recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kart over Norskehavet
**Norskekysten** er kystlinjen Norge har mot Skagerrak, Nordsjøen, Norskehavet og Barentshavet. Bare kysten på fastlandet er regnet med, ikke Svalbard.

Den norske grensen mot havet er om lag 2 650 kilometer lang. Siden kysten har mange fjorder, øyer og viker har en regnet ut at norskekysten er over 25 000 kilometer lang. Mye av rikdommen i Norge er knyttet til den lange kystlinjen, for eksempel: oljevirksomhet, sjøtransport, fiske og fiskeoppdrett.

Det norske landskapet er dannet av isbreer som har erodert bort grunnfjellet og dannet utallige daler, fjorder og så også den karakteristiske skjærgården som ligger beskyttende mot havet langs det meste av fastlandets kystlinje. Det er bare enkelte kortere og lengre strekninger hvor fastlandet ligger ut mot åpent hav: Lindesnes, Lista, Jæren, Stad, Hustadvika, Folda (Trøndelag) og langs Varangerhalvøya.

Fakta om norskekysten
---------------------

Norskekysten er pga. utallige ut- og innbuktninger, større og mindre øyer, holmer og skjær blant de lengste i verden, noen fakta om den norske kystlinjen:

* 279 kommuner har kyst i Norge
* Kystlinje for fastland (med fjorder og bukter): 28 953 km
* Kystlinje for øyer: 71 963 km
* Totalt: 100 915 km
* Vi har 239 057 øyer totalt i Norge og 81 192 skjær.

Se også
-------

* Skipsleia langs norskekysten
* Strandflaten

* Fjære på Sandø i Færder.  Foto: Karl Ragnar GjertsenFjære på Sandø i Færder.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Sørevågen på Utsira i Rogaland.  Foto: Eirik NewthSørevågen på Utsira i Rogaland.  Foto: Eirik Newth
* Storvikbukta i Gildeskål.  Foto: Lasse KarstensenStorvikbukta i Gildeskål.  Foto: Lasse Karstensen
* Bleik på Andøya.Bleik på Andøya.

Referanser
----------

1. ↑  Statens kartverk. «Kilder og metoder». Statens kartverk. Besøkt 25. november 2011. «Øyer er definert som: større enn 300 m² og bredere enn 15 m.» [*død lenke*]
2. ↑  Kjersti Baust Staurset. «Lengre kyst og flere øyer». Statens kartverk. Arkivert fra originalen 29. november 2011. Besøkt 25. november 2011.
**North American A-27** var et amerikansk angrepsfly basert på treningsflyet AT-6 Texan. A-27 ble utstyrt med en Wright R-1820-75 9-sylindret stjernemotor med en ytelse på 785 hk, en bestykning på i alt fem 7,62 mm mitraljøser ( to i nesen, én i hver vinge og én operert av naviagtøren ) og kunne ta en bombelast på opptil 180 kg.

Prototypen **NA-44** ble utstyrt med en Wright R-1820-F52 motor på 750 hk og bakre del av skroget, som på tidligere modeller var kledd med duk, ble nå bygget i aluminium. NA-44, den ene prototypen ble i august 1940 overført til det Canadiske flyvåpenet hvor den uformelt fikk navnet «Super Harvard» på grunn av den kraftige motoren, ble annonsert for eksportsalg, noe som første til bestillinger fra Brasil ( 30 ), Chile ( 12 ) og Thailand ( 10 ). Disse flyene ble levert under betegnelsene **NA-69** ( opprinnelig for Thailand ), **NA-72** ( Brasil ) og **NA-74** ( Chile ) med R-1820-75 motor og en bestykning bestående av fem 7,7 mm mitraljøser ( flyene til Chile med fire, bare én 7,7 mm mitraljøse i nesen ). Flyene som skulle til Thailand ble på grunn av Thailiands forhold til Japan rekvirert av amerikanske myndigheter og overført til USAAC og utstyrt med amerikanske 7,62 mm mitraljøser under betegnelsen **A-27**.

De 10 A-27 ble operative med 4th Composite Group på Filippinene våren 1941. Av disse var bare fem operative når Japan angrep 7. desember 1941 ( fire var vraket, og én var under reparasjon ). Lite tyder på at de gjenværende ble brukt i kamp, og flere av dem kan ha blitt erobret av japanske styrker.

Spesifikasjoner
---------------

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 8,85 m |
| Vingespenn | 12,80 m |
| Høyde | 3,75 m |
| Vingeareal | 24,00 m² |
| Vekt (uten last) | 2 200 kg |
| Vekt (maksimalt) | 3 080 kg |
| Motor | 1 × Wright R-1820-F52 Cyclone (1 × 654 kW) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 405 km/t |
| Rekkevidde | 925 |
| Marsjhøyde | 7 800 m |
| Bevæpning |  |
| Maskingeværer | 5 × Colt-Browning, 7,62 mm |
|

Referanser
----------

1. ↑  Balous, Miroslav. North American A-27 (NA-69). Letectví a kosmonautika. 2004, kull 80. tall 2, s. 33, ISSN 0024-1156.

Litteratur
----------

* *North American NA-16/AT-6/SNJ*, WarbirdTech 11 ( ISBN 0-933424-84-1 )
* *U.S. Military Aircraft Designations and Serials*, Midland ( ISBN 0-904597-22-9 )

Eksterne lenker
---------------

* A-27

| * v
* d
* r
Amerikansk angrepsfly (A-serien før 1948) |
| --- |
| XA-2 **·** A-3 Falcon **·** XA-4 Falcon **·** XA-7 **·** A-8 Shrike **·** YA-10 Shrike **·** A-11 **·** A-12 Shrike **·** YA-13 **·** YA-14 Shrike II **·** XA-16 **·** A-17 **·** A-18 Shrike II **·** YA-19 **·** A-20 Havoc **·** XA-21 **·** XA-22 **·** A-24 Banshee **·** A-25 Shrike **·** A-26 Invader **·** A-27 **·** A-28 **·** A-29 **·** A-30 Baltimore **·** A-31 Vengeance **·** XA-32 **·** A-33 **·** A-35 Vengeance **·** A-36 Apache **·** XA-38 Grizzly **·** XA-41 |
***Argulus flavescens*** er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet i 1916. I USA lever den i elvene rundt Mississippi-Missouri og i tidevannssonen rundt Mexicogulfen.

Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen millimeter lange. Øynene er store tydelige, og de har også et *naupilus*-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Argulus flavescens* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus flavescens* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus flavescens* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus flavescens* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus flavescens* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Oversikt over Argulus-arter i USA - *United States Environmental Protection Agency*. Besøkt 5. januar 2014.
North American P-51 Mustang
**North American Aviation Inc.** ble etablert i 1928, og første egenproduserte fly kom i 1937 med observasjonsflyet O-47. De mest kjente flyene North American produserte inkluderer treningsflyet AT-6 Texan, jagerflyet P-51 Mustang, bombeflyet B-25 Mitchell og jagerflyet F-86 Sabre. Andre flytyper North American produserte som er nevneverdige er bombeflyet B-45 Tornado, jagerflyet F-100 Super Sabre, treningsflyet T-28 
Trojan og A-5 Vigilante som var et angrepsfly/rekognoseringsfly beregnet for bruk fra hangarskip, det supersoniske bombeflyet XB-70 Valkyrie som ble kansellert og rakettflyet X-15.

North American F-86 Sabre
North American ble slått sammen med Rockwell Standard Corporation i 1967 og ble til North American Rockwell Corporation som ble til Rockwell International i 1973.

Eksterne lenker
---------------

* (en) North American Aviation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
***Argulus floridensis*** er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet først i 1940. I USA lever den i tidevannssonene ved Mexicogulfen.

Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et *naupilus*-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Argulus floridensis* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus floridensis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus floridensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus floridensis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Oversikt over Argulus-arter i USA - *United States Environmental Protection Agency*. Besøkt 5. januar 2014.
Håndspritdispenser
**Håndsprit** eller **desinfeksjonsprit** er alkoholbasert desinfeksjonsmiddel som brukes særlig innen pleie og omsorg for å unngå å overføre smitte. Håndsprit finnes både lettflytende, som gelé og som skum. Alkoholinnholdet varierer mellom 60 og 85 volumprosent og vanligst i Norden er produkter med et etanolinnhold på cirka 70 volumprosent. I for eksempel USA anvendes ofte ulike propanoler.

Håndsprit har dokumentert effekt på bakterier, ulike virus og sopp. Den har begrenset effekt på norovirus, men er effektiv mot koronavirus. Alkoholinnholdet må være over 60 % for å være effektivt mot koronavirus.

Koronaviruspandemien i 2020
---------------------------

I forbindelse med koronaviruspandemien i 2020 ble norske apotek raskt tømt for håndsprit.

Etterspørselen for desinfeksjon ble tidoblet over natten. 

I Hammarö i Sverige måtte politiet i mars 2020 rykke ut til et apotek etter at en kunde slo seg vrang da de var utsolgt for håndsprit.

Referanser
----------

1. ↑  Rachael Krishna (10. mars 2020). «Experts say soap and water is preferable, but high alcohol sanitiser does work» **(engelsk)**. Full Fact. Besøkt 15. mars 2020.
2. ↑  Marit Heiene (28. februar 2020). «Apotekene tømmes for Antibac - til uka får de mer». *Romsdals Budstikke*. Besøkt 10. mars 2020.
3. ↑  AS, TV 2. «- Tidoblet etterspørsel etter antibac-produkter». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 21. september 2020.
4. ↑  Linda Bergh (13. mars 2020). «Bråk på apotek – handspriten slut». *GT* **(svensk)**. Besøkt 15. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hand sanitizers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Andreas Føllesdal** (født i Boston i USA i 1957) er en norsk filosof, og professor ved Universitetet i Oslo siden 1999. Han leder PluriCourts, et av Norges forskningsråds sentre for fremragende forskning. Før dette var han forsker ved ARENA. Han har magistergrad i filosofi fra Universitetet i Oslo, og tok doktorgraden sin ved Harvard University med John Rawls som veileder.

Føllesdal arbeider spesielt med spørsmål knyttet til etikk og moralfilosofi, både relatert til myndigheter og næringsliv. Føllesdal har på forespørsel bidratt til partiene Venstre og Arbeiderpartiet. Han er sønn av filosofiprofessor Dagfinn Føllesdal.

I 2012 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for filosofi og psykologi.

Referanser
----------

1. ↑  Andreas Føllesdal: Filosofi - praktisk talt
2. ↑  dnva.no DNVA-medlemmer Arkivert 12. juni 2019 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Andreas Føllesdal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Andreas Føllesdal i BIBSYS
* Apollon – portrettintervju fra 2001.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Andreas Frederik Djurhuus** (født 3. august 1906 i Vágur, død 5. juni 1984 i København) var en færøysk postekspeditør og politiker (Sb.). Han var medlem av Lagtinget i 26 år og sognestyreformann i Vágur.

Han vokste opp i Vágur som sønn av skipper Joen Peter Djurhuus og hustru Johanna Frederikke Christiansen. Han fikk skolegang i Danmark før han kom tilbake til Færøyene og fikk arbeid ved posthuset i hjembygden. I 1929 ble overtok han stillingen som postekspeditør i Vágur, 23 år gammel, og avgikk med pensjon først høsten 1979. I mellomtiden hadde postgangen på Færøyene blitt sterkt forandret med overgang fra sjø- til landtransport. Djurhuus ble et kjent innslag i bygdesamfunnet, og gikk under tilnavnet «Andreas post». Han var gift med Jacobina Jacobsen, også fra Vágur.

Djurhuus var medlem av sognestyret i Vágur 1935–1962, herav formann 1935–1946 og 1951–1962. Han var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1943–1945, 1950–1966 og 1967–1974, herav en del år som varamann for Kristian Djurhuus, en fjern slektning. Andreas Djurhuus var blant annet formann i Lagtingets finanskomité.

Han døde på Rigshospitalet i København.

Referanser
----------

1. ↑  «Fólkatal í Vági 1921» (PDF) **(færøysk)**. Arkivert fra originalen (PDF) 7. april 2016.
2. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 272. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
3. 1 2 3  «Andrias Djurhuus farin». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 9. 7. juni 1984.
4. ↑  Johannesen, Vilhelm. «Postsøgan í Vági» **(færøysk)**. Posta. Arkivert fra originalen 26. september 2015.
5. ↑  «Býráðslimir 1907–2012» **(færøysk)**. Vágs kommuna. Arkivert fra originalen 26. desember 2015.

Portal: Færøyene
Gustave Doré illustrasjon av Arakhne (fra Dante's *Den guddommelige komedie*).
Peter Paul Rubens maleri *Pallas and Arachne* (1636–37) av den vrede Athene som angriper Arakhne (oljemaleri på treplate, 51x60cm (hxb), Virginia Museum of Fine Arts)
**Arakhne** (gresk: Ἀράχνη) er en sagnkvinne og en veverske som gudinnen Athene forvandlet til en edderkopp. Historien er en del av gresk mytologi. 

Det sies at Arakhne var en av de ypperste av veverskene, hun lagde vevarbeider av beste kvalitet. Hun ble beundret av alle for sitt arbeide. Hun skrøt av at hun var den beste veveren, ja bedre enn Athene, gudinnen for veving. 

Athene gikk til henne forkledd som en gammel kvinne og fortalte Arakhne, at hun måtte sone for sin overdrevne selvtillit, men Arakhne trakk ikke sine ord tilbake og utfordret i stedet Athene til en veve-konkurranse. Athene tok av seg sin forkledning, viste hvem hun var og konkurransen startet. Athene vevde en avbildning av konflikten med Poseidon over Athen, mens Arakhne vevde en bildeserie av Zevs mange romantiske erobringer. Athene ble rasende over hennes dyktighet og hennes valg av emne (konkurransen ble aldri avgjort). Det endte med at Arakhne fikk en forferdelig skyldfølelse, og i sin fortvilelse forsøkte å begå selvmord ved og henge seg i en av vevtrådene. Idet livet var nær ved å ebbe ut, reddet Athene henne ved å skape henne om til den første edderkoppen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arachne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Metamorphosen von Ovid* - Projekt Gutenberg-DE (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Anna Margareta von Haugwitz cirka 1650, Skoklosters slott
Anna Margareta von Haugwitz, malt av Anselm van Hulle (1648)
**Anna Margareta von Haugwitz** (født 16. januar 1622 i Calbe (Saale) i Tyskland, død 20. mars 1673 i Stockholm) var en tysk adelsdame, gift med greve Carl Gustaf Wrangel.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Anna Margareta var datter av Balthasar Joachim von Haugwitz og hans hustru Sophie von Veltheim. Hennes far døde da hun var fire år gammel, og hun ble tidlig foreldreløs. I 1630 ble hun plassert i et cistercienserkloster i Egeln, og kom senere under grevinnen av Lowensteins omsorg, som gav henne en utdannelse. Gjennom sin verge ble hun i 1636 myndling til Johan Banér og kom til å omgås i de svenske militærleirer, der hun møtte Carl Gustav Wrangel, en av Sveriges ambisiøse og fremgangsrike militære ledere. []

### Gift med greve Wrangel

Paret forlovet seg i mai 1640 og giftet seg i juni i militærleiren ved Saalfeld i Thüringen. Anna Margareta von Haugwitz tilhørte lavadelen i Tyskland og hadde ingen inntekt da hun inngikk ekteskap med Wrangel.

Ekteskapet med C.G. Wrangel var trolig lykkelig og paret fikk elleve barn, fem sønner og seks døtre. Bare tre døtre overlevde til voksenalder. Etter trettiårskrigens slutt i 1648 levde hun en tid i Nürnberg og bosatte seg siden med ektemannen på hans gods i svensk Pommern. Anna Margareta von Haugwitz var aktiv og fungerte som godseier selv om ektemannen fortsatt var i live. Det ser ut til at hun fikk ansvaret for godsets økonomi og drift av ektemannen, noe som blir merkbart av at de underordnede på godset rettet søknader, klager og brev om forhold på godset til henne og ikke hennes mann. Hun behandlet spørsmål om hvem som skulle få leie forskjellige gårder under godset, men inngrep også i rettsanliggender, og klarte i 1665 å forhindre at en henrettelse av en dragon ble gjennomført i Kristianstad. Von Haugwitz tok også imot forespørsler om å anbefale søknader til ektemannen.

I Sverige levde paret vekselvis mellom Wrangelska palasset i Stockholm og på Skoklosters slott.

I sitt testamente donerte hun en sum penger til sin fødeby Calbe, som hvert år skulle deles ut til trengende på hennes fødselsdag. Hun døde etter langvarig sykdom. Anna Margareta von Haugwitz er begravd i det Wrangelske gravkoret i Skoklosters kirke.

Referanser
----------

1. ↑   Swedish Musical Heritage ID wrangel-augusta[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Svante Norrhem (2007). *Kvinnor vid maktens sida 1632-1772*. Falun: Nordic Academic Press. ISBN 978-91-89116-91-7.
* *Ofredsår* **(swe)**. Stockholm: Atlantis. 1997. ISBN 91-7486-349-5.
* *Ansikten: Matthaeus Merian den yngres porträtt på Skokloster* **(swe)**. Bålsta: Skoklosters slott. 1996. ISBN 91-972577-2-9.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Et **studentorkester**, ofte stavet studentorchester, er et orkester ved en høyskole eller et universitet som utøver studentmusikk. Studentorkestre finnes først og fremst i Norge og Sverige, men eksisterer og i Finland og Tyskland. Norske studentorkestre har typisk en tradisjonell korpsbesetning som utgangspunkt, men kan gjerne også inkludere instrumenter som fioliner, gitarer, trekkspill, og tangentinstrumenter. Den svenske studentorkesterorganisasjonen Riks-SMASK definerer studentmusikk som «En humoristisk respektlös form av musikutövning, oftast framförd i akademiska sammanhang, där den fulla spelglädjen och inte nödvändigtvis den musikaliska ekvilibristiken kommer i första hand».

I Norge arrangeres Studentorkesterfestivalen S.M.A.S.H hvert semester. Hvor S.M.A.S.H avholdes går på rundgang mellom orkestrene.

Musikalsk kvalitet og stil
--------------------------

Utøvere av studentmusikk er ikke virtuoser på sine instrumenter, selv om det finnes unntak. Noen orkestre sier at man ikke trenger noen forkunnskaper for å delta. Dette varierer fra orkester til orkester. Som alt annet i et studentorkester varierer ambisjonsnivået med at medlemmer byttes ut.

Studentorkestre i Norge
-----------------------

### Bergen

* Direksjonsmusikken
* Force Marsjør Juzz-Band
* Medisinsk Blæse- og Spadserensemble
* Musikselskabet Larmonien
* Teknolikken

### Trondheim

* Dei Taktlause
* Medicinsk Selskabs Orchester
* Strindens Promenade Orchester
* TapHel & Toddy
* Berseblæsten
* Dragern
* Studentorchesteret Den Ohmske Motstanden

### Oslo

* Studentorchesteret Biørneblæs
* Blindern Haarn oc Blaese Orchaester
* Corpsus Juris
* Medicinsk Paradeorchester

### Tromsø

* Ompagniet

### Ås

* Åsblæsten
* Corpus Luteum

### Kristiansand

* Spadser & Blæse-Ensembelet

Referanser
----------

1. ↑  «Den Ohmske Motstanden». *motstanden.no*. Besøkt 3. juni 2020.
2. ↑  «Strindens Promenade Orchester». *www.strindens.no*. Besøkt 4. juni 2020.
3. 1 2  «Bli Medlem - Studentorchesteret Biørneblæs». *foreninger.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 30. mai 2017.
4. ↑  «Riks-SMASK · Föreningen». *www.rikssmask.se*. Arkivert fra originalen 19. juli 2017. Besøkt 30. mai 2017.
Rollefiguren Ana Lucia Cortez ble spilt av Michelle Rodríguez.
**Ana Lucia Cortez** er en fiktiv person i den amerikanske TV-serien *Lost*, spilt av Michelle Rodríguez. Hun tiltrådte en kort gjesteopptreden i første sesongs finaleavsnitt «Exodus», men ble en del av hovedbesetningen i andre sesong. Hun opptrer totalt i 23 av 121 episoder.

Her ble det fortalt at da flyet, «Oceanic Flight 815», delte seg mens det ennå var i luften, og haleseksjonen landet på en annen del av øya, i praksis opprettet to grupper med overlevende. I tilbakeblikk i to episoder som kretset rundt henne «Collision» og «Two for the Road», viser at hun var en tøff politikvinne før hun satte seg på det skjebnesvangre flyet. 

Skuespilleren Rodriguez skapte bråk og omtale da hun ble stoppet av politiet for å ha kjørt i påvirket tilstand av ytre stimulanser. Det skjedde noen uker før hennes figur ble drept i serien, skutt av sitt eget våpen. At hun ble fjernet fra serien ikke lenge etter at hun skapte kontrovers i amerikanske media førte til spekulasjoner om det var den reelle årsaken til figuren ble drept og således skrevet ut av serien. Produsentene av *Lost* uttalte derimot at Rodriguez egentlig kun var interessert i å spille i en sesong og av den grunn var rollefiguren Ana Lucias død skrevet helt fra begynnelsen.

Hun framstilte en person som ble oppfattet som tøff, men ikke særlig sympatisk. Melanie McFarland i avisen *Seattle Post-Intelligencer* beskrev Ana Lucia som «en av mest intenst hatede rollefigurer på fjernsynet [i] høsten [2005]» grunnet at hun var «fiendtlig» og en «bølle». Hun la til at da Ana Lucia myrdet rollefiguren Shannon Rutherford (spilt av Maggie Grace) var hun den av de overlevende på øya som fikk minst sympati av seerne.

Referanser
----------

1. ↑   McFarland, Melanie, (29. november 2005): «Shedding Light on a Lost Villain», *Seattle Post-Intelligencer*.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
**Irish soft-coated wheatenterrier** er en hunderase med opprinnelse fra Irland. Tradisjonelt var den en gårdshund som ble brukt som jakt- og vakthund, bl.a. til utryddelse av rotter og mus og til småviltjakt på kanin, rødrev, grevling og oter.

Opprinnelse og alder
--------------------

Wheatenterrier stammer fra provinsen Munster i Irland, men den eksakte opprinnelse er ukjent. Den er en av de eldste irske terrierrasene, og som sådan blir den regnet som stamfar for flere andre terrierraser. Den irske kennelklubben anerkjente rasen i 1937, mens The Kennel Club i Storbritannia aksepterte den først i 1943. Til Norge kom den først i 1964.
Man regner og med at det er blandet inn kerry blue-terrier langt tilbake i tid siden rasen har så myk pels.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Wheatenterrierer er en velbygd og langbeint, kvadratisk terrier med en karakteristisk rikelig, silkeaktig, hvetefarget pels. Kroppen er muskuløs og kompakt, med kort rett rygglinje. Halsen kraftig og uten løst hud. Brystkassen er dyp og lendepartiet er kort og meget kraftig. Hodet er langt og skallet flatt, aldri grovt, med markert stopp. Kraftig kjeveparti og små-middels store hengeører. Pelsen er myk og bølger lett. Fargen er hvetefarget/gultonet i alle nyanser. Hannene blir ca. 46-48 cm i skulderhøyde og veier gjerne 15,7-18 kg, tispene blir ca. 43-47 cm høye og veier ca. 13-15 kg.
Det finnes to typer av wheatenterrieren: Den Irske, som gjerne er litt mindre, har noe hvitere, tynnere og glattere pels (gjerne i lokker og med litt blankt skjær), og den amerikanske, som har fyldigere pels. Den amerikanske krever gjerne litt mer pelsarbeid for ikke å bli tovet.

Bruksområde
-----------

Wheatenterrierer er en allsidig brukshund, som egner seg til alt fra gårdshund, vakthund og jakthund til servicehund, lavinehund, kløvhund, utstillingshund og familiehund m.m. Den har både energi og utholdenhet nok til de fleste oppgaver.

Gemytt og væremåte
------------------

Wheatenterrierer en allsidig, selvstendig, modig og energisk hund.. Den bjeffer ikke i utide og blir gjerne regnet som en hengiven familiehund. Den er snill, tillitsfull og leken mot sine egne, mot fremmede er de også kjent for å være tillitsfulle og veldig glad i å gi alle rundt seg et kyss. Rasen kan være noe aggressiv mot andre hunder. Rasen er og kjent for å ha en tendens til å hoppe på folk av ren lykke. Som sådan passer rasen best for aktive mennesker, som vet å gi denne hunden fysiske og mentale oppgaver. Hunden krever mye aktivisering. Pelsen må stelles regelmessig. Dette innebærer både klipping og børsting. Wheatenterrieren er samtidig en allergivennlig hund. Dette innebærer at rasen ikke røyter. Hunden er svært leken, og leker langt inn i alderdommen.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Terrier Klub

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** NKC
 |
**Anna Marie Lyngstad Moe** (født 21. mai 1915, død 8. mars 2012) var en norsk sanger, sopran og pedagog. Hun var elev av Ruth Munthe-Kaas Schreiner i Trondheim 1942–45, sang- og stemmebrukspedagog Kristian Riis, kongelig kammersanger Else Schøtt 1946–49, og Adelaïde Andrejeva von Skilondz, russisk sopran fra St. Petersburg i Stockholm 1960.

Lyngstad Moe debuterte i Oslo i 1949 i Universitetets Aula og i Hornung og Møllers Koncertsal i København samme år. Hun mottok det attraktive Ruud-stipendiet og flere andre priser. Hun hadde en utstrakt konsertvirksomhet og radiokonserter, bla. i København. Hun drev også en utstrakt pedagogisk virksomhet i en mannsalder i Trondheim på Trøndelag Teater, musikkvitenskapelig institutt ved NTNU og Norges lærerhøgskole, i tillegg omfattende privat undervisning. Anna Marie Lyngstad Moe er mor til sangerne Knut Jørgen Moe og Trond Halstein Moe og harpisten Anna Elisabeth Moe i København.

Innspillinger
-------------

Hennes innspillinger av salmene «Å leva det er å elska» og «Alltid freidig når du går» ble ofte spilt i radio. I *Ønskekonserten* var dette de mest spilte nummerne etter «Når kastanjene blomstrer i Bygdø Allé» med Jens Book-Jenssen i 1950- og 1960-årene.

Referanser
----------

1. ↑  «Fil:Anna Marie Lyngstad Moe gravminne Gamlebyen gravlund.jpg - lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 12. januar 2019.
2. ↑  Albertsen, Per Hjort (31. mars 2012). «Nekrolog: Sangerinne av stort format». *Adresseavisen*. s. 47.
3. ↑  «Trond Halstein Moe \ Den Norske Opera & Ballett». *Operaen.no*. Besøkt 12. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Irisrørfly** (*Globia algae*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet langs kysten vestover til Vest-Agder i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 33 – 41 mm), mer eller mindre kanelbrunt nattfly. Forvingene er forholdsvis smale og avrundede, med en bue av svarte flekker litt utenfor midten, men uten svarte flekker langs ytterkanten. Bakvingen er omtrent samme farge som forvingen.

Levevis
-------

Arten finnes på sumpete steder, der larvene utvikler seg inne i stenglene på ulike sumpplanter, blant andre dunkjevle (*Typha* spp.), sivaks (*Scirpus* spp.), piggknopp (*Sparganium* spp.) og sverdlilje (*Iris pseudacorus*). De voksne sommerfuglene flyr om natten i august – september og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord. I Norge finnes den langs kysten vestover til Vest-Agder.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 1. august 2020. Besøkt 1. august 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Archanara algae* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *irisrørfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *irisrørfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *irisrørfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *irisrørfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Globia algae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Globia algae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Nasjonal kunnskapsbase** var navnet på en statlig norsk anbudskonkurranse, utlyst den 22. juni 2001 av Kulturdepartementet i samarbeid med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet (KUF) og Nærings- og handelsdepartementet (NHD), om nasjonal tilgang til et leksikon på internett. Den statlige vurderingskomitéen ble ledet av jusprofessor Jon Bing.

Ifølge departementets pressemelding av 22. august 2001 hadde fire anbud kommet inn, men kun de tre kommersielle (fra Cappelen, Kunnskapsforlaget og Ementor) oppfylte de formelle fordringer. Dette gjorde ikke det eneste ikke-kommersielle forslag, Norgeslexi, som ble innsendt av Stein Ugelvik Larsen ved Institutt for sammenliknende politikk ved Universitetet i Bergen. For Kunnskapsforlaget ville utvikling av *Store norske leksikon* på internett koste omtrent 27 millioner kroner per år, ifølge samtidige opplysninger i pressen.

I november 2001 sto to anbud igjen: Kunnskapsforlaget ANS og en samarbeidsgruppe bestående av J.W. Cappelens Forlag A.S. stiftelsen Det Norske Samlaget, Schibsted Multimedia AS, Norsk rikskringkasting AS og Nasjonalbiblioteket. Etter at Bing-komiteen hadde konstatert at det var «betydelig usikkerhet om hva staten ville sitte igjen med» av verdier etter en to års prøveperiode og «en fare for at staten ville bli påført langvarige økonomiske utlegg», ble konklusjonen å ikke gå videre med saken.

Bing-komiteen tok dissens om hvilket anbud de skulle anbefale, men «Flertallet tilkjennegir tvil med hensyn til anbefalningen. Det innser at man ved å bygge på en tekstbase konvertert fra et konvensjonelt leksikon kan bli hengende ved en form for presentasjon av materialet som ikke tilstrekkelig er tilpasset nye medier.»

Referanser
----------

1. ↑  Bing-komiteens innstilling, siste avsnitt

Eksterne lenker
---------------

* Kravspesifikasjon for «Nasjonal kunnskapsbase» (anbudsgrunnlag), 22. juni 2001
* Pressemelding med lenker til Bing-komiteens rapport i to deler, 15. november 2001
* NorgesLexi. Norsk politisk dokumentasjon på Internett, ved Stein Ugelvik Larsen, Universitetet i Bergen
* Bygg en nasjonal kunnskapsbase, av Lisbeth Tangen, biblioteksjef, Trondheim Folkebibliotek, 20. oktober 2005 i *Adresseavisen*

Portal: Litteratur
**István Hasznos** (født 8. desember 1924, død 7. mai 1998) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors. 

Hasznos ble olympisk mester i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Ungarns resultat i finalerunden: 2-2 mot Jugoslavia, 7-2 over Italia og 4-0 over USA. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Hasznos spilte to kamper og scoret sju mål.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Eksterne lenker
---------------

* (en) István Hasznos – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) István Hasznos – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) István Hasznos – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) István Hasznos – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) István Hasznos – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata
Skilt for sykkelrute 2 og 3
**National sykkelrute** er en landsdekkende stamvei av sykkelruter. Sykkelrutene følger sykkelstier og sideveier til hovedveiene.

Nasjonal sykkelrute nr. 1
-------------------------

Svinesund – Kristiansand – Bergen (del av North Sea Cycle Route)

Alternativ definisjon: Svinesund–Kristiansand-Bergen-Trondheim-Brønnøysund-Tromsø-Nordkapp-Kirkenes

Nasjonal sykkelrute nr. 2
-------------------------

Stavanger – Valle – Skien

Alternativ definisjon: Stavanger–Dalen–Telemarkskanalen–Porsgrunn

Nasjonal sykkelrute nr. 3
-------------------------

Kristiansand – Valle – Haukeli

Alternativ definisjon: Kristiansand-Setesdal–Hardanger–Kristiansund (Haukeli–Kristiansund er ikke skiltet)

Nasjonal sykkelrute nr. 4
-------------------------

Bergen – Finse – Oslo

Nasjonal sykkelrute nr. 5
-------------------------

«Numedalsruta», går fra Geilo via Kongsberg til Larvik. Hele ruten er på 280 km.

Alternativ definisjon: Molde–Geilo–Kongsberg–Larvik (Molde–Geilo er ikke skiltet)

Nasjonal sykkelrute nr. 6
-------------------------

Røros – Hardanger (kun Otta-Lom er skiltet)

Nasjonal sykkelrute nr. 7
-------------------------

«Pilegrimsruta», Halden – Oslo – Nidaros (Trondheim) (skiltet mellom Halden og Lillehammer)

Ruten går fra Oslo via Strømmen, Fjellhamar, Lillestrøm, Leirsund, Frogner, Lindeberg, Kløfta, Rambydalen, Jessheim, Mogreina, Rise bro, Eidsvoll verk, Åmot, Hammerstad, Åsleia, Minnesund, Stange, Hamar, Ringsaker, Lillehamer, Sjusjøen, Øyerfjellet, Ringebu, Spidsbergseter, Folldal, Hjerkinn, Oppdal, Nerskogen, Meldal, Hovin, Melhus og til Trondheim.

Gjennom Ullensaker går ruten på eksisterende gang- og sykkelveier og mindre trafikkerte bilveier. I syd langs Lindebergvegen, Isingrudvegen, Kløfta, Ilevegen, Kongsvingervegen, via Ullensaker kirke, Myrhus, Randbydalsvegen, Gystad, Gml. Algarheimsveg, Jessheim, Ringvegen, Trondheimsvegen, Mogreina, Sørbakkvegen, Risebru. Fra Risebru og nordover mot Eidsvoll kan to ruter velges, den ene går fra Risebru, Risebruvegen, Aurvegen, Eidsvoll grense. Den andre går fra Risebru, Bondal bru, Vardekrysset, Dal stasjon.

Nasjonal sykkelrute nr. 8
-------------------------

«Trollheimen», Oppdal – Molde

Nasjonal sykkelrute nr. 9
-------------------------

«Villmarksruta», Halden – Kongsvinger – Trysil – Trondheim

Nasjonal sykkelrute nr. 10
--------------------------

Nordkapp – Lindesnes (følger deler av nasjonal rute 1)

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonale sykkelruter Arkivert 11. august 2018 hos Wayback Machine. (Statens vegvesen)]

Eksterne lenker
---------------

* Nasjonale sykkelruter - Statens Vegvesen
**Confederación Nacional del Trabajo** (**CNT**, «Den nasjonale arbeidskonføderasjon») er Spanias fremste anarko-syndikalistiske fagforening. 

Den hadde sin storhetstid under den spanske borgerkrigen (1936–1939), da den var Spanias største fagforening og en sentral aktør på republikansk side. CNT hadde svært stor oppslutning og hadde kontroll over store deler av Spania under krigen, spesielt i Catalonia og Baskerland. Den var nært knyttet til Federación Anarquista Ibérica (FAI), og de to organisasjonene gikk under fellesnavnet *CNT-FAI*. 

Under Francos styre var CNT forbudt, men etter hans død i 1975 ble den igjen tillatt. Den har i nyere tid vært langt svakere enn de mer moderate fagforeningene, men er fortsatt en av de sterkeste anarko-syndikalistiske organisasjoner i verden.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Confederación Nacional del Trabajo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Confederación Nacional del Trabajo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
NS-lederen Vidkun Quisling gir autografen til en ung kvinne i den frivillige arbeidstjenesten for kvinner 1943.  Foto: Deutsche Bundesarchiv 
**Nasjonal Arbeidsinnsats** var et tiltak under andre verdenskrig i Norge som ble opprettet ved «Loven om Den nasjonale arbeidsinnsats» av 22. februar 1943. Loven åpnet for innføring av full planøkonomi i landet, og ga adgang til tvangsutskrivning av «all arbeidskraft som ikke er fullt utnyttet eller som brukes til arbeid som ikke er nødvendig». Hensikten var å få full bedre utnyttelse innenfor primærnæringene, men ettervert ble det tatt ut arbeidskraft til den tyske krigsmakt i Norge, spesielt innen bygg og anlegg.

Loven ble pålagt etter tysk initiativ, og Vidkun Quisling, leder i Nasjonal Samling (NS) ogdaværende regjeringssjef, fikk garantier for at mannskapene ikke skulle brukes utenfor Norge. Hjemmefrontens ledelse fryktet at dette likevel kunne skje, bygget på et notat av justisminister Sverre Riisnæs. Der hadde han rablet ned sine private tanker om hvordan NS kunne skaffe soldater til Østfronten ved å bevæpne de tre årskullene fra 1921, 1922 og 1923 som var tenkt mobilisert til Nasjonal Arbeidsinnsats.

I mars 1944 sendte Hjemmefrontens ledelse ut en parole om boikott av den Nasjonale Arbeidsinnsatsen, og satte i verk en rekke aksjoner. Det ble også sendt ut paroler mot NS Arbeidstjeneste. Denne «sabotasjen» mot sistnevnte var lite vellykket, ettersom ca. 70 % av de innkalte møtte, da motstanden var på sitt mest effektive sommeren 1944. Til sammenlikning møtte 85 % av de innkalte til sesjon i 2007. Sabotasjen mot den Nasjonale Arbeidsinnsatsen var derimot vellykket, og prosjektet falt i fisk. De mest kjente aksjonene var trolig da Oslogjengen sprengte en av hullkortmaskinene som skulle brukes ved utskrivning, og da de stjal 75 000 rasjoneringskort.

Henrettelsen av politimann og NS-medlem Gunnar Eilifsen fant sted fordi han ikke ville arrestere to jenter som var beordret til Nasjonal Arbeidsinnsats, og som nektet dette.

Se også
-------

* Arbeidstjeneste

Litteratur
----------

Gunnar D. Hatlehol: «Tvangsstyringen av arbeidslivet under hakekorset 1940–1945. Diktat og kollaborasjon» i *Arbeiderhistorie. Årbok for arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek 2018*, Universitetsforlaget (2018) ISSN 0801-7778

Eksterne lenker
---------------

* NorgesLexi – Nasjonal Arbeidsinnsats
* Riksarkivet – Sysselsetting og arbeidsformidling
* Arbeiderhistorie - Tvangsstyringen av arbeidslivet under hakekorset 1940–1945 (artikkel)

Portal: Andre verdenskrig
**Nasjonal Referansedatabase AS (NRDB)** er et norsk aksjeselskap som ble stiftet i 2001 i forbindelse med innføringen av nummerportabilitet i det norske telemarkedet.

Nasjonal Referansedatabase dekker hvilke operatører et telefonnummer til enhver tid er tilknyttet. Tjenestene knyttet til porteringen av telefonnummer når man flytter med seg nummer til ny operatør, utføres av Nasjonal Referansedatabase. 
I gjennomsnitt flyttes 2000 mobilnummere til ny operatør hver dag i Norge.

I henhold til ekomloven § 2-6 er teleoperatørene forpliktet til å ha et system som sikrer at *«nødvendige opplysninger for geografisk lokalisering av nødanrop overføres for alle anrop til nødetatene*». Telebransjen har derfor laget en løsning som videreformidler mobil posisjon og geografisk adresseinformasjon fra teleoperatørene til nødetater, og denne tjenesten driftes gjennom Nasjonal Referansedatabase.

Selskapet er eid i fellesskap av TeliaSonera Norge AS, TDC AS, Tele2 Norge AS, Telenor Networks Holding AS, Telenor Mobile Holding AS, Kvantel AS og Ventelo AS, og skal tilby kostnadsbaserte fellestjenester til markedet non-profit.

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonal kommunikasjonsmyndighet. «Porting numbers between providers (number portability)». Arkivert fra originalen 8. desember 2015. Besøkt 2. desember 2015.
2. ↑  Magnus Blaker (23. april 2015). «Derfor er det så mye reklame for mobilabonnement over alt». *Side3*. Mediehuset Nettavisen AS. Besøkt 2. desember 2015.
3. ↑  Lov om elektronisk kommunikasjon (ekomloven). Tilgjengelig på lovdata.no
4. ↑  Nasjonal kommunikasjonsmyndighet: Veileder for ekomtilbydere Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine.. Kort om utvalgte plikter som følger av ekomregelverket, side 9 (lest 2. desember 2015)
5. ↑  Om selskapet

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**István Kovács** (født 16. september 1984 i Carei) er en rumensk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Liga I. Han har i tillegg dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Kovács begynte å dømme fotball i 1999 og startet sin profesjonelle dommerkarriere da han fikk sine første kamper i Liga II på andre nivå i 2006. I 2007 fikk han sine første kamper på landets øverste nivå og i tillegg ledet han den rumenske supercupfinalen Supercupa României mellom CFR Cluj og Astra Giurgiu (0–1) samme år. Hans første europacupkamp kom den 1. juli 2010, da han dømte første kvalifiseringsrunde til Europaligaen mellom Qarabağ FK og Metalurg Skopje (4–1). Kovács har siden dømt flere kvalifiseringskamper i både Mesterligaen og Europaligaen gjennom flere sesonger, sistnevnte turnering også i gruppespillskamper.

Han har dømt flere landskamper på U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til europamesterskap for EM U-19 og U-21. Kovács debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 12. oktober 2012, da han dømte VM-kvalifiseringskampen mellom Latvia og Liechtenstein (2–0).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – Romania, Football Officials - Referees (Besøkt 6. september 2018)
2. ↑  Worldfootball.net – Supercupa 2016, CFR Cluj-Astra Giurgiu 0:1 (Besøkt 6. september 2018)
3. ↑  Worldfootball.net – Europaligaen Qual. 2010/2011, Qarabağ FK-Metalurg Skopje 4:1 (Besøkt 6. september 2018)
4. ↑  Worldfootball.net – WC Qualifiers Europe 2012/2013 – Latvia-Liechtenstein 2:0 (Besøkt 6. september 2018)

Eksterne lenker
---------------

* Dommerprofil hos Worldreferee.com Arkivert 10. september 2017 hos Wayback Machine.
* Dommerprofil hos Soccerway.com
* Dommerprofil hos Transfermarkt.com
**Oslo Vineyard** (**Oslo Vineyard kristne fellesskap**) er en selvstendig frikirkelig menighet tilknyttet den internasjonale Vineyardbevegelsen. Bevegelsens navn er inspirert av bibelske bilder, dels fra profeten Jesajas omtale av Herrens vingård (Jesaja 27,2-3), og dels fra en lignelse i Johannes-evangeliet der Jesus omtaler seg som vintreet og hans etterfølgere som grenene. Oslo Vineyard ble grunnlagt i 1992 av Kjell Aasmundrud. I 1993 ble menigheten i Oslo formelt en del av den verdensomspennende Vineyardbevegelsen.

Menigheten besto fra starten av en mindre gruppe på 20-30 personer, men vokste raskt utover på 1990-tallet, og teller i dag[*når?*] cirka 230 medlemmer. Oslo Vineyard ble fra 2003 til 2018 ledet av hovedpastor Ole Petter Erlandsen.

Historie
--------

### Forhistorie

I 1982 forsøkte en amerikansk Vineyard-pastor, Steve Sjøgren, i samarbeid med norske kontakter å etablere en Vineyard-menighet i Oslo, uten at prosjektet ble realisert. Norge hadde imidlertid i perioden 1982-1992 besøk av flere amerikanske Vineyard-pastorer fra USA som deltok på tverrkirkelige fornyelseskonferanser, og på noen av OASE-bevegelsens sommerstevner. Den amerikanske forkynneren John Wimber, som ledet Vineyard-bevegelsen fra midten av 1980-tallet og fram til sin død i 1997, besøkte aldri Norge. Men hans forkynnelse var kjent gjennom utgivelsen av flere av Wimbers bøker i norsk oversettelse fra og med 1985.

### Kontakt med alternative religiøse grupper

Omkring 1997/98 fikk menighetens daværende pastor, Kjell Aasmundrud, kontakt med mennesker innenfor alternative miljøer, særlig tilknyttet en gruppe som kalte seg Lysbærerne. Denne kontakten viste seg å splitte menigheten, og endte med at Aasmundrud høsten 1998 gikk av som pastorer. Forut for dette hadde nordiske og internasjonale Vineyard-ledere, i første rekke Hans Sundberg som daværende leder av Vineyard Norden, forsøkt å utøve tilsyn og veiledning i konflikten, uten at dette førte fram. Saken fikk et mediemessig etterspill gjennom en serie artikler i avisen Vårt Land våren 1999. Dette i tillegg til noen år på flyttefot rundt i Oslo førte til tilbakegang i antall medlemmer. Etter en periode med endring i ledelse, struktur og profil fikk menigheten den struktur og medlemsmasse den har i dag.

Litteratur
----------

* Bill Jackson, 1999, *The Quest for the Radical Middle – A history of the Vineyad*, Vineyard International Publishing, ISBN 0620243198

Referanser
----------

1. ↑  PFU Arkivert 9. mai 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Vineyard-bevegelsens trosgrunnlag og kjerneverdier
* Vineyard Nordens presentasjon av Vineyard-bevegelsen
* Oslo Vineyards hjemmeside Arkivert 17. september 2011 hos Wayback Machine.
**Skotring** er en bryllupsskikk som går ut på at bygdefolk som ikke er bedt i bryllup kler seg ut og likevel dukker opp i bryllupslaget sent på kvelden. Når de dukker opp er det god skikk å ta dem hjertelig imot og by dem noe å drikke. Dette skjer mot at de ubedne lager liv og danser en liten stund før de forsvinner igjen. Dette skal helst skje før gjestene forstår hvem de er. Ordet er kjent fra Hardanger mot slutten av 1800-tallet, hvor den skal ha oppstått tidlig på 1800-tallet og forsatt er levende.

Ordet skotring har med å skotte/kikke/gløtte å gjøre. En person som går på skotring kalles en skotrer. Mange steder har det vært vanlig at de som ikke er bedt har likevel gått og kikka på bryllypsselskapet fra utsiden av viduet eller lignende. I Valdres ble de kalt glåmfant

Referanser
----------

1. ↑  
Ross, Hans (1895). *Norsk ordbog*. Christiania: Cammermeyer.
2. ↑   Kolltveit, Olav (1963). *Odda, Ullensvang og Kinsarvik i gamal og ny tid*. [Odda]: Bygdeboknemnda. s. 531.
3. ↑  
Venås, Kjell (1977). *Hallingmålet*. Samlaget. s. 147. ISBN 8252107176.
4. ↑  Linda Stewart (1996). *Bryllup i Norge : om bondebryllup og dagens bryllypsfeiring*. Teknologisk forlag. s. 82.
Oslo bispegård med rester av Olavsklosteret som kjeller Foto: Helge Høifødt 
Oslo bispegård sett fra Egedes gate
Oslo (Gamlebyen) har vært bispesete fra ca. 1070. Den eldste bispegården lå like nord for Oslo torg, den avbildete bispegården ble reist i 1883–84.
**Oslo bispegård** ble oppført i 1623 på stedet som tidligere var Olavsklosteret i Oslo. Den nåværende bygningen ble oppført i nygotikk på 1880-tallet, etter tegninger av arkitekt Henrik Thrap-Meyer.

Historikk
---------

Oslo (Gamlebyen) har vært bispesete fra ca. 1070. Den eldste bispegården lå langs nordsida av Oslo torg, og like vest for Hallvardskatedralen. Fra omkring 1300 ble den utvidet med blant annet tårn og festningsmur, derav navnet Oslo bispeborg. (Oslo ladegård ble reist på ruinene av den gamle bispeborgen i 1725.) Fra 1554 har biskopen for Oslo bispedømme holdt hus i tilknytning til østfløyen av høymiddelalderens dominikanerkloster: Olavsklosteret. I 1623 ble Olavsklosterets østfløy ombygd til en mer moderne bispegård. Grunnet forfall ble bispegården lagt ut for salg i 1874. Da ingen kjøper meldte seg ble den revet i 1882 etter Stortingsvedtak. Middelalderdelen ble imidlertid bevart, og i 1883–84 ble den over avbildede bispegården oppført med østfløyen av klosteret som kjeller. I perioden 1999-2000 ble bispegården pusset opp innvendig, og veggene er nå malt i de opprinnelige fargene. I tillegg til å huse administrasjonen tilknyttet Oslo bispedømme, var bispegården biskopens pivatbolig til midt på 1980-tallet. Fra 1986 har Oslo bispegård i helhet vært lokalitet for den kirkelige administrasjon for Oslos biskop og bispedømmeråd.

Interiør
--------

### Hallen

Rett innenfor hovedinngangen, opp mot taket, henger en forgylt Mariaskikkelse fra biskop Anton Christian Bangs samlinger i 1897. De to store skinnstolene er en avskjedsgave til biskop Eivind Berggrav da han i 1937 sluttet som biskop i Hålogaland. I stolryggen er Trondenes kirke og Tromsø med midnattssol og måker som motiv utskåret i tre.

### Trappen

I trappeoppgangen henger Ellen Lenviks moderne gjengivelse av Akantus fra Søgne gamle kirke, anskaffet i forbindelse med oppussingen.

### Spisesalen

I spisesalen står en kopi av Johannes-hodet fra Nidarosdomen i en nisje (1957). På den ene veggen en kopi av Christian Krohgs maleri "Sovende barn". I taket henger en lysekrone fra Vækerø hovedgård.

Kulturminne
-----------

Oslo bispegård er et kulturminne og har nummer 86159 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Referanser
----------

1. ↑  Statsbygg Arkivert 25. oktober 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bispegården, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Oslo bispegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |