recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bretonsk** (eller **brezhoneg**, som språket heter på bretonsk) er et keltisk språk, som tales av et mindretall i Bretagne – som ligger i Nordvest-Frankrike mellom Den engelske kanal og Biskaya.

Cirka 260 000 forstår og snakker språket (telling 1999), men det fortrenges langsomt av fransk og dør etter hvert ut, selv om det er befolkningens opprinnelige språk. Dette skyldes to forhold: At bretonerne selv velger å lære barna fransk ettersom dette er helt nødvendig i jobbsammenheng, men først og fremst skyldes det at fransk skal være bruksspråk i alle offisielle sammenhenger. 

Språket var opprinnelig identisk med det keltiske språket som ble talt i England. Det kom til det «Lille Britannia» (Bretagne) fra «Stor-Britannia» med keltiske utvandrere, som var blitt fordrevet av angelsakserne i det 6. og 7. århundre. Vikingene har også satt sitt preg på språket; ett trivielt eksempel på dette er at ordet «ja» betyr det samme på bretonsk som det gjør på norsk.

I den 5. republikks forfatning heter det i innledningen etter den seneste endringen (i 1994):

> « La langue de la République est le français» («Republikkens språk er fransk.»)
> 
> 

Denne endringen kom i stand etter at Frankrike i 1993 nektet å signere en europeisk traktat som tok sikte på å ivareta europeiske minoritetsspråk («Europeisk pakt for regions- eller minoritetsspråk»). Frem til 1951 forbød franske myndigheter all undervisning på bretonsk, en politikk som må ses i sammenheng med landets dype ønske om å løfte opp fransk som det fremste verdensspråket. Etter en viss kulturell oppblomstring i kjølvannet av radikale bretoneres politiske frigjøringskamp på nittensyttitallet, opplever språket i våre dager[*klargjør*] en renessanse blant unge bretonere. Nye, digitale medier har forsterket denne tendensen.

Bretonsk inndeles i 4 dialekter, hvor tre, Kerneweg, Leoneg, Tregereg (også kalt «KLT»), har mange fellestrekk, mens den fjerde, Gwenedeg, avviker betydelig. Av dem er det kun den siste (Gwenedeg, eller Vannes-dialekten), som *muligens* rommer elementer av det opprinnelige, galliske språket. I 1908 fikk KLT-dialektene felles rettskrivning, og i 1941 ble også Vannes-dialekten innlemmet i denne felles ortografien som den dag i dag er gjeldende for hele det bretonske språket.

Referanser
----------

1. ↑  «ScriptSource - France». Besøkt 21. august 2023.
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Breton language – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Keltiske språk |
| --- |
| *Kontinentalkeltiske språk* | *Keltiberisk* · *Galatisk* · *Gallisk* · *Lepontisk* · *Lusitansk* · *Norisk* |
| Øykeltiske språk | **Brittonske språk:** Bretonsk · *Kumbrisk* · *Britisk* · *Kornisk* · Walisisk · *Piktisk* (mulig) **Goidelske språk:** Irsk · Manx · Skotsk-gælisk (Kanadisk gælisk) |
| Blandingsspråk | Bungee · Shelta |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** UNESCO lang
 |
**Nils Simonsson** (født 12. november 1920 i Offerdal, død 1994) var en svensk indolog og professor ved Universitetet i Oslo.

Nils Simonsson var sønn av bonden Simon Simonsson (1885–1972) og Helena Olofsdotter (1888–1958). Han ble student i 1941 og *fil. kand.* fra Universitetet i Uppsala i 1945. Han studerte videre i Paris og København, og ble *fil. lic.* i 1951 og *fil. dr.* i 1957. Fra 1957 til 1963 var han dosent ved universitetet i Uppsala. Fra 1963 var han professor i indisk språk og litteratur ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Persons of Indian Studies ID 5798, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 22. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «SIMONSSON Nils», i *Hvem er hvem?* Oslo: Aschehoug, 1973.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Nils Simonsson i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Steen Ottesen Brahe** (født 21. desember 1547 i Gladsaxe i Skåne, død 11. april 1620 i Kalundborg) var en dansk riksråd.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født på gården Gladsaxe som sønn av Otte Thygesen Brahe til Knudstrup (1518–1571) og Beate Clausdatter Bille (1526–1605), og hørte til sin tids viktigste adelsmenn både i forhold til staten og de mange gods han var i besittelse av. 

I motsetning til storebror Tyge fikk han en mere praktisk utdannelse. Etter å ha gått i skole i Århus ble han satt i hus hos Steen Rosensparre for å bli oppdratt i hoffets skikk og seder. 

### Hoff- og embedsmann

Senere ble han hoffjunker, skjenk og til sist riksråd, et embete han beholdt i over 40 år. I 1589 fulgte han som hoffmester Skottlands kommende dronning, prinsesse Anna, til Norge, hvor de måtte overvintre, og hvor kong Jakob VI oppsøkte sin brud. Det følgende år ledsaget han kongeparet via Skåne ned til Danmark og derfra til Skottland. 

Fra 1593 til 1596 var han medlem av et triumvirat under regjeringsrådet, som regjerte for den mindreårige prins Christian. Til dekke for disse utgiftene fikk han len både i Munkeliv kloster og Skt. Hans kloster i Bergen, uten ekstra omkostninger. 

Steen Brahe arvet etter faren halvdelen av Knudstrup, den andre halvdelen kjøpte han i 1594 av broren Tycho Brahe rett før denne forlot Danmark. Med sin første hustru fikk han senere Næsbyholm på Sjælland, og med den anden hustru overtok han Barritskov og Bradskov. I 1581 kjøpte han Bregentved og arvet siden Tersløsegård på Sjælland, Hvedholm på Fyn og Engelsholm i Jylland. 

### Familie

Han ble gift hele tre ganger, først med Birgitte Rosenkrantz, dernest med Kirstine Holck og til sist med Sophie Rostrup. Med sin første hustru fikk han 7 barn, med den andre 2 mens det siste ekteskapet var barnløst. Blant sønnene var Otte Steensen Brahe til Næsbyholm, senere riksråd Jørgen Steensen Brahe til Hvedholm og Tyge Brahe. 

Steen døde på Kalundborg slott og ble begravet i familiegraven i Kågerød kirke, i nærheten av Knudstrup (svensk: *Knutstorp*), Onsø herred i Skåne.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk familjebok
* Salmonsens konversationsleksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
**Frederik Christian Danneskiold-Samsøe** (født i juni 1722, død 26. mars 1778) var en dansk godseier, gehejmeråd, kammerherre, offiser og generalpostdirektør, hvis farmor var Dorothea Krag. 

Han var sønn av grev Christian Danneskiold-Samsøe og hustru Conradine Christiane født komtesse Friis (1699-1723). I 1740 ble han rittmester ved det 3. jyske kavaleriregiment og samme år kammerherre. I 1746 avanserte han til virkelig rittmester ved det 2. jyske kavaleriregiment, 1748 oberstøytnant, 1749 ridder av Dannebrog, 1752 generalpostdirektør med en årlig inntekt på 1500 riksdaler. Da Christian Gyldenløves enke Dorothea Krag døde i 1754, ble han Gisselfeld Klosters første overdirektør. I 1758 gehejmeråd, 1763 ridder av l'union parfaite og i 1766 gehejmekonferensråd. Den 5. januar 1771 ble han avskjediget av Johann Friedrich Struensee. Kort tid før sin død, ble han ridder av Elefanten.

Ekteskap
--------

I 1749 giftet han seg med Nicoline Rosenkrantz (1712-1771), datter av gehejmeråd, amtmann i Nyborg Christian Rosenkrantz til Skovsbo og Frederikke Louise f. Krag. I 1771 giftet han seg på ny, denne gang med 1. hustrus søsterdatter Frederikke Louise f. von Kleist (1747-1771), datter af gehejmeråd, kammerherre, amtmand i Bredsted, Christian Adam von Kleist (1705-1778) og Sophie f. Rosenkrantz (1724-1770).

Danneskiold-Samsøe ble begravet i Vor Frue i København. I 1750 var han blitt malt av Peder Als, portrettet henger på Gisselfeld.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Frederik\_Christian\_Danneskiold-Samsøe[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, oppført som Frederik Christian Danneskjold-Samsöe, The Peerage person ID p41293.htm#i412927, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage person ID p41293.htm#i412927, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «194 (Dansk biografisk Lexikon / IV. Bind. Clemens - Eynden)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 13. september 2018.
5. ↑  Kulturstyrelsen, Slots- og. «Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon». *www.kulturarv.dk* **(dansk)**. Besøkt 13. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |

Portal: Danmark
**Vibeke Kruse** (død 1648 i København) var kammerpike for Christian IVs hustru Kirsten Munk. Etter at Kirsten Munk ble utstøtt på grunn av antatt utroskap, innledet kongen et forhold med Kruse i 1629, et forhold som kom til å vare til hans død i 1648.

Christian IV satte sannsynligvis pris på henne. Blant annet fikk hun en livsvarig ytelse på 500 riksdaler i året og senere et gods i Holsten samt en gård i København. 

Vibeke Kruse fikk to barn med Christian IV; Ulrik Christian Gyldenløve i 1630 og Elisabeth Sophie Gyldenløve i 1633.

Da Christian døde på Rosenborg slott lå hun selv alvorlig syk i rommet ved siden av. Corfitz Ulfeldt fikk henne egenhendig kastet ut og hun døde kort tid etter for så å bli begravet ved den nå forsvunne kirke ved Nørre Farimagsgade utenfor vollene. Sønnen fikk senere lov til å flytte kisten med sin mor til Kølstrup kirke på Fyn.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Gyldenløve, Ulrik Christian*, Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  Fjorden rundt, en kulturcykelguide. *Kertinge/Kølstrup*. Besøkt 30. april 2013[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi – Kvinfo
* Som en      slags erstatning for ref. 4, den døde lenke, se:

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Iver Vind** (født 1. juni 1590, død 17. februar 1658) var en dansk riksråd.

Han var sønn av Jakob Vind til Grundet (1544-1607) og Elise Jørgensdatter Høg (d. 1649). Som 17-årig studerte han ved universitetet i Jena hvoretter han reiste videre til Sveits, Frankrike og Holland. Ved hjemkomsten i 1612 ble han ansatt i kancelliet og fikk 1614 et kanonikat i Ribe.

Vind fortsatte reisevirksomheten, han var blant annet i Russland og i 1616 og 1619 var han til herredager i Norge, i 1619 var han også med til Christian IVs møte med Gustav Adolf i Halmstad. I 1620 var han til landdag i Flensborg. I 1624 deltok han i bisettelsen av kongens bror, hertug Ulrik, i Bützow.

I 1626 ble han øverste sekretær i kancelliet og fikk samme år et kanonikat i Aarhus og 1631 kantoriet ved Viborg domkapitel. I 1629 var han blitt forlent med Lister i Norge, hvilket han i 1637 byttet til Lundenæs i Jylland.

I 1644 ledsaget han kongen til sjøs og var med i slagene ved Listerdyb og Kolberger Heide. Samme år ble han medlem av riksrådet.

I 1646 fulgte han Christian IV til herredag i Christiania, her var han også til Frederik IIIs hylding i 1648. I januar 1658 oppholdt han seg i Odense og ble der sammen flere andre riksråder tatt til fange av kong Carl Gustav. Han døde kort etter den 17. februar 1658 og ble begravet i Dalum kirke, hvortil han og hustruen Helvig Skinkel (1602–1677) hadde skjenket prekestol og altertavle.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «6 (Dansk biografisk Lexikon / XIX. Bind. Vind - Oetken. Rettelser og Tilføjelser. C. F. Brickas Biografi)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2018.
3. ↑  «Dalum Kirke - Danmarks kirker». *danmarkskirker.natmus.dk* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
Henrich Hielmstierne.
**Hielmstierne** var en dansk og norsk adelsslekt.

Historikk
---------

Henrich Henrichsen (født 1. januar 1715, død 18. juli 1780) var dansk embetsmann, historiker og boksamler. Han var født i København som sønn av Niels Henrichsen, en rik islandsk kjøpmann, og Agnete Birgitte f. Finkenhagen.

Han ble den 3. februar 1747 adlet under navnet *Hielmstierne*, og den 4. august samme år giftet han seg med adelskvinnen Andrea Kirstine Kiærulf (født 19. januar 1730, død 19. oktober 1806). Deres eneste datter, Agnete Marie Hielmstierne, ble gift med adelsmannen Marcus Gerhard Rosencrone, som senere ble opphøyet til grevestanden, hvormed Agnete selv ble grevinne. Han var også eier av baroniet Rosendal i dagens Hordaland.

Våpen
-----

Beskrivelse: *På et sølvfarget skjold en vertikal kant innenfor hvilken der er tre seksoddede gullfargede stjerner. På hjelmen en adelskrone, fra hvilken to sølvfargede ørnevinger reiser seg og mellom dem en seksoddet gullfarget stjerne.* Skjoldholdere er to sølvfargede kronede ørner som ser mot skjoldet.

Galleri
-------

* Agnete Marie grevinne af Rosencrone.Agnete Marie grevinne af Rosencrone.
* Marcus Gerhard greve af Rosencrone.Marcus Gerhard greve af Rosencrone.

Se også
-------

* Baroniet Rosendal
* Danske adelsslekter
* Norske adelsslekter

Litteratur
----------

* Jürgen Beyer: *Henrik Hielmstierne* i: *Sankt Petri Kopenhagen 1575-2000. 425 Jahre Geschichte deutsch-dänischer Begegnung in Biographien*, red. Jürgen Beyer & Johannes Jensen (København: C. A. Reitzel, 2000), pp. 45-49
* Eiler Nystrøm: *Den grevelige Hielmstierne Rosencroneske Stiftelse. Et historisk Tilbageblik* (København: Gyldendal - Nordisk Forlag, 1925)
* Dansk Biografisk Leksikon: Hielmstierne, Henrik
* A. Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904
* H. Storck: *Dansk Vaabenbog*, København 1910
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973

Eksterne lenker
---------------

* Hielmstiernes våpenskjold Arkivert 15. mars 2012 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Danske og norske slektsnavn som slutter med -stierne |
| --- |
| Ankerstjerne **·** Gyldenstierne **·** Hielmstierne **·** Løvenstierne **·** von Munthe af Morgenstierne **·** Nordenstjerne **·** Rosenstierne **·** Sortenstjerne **·** Tordenstierne |
**Einar Bjørnson** (født 15. juli 1864, død 8. mai 1942 i Gausdal i Oppland) var en norsk forretningsmann (direktør). Han var nest eldste barn av Bjørnstjerne Bjørnson og Karoline Bjørnson.

Bjørnson-brødrene hadde bodd deler av oppveksten i Tyskland, men de hadde svært ulikt syn på Hitler og nasjonalsosialismen. Den eldste av brødrene, teatermannen Bjørn, var gift med jødiske Eileen Cohn og holdt appeller mot nazismen. Den nest eldste sønnen, Erling, var medlem i Quislings Nasjonal Samling (NS) og mye brukt som agitator, ikke minst i radio. Hans datter, Aslaug, var kvinnehirdleder i Gausdal. Den nest yngste av brødrene, Einar Bjørnson, var passivt medlem i Nasjonal Samling, Samlet bidro dette til å skape et inntrykk av at hele Bjørnson-familien støttet NS.

Familie
-------

Karoline og Bjørnstjerne Bjørnson ca. 1898, med barna (bak fra venstre) Dagny Bjørnson (gift Langen og Sautreau), Bjørn Bjørnson, Einar Bjørnson, Erling Bjørnson og Bergliot Ibsen. Foto: Ludvig Forbech/Nasjonalbiblioteket bildesamling 
Mens Dagny Bjørnson giftet seg med den tyske forleggeren Albert Langen, giftet Einar seg i 1894 med Langens søster Elsbeth (Elisabeth). Bjørnstjerne Bjørnsons datter Bergliot giftet seg med Venstre-politikeren Sigurd Ibsen, Henrik Ibsens eneste sønn. På denne måten ble det skapt en sammensveiset familie av Bjørnson-er, Ibsen-er og Langen-er. Dagny giftet seg seinere med Georges Sautreau, Bjørn med Jenny Dahl Sandberg og Ingeborg Mathilde Laura Bjørnson.

Einar og Elsbeth Bjørnson fikk barna Bjørn Albert Bjørnstjerne Bjørnson og Dagny Bjørnson Gulbrandsson. Datteren giftet seg med karikaturtegneren Olaf Gulbrandsson.

Referanser
----------

1. ↑  geni.com om Einar Bjørnsons familie
2. ↑  Aulestad om Bjørnstjerne Bjørnsons familie
3. ↑  lokalhistoriewiki.no om Erling Bjørnson
4. ↑  Amundsen, Bård (24. desember 2018). «Bjørnstjerne Bjørnsons hjemsted var nazi-propagandasentral under krigen». *forskning.no*. Besøkt 15. januar 2022.
5. ↑  geni.com om Dagny Bjørnson Sautreau (Langen)
6. ↑  «Familien Einar Bjørnson/Elisabeth Langen». Arkivert fra originalen 29. juni 2016. Besøkt 8. juni 2016.
7. ↑  NRK om Edvard Hoems biografi om Bjørnstjerne Bjørnson

Eksterne lenker
---------------

* (en) Einar Bjørnson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

| * v
* d
* r
Bjørnstjerne Bjørnsons familie |
| --- |
|  | 
far Peder Bjørnson
ektefelle Karoline Reimers
sønn Bjørn, svigerdatter Jenny Sandberg, Gina Oselio  | sønn Einar  | sønn Erling  | datter Bergliot, svigersønn Sigurd Ibsen, barnebarn Tancred, Irene  | datter Dagny, svigersønn Albert Langen
fetter Rikard Nordraak  | niese Inga Bjørnson
 |

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
San Colombanos basilika i Bobbio
**Abbediet Bobbio** (italiensk: *Abbazia di San Colombano*) var et kloster i provinsen Piacenza i Nord-Italia. Byen Bobbio vokste fram rundt dette klosteret. 

Klosteret ble grunnlagt på begynnelsen av 600-tallet (sannsynligvis i 612) av den irske vandremunken Columban (den hellige Columbanus eller Sankt Columbanus), som levde fra 540 til 615 e.Kr. Han skal ha fått et stykke land av sin beskytter Agilulf, den langobardiske kongen som regjerte fra 591 til 616 e.Kr.

Klosteret var berømt som et senter for motstanden mot arianismen og for å ha et av de største biblioteker i middelalderen. Dette biblioteket hadde en stor manuskriptsamling som nå er innlemmet dels i Vatikanbiblioteket og dels i det ambrosianske biblioteket i Milano, *Biblioteca Ambrosiana*. 

Klosteret ble avviklet i 1803, da området var under fransk administrasjon, men mange av bygningene er stadig i bruk.

Se også
-------

* *Codex Bobbiensis*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Bobbio | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 9. desember 2018.

Kilder
------

* Oppslag av H.P. Steensby i Salmonsen (Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bd. 3, s. 558)

Litteratur
----------

* Valentina Alberici: *San Colombano, Basilica dello Spirito.* I: *Archivum Bobiense* 30, 2008, s. 265–279.
* Valentina Alberici: *Per una lettura complessiva degli affreschi rinascimentali della Basilica di San Colombano a Bobbio.* I: *Archivum Bobiense* 31, 2009, s. 465–478.
* Michael Richter: *Bobbio in the Early Middle Ages: The Abiding Legacy of Columbanus.* Four Courts Press, Dublin 2008.
* Michele Tosi: *Il governo abbaziale di Gerberto a Bobbio.* I: *Archivum Bobiense* 2, 1985, s. 195–223.



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CatolicDiocese
 |
**Ole Røed Thoresen** (født 28. mars 1881 på Nøtterøy, død 29. august 1965) var en norsk skipsreder og generalkonsul.

Etter examen artium begynte han å arbeide i rederiet til faren Otto Thoresen, og fra 1907 til 1914 ledet han Otto Thoresens avdelingskontor på Kanariøyene. I 1915 ble han opptatt som kompanjong i Otto Thoresens spanskelinje, og da dette selskapet ble kjøpt opp av Fred. Olsen & Co. ble han med over til de nye eierne. Ole Røed Thoresen overtok her ledelsen av selskapet Den Norske Middelhavslinje.

Ole Røed Thoresen var norsk konsul på Kanariøyene fra 1909 til 1914, og fra 1934 til 1963 var han Tyrkias generalkonsul for Norge. Han var formann i Oslo Handelsstands Forening 1929–1930, formann i Nordisk Skibsrederforening, medlem av Oslo Handelskammer og formann i Spansk-norsk Handelskammer. Han var formann i Norsk Sjøfartsmuseums styre fra 1934 til 1959, og satt også to perioder i Aker herredsstyre.

Referanser
----------

1. ↑   Hvem er Hvem?, runeberg.org, utgitt 1948[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, side(r) 16, type referanse dødsannonse, utgitt 30. august 1965[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Skipsreder Ole Røed Thoresen, Oslo er død». *Stavanger Aftenblad*, 31. august 1965.
4. ↑  «Thoresen, Ole Røed». *Hvem er Hvem?*. 1948. Besøkt 18. november 2018.
**Wilfa** er et norsk selskap som produserer småelektriske produkter for husholdninger. Selskapet ble startet i 1948, med produksjon av støvsugere. Opprinnelsen til navnet Wilfa er en forkortelse for Fritz R. Wilhelmsen (WILhelmsen FAbrikker), som startet selskapet.

Wilfa selger varer under sine egne merkevarer Wilfa, EGO kniver, EGO stekepanner og gryter og E-Way elektriske sparkesykler. I tillegg er de grossist for merkevarene Stadlerform klimaprodukter og Jordan elektriske tannbørster. Selskapet har sterk fokus på kvalitet, design og funksjonalitet og samarbeider med bakelandslaget i Norge og kokkelandslaget på kjøkkenmaskiner. []

Wilfa har datterselskaper i Sverige, Danmark, Finland og Tyskland. I 2019 omsatte selskapet for ca 500 millioner kroner. 

Wilfa er en sertifisert Miljøfyrtårnbedrift.

Referanser
----------

1. ↑  Elektronikkbransjen.no - *Wilfa ved et veiskille*, besøkt 12. oktober 2021.
2. ↑  Wilfa.com - *Miljøsertifisert*

Eksterne lenker
---------------

* www.wilfa.no
***Elephants Dream*** er en nederlandsk kortfilm fra 2006 som ble laget kun med fri programvare (med unntak av audio-programvaren Reaktor). Blender 3D ble brukt til 3D-modellering og animering, mens GIMP ble brukt for å lage teksturer.

*Elephants Dream* ble sluppet 18. mai 2006

Den hadde kinopremiere 24. mars 2006. Filmen ble påbegynt i 2005 og ble laget under produksjonsnavnet *Project Orange* av syv artister fra hele verden. Den skulle egentlig kalles *«Machina»*, men rett før premieren byttet den tittel til *The Elephants Dream*. Produksjonen foregikk i Amsterdam i Nederland. 

Den sies å være verdens første «åpne» kortfilm.[] Alle produksjonsmaterialene kan lastes ned gratis og brukes fritt. Musikken er lisensiert under «creative commons» versjon 2.5.

Om filmen
---------

***Elephants Dream*** er resultatet av ett års arbeid. Blender Foundation var både initiativtaker og koordinator. Seks personer fra Blender miljøet ble valgt ut til å komme til Amsterdam og jobbe sammen på en animert kortfilm, som kun skulle bruke FOSS verktøy.

Motivasjon bak produksjonen var å få bedre samhandling mellom artister og programvareutviklere, og å undersøke effektive måter å øke kvaliteten på fri kildekode-prosjekter generelt.[]

Prosjektet var et samarbeidsprosjekt mellom Montevideo og Blender Foundation, med likt finansielt ansvar.[]

Finansiering
The Blender Foundation finansierte deres deltakelse via en Internett-basert donasjonskampanje, basert på forhåndssalg av den utvidede DVD versjonen.

Nett-TV
-------

*Elephants Dream* i full lengde, omtrent ti minutter

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elephants Dream* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Elephantsdream.org Arkivert 21. september 2014 hos Wayback Machine.
**Adam Frederik** «**Frits**» **Christian Hansen** (født 31. januar 1841 i Larvik, død 8. juni 1911) var en norsk lærer og politiker.

Hansen ble student i 1858 og *cand. theol.* i 1865. Samme år ble han lærer i nordiske språk, litteratur og historie ved Krigsskolen. I studentårene var han en ivrig deltager i Det Norske Studentersamfund, hvor han også var formann. Dette var en brytningstid i Studentersamfundet, da Grundtvigs folkehøyskolebevegelse vant stor tilslutning. I 1872 sluttet Hansen ved Krigsskolen og ble folkehøyskolelærer, først ved Sagatun folkehøyskole og fra 1874 på Vonheim folkehøyskole i Gausdal.

I politikken deltok Hansen dels gjennom lokalpressen, dels i valgkampene, særlig i 1891 og 1894. Da det moderate Venstre ble grunnlagt, ble han et av partiets førende menn på Østlandet og ledet fra 1893 det østlandske søsterpartiet Centrum. I 1896 flyttet han til Kristiania og ble redaktør av partiorganet *Eidsvold*. Stillingen i partiet førte også til at han fikk plass i unionskomiteen av 1895. Etter valgene i 1897 gikk «Eidsvold» over til Venstre, og Hansen gikk ut av redaksjonen og tok en stilling som lærer i Kristiania.

Han var sønn av sorenskriver Frederik Christian Hansen (1799–1860) og Albine Elise Fougner (1801–46) og ble i 1872 gift med Ingeborg Marie Heftye (1852–1894), datter til Tho. Joh. Heftye.

Se også
-------

* Fougner (slekt)

Referanser
----------

1. 1 2   Salmonsens konversationsleksikon, runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arnfinn Engen, Frits Hansen i Store norske leksikon.
3. ↑  Salmonsens konversationsleksikon, *Anden Udgave*, bind X, «Hansen, Frits». København: J. Schultz, 1920.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Frits Hansen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Carl Gustav Thaulow** (født 23. oktober 1875 i Oslo, død 30. mai 1942 samme sted) var en norsk trykkeingeniør og seiler som vant gull i OL 1912 i Stockholm.

Efter examen artium 1894 og krigsskolen 1895, fikk han diplom i 1901 fra Technische Universität Dresden og jobbet så litt i USA og var i 1910 tilsatt ved Sam Eydes ingeniørkontor i Kristiania, der han i 1935 var blitt disponent. I mellomtiden var han fra 1924 formann i direksjonen for Centraltrykkeriet og i bladet Farmand, så han var en bladmann.

Thaulow ble olympisk mester med den norske båten «Magda IX» som vant 12-metersklassen. Mannskapet besto av Thaulow, Nils Bertelsen, Johan Anker, Eilert Falch-Lund, Halfdan Hansen, Arnfinn Heje, Magnus Konow, Alfred Larsen, Petter Larsen og Christian Staib. Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

Han var sønn av legen Johan Frederik Thaulow (1840–1912) av slekten Thaulow, som var sjef for Norges Røde Kors og general i Forsvarets sanitet. Moren het Emma Sophie Heiberg (1841–1892) og var av slekten Heiberg.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i seiling, klasse 12 meter

Referanser
----------

1. ↑  Hoffstad, Einar (red.) (1935). «Thaulow, (Carl) Gustav». *Merkantilt biografisk leksikon. Hvem er hvem i næringslivet?*. Oslo: Yrkesforlaget. s. 847.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Thaulow – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carl Thaulow – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Anton Tschudi** (født 12. april 1848, død 1914) var en norsk landeier.

Tschudi ble født i Tønsberg og var av sveitsisk opphav. Hans far, Peter Tschudi (1812-1900), eide Valløe gård i Sem utenfor Tønsberg by. 

Hans søster Clara Tschudi var en velkjent forfatter og hans bror Oscar var dommer. Tschudi var for det meste aktiv innenfor kjøp og salg av land i Aker, nå en del av Oslo.

To veier er oppkalt etter ham, begge i 1925, Anton Tschudis vei på Haslum og på Risløkka i Oslo, Anton Tschudis vei. Han selv bodde på Frogner; i Skovveien 7 i nærheten av Uranienborg fra 1900 og Svoldergaten 2 på Filipstad fra 1910. 

Med sin kone hadde han seks barn født mellom 1890 og 1901; fire sønner og to døtre (Ralph, Waldo, Vera, Peter, Knut Anton og Alice). Anton Tschudi døde i 1914.

Referanser
----------

1. ↑  «Tschudi». *Store norske leksikon*.
2. ↑  *Hvem er hvem?* 1912
3. ↑  «Anton Tschudis vei». *Oslo byleksikon* (2 utg.). Oslo: Aschehoug. 1966 [1938].

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Prospekt for børsnoteringen av Apple i 1980
**Børsnotering** er notering av verdipapirer på en børs, som vil si at en aksje kan omsettes på børsen til en oppgitt (notert) pris. Avhengig av etterspørselen vil prisen så variere. Er det stor etterspørsel etter aksjen, går prisen opp. I motsatt fall, om ingen vil kjøpe en aksje som er tilbudt for salg, vil selgeren kanskje være villig til å selge for en lavere pris.

Krav
----

Det stilles en rekke krav til en aksje som skal børsnoteres. Blant annet skal firmaet utarbeide en årsberetning som er så informativ at aktuelle investorer har et godt grunnlag for å vurdere et eventuelt engasjement. Man må også levere periodiserte regnskap og man må ha en kultur i bedriften som motvirker innsidehandel.

Eksterne lenker
---------------

* Pricewaterhouse Coopers: Er børsnotering det rigtige for jer?

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Ole Endresen Kolflot** (**Ole E Kolflot**) (født 26. september 1843, død 1908) var en norsk fjellklatrer. Han var den første solobestiger av Romsdalshorn i 1866 og hadde vært med på førstebestigning av Kalskråtind sammen med landmåler kaptein Broch i 1864. 

Kolflot vokste opp i Liabygda, oppunder Vengetind og Romsdalshorn. Han var en av de første i Romsdalen som ble registrert som patentfører av Den Norske Turistforening. Han var ellers omtalt som bygdemaler. Om det var han eller hans far som ble kalt "Liamaleren", vet man ikke sikkert. 

Romsdalshorn var den store utfordringen i årene fra 1860 og utover. I 1864 foretok Kolflot førstebestigning av Kalskråtind sammen med landmåleren kaptein Broch. 

I 1866 var Kolflot sammen med kaptein Sejested nesten opp under den gule flekk i Romsdalshorn. Den 1. september nådde Carl Hall toppen av hornet sammen med Mathias Soggemoen og Erik Norahagen. 14 dager senere gikk Kolflot alene til topps. 

Mange mente at den første solobestigningen av Hornet var en unik bragd. Men ikke alle likte at han hadde klatret alene. Gerhard Kvam, som var gårdsbestyrer på Åk skrev i et brev til Carl Hall: «Som De har seet i brevet fra Matias Soggemoen, har en af kaptein Sejersteds førere Ole Kolflot omtrent 14 dage, efter at De var reist, også været på toppen af Hornet og sat op en liten varde ved siden af Deres, dog meget mindre og på høire side seet fra Åk. Han udførte bedriften på en dag. Han siger, at han igenn fred fik, før han kunde gjøre en tur derop, - - -. Han takker dog Gud for, at han kom ned igjen.» I 1884 besteg Ole Kolflot på nytt Hornet, også denne gang alene.

Kilder
------

* Den Norske Turistforenings årbog 1881
**Mali Steiro Tronsmoen** (født 24. august 1983 i Tromsø) er en norsk politiker som representerer Sosialistisk Venstreparti i Kristiansand bystyre. Hun var fra 2008 til 2010 leder i Sosialistisk Ungdom på landsbasis. Hun har vært vararepresentant til Fylkestinget i Vest-Agder 2011–2015. I Stortingsvalget 2017 stilte hun som 1. kandidat for SV i Vest-Agder. Hun har tidligere vært medlem av Internasjonalt utvalg for ungdomspartiet, og var tidligere leder i Fellesutvalget for Palestina. Som deltaker i u-lederprogrammet til Sosialistisk Ungdom har hun vært i Colombia, Nicaragua og El Salvador i Mellom-Amerika.[*ufullstendig referanse*][*død lenke*]

Hun er opprinnelig fra Tromsø, men vokste opp på Hamar. Hun flyttet i 2007 til Kristiansand og tok lærerutdanning ved Universitetet i Agder. Tronsmoen har siden 2010 jobbet som lærer på Oddemarka skole i Kristiansand. Hun er gift og har to barn.

Som Stortingskandidat i 2017 profilerte hun seg på blant annet fattigdom, billigere tannhelse, en mer praktisk skole og sammenkobling av Sørlandsbanen og Vestfoldbanen. SV oppnådde 4,3 prosent av stemmene, en noe sterkere fremgang enn landstendensen.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. mai 2011. Besøkt 19. august 2012.
2. ↑  «Tidligere SU-leder vil på Stortinget for Vest-Agder». *Fædrelandsvennen*. Arkivert fra originalen 27. februar 2017. Besøkt 26. februar 2017.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Norge kan bedre - Kristiansand Avis». *www.kristiansandavis.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 6. juli 2017.
6. ↑  «Vil at staten skal ta tannlegeregninga - Kristiansand Avis». *www.kristiansandavis.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 6. juli 2017.
7. ↑  ««Elever som har sine talenter i andre ting enn teori, blir gående i årevis på skolen og lære at de ikke duger»». *Fædrelandsvennen*. Arkivert fra originalen 14. juni 2017. Besøkt 6. juli 2017.
8. ↑  «Raskere tog - nå!». *Fædrelandsvennen*. Besøkt 6. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mali Steiro Tronsmoen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Skagway våren 2007
Skagway
**Skagway** er en by i den sammensatte bykommunen Skagway i Alaska i USA. Byen ligger i det såkalte Alaska Panhandle, i delstatens sørøstre del. Ved folketellingen i 2000 talte byens befolkning 862 personer. Om sommeren fordobles imidlertid befolkningen, for å kunne håndtere de over 900 000 turistene som besøker byen hvert år.

Havna i Skagway er et populært stopp for cruiseskip, og turistnæringen utgjør en stor del av næringslivet i byen. Den smalsporede jernbanen *White Pass and Yukon Route* til Whitehorse i Canada, som ble bygget under gullrushet på slutten av 1890-årene, drives nå utelukkende som turistjernbane i sommermånedene.

Skagway ble grunnlagt i 1887 av dampskipskapteinen William Moore. Byen var et viktig støttepunkt for gullgraverne under gullrushet, og var utgangspunkt for rutene over White Pass og Chilkoot Pass til Klondike og Alaska. 

Skagway utgjorde også en del av settingen for Jack Londons bok *Når villdyret våkner.*

Navnet Skagway (opprinnelig stavet *Skaguay*) er fra Tlingit-navnet på området: «Skagua» eller «Shgagwèi», som betyr «et vindfullt sted med skumskavler på vannet».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skagway, Alaska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Skagway, Alaska – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skagway Chamber of Commerce
* Skagway Convention & Visitors Bureau
* The Skagway News, lokalavis
* Soapy Smith Preservation Trust
* University of Washington Libraries Digital Collections – Eric A. Hegg Photographs 736 fotografier fra 1897-1901 som dokumenterer gullrushene i Klondike og Alaska, og omfatter bilder fra livet i Skagway, Nome og Dawson. Søk på «Skagway».
* *"Skagway: Gateway to the Klondike"* fra National Park Service.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Romsøppel** er avfall og utrangerte eller mistede gjenstander fra menneskelig virksomhet i verdensrommet. Det meste befinner seg i omløp rundt jorden i eller nær den opprinnelige banen de ble satt i.[]

Foruten romkapsler og døde satellitter, vet en om et par avanserte kameraer, flere tenger og skrunøkler osv. Siden de beveger seg i svært høye hastigheter, er ryddeaksjoner ansett som håpløse.[]

De som skal sende opp nye satellitter, må derfor holde oversikt over hvor der finnes ledig rom som ikke vil krysse de kjente banene og forårsake kollisjoner.[]

Mye av søppelet befinner seg i ustabile baner, slik at det før eller senere vil falle inn mot jordatmosfæren og brenne opp (bli til stjerneskudd).[]

I 2023 ble en virksomhet for første gang bøtelagt for å etterlate romsøppel i bane rundt jorden.

Referanser
----------

1. ↑  «US issues first ever fine for space junk to Dish Network» **(engelsk)**. BBC News. 3. oktober 2023. Besøkt 6. desember 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
Johannes Apostelens kirke
**Nizjyn** (ukrainsk: Ніжин; russisk: Не́жин, *Nezjin*, polsk: *Nieżyn*) er en by i Tsjernihiv oblast nord i Ukraina, langs Osterelven, 150 km nordøst for Kiev. Den er det administrative senter i Nizjyn rajon, men byen er selv et eget distrikt i oblasten. Byen har 66 981 innbyggere i 2021.

Historie
--------

Byen ble først nevnt i 1147, da den var kalt **Unenezj**.[] Under Det polsk-litauiske samvelde fikk Nizjyn magdeburgrettigheter (1625) som en selvstyrt by. Nizjyn var en gang et stort senter for hasidisk jødedom og graven til rabbi Dovber Sjtsjneuri av Tsjabad-Lubavittsj er her. Det var også et stort kosakkregiment (frem til 1782) her og et gresk samfunn.[]

Jødene slo seg først ned i Nizjyn på begynnelsen av 1800-tallet etter delingen av Polen. I 1897 var 24 % av innbyggerne jøder.[] En rekke pogromer rammet jødene hardt mellom 1881 og 1905. Da tyskerne trakk seg tilbake våren 1918 utførte den røde armé i tillegg flere pogromer. Under andre verdenskrig ble regionen okkupert av Nazi-Tyskland, som utryddet alle jødene i området. Bare de få som klarte å rømme, overlevde. I 1959 var det omkring 3 % jøder i Nizjyn og i 2005 var det bare omkring 300 jødiske familier i byen.[]

Byen ligger på jernbanelinjen mellom Kiev og Moskva.

Nikolaj Gogol studerte ved byens høyskole, og en statue av ham er reist i byen.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑  runeberg.org

Eksterne lenker
---------------

* (uk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nizhyn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Tsjernihiv oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Tsjernihiv |
|  | Bakhmatsj **·** Bobrovytsia **·** Borzna **·** Horodnja **·** Itsjnja **·** Korjukivka **·** Mena **·** Nizjyn **·** Nosivka **·** Novhorod-Siverskyj **·** Oster **·** Pryluky **·** Semenivka **·** Snovsk | Ukrainas flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Forradal** er en bygd og et dalføre i Stjørdal kommune i Trøndelag. I den lokale dialekten skiller man mellom bygda og dalføret, som heter henholdsvis *Færbøgda* og *Færdarn*. Førstnevnte har også vært brukt i skriftspråket som *Forbygda*.

Elven Forra har sitt utspring fra innsjøen Feren i Meråker, renner gjennom Forradal, og møter Stjørdalselva i Stjørdalen, som Forradal er en sidedal til. Forradal var en del av Hegra kommune inntil 1. januar 1962, da denne inngikk i dagens Stjørdal kommune.

Forradal skole er en fådelt skole med 37 elever (2017/18).

Det er veiforbindelse fra Hegra og gjennom Forradal, og fra Vigdenes (1 mil oppe i Forradal) og over høydedragene til Flora. Ved veien til Forradal står Långstrøms bauta som er reist til minne om general Långstrøm i Carl Gustav Armfeldts hær som inntok Trøndelag i 1718.

Kjente personer fra Forradal
----------------------------

* Alf Daniel Moen, politiker (Ap)
* Ivar Vigdenes, politiker (Sp)
* John Arne Moen, redaktør

Referanser
----------

1. ↑  «yr.no». Arkivert fra originalen 18. januar 2016. Besøkt 20. februar 2016.
2. ↑  *Stjørdalsboka: gards- og slektshistorie*. [S.l.]: Herada. 1954.
3. ↑  *Sånn va de!: en fotodokumentasjon fra Stjørdalen gjennom 150 år*. [Stjørdal]: Stjørdal historielag. 1999. s. 69. ISBN 8299524407.
4. ↑  forraporten.no
5. ↑  Forradal skole; skolenett.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jens Holmboe** (født 5. mai 1880 i Tvedestrand, død 24. juli 1943) var en prisbelønt norsk botaniker.

Jens Holmboe var sønn av legen Michael Holmboe. Han ble student i 1898 og vant kronprinsens gullmedalje i 1902 for avhandlingen «Planterester i norske Torvmyrer». I 1899 ble han konstituert og i 1902 fast ansatt som assistent ved universitetet i Kristianias botaniske have. I 1906 ble han konservator ved Bergens Museums botaniske avdeling, og i 1914 professor i botanikk ved museet. Fra 1907 til 1917 var han dessuten museets direktør, men han fratrådte stillingen da det administrative arbeidet i anledning av den planlagte opprettelsen av et bergensk universitetet fikk så stort omfang at det hindret det vitenskapelige arbeidet. Fra 1906 var han i tillegg redaktør for tidsskriftet «Naturen», og inntil han fratrådte som direktør også av museets årbok.

Helt fra han var student, drev Holmboe botaniske studier og foretok hyppige vitenskapelige undersøkelser i Norge og i utlandet. I 1905 var han på Kypros for å studere øyas eiendommelige og mangelfullt kjente flora. Resultatet av studiene offentliggjorde han i et stort antall større og mindre avhandlinger. De fleste behandler plantegeografiske emner. Særlig forsøkte han å bidra til utredning av hvordan Norge fikk sitt nåværende plantedekke. Andre skrifter tok opp planteøkologiske og kvartærgeologiske spørsmål. Han skrev også om diatomeer, orientalske planter og om arvelighetsspørsmål.

Holmboe var medlem av den norsk-svenske reinbeitekommisjonen av 1913 og deltok i det vidløftige feltarbeidet og av utarbeidelsen av innstillingen som lå til grunn for konvensjonen av 5. februar 1919 om «Flytlappernes adgang til renbeitning». Fra 1910 var han medlem av Videnskabs-Selskabet i Christiania. Han var kommandør av den svenske Vasaordenen og ridder av Nordstjerneordenen.

Bibliografi
-----------

* Holmboe, Jens (1910). *Veiviser i Den botaniske Have*. Kristiania.
* Holmboe, Jens (1912). *Vaarens utvikling i Tromsø amt: fænologiske undersøkelser*. Bergen.
* Holmboe, Jens (1929). *Gamle norske matplanter*. Oslo: I kommisjon hos J. Dybwad.
* Holmboe, Jens (1937). *Plantelivet: lærebok i botanikk for skoler*. Oslo: Cappelen.
* Holmboe, Jens (1940). *Plantelivet: utgave for realskolen og gymnasiets to første klasser*. Oslo: Cappelen.
* Holmboe, Jens (1941). *Gratis mat av ville planter: med oppskrifter av Juliane Solbraa-Bay*. Oslo: Cappelen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Jens Holmboe, utdypning». Store norske leksikon.
5. ↑  Salmonsens konversationsleksikon, *Anden Udgave*, bind XI
6. ↑  «Holmboe, Jens». J. Schultz, København. 1921.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Botanist **·** KulturNav
 |
Vester Hassing, 2009.
Vester Hassing-hallen.
Vester Hassing stasjon.
**Vester Hassing** er en småby i Vendsyssel på Nordjylland, i Aalborg kommune, Region Nordjylland, med 2 527 innbyggere i januar 2019. Den ligger ca 17 kilometer syd for Brønderslev og 17 kilometer øst for Aalborg. Byen ligger ca 16 meter over havet.

Byen ligger i et kupert morenelandskap. Gjennomsnittstemperaturen er 7,5°C, med gjennomsnitt i juli på 15,7°C og -0,7°C i januar og februar, og gjennomsnittlig nedbør 635 mm.

Arkeologiske utgravinger her har avdekket bebyggelse fra jernalderen. Vester Hassing kirke ble oppført ca. 1200. Byen hadde 39 gårder og 35 hus med jord i 1682, og beskrives i 1875 som «Vester Hassing med Kirke, Præstegaard, Skole, Kro og Veirmølle». Etter at den første delen av Frederikshavnmotorvejen ble åpnet i 1971 ble reisetiden mellom Vester Hassing og Aalborg kraftig redusert, og byen ble attraktiv for pendlere. Byen opplevde en byggeboom på 1970-tallet, og mange av byens eneboliger ble bygd i denne perioden. Byens innbyggertall ble nesten tredoblet fra 1965 til 1986, fra 700 til 2.074. I 2005 gjennomgikk byen en renovering og fornyelse. Nord for byen ligger Aslundskogen, som brukes til mosjon og rekreasjon, og i utkanten av denne skolen ligger gravhaugene «Hellighøje».

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Forlev*, besøkt 9. juni 2019.
2. ↑  Geonames - *Vester Hassing*, besøkt 9. juni 2019.
3. ↑  Climate-data.org - *Vester Hassing*, besøkt 9. juni 2019.
4. ↑  Slots- og Kulturstyrelsen - *ÅHM 6789 Ved Jernbanen, Vester Hassing*, besøkt 9. juni 2019.
5. ↑  Vester Hassing Kirke - *Kirkens historie*[*død lenke*], besøkt 9. juni 2019.
6. ↑  J.P. Trap: *Kongeriget Danmark*; 2. Udgave 5. Deel. Amterne Hjørring, Thisted, Aalborg, Viborg og Randers; s. 214, besøkt 9. juni 2019.
7. ↑  Dansk byplan - *Byrapporten* (s. 37), besøkt 9. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Aalborg kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |

Portal: Danmark
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Jordsalgsstyret** var et organ som skulle føre tilsyn med at jordsalgskontoret løste sine oppgaver med å forvalte statsgrunn i Finnmark fylke i tråd med jordsalgsloven og tilhørende regelverk. Styret besto av 7 medlemmer, hvor fylkesmannen i Finnmark var leder og Finnmark fylkesting og Landbruks- og matdepartementet(LMD), som oppnevnte 3 representanter hver. Funksjonstiden for styremedlemmene var 4 år. Styret behandlet saker av prinsipiell karakter, saker av større økonomisk betydning og klagesaker. Styret behandlet ellers saker som det ble forelagt av overordnet myndighet og jordsalgssjefen og var direkte underlagt LMD. Etter at Statens landbruksforvaltning ble opprettet overførte LMD klagebehandlingen etter jordsalgsloven til dette organet. Unntaket var klager på saker som hadde med forvaltning av jakt- og fiskerettigheter. Disse klagene gikk til Direktoratet for naturforvaltning for endelig avgjørelse. Jordsalgsstyret opphørte ved iverksettelsen av finnmarksloven og etablering av Finnmarkseiendommen den 1. juli 2006.