recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Evald O. Solbakken** (født 15. desember 1898 i Vang, død 4. mars 1967) var en norsk journalist og politiker (NKP/AP).

Han ble med i AP i 1917, og var formann for Hamar sosialistiske ungdomslag. Han arbeidet som sekretær i det faglige opplysningskontoret på Hamar i 1920, og deltok dette året som elev ved den sosialistiske dagskolen som ble startet i hovedstaden. Han gikk på det andre tremånederskurset som kom i gang i august. Året etter ble han redaksjonssekretær i Hamar-avisen *Arbeideren*, og deretter redaktør i *Østerdal Arbeiderblad* i 1923.

Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte han Norges Kommunistiske Parti, og ble igjen redaksjonsekretær i *Arbeideren* som også hadde fulgt NKP.

I januar 1927 forlot han sammen med 32 andre Hamar kommunistiske parti og meldte seg inn i AP. I slutten av februar samme år ble han redaksjonssekretær i *Hamar Arbeiderblad*, før han fikk redaktørjobben i *Tidens Krav* i Kristiansund i årene 1928 til 1931. Fram til 1934 jobbet han så som redaksjonssekretær i *Fremtiden* i Drammen, før han begynte i *Arbeiderbladet*.

Under okkupasjonen av Norge ble han arrestert av tyskerne to ganger: 4. desember 1940 ble han fengslet og satt i Oslo fengsel frem til 4. mars 1941. 27. januar 1942 ble han igjen arrestert, og satt i Møllergata 19 til 23. april, da han ble flyttet til Grini fangeleir. Han slapp ut 2. juni 1942, og dro til Sverige. På slutten av krigen hjalp han til i flyktningmottaket Kjesäter.

Han var redaktør i *Hamar Arbeiderblad* fra 1947 til 1961.

Politikk
--------

Fra 1927 var han aktiv i Arbeiderpartiet på stedene han jobbet, som sekretær i både Hamars og Drammens AP-lag, og som formann i arbeiderungdomslaget på Hamar og AP-laget i Kristiansund.

Solbakken var valgt inn i Oslo bystyre fra 1937 til 1947. Han var valgt inn i Hamar kommunestyre fra 1956 til 1961. Der satt han også i formannskapet.

Bibliografi
-----------

* *Finlands kamp* (1940)
* *I fengsel og landflyktighet* (1945)
* *50 års samvirke i hovedstaden* (1946)
* *Hamar Arbeiderblad gjennom 25 år : trekk av Arbeiderpartiets pressehistorie i Hedmark fra 1909* (1950)
* *Det røde fylke : trekk av den politiske arbeiderbevegelse i Hedmark gjennom 100 år* (1951)

Referanser
----------

1. ↑  Side 57, note 67. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
2. ↑  «Solbakken, Evald O.», Bind VI, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1936)
3. ↑  HA (24. januar 1927): Klassesamlingen i Hamar blir nesten fullstendig. *Hamar Arbeiderblad*, side 3.
4. ↑  Ottosen, Kristian, red. (2004). *Nordmenn i fangenskap 1940–1945* (2nd utg.). Oslo: Universitetsforlaget. s. 629. ISBN 82-15-00288-9.
5. ↑  Pryser, Tore (1988). *Klassen og nasjonen 1935-1946*. Bind fire av *Arbeiderbevegelsens historie i Norge*. Oslo: Tiden. s. 471. ISBN 82-10-02754-9.
6. ↑  6. mars 1967: «Redaktør Evald Solbakken er død». *Aftenposten*. Side 22.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
Bildet viser ruinene av gamle Karthago
**Punerne** var fønikere, et semittisk folk som hadde slått seg ned i Karthago, nær Tunis i Nord-Afrika og på sørkysten av Hispania.

Karthago la under seg andre puniske byer i Nord-Afrika da Fønikia ble innlemmet i Perserriket i det sjette århundret f.Kr.. I det tredje århundret hadde Karthago kontrollen over nordkysten av Afrika, fra Syrtis Maior til Gibraltar, sør- og østkysten av Hispania, Korsika, Sardinia og Sicilia.

Jordbruk var punernes viktigste næringsvei. De er kjent for å ha vært flinke handelsfolk, særlig rundt det vestlige Middelhav, som de betraktet som sitt hav. Denne oppfatningen er man ikke lenger sikker på, da arkeologiske funn viser at størstedelen av de puniske bosetningene er ved innlandet, og ikke ved kysten, der det naturlig skulle ha vært hvis de var handelsfolk av en stor skala.

Punerne var flinke sjøkrigere, og de hadde en stor flåte. Hæren forøvrig bestod av leiesoldater og var meget effektiv. Punerne var lenge allierte med romerne, men på grunn av krigen mot Pyrrhos ble alliansen senere brutt. Punerne ble drevet bort fra Sicilia, Sardinia og Korsika under den første punerkrigen. Under den andre punerkrig, klarte punerne nesten å invadere Roma. På grunn av deres geniale general Hannibal, som var uslåelig i slag, klarte de nesten å knekke den romerske hær. Men på grunn av romernes tallmessige overlegenhet, ble Hannibal til slutt utmattet.

Punerne og Karhago ble rasert under den tredje punerkrig, da romerne bestemte at Karthago skulle flyttes 15 km inn i landet. På grunn av dette ble byen lagt totalt i ruiner. I tillegg ble den forbannet og innbyggerne ble enten drept eller tatt som slaver. Territoriet ble etter dette en romersk provins

Litteratur
----------

* Qviller, Bjørn *Romersk politisk kultur og sosiologisk historie* Cappelen Akademiske Forlag 1999
**Lundedalen** er et parkanlegg i Skien. Parken ligger i vestre del av sentrum, og på vestsida av dalen ligger bydelen Falkum. Øst for dalen ligger Lundetoppen og Marensro. I sør ligger Bakken, og i nord ligger Mæla. Hesselbergs gate krysser parkanlegget over ei bru.

Dalen var fra gammelt av adskillig dypere, men før andre verdenskrig ble området tatt i bruk som søppelfylling. Fyllinga startet i den nordre delen, og ble avsluttet i den søndre delen midt på 1960-tallet. Etter hvert som utfyllinga skred frem, ble det anlagt parkområde der hvor dalen var fylt ut.

Sentralt i parkanlegget står det en statue av Hjalmar Johansen, utført av Wilhelm Rasmussen i 1958. I parkanlegget er det også baner for fotball, sandvolleyball, håndball og basketball. I tillegg er det rullebrettramper under brua hvor Hesselbergs gate går. Rundt 1960 ble det også anlagt en trafikkskole for barn, rett nord for Hesselbergs gate, men denne eksisterer ikke lenger.

Referanser
----------

1. ↑  Tor Kjetil Gardåsen (2003). *Best i vest - Falkum*. Skien: Genius forlag. ISBN 82-91645-14-0.
**Per Østvold** (født 28. april 1949 i Rygge i Østfold) er en norsk politiker og organisasjonsmann.

Fra 1970 studerte han juss i Oslo. I 1976 ble han ansatt i Linjegods, og var aktiv i Linjegodsstreiken samme året. Han ble leder i Oslo Transportarbeiderforening i 1986, og ble valgt som forbundssekretær i Norsk Transportarbeiderforbund i 1991. Han overtok som leder i 1996, og satt som leder fram til juni 2009. 

Østvold har også vært leder i Nordisk Transportarbeiderføderasjon, medlem av arbeidsutvalget og styret i Europeisk Transportarbeiderføderasjon og i Internasjonal Transportarbeiderføderasjon. 

Han var medlem av Det norske Arbeiderparti fra 1967 til 1971. I 1972 ble han medlem av SUF(m-l), og fra 1974 til 1990 var han medlem i AKP(m-l). I 1991 ble ham medlem av Sosialistisk Venstreparti (SV), hvor han har hatt en rekke tillitsverv. Østvold har vært leder i Oslo SV.

Han var styreleder i Manifest Analyse fram til 2012. 

Østvold ble i 2011 valgt som leder for det folkevalgte bydelsutvalget i Grunerløkka bydel i Oslo, og satt i denne posisjonen til 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Østvold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Per Østvold hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Per Østvold hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* Wikiquote: Per Østvold – sitater

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Stortinget
 |
**Per William Kilde** (født 2. mai 1932 i Oslo) er en norsk billedkunstner, bosatt i Homborsund i Grimstad kommune. Han har også arbeidet som lærer og musiker og vært innspillingssjef ved Norsk Phonogram og studiosjef i ETA-studio i Oslo.

Kilde ble utdannet ved Norges musikkhøgskole i Oslo (1961). Han har hovedfagseksamen i forming fra Telemark lærerhøgskole (1983). Som kunstner, debuterte han i Paris i 1985. I løpet av disse årene, har han over over hundre utstillinger bak seg, nasjonalt og internasjonalt. I 1990 deltok han på en stor internasjonal utstilling i Bordeaux, hvor han mottok Bordeaux bys æresmedalje. De fleste ustillingene hans har vært i Frankrike, Belgia og Tyskland. 
I august 2015 ble Kilde invitert tilbake som æresutstiller til en stor utstilling i Bordeaux. Her viste han en serie fargerike silketrykk, inspirert av naturen.

Referanser
----------

1. ↑  Per Ivar Moe, lektor i kunsthistorie: Utdrag fra forord til en utstillingskatalog.
2. ↑  90 års omtale i Aftenposten 2. mai 2022
3. ↑  Ingrid Hagelund: *Invitert tilbake til æresutstilling for 2. gang* i *Grimstad Adressetidende* 8. august 2015
4. ↑  Jan Ingen Thomassen: *Jubilant som aldri vil gi seg* i *NRK Sørlandet* , 4. mai 2007

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Per Ørum Jørgensen** (født 9. desember 1970) er en dansk politiker og forretningsmann.

Han vokste opp i Jylland. Faren, John Ørum Jørgensen, var prest og formann i Indre Mission. Per Ørum Jørgensen utdannet seg innen butikkdrift. Han var salgssjef i et magasin-, reklame- og markedsføringsfirma i Herning før han ble folketingsmann i 2005.

Han var i perioden 2005–2007 medlem av Folketinget for Ringkjøbing amtskrets, valgt for Det Konservative Folkeparti. Etter strukturreformen i 2007 var han valgt fra Vestjyllands storkrets. Jørgensen var de konservatives klima- og energipolitiske talsmann. I februar 2010 ble han tatt for promillekjøring og søkte permisjon fra Folketinget. Han brøt så med de konservative og viste til lokalisering av sykehus i Vestjylland og partiets reformvegring. Samtidig ble det kjent at partiet ikke ønsket å renominere ham. I juni meldte han seg inn i Kristendemokraterne og ble partiets eneste folketingsmann. Ved folketingsvalget i 2011 falt han ut. I oktober 2011 ble Jørgensen formann i partiet. I august 2012 ble Jørgensen presset til å trekke seg, og han forlot partiet.

Jørgensen etablerte Det Demokratiske Parti høsten 2012, og satt som formann i partiet i vel et år, men gikk tilbake til næringslivet. Partiet gikk senere inn i et annet utenomparlamentarisk parti, CenterPartiet, som identifiserer seg med de nordiske agrarpartiene. Jørgensen har ikke hatt noen tilknytning til dette partiet.

I 2015 meldte han seg inn i Det Konservative Folkeparti igjen. Ved kommunevalget i 2021 ble han valgt inn i Herning kommunestyre.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Per Ørum Jørgensen (KD)» **(dansk)**. Folketinget. Besøkt 13. mai 2019. [*død lenke*]
2. ↑  Fenger-Grøndahl, Malene (13. august 2020). «Johns skuespillerdrøm blev til et kald om at forkynde». *Kristeligt Dagblad* **(dansk)**. Besøkt 2. januar 2022.
3. 1 2 3 4 5  «Tre partier på seks år endte i lobbyisme». *Berlingske* **(dansk)**. Ritzau. 4. desember 2020. Besøkt 2. januar 2022.
4. ↑  Hjortdal, Marie (21. juni 2010). «Per Ørum går til Kristendemokraterne». *Politiken* **(dansk)**. Besøkt 6. februar 2014.
5. ↑  Ritzau (17. september 2011). «Per Ørum Jørgensen bliver ny partiformand». *Berlingske* **(dansk)**. Besøkt 6. februar 2014.
6. ↑  Holst, Niels (5. september 2012). «Per Ørum fik sparket som formand for Kristendemokraterne». *Politiken* **(dansk)**. Besøkt 6. februar 2014.
7. ↑  Skjærlund, Steffen M. (5. august 2013). «Per Ørum: Derfor trækker jeg mig fra mit eget parti». *B.T.* **(dansk)**. Besøkt 6. februar 2014.
8. ↑  «Per Ørum Jørgensen er igen konservativ» **(dansk)**. TV 2 Danmark. 6. juni 2015. Besøkt 13. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Per Ørum Jørgensen hos Folketinget Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portaler: Konservatisme | Danmark
**Hery Martial Rajaonarimampianina Rakotoarimanana** (født 6. november 1958) er en politiker fra Madagaskar. Han ble 25. januar 2014 landets president.

Bakgrunn
--------

Rajaonarimampianina studerte økonomi ved Université d'Antananarivo. Deretter studerte han ved Université du Québec à Trois-Rivières i Canada, der han i 1986 oppnådde diplomgrad og i 1991 ble autorisert regnskapsfører.

Etter dette arbeidet han til 1995 ved Institut national des sciences comptables de l'administration d'entreprises (INSCAE). Han var samtidig ved Institut d'administration des entreprises i Metz i Frankrike og underviste ved Université d'Antananarivo. I 1995 etablerte han eget revisorfirma.

Politisk løpebane
-----------------

I 2009 ble Rajaonarimampianina utnevnt til finansminister.

Han stilte i 2013 til valg som president mot Jean-Louis Robinson. Rajaonarimampianina hadde støtte fra overgangspresidenten Andry Rajoelina, mens rivalen Robinson fikk støtte av Marc Ravalomanana, som i 2009 ble avsatt som president i et kupp ledet av Rajoelina. Rajaonarimampianina vant med 53,5 % av stemmene. Robinson mente det hadde forekommet valgfusk, men valgobservatører fant ikke uregelmessigheter av betydning.

Rajaonarimampianina overtok som president 25. januar 2014.

Referanser
----------

1. ↑   www.maroc.ma[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.president.am[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «Le parcours du nouveau président malgache» Arkivert 28. januar 2014 hos Wayback Machine. *linfo.re*, 24. januar 2014.
4. 1 2  «Madagascar's New President Brings Hope of Economic Change», *Voice of America*, 3. januar 2014.
5. ↑  «Madagascar poll: Rajaonarimampianina wins», *BBC News*, 3. januar 2014.
6. ↑  «Madagascar's president takes over; grenade blast kills child» Arkivert 26. januar 2014 hos Wayback Machine. *Reuters*, 25. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Kampanjenettsted for Hery Rajaonarimampianina


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Andry Rajoelina** | **President i Madagaskar**(2014–) | Etterfølger:**–** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
**Gran Sasso d’Italia** er det høyeste fjellområdet i Appenninene, og ligger i regionen Abruzzo i Italia. Det høyeste fjellet er Corno Grande på 2 912 moh. Fjellområdet utgjør nasjonalparken *Parco Nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga* som ble opprettet i 1993. Gran Sasso er også det høyeste fjellområdet på hele Den italienske halvøy. L'Aquila er den nærmeste byen, bare 16 km fra Assergi, en liten landsby ved foten av fjellet. Roma ligger 132 km med bil fra fjellet. 

De tre toppene på Gran Sasso er Corno Grande med 2 912 meter over havet, Corno Piccolo og Pizzo Intermesoli. Toppene er dekket av snø det meste av året. På nordsiden av Corno Grande ligger Calderonebreen, den sørligste isbreen i Europa. Den er imidlertid i kraftig tilbakegang og forskere regner med at den trolig vil forsvinne rundt år 2020. 

I 2005 ble den 2 424 meter høye toppen *Gendarme* gitt nytt navn. Den ble da oppkalt etter pave Johannes Paul II. Paven besøkte ofte stedet og omtalte fjellet som et «spesielt sted å møte Gud», og at Gran Sasso minnet han om fjellene i hjemlandet Polen.

Bildegalleri
------------

* Gran Sasso om vinterenGran Sasso om vinteren
* Gran Sasso fra Campo Imperatore-platåetGran Sasso fra Campo Imperatore-platået
* Gran Sasso sett fra nordGran Sasso sett fra nord

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gran Sasso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gran Sasso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch** (egentlig **Llanfairpwllgwyngyll**, forkortes **Lllanfair PG** eller **Llanfairpwll**) er en landsby i Anglesey, Wales. Navnet betyr *St. Marias kirke i senkningen ved den hvite hasselen nær en sterk virvelstrøm og St. Tysilios kirke nær den røde hulen*. Navnet ble konstruert i 1860-årene i forbindelse med åpningen av jernbanestasjonen, for at man skulle få Storbritannias lengste stasjonsnavn og dermed sette stedet på kartet. Det er Storbritannias lengste stedsnavn, og det tredje lengste i verden. 

Turister foran stasjonsbygningen
Landsbyen er et populært turistmål, og det er spesielt vanlig å la seg avbilde foran stasjonsskiltet og å kjøpe «pass» som er stemplet i en lokal butikk. 

Forsøk på å ta fra stedet tittelen for lengste stedsnavn har vært forsøkt, blant annet med Gorsafawddacha'idraigodanheddogleddollônpenrhynareurdraethceredigion og Llanhyfryddawelllehynafolybarcudprindanfygythiadtrienusyrhafnauole, men ingen av disse har blitt offisielt anerkjent.

Se også
-------

* Liste over verdens lengste stedsnavn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Llanfairpwllgwyngyll – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Llangefni** er administrasjonsby i grevskapet Anglesey, på øya ved samme navn utenfor Wales. Den ligger omtrent midt på øya ved elven Cefni, som den har navn etter. Byen het tidligere *Llangygnar*, etter sognekirken viet til St Cyngar. 

Byen er også det viktigste kommersielle senteret på Anglesey. Den hadde tidligere øyas største kvegmarked, og er fremdeles viktig for landbruket. Utenfor byen ligger et industriområde hvor man blant annet finner en kjemisk fabrikk og et slakteri.

Oriel Ynys Môn-museet, som tar for seg Angeleys historie, ligger i byen. Museet eier Charles Tunnicliffes samling. 

Llangefni var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1957 og 1983. Ifølge folketellingen i 2001 snakker hele 83,8% av befolkningen flytende walisisk, herunder hele 95,2% i aldersgruppen 10–14 år.

Coleg Menai har en avdeling i Llangefni. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Llanelli** er en kystby i Carmarthenshire i Wales, omkring 13 km fra Swansea. Den er spesielt kjent for sine rugbytradisjoner.

Byen begynte å vokse i 18. og 19. århundre da kullgruve-, jern- og tinnindustri ble etablert. Den ble en så viktig produsent av tinnplater at den i slutten av det 19. århundre ofte ble kalt «Tinopolis».

Stengningen av kullgruvene og konkurranse med utenlandske stålprodusenter har ført til nedgangstider fra slutten av 1970-årene.

Kultur, idrett og friluftsliv
-----------------------------

Llanelli var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1895, 1903, 1930, 1962, og 2000.

Millennium Coastal Park dekker 21 km av kystlinjen fra Loughor til Pembrey. Det er anlagt sykkelstier gjennom parken, som blant annet er et godt sted å se Gowerhalvøya fra. Pembrey Country Park ligger i utkanten av Llanelli. Det finnes også en strand, Cefn Sidan, som har vunnet et blått flagg for sin kvalitet.

Det viktigste rugbylaget er Llanelli Scarlets. Byens fotballag heter Llanelli A.F.C..

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Llanelli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn: |
| Norges flagg Norgesmesterskap |
| Sølv | 2010 Stokke | Klassisk sprint |
| Bronse | 2008 Trondheim | Klassisk sprint |

**Ingri Aunet Tyldum** (født 14. oktober 1983) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Overhalla IL.

Som junior tok Tyldum syv NM-titler, hvorav fem individuelle. Hun deltok i junior-VM 2002 og 2003, med en 25.-plass som beste plassering. Hun fikk sin debut i verdenscupen i mars 2003 da hun gikk på den nasjonale kvoten i Holmenkollrennene. Høsten 2004 gikk hun på en smell under høydetrening i Østerrike, og hun gikk hele vinteren uten å trene.

I januar 2007 fikk Tyldum sin internasjonale verdenscupdebut da hun ble tatt ut til å representere Norge i Otepää. Ett år senere fikk hun sin beste verdenscupplassering samme sted da hun ble nr. 9 på 10 km klassisk. I desember 2007 og januar 2008 gikk hun flere gode løp i Skandinavisk Cup og vant cupen sammenlagt. Dette gav henne friplass i verdenscupen resten av sesongen.

Under verdenscupen i Falun 2008 ble hun noe overraskende tatt ut til å gå på det norske førstelaget som vant stafetten. Tyldum ble satt opp på første etappe, der hun fulgte finske Virpi Kuitunen helt inn til veksling.

Hun la opp i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «Ingri på rett spor». Namdalsavisa. 22. juli 2005. Arkivert fra originalen 25. oktober 2005. Besøkt 25. februar 2008.
2. ↑  «Tyldum og Lykkja vant cupen». nrksport.no. 16. februar 2008. Besøkt 25. februar 2008.
3. ↑  «Tyldum holdt Kuitunen». Trønder-Avisa. 24. februar 2008. Besøkt 25. februar 2008. [*død lenke*]
4. ↑  Aunet Tyldum legger opp – langrenn.com, 13. mars 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingri Aunet Tyldum – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
***De mørke sommerfuglers hjem*** (originaltittel: *Tummien perhosten koti*) er en finsk dramafilm fra 2008 i regi av Dome Karukoski.

Filmen ble vist på Magnus Barfot kino i 2008 under Bergen internasjonale filmfestival.

Handling
--------

Som seksåring opplever Juhani noe som kommer til å hjemsøke han resten av livet. Etter å ha vekslet mellom flere fosterhjem i syv år, blir han sendt til et guttehjem på en isolert øy. Der må de innrette seg etter Rektor Olavi Harjulas strenge regime. På øya bor også rektorens kone, Irene, og deres to døtre. Tjenestepiken Tyyne tar seg av mat og stell. Ettersom tid går, blir øya mer og mer et hjem for de syv guttene, så når øya mister økonomiske støtte, er det opp til guttene om de vil bli på øya eller ikke. Alle ønsker å støtte Rektorens kamp om å beholde øya. Løsningen på det økonomiske problemet blir å høste såkalte silkeorm-sommerfugler. 

Juhani kjemper samtidig en kamp mot sin fortid, og han kommer til å oppleve at en liknende hendelse vil møte han igjen på øya. Han blir nødt til å konfronteres med den traumatiske hendelsen fra fortiden etter at han får et brev om at foreldrene har omkommet i en bilulykke.

Tema
----

Filmen tar for seg unge gutters hjelpløshet og sårbarhet i en traumatisk virkelighet, der den eneste måten å komme seg videre i livet er å legge fortiden bak seg. Det isolerte samfunnet på øya blir utfordret på godt og vondt. Juhani og guttene må lære seg å vokse og modnes uten foreldre, med kun hverandre og seg selv til hjelp. 
Juhani utvikler et fortrolig forhold til rektorens ene datter, men deres forhold blir satt på prøve når en misforståelse kommer i veien.

*De mørke sommerfuglers hjem* er basert på den kritikerroste romanen Svarte sommerfugler, skrevet av finske Leena Lander i 1991. Den har blitt publisert i 17 forskjellige land.

Rolleliste
----------

* Niilo Syväoja Juhani Johansson
* Tommi Korpela Olavi Harjula
* Kristiina Halttu Irene Harjula
* Kati Outinen Tyyne
* Pertti Sveholm Erik Johansson
* Matleena Kuusniemi Maire Johansson
* Eero Milonoff Salmi
* Marjut Maristo Vanamo Harjula
* Roope Karisto Sjöblom
* Ville Saksela Rinne
* Niko Vakkuri Hermanni Hämäläinen
* Iiro Panula Sulkava
* Henri Huttunen Simola
* Heikki Nousiainen Sosiaalijohtaja Rantala
* Matti Onnismaa Viranomainen

Referanser
----------

1. ↑  «biff.no (arkivert)» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 18. september 2017. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De mørke sommerfuglers hjem* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *De mørke sommerfuglers hjem* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *De mørke sommerfuglers hjem* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *De mørke sommerfuglers hjem* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *De mørke sommerfuglers hjem* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *De mørke sommerfuglers hjem* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *De mørke sommerfuglers hjem* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**De liguriske Alper** er en fjellkjede i nordvestlige Italia. En liten del er lokalisert i Frankrike. De utgjør den sørvestlige delen av Alpene, ved overgangen til Appenninene. Fjellkjeden danner grensen mellom regionene Piemonte i nord og Liguria i sør.

De liguriske Alper blir drenert via Tanaro og andre sideelver til Po på Piemonte-siden og av flere mindre elver som renner direkte ut i Middelhavet på den liguriske siden. De høyeste toppene i De liguriske Alper er Punta Marguareis (2651 moh) og Monte Mongioie (2382 moh). Det er flere andre topper over 2000 meter.

Avgrensning
-----------

Alpene og Appenninene utgjør geologisk sett deler av den samme fjellkjeden (den såkalte alpine fjellkjede). Grensen mellom dem er derfor verken entydig eller skarp, men trekkes vanligvis ved Cadibonapasset, som er den laveste fjellovergangen mellom Alpene og Appenninene.

I vest grenser De liguriske Alper til De maritime Alper, adskilt gjennom Tendapasset.

Fjelloverganger
---------------

Blant fjelloverganger i De liguriske Alper er disse de viktigste: 

| Navn | Sted | Type | Høyde (m) |
| --- | --- | --- | --- |
| Colle di Cadibona | Savona til Ceva | motorvei | 436 |
| Colle di Melogno | Finale Ligure til Ceva | vei | 1028 |
| Colle San Bernardo | Albenga til Garessio | vei | 957 |
| Colle di Nava | Imperia til Ormea | vei | 934 |
| Col de Tende | Tende til Cuneo | vei | 1870 |

Referanser
----------

1. ↑  Punta Marguareis
2. ↑  Punta Mongioie, cqGMA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ligurian Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***De møttes i Moskva*** (russisk: *Свинарка и пастух*, *Svinarka i pastukh*) er en sovjetrussisk musikal-komedie fra 1941 regissert av Ivan Pyrjev.

Handling
--------

Svinerøkterinnen Glasja og hesteoppdretteren Kuzma møtes på landbruksmessa i Moskva hvor de får opplæring i moderne dyredrift. De to kommer fra hver sin kant av det enorme Sovjet-riket, Glasja fra nord og Kuzma fra sør. Etter et kort møte blir de forelsket og før de reiser hjem blir de enige om å en gang møtes igjen, men avstand og språkforvikling legger hindringer i veien for de unge elskende.

Om filmen
---------

På grunn av de-staliniseringen etter Josef Stalins død ble filmen klippet ned for å fjerne scener som viste uttrykk for personkult-dyrkingen av ham.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2018.
2. ↑  «Свинарка и пастух» **(russisk)**. Vokrug TV.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De møttes i Moskva* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *De møttes i Moskva* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *De møttes i Moskva* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Archie McPherson** (født 10. februar 1910 i Alva i Clackmannanshire, død 1969) var en skotsk fotballspiller.

McPerson startet sin karriere i *Alva Albion Rovers, Bathgate* og Rangers før han ble hentet til Liverpool av manager George Patterson i november 1929.

Han begynte som reserve i sesongen 1929/1930, men etter noen kamper ble han fast på laget og begynte å spille med trøye nummer 10. I sesongen 1930/1931 var han sammen med Tommy Lucas de eneste som var involvert i samtlige av de 43 kampene Liverpool spilte.

Han ble i Liverpool frem til desember 1934 da han signerte for Sheffield United. Han spilte også for Falkirk, East Fife og Dundee United før han la støvlene på hylla.

Kamper
------

* **1929-1934:** Liverpool: Ligakamper – mål: 130 kamper – 18 mål.
* **1929-1934:** Liverpool: Totalt kamper – mål: 133 kamper – 19 mål.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«Gemini» har flere betydninger.

**Gemini.no** er NTNUs og Sintefs felles satsing på allmennrettet formidling av forskning og innovasjon. Fra 2015 er formidlingskanalen nettstedet Gemini.no, hvor det fortløpende publiseres forskningsnyheter. Nettstedet inneholder også alle artikler fra papirmagasinet *Gemini* fra og med årgang 2003. 

I 2019 skiftet den engelske versjonen av *Gemini.no* navn til *Norwegian SciTech News*, for å synliggjøre bedre hva som formidles på nettstedet.

Gemini ble den første tiden, i perioden 1987–1993, utgitt i avisform. I 1993 ble dette endret til magasinform. Fra samme år utkom magasinet også i engelsk utgave. 

Gemini økte sin digitale satsing i mars 2013 ved å lansere Gemini.no. Til og med 2014 ble Gemini fortsatt utgitt i trykt versjon, to ganger i året, på norsk og engelsk, med et utvalg av de beste artiklene fra nettutgaven. Gemini har betydning for dagsavisenes omtale av NTNUs forskning

Gemini har mottatt flere priser i Kommunikasjonsforeningens konkurranse om beste norske bedriftsblad; to ganger gull, en gang sølv og en gang bronse. Bladet er to ganger nominert til den europeiske PR-prisen European Excellence Awards, i 2010 og 2012.

Referanser
----------

1. ↑  akmarida (17. juni 2019). «English Gemini changes name». *NTNU Nyheter*. Arkivert fra originalen 20. juni 2019. Besøkt 20. juni 2019.
2. ↑  «Oftere omtale av NTNU i norske aviser», NTNU
3. ↑  Informasjon om 2010-nomineringen (PDF), *Excellence-awards.eu*
4. ↑  Gemini.nos egen informasjon om pristildelinger

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* «Norwegian SciTech News - Research News from NTNU and Sintef». *Norwegian SciTech News* **(engelsk)**. Besøkt 20. juni 2019.  Den engelske utgaven av forskningsmagasinet/nettstedet
**Idrettslaget Bølgen** er et idrettslag fra Bugøynes i Finnmark. Idrettslaget, som ble stiftet 21. juli 1946, driver med fotball, ski og løping.

Klubben ble stiftet under navnet Bugøynes Idrettsforening, men måtte skifte navn fordi det var for likt det allerede eksisterende Bugøyfjord Idrettsforening. Idrettslaget tok deretter navnet Storm, men måtte igjen skifte navn, fordi det allerede fantes et annet idrettslag med det navnet. Siden 1952 har navnet på klubben vært IL Bølgen.

Etter at Bølgens formann Odd Ingilæ omkom i et båtforlis i 1964, lå aktiviteten helt nede fram til 1968.

Klubben hadde sin mest aktive periode på 1970-, 80- og 90-tallet, men deretter førte fraflytting fra Bygøynes til at aktiviteten i klubben sank. I 2017 hadde ikke lenger IL Bølgen noe fotballag, men klubben vedlikeholdt likevel fotballbanen, som da var Finnmarks eneste gjenværende naturgressbane. Klubben arrangerte også fremdeles skirenn om vinteren.

Fotball
-------

Bølgen ble første gang kretsmestere i fotball i 1963.

Etter at Bølgen hadde slitt i bunnen av tredje divisjon i flere år, rykket laget ned i fjerde divisjon i 1995. Etter et par gode sesonger i fjerde divisjon, sleit Bølgen med å mønstre mannskap et par sesonger, men klarte å gjennomføre sesongene med et nødskrik. De ble etter hvert et av de dårligste lagene i Finnmark.

Klubbens mest kjente spiller er Ola Haldorsen, som hadde lang karriere i Bodø/Glimt. Like etter årtusenskiftet kom han tilbake til IL Bølgen. Ved hjelp av hans entusiasme bedret resultatene seg raskt. Den første sesongen etter Olas hjemkomst ble det kun avgitt fire poeng, likevel ble det ikke opprykk. De to neste sesongene ble litt skuffende. Målet var opprykk, noe som ikke ble innfridd. Frelsen skulle først komme to sesonger senere, da var det nemlig duket for kretsmesterskapssluttspill som Bølgen skulle være med på etter å ha vunnet serien. Dette ble forøvrig en stor skuffelse da de to andre lagene ikke maktet å stille lag.[]

Referanser
----------

1. ↑  Norges Fotballforbund: Bølgen IL (besøkt 27. august 2019)
2. 1 2 3 4 5  Sør-Varanger Avis: - Vi skal holde liv i klubben så lenge vi kan Arkivert 27. august 2019 hos Wayback Machine. (30. september 2016, oppdatert 23. oktober 2017, besøkt 27. august 2019)

Eksterne lenker
---------------

* Speaker.no: Idrettslaget Bølgen
**Ólafur «Ole» Gottskálksson** (født 21. mars 1968 i Keflavík) er en tidligere profesjonell fotballspiller fra Island.

Karriere
--------

Ole Gottskálksson spilte for IA Akranes og KR Reykjavík før han i juli 1997 gikk fra Keflavík ÍF til skotske Hibernian for £200 000. Han spilte 70 kamper for Hibernian før han i mai 2000 gikk på gratis overgang til Brentford. Han spilte 73 kamper for Brentford, og på et tidspunkt måtte han selv betale for egen målvaktstrener, siden returnerte han til Island for å spille for Grindavik. I 2005 da han spilte for Torquay United ble han avkrevd en dopingtest, som han motsatte seg ved å forlate Torquay uten en gang å informere kjæresten sin. I juni 2005 ble Gottskálksson utestengt fra organisert fotball på livstid.

Landskamper
-----------

Han spilte ni landskamper for Island.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 259006, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gottskalksson suspended». TheFA.com. 29. juni 2005. Besøkt 21. mars 2008.

Portal: Island

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ólafur Gottskálksson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ólafur Gottskálksson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ólafur Gottskálksson – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Ólafur Gottskálksson – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Ólafur Gottskálksson – FBref Rediger på Wikidata
**Sea Lion Island** (spansk: *Isla de los Leones Marinos*) er en av Falklandsøyene, beliggende 13 kilometer sør for Øst-Falkland. Det er en liten bosetning og to flystriper på øya. Bosetningen er den sørligste på Falklandsøyene.

Historisk har Sea Lion Island blitt benyttet til sauehold og utvinning av olje fra pingviner. Det holdes fremdeles noen sauer på øya, men økoturisme har etterhvert blitt mer dominerende. De private eierne solgte øya i 1990 til Falkland Islands Development Corporation.

Sea Lion Island er en lang og smal øy, åtte kilometer fra øst til vest og om lag to kilometer på det bredeste, og består hovedsakelig av sandstein og leirstein. Sørvestsiden består av klipper, og ved øyas høyeste punkt, Bull Hill, er det reist et minnesmerke over de omkomne fra HMS «Sheffield», som ble senket under Falklandskrigen i 1982.

Dyrelivet på øya er svært rikt, mye grunnet øyas isolerte beliggenhet og at det ikke har blitt introdusert gnagere og katter. Alle fem pingvinarter som finnes på Falklandsøyene lever her, i tillegg til enorme kolonier av skarver, petreller og brungumpkarakara. Av pattedyr finnes blant annet sjøelefanter og sjøløver, samt spekkhoggere i farvannet rundt øya. Sea Lion Island ble utpekt til Ramsarområde i 2001.

Referanser
----------

1. ↑  Falkland Islands Important Bird Areas Arkivert 10. juli 2011 hos Wayback Machine. Falklands Conservation
2. ↑  Jeff Rubin (2005). *Antarctica* **(engelsk)**. Lonely Planet. ISBN 1740590945.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sea Lion Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* www.sealionisland.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Ramsar **·** BBC Things
 |
**Jordvipere** er en familie av giftige slanger som hovedsakelig er utbredt i Afrika sør for Sahara, men det finnes også noen arter i Sørvest-Asia.

Disse slangene er forholdsvis små, med en kroppslengde på 30–100 cm. De lever for det meste underjordisk, for eksempel i gangene til gnagere. Skjellene er glatte, og øynene små. Hodet er lite og spisst, og har omtrent samme diameter som kroppen.

Oppbygningen av giftorganene varierer mye. Slekten *Atractaspis* er kjent for at gifttennene kan svinges ut til siden, slik at de kan bite med munnen nesten lukket. Dette er antakelig en tilpasning til å jakte på gnagere i trange ganger, men gjør også at de kan bite mennesker som holder dem bak hodet. En må derfor aldri prøve å fange jordvipere med hendene. Bitt av jordvipere er svært smertefulle, men sjeldent dødelig for mennesker. Giften hos flere arter inneholder *sarafotoxin*, som ligner på pattedyrenes endotelin. Hvis et menneske dør av et jordviperbitt, inntreffer som regel døden innen én time på grunn av hjertesvikt.

En velger her å regne jordviperne som en egen familie, men systematikken er svært omstridt. De ble tidligere fordelt mellom snoker (falske jordvipere – underfamilien Aparallactinae), og hoggormfamilien (ekte jordvipere – underfamilien Atractaspidinae). Vidal *et al.* regner jordviperne som en underfamilie av Lamprophiidae; en familie som ellers omfatter mange afrikanske snoker. Zaher *et al.* opprettholder derimot familien Atractaspididae i sitt forslag til ny systematikk for de avanserte slangene.

Referanser
----------

1. ↑  A.E. Leviton m.fl. (1992). *Handbook to Middle East Amphibians and Reptiles*. Society for the Study of Amphibians and Reptiles. ISBN 0-916984-23-0.
2. ↑  F. Ducancel og M. Goyffon (2008). «Les venins de *Atractaspis*» (PDF). *Med Trop*. 68 (4): 340–347. ISSN 0025-682X. [*død lenke*]
3. ↑  N. Vidal m.fl. (2008). «Dissecting the major African snake radiation: a molecular phylogeny of the Lamprophiidae Fitzinger (Serpentes, Caenophidia)» (PDF). *Zootaxa* (1945): 51–66. ISSN 1175-5334.
4. ↑  H. Zaher m.fl. (2009). «Molecular phylogeny of advanced snakes with an emphasis on South American Xenodontines: a revised classification and descriptions of new taxa». *Pap. Avulsos Zool*. 49 (11): 115–153. ISSN 1807-0205. doi:10.1590/S0031-10492009001100001.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jordvipere* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Jordvipere* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Jordvipere* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Atractaspididae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Atractaspididae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tetrapod Zoology – Side-stabbing stiletto snakes
**Bernt Jakob Oksnes** (født 19. juli 1973) er en norsk featurejournalist i *Dagbladet*. Han jobber i dag i lørdagsbilaget *Magasinet*. Oksnes er kjent for dyptpløyende human touch-reportasjer.

Reportasjen «Den usynlige», som ble trykket i *Magasinet* 23. januar 2010, antas å være den mest leste enkeltsaken i hele *Dagbladet*s historie, men over en halv million visninger på nett, i tillegg til oppslaget i papirutgaven av *Magasinet*. Gravereportasjen begynner i begravelsen til Jan Erik Fosshaug, en ensom mann som døde på en sykkeltur i Oslo i oktober 2009. Ingen kom i begravelsen, og Fosshaug ble ikke meldt savnet. Politiet fant ingen ID-papirer på mannen, og ingen familie. Reportasjen prøver å finne ut hvem Fosshaug var. Ingressen lyder «Ingen kom i begravelsen hans. Dette er jakten på en død manns liv.»

Etter at reportasjen sto på trykk, opplevde Oksnes en enormt leserrespons i form av flere hundre e-poster, samt 600 spørsmål da han stilte til nettmøte i Dagbladet.no.

En annen kjent Oksnes-artikkel er historien om George Switzer, som var en lovende Manchester United-stjerne som endte opp som en helt vanlig fyr, for *Sportmagasinet*.

Oksnes fikk Den store journalistprisen 2010 for reportasjen «Den usynlige».

Referanser
----------

1. 1 2  *- Jeg driver med melodramatisk journalistikk* Artikkel på Journalisten.no
2. ↑  *Eugene Brandal Laran, utgavesjef i Dagbladet.no*
3. ↑  *Den usynlige* Av Bernt Jakob Oksnes
4. ↑  *George Switzer, hvor ble det av deg i alt mylderet?* Av Bernt Jakob Oksnes
5. ↑  *Dagbladet-journalist vant Den store journalistprisen*
**Bernt Grimstvedt** (født 20. februar 1959) er en norsk sjøforsvarsoffiser. Han var generalinspektør for Sjøforsvaret fra 2011 til 2014.

Grimstvedt er opprinnelig kystartillerist. Han har Befalsskolen for Kystartilleriet og har gått ved Militärhögskolan i Sverige og ved den norske Forsvarets høgskole.

Fra 2006 til 2011 var han sjef for Sjøforsvarets skoler. Grimstvedt ble utnevnt til generalinspektør for Sjøforsvaret i statsråd 20. mai 2011. Han ble samtidig forfremmet fra flaggkommandør til kontreadmiral. Grimstvedt fikk avløsning som generalinspektør 31. mars 2014.

Grimstvedt har Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen med en stjerne, Sjøforsvarets vernedyktighetsmedalje med tre stjerner, Det frivillige Skyttervesens hederstegn og NATO-medaljen.

Bernt Grimstvedt er sønn av Bjarne Grimstvedt, som var generalinspektør for Sjøforsvaret i perioden fra 1983 til 1989.

Referanser
----------

1. 1 2  «Utnevnelse av ny generalinspektør for Sjøforsvaret» Arkivert 24. januar 2013 hos Wayback Machine. Forsvaret, 20. mai 2005.
2. ↑  «Offisielt frå statsrådet 20. mai 2011», regjeringen.no.
3. ↑  «Ny sjef for Sjøforsvaret» Arkivert 31. mars 2014 hos Wayback Machine. Forsvaret, 31. mars 2014.
4. ↑  Status per juli 2012 som framgår av fotografi i «Flott 200 års markering for Lyngørslaget», Forsvarets museer, 10. juli 2012.
Ólafía Jóhannsdóttir-byste på Vaterland i Oslo.  Foto: André Savik 
**Ólafía Jóhannsdóttir** (født 22. oktober 1863 på Island, død 24. februar 1924) var en islandsk kvinne som viet sitt liv til å hjelpe de mest vanskeligstilte i Oslos slumkvarter ved Vaterlands bro på begynnelsen av 1900-tallet.

Hun ble av og til referert til som *Laffi* eller bare *Island*.[]

Etter reisevirksomhet i Canada, USA og Storbritannia for å fremme organisasjonen Det Hvite Bånds sak,[] slo hun seg ned i Oslo. Der etablerte hun et herberge for fattige, prostituerte og alkoholikere og tilbød bad, mat og overnatting.

Hun gav ut en bok, *De ulykkeligste*, som vakte oppsikt utover Norges grenser. I 1930 ble det ved Vaterlands bro reist en byste av henne.[] Bysten er fra 2004 plassert i Vaterlandsparken.

16. november 2003 ble Olafiaprisen delt ut av Vigdís Finnbogadóttir i kulturkirken Jakob. Prisen bestod av en sjekk på 15 000 kroner og et grafisk trykk.

Olafiagangen på Grønland og Olafiaklinikken ved Oslo universitetssykehus i Oslo er oppkalt etter henne.

Koret Laffí, som er sammensatt av islendinger som bor i Oslo-området, er også oppkalt etter henne.

Den islandske menigheten i Norge har navngitt sitt menighetshus etter Olafia eller Ólafíustofa (Olafiastuen). 
Menigheten har også et støttefond ved navn Ólafíusjóður (Olafiafondet).

Hvert år rundt hennes fødselsdag feirer menigheten Ólafíuhátíð (Olafiahøytid), der blant annet koret Laffí opptrer.[]

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Ólafia Jóhannsdóttir, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ólafía Jóhannsdóttir på NLIs Lokalhistoriewiki.
* Ólafía Jóhannsdóttir på Store Norske Leksikon

Portal: Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Sea of Love»** er en amerikansk sang, skrevet av John Phillip Baptiste (alias Phil Phillips) og George Khoury. Phillips' innspilling av sangen fra 1959 lå på en førsteplass på den amerikanske Billboard R&B-listen og en andreplass på Billboard Hot 100-listen I Storbritannia spilte Marty Wilde inn en coverversjon, og Philips lyktes ikke å komme på listen der. Det var den eneste Top 40-låten for Phillips, som aldri spilte inn flere hits.

Tallrike artister har spilt inn coverversjoner av sangen siden da, mest notabelt av The Honeydrippers, hvis versjon (fra albumet *The Honeydrippers: Volume One*) lå på en tredjeplass på Billboard Hot 100-listen tidlig i 1985 og en førsteplass på Billboard Adult Contemporary-listen i 1984.

Bakgrunn
--------

Baptiste, som jobbet som pikkolo i Lake Charles, Louisiana, skrev «Sea of Love» til en [love interest]. Han ble introdusert for den lokale plateprodusenten George Khory, som tok med seg Baptiste inn i sitt studio for å spille inn sangen. På Khoursys anmodning tok Baptiste navnet Phil 
Phillips. Sangen, som opprinnelig var kreditert Phil Phillips med The Twilights, ble utgitt på en single på et lite platemerke eid av Khoury, men grunnet suksessen ble den til slutt leaset til Mercury Records. Tross sangens suksess påstod Phillips at han han bare har mottatt US$ 6.800 for å spille inn sangen

Referanser
----------

1. ↑  Whitburn, Joel (2004): *The Billboard Book of Top 40 Hits*, 8th Edition (Billboard Publications), s. 491.
2. 1 2  Hamilton, Andrew (udatert). «Phil Phillips Biography». allmusic/Macrovision Corporation. Besøkt 13. april 2008.
3. ↑
4. ↑  Hyatt, Wesley (1999). *The Billboard Book of #1 Adult Contemporary Hits* (Billboard Publications), s. 289.
***Prinsessen*** (svensk: *Prinsessan*) er en svensk dramafilm fra 1966 i regi av Åke Falck. Manuset ble skrevet av Falck og Lars Widding. Som litterært forelegg hadde de finlandssvenske Gunnar Mattssons roman *Prinsessan* fra 1965.

Norske Grynet Molvig spiller tittelrollen.

Innspillingsfakta
-----------------

Filmen ble spilt inn i august–september 1966.

Om filmen
---------

I begynnelsen var det meningen at Jörn Donner skulle regissere filmen og han hadde i ulike henseender forberedt innspillingen som skulle finne sted i Finland. Da AB Europafilm kjøpte filmrettighetene ble Åke Falck engasjert som regissør.

Filmen fikk en overveiende negativ mottakelse. Under den internasjonale filmfestivalen i Moskva i 1967 ble imidlertid Molvigs innsats belønnet med en pris i kategorien «beste skuespillerinne».

Handling
--------

Journalisten Gunnar treffer den kreftsyke Seija og kjærlighet oppstår. Hun har bare kort tid igjen å leve og blir rådet av legene til ikke å forsøke og bli gravid da strålebehandlingen kan skade fosteret. Seija avbyter derfor strålebehandlingen og føder senere et velskapt og friskt barn. Samtidig viser det seg at graviditeten har kurert hennes kreft.

Rolleliste
----------

* Grynet Molvig – Seija, «Prinsessen»
* Lars Passgård – Gunnar, forfatter
* Monica Nielsen – Pirjo
* Birgitta Valberg – Lege
* Tore Bengtsson - Lege
* Thore Segelström – Lege
* Tore Lindwall – Fødselslege
* Heinz Spira – Kameraten
* Axel Düberg – Presten
* Satu Östring – En miss

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Prinsessan». *Svensk Filmdatabas*. Svenska Filminstitutet. Besøkt 18. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Prinsessen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Prinsessen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Prinsessen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Prinsessen* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Duncan McLean** (født 20. januar 1868 i Dumbarton i Skottland, død 17. november 1941) er en tidligere fotballspiller.

McLean begynte sin karriere i *Renton Union* og *Renton FC*, før han ble solgt til Everton. I 1892 ble McLean hentet til rivalen Liverpool sammen med *James McBride* av managerne John McKenna og W. E. Barclay. Venstrebacken McLean spilte Liverpools første obligatoriske kamp gjennom tidene i Lancashire League, i 8-0 seieren på Anfield mot *Higher Walton*. Liverpool vant Lancashire League denne sesongen, og rykket dermed opp til 2. divisjon i The Football League. McLean spilte alle de 29 kampene Liverpool spilte denne sesongen.

McLean fikk æren over å være en av de 11 som spilte Liverpools første kamp i 2. divisjon i 2-0 seieren borte mot Middlesbrough Ironopolis på Paradise Ground 2. september 1893. Liverpool gikk ubeseiret gjennom ligaen, og vant også mot *Newton Heath*, (ble til Manchester United i 1902), i opprykskampen til 1. divisjon. McLean var klubbens straffesparkskytter, og scoret 5 mål i opprykksesongen. 

Liverpools første sesong i den øverste divisjonen ble ikke noen suksess, i det klubben rykket rett ned igjen til 2. divisjon på slutten av sesongen 1894/1895. 

McLean forlot Liverpool i 1895 for å spille for Edinburgh klubben *St Bernard's*. Her ble han værende til han la fotballskoene på hylla.

McLean fikk to landskamper for Skottland. Debuten hans kom 21. mars 1896 mot Wales i det Britiske mesterskapet, i en kamp Skottland vant 4-0.

Statistikk
----------

### Kamper

* **1892-1895:** Liverpool: Ligakamper – mål: 51 kamper – 5 mål.
* **1892-1895:** Liverpool: Totalt kamper – mål: 86 kamper – 6 mål.
* **1896-1897:** Skottlands flagg Skottland: Landskamper - mål: 2 kamper - 0 mål.

### Medaljer

* **1892/1893:** Lancashire League Vinner.
* **1892/1893:** 2. Divisjon vinner.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

1. ↑   www.lfchistory.net[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net