recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
NASA - Visible Earth, Nullarbor. Den egentlige Nullarbor-sletta er det lysebrune halvsirkelformede området ved kysten. Bildet er tatt av Terra-satellitten 19. august 2002
Nullabor-sletta sett fra Indian-Pacific-jernbanen.
Nullabor-sletta er ikke *helt* treløs
**Nullarbor-sletta** (engelsk: *Nullarbor Plain*) er ei flat, vidstrakt, tørr og nesten treløs karstslette i Australia. Den ligger i den sørvestre delen av Sør-Australia og den sørøstre delen av Vest-Australia, mellom kysten av Australbukta i sør og Victoriaørkenen i nord. Ordet *Nullarbor* er avledet fra det latinske *nullus* («ingen») og *arbor* («tre») og uttales *ˈnʌlɚbɔr*. Sletta er verdens største sammenhengende stykke kalkstein. Den har et flateinnhold på rundt 200 000 km², og er 1 100 km bred fra øst til vest.

En stor del av Nullarbor-sletta ble vernet ved opprettelsen av Nullarbor nasjonalpark i 1979 og Nullarbor Regional Reserve i 1989.

Klima og vegetasjon
-------------------

Mesteparten av området har et tørt klima, mens en stripe langs kysten har halvtørt steppeklima. Floraen er sparsom, og vegetasjonen består overveiende av små busker. Sletta er stort sett uten trær, derav navnet. På Nullarbor-sletta ligger også Australias tørreste sted, ved Farina i Sør-Australia, hvor det årlig faller kun 142 mm regn i gjennomsnitt. Til sammenligning har ørkenbyen Alice Springs i Nordterritoriet en gjennomsnittlig årsnedbør på 281 mm.

Transport
---------

Det finnes to muligheter til å krysse Nullarbor-sletta over land. Den ene er den transaustralske jernbanen Indian-Pacific Railway, som går fra Sydney via Adelaide til Perth på vestkysten. Jernbanen går direkte over den sentrale delen av sletta, med den lengste fullstendig rette jernbanestrekningen i verden på 478 km. Den andre er hovedveien Eyre Highway, som går fra Norseman i Vest-Australia til Port Augusta i Sør-Australia. I motsetning til jernbanen går veien langs kysten i sør, hvor man finner den lengste rette veistrekningen i Australia, med 146,6 km.

Referanser
----------

1. ↑  «Across the Nullarbor Plain». *Kevin's Wilderness Journeys*. 7. juni 2004. Arkivert fra originalen 10. oktober 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nullarbor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nullarbor Net
* Flyvideo fra Nullarbor-sletta
* Across The Nullarbor, reiseskildring av Roderick Eime
* Fotoessay fra en reise over Nullarbor-sletta
* Nullarbor Plain xeric shrublands (World Wildlife Fund)
* Biodiversity Assessment – Nullarbor, fra Australian Natural Resources Atlas


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Myntens forside viser et portrett av kong Christian III.
Myntens bakside viser det norske riksvåpenet.
**Gimsøydaleren** er navnet på Norges første daler, og er en stor mynt av sølv som ble preget i 1546. Mynten måler rundt 3,5 centimeter i diameter og veier 30 gram. Adversen (forsiden) viser et portrett av kong Christian III, mens reversen (baksiden) viser det norske riksvåpenet; løven med krone og øks. Denne mynten finnes i dag i 18 eksemplarer; tolv eid av museer og seks i privat eie. En Gimsøydaler har en verdi på mellom én og to millioner norske kroner.

Historie
--------

Gimsøydaleren ble preget i Gimsøy kloster ved Skien. Gimsøy var tidligere et nonnekloster, men etter reformasjonen i Norge i 1537 ble klostervirksomheten forbudt. Grunnen til at Gimsøy ble brukt til myntproduksjon, var sølvforekomstene i Telemark. Kong Christian overtok etter reformasjonen et kobberverk i Gullnes ved Sundsbarmvatnet i Seljord, som før hadde tilhørt biskopen i Hamar. Her satte kongen i gang utvinning av sølv i 1539 ved hjelp av bergfolk fra Sachsen. Noe av sølvet kom også trolig fra Fyresdal. Mye av dette sølvet ble ført til Gimsøy, hvor det ble startet myntproduksjon i 1543, under ledelse av myntmester Jørgen Kock.

Norges første daler
-------------------

Gimsøydaleren er Norges første daler. De første dalerne i Europa ble preget i Joachimsthal i Bøhmen i 1519 og ble kalt *joachimstalere*. Både myntene og navnet ble raskt etterlignet i andre land, og i Norge ble de altså kalt daler. Amerikanske dollar har samme opprinnelse. Myntene i middelalderen i Norge var ofte små og hadde lavt sølvinnhold. Gimsøydaleren derimot, var på grunn av sitt høye sølvinnhold en internasjonalt gangbar mynt.

Referanser
----------

1. 1 2  Norgeshistorie.no, Finn Erhard Johannessen, «Gimsøydaleren – Norges mest ettertraktede mynt». Hentet 5. des. 2016

Eksterne lenker
---------------

* Gimsøydaleren - Norges mest ettertraktede mynt, artikkel hos Norgeshistorie.no
* Prisrekord for norsk mynt, artikkel hos NRK.no 23.11.09, besøkt 5.12.16
* Gimsøydaleren, fotografier hos Digitalt museum
Ordenstegn for Tahiti Nui-ordenen
**Tahiti Nui-ordenen** (fransk: *Ordre de Tahiti Nui*) er en franskpolynesisk orden innstiftet 5. juni 1996 av Fransk Polynesias forsamling til belønning av fortjenstfull innsats for Fransk Polynesia. Ordenen har navn etter Tahiti, den største øya i Fransk Polynesia, som noen ganger kalles *Tahiti Nui* eller *Store Tahiti*. Fransk Polynesias president er ordenens stormester og står i spissen for ordensrådet.

Inndeling
---------

Tahiti Nui-ordenen er inndelt i fire trinn:

* Storkors (*grand-croix*)
* Kommandør (*commandeur*)
* Offiser (*officier*)
* Ridder (*chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Tahiti Nui-ordenen består av et rødemaljert malteserkors med kuler i spissene. Midtmedaljongen har Fransk Polynesias riksvåpen som motiv og er i oransje, blå og rød emalje. I de fire korsvinklene finnes nasjonalblomsten tahitigardenia i grønn og hvit emalje. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans av tahitigardenia. På reversen står innskriften «ORDRE DE TAHITI NUI».

Ordensstjernen har åtte tagger og har ordenstegnet i midten.

Ordensbåndet er hvitt med brede røde kantstriper. Rødt og hvitt er fargene i Fransk Polynesias flagg.

  

* StorkorsStorkors
* KommandørKommandør
* OffiserOffiser
* RidderRidder

Tildeling
---------

Tahiti Nui-ordenen tildeles som belønning for fremragende innsats for Fransk Polynesia, enten det har skjedd i offentlig tjeneste eller i privat virksomhet. Ordenen kan tildeles innbyggere i Fransk Polynesia, så vel som utlendinger.

Det er satt begrensninger på antallet samtidige innehavere av ordenen. Det kan til en hver tid finnes ti innehavere av storkors, 40 kommandører, 100 offiserer og 300 riddere. Stormesteren er i kraft av sitt embete innehaver av storkors.

Referanser
----------

1. ↑  *Délibération N° 96-81 APF du 5 juin 1996 portant institution de l'ordre de Tahiti Nui* Arkivert 24. mars 2016 hos Wayback Machine. Lois du pays.
2. 1 2  *Arrêté N° 660 CM du 24 juin 1996 portant statut de l'ordre de Tahiti Nui* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Lois du pays.
3. 1 2 3 4 5  «French Polynesia (Tahiti)» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1141.
Tromsø kunsforenings lokale i Muségata 2, tegnet av arkitekt Lars Solberg i klassisistisk stil, oppført i 1894. Foto: Harald Groven 
Fasaden til Tromsø kunstforening.
**Tromsø kunstforening** ble stiftet i 1877, og har drevet kontinuerlig siden 1924, noe som gjør den til en av Tromsøs eldste kulturinstitusjoner. 

Tromsø Kunstforening er et sentral visningssted for kunst i Nord-Norge, og legger vekt på nyere og eksperimentell samtidskunst i sitt program. I utstillinger og prosjekter arbeider kunstforeningen både med internasjonale kunstnere og med fokus på kunstnere og temaer spesielt knyttet til nordområdene. Blant kunstnerne som har stilt ut i Tromsø Kunstforening er A K Dolven, Andres Serrano, Per Enoksen, Åsa Sonjasdotter, Olga og Alexander Florensky, Sven Påhlsson, Jesper Just, Carl Michael von Hausswolff, Annika Larsson og Geir Jenssen. I tillegg til utstillinger legger kunstforeningen stor vekt på undervisning og formidling til ulike grupper. Seminarer, debatter, foredrag og omvisninger arrangeres jevnlig. Hvert år besøkes kunstforeningen av flere tusen barn og unge i regi av Den kulturelle skolesekken.

Kunstforeningen har siden 1981 holdt til i Tromsø museums  gamle bygg fra 1894 – tegnet av arkitekt Lars Solberg. Den ligger mellom Fylkeshuset, Mack bryggeri og Polaria. Utstillingsarealet er om lag 450 m².

PolArt
------

PolArt er et eksempel på et gjentagende prosjekt knyttet til nordområdene. I samarbeid med forskningsnettverket Arctos og Troms fylkeskommune inviterer kunstforeningen hvert år kunstnere til å delta i et tredelt prosjekt, som består av deltakelse på et forskningstokt med skip i nordishavet, et opphold ved Troms fylkeskommunes gjesteatelier og deltakelse i en gruppeutstilling i Tromsø Kunstforening. Prosjektet har pågått siden 2007, og har som mål å skape nye forbindelser mellom kunst og naturvitenskapelig forskning.

Organisering
------------

Tromsø Kunstforening er en medlemsbasert organisasjon. Dens øverste organ er generalforsamlingen, som velger kunstforeningens styre. Styret ansetter kunstforeningens intendant (leder). Intendanten er ansvarlig for kunstforeningens daglige drift og kunstneriske program. Kunstforeningen drives med offentlige og private midler, med Tromsø kommune som viktigste samarbeidspartner. Styreleder ved Tromsø Kunstforening er Nadia Thraning, i 2014 tok Leif Magne Tangen over som intendant etter Svein Ingvoll Pedersen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tromsø kunstforening – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* tromsokunstforening.no

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Gimse skole** er en barneskole i Melhus kommune i Trøndelag. Den gamle skolen ble bygd i 1956 og revet i 2022. C-bygget er det eneste som er igjen fra den gamle skolen. I 2022 ble den nye skolen åpnet. Skolen ligger i Melhus sentrum, i Gammelbakkan på vestsida av elva Gaula. Den har 292 elever og 36 ansatte (2011). Skolefritidsordningen har ca. 90 barn og er delt i to baser, Regnbuen for 1. trinn og Sjiraffen for 2.-4. trinn. Skolen ligger i samme område som Gimse ungdomsskole og Melhus videregående skole.

Nåværende (2011) rektor/virksomhetsleder er Lasse Volden.

Historie
--------

Gimse skole ble ferdigstilt og tatt i bruk høsten 1956. Skolen ble bygd som «sentralskole» for nedre Melhus og avløste tidligere grendeskoler som Elverhøy, Hollum, Øye og Åsen. Etterhvert ble skolen for liten i forhold til elevtallet, og man tok i første omgang i bruk igjen deler av gamle Elverhøy skole. I 1979 kom en mer varig løsning da en del elever flyttet over til nybygde Høyeggen skole. I 1997 økte man kapasiteten gjennom en påbygging og i 2006 økte den ytterligere ved at en del elever flytter over til nybygde Brekkåsen skole.

Byggingen av en helt ny skole er under planlegging.

Referanser
----------

1. ↑  Trønderbladet (22. oktober 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Skoler i Melhus kommune |
| --- |
| 
* Brekkåsen skole
* Eid skole
* Flå skole
* Gimse skole
* Gimse ungdomsskole
* Gåsbakken skole
* Hovin skole
* Høyeggen skole
* Lundamo skole
* Lundamo ungdomsskole
* Rosmælen skole

 | Melhus kommunevåpen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonalt skoleregister
 |
***Tagona*** er en slekt av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer. De har derfor meget stor evne til å motstå uttørking.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 14 millimeter), oval, halvblankt kullsvart skyggebille. Den har et ganske tykt hudpanser som gjør dem motstandsdyktige mot uttørking. Antennene er perlekjede-formede, 11-leddete. Fasettøynene er ganske store, rundet utstående. Pronotum er avrundet kvadratisk, dekkvingene pæreformede uten punktrader.

Levevis
-------

Skyggebillene har utpregede tilpasninger til å overleve i tørre miljøer, med meget tykk, vanntett kutikula og velutviklede ekskresjonsorganer (malpighiske rør) som tar vare på det aller meste av fuktigheten. De fleste av artene lever da også i tørre omgivelser, men det finnes også arter som lever blant annet i sopp. Stort sett lever skyggebillene av ulike slags dødt plantemateriale.

Siden de fleste skyggebillene er knyttet til ørkener og andre tørre miljøer finner man ikke mange arter i Norge, men noen finnes også her på tørre steder. Blant annet kan man i sanddyner finne den lille, gråsvarte arten *Phylan gibbus* som der lever under ganske ørkenlignende vilkår.

Systematisk inndeling / norske arter
------------------------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **skyggebiller**, Tenebrionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien Blaptinae Leach, 1815 - nylig skilt ut fra Tenebrioninae
						* Stammen **Blaptini** Leach, 1815
							+ Understammen Prosodina Skopin, 1960
								- Slekten ***Tagona*** Fischer von Waldheim, 1820
									* *Tagona macrophthalma* Fischer von Waldheim, 1821

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Tagona* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tagona* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Tagona* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Huntsvillefengslet** (**Huntsville Unit**, **Texas State Penitentiary at Huntsville**), i Huntsville, er den amerikanske delstaten Texas' eldste fengsel. Det stammer fra 1849 og ligger i Walker County. Alle henrettelser i Texas finner sted (2014) i dette fengselet.

Mellom årene 1928 og 1965 hadde Huntsville egne dødsceller for mannlige innsatte, men de ble flyttet i 1965 til det nærliggende Ellis Unit. På grunn av mange rømninger ble dødscellene flyttet til Polunsky Unit i 1999. Dødsceller for kvinnelige innsatte finnes i Mountain View Unit i Gatesville.

Huntsvillefengselet er også kjent som «Mur-fengselet» (engelsk: *Walls Unit*) for sine høye teglmurer rundt fengselet. Foruten å ha selve henrettelsesfasilitetene innenfor murene benyttes fengselet primært for akklimatisering av fanger som snart skal løslates.

Referanser
----------

1. ↑  aftonbladet - Dödar man en oskyldig måste man ju själv dö

Eksterne lenker
---------------

* Huntsvillefengselet - Texas Department of Criminal Justice
Statue i Jiuquan, Gansu. Huò Qùbìng i midten.
Huo Qubings felttog mot xiongnuene er markert.
**Huo Qubing** (hanzi: 霍去病, pinyin: *Huò Qùbìng*; født 140 f.Kr. i Pingyang i det som nå er provinsen Shanxi, død 117 f.Kr.) var en general for det kinesiske Han-dynastiet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Huò Qùbìng var Wei Shao'ers illegitime sønn, og dermed også nevøen til Wei Qing og keiserinne Wei Zifu. Hans halvbror Huo Guang var en viktig Hàn-politiker og den viktigste rådgiveren til Han Zhaodi og spilte en avgjørende rolle i å få innsatt Han Xuandi etter Zhaodis død.

### Hærfører

En av de mest berømte fortellingene om ham sier at da keiser Wu ga ham en flaske med kostelig vin som belønning for hans bedrifter, helte han denne i bekken slik at alle soldatene som drakk vannet kunne få smake på den. Denne fortellingen ble opphavet til bynavnet Jiuquan (酒泉; dvs. «Vinbekken»). På høyden av sin karriere kom det mange offiserer med lav rang som tidligere hadde tjent under Wei Qing for å frivillig gå inn i hans tjeneste, med håp om å oppnå militær ære med ham. 

### Død

Huò Qùbìng døde tjuefire år gammel på grunn av en pest, muligens som et resultat av en primitiv form for biologisk krigføring.[] Man tror at xiongnuiske soldater la døde hester, kyr og sauer i sjøer i Gobiørkenen for å spre sykdommer hos Hàn-soldatene.[]

### Gravmæle

Keiser Han Wudi bygget til sin berømte generals ære et eget mausoleum øst for sitt eget mausoleum *(Maoling)*. Dette ble utformet for å ligne på Qilian-fjellene (Qilian Shan), for å minne om hans bedrifter i Hexi-korridoren rett ved der de avgjørende kampene stod. Steinhuggere tok som forbilder dyr fra disse fjellene til bruk for den *sjelevei* de anla. Blant disse dyrene er også «den på en hunner (xiongnu) tråkkende hest». Denne er den mest kjente av figurene, og sammenfatter på sitt vis de store fortjenester Huo Qubing vant seg i løpet av sitt korte liv. 

Denne rekke av eldgamle gravminne-steinfigurer skulle danne modell for tilkomstalleene foran kinesiske herrskapelige graver.[] For senere lot keiserne gjerne oppsette slike dekorasjoner foran de gravanlegg de lot forberede for seg selv; de er da nesten alltid arrangert langs adkomstveien som en form for æresgarde (仪仗队 / 儀仗隊 *yízhàngduì*).[]

Referanser
----------

1. ↑  Historien om Huo Qubing er overlevert i krøniken *Shiji* av Sima Qian.
2. ↑  马踏匈奴 Mǎ tà Xiōngnú

Litteratur
----------

* Joseph P Yap: *Wars with the Xiongnu - A translation From Zizhi tongjian* AuthorHouse (2009) ISBN 978-1-4490-0604-4

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Oksekalv med to øremerker
**Femerke** (dyremerke) er en betegnelse på et merke eller kjennetegn på husdyr for å se hvem eieren er, og/eller for å identifisere dyret senere, bl.a. i matproduksjon.

Femerker kan være et skåret snitt i øret (*øremerker*), så som på reinsdyr, et brennemerke som på kveg, eller mange andre former for varig merking. Idag finnes det spesielle plastbrikker o.l. som festes på dyr, særlig i ørene.

Femerker kjennes fra tusener av år tilbake og i de fleste kulturer. Merkenes form kan variere svært mye: fra det helt enkle til kunstferdige og innviklede former. Formen kan være som bokstaver og tall, eller de kan ligne på tømmermerker, bumerker, heraldiske flatefigurer og andre stiliseringer. Det er skrevet litt i heraldisk litteratur om femerker (bl.a. reinmerker), men vi mangler fortsatt i Skandinavia mer inngående, trykte undersøkelser av merkene og sammenligninger med andre merketyper.

Både idag og gjennom historien finnes det et omfattende regelverk for femerking. I Norge har man bl.a. regler fastsatt av Mattilsynet om husdyrmerking. Noen regler sier hvordan merkene skal se ut, andre regler gjelder registrering av merker, førsterett til merker, overdragelser, arv m.v. Det eksisterer flere registre for husdyr, basert på merking, bl.a. katteregisteret som er ordnet etter merking med farge i øret til katter.

All rein i det samiske reinbeiteområdet skal være merket ved snitt i øret med eierens registrerte merke. De registrerte reinmerkene i Norge finnes i et merkeregister.

Referanser
----------

1. ↑  «Dyrebeskyttelsens katteregister». Arkivert fra originalen 21. februar 2009. Besøkt 9. mars 2009.
2. ↑  Reindriftsforvaltningen om reinmerker
*«Ramsjøen» er også navn på en del av Skjeggstadvatnet i Melhus.*

**Ramsjøen** (sørsamisk: *Raammanjaevrie*) er en innsjø helt nord i Tydal kommune i Trøndelag. Den ligger 771 meter over havet, like ved grensa til Meråker. Sjøen ligger rett øst for Fongen, og størstedelen ligger innenfor Skarvan og Roltdalen nasjonalpark. Vannet har et lite nedbørfelt, og får tilsig fra mindre bekker særlig i nord. Utløpet er i sørenden, der Ramsjøelva renner ned til Lødølja. Ved utløpet ligger den selvbetjente Ramsjøhytta. Vandreruta fra Ramsjøhytta til Schulzhytta følger nordøstsiden av vannet.

Det skal være godt fiske i Ramsjøen, der finnes både ørret og røye.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 1. juli 2015
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 20. januar 2017.
3. ↑  «Fiske i Skarvan og Roltdalen». Arkivert fra originalen 24. mai 2012. Besøkt 20. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Hengende kloster i Jinlong kløften ved Datong
Landskap nær Hunyuan
**Hunyuan** (kinesisk: 浑源县; pinyin: *Húnyuán Xiàn*) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Datong.

Befolkningen var på 337 655 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Det hengende kloster – Xuankongtempelet – (*Xuankong si*, 悬空寺), tempelbygget *Jingzhuang dayunsi Daxiong baodian* (荆庄大云寺大雄宝殿), Li Yumeis grav (*Li Yumei mu*, 栗毓美墓) og Yong'an-tempelet i Hunyuan (*Hunyuan Yong'an si*, 浑源永安寺) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hunyuan County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Storhølet
Inne i Nedre Ramsåsgrotte er det et 6 meter langt rapell
**Ramsåsgrottene** er to grotter i Tromsdalen i Verdal kommune i Trøndelag.

Grottene er dannet i nyere tid av en bekk som fortsatt renner gjennom deler av systemet. Bekken renner inn i Øvre Ramsåsgrotta 295 m over havet. Denne grotten er ca. 400 m lang med 6-8 m høye meandersvinger og canyoner samt et 4 m høyt fossefall. Grotten er svært trang, og flere ras må forseres. Grotten kommer ut ved "Storhølet" hvor bekken faller ned i et 20 m dypt hull hvor bekken forsvinner inn i fjellet. 

Rett nedenfor dette hullet starter Nedre Ramsåsgrotte. I starten er denne grotta et tørt system og inneholder høye meandersvinger og canyoner samt et større rom ca. 100 m inn med 20 m takhøyde. Her faller grotta loddrett ned i rommet og personer som går gjennom må rappellere ned. Halvveis kommer bekken inn fra en annen smal gang. Grotten fortsetter med bekken et stykke før den kommer ut gjennom et hull, 250 m fra der den startet.

Et lokalt firma, Tromsdalen Opplevelser, guider turer i Nedre Ramsåsgrotta.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsdokument om kalkgrotter i Verdal fra Verdal kommune Arkivert 19. september 2018 hos Wayback Machine.
**Lars Petter Forberg** (født 16. april 1947) er norsk tidligere offiser (oberst i Luftforsvaret ) og diplomat. Han var fra 1996 til 2004 hoffsjef ved Det kongelige hoff.

Forberg var rådgiver til Emiren av Qatar Hamad ibn Khalifa Al Thani (født 1952) fra 2008. Forberg har militær bakgrunn fra Luftforsvaret. Han arbeidet i 25 år i ulike stillinger ved hoffet, blant annet som kongens adjutant. Karrieren ved hoffet ble avsluttet som hoffmarskalk og hoffsjef. Etter at han i 2004 gikk av som hoffsjef, begynte Forberg en karriere som diplomat. Forberg har siden 2004 vært Norges ambassadør til Sveits, stasjonert ved Norges ambassade i Bern. Han ble samme år sideakkreditert som ambassadør ved Den hellige stol og fra 2005 til Liechtenstein. I august 2008 fratrådte han som ambassadør, tok permisjon fra Utenriksdepartementet for å være rådgiver for emiren av Qatar, han Hamad ibn Khalifa Al Thani (født 1952). I 2013 var han pensjonist, bosatt i Skjåk der en av emirens elleve sønner var på reinsjakt i 2013.

Utmerkelser
-----------

Forberg er siden 2004 innehaver av storkors av St. Olavs orden. Forberg ble i 1997 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Spanias konge utnevnte 21. april 1995 Forberg til storkors av Den sivile fortjenstorden. Forberg ble i 1998 av Estlands president utnevnt til første klasse (tilsvarende storkors) av Den hvite stjernes orden. Han er også innehaver av 1. klasse av Storfyrst Gediminas av Litauens orden. For sin tjeneste i Forsvaret har han mottatt Forsvarsmedaljen og Luftforsvarets vernedyktighetsmedalje med tre stjerner. Fra Hoffet har han mottatt Kongehusets 100-årsmedalje.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| St. Olavs Orden – storkors | Den Kgl. Norske Fortjenstorden – kommandør | Kongehusets 100-årsmedalje | Forsvarsmedaljen |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Luftforsvarets vernedyktighets-medalje med tre stjerner | Den sivile fortjenstorden, Spania – storkors | Den hvite stjernes orden – 1. klasse | Storfyrst Gediminas av Litauens orden – 1. klasse |

 |

Referanser
----------

1. ↑   BOE ID BOE-A-1995-10109[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Elias Sperstad, Kongens jaktkamerat i GD.no den 22. september 2013.
3. ↑  *Norges statskalender*, 2008.
4. ↑  "Slottets årsberetning 2005", s. 50

Kilder
------

* «Fra Kong Harald og Sveits til eneveldig emir» av Marianne Løland, *HegnarOnline*, 5. august 2008
* «Paven ønsket Norges nye ambassadør velkommen til Vatikanet», *Katolsk Informasjonstjeneste*, 16. desember 2004
**Henry George Norris** (født 23. juli 1865, død 30. juli 1934) var en britisk forretningsmann, politiker og direktør i fotballen. Han er mest kjent som styreformann i både Fulham FC og Arsenal FC, spesielt den tvilsomme episoden der han fikk Arsenal, på bekostning av rivalene Tottenham Hotspur FC, opp i øverste divisjon i 1919 til tross for at Arsenal hadde endt på femteplass i serien.

Business og politikk
--------------------

Norris tjente sin formue ved å jobbe med eiendommer og bygge hus i Sør- og Vest-London, og i Fulham generelt.[] Senere ble han ordfører for Metropolitan Borough of Fulham, altså et område i London, og representerte partiet Conservative MP fra 1918 til 1922. Han fikk også priser som takk for sitt bidrag for England og den britiske hær under første verdenskrig. Han bidro også mye til med kirkemiljøet i London.[]

Fulham Football Club
--------------------

Norris var ikke bare glad i politikken, han var også en stor fotballfan. Han ble da direktør i Fulham, på samme tid som de rykket opp til det de i England kaller The Championship. Han hadde også en indirekte rolle i stiftelsen av Chelsea FC. For etter å ha takket nei til å spille på Stamford Bridge, ville da Gus Mears, mannen med tilbudet, starte en egen klubb til å spille fotball der.[]

Arsenal Football Club
---------------------

I 1910 ble han formann og aksjeholder i Woolwich Arsenal, det laget vi i dag kjenner som Arsenal FC. Laget slet økonomisk på den tiden, og Norris, som da var i både Fulham og Arsenal, skulle hjelpe klubben noe voldsomt.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Henry Norris (businessman), SNAC Ark-ID w6zw53vt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henry Norris hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Youngblood*** er den fjerde platen fra Audrey Horne. Den ble sluppet i Norge den 25. januar 2013. I motsetning til tidligere album, hvor gitaristene Arve Isdal og Thomas Tofthagen har stått for mye av låtskrivingen, har musikken på denne platen oppstått ved jamsessions i øvingslokalet. De ønsket å få en mest mulig «live» lyd på platen, og derfor ble gitar, bass og slagverk tatt opp under live-forhold. Vokal og Keyboards ble derimot spilt inn i studio. Youngblood ble mikset og mastret av Jørgen Træen. Demoene som fulgte med som bonusspor på den limiterte versjonen ble spilt inn i Conclave & Earshot Studios og er mikset av Herbrand Larsen. Albumcoveret er designet av vokalisten Torkjell Rød, som også tidligere har illustrert Audrey Horne's covere. Låten «Redemption Blues» har det også blitt ordnet musikkvideo til.

Musikere
--------

* Vokal : Torkjell Rød («Toschie»)
* Gitar: Arve «Ice Dale» Isdal
* Gitar: Thomas Tofthagen
* Trommer: Kjetil Greve
* Bass: Espen Lien

### Studiomusikere

* Keyboards: Kim Gulbrandsen
* Perkusjon : Iver Sandøy

Sporliste
---------

1. «Redemption Blues» (4:37)
2. «Straight Into Your Grave» (3:50)
3. «Youngblood» (4:36)
4. «There Goes A Lady» (3:52)
5. «Show And Tell» (4:47)
6. «Cards With The Devil» (4:07)
7. «Pretty Little Sunshine» (3:42)
8. «The Open Sea» (4:24)
9. «This Ends Here» (3:51)
10. «The King Is Dead» (5:13)

Bonusspor på limitert versjon
1. «I Wanna Know You» (3:15)
2. «This Ends Here» - Demo (3:59)
3. «The Open Sea» - Demo (4:17)
4. «Show And Tell» - Demo (kun vinyl)
**Young Africans Sports Club**, lokalt kjent som **Yanga**, er en tanzaniansk fotballklubb fra Dar-es-Salaam. Young Africans spiller hjemmekampene på Benjamin Mkapa National Stadium. Young Africans regnes for å være en av de to store fotballklubbene i tanzaniansk fotball, med Simba, som også er lokalisert i Dar-es-Salaam, som rivaliserende klubb. Lagets farger er gul, grønn og sort. Mens Young Africans har vunnet tanzaniansk toppserie, også kjent som Ligi kuu Bara, flere ganger enn rivalen, mens Simba SC har hatt større suksess i kontinentale turneringer.

Den mest kjente spilleren som har spilt for klubben, er Shabani Nonda, som hadde et opphold her på midten av 1990--tallet, før han gikk videre til sørafrikanske Vaal Professionals.

Meritter
--------

* Ligi kuu Bara (tanzaniansk toppserie): 24

1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1974, 1981, 1983, 1985, 1987, 1989, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998, 2002, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011,2013
* Nyerere Cup: 4

1975, 1994, 1999, 2000
* Kagame Interclub Cup (fram til 2002 CECAFA Club Cup): 5

1975, 1993, 1999, 2011, 2012

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle hjemmeside (sw)
**Veste Coburg** (norsk: borgen Coburg, også kalt Fränkische Krone, norsk: Frankens krone) er en borg, beliggende på en høyde over byen Coburg i Oberfranken, Bayern, ved grensen til Thüringen. Fra Veste Coburg kan man se til Veste Heldburg, en borg på grensen til Bayern. Veste Coburg er kjent blant annet for å ha være oppholdssted for Martin Luther i en lengre periode i 1530.

Historie
--------

### Huset Wettin

Navnet Koburk blir knyttet til stedet i 1056, og i 1075 et benediktinerkloster. I 1225 nevnes et *castrum* som tilhørte hertugene av Andechs-Meranien. Fra 1248 til 1353 tilhørte borgen grevene av Henneberg og deretter huset Wettin, markgrevene av Meissen.

Lutherzimmer - Lutherrommet.I 1485/86 ble huset Wettin delt. Delingen foregikk i den ernestinske og den albertinske linje, og det var ernestinerne som overtok Coburg. Fra 1547 ble deres residens lagt til byslottet Ehrenberg. Coburg ble på 1500- og 1600-tallet utbygget til en festning for landherren. På 1700-tallet tjente borgen som fengsel, sykehus og mentalsykehus. Hertug Carl Eduard gjennomførte fra 1906 til 1924 en stor renovering av Veste Coburg.

### Martin Luther

Martin Luther ankom borgen 15. april 1530, med det store følget til Johann, kurfyrste av Sachsen, på hans reise til riksdagen i Augsburg. Da Luther var lyst i bann, måtte han bli tilbake i Coburg for sin egen sikkerhets skyld. Philip Melanchthon og Justus Jonas var i det samme følget. 

Luther oppholdt seg i Coburg til 4. oktober 1530, forøvrig sammen med sin sekretær Veit Dietrich og nevøen Cyriakus Kaufmann. I borgen fikk han til disposisjon et arbeidsrom og et soverom. Han sto under stadig i kontakt med sine venner i Augsburg, gjennom korrespondanse. Mens han oppholdt seg i Veste Coburg skrev Luther blant annet Æsops fabler, og i alt ca.120 brev.

Dagens bruk
-----------

Bayerische Schlösserverwaltung har forvaltet borgen siden 1946, og utstiller idag kunst, kobberstikk og våpen. Veste Coburg blir også kalt Fränkische Krone.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Haus der Bayerischen Geschichte - Burgen - Internet - Startseite». *www.hdbg.eu* **(tysk)**. Besøkt 22. april 2017.
2. ↑  Coburg, Kunstsammlungen der Veste. «Martin Luther auf der Veste Coburg | Kunstsammlungen der Veste Coburg». *www.kunstsammlungen-coburg.de* **(tysk)**. Besøkt 22. april 2017.
3. ↑  «Veste Coburg - Tourismus und Stadtmarketing / Citymanagement Coburg». *www.coburg-tourist.de* **(tysk)**. Besøkt 22. april 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Tyskland
**Unn Goggi «Lill» Egede-Nissen** (1909–1962) var en norsk skuespiller.

Lill Egede-Nissen vokste opp i Stavanger og var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.
Hun debuterte ved Den Nationale Scene i Bergen i 1932, var ansatt der til 1943 og senere ved Bjørneviks Teater og Trøndelag Teater. Ved sin død var hun ansatt som sufflør ved Den Nationale Scene.

Hun debuterte på scenen i komedien *Patsy*. Senere spilte hun blant annet Gretchen i *Faust*, fru Elvsted i *Hedda Gabler*, Kathinka Stordal i *Kranes konditori* og Tale i *Medmenneske*. Hun spilte tittelrollen i *Anne Pedersdotter* i Radioteatret.

Familie
-------

Lill Egede-Nissen var gift med Hans Stormoen og mor til musiker Hans Marius Stormoen.

Hun var datter av NKP-nestoren Adam Egede-Nissen og Goggi Egede-Nissen. Hun var søster av skuespillerne Aud Richter, Gerd Grieg, Ada Kramm, Oscar Egede-Nissen, Stig Egede-Nissen og Gøril Havrevold.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Det er to dødssynder: intoleranse og skråsikkerhet", 4. september 1954 s.7.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Unn Goggi «Lill» Egede-Nissen", 30. januar 1962 s.4.
4. ↑  Side 171. Adam-Egede Nissen: *Et liv i strid*, J.W.Cappelens forlag 1945.

Kilder
------

* Lill Egede-Nissen i Scenewebarkivet

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lill Egede Nissen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Charles Raymond Reynolds** (født 9. september 1932 i Toledo, Ohio, død 4. november 2010) var en bak kulissene-magiker som var involvert i nesten alle elementer av magi og produksjons-oppfinnings-illusjoner. 

Han tok hovedfag i teater ved University of Michigan, og han tok også sin mastergrad ved dette universitetet. Han hadde en rekke jobber innen media og journalistikk. Han møtte tryllekunstneren Doug Henning mens han skrev en artikkel om magi, og Doug Henning leide ham som konsulent. Han var sjefskonsulent i magi for Henning og hans populære nett-TV trylle-show, som gikk fra 1975 og nesten et tiår fremover. Han gjorde enkelte andre arbeider sammen med Henning, deriblant TV-serien Merlin.

Han oppfant to forskjellige måter å gjøre at en elefant forsvinner i løse luften, og han gjorde at en hest med rytter forsvant. Han produserte og regisserte flere produksjoner over hele verden og i ulike media-live show, film og fjernsyn, han skrev mange artikler angående magi, og han underviste også ved Smithsonian. Han døde av leverkreft i en alder av 78 år i sitt eget hjem i Greenwich Village. Han etterlot seg dermed sin kone Regina.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 70551, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Charles Reynolds (magician), SNAC Ark-ID w6zx6cjt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Minneord i New York Times 8. november 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Reynolds hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Carmen i Khayelitsha*** (xhosa: "*U-Carmen eKhayelitsha"*) er en sørafrikansk musikalfilm fra 2005 regissert av Mark Dornford-May. Filmen er en moderne tolkning av Georges Bizets opera "Carmen" fra 1875.

Filmen ble vist under Filmfestivalen i Berlin i 2005, hvor den vant Gullbjørnen.

Handling
--------

Filmen begynner når Nomakhaya ankommer en politistasjon i Cape Town og leter etter politibetjent Jongikhaya. Han er på patrulje, så Nomakhaya bestemmer seg for å komme tilbake senere for å unngå å bli trakassert av de andre politi-folkene. I mellomtiden skal Carmen og Amanda arbeide på en fabrikk. Nomakhaya møter Jongikhaya og gir ham en ring som hans døende mor sendte ham. Hun oppfordrer ham til å reise til landsbyen for å se moren før hun dør. Et tilbakeblikk avslører at Jongikhaya er blitt fornektet av moren sin etter at han druknet broren sin under en krangel. 

Senere ser de på TV når de ser at en sang-stjerne, Lulamile Nkomo ved en konsert. Pinki slår av TV-en når Carmen ønsker å se på opptakene og en konflikt oppstår. Politiet kommer for å bryte opp konflikten Jongikhaya tar Carmen i varetekt etter at hun skader Pinki med en kniv. Men Carmen overbeviser Jongikhaya om å la henne gå. Han blir degradert av kaptein Gantana for sin rolle i denne flukten. Jongikhaya er fast bestemt på at Carmen aldri skal glemme ham. Han erklærer at han kommer til å drepe henne hvis hun avviser ham. Carmen skal etter planen synge på Lulamile Nkomo sin konsert. Vennene hennes advarer henne om at Jongikhaya er blant publikum. Når Carmen forsøker å fortelle Jongikhaya at forholdet deres er over, jager han henne og truer henne med kniv.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på dagbladet.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Carmen i Khayelitsha* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Carmen i Khayelitsha* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Carmen i Khayelitsha* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Carmen i Khayelitsha* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Carmen i Khayelitsha* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Carmen i Khayelitsha* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Carmen i Khayelitsha* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Carmen i Khayelitsha* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Carmen i Khayelitsha* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Carmen i Khayelitsha* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Charles Rocket** (født 24. august 1949, død 7. oktober 2005) var en amerikansk skuespiller med flere opptredener på film og TV.

Rocket hadde en sønn med sin kone Beth. De giftet seg om bord på slagskipet USS Massachusetts som for anledningen lå forankret i Fall River, Massachusetts. Rocket hadde hyppige gjeste-opptredener i forskjellige TV-serier som f.eks. Quantum Leap, Wings og Kongen av Queens. Han hadde rollen som en morder i TV-serien Law & Order: Criminal Intent. Han har også lånt stemmen sin til det populære videospillet Star Wars: Starfighter, Star Wars: Jedi Starfighter, Descent 3 og Age of Mythology.

Han er kjent for hans opptredener på Saturday Night Live, så vel som for hans opptredener som skurken Nicholas André i filmen dum og dummere. Hans siste filmrolle var i 2003 med filmen Shade. Rocket ble funnet død på et jorde i nærheten av hans hjem i Connecticut den 7. oktober 2005. Obduksjonen fastslo at det trolig var snakk om et selvmord. Rocket ble kremert og hans aske ble senere spredt.

I 1990 hadde han en mindre rolle i Danser med ulver med Kevin Costner i hovedrollen. I 1994 opptrådte han i komedien Dum og dummere, med Jim Carrey og Jeff Daniels i hovedrollene. I 1997 fikk han en rolle i actionfilmen Murder at 1600.

Referanser
----------

1. 1 2   filmportal.de, Filmportal-ID c9acf84698224cd799617b5e0a803e0a, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave, Find a Grave 12084823, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.variety.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Rocket på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Charles Rocket i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Charles Rocket på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Charles Rocket på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Charles Rocket på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Charles Rocket hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Charles Rocket hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** Discogs
 |
**Lillan Alix Dorry Sofie Steen** (født 27. oktober 1919 i Stockholm, død 8. september 1983 i Arendal) var en norsk journalist, høyrepolitiker, kvinnesaksforkjemper og motstandskvinne.

Bakgrunn
--------

Hun var datter av den finske diplomaten og journalisten Georg Theslöf og Dorothea Kallevig Schrøder, som var datter av ordfører i Arendal Hans Schrøder. Hun var gift med diplomaten Jens Boyesen og siden med president i Norges Røde Kors Erling Steen, som var medeier og styreformann i Steen & Strøm.

Virke
-----

Under andre verdenskrig var hun sekretær for Hjemmefrontens ledelse. Hun var en av de første journalistene i *Verdens Gang* fra etableringen av avisen i 1945.

Hun var leder i Oslo Kvinnesaksforening fra 1952 til 1954; hun både etterfulgte og ble etterfulgt av Eva Kolstad i ledervervet. Hun var også med i redaksjonen for *Kvinnesaksnytt* fra starten i 1950. Hun var også sentralstyremedlem i Norges Husmorforbund, som hadde 60–70 000 medlemmer på den tiden, og var særlig opptatt av husmødrenes rolle i nasjonalbudsjettet.

Etter at hun ble enke i 1961 flyttet hun til Haugsbygd og var engasjert i lokalpolitikk for Høyre i 1960-årene, bl.a. som nestleder i Ringerike Høyrekvinner.

Boken *To kvinner og deres menn* av Nils R. Ringdal handler om Lillan Steen og hennes mor.

Litteratur
----------

* Nils R. Ringdal, *To kvinner og deres menn*, 2018

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Dorothea Schrøder – femme fatale fra Arendal». Arkivert fra originalen 15. april 2021. Besøkt 30. mars 2021.
3. ↑  *Pressefolk*. Oslo: Norsk presseforbund. 1950.
4. ↑  *VG*. 24. april 1952. s. 6.
5. ↑  *Dagbladet*. 24. april 1952.
6. ↑  *Aftenposten*. 19. september 1950.
7. ↑  *Ringerikes Blad*. 18. mars 1969.
Carnaby Street i dag
**Carnaby Street** er ei gågate i bydelen Soho i London, et par kvartaler sør for Oxford Street og et par kvartaler øst for Regent Street. På 1960-tallet var skreddere og forretninger i Carnaby Street sentrale i utvikling av en ny mote som etter hvert fikk gjennomslag i hele den vestlige verden.

Gata regnes å være anlagt på 1680-tallet, og det første huset som vites å ha stått her, var Karnaby House. I løpet av 1800-tallet skjedde en industrialisering av Carnaby Street, da en rekke systuer ble oppretta for herreskredderne i Savile Row. På 1950-tallet begynte noen av skredderne i Carnaby Street å selge klær etter eget design for direkte salg, og særlig dresser for den framvoksende gruppa av motebevisst vestkantungdom som gikk under betegnelsen mods. I løpet av noen få år på 1960-tallet ble Carnaby Street verdensberømt for sine trendy unisexbutikker.

Mot slutten av 1960-tallet tydet mye på at Carnaby Street var i ferd med å miste sin betydning, og selv om flere forsøk er gjort både fra myndighetenes side og de næringsdrivende selv på å gjenvinne gammel storhet, må Carnaby Street sies å ha blitt offer for sin egen suksess. Tilstrømninga av turister har ført til en framvekst av butikker som henvender seg til et udifferensiert turistmarked med standardiserte og masseproduserte produkter, mens trendsetterne har flytta til andre steder i London. Gaten var også kjent som Hard Rock/Metall gaten i London.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF
 |
*Se også Charles MacIver*

**Charles Ronald MacIver** (født 26. oktober 1890, død 25. april 1981) var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

MacIver vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1908 i London. Han var med på den britiske båten «Mouchette» som kom på andreplass i 12-metersklassen bak «Hera». Det var kun to båter i den største klassen, «Hera» og «Mouchette», begge britiske. «Hera» vant de to første seilasene som ble gjennomført på elven Clyde ved Glasgow og ble olympisk mester i 12-metersklassen. Hans far Charles MacIver var også med på «Mouchette»

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i seiling, klasse 12 meter Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles R. MacIver – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Charles R. MacIver – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Charles R. MacIver – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles R. MacIver – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles R. MacIver – World Sailing Rediger på Wikidata
**Symfoni nr. 22** i Ess-dur, Hoboken I/22, er en symfoni skrevet av Joseph Haydn i 1764. Den blir kalt «Filosofen» (*«Der Philosoph»*) og er en av de mest framførte av de tidlige symfoniene til Haydn. 

Haydn komponerte denne symfonien mens han var assisterende kapellmester ved hoffet til prins Nikolaus Eszterházy. Den ble skrevet i 1764 og benytter et sonata da chiesa-format, selv om språket i stykket er en forsmak på utviklingen i klassiske symfonier. Som andre tidlige Haydn-symfonier som benytter dette tempo-skjemaet, er alle satsene i samme toneart. Tre av dem er i sonateform (den første, andre og fjerde), mens den tredje er en vanlig menuett og trio. 

Opphavet til kallenavnet «Filosofen» kom ikke fra Haydn selv. Det kom av at melodien og kontrapunktet i den første satsen (mellom strykere og det engelske hornet) følger et slags spørsmål etterfulgt av et svar, slik at det hørest ut som en debatt.

Instrumentering
---------------

Som andre symfonier komponert på denne tiden, ble verket skrevet for et lite orkester (mindre enn 20). Vanligvis ble det nyttet to engelske horn i stedet for den mer vanligere oboen. Resten holdt seg til den vanlige instrumenteringen med to fagotter, valthorn, pauke, continuo (cembalo) og strykere.

Form
----

Symfonien er i fire satser: 

1. Adagio, 4/4
2. Presto, 4/4
3. Menuet e Trio, 3/4
4. Finale: Presto, 6/8

Referanser
----------

1. ↑   HC Robbins Landon, Haydn: Chronicle og Works, 5 vols, (Bloomington og London: Indiana University Press, 1976-) v. 2, Haydn at Eszterhaza, 1766-1790, 291-94.

| * v
* d
* r
Symfonier av Joseph Haydn |
| --- |
| 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6 (Le matin)
* 7 (Le midi)
* 8 (Le soir)
* 9
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* 15
* 16
* 17
* 18
* 19
* 20
* 21
* 22 (Filosofen)
* 23
* 24
* 25
* 26 (Lamentatione)
* 27
* 28
* 29
* 30 (Alleluia)
* 31 (Hornsignal)
* 32
* 33
* 34
* 35
* 36
* 37
* 38 (Ekko)
* 39
* 40
* 41
* 42
* 43 (Merkur)
* 44 (Trauer)
* 45 (Avskil)
* 46
* 47 (Palindrome)
* 48 (Maria Theresia)
* 49 (La passione)
* 50
* 51
* 52
* 53 (L'impériale)
* 54
* 55 (Skulemeisteren)
* 56
* 57
* 58
* 59 (Eld)
* 60 (Il distratto)
* 61
* 62
* 63 (La Roxelane)
* 64 (Tempora mutantur)
* 65
* 66
* 67
* 68
* 69 (Laudon)
* 70
* 71
* 72
* 73 (La chasse)
* 74
* 75
* 76
* 77
* 78
* 79
* 80
* 81
* 82 (Bjørnen)
* 83 (Hønen)
* 84 (In nomine Domini)
* 85 (La Reine)
* 86
* 87
* 88
* 89
* 90
* 91
* 92 (Oxford)
* 93
* 94 (Overraskelse)
* 95
* 96 (Mirakel)
* 97
* 98
* 99
* 100 (Militæret)
* 101 (Uret)
* 102
* 103 (Trommevirvel)
* 104 (London)
* A
* B
* Sinfonia concertante

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |