recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Den adiaforistiske strid** var et internt luthersk teologisk stridspunkt under den kirkepolitiske reformasjonen i Tyskland, mellom gnesiolutheranerne og filippistene. Philipp Melanchthon og hans tilhengere inntok det standpunkt at protestantene i de såkalte «adiaphora» (gresk = mellomting, det vil si likegyldige ting) i den katolske kirke kunne forholde seg likegyldige, - men ikke hva gjaldt de sentrale trosartikler.

Som adiafora anså Melanchthon elementer som seremonier og riter, blant annet høyaltere, lys, messegevandter og tidebønner. Han gav i de *Leipzig-artikler* som han utarbeidet dermed konsesjoner i katolsk retning. Men dette ble møtt med sterk motstand fra gnesiolutheranerne, som i lys av bekjennelsen ikke anså noe slikt for likegyldige ting. Deres protest mot Leipzig-artiklene ble fremført særlig av Matthias Flacius. Ut av dette utviklet det seg en rekke andre indrelutherske stridsspørsmål.

Denne adiaforiststriden under Interimstiden fra 1548 og fremover kalles av og til for «den første adiaforiststrid» og skiller den dermed side om side med «den annen adiaforiststrid» som var en mer «individualetisk variant»[1]; denne varianten handlet om hvorvidt verdslige fornøyelser som for eksempel dans var tillatelig.

Litteratur
----------

* Friedhelm Krüger: *Adiaphoristenstreit.*, in: Walter Kasper (Hrsg.): *Lexikon für Theologie und Kirche.* (LThK) – Freiburg i. Br.; Basel; Rom: Herder. - 3. Auflage. - Bd. 1: *A – Barcelona.*, 1993, ISBN 3-451-22001-6, Sp. 158 (mit Literaturangaben)

Referanser
----------

1. ↑  Friedhelm Krüger: *Adiaphoristenstreit.*, in: Walter Kasper (Hrsg.): *Lexikon für Theologie und Kirche.* (LThK) – Freiburg i. Br.; Basel; Rom: Herder. - 3. Auflage. - Bd. 1: *A – Barcelona.*, 1993, ISBN 3-451-22001-6, Sp. 158
*Sibilla Agrippina*, Abraham Janssens (ca. 1575–1632), Düsseldorf, museum kunst palast
*Sibilla Agrippina mit Propheten*, 1503, glassvindu i katedralen i Auch i Frankrike
**Den agrippinske sibylle** (latin: *Sibylla Agrippina*) er en sibylle som sammen med den europeiske sibylle ble tilføyd i middelalderen til de ti oldtidens sibyller oppregnet av Lactantius.[1] Dermed ble det en tallmessig parallell mellom Det gamle testamentes tolv mindre profeter og de kvinnelige profetinner som man mente hadde forkynt en gudsforvantning inn i de førkristne hedenske samfunn.[2]

Til tross for at det knyttes indirekte til antikkens sibylletradisjon har *den agrippinske sibylle* på ingen måte noe utgangspunkt i klassisk mytologi i antikken.

Referanser
----------

1. ↑  Des Lucius Caelius Firmianus Lactantius Schriften. Aus dem Lateinischen übersetzt von Aloys Hartl. (Bibliothek der Kirchenväter, 1. Reihe, Band 36) München 1919. 5. Kapitel
2. ↑  Jfr f.eks Schedel (utg.): Weltchronik, 1493, Die Schedelsche Weltchronik:036 Blatt XXXVI
**Spar Express**, eller **Kwik Spar**, er en internasjonal kjede av nærbutikker eiet av SPAR. Kwik Spar-navnet ble benyttet i Danmark og i Syd-Afrika, mens på de øvrige markeder (i alt 31 land) benyttes navnet Spar Express.[1]

Danmark
-------

Kwik Spar i Danmark bestod inntil 20. oktober 2013 av 117 selvstendig eide butikker, og det var den av SPARs fire danske butikkjeder med de minste butikkarealene. Butikkene hadde form som minimarkeder og lå i mindre bysamfunn og sentralt i større byer.[2][1] Fra og med 20. oktober 2013 ble det innledet et nytt kjedesamarbeid i Danmark, hvor ca. 200 tidligere Kwik Spar- og SPAR-butikker gikk sammen i et nytt nærbutikkjedesamarbeid med navnet Min Købmand.[3]

Referanser
----------

1. 1 2  www.spar.dk: Presse, hentet 25. februar 2013
2. ↑  www.spar.dk: De 4 kæder i SPAR familien, hentet 25. februar 2013 Arkivert 26. oktober 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  Dansk Handelsblad: Spar-købmand bliver »Min Købmand«, 10. oktober 2013 Arkivert 18. mai 2015 hos Wayback Machine.
Reenactment av 1500-talls militær eksersis på Fort St. Elmo i Valletta på Malta, 8. mai 2005
**Fort St. Elmo** er en festning i Valletta på Malta. Den er plassert på halvøya Sciberras slik at den dekker innseilingen både til Marsamxett Harbour og Grand Harbour.

Historie
--------

Før Malteserordenen kom til Malta i 1530, sto det et utkikkstårn på dette stedet. Forsterkninger av dette strategisk viktige stedet ble påbegynt i 1533 og da den store osmanske beleiringen av Malta i 1565 pågikk, var dette befestningen forsterket til en liten stjerneformet festning.

Fort St. Elmo var åstedet for intense kamper under beleiringen og sto i mot et massivt bombardement fra tyrkiske kanoner som var utplassert på Mount Sceberras og som hadde oversikt over fortet, og fra kanonbatterier på nordsiden av Marsamextt Harbour, hvor Fort Tigne ligger i dag. Opprinnelig hadde fortet en bemanning på rundt hundre riddere og syv hundre soldater, herunder rundt fire hundre italienske soldater og seksti bevæpnede galeislaver. Festningen kunne motta forsterkninger med båt fra festningene på den andre siden av Grand Harbour.

Festningen sto i mot beleiringen i over en måneden, og da den falt 23. juni 1565, var alle ridderne drepte og bare syv av de maltesiske forsvarerne overlevde ved å svømme over til Fort St. Angelo på den andre siden av Grand Harbour.

Selv om festningen ble skutt til ruiner gjennom bombardementet, ble den gjenoppbygget og forsterket etter at tyrkerne hadde trukket seg ut, og ble delvis en del av den sjøvendte bastionen av festningsbyen Valletta.

I dag
-----

Siden midten av 1950-tallet har Fort St. Elmo vært Maltas politiskole. Det originale Georgkors som kong Georg VI av Storbritannia tildelte Malta i april 1942 er utstilt i krigsmuseet som også holder til i festningen.

World Monuments Fund skrev inn festningen på dets listen for 2008 for de 1200 mest truede stedene på grunn av forfall som følge av manglende vedlikehold og sikring, og for å være utsatt for vær og vind. Festningen kan fortsatt restaureres, men det mangler tilstrekkelig med økonomiske midler til å gjøre dette.

I dagens populærkultur
----------------------

* Fort St. Elmo ble brukt til opptakene til fimen *Midnight Express* fra 1978, hvor festningen skal forestille et tyrkisk fengsel.
* I videospillet *Age of Empires III* er oppgaven på første nivå å forsvare et fort på Malta mot tyrkere, og dette er Fort St. Elmo.

Kilder
------

* Francesco Balbi di Correggio translated Ernle Bradford (1568). «chapter IV». *The Siege Of Malta 1565*. Penguin 2003. ISBN 0-14-101202-1.

Eksterne lenker
---------------

* The World Monuments Fund's 2008 Watch listing for Fort St. Elmo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Tor Halvard Nilsen** (født 23. februar 1954) er en norsk dirigent, komponist og arrangør.

Utdannelse
----------

Nilsen har musikkutdanning fra Høgskolen i Nesna, og har studert orkesterdireksjon i Hamburg og ved University of Michigan. Han har også tatt videreutdanning i korpsdirigering, og senere studert kordireksjon hos Ragnar Rasmussen ved Høgskolen i Tromsø.

Kunstnerisk virke
-----------------

Etter utdanningen arbeidet han en periode som kommunal musikkleder og rektor ved musikkskolen i Grong (opprettet som Grong kommunale Musikkskole i 1979). I 1983 flyttet han til Rana, der han ble dirigent for flere kor – blant annet Haukneskoret og Rana Kormakeri – og korps – blant annet Mo Hornmusikk, Nordland Kretskorps, Mo Orkesterforening og Helgeland Symfoniorkester. 

Videre har han dirigert Nordland Symfoniorkester og Nord-Norsk Symfoniorkester. Han har også vært festspilldirigent ved Festspillene i Nord-Norge. 

I 2011 flyttet Nilsen til Namsos, der han blant annet virket som dirigent for lokale musikaloppsetninger. Nilsen etablerte høsten 2014 Namdal Vokalensemble, som senere har vunnet flere internasjonale priser, og dirigerte i tillegg Namsos Musikkorps. 

I 2019 flyttet han til Stjørdal, og fra høsten 2019 engasjerte Strindheim Blandakor og Hegra Hornmusikklag ham som sin faste dirigent. I tillegg er han ofte engasjert som gjestedirigent i andre europeiske land..

I juni 2023 flytter han fra Stjørdal og tilbake til Brønnøysund.

Priser og utmerkelser
---------------------

Nilsen mottok i 1990 Rana kommunes kulturpris. I 1998 mottok han Trygve Hoffs ærespris.

Referanser
----------
Biri-madonnaen i Kulturhistorisk museum i Oslo. Foto: Restaureringsatelieret, KHM 
**Biri-madonnaen** er en polykromert figur av Maria med Jesus-barnet fra 1200-tallet som stod i den gamle stavkirken i Biri. Figuren i eiketre er 112,5 centimeter høy og 46 centimeter bred. 

Maria er plassert på en trone, med barnet på sitt venstre kne. Under henne ligger en løve og en drage som symbol på den «ondskapen» hun trår under sine føtter. Barnet holder i en bok i den ene hånden, den andre løfter han til velsignelse og han er kronet, slik som sin mor.

Maria-dyrkelsen var sentral i Norge før reformasjonen i 1537, og det var svært vanlig med madonnaer i kirkene. Da stavkirken ble revet i 1770-årene forsvant figuren, men dukket opp igjen på Kulturhistorisk museum i Oslo i 1864. I dag er Biri-madonnaen utstilt i museet som et av dets viktigste skulpturarbeider fra middelalderen.

I 2010 satte Biri menighetsråd ned en arbeidsgruppe som fikk i oppgave å få laget en kopi av Biri-madonnaen. Arbeidsgruppen bestod av Harald Jacobsen, Gunnar Liven, Knut Sønstegård og Magne Gullord. Med ny teknologi, 3D-skanning, fresing og finskjæring i samarbeid med landets fremste fageksperter lager de en tro kopi av den gamle kulturskatten slik den så ut da den var ny. Søndag 2. februar 2013 ble madonnaen avduket i en seremoni i Biri kirke.

Eksterne lenker
---------------

* Tilbake etter nesten 250 år fra NRK
* Biri Kirke - Birimadonnaen avdukes fra Biri.no
**Domenico Jorio** (født 7. oktober 1867 i Villa San Stefano i Italia, død 21. oktober 1954 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var prefekt for Kongregasjonen for sakramentsdisiplinen 1935–1954.

Liv og virke
------------

### Prest

Domenico Jorio studerte katolsk teologi og filosofi i Roma. Etter sin prestevielse i 1891 arbeidet han som sjeledørger i Roma og i Vatikanets forvaltning. I 1916 gav pave Benedikt XV ham i oppdrag å ha tilsyn med romerske klostre, og i 1918 ble han sekretær for det statistiske embede og undersekretær i kongregasjonen for sakramentsdisiplinen. 

Pave Pius XI gjorde ham i 1928 til sekretær for Kongregasjonen for gudstjenesteordningen.

### Kardinal

Han ble kreert til kardinal den 16. desember 1935 av pave Pius XI, og tildelt som diakonia *Sant'Apollinare alle Terme Neroniane-Alessandrine.*

Etter Italias invasjon og okkupasjon av Etiopia introduserte Italia den 29. april 1937 for første gang rasebasert lovgivning. *Lessonadekretet*, etter den italienske Afrika-minister Alessandro Lessona, straffet seksuelle relasjoner mellom italienere og etiopere med fengsel fra ett til fem år. Det rettet seg mer mot lagvarige bostedsararrangementer og konkubinat mer enn kortvarige affærer. Kardinal Jorio fremla en vurdering på vegne av Kongregasjonen for sakramentsdisiplinen den 24. august. Den redegjorde grundig for Kirkens overbevisning om at rase ikke kunne være noe impediment mot ekteskap. Skrivet reflekterte også kontroversen rundt eugenikk i Tyskland i lengre tid, og sa at Kirken innrømmet «maksimal frihet» også til dem som led under «kroniske arvelige forstyrrelser». Den ønsket velkommen regjeringens forbud mot raseoverskridende konkubinat bare som et første skritt mot å forby konkubinat i alle sine former.

Han deltok på konklavet 1939 som den 2. mars valgte pave Pius XII.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 112247390[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6f21sgq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ceci, Lucia (2017). *The Vatican and Mussolini's Italy*. Leiden: Brill. s. 190–4. ISBN 9789004328792. Besøkt 5. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Domenico Mordini** (født 7. april 1898, død 12. mars 1948) var en italiensk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Mordini ble olympiske mester i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den italienske båten «Italia» som vant 8-metersklassen foran den norske båten «Silja» og «Germania III» fra Tyskland. Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Italia» besto av Bianchi, Giovanni Reggio, Luigi De Manincor, Bruno Bianchi, Lugi Poggi og Enrico Poggi.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Gull **Gull** i seiling, 8-metersklassen Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Domenico Mordini – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Mordini – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Mordini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Mordini – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Domenico Mordini – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Mordini – World Sailing Rediger på Wikidata
Tegning av Garnisons kirke, som Domenico Pelli arbeidet på
**Domenico Pelli** (født 3. januar 1657 i Aranno ved Lugano i Sveits, død 24. januar 1728 i Rendsborg hertugdømmet Holsten) var en venetiansk byggmester, entreprenør og arkitekt som var virksom i Danmark fra 1688 til omkring 1710.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Dominicus Pelli studerte i Frankrike hos Sébastien Le Prestre de Vauban, som var festningsbyggmester for den franske konge Ludvig XIV.

### Virke for danskene

Han nevnes i danske kilder første gang da han i 1688 skriver kontrakt med Christian V om festningsarbeider ved Oldesloe i det daværende hertugdømmet Holsten. I 1690 og fremover arbeidet han på befestningene av Rendsborg og utvidelsen av Kronborg slott i Helsingør med kronverket. Omkring 1700 arbeidet han på Gottorp Slot. I 1703-04 bygde han Kastelskirken, og i 1704-06 Garnisons kirke. I 1707-8 fulgte to kongelige magasinbygninger i Rendsborg og Glückstadt.

Etter 1710 hører man ikke mer til ham.

Referanser
----------

1. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 9959, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.kulturarv.dk[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Alfred Gudd: *Der Adel an der scharfen Ecke. Rendsburger Häuser und ihre Geschichten.* Reichel, Rendsburg 2009, ISBN 978-3-935441-20-9.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Domenico Pelli på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** HDS
 |
**Domenico Pozzovivo** (født 30. november 1982 i Policoro) er en italiensk landeveissyklist som sykler for laget Intermarché-Wanty-Gobert Matériaux.

Pozzovivo er med sine 165 centimeter og 53 kilo en typisk klatrespesialist. Han endte opp som nummer tre i kampen om den hvite ungdomstrøya i Giro d'Italia 2007, bak Andy Schleck og Riccardo Riccò. Han ble nummer 17 i sammenlagtkonkurransen i samme ritt.

2008 ble på mange måter Pozzovivo sin gjennombruddsesong. Han var de aller ypperste i fjellene i Giroen og tapte nesten ikke tid til noen. Hans beste etappeplassering var nr 2 til Passo Fedaia, kun slått av lagkamerat Emanuele Sella som hadde vært i brudd hele dagen. Han ble nummer 9 sammenlagt. På høsten har han gjort det bra i mange av de italienske endagsklassikerne samt at han ble nummer 5 i sommerens Brixia Tour.

Ved siden av å hevde seg som sykkelrytter er Pozzovivo også en dyktig student, han studerer økonomi ved universitetet i Roma.

Meritter
--------

2007
3.-plass sammenlagt, Settimana Ciclistica Lombarda
2008
3.-plass sammenlagt, Giro del Trentino
9.-plass sammenlagt, Giro d'Italia
2009
5. etappe, Settimana Ciclistica Lombarda
2.-plass sammenlagt, Brixia Tour
3.-plass sammenlagt, Slovenia rundt
2010
Sammenlagt, 2. og 4. etappe, Brixia Tour
2.-plass, Giro dell'Appennino
3.-plass sammenlagt, Giro del Trentino
4. etappe
2011
2.-plass sammenlagt og 4. etappe, Brixia Tour
4.-plass sammenlagt, Vuelta a Castilla y León
4.-plass sammenlagt, Giro del Trentino
2012
Sammenlagt og 3 etappe, Giro del Trentino
Etappe 1b (TTT), Giro di Padania
2.-plass sammenlagt, Slovenia rundt
3. etappe
4.-plass, Giro dell'Emilia
8.-plass sammenlagt og 8. etappe, Giro d'Italia
2015
3. etappe, Catalonia rundt
3. etappe, Giro del Trentino
2017
6. etappe, Sveits rundt

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Domenico Pozzovivo – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Pozzovivo – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Pozzovivo – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Pozzovivo – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Domenico Pozzovivo – CycleBase Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Intermarché-Circus-Wanty (2023) |
| --- |
| 
* Bonifazio
* Bystrøm
* Calmejane
* Costa
* De Gendt
* De Pooter
* Girmay
* Goossens
* Herregodts
* van der Hoorn
* Huys
* Johansen
* Marit
* Meintjes
* Mihkels
* Page
* Paquot
* Petilli
* Petit
* Planckaert
* van Poppel
* Rex
* Rota
* Smith
* Taaramäe
* Teunissen
* Thijssen
* Vliegen
* Zimmermann

 |
**Narve** (død 16. oktober 1304) var biskop i Bergen fra 1278 til 1304.

Liv
---

Om Narves liv før han ble biskop vet man ikke annet enn at han var prekebror, sannsynligvis i Bergen. Han etterfulgte biskop Askatin. I 1282 ble han valgt til Jon Raudes etterfølger som erkebiskop i Nidaros, men fordi han allerede var biskop i Bergen, måtte pavens samtykke innhentes til valget. En kommisjon av tre norske klosterforstandere som skulle granske valget, lot det forkaste. Deretter ble det holdt nytt valg, og en annen en Narve ble erkebiskop.

I 1285 ble Narve sendt som fredsforhandler til Sverige og Danmark sammen med Bjarne Erlingsson. I 1290 fulgte han med kong Eiriks datter, prinsesse Margrete, til Skottland. Hun døde under reisen, på Orknøyene. Ved kong Eiriks død ble biskop Narve tilgodesett med gården Toskar på Senja i testamentet.

Som biskop ble han etterfulgt av Arne Sigurdsson.

Referanser
----------

1. ↑   katolsk hierarki ID narve[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Oluf Kolsrud: «Narve», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 10. Oslo: Aschehoug, 1949

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |
Dongbianmen i 1921

Dongbianmen stod ved siden av den indre bys sørvestre vakttårn
**Dongbianmen** (kinesisk: 東便門, pinyin: *Dōngbiànmén*, «Østlige passende port») var en av byportene i Beijing. Den ble bygd i 1421 under Ming-dynastiet. Det ble lagt til det nordøstlige hjørne der den ytre bymur stanset/ble avkortet og snudde mot den indre bymur. En tilsvarende port ble bygd ved det motsatte nordvestlige hjørne av bymuren. 

Disse portene var egentlig ment å være midlertidige, og ble ikke navngitt. Men omtrent ti år etter at de stod ferdige fikk de navnene *Dongbianmen* og *Xibianmen*. 

Dongbianmens tårn var likt *Zuo'anmen*s tårn, men litt mindre. Det målte 11,2 meter ganger 5,5 meter og var 12,2 meter. Porten har ingen gjennomgående buegang; i stedet var det en mindre treport på den ene siden. 

Vakttårnet ble bygd i Qianlong-eraen (1735–1796), med to nivåer med skår for pil og bue, fire per nivå på nordsiden og to per nivå mot øst og vest. Portfestningen og vakttårnet ble tatt ned i 1930-årene på grunn av manglende vedlikeholdsmidler. Porttårnet ble tatt ned i 1958 da hovedjernbanestasjonen i Beijing ble bygd.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av «Revetårnet», et uoffisielt tilnavn til tårnet, bygget på en folketro om at reveånder (狐狸精; *Húli jīng*) holdt til der.
**Kongedømmet Dongdan** var en khitansk marionettkongedømme som ble opprettet for å kontrollere restene av det koreanske kongedømmet Balhae som ble erobret i 926.

Etter at khitanerne hadde erobret **Dan Gur** (balhae på Khitansk) i 926 besteg den khitanske kronprinsen Yelü Bei trona på Holhanfestningen, som var Balhaes hovedstad (dagens Mudanjiang i Heilongjiang. Kongedømmet brukte Dongdan som sitt kinesiske navn, som betyr øst for Dan Gur, i motsetning til vest Liao-dynastiet.

Politiske spenninger utviklet seg raskt mellom Yelü Bei og hans yngere bror Yelü Deguang som overtok khitantrona etter sin far, Yelü Abaoji som døde på vei hjem etter et vellykket felttog mot det yngre Tang-dynastiet. Den nye keiseren beordret sin endre bror å flytte sin hovedstad fra Huhan i østre Mandsjuria til Liaoyang i venstre Mandsjuria.

Bei ignorerte keiserens ordre, og flyktet til nord-kina for å unngå et mulig attentat i 930. Beis sønn ble utpekt som ny monark av Dongdan, men kongedømmet ble annektert av Liao-dynastiet i 936.

For å forlenge Balhaes vennskapelige relasjoner med Japan sendte Dongdan diplomater over Japanhavet i 929. Det japanske hoffet i Kyoto avviste de besøkende diplomatene fra Dongdan.

Referanser
----------

1. ↑  契丹文dan gur本義考 あわせて「東丹国」の国号を論ず[*død lenke*]

Portal: Korea
**Dong Zhuo** (kinesisk: 董卓; pinyin: *Dǒng Zhuō*, født 139 i Lintao i Kina, død 22. mai 192) var en krigsherre i det sene Han-dynastiet og de tre rikers periode i det gamle Kina.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Dong Zhuo slo i sine unge år ned Qiang-opprøret i Bingzhou (并州). For dette ble han belønnet med 9000 ruller fineste silke, som han så delte med sine understilte.

Etterhvert steg han i gradene i den keiserlige hær. I 184 ble han beseiret av gule turban-opprørere, og ble degradert. Men da Han Sui i Liangzhou (凉州) trengte ham, ble han utnevnt til general og gitt i oppdrag å slå ned opprøret. I det avgjørende slaget stod han overfor Han Sui (som hadde sluttet seg til qiang'ene), som var ham tallmessig overlegen, men med krigslist klarte Dong Zhuos å narre Han Sui: Etter at Dong hadde avskåret Zhuo hans retrettvei, lot Dong sine menn demme opp en elv i nærheten. Etter at hans hær hadde krysset den tørrlagte elven, åpnet de demningene og kom seg unna.

Dong Zhuo ble deretter utnevnt til frontgeneral og til guvernør i provinsen Bingzhou, men ettersom han ikke ville forlate sine lojale soldater i Liangzhuo, takket han nei til begge stillingene.

### Makthaver

Han tok kontroll over Luoyang i 189 etter at hovedstaden endte i kaos etter keiser Ling sin død og et blodig sammenstøt mellom evnukkene og hoffembetsmennene. Dong Zhuo kvittet seg med den rettmessige arvingen til tronen og innsatte isteden den mye yngre broren, keiser Xian. 

Men Dong Zhuos tyranniske levemåte fikk mangen til å hate ham, og det ble til slutt opprettet en allianse med de forskjellige krigsherrene i landet i et forsøk på å fjerne Dong Zhuo fra makten. Dong Zhuo ble til slutt tvunget til å gå i eksil i Chang'an. En tid senere ble Dong Zhuo myrdet av sin adoptivsønn, Lu Bu, som var en sammensvergelse som innenriksminister Wang Yun stod bak.

Videospill-figur
----------------

### Dynasty Warriors

Dong Zhuo er også en spillbar figur i Dynasty Warriors-serien av Koei, hvor hans valgte våpen ser ut til å være en krysning av en sag og en kinesisk dao.

### Total War: Three kingdoms

Dong Zhou er også en spillbar figur i Total War: Three Kingdoms, hvor hans valgte våpen er en kinesisk dao

Se også
-------

* Han-dynastiet
* *Beretningen om de tre kongedømmer*

Litteratur
----------

* Rafe de Crespigny: *A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*. Brill. 2007, p. 883. ISBN 978-90-04-15605-0.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Klassisk spanske ryttere under den amerikanske borgerkrigen, for å hindre kavaleri.
**Spansk rytter**, eller **spanskerytter**, er flyttbare hindre som består av to eller flere kryss av spisse jern eller stokker, beregnet på å hindre panser og/eller infanteri. En spansk rytter er vanligvis 1-2 meter høy og 2-3 meter bred. Spanske ryttere ble anvendt i middelalderen og frem til 1800-tallet som hinder mot kavaleri, og ble igjen populært som våpen mot infanteri og stridsvogner under første- og andre verdenskrig.

I utenlands litteratur, særlig fransk og engelsk, omtales det som *chevaux-de-frise*, bokstavelig «hest fra Friesland», antagelig ettersom de først ble benyttet som forsvar mot kavaleri (som ved beleiringen av Groningen i 1672); fra fransk *cheval* «hest» (se beslektet fransk *cavalier*, «rytter»), flertall *chevaux de frise*.

Begrepet blir også brukt om spikerfeller, som egentlig har navnet fotangel. Slike spikerfeller ble for eksempel brukt under NOKAS-ranet i Stavanger.

I 2022 er spanske ryttere og lignende hjemmelaget utstyr mye brukt i krigen i Ukraina.

Se også
-------

* Tsjekkisk pinnsvin
* Fotangel

Referanser
----------

1. ↑  «Spansk rytter», *Forsvarsbygg*
2. ↑  «cheval de frise (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  «cheval-de-frise», *Collins Dictionary*
4. ↑  «Mann skutt av politiet under ran i Sverige». *VG*. 5. januar 2013. Besøkt 1. november 2016.
5. ↑  Ahrens, Sven (2012). «En fotangel fra Bjørvika og fotangelens lange militære historie». *Norsk Maritimt Museum Årbok 2012*. Besøkt 1. november 2016.
6. ↑  «Skal ha funnet våpen hos Nokas-siktet». *www.aftenbladet.no*. Stavanger Aftenblad. 23. mai 2004. Besøkt 11. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Spanskeryttere fra Molde.».
«***Flickan och rövaren***» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse, samlet av Alf Prøysen til sin visespalte i «Magasinet for alle» på 1950-tallet.

Teksten
-------

**1.**En flicka sig gangar i grönskande skog,  

så händer att miste på vägen hon tog.  

Alt djupare inn uti skogen det bar  

hon visste till sist inte rätt var hon var.  

  

**2.**Men bäst som går där i ovisshet svår,  

så kommer en rövare fram ur et snår,  

hon tänkte att skrika men munnen hon slöt  

ty rövaren var allt för inderligt söt.  

  

**3.**Med blossande ögon och rosor i hyn,  

hon bad att få räda på vägen till byn.  

Den kan jag Er visa, sade rövaren blott,  

doch ej förän lön för besväret jag fått.  

  

**4.**Säg prisen, bad flickan, mer eldröd änn nyss,  

en småsak, sade rövaren och knep sig en kyss.  

Och vagen beskrev han så enkelt och lätt  

Håll ständigt till vänster så hittar Ni rätt.  

  

**5.**Bort skyndar sig flickan så snadd som en hind  

men kom snart tilbaka med blossande kind.  

Förlot mig, Herr Rövare, sade hon ömt,  

det råd som Ni gav mig, det haver jag glömt.  

  

**6.**Nuväl. sade rövaren, om minnet har flytt,  

så får Ni betala Er avgift på nytt.  

Betalingen og han förstås utan prut  

och vägen beskrev han presis som förut.  

  

**7.**Ack sukkade flickan, snart skymmar det på,  

och ensam i skogen jag törs inte gå,  

och så får jag hoppas att Ni inte vil  

att jag skal bli utsatt för en rövare till.  

  

**8.**O nei, sade rövaren, om Ni meg betror,  

så skall jag ledsaga Er hem till Er mor,  

och rövaren som blivit om hjärtat helt varm  

bjöd höfligt och artig åt flickan sin arm.  

  

**9.**Till landliga hyddan det sen bar i hast,  

och där säger sagan blev rövarn satt fast,  

han smidde sig bojor til enn nitten års tös,  

så hårdt att han aldrigen mer kommer lös.  

  

**10.**Och denna sin fångenskap trivdes han i,  

för allt uti världen han vil ej bli fri.  

Ja så kan det gå med en hastig kurtis  

och det kan man kalla för rövarepris.

Kilder
------

* De gamle visene 4 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1975
**Ledelsessimulatorer** er en genre innen spillbasert læring.

Simulering av ledelsesutfordringer
----------------------------------

«Business simulation» har vokst frem som en egen fagdisiplin i kjølvannet av at IT-baserte læringsmidler har blitt mer tilgjengelig. Harvard University og MIT benytter i stor utstrekning spill- og casebasert læring.

Den første kjente bruken av spillbasert læring kan dateres til år 3000 f.kr. med kinesiske krigssimuleringsspill som i utseende var ganske lik sjakk. Larsen and Lomi beskriver at veksten i spillbasert læring økte raskt på 1980-tallet.

Spesielt har amerikanske universiteter valgt å benytte denne læringsformen, der de benytter konkrete og virkelighetsnære problemstillinger fra næringslivet for å beskrive komplekse teoretiske modeller. 

Undervisningsformen har også fått fotfeste i masterutdanning i Norge ved BI og NHH.

Scenario og statistikk
----------------------

Utvikling av spillbaserte læringsverktøy baseres på scenariotenkning, statistiske modeller og konkurranseorientert medieutforming.

Hensikten er å skape en engasjerende situasjon som i størst mulig grad speiler reelle utfordringer spilleren har eller vil kunne komme i.

Referanser
----------

1. ↑  Larsen, Erik and Lomi, Alessandro (1999). «System Dynamics and the ‘New Technology’ for Organizational Decisions: From Mapping and Simulation to Learning and Understanding». 17 (2). European Management Journal: 117-119. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Se også
-------

* Forretningsinnsikt

Eksterne lenker
---------------

* *Krigsskolen:* Hvordan simulatortrening kan brukes til å utvikle Hærens operative evne
Fort St. Angelo sett fra Valletta
**Fort St. Angelo** er en stor festning i Birgu på Malta.

De eldste restene kan være fra de tidligste romerske tider. Men fra tidlig i middelalderen var det en befestning her, da restene av et tårn kan dateres tilbake til 1000-tallet da Malta var under arabisk kontroll.

Fra 1300-tallet var Malta under aragonsk styre og festningen ble kalt *Castello a Mare* («Slottet ved havet») og huset den mektige Nava-familien som var øyas føydalherrer.

Da Malteserordenen kom til øya i 1530, valgte de å slå seg ned i Birgu og festningen ble sete til ordenens stormester. Ridderne gjorde festningen til deres viktigste fortifikasjon på øya og forsterket og bygget den om. 

Festningen sto imot den osmanske beleringen under Den store beleiringen av Malta i 1565, men i kjølvannet av denne bygde Malteserordenen den nye hovedstaden Valletta på Mount Sciberras på den andre siden av bukta og ordenens administrative senter ble flyttet dit.

Også under britisk styre hadde festningen en militær funksjon, og ble referert til som et skip, fra 1912 som HMS *Egremont* og fra 1933 som HMS *St Angelo*.

I dag benyttes festningen dels av Malteserordenen og dels som museum. Størstedelen av festningen er åpent for publikum, bare deler av de øverste delene er stengt for offentligheten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
***Spardame*** (russisk: *Пиковая дама*) er et russisk stumfilmdrama fra 1916 i regi av Jakov Protasanov med Ivan Mosjukin og Vera Orlova i hovedrollene etter Aleksandr Pusjkins novelle av samme tittel.

Dette er den andre filmatiseringen av novellen. Allerede i 1910 hadde Pjotr Tsardynin regissert en kortfilm basert på Pjotr Tsjajkovskijs opera-bearbeidelse av det samme forelegget.

Handling
--------

Hermann, en russisk militæroffiser med en begrenset formue, blir fascinert når han hører historien om grevinne Fedotovna og hvordan hun fikk sin formue. Hermann får inngang til grevinnens hus gjennom en flørt med Lizaveta, som arbeider for grevinnen.

Han konfronterer deretter grevinnen med en revolver, men hun kollapser - død av skrekk. Full av anger skynder Hermann seg hjem. Neste morgen ser det ut til at Hermann ser fantomet etter grevinnen, og etter hvert begynner han å gå fra vettet.

Medvirkende
-----------

* Hermann - Ivan Mosjukin
* Lizaveta - Vera Orlova
* Den unge grevinnen - Tamara Duvan
* grevinnen som gammel - Yelizaveta Shebueva
* greven av St. Germain - Nikolaj Panov
* greven - Pavel Pavlov

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Spardame* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Spardame* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Spardame* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Spardame* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Spardame* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Spardame* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Grønn landing** betyr at et fly seiler inn mot flyplassen i et jevnt høydetap med motorene på tomgang eller med lite motorkraft, slik at det slippes ut mindre klimagasser. Stillingsenergien som flyet har i høyden i underveisfasen blir omdannet til fremdrift, og i liten grad til øket hastighet under nedstigningen. I dag foregår de fleste landinger ved at flyene blir tildelt høydenivå, og at det innimellom nedstigningsfaser er nødvendig med å gi gass for å holde en høyde, før bakkekontrollen igjen gir beskjed om nytt og lavere høydenivå. I lavere høyder er luftmotstanden større enn i høyden. Derfor krever det mye energi å holde flygenivåer, og eventuelt å måtte tilbakelegge større avstand på grunn av spesielle innflyvningsmønstre.

SAS er en pådriver for grønne landinger i og med deres mål om mest mulig miljøvennlig (og drivstoffsparende) drift. De har siden 2007 foretatt grønne landinger på blant annet på Stockholm Lufthavn, Arlanda. I 2007 sparte SAS Norge 7,2 tonn drivstoff, dvs. ca. 3 % i forhold til forbruket ved tidligere former for landing[1].

For å kunne foreta grønne landinger må både fly og flyplass har tilstrekkelig utstyr for operasjonen. Uten tilstrekkelig utstyr på flyplassen er man nødt til å foreta denne typen landinger manuelt, noe som kan sette både fly og passasjerer i uønskede situasjoner.

7. april 2011 ble det innført et nytt innflygingsmønster til Oslo Lufthavn Gardermoen. Det ble innført «merge point» / samlingspunkt mellom Feiring og Tangen for innflyging sørover og over Oslo sentrum for innflyging nordover. Det er vifteformede innflygingsmønstre omkring disse punktene. Flyene som kommer fra motsatt retning mot flyplassen får en lang omvei i lav høyde og bruker mye ekstra drivstoff.

Referanser
----------

1. ↑
En kopp grønn te
**Grønn te** er en «ekte» te (*Camellia sinensis*) som kun har vært utsatt for meget lite oksidasjon i forbindelse med fremstillingen. Grønn te er særlig populær i Kina og Japan og er også blitt populær i Vesten, der man ellers tradisjonelt har holdt seg til sort te, som består av teblader som har vært utsatt for mer oksidasjon.

Grønn te er lysere enn svart te. Finere typer av grønn te skal trekke ved temperaturer ned mot 60 grader (eventuelt i kaldt vann!) over lengre tid.[]

Salg av årets første teavling er alltid en begivenhet i Japan, der ett kg grønn te kan selges for omregnet 9800 amerikanske dollar.

Se også
-------

* Baimao Hou

Referanser
----------

1. ↑  «Year's first tea fetches record price- News - NHK WORLD - English». *NHK WORLD* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 26. april 2017. Besøkt 25. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Green tea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Guide til grønn te Arkivert 19. oktober 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Grønnburkne** (latin:  *Asplenium viride*) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien.

Grønnburkne, etter Edward Joseph Lowe (1825-1900).
Grønnburkne er 5–20 cm høy, og kjennes på at den har skaft i rosettform med enkeltstående slanke og smale bladplater som er enkelt fliket. Skaftet har skjell og mangler midtnerve, og det er om lag så langt som 1/3 eller 2/3 av bladplatens lengde. Bladene er tynne og lysegrønne, med rillede eller helrandete bladkanter på primærfinnene. Bladkantene kan være litt bøyd ned.

Bladstilken kan oppleves å ha mange, parallellstilte småblader snarere enn én, enkeltfliket bladplate. Bladene er 4–10 mm lange og av og til grønne vinteren over. De mangler omtrent totalt behåring. Bladskaftets overside har en grunn renne og smale, grønn vingekanter.

Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene framstår som rødhvite eller rødt spraglete og sitter under bladet hvor de danner streker og buemønstre. Kromosomtallet (n) er 36.

Arten har kort jordstengel, og er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den opptrer i tette tuer eller «buketter». Den foretrekker grunn med kalkstein eller olivinberg.

Den er ganske sjelden i Norge, men forekommer spredt i hele landet med unntak av deler av lavlandet på Østlandet. I Oppdal går den opp til 1.400 moh. i Jotunheimen til 1.700 moh.

I tillegg vokser den i meget spredt i vestlige deler av Sverige og spredt i østlige deler av Finland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Grønnburkne* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Grønnburkne* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Grønnburkne* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnburkne* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnburkne* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnburkne* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnburkne* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Asplenium viride* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Asplenium viride* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Asplenium viride* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie, Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of *Asplenium* ferns. *Mol. Phylogenet. Evol.* **48**(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Det tidligere hovedkvarteret for Fort Riley
Ogden Monument (1890)
**Fort Riley** er en militærbase for US Army nordøst i den amerikanske delstaten Kansas. I 2000 hadde Fort Riley et innbyggertall på 8 114 personer.[]

Beskrivelse
-----------

Fort Riley er oppkalt etter generalmajor Bennett Riley, som i 1823 var med på et felttog mot arikaraindianerne og da var med på den første trefningen mellom US Army og indianere vest for Mississippi River, og som i 1829 ledet den første eskorte for handelsmenn på Santa Fe Trail.[]

Fortet ble grunnlagt som en militærpost i 1853, som et støttepunkt for beskyttelsen av ferdselsveiene mot Oregon-California og mot Santa Fe. Fort Rileys styrker var etter den amerikanske borgerkrig involvert i en rekke sammenstøt med nordamerikanske indianere. På denne tiden var blant andre George Custer stasjonert her.

Rundt 1890 erklærte offentlige oppmålingsmyndigheter at Fort Riley befant seg midt i sentrum for USAs territorium,[] noe som ble markert med en obelisk – det såkalte Ogden Monument.

Fort Riley og spanskesyken
--------------------------

Sykestasjon i Fort Riley under spanskesyken.
En influensa med uvanlig heftig forløp oppstod første gang i januar og februar 1918 i Haskell County i Kansas.[] Dette uroet lokallegen Loring Miner i den grad at han blant annet offentliggjorde advarsler om utbruddet som av og til hadde dødelige utfall. Det er belagt at minst tre personer fra Haskell County reiste til den meget store rekruttleiren Camp Funston, som stod under generalmajor Leonard Wood, og som hørte inn under militærbasen Fort Riley.[] De ankom dit mellom 28. februar og 2. mars. Den 4. mars ble først en kokk der influensasyk. Influensaen var allerede da meget heftig, men likevel langt fra så dødelig som i sin andre bølge - den som i USA fulgte høsten 1918.[] Det var imidlertid åpenbart at influensaen ikke bare var heftig, men også at den smittet svært lett.[] Likevel ble det ikke innført noen karantene i Fort Riley. 

Troppetransporter til andre militærleirer for ytterligere trening og opplæring fortsatte ufortrødent. Soldater fra Fort Riley havnet i stort monn også ved fronten i Europa, der amerikanerne støttet opp om vestmaktene i første verdenskrig. I den franske havnebyen Brest, der 40 prosent av de amerikanske styrkene steg i land, brøt influensaen ut i april 1918

Stasjonerte enheter
-------------------

 1st Infantry Division

* + 1. Heavy Brigade Combat Team (HBCT) (tung brigade)
	+ 2. Heavy Brigade Combat Team (HBCT) (tung brigade)
	+ 4. Infantry Brigade Combat Team (IBCT) (infanteribrigade)
	+ Army Aviation Brigade, 1. infanteridivisjon
* 1. logistikkbrigade (1st Sustainment Brigade)

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fort Riley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Procerus gigas*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere i familiegruppen løpebiller. Arten plasseres nå oftest i den store slekten *Carabus*. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Proceus gigas* finnes i helt i sørøst Europa og Midtøsten. Finnes ikke i Norge.

Utseende
--------

*Proceus gigas* er den største av løpebillene i Europa, opptil 70 mm lang. Fargen er mørk brunlig svart, den er ikke metallisk, men mer matt. Den ligner på de andre jordløperne, men er bredere og tyngre bygd. Beina er lange løpebein, kroppen er elegant bygd. Bakkroppen er bredest på midten og ganske smal fremme. Dekkvingene har lengdestrimler på grunn av rekker av små knudrete forhøyninger i variable størrelser.

Levevis
-------

*Proceus gigas* lever som predator på andre dyr, kanskje særlig landlevende snegler. De voksne (imago) kan leve flere år.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  *Carabus gigas*, biolib.cz
2. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: desember 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Procerus gigas* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Procerus gigas* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Carabus gigas* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Carabus gigas* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Carabus gigas* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Proceus gigas* – Database Carabidae of the World
* *Procerus gigas* - bilde
* Norsk Entomologisk forening
Bebyggelsen i Vika rives for å gi plass til det nye rådhuset, men husrekken langs Sjøgaten står fortsatt på dette bildet fra ca. 1932. Foto: Widerøe & Bjørneby 
På dette kartutsnittet fra 1917 går Sjøgaten i bue der Rådhusplassen er nå.
**Sjøgaten** eller **Søgaden** var en gate i Pipervika i Oslo. Den var den ytterste gaten mot havnen. Den gikk fra enden av Engens gate foran Vestbanen og i en bue over det området der Rådhusplassen nå ligger, til Tordenskiolds plass. Gaten ble anlagt i 1845 og fikk offisielt navnet *Søgaden* i 1864. Det var bebyggelse bare på nordsiden, mens sørsiden vendte mot havnen. I likhet med store deler av området ble bebyggelsen her revet da Oslo rådhus ble oppført, og gaten ble bortregulert.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sjøgaten». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 506. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Kristiania oppmålingsvesens kart fra 1887 hos Oslo byarkiv

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Diagram 1: den opprinnelige sjøkadettmatten.

 Diagram 2: Etter 1.e4 e5 2.Sf3 d6 3.Lc4 Lg4 4.Sc3 h6

 Diagram 3: Sjøkadettmatten utført med sorte brikker.

**Sjøkadettmatt** er en åpningsfelle i sjakk, karakterisert av et dronningoffer som etterfølges av sjakkmatt (dersom svart aksepterer offeret). Navnet har sin opprinnelse i at partiet ble framført som et livesjakkparti under Richard Genées operette *Sjøkadetten* (1876). 

Det opprinnelige partiet ble spilt av den franske sjakkmesteren François Antoine de Legal og Chevalier de St. Brie i Café de la Régence Paris en gang mellom 1750 og 1785. Joseph Henry Blackburne (1841–1924), en britisk mester som var en av verdens fem beste spillere på slutten av 1800-tallet, brukte fellen ved mange anledninger, derfor brukes også navnet *Blackburnes felle*. 

I det opprinnelige partiet stilte Legal med handicap (dronningtårnet som forgave) mot den svakere St. Brie. Forløpet var muligens slik:
**1. e2-e4 e7-e5 2. Lf1-c4 d7-d6 3. Sg1-f3 Sb8-c6 4. Sb1-c3 Lc8-g4 5. Sf3xe5! Lg4xd1? 6. Lc4xf7+ Ke8-e7 7. Sc3-d5#**, se diagram 1. En liten skjønnhetsfeil ved denne versjonen er at svart i stedet for å slå dronningen i femte trekk kunne vunnet en brikke med **5. ... Sc6xe5**, siden svarts løper på g4 da blir dekket av springeren på e5.

For pedagogiske formål er en mer logisk trekkrekkefølge vanlig i senere publikasjoner:
**1. e2-e4 e7-e5 2. Sg1-f3 d7-d6 3. Lf1-c4 Lc8-g4 4. Sb1-c3 h7-h6** (eller g7-g6), dermed er stillingen i diagram 2 nådd.

Dette mattbildet kan også komme med omvendte farger:

* 1. e4 Sf6
* 2. Sc3 d5
* 3. exd5 c6
* 4. dxc6 Sxc6
* 5. d3 e5
* 6. Lg5 Lc5
* 7. Se4? Sxe4!
* 8. Lxd8? Lxf2+
* 9. Ke2 Sd4# (se diagram 3)

Tilbake til flere åpningsfeller.

Referanser
----------

1. ↑  Ludwig Bachmann: *Das Schachspiel und seine historische Entwicklung*, Leipzig und Berlin 1924 (Nachdruck Leipzig 1980), s.36
2. ↑  George Walker: *A Selection of Games at Chess, Actually Played by Philidor and His Contemporaries*, London 1835, s. 91

Eksterne lenker
---------------

* *Légal Trap*, chessgames.com
* *Das musikalisch-schachliche Operetten-Mysterium* – Uløste spørsmål rundt sjøkadettmatt
**Sjøgris**, på latinsk **Scotoplanes**, stammer fra sjøpølsefamilien og lever på dype havområder i kalde farvann. Dyret er en av elasipodene som ble funnet under en ekspedisjon på 1880-tallet. Elasipode er en type sjøpølse, men med et uvanlig utseende. Ofte er små pupiller og tentakkel-lignende legemer et kjennetegn på en elasipode. 

De er som oftest fanget opp ved rundt 1000 meters dyp, men forskere mener at det skal være mulig for sjøgrisen å kunne leve under et enda høyere trykk, på kanskje opptil 3000 meters dyp. 

Den lever av organisk avfall og kroppen består stort sett av vann og fordøyelsesorganer. De kan finne på å samle seg i flokker, gjerne opptil 5-600 individer. Scotoplanes beveger seg rundt med noe som minner om bein, fylt med vann. De beveger seg relativt langsomt og finner sin føde rundt på havbunnen. Den gjør ikke noe særlig av seg, og har heller ingen spesielt utmerket form for sosial interaksjon grunnet mangel på hjerne og dyret er tilnærmet blind. Størrelsesmessig er den omtrent som en voksen persons håndflate, men størrelse og form kan variere fra individ til individ.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sjøgris* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *sjøgris* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sjøgris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *sjøgris* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *sjøgris* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Scotoplanes* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Scotoplanes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

* 
* Arkivert 16. januar 2014 hos Wayback Machine.
*