 reiste fra Tanganyikasjøen og ned Lualaba og Kongo, til Boma ved Atlanterhavet.

Sideelver
---------

Lualabas største sideelver er (fra nord til sør) Lowa, Ulindi, Luama, Lukuga (som har utløp fra Tanganyikasjøen), Lufira, Lubudi og Luvua. Upemba nasjonalpark ligger sør og øst for elva i den sentrale delen av Katanga-provinsen.

Byer langs elva
---------------

De største byene langs elva er Kindu, Kasongo, Kongolo og Kabalo.

Litteratur
----------

* Tim Butcher: *Blood River – A Journey To Africa's Broken Heart*, 2007. ISBN 0-701-17981-3
* John Blashford-Snell: *In the Steps of Stanley*, Hutchinson & Co, London 1975, ISBN 0-09-125080-3

Referanser
----------

1. 1 2  Encyclopædia Britannica: *Lualaba River*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lualaba River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Vorteøgle** er en øgle som lever i vestlige deler av Mexico og Guatemala. Den er den eneste nære slektningen til den mer kjente gilaøglen.

Den er en stor øgle med kraftig kropp, stort hode, og korte, men kraftige lemmer. Halen er kort og tjukk, og kan ikke kastes av om en fiende angriper. Totallengden varierer fra 70–87 cm, så den er betraktelig større enn gilaøglen. Tunga er svart og dypt kløftet, og Jacobsons organ er sannsynligvis viktig for å finne bytte. Den har i likhet med gilaøgle et giftig bitt, men det er svært sjelden at mennesker blir bitt.

Vorteøgle er en spesialisert predator på fugle- og reptillegg, og klatrer av og til opp i trær for å sikre seg et bytte. Ellers kan den også ete små fugler og pattedyr, frosker, øgler og insekter. Hunnene legger 2–30 egg mellom oktober og desember, men de klekkes ikke før i juni–juli neste år.

Utbredelsen omfatter lave fjell med avrenning til Stillehavet i vestlige Mexico fra sørlige Sonora til Chiapas, og i tillegg er det en isolert bestand i det sørøstlige Guatemala. Innenfor dette området forekommer den i en høyde fra 400 til 1000 m over havet. Det er vanligst å finne den i tropisk lauvfellende skog, men den er også funnet i buskmark, og i eikeskoger i lav høyde. Den deles i fire underarter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vorteøgle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteøgle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteøgle* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteøgle* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteøgle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vorteøgle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Heloderma horridum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Heloderma horridum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Heloderma horridum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Mexico Herpetology: *Heloderma*
* IUCN Red List of Threatened Species: *Heloderma horridum*

To vorteøgler i en dyrehage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Angelo Zottoli** (født 21. juni 1826 i Acerno i Italia, død 9. november 1902 i Shanghai i Kina) var en italiensk katolsk prest tilhørende jesuittordenen. Han var misjonær i Kina og sinolog.

Liv og virke
------------

Pater Zottoli ble medlem av jesuittordenen i 1843 og kom til Kina i 1848. Han ble en av de første europeiske jesuitter som fullførte universitets- og seminariestudier sammen med kinesiske studenter i Xujiahui, den katolske bydelen i Shanghai der jesuittene bygde opp en katedral en rekke institusjoner. Fra 1853 var p. Zottoli lærer og rektor ved St. Ignatius-kollegiet, som var opprettet som internatskole i 1849 for å utdanne kinesiske ledere for menighetene. 

Bibliotheca Zikawei i Shanghai.
Han medvirket til å styrke jesuittenes store bibliotek i Shanghai, Bibliotheca Zikawei, som en stor ressurs innen sinologien, sammen med sin medbror pater Henri Havret. 

Han skrev det fembinds verket *Cursus litteræ sinicæ* (1879–1882), primært beregnet på tilkommende misjonærer fra Vesten, og etterlot seg etter 30 års arbeid en nesten fullstendig bearbeidelse av Kangxiordboken. Han skrev også en rekke teologiske verker på kinesisk.

Verker
------

* *Cursus litteraturae sinicae neo-missionariis accommodatus*, Shanghai, 1879-1882

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 106383268[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Antonio De Caro, Angelo Zottoli, a Jesuit Missionary in China: His Life and Ideas, Singapore: Springer, 2022. ISBN: 978-981-16-5296-7
* *Dissertae sententiae*, Shanghai. 1879 Arkivert 15. mars 2009 hos Wayback Machine. Nettsted besøkt 27. mars 2009
* Gail King: *The Xujiahui (Zikawei) Library of Shanghai* PDF av artikkel fra *Libraries & Culture*, Vol. 32, No. 4, Fall 1997. (Nettsted besøkt 27. mars 2009)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** CiNii
 |
***Pherocladus*** er en slekt av kamfølerbiller der de fleste, men ikke alle, artene har karakteristiske kamformede antenner. Disse billene finnes ikke naturlig i Europa, men noen arter kan forekomme i drivhus, minst én av dem også i Norge. De fleste artene lever i eller ved ferskvann, men noen er landlevende og beiter på mikroskopiske sopper.

Utseende
--------

Små til middelsstore (2,5 – 16 mm), avlange biller, oversiden hårete. De fleste av artene har kamformede antenner. **Hodet** er nokså lite, fasettøynene er utstående med fine fasetter, uten hår. Antennene er lange, 11-leddete, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Hos hannene har vanligvis hvert ledd en leddet sideutvekst (hos andre biller er det vanligvis ikke noe ledd mellom antenneleddet og utveksten). **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske kort, bredere enn langt, omtrent trekantet i omriss sett ovenfra. Scutellum er hjerteformet med et hakk i fremkanten, noen tenner på bakkanten av pronotum griper inn i dette hakket. **Dekkvingene** har ofte et påfallende fargemønster. **Larvene** er sylindriske og hårete. De artene som lever i vann har ofte ulike slags åndetilpasninger (analgjeller, nakkroppen trukket ut til ånderør).

Levevis
-------

De fleste artene lever i eller ved ferskvann. De voksne billene kan ofte finnes på vannplanter. Andre kjente habitater er råtten ved, løvstrø og inne i beverhytter. En del arter i underfamilien Ptilodactylinae er ikke knyttet til vann, men lever av sporer og hyfer av mikroskopiske sopper som de skraper fra død og levende vegetasjon. Noen arter har spredt seg over mye av jorden i drivhus. *Ptilodactyla exotica*, som finnes i drivhus over store deler av verden, blir regnet som en mulig skadegjører i drivhus. Man forsøker å begrense den videre utbredelsen til denne billen ved hjelp av kontroll av planteimport, karantenerestriksjoner etc. Det er uklart hvor denne billen opprinnelig stammer fra, men den er funnet frittlevende på Mauritius og Réunion i Det indiske hav.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Sumatra, Borneo og Filippinene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **kamfølerbiller**, **Ptilodactylidae** Laporte de Castelnau, 1836
				+ Underfamilien Kamfølerbiller (Ptilodactylinae)
					- Slekten ***Pherocladus*** Fairmaire, 1891
						* *Pherocladus atriceps* Pic, 1923
						* *Pherocladus capucina* Pic, 1923
						* *Pherocladus castanescens* Pic, 1923
						* *Pherocladus dermestoides* (Fairmaire, 1881)
						* *Pherocladus inlateralis* Pic, 1923
						* *Pherocladus palawanus* Deléve, 1972
						* *Pherocladus plicata* Pic, 1923
						* *Pherocladus singularicollis* Pic, 1935
						* *Pherocladus testaceomaculata* Pic, 1923

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pherocladus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Vorstehhund korthåret** (FCI #119) eller **korthåret vorsteh** er en av fire tyske vorstehhunder. Disse skiller seg imidlertid såvidt mye fra hverandre at de ikke regnes som varieteter, men egne hunderaser.

Opprinnelse og alder
--------------------

Vorstehhund korthåret ble avlet fram fra jakthunder som f.eks. pointer og ungarsk vizsla på 1800-tallet.

Bruksområde
-----------

Korthåret vorstehtispe.
Korthåret vorsteher er en fuglehund som primært avles som jakthund på fugl, men den har også kvaliteter for annen type jakt og som brukshund og familiehund.

Den er en god familiehund og regnes som flink med barn og enkel å jobbe med. Den er også en sterk og arbeidsom brukshund, som blant annet er velegnet som trekkhund og kløvhund. Det er også eksempler på at vorstehere har blitt godkjente redningshunder, blant annet for Norske Redningshunder.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

En vorster er en edel og harmonisk hund med verdig holdning. Den er stødig, rolig og avbalansert. Svakt markert nakkeknøl og moderat stopp. Øynene er middels store og mørk brun farge er ønskelig. Ørene er høyt og bredt ansatte, og de er flate og hengende tett inntil hodet. Forlemmene er rette, parallelle og muskuløse. Baklemmene er også rette og parallelle. Skal være kraftige og muskuløse. og knærne er godt vinklet. Potene skal være runde til ovale, men godt sluttet og med kraftige klør. Hunden skal ha en sterk og muskuløs rygg med et kort, bredt og muskuløst lendeparti. Underlinjen er lett opptrukket med en elegant tørr bue. Halen skal være kraftig ved roten og høyt ansatt. Den smalner av mot spissen og er av middels lengde. Bevegelsene til en vorster er rette og parallelle. De er jordvinnende og med godt fraspark. 

Pelsen er kort og tett, og skal føles grov og hard å ta på. På hodet og ørene er pelsen kortere, mykere og tynnere. Såkalt skimlet (spettet) pels i sorte, brune, grå og hvite kombinasjoner er mest vanlig, mens også ensfarget brun er normalt.

Skulderhøyden skal iflg. FCI ligge på ca. 62-66 cm hos hannhunder og ca. 58-63 cm hos tisper.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Mount Berlin** er den sjette høyeste vulkanen i Antarktis, beliggende om lag 18,5 km vest for Mount Moulton i Marie Byrd Land nær østkysten mot Rosshavet. Vulkanen ligger i den vestlige enden av Floodfjellene og består av to skjoldvulkaner: Marren Peak og Berlin-krateret. Den vulkanske strukturen blir regnet som aktiv siden det har vært observert boblende fumaroler nær kanten av den nordlige og vestlige kalderaen. Disse har skapt fumarolske istårn. Den nedre fjellsiden av vulkanen er helt dekket av den vestantarktiske innlandsisen, mens høyere opp i fjellsiden vokser lav.

Størknede lavastrømmer fra begge kraterne tyder på at det siste utbruddet har funnet sted i løpet av de siste 100 000 årene. En nylig undersøkelse ved hjelp av 40Ar/39Argon-metoden har funnet ut at dette utbruddet skjedde for 20 000−30 000 år siden. På grunn av partikkelstørrelsen til den vulkanske asken på 17−18 mm så vel som den store spredningen av askepartiklene i en avstand av over 30 km fra vulkanen, blir det antatt at utbruddene var meget eksplosive.

Vulkanen ble oppdaget av Byrd-ekspedisjonen på flytur nordøst og øst for Little America i november og desember 1934. Den ble navngitt «Mount Hal Flood» av Byrd etter hans onkel, men navnet Flood er nå brukt om hele fjellkjeden som vulkanen er en del av. Vulkanen fikk sitt nåværende navn av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Leonard M. Berlin, lederen for den amerikanske gruppen som besøkte dette fjellet i desember 1940.

Topografisk kart over Mount Moulton og Mount Berlin i skala 1:250 000

Se også
-------

* Liste over vulkaner i Antarktis

Referanser
----------

1. 1 2 3  John Stewart (2011). *Antarctica: An Encyclopedia*. 1 (2 utg.). McFarland. s. 153. ISBN 978-0786435906.

* LeMasurier, W. E. (1990). *Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans*. American Geophysical Union. s. 512 ff. ISBN 0-87590-172-7.
* Mount Berlin. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. (en)
* Mount Berlin SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Russland). Katalognr. 1231

* Mount Berlin SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 1231

Litteratur
----------

* L. Siebert, T. Simkin: *Volcanoes of the World: an Illustrated Catalog of Holocene Volcanoes and their Eruptions.* Smithsonian Institution, Global Volcanism Program Digital Information Series, GVP-3, fra 2002
* T.I. Wilch, W.C. McIntosh, N.W. Dunbar: *Late Quaternary volcanic activity in Marie Byrd Land: Potential 40Ar/39-dated time horizons in West Antarctic ice and marine cores.* I: *Geological Society of America Bulletin.* Bind 111, nr. 10, 1999, s. 1563–1580.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |