recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ernst Frederik von Walterstorff gravsted, Cimetière du Père-Lachaise
**Ernst Frederik von Walterstorff** (født 1. april 1755 i Tønder, Danmark, død 13. oktober 1820 i Paris, Frankrike) var generalguvernør i Dansk Vestindia i to perioder. 

Walterstorff ble i 1771 landkadett i den danske hæren, men forlot hæren for å begynne ved Det kongelige hoff i København. I januar 1777 ble han inmatrikulert ved Københavns Universitet, hvor han samme måned tok latinsk-juridisk eksamen og tok jobb i Generaltoldkammeret.

I 1778 ble han utnevnt til medlem av Regjeringsrådet i Dansk Vestindia for tre år og i en seksårsperiode fra 1780 var han dommer på St. Croix. I 1785 ble han utnevnt til viseguvernør og i 1787 til generalguvernør i Dansk Vestindia. Han fikk generalmajors rang i 1790 og gikk av generalguvernør fire år senere.

I 1796 dro han tilbake til Danmark hvor han ble utnevnt til første direktør ved Generalpostamtet og i 1797 til første direktør ved Det Kongelige Teater.

Walterstorffs liv ble i de neste tiårene preget av Danmarks krig mot England, hvor han blant annet ble ansvarlig for å føre forhandlingene med Horatio Nelson om en våpenhvile i forbindelse med Angrepet på Københavns red. Året etter ble han på nytt utnevnt til generalguvernør i Dansk Vestindia da den engelske okkupasjonen tok slutt 16. februar 1802. Allerede 27. oktober 1802 overlot han generalguvernørsposten til Baltharzar Frederik Mühlenfels og dro hjem til Danmark, hvor han blant annet ble sjef for Det nordre sjællandske Landeværnsregiment.

I 1807 deltok han i forsvaret av København under bombardement av København, og fikk sammen med Admiral Lütken og Major Kirchhoff oppgaven å forhandle med engelskmennen om den dansk-norske flåtes overlevering til England, samt å underskrive kapitulasjonen. 

Da Frederik VI kom tilbake fra Holsten ble ansvaret for nederlaget blant annet rettet mot Walterstorff, som ble arrestert og stilt for Overkrigskommisjonen. Dom ble avsagt i november 1808 fikk han noe kritikk, men ble frifunnet. I januar 1809 ble han avskjediget fra begge sine embedsstillinger. Walterstorff flyttet til Frankrike og ble i 1810 han ansatt ved det franske hoffet.

Walterstorff fikk utmerkelsen Æreslegionens storkors i 1811 og i 1819 ble han og hans mannlige etterkommere opptatt i den danske grevestand. Men hans eneste voksne sønn, 
Christian Cortwrigth Walterstorff døde 3. mars 1823 ugift i Lyon.

Referanser
----------

1. ↑   Léonore database[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) Dansk biografisk Lexikon om Ernst Frederik von Walterstorff


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Wilhelm Anton Lindemann** | **Dansk Vestindias generalguvernør**(1802–1802) | Etterfølger:**Baltharzar Frederik Mühlenfels** |
| Forgjenger:**Henrik Ludvig Ernst von Schimmelmann** | **Dansk Vestindias generalguvernør**(1787–1794) | Etterfølger:**Wilhelm Anton Lindemann** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Kamassisk** er et samojedisk språk i den uralske språkfamilien. De nærmeste slektningene er de andre sydsamojediske språkene selkupisk (som har ca. 1 500 brukere), mator og koibalsk (som døde ut på 1800-tallet).

Kamassisk er i dag et utdødd språk, men det skal sies at det fikk et annet liv etter sin død enn forventet. Man kjenner kamassisk fremfor alt kanskje mest via feltarbeidet til M.A. Castrén som foregikk på midten av 1800-tallet samt arbeidet til Otto Donner. Etter dette gikk språkforskerne ut ifra at kamassisk var et utdødd språk, men rundt 1960 ble det oppdaget at det faktisk eksisterte én person som kunne kamassisk, Klavdia Plotnikova, et språk hun hadde lært som barn, men i mange tiår bare hadde snakket med seg selv. Den estiske språkforskeren Ago Künnap brukte flere år på å undersøke hennes språk. Plotnikova døde først i 1989, og med henne døde altså språket definitivt ut.

Litteratur
----------

* Joki, A.J. (Hrsg.) 1944: Kai Donners Kammasisches Wörterbuch nebst Sprachproben und Hauptzügen der Grammatik. *Lexica Societatis Fenno-Ugricae* VIII. Suomalais-Ugrilainen Seura, Helsinki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** UNESCO lang
 |
**Daniel Kirkwood** (født 27. september 1814 i Harford i Maryland, død 11. juni 1895) var en amerikansk astronom.

Liv og virke
------------

Kirkwood ble professor i matematikk ved Delaware college og ved Indiana-universitetet i Bloomington i 1856. Han er kjent for sine undersøkelser av asteroidenes baner. Han oppdaget at asteroidene generelt er forent i grupper ved ulike avstander fra solen, avskilt av relativt tomme luker. I 1866 forsøkte han å forklare dette med planeten Jupiters forstyrrende påvirkning på disse legemenes bevegelser. Disse «lukene» kalles i dag kirkwoodgap.

Han er også kjent for sine undersøkelser av planetsystemets dannelse, av saturnringens delinger og av sammenhengen mellom kometene og meteorsvermene. Kirkwood-observatoriet i Bloomington ble fikk i 1900 navn til hans ære.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave-ID 9763389, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w65742bm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, Find a Grave-ID 9763389[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave-ID 9763389[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Daniel Kirkwood *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Anne Gyldenstierne** (– 1545) var en dansk adelsfrue og godseier. 

Gyldenstierne var eneste barn av riksråd Mourits Nielsen Gyldenstierne (d. 1504) og hustru Margarethe Turesdatter Bielke av Åkerö (d. 1507). Hun arvet Aagaard, Bregentved og Markie og ble videre beriket ved sine ekteskap; først med riksråd Oluf Stigsen Krognos til Krapperup og Bollerup (d. ca. 1505), siden med riksråd Predbjørn Podebusk til Vosborg, Kjørup og Bidstrup (d. 1541). 

Fra første ekteskap hadde hun to sønner og tre døtre, av det annet en datter. Da begge hennes ektemenn hadde vært gift før, ble hun stemor til en tallrik flokk som giftet seg inn i landets mest velansette slekter. Av disse sto hun på dårlig fot med svigersønnen Thyge Axelsen Brahe, hvis overdådige bryllup med stedatteren Anne Gyldenstierne hun hadde vært med til å arrangere. Striden hadde handlet om arvespørsmål. 

Hr. Predbjørn Podebusk døde i 1541, over 80 år gammel. Anne Gyldenstierne overlevde ham og oppholdt seg som enke hos sønnen hr. Mourits Olufsen Krognos (d. 1550) på Skjoldenæs. Her døde hun i 1545, og ble begravet i St. Bendts kirke i Ringsted på Sjælland. På gravstenen ses hun avbildet sammen med sønnen Mourits og dennes hustru Elline Gøye.

Referanser
----------

1. 1 2  Thiset (1892). «Guldenstierne, Anne». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*: 365-66. Besøkt 2. april 2017.
2. ↑  «Slægtstavler for Mourids Krognos og Eline Gøye». gravstenogepitafier.dk. Besøkt 2. april 2017.

Portal: Danmark
**Nils Fredrik Christian Bruun Skaar** (født 13. august 1858 i Nord-Aurdal, død 3. november 1925) var prost i Ringerike prosti i 1914–1925. 

Han var sønn av personellkapellan i Nord-Aurdal, senere biskop i Tromsø Stift og deretter i Nidaros bispedømme Johannes Nilssøn Skaar (født 15. november 1828 i Vikøy i Kvam, død 13. desember 1904 i Skien) og hans første hustru Cathinka Vilhelmine Pauline Hansen (født 30. desember 1829, død 24. desember 1896). Han ble gift 2. februar 1886 med Marie Elisabeth Olsen (født 11. november 1860) i Gamle Aker kirke. Hun var datter av sorenskriver Thorvald Olsen (født 29. februar 1820, død 28. november 1882) og Marie Severine Blom (født 8. november 1825). De fikk barna Eilif Skaar (f. 1886-d. 1954), Ingerid Skaar (f. 1889) og Johannes Nilssøn Skaar (f. 1891).

Skaar gikk på Skiens Latinskole 1866-1876. Han ble student i 1876, cand.theol. i 1882 og tok praktikum i 1885. Han var lærer ved U. Pihls pikeskole i Bergen og assistent ved Sjømannsmisjonens sekretariat 1883-1885. Han ble deretter personellkapellan hos sogneprest Krog i Fana i 1885 og kateket i Langesund i 1889. Videre ble han sogneprest i Strand i Ryfylke i 1895. Han ble sogneprest i Norderhov i 1913.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Ringerikes Blad, utgitt 4. november 1925[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Johan Fedrik Lampe (1895). «Niels Frederik Christian Bruun Skaar». *Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen : biografiske Efterretninger*. Cammermeyers Boghandel. Besøkt 22. april 2017.

Kilder
------

* *Norges geistlighet og andre teologiske kandidater i fast stilling i 1925*, side 67-68

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Fletting:** Det er foreslått at denne siden blir flettet med *Lær kidsa koding*. (Diskusjon)
**Kodetimen** (engelsk: Hour of Code) er et ikke-kommersielt initiativ rettet mot skoleelever for å gi et innblikk i programmering. Initiativet ble tatt i 2013 og gjennomføres i desember hvert år.

Gjennomføring av Kodetimen
--------------------------

Kodetimen er blitt gjennomført av millioner av barn og voksne over hele verden. Kodetimen er opprinnelig et amerikansk initiativ under navnet Hour of Code, som har utviklet seg til en global bevegelse. I regi av Lær kidsa koding er Kodetimen fra Code.org blitt oversatt til norsk.

Kodetimen blir gjennomført på skoler, biblioteker og flere vitensenter i Norge. I 2016 gjennomførte over 100 000 skoleelever over hele Norge Kodetimen.

Formål med Kodetimen
--------------------

Målet med Kodetimen er et av flere tiltak for å skape interesse for teknologi for å rekruttere til fremtidens jobber. Kodetimen er en el av et forsøk på å introdusere programmering for elever før universitetet.

Et annet mål med Kodetimen er å ha en inngangsportal for å lære programmering i grunnskolen uten at det krever så stor programmeringserfaring fra lærerens side.

Et tredje mål er å få flere kvinner inn i en mannsdominert bransje. I 2014 programmerte flere jenter over hele verden enn på 70 år gjennom å delta på Kodetimen.

Versjoner av Kodetimen
----------------------

Norsk versjon av Kodetimen:

* Code.org
* Lær Kidsa Koding

Engelske versjoner av Kodetimen.

* Code.org
* Khan Academy
* Microsoft .
* CodeAcademy
* Tynkers

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Who has done the Hour of Code?». *Code.org*. Besøkt 4. oktober 2017.
3. 1 2
4. 1 2
5. ↑  «Kodetimen 2016: Rekordmange deltagere og nytt samarbeid med NRK». *Lær Kidsa Koding!*. 11. desember 2016. Besøkt 4. oktober 2017.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  «Oppgaver». *Lær Kidsa Koding!*. Besøkt 4. oktober 2017.
11. ↑
12. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. februar 2015. Besøkt 9. mars 2015.
13. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. mars 2015. Besøkt 9. mars 2015.
14. ↑
**Amalia Assur** (født 1803, død 1889) var den første kvinnelige tannlegen i Sverige.

 
Amalia Assur var datter av tannlegen Joel Assur, som var en av Sveriges første tannleger. Hun var aktiv som farens assistent, og hennes bror var også tannlege. I 1852 fikk hun en spesiell tillatelse fra det kongelige *Sundhetskollegiet* til å praktisere selvstendig, til tross for at det frem til 1861 ikke var lov for kvinner å praktisere som tannlege. Bokverket *Anteckningar om svenska qvinnor*, som ble utgitt i årene 1864-1866, opplyste at Assur drev en praksis i Stockholm med innsetting av tannimplantater som spesiale («artificiella tänders insättande»). Den sterkt antisemittiske avisen *Folkets Röst*  angrep lisensen som var tildelt til den jødiske Amalia Assur; avisen påstod at denne tillatelsen var å "rycka brödet ur munnen på landets infödda befolkning". For øvrig fremgår det av oppslaget i Folkets Röst 3. november 1852 at hun den 2. november 1852 hadde avertert i Stockholms Dagblad: 

> *«Sedan jag nu erhållit Kongl Sundhets-Collegii tillstånd att rengöra och förfärdiga alla sorters Artificiella Emalj- och Bentänder, får jag mig härmed rekommendera hos den vördade allmänheten.*
> 
> 

> *Amalia Assur.»*
> 
> 

Amalia Assur skal ha vært ugift.

Etter at tannlegeyrket ble lovlig for kvinner i 1861, var Rosaline Fougelberg den første kvinnelige tannlegen til å få tannlegelisens.

Referanser
----------

1. ↑  Kjellander, Barbro (1966). «På Amalia Assurs tid : några anteckningar om och kring den första svenska kvinnliga tandläkaren : [utg. till Kvinnliga tandläkarklubbens 50-årsdag]». *libris.kb.se* **(svensk)**. Besøkt 7. mai 2017.
2. ↑  «24 (Anteckningar om svenska qvinnor)». *runeberg.org* **(svensk)**. 1864–1866. Besøkt 7. mai 2017.  `|kapittel=` ignorert (hjelp)
3. ↑  «I Backspegeln: Hatets rötter». *expo.se* **(svensk)**. Besøkt 7. mai 2017. «1849, startades tidningen Folkets Röst. Tidningens grundare och redaktör, Franz Sjöberg, blev den svenska antisemitismens främsta språkrör. Folketsröst blandade politisk radikalism med antisemitism. Sjöberg skrev om armodet bland fattiga, men förde också fram teorier om att orättvisorna berodde på judarna och deras vänner liberalerna. Att judarna i världen hade en sammansvärjning för världsherravälde var han övertygad om. Folkets Röst fick stor spridning, som mest 5 000 exemplar, en betydande upplaga på den tiden. Tidningen lästes av de fattiga, särskilt småhantverkarna och arbetarna, och läsarnas antal var mångdubbelt större än upplagan.»
4. ↑  *Folkets Röst*. 3. november 1852. Arkivert fra originalen 3. mars 2016.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Kolonnekjøring riksvei 7, Haugastøl
**Kolonnekjøring** kan beskrives som en rekke kjøretøy som beveger seg med samme hastighet og avstand mellom dem fra et sted til et annet etter bestemmelse av gitt myndighet. Dette gjelder vanligvis militære kjøretøy under gruppevis forflytning med mer enn 4 farkoster eller for sivil trafikk under særlige forhold.

Kolonnekjøring forekommer blant annet når en vei kun er åpen for kjøring etter en ledebil (ofte brøytebil). Når det stenges for kolonnekjøring, venter man til det har samlet seg nok kjøretøy (et antall som ledebilsjåføren bestemmer).

Kolonnekjøring brukes ofte på fjelloverganger om vinteren når været er for dårlig til at veien kan holdes åpen permanent i full bredde. Det kan også brukes under veiarbeid, for eksempel i tunneler, for å lede trafikken sikkert forbi et veiarbeidssted, som utgjør en kjørebaneforsnevring, uten fare for veiarbeiderne.

Kolonnekjøring om vinteren kan være farlig. Biler som brøytebilsjåføren mener ikke er tilstrekkelig skodd for kolonnekjøring, kan bli nektet å bli med i kolonnen.

#### Militære kolonner

En militær kolonne kan bestå av opp til tolv kjøretøy og skal ikke kjøre raskere enn 80 kilometer i timen. Militære kolonner skal være merket med blått flagg eller lys på det forreste kjøretøyet og grønt flagg eller lys på det bakerste. På natten (når det er mørkt) erstattes flaggene med blått/grønt lys. Militære kolonner kan også være merket med «militær kolonne». Avstand mellom kjøretøyene gis gjerne slik at annen trafikk kan kjøre forbi når veien tillater det.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Slik kjører du i kolonne - Vegvesen.no
* Kolonnekjøring er vinterens utfordring - NAF.no Arkivert 8. februar 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*Se også Frederik Adeler (stiftamtmann) (1700–1766)*

**Frederik Adeler** (født 25. juli 1764 på Adelersborg i Danmark, død 23. mars 1816 i København) var en dansk embetsmann og baron som blant annet var amtmann i Trøndelag 1802-04.

Han var sønn av kammerherre Conrad Vilhelm Adeler og Ulrika Helene Cicignon, og etterkommer av Cort Adeler. Bare 14 år gammel ble han i 1778 hoffjunker. I 1781 ble han kammerjunker, i 1790 kommittert i Generaltollkammeret og i 1792 kammerherre. I 1802 ble han utnevnt til stiftsamtmann i Trondhjems stiftamt og amtmann over Nordre og Søndre Trondhjems amt, men ble allerede i 1804 forflyttet som amtmann til Holbæk. I 1808 ble han stiftsamtmann i Fyn og amtmann over Odense amt, og året etter ble han geheimekonferensråd og overpresident i København. I 1804 fikk han Storkorset av Dannebrog.

1. juli 1786 giftet han seg med Berta Moltke (1767–1846). Året før hadde han overtatt baroniet Adelersborg samt Gjemsø kloster i Norge. Baroniet ble i 1810 byttet mot en fideikommisskapital, men gården og godset forble et allodialgods eid av etterkommerne av hans datter Sophie Hedevig Adeler (død 1859). Hun var gift med kammerherre, dansk amtmann Herman Løvenskiold (død 1825), bror av stattholder Severin Løvenskiold. Sophie Hedvig og Hermans datter, Bertha H.F. født Løvenskiold, ble gift med Georg F.O. Zytphen som fikk ta navnet Zytphen-Adeler med tittelen lensbaron til Adelersborg.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Eneveldets menn i Norge, side(r) 115, oppført som Adeler, Frederik (d.y.), besøkt 7. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp01296159, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk biografisk Lexikon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Frederik Adeler (1764–1816) på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Danmark
**Hans Ørn Blom** (født 22. desember 1817 ved Holmestrand, død 11. mai 1885) var en norsk forfatter.

Hans Ørn Blom var sønn av eidsvollsmannen Gustav Peter Blom (1785–1869) (som tilhørte slekten  *Blom fra Hurum*) og Valborg Marie Ørn (1783–1859). Hans Ørn Blom ble student i 1835 og *cand. jur.* i 1843. I 1848 deltok han som frivillig i den første slesvigske krig, og kom i den anledning opp i en voldsom polemikk med den daværende sjøløytnanten Ketil Motzfeldt. Saken førte til at han ble erklært sinnssyk og anbragt på en sinnssykeanstalt. Etter å ha blitt utskrevet var han en tid amtsfullmektig i Buskerud, deretter underrettssakfører og til slutt ekstraskriver i finansdepartementet. I 1866 tok han avskjed og levde siden som pensjonist og som forlegger og forhandler av sine egne bøker. På sine eldre dager ble Blom regnet som en av Kristianias originaler. Han beskjeftiget seg med matematiske problemer som «vinkelens tredeling» og skrev franske avhandlinger om dette emnet.

Blom debuterte som forfatter i 1839 med komedien *Den hjemkomne Søn eller en Nutidens Jean de France*, og skrev senere en rekke mindre dramatiske arbeider, som utkom i tre bind i 1864. Særlig gjorde *Tordenskjold* lykke. Blom deltok i striden mellom Wergeland og Welhaven med ed antiwelhavensk innlegg, *Upartisk Betragtning af vor Litteratur* (1840).

I ettertid er han blitt berømt for et par linjer i et hånlig svardikt rettet mot Ibsen, som hadde skrevet et «Aabent Brev til digteren H. Ø. Blom»:

> Men jeg er H. Ø. Blom, se det er Tingen!  
> Og du er Henrik Ibsen – ikke meer!
> 
> 
>

Verker
------

* *Den hjemkomne Søn eller En Nutidens Jean de France* (1839) NBdigital
* *Upartisk Betragtning af vor Litteratur* (1840)
* *Markedsgjæsterne og Samfundsballet* (1847)
* *Digtninger* (1864)
* *Lystspil og Polemiker* (1864)
* *Nyere Digtninger* (1864)
* *Bifrost: en poetisk Samling* (1872)
* *Guds finger* (1875)
* *Efterslæt: en poetisk Samling* (1881)

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon*, 1. utg. bind III, s. 165. Kjøbenhavn: Brødrene Salmonsen, 1894.
* *Illustreret norsk litteraturhistorie*, bind 2, s. 288–293. Kristiania: Hjalmar Biglers forlag, 1896.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Hans Ørn Blom i BIBSYS

* Hans Ørn Blom i Scenewebarkivet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Ingeborg av Danmark**, (også **Ingeborg Valdemarsdatter**, **Ingelburge**, **Ingelborg**, **Isemburge**) (født 1175 el. 1176, død 1236 el. 1237) var dronning av Frankrike 1193–1196 og 1213–1236/1237 gjennom sitt ekteskap med Filip II August av Frankrike.
Hun var datter av Valdemar I av Danmark og hans dronning Sofia av Minsk.

Biografi
--------

Ingeborg giftet seg med Filip 15. august 1193. I Frankrike fikk hun navnet *Isambour*. Av ukjente grunner ble hun frastøtt av ham og han nektet å tillate at hun skulle krones til dronning. Ingeborg protesterte mot denne behandlingen og hans svar var å sende henne i kloster. Deretter ba han pave Celestin III om å oppløse ekteskapet fordi det ikke var blitt fullbyrdet. Filip hadde imidlertid ikke tatt Ingeborg med i beregningen. Hun insisterte på at ekteskapet faktisk hadde blitt fullbyrdet og at hun derfor var hans ektefelle og den rettmessige dronningen av Frankrike. Den danske konges kansler, Anders Sunesen som var vel bevandret i kirkerett og den franskfødte Abbed Vilhelm af Æbelholt, ble pålagt av den danske kongen å reise til paven for å tale Ingeborgs sak.

Filip inngikk et tredje ekteskap i mai 1196 med Agnes av Merania til tross for at han fremdeles var gift med Ingeborg.

Den nye pave Innocens III erklærte Filips ekteskap med Agnes for ugyldig og annullert ettersom han fortsatt var ektet til Ingeborg. Han beordret kongen å skille seg fra Agnes og da han ikke gjorde det, bevirket paven at Frankrike i 1199 ble lagt under  interdikt. Dette fortsatte frem til 7. september 1200. Etter press fra paven og fra Ingeborgs bror, kong Valdemar II av Danmark, tok kong Filip til slutt Ingeborg tilbake som sin dronning, men først i 1213. Etter dette bodde hun i flere franske byer som Pontoise, Saint-Germain-en-Laye og hadde sitt enkesete i Corbeil i nærheten av Orléans, hvor hun også døde og ligger begravet. Etter Filips død i 1223 oppholdt Ingeborg seg stort sett i kloster. 

Det såkalte Ingeborg-psalteret hvori hun har innskrevet sine foreldres dødsdager, er ennå bevart.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingeborg of Denmark, Queen of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ingeborg av Danmark – Dansk biografisk leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Isabella av Hainaut** | **Dronning av Frankrike**(1193–1196) | Etterfølger:**Agnes av Merania** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Agnes av Merania** | **Dronning av Frankrike**(1200–1223) | Etterfølger:**Blanka av Castilla** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Argentum Fondsinvesteringer AS** er et norsk kapitalforvaltningsselskap. Selskapet er eid av den norske stat gjennom Nærings- og handelsdepartementet. Foretakets formål er å forvalte statens investeringer i aktive eierfond (*private equity*). Selskapet drives på forretningsmessig grunnlag. Selskapet er en av de ledende investorene i nordiske private equity fond og har delvis fått æren for utviklingen av den norske equity bransjen. Selskapet investerer i både venturefond og oppkjøpsfond. 

Egenkapitalen i Argentum var ved utgangen av 2012 på ca. 7 milliarder kroner. Selskapet har 24 ansatte (2018), og virksomhet i Oslo og Bergen.

Datterselskapet Argentum Secondary AS investerer i annenhåndsmarkedet for aktive eierfond i Norden.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Årsrapport 2018 Argentum

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Kilder
------

* Melding til Stortinget nr 13, 2010–11: *Aktivt eierskap – norsk statlig eierskap i en global økonomi*, avgitt 1. april 2011, side 74 ff.
* Årsrapport for Argentum Fondsinvesteringer 2012, www.argentum.no/en/Arsrapporter/Annual-Report-2012/Annual-accounts/

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
Selskapet presentert i bilder fra omkring år 1900.
**Erik Anton Berg** (født 30. mars 1856 i Eskilstuna, død samme sted 28. august 1903), var en svensk fabrikkeier og grunnlegger av E. A Bergs Fabriks AB.

Biografi
--------

Erik Anton Berg ble allerede som 11 åring lærling hos Carl Viktor Heljestrand og allerede i 1880 startet han sin egen smie for knivproduksjon.

Selskapet
---------

Bergs stål- og verktøysselskap ekspanderte raskt og hadde etter femten år 60 ansatte. Det het da *E. A. Bergs Fabriks Aksjeselskap* og laget barberkniver, skomakerkniver, dolker, tenger, stemjern og høvelstål. Man brukte bildet av en fisk som varemerke. Eksakt hvilket år haien ble tatt i bruk er uklart, men forskjellige fisker prydet emballasjen til barberkniver allerede fra begynnelsen. Minst elleve varianter er kjent. Senere ble varemerket rendyrket til å avbilde en hai. Svenske sjømenn spredte varemerket, som fikk et godt rykte spesielt for sine barberkniver.

E. A. Berg var perfeksjonist og forsøkte hele tiden å eksperimentere fram bedre stål og produksjonsprosesser. Han døde i 1903, bare 47 år gammel. 
Da han døde sysselsatte selskapet over 90 arbeidere. 

Selskapet ble i 1959 overtatt av Bahco, som beholdt varemerket EA Berg inn på 1970- og 80-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Sveriges dödbok 1901-2013, (Version 6.0) Sveriges släktforskarförbund (2014) ISBN 9187676648
2. ↑  Erik Anton Berg i Prosjekt Runeberg
3. ↑  «Eskilstuna - Smedstaden och industrin» (PDF). Eskilstuna Stadsmuseum. Besøkt 9. juli 2017. [*død lenke*]

Litteratur
----------

* *E. A. Berg, Eskilstuna, Sweden*. 1957.  [Libris 3239709]
* Ring, Herman A (1907). «Erik Anton Berg, Eskilstuna». *Sveriges industri - dess stormän och befrämjare*. Stockholm: Eklund.  [Libris 2148639]

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 13. november 2017 hos Wayback Machine.
* Arkivert 30. juni 2017 hos Wayback Machine.
*
**Sørlandschips** er et norskprodusert potetgullmerke. Produksjonsanlegget ligger i Songdalen i Kristiansand kommune i Agder. Potetene leveres oftest fra gårder på Sør- eller Østlandet eller Danmark. Sørlandschips eies av  Scandza AS.

Historie
--------

**Mangler referanser:** Dette avsnittet trenger **flere eller bedre** referanser for verifikasjon. Hjelp gjerne til med å forbedre dette avsnittet, ved å legge til pålitelige kilder (en). Materiale uten kilder kan bli fjernet.
På chipsposen står det en oppdiktet historie om opphavet til chipsen. Den egentlige bakgrunnen for etableringen av foretaket er at Rune Iversen (medeier og styreformann) bodde i Canada på 1980- og begynnelsen av 1990-tallet, der han fikk smaken på den canadiske chipsen *Miss Vickie's.* Iversens venn Terje Marcussen var på besøk og satte Iversen i kontakt med Bill Kerr, som hadde grunnlagt foretaket bak *Miss Vickie's.* Kerr hjalp deretter til med å starte opp Sørlandschips i Norge.

I 1998 fusjonerte Sørlandschips og distributøren Charles Pettersen. I 2005 ble bedriften solgt til det sveitsiske selskapet Valora Holding AG. I 2008 ble bedriften solgt til et Scandza, et nyoppstartet norskeid merkevareselskap.

Sørlandschips har i 2020 en markedsandel på over 30 % av det totale chipsmarkedet i Norge.[]

Andre produkter
---------------

Sørlandchips lanserte i 2019 sin egen melkesjokoladeplate med Sørlandschips. Våren 2020 lanserte foretaket en ny sjokoladeplate, som inneholdt peanøtter i tillegg til Sørlandschips. Høsten 2020 lanserte de en sjokolade med sprø maiskorn i stedet for Sørlandschips.[] Sørlandchips har siden avsluttet sin produksjon av melkesjokolade.[]

Sørlandchips produserer nøtter under to ulike merkevarer: «Sørlandschips Utvalgte Smager»; og «NUTS».

Under merkevaren «Poppa», som Sørlandchips markedsfører som et alternativ med mindre fett, produseres et utvalg laget på andre råvarer enn poteter, som søtpotet, linser og quinoa. I tillegg til dette finnes et lite utvalg müslibarer under samme merkevare.

Referanser
----------

1. ↑  «Sørlandschips AS - 3 leverandører i Norge. Proff.no gir deg regnskapstall, roller, aksjonærer, adresser og mer. Side 1.». *www.proff.no*. Besøkt 6. januar 2021.
2. ↑  «Welcome to Scandza». *Scandza AS* **(engelsk)**. Besøkt 3. september 2020.
3. 1 2  «Products - Sørlandschips». 13. januar 2021. Besøkt 6. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sørlandschips – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Fredrik Herman Gade** (født 12. august 1871 i Kristiania, død 20. februar 1943 ved Paris) var en norsk-amerikansk diplomat.

Han flyttet med familien til USA i 1888 der han tok bachelorgrad i Arts 1892 og Law (jus) fra Harvard University i 1895. Derpå var han advokat i Chicago 1895–1900, samt ordfører i Lake Forest, en liten by i Lake County (Illinois) i tiden 1903–1906 og 1909–1910. Etter unionsoppløsningen i 1905 ble han norsk konsul i Chicago før han i 1910 flyttet tilbake til Norge for å jobbe for Utenriksdepartementet. Det tok ham to år å få tilkjempet seg sitt gamle statsborgerskap (Gadesaken), men i 1912 kunne han tiltre i utenrikstjenesten og fra 1918 som chargé d'affaires og senere minister i Rio de Janeiro i tiden 1919–1929.

Fra 1929 bodde han i dette huset utenfor Paris.
Han var sønn av USAs konsul i Norge Gerhard Gade (1834–1909) og hans amerikansk-fødte kone Helen Rebecca Allyne. De bebodde Frogner Hovedgård der Herman vokste opp. Broren John Allyne Gade (1875–1955) bodde i USA, men hadde sterke bånd til Norge og donerte flere pengegaver til norske kulturminner. Herman giftet seg i 1897 med Alice Garfield King (1871–1938) fra Chicago. Vennen Roald Amundsen navnga i 1911 Alice Gade-fjellet på Dronning Maud Land etter datteren Alice (født 1899) som ektet byråsjef Egil Anker Morgenstierne Holmboe (1896–1986). Sønnen Gerhard Gade (født 1898) ble også diplomat. Etter å ha gitt seg i utenrikstjenesten i 1929, bosatte Fredrik og Alice seg utenfor Paris, i slottet Château du Mesnil-Saint-Denis. Der huset Gade i 1940 eksilkongen Zog av Albania og hans ungarskfødte kone, dronning Geraldine; de hadde rømt fra Albania i 1939. Etter Gades død i 1943 ble det solgt til pennegründer Milton Reynolds fra Chicago som ville sette opp sitt Europa-kontor her.

Utgivelser
----------

* Herman Gade (1910). *Taler af Herman Gade*. J. Anderson Publishing Co. Chicago.
* *Omordning av Utenrikstjenesten*, 1912
* *Oversjøiske markeder*, 1913
* *Gade-saken*, 1914
* *Some reminiscenses of Theodore Roosevelt*, 1915

Referanser
----------

1. ↑  Hans ordfører perioder er listet i Lake Forest mayors Arkivert 4. oktober 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Slekten Gade er beskrevet i Store norske leksikon, forfattet av Terje Bratberg.
3. ↑  Gade, Fredrik Herman i Hvem er Hvem 1930.
4. ↑  Datterens fødselsår og resten av familien er nevnt hos Digitalarkivet folketelling av 1910, da som beboere av Bygdø Allé 1.
5. ↑  Norsk Polarinstitutt Arkivert 4. oktober 2013 hos Wayback Machine. om bakgrunnen for fjellets navn.
6. ↑   Arkivert 4. oktober 2013 hos Wayback Machine.
7. ↑  Litt slottshistorie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Stamford** er en by som ligger på begge sider av grensen mellom Jones og Haskell counties i vestre sentrale Texas i USA. Befolkningen er på 3 124 ifølge folketellingen i 2010.[] Henry McHarg, president for Texas Central Railroad, oppkalte stedet etter sin hjemby Stamford i Connecticut.

Stamford ligger ved US Highway 277 og State Highway 6. Mesteparten av byen er i Jones County. Den delen som i Jones County er del av Abilene Metropolitan Statistical Area.

Historie
--------

Skjønt det var Henry King McHarg fra Stamford i Connecticut som navngav byen, ble landet den ble bygd på donert av familien til Swante Magnus Swenson. Swenson var den første svenske immigrant til Texas. Han ble en av delstatens største landeiere, og ca 1860 eide han i West Texas henimot 500 000 acre (202 343 ha).[] Disse ranchene i tolv counties i Texas ble kjent som SMS Ranches. De ble senere reorganisert som Swenson Land and Cattle Company, som har hovedsete i Stamford.

Highways
--------

* US 277
* SH 6
* SH 92
* SH 283

Referanser
----------

1. ↑  «STAMFORD, TX, The Handbook of Texas Online». Besøkt 11. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stamford, Texas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Stamford fra *Handbook of Texas Online*


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Andreas Johan Øhren** (født 8. mars 1947 i Oslo) er en norsk lektor, historiker, forfatter og gårdbruker. Han har hovedfag i historie fra Universitetet i Oslo. Øhren har erfaring fra ungdomsskole, videregående skole og universitet. 

Øhren har skrevet popluærvitenskapelige bøker og artikler. I 1995 utgav han boken «Consuelo, en adopsjonshistorie» på Gyldendal Norsk Forlag. Øhren har adoptert tre barn, hvorav den ene døde som ung. Boken tar for seg en adoptivfars opplevelser ved å adoptere to store, traumatiserte barn. «Concuelo» var revolusjonerende i sin samtid da den tok opp problematiske sprøsmål rundt adopsjon, og ble meget omstridt. Den er i dag den eneste av sitt slag og blir derfor brukt i rettspraksis og anbefalt av adopsjonsforum.

Øhren har nylig vært med på å skrive en lærebok i nyere historie for 3. klasse i den videregående skolen- «Tidslinjer» kom ut for salg i 2008 på Aschehoug forlag.

Øhren har også vunnet pengegave og en reise til New York for å ha bidratt i novellesamlingen «Isrose».

Referanser
----------

1. 1 2  dt.no om Moing bak skolebok
2. ↑  adopsjonsforum.org Arkivert 11. oktober 2008 hos Wayback Machine. om Fagstoff[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Brita Skre** (født **Gjerdåker** 7. april 1923, død 26. januar 2014) var en norsk etnolog og bygdebokforfatter. Hun hadde eksamen fra Voss landsgymnas, norrønlinja, i 1945. Studerte tysk, norsk og etnologi ved Universitetet i Oslo 1945-51. Filologisk embetseksamen og magistergrad 1951. Diverse tillitsverv i partiet Venstre, bl.a. fylkestingsrepresentant i Hedmark.

I 1949-50 hadde hun sammen med Robert Kloster den faglige ledelse for filmproduksjonen *Havråtunet* som skildrer livet på vestlandsgården Havrå i Haus på Osterøy. På gården Havrå hadde livet forandret seg lite det siste hundreåret, klyngetunet hadde ikke gjennomgått utskifting og på åkrene var det fremdels spadebruket som rådde, og møkka (gjødselen) ble båret ut i kipe. Filmen er en viktig norsk dokumentarfilm. Hun skrev sin magistergradsavhandling i faget etnologi om livet på gården Havrå. I 1991 kom Havråboka forfattet av Brita Skre. 

Fra 1965 til 1987 var Brita Skre redaktør og forfatter av bokverket Vaksdal bygdebok (1965–1987).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Prosjekt Runeberg: *Hvem er hvem i norsk kulturliv.* Brita Skre

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brita Skre på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Publikasjoner av Brita Skre i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |
**Håkon Eiriksson** (norrønt: *Hákon hlaðajarl Eiríksson*, Håkon Eiriksson Ladejarl), født ca. 998, død ca. 1029, var sønn av Eirik Håkonsson Ladejarl og Gyda Sveinsdatter, datter av Svein Tjugeskjegg. Han var sønnesønn av Håkon Sigurdsson ladejarl, norsk regent fra ca 970 til 995.

Mynt fra regjeringstida til Håkon Eiriksson Ladejarl, som identifisert av C.I.Schive (1865). Advers tolket til: AACUNE IGNUNDEI (in nomine dei). Revers tolket til: REFEREN MONETARIUS.
Håkon fikk i 1012 tittelen ladejarl sammen sin farbror Svein Håkonsson da faren Eirik dro til Danmark for å delta i Svein Tjugeskjeggs og sønnen Knut den mektiges angrep på England. 17 år gammel, i 1015, ble han innsatt som riksstyrer (jarl over Norge) sammen Svein jarl da faren tok over som jarl av Northumbria. Ladejarlene hadde da sørget for å få den mektige trønderhøvdingen Einar Tambarskjelve til rådgiver og alliert ved å la ham gifte seg med Eirik og Sveins søster Bergljot Håkonsdatter. Sagaen skildrer et møte mellom Håkon og Olav Haraldsson i Saudungssund i Fjaler i 1015. Store norske leksikon ved historikeren Claus Krag hevder at dette møtet skjedde i fredelige former og at det representerte en besegling av en avtale og forståelse mellom de to. Snorre Sturlason hevder imidlertid i Olav den helliges saga at Olav fikk senket Håkons skip og klarte å tvinge Håkon til å forlate landet. Etter dette, fra 1019, blir Håkon omtalt i engelske kilder som jarl i Mercia (Worcestershire) i England. Han deltok sannsynligvis i Knut den mektiges kamper og maktspill i 1020-årene som førte til at han kunne ta makten i Norge i 1028.

Håkon ble utnevnt til jarl over Norge av Knut den store i 1028, etter at Knut hadde tvunget kong Olav Haraldsson ut av landet. Håkon var tilbake i England i 1029, sannsynligvis for å gifte seg med Knut den mektiges søsterdatter Gunnhild. Han druknet på vei tilbake til Norge og etterlot seg datteren Bodil Håkonsdatter.
Med Håkons død i 1029 døde mannslinjen i ladejarlætta og håløygætta ut. Dermed ble hårfagreætten (ynglingeætten) enerådende som norsk fyrsteslekt.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Store norske leksikon hevder at utnevnelsen skjedde i 1014
3. ↑  Store norske leksikon: Håkon Eiriksson
4. ↑  Snorre Sturlason: Olav den helliges saga, kap 30
5. ↑  Andreas Holmsen: Norges Historie, 1961, s 168
6. ↑  Ifølge Nordisk familjebok, bd 10 (1909) var en sønn av Håkons kusine, Håkon Ivarsson jarl nevnt i Harald Hardrådes regjeringstid (1046-1066) som jarl i Opplandene, men han representerer ikke noen mannslinje i ætten.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Eirik Håkonsson** | **Jarl av Lade**(1012–1015) | Etterfølger:**-** |
| **Jarl av Norgeunder Svein Tjugeskjegg**(1012–1015) | Etterfølger:**Olav den hellige** |
| Forgjenger:**Olav den hellige** | **Jarl av Norgeunder Knut den mektige**(1028–1029) | Etterfølger:**Svein Knutsson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** WikiTree **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Kristiansands Stiftavis og Adresse-Kontors Efterretninger*** var en avis som kom ut i Kristiansand fra 1790 til 1896. Den ble startet etter at rådmann Michael Glückstad og kjøpmann Daniel Isaachsen fikk tillatelse av kongen til å starte trykkeri.

Første utgave av avisen kom 8. januar 1790 under navnet *Kristiansands Adresse Kontors Efterretninger*. Peder Høeg var faktor. I 1800 gikk Isaachsen ut av avisen, og Glückstad var eneeier frem til 1803. Ryktet gikk om at haugianerne hadde kjøpt avisen. Haugianeren Hans Thorsen Bachrud kjøpte trykkeriet, og tok over som faktor. I 1809 ønsket Bachrud å selge trykkeriet, men Hans Nilsen Hauge fikk ham på andre tanker. Hauge sørget for at Bachrud giftet seg med Lucine Nesterud, som egentlig var forlovet med Ole Pedersen Moe. Da Bachrud døde i 1814 sendte Hans Nilsen Hauge bud etter O. P. Moe, som giftet seg med Nesterud året etter og tok over trykkeri og avis.

I 1839 solgte Moe avis, adressekontor og trykkeri til Salve Aslaksen Steen. 1. juli 1840 skifta avisa navn til *Christianssands Stiftsavis og Adresse-Contors Efterretninger*.

Senere statsminister Jørgen Løvland var redaktør for avisa fra 1884 til 1892.

Siste utgave av avisen kom i 1896.

Referanser
----------

1. ↑  «[Forside]». *Kristiansands Adresse Kontors Efterretninger*. 8. januar 1790.
2. ↑  Seland, Johannes (1975). *Med Fædrelandsvennen i hundre år : 1875-1975*. Kristiansand: Fædrelandsvennen.
3. ↑  (no) Jørgen Løvland i Store norske leksikon
4. ↑  Norske aviser 1763-1920. Project Runeberg
**Christian Frederik von Marschalck** (født ca. 1650, død 1719) var en dansk-norsk adelsmann og offiser. Han var sønn av rikskansler Johan Frederik von Marschalck (1618–1679) og Margrethe Jensdatter Bjelke (1622–1698), som var datter av Jens Bjelke, og søster av Ove Bjelke.

Christian Frederik von Marschalck nådde obersts rang i kavaleriet før han avbrøt sin militære karriere og kjøpte Austråttborgen av sin fetter Christopher Bjelke i 1686. von Marschalck eide også Storfosen gods og Tøndel i Bjugn. Han var interessert i hester, og anla et stort stutteri på Austrått.

Han eide også disse gårdene i Trøndelag: Tørhaug, Markanes, Forfot, Stjern, By, Gilde, Staven, Breivold, Karlsaunet, Arnevik og Eide med Selset. Dessuten eide han omtrent en «halv landskyldpart» eller mer i Tårnes, Meland, Vinnan, Øyan, Eidem og Rånes.

Hans økonomiske situasjon ble vanskelig, og han forlot i 1698 Austrått og bosatte seg i København. I 1699 ble han slått konkurs, og Austrått kom på kreditorenes hender, i første rekke Den norske krigshospitalkasse. Herregården ble drevet av kreditorene inntil hans død i 1719, hvoretter den ble solgt ut av Bjelkeslekten. Hvorvidt konkursen skyldtes hans egen lettsindige livsførsel, eller gammel gjeld på Austrått, er usikkert; Sørensen legger vekt på det første, mens Andersen/Bratberg fremhever gjelden.

Litteratur
----------

* Andersen, Håkon A. og Bratberg, Terje (2006): *Austrått, herregård i tusen år*. NKIM
* Bratberg, Terje (1994): «Austråtts eiere fra vikingtiden til 1719» i: *Årbok for Fosen*
* Sørensen, Terje: *Christian Frederik von Marschalck*
* «Johan Frederik von Marschalck», *Dansk biografisk leksikon*, Runeberg.org
* «Fra svunnen tid», *Jubileumsskrift for Åfjord Sparebank 1902-1952*
**William Norvin** (*Karl Peter Villiam Johannes Norvin*, født 7. juni 1878 i København, død 16. august 1940 i Charlottenlund) var en dansk filolog og filosof.

Norvin tok skoleembedseksamen med gresk som hovedfag i 1904, i årene 1905–25 var han assistent i Rigsarkivet. I 1915 fikk han den filosofiske doktorgrad med avhandlingen *Olympiodoros fra Alexandria og hans Kommentar til Platons Faidon*. Han studerte den greske filosofis historie og ble i 1915 professor i klassisk filologi ved Københavns Universitet.

Foruten noen mindre, historiske arbeider har Norvin blant annet skrevet *Platons Protagoras* (1920), *Københavns Universitet i Middelalderen* (1929) og *Københavns Universitet i Reformationens og Orthodoxiens Tidsalder* (1937-40). I 1934 ble han medlem av Videnskabernes Selskab. 

Den 22. april 1915 giftet Norvin seg med Wilhelmine Dorothea Schwartz Brun (1888–1970) fra Fredrikstad i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1052817238, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Norvin, Karl Peter William». *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave*. runeberg.org. 1930. Besøkt 31. oktober 2017.
4. ↑  Ivan Boserup (1979–84). «William Norvin». *Dansk Biografisk Leksikon*. denstoredanske.dk. Besøkt 31. oktober 2017. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |

Portal: Danmark
**Lander** er en by *(city)* i den sentrale del av delstaten Wyoming i USA og administrasjonssete i Fremont County. Byen hadde 7 487 innbyggere i 2010[] og utgjør en selvstendig kommunal enhet under Wyomings delstatslov.

Historie
--------

Lander var tidligere kjent som i tur og orden som **Pushroot**, **Fort Brown** og **Fort Auger**, innen den fikk sitt nåværende navn. Den en er oppkalt etter nordstatsgeneralen Frederick W. Lander (1821–1862), som også var en kjent utforsker av det amerikanske kontinentets indre og først kartla *Lander Cutoff* på Oregon Trail. I 1868 ble Wind Rivers indianerreservat etablert i området nord for byen, og frem til 1871 fungerte Fort Auger som høykvarter for reservatet. Noen miles sørøst for byen ved dagens U.S. Route 287 er Wyomings første oljekilde fra omkring 1884. Byen ble en selvstrndig kommunal enhet i 1890.

1. oktober 1906 fikk byen jernbanetilslutning som endestasjion på «Cowboy Line» på Chicago and North Western Railway, noe som senere gav opphav til byens slogan *«where rails end and trails begin.»* Jernbanen var tenkt å bli en transkontinental forbindelse til Coos Bay i Oregon eller Eureka i California, men strekningen vestover ble aldri bygd, så Lander forble endestasjon. Jernbanetrafikken ble lagt ned i 1972.

Lander er stedet for verdens første rodeo for betalende publikum,[] som fortsatt avholdes årlig i samband med feiringen av 4. juli (nasjonaldagen).

Referanser
----------

1. ↑  «Lander Wyoming». Sangres.com. Besøkt 21. juli 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lander, Wyoming – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Albrecht Christopher von Heinen** (født 3. mars 1651 på herregaarden Schwiesel, Mecklenburg-Vorpommern, død 12. mai 1712 i Trondhjem) var en tysk offiser i dansk-norsk tjeneste. 

Han var sønn av hertugelig råd Hans Albrecht von Heinen (d. etter 1651) og Metha Elisabeth von Cramon (d. etter 1651). Under Den skånske krig kom han i dansk-norsk tjeneste. Som major og fra 1681 som oberstløytnant sto han siden ved nesten alle de nasjonale regimentene i Norge. I 1689 ble han kommandant på Bergenhus, 1692 oberst for Det bergenhusiske regiment, 1704 brigader og 1710 generalmajor. Heretter fratråtte han regimentet, men deltok i innfaldet i Båhuslen under Waldemar Løvendal. Von Heinen ble heretter utnevnt til kommanderende general nordenfjelds, men døde allerede 12. mai 1712 i Trondhjem.

Familie
-------

I 1686 ble han gift med Margrethe Brüggemann (1671–1732), datter av etatsråd Nicolaus Brügmann til Ulriksholm (1632–1687) på Fyn. Slekten hans døde ut i begynnelsen av det 19. århundre, men navn og våpen har gått over til familien Wedel-Heinen.

Referanser
----------

1. 1 2  H. W. Harbou (1893). «v. Heinen (Hein), Albrecht Christopher». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 18. november 2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Georg Christian von Schultz** | **Kommanderende generalNordenfjellske generalkommando**(1711–1712) | Etterfølger:**Poul Christian Halcke** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |