recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**KID-nummer** (egentlig **KID**, **kundeidentifikasjon**) er et nummer som brukes ved regningsbetaling i Norge for å identifisere betalingen (uavhengig av hvem som betaler regningen). Det kan være fra 2 og opp til 25 siffer langt. Siste siffer i KID-nummeret er et kontrollsiffer. Dette kontrollsifferet beregnes utfra MOD10- eller MOD11-algoritmen.

Bankene i Norge tilbyr lagring av en KID for hver registrerte transaksjon (som en tilleggsinformasjon i tillegg til navn, adresse og kontonummer), for å gjøre det enklere for bedriftene å holde styr på innbetalinger.

Hver bedrift som vil benytte KID, må lage sitt eget KID-register med det antallet siffer de ønsker i nummeret. Det finnes ingen sentrale regler for hvordan KID-nummer skal være oppbygd for å være gyldige.

De fleste økonomisystemer lar en sette på KID på faktura, men denne avtalen må være godkjent og aktiv før man sender ut faktura med KID, ellers vil nettbanken hevde KID-nummeret er ugyldig og nekte å gjennomføre transaksjonen.
Avtalen spesifiserer KID-lengde, hvorvidt kontrollsifferet beregnes med MOD10 eller MOD11, samt hvilken bankkonto avtalen tilhører. Man kan også velge om man skal kreve KID ved alle innbetalinger til kontoen eller om det skal være valgfritt. Dersom man gjør dette obligatorisk kan ingen overføre penger til kontoen uten å ha et KID-nummer, og dette kan i noen tilfeller være problematisk.

Ved endring av KID-lengde eller kontrollsiffertype må en ny avtale opprettes med banken og godkjennes før det sendes ut fakturaer med ny KID. Dette kan være aktuelt ved bytte av økonomisystem. Bankene kan per i dag ha tre forskjellige avtaler per konto aktive om gangen, slik at overlapping mellom ny og gammel type kan gjøres (slik at man muliggjør innbetalinger på tidligere utsendte fakturaer).

Referanser
----------

1. ↑  Skatteetaten (24. oktober 2012). «Skatteetaten - Lag KID-nummer». *www.skatteetaten.no* **(norsk)**. Besøkt 21. desember 2015.
2. ↑  «Derfor skal du bruke KID-nummer». *DinSide*. Besøkt 21. desember 2015.
3. ↑  «Årsavgift - KID-generator». *Toll.no*. Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 21. desember 2015.
4. ↑  Nets (juni 2013). Det er Nets som eier og utvikler KID.[] Ergo er det Nets som er kilden for begrepsbruk. «Brukerhåndbok OCR giro» (PDF). *Brukerhåndbok OCR giro*. Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2016.
«**Finnguttens frieri**» er et skillingstrykk som ble samlet inn til Alf Prøysens visespalte i «Magasinet for alle», som han presenterte i bladet i 1954. Den er også tatt med i boken «De gamle visene med Alf Prøysen». Det oppgis ingen opprinnelse til skillingsvisen.

Teksten
-------

**1.**Nå er det kommet i mine tanker at jeg vil søke meg opp en venn,  

alt hen på sjøen jeg monne vanke der har jeg mangen fornøyet stund.  

Alt hen til Bergen jeg monne vanke, der har jeg piker så tykt som sand,  

jeg ønsket at jeg var deres like, og at jeg var av den samme stand.  

  

**2.**Jeg gikk opp og skuet på dristige piker min glede den var usigelig,  

jeg til min stallbroder monne sige at disse piker behager mig,  

der så jeg piken som var over alle gid hun ble med meg til Finnjans land,  

jeg ville gjerne med henne tale men her på gården går det ei an.  

  

**3.**En torsdagsaften gikk jeg og tenkte, en fredagsaften da kom jeg dit,  

jeg som en frier der monne vente, jeg ble mottagen på beste vis.  

Jeg var vel fremme og litt unnselig, men enda vovet jeg like ut,  

jeg må vel tro at jeg kan fiksere jeg må vel tro at det kan gå an.  

  

**4.**Vackra flicka du må ei tvila, thi jeg er oppfødt i Finnjans land,  

ja Finnjans land har jeg aller kjærest der hvor jeg vanker og hvor jeg bor,  

at når du bare min vackra flicka, vil blive med meg til Finnjans land,  

jeg vil ei ønske meg bedre lykke o gid vi bare var alt i hop.  

  

**5.**Og er det sannhet som du nu siger at du er finne og er så fin,  

Gud hjelpe mig da som deg lover at sove søtt uti armen min.  

Hvorledes akter du deg at leve ja aller helst med den norske mø,  

for deres mat kan jeg ikke ete, Gud gi meg heller det tørre brød.  

  

**6.**I Finlands skover skal du ei svelte, men leve der ut i godt forsyn,  

ja ut i pannen der skal du smelte det bjønnefett ut i ister bind.  

Og dyppe det i den sure lauken som vokser der både dag og natt,  

og ete kjinnegraut og mussusuppe og have gjestebud til hver dag.  

  

**7.**At have gjestebud var dog galant, men det er kostbart at leve så,  

det får vel være for meg det samme, når jeg kun får det hvert fjerdingår.  

Jeg frykter mest for den vinterkulden, thi jeg er født ut i varme hus,  

og mine kleder er alt for tynne og leve der ut i sne og sludd.  

  

**8.**På Finnjans skove skal du ei fryse ei heller mister du helsen din,  

inn under bjørnefellen skal du smyge og sove søtt ut i armen min.  

Ja lappskinnstrøyen og bjørnefellen og reinsskinnssokker og elgskinnssko,  

og reverompen til ring om halsen den bruker finngubben hvor han bor.  

  

**9.**Ja attenhundre og femten skriver den første juni ved klokken fem,  

da kom jeg hjem til min vackra flicka fra Norges grenser til Finland hen.  

Ja attenhundre og femten skriver da kom jeg hjem til mitt fødeland,  

da kom jeg hjem til de grønne lunder som speiler seg i det klare vann.  

  

**10.**Og all den glede som har meg ytret det er umulig å tale så,  

da kom de frem mine fire søstre de var stafferet fra topp til tå.  

På deres måte så var de fine, men da de kom hen til flickan min,  

da ble de jotte, da ble de stygge, ja de ble verre enn skogens dyr.
**Finnifisering** vil si å endre sitt navn fra andre språk (oftest svensk) til finsk. I den finske nasjonalromantikkens og selvstendighetskampens tid, fra ca. 1880 til 1910, var det mange finner som endret navnene sine.

Mange av de svenske navnene var opprinnelig finske navn som var blitt *for-svensket* i løpet av den svenske tiden i Finland (1249–1809), da svenskspråklighet var nødvendig både innen handel og embetsverk. På 1700-tallet opplevde mange finske soldater at deres opprinnelige navn ble forkortet av svenske militære overordnede. Disse kortformene (Törn, Malm og Brun) ble senere finnifisert tilbake til Törni og Malmi.

Et skillemerke i finnifiseringens historie var etthundreårsjubileet til den finske filosofen og statsmannen Johan Vilhelm Snellman i 1906, på et tidspunkt da de russiske myndighetene utøvet et påtagelig russifiseringspåtrykk i Finland. Forfatteren Johannes Linnankoski oppmuntret finnene til å erstatte sine svenskklingende navn på Snellmans fødselsdag 12. mai. Det er anslått at ca. 70 000 finner endret sine navn i løpet av 1906 og 1907.

Kjente personer med finnifiserte navn
-------------------------------------

* *Johannes Brofeldt* ble til Juhani Aho
* *Tauno Brännäs* ble til Tauno Palo
* *Aleksander Filander* ble til Santeri Alkio
* *Georg Zacharias Forsman* ble til Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
* *Axél Waldemar Gallén* ble til Akseli Gallen-Kallela
* *Johan Gustaf Hellstén* ble til Juho Kusti Paasikivi
* *Erik Nikolai Järnefelt* ble til Eero Järnefelt
* *Armas Einar Leopold Lönnbohm* ble til Eino Leino
* *Renqvist* ble til *Reenpää*
* *Heikki Rydman* ble til Heikki Ritavuori
* *Alexis Stenvall* ble til Aleksis Kivi
* *Carl Johan Ståhlberg* ble til Kaarlo Juho Ståhlberg

Eksterne lenker
---------------

* kolumbus.fi Liste over finnifiserte navn
* kotus.fi (Forskningscentralen för de inhemska språken) *Snellmanin 100-vuotispäivä ja sukunimien suomalaistaminen* (bare på finsk)
**Jules Henri Bouckaert** (født 3. mai 1870 i Roncq) var en fransk roer som deltok i OL 1900 i Paris.

Bouckaert ble olympisk mester i roing under OL 1900 i Paris. Han vant firer med styrmann sammen med Jean Cau, Henri Hazebroucq, Henri Hazebroucq og Charlot var styrmann. Mannskapet representerte *Cercle de l'Aviron de Roubaix*.

Det ble gjennomført to finaler med firer med styrmann og begge er av IOC erklært som olympiske finaler der utøverne i begge finalerne er oppført som medaljører. I den første finalen ble medaljene fordelt slik, Frankrike – gull og sølv Tyskland fikk bronse. I den andre finalen; Tyskland gull og bronse og Nederland fikk sølv.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i roing, firer med styrmann

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bn-r.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   World Rowing athlete database, «Henri Bouckaert», World Rowing-ID 892a4e74-849b-4c3f-88c0-377c1ec5fd13, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henri Bouckaert – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Henri Bouckaert – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Henri Bouckaert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henri Bouckaert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henri Bouckaert – FISA Rediger på Wikidata
**Inge Holck Storheill** (født 26. februar 1921, død 26. april 1992) var norsk sjømilitær offiser og pilot under andre verdenskrig. Han var den eneste norske pilot i kamp mot Japan under krigen.

Han var bror til Skule Storheill.

Andre verdenskrig
-----------------

Ved krigsutbruddet var Storheill til sjøs. Da skipet MS «Tudor» ble torpedert i 1940 ble Storheill reddet av en engelsk korvett og ført til England. Storheill gikk da inn i Marinen og startet utdanning for å bli flyger.

Fra august 1940 til mars 1941 fikk han flygeropplæring ved Little Norway i Canada, før han fra april 1941 til januar 1942 tjenestegjorde ved 330 skvadron på Island.

Storheill gikk den britiske sjøkrigsskolen i Darthmouth fra januar 1942 til august 1942 før han i perioden september 1942 til mai 1943 var katapultflyger og kadett på HMS «Anscon».

Fra juni til oktober 1943 tok Storheill nye kurs før han i perioden oktober 1943 til februar 1944 var kadett og torpedooffiser på HMS «Onslow».

Storheill tok avsluttende kurs ved sjøkrigsskolen i Darmouth fra februar til august 1944 før han fra september til november gikk Spitfirekurs og dekklandingstrening i London.

### Kamp mot Japan

Fra februar 1945 og fram til Japan kapitulerte var Storheill involvert i kampen mot Japan som jagerflyger ved 1849 skvadron på hangarskipet HMS «Formidable».

Tjenesten i kampen mot Japan vakte oppsikt blant norske offiserer ettersom Norge ikke formelt var i krig med Japan. Dette ble løst ved at han ved kongelig resolusjon fikk permisjon fra norsk tjeneste og gikk inn i britiske Fleet Air Arm. Storheill ble på denne måten eneste norske pilot i kamp mot Japan.

Under angrep mot japanske handelsskip ved nordkysten av Honshu 9. august 1945 ble Storheill beskutt og måtte nødlande på vannet på vei tilbake til hangarskipet, men ble plukket opp av en amerikansk destroyer samme dag.

Etter krigen
------------

Storheill var flyger ved 333 skvadron i Luftforsvaret et år etter krigen før han gikk over i sivil luftfart.

Utmerkelser
-----------

Storheill ble for sin krigsinnsats tildelt Krigsmedaljen, Deltagermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Britene hedret han med Mentioned in Despatches, 1939–1945 Star, Atlantic Star, Pacific Star og War Medal.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Deltagermedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1939–1945 Star | Atlantic Star | Pacific Star | War Medal |

 |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  *Eneste norske i kamp mot Japan*. Marinemuseet i Horten.
2. ↑  Inge Storheill sin uniform. Marinemuseet i Horten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Fengsu Tongyi*** (tradisjonell kinesisk: 風俗通義, *Samlet betydning av skikker og sedvaner*, også kjent som ***Fengsu Tong***) er en bok skrevet ca 195 e.Kr. av Ying Shao, som levde under det senere Østlige Han-dynastiet. Manuskriptet minner om en almanakk, og beskriver forskjellige merkelige og eksotiske forhold til de lærde, som kulturelle skikker, mystisk trosbruk, og musikkinstrumenter.

Kapitler
--------

Verket besto av 30 kapitler, men bare ti er bevart for ettertiden. Disse kapitlene ble satt sammen på nytt av Su Song (蘇頌) fra verker av Yu Zhongrong (庾仲容) og Ma Zong (馬總). Noen fragmenter fra de tapte kapitlene har funnet veien inn i andre kinesiske tekster.

1. 皇霸 Huangba
2. 正失 Zhengshi
3. 愆禮 Yanli
4. 過譽 Guoyu
5. 十反 Shifan
6. 聲音 Shengyin
7. 窮通 Qiongtong
8. 祀典 Sidian
9. 怪神 Guaishen
10. 山澤 Shanze

De tyve tapte kapitlene er Xinzheng 心政, Guzhi 古制, Yinjiao 陰教, Bianhuo 辨惑, Xidang 析當, Shudu 恕度, Jiahao 嘉號, Zhengcheng 徽稱, Qingyu 情遇, Xingshi 姓氏, Huipian 諱篇, Shiji 釋忌, Jishi 輯事, Fuyao 服妖, Sangji 喪祭, Gongshi 宮室, Shijing 市井, Shuji 數紀, Xinqin 新秦 og Yufa 獄法.

Eksterne lenker
---------------

* Fengsu Tongyi
***Fenneropenaeus indicus*** er en reke. Den ble tidligere kalt *Penaeus indicus*.

Hannene kan bli 184 mm lange og hunnene 228 mm, men vanlig lengde er opptil 170 mm. Den lever på bløt bunn i havet på dypde 2–90 m. Unge eksemplarer vandrer opp i elvemunninger. Utbredelsen omfatter det vestlige indopasifiske området fra Sør-Afrika og Rødehavet til Sør-Kina, Ny-Guinea og Nord-Australia.

Arten har stor økonomisk betydning i Øst-Afrika, India, Bangladesh, Malaysia, Thailand, Indonesia og Filippinene. Det drives både fiske etter ville bestander og oppdrett av arten. I Kerala i India er den etter *Metapenaeus dobsoni* den nest viktigste arten for arten for oppdrett i rismarker. Global produksjon i akvakultur var i 2011 på 23 527 tonn, en nedgang fra rekordåret 2009 da produksjonen var 40 433 tonn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fenneropenaeus indicus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Fenneropenaeus indicus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fenneropenaeus indicus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Fenneropenaeus indicus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Fenneropenaeus indicus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Penaeus indicus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Penaeus indicus* i FAO FishFinder
**Gareth Wyn Griffiths** (født 29. desember 1948) er en britisk-norsk biolog og professor ved Institutt for biovitenskap ved Universitetet i Oslo. Han forsker på cellebiologi, mikrobiologi, virologi, celle–patogeninteraksjoner, elektronmikroskopi, livets opprinnelse, membrantransport, cytoskjelettet, nanopartikkelbaserte behandlingsformer, samt på sebrafisk som modellsystem.

Han er utdannet ved University of Newcastle-upon-Tyne og University of Wisconsin, Madison. Han var postdoktor ved Max Planck-instituttet for biologisk kybernetikk i Tübingen 1975–1977 og jobbet i perioden 1977–2009 som forsker og gruppeleder ved Det europeiske molekylærbiologiske laboratoriet (EMBL) i Heidelberg. Han ble professor ved Universitetet i Oslo i 2009.

Han ble innvalgt som utenlandsk medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i 2002 og har mottatt Gregor Mendel-medaljen fra Det tsjekkiske vitenskapsakademi (2003).

Referanser
----------

1. ↑   CRIStin, api.cristin.no, besøkt 29. mai 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gareth Wyn Griffiths, Universitetet i Oslo

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Gareth Wyn Griffiths i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Gareth Wyn Griffiths i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** CRIStin **·** Google Scholar

 |
**MS «MSC Orchestra»** er et cruiseskip som ble bygget i 2007 av Aker Yards på sitt verft i Chantiers de l'Atlantique i Saint-Nazaire, Frankrike for MSC Cruises. Skipet er det andre skipet i Musica-klassen. Hun kunne på den tiden romme 2 550 passasjerer fordelt på 1 275 lugarer. De fleste lugarene innvendig ble senere ombygget med to køyesenger og kan derfor nå romme 3 200 passasjerer. Hennes besetning er rundt 990.

I 2010 ble åtte passasjerer; 4 bulgarere og 4 litauere arrestert etter en stor hale av kokain som ble funnet om bord mens hun lå til kai i Dover, Storbritannia. De ble dømt til rundt 15 år hver i 2011.

Skipet
------

«MSC Orchestra» hadde ved levering en lengde på 293,8 meter (964 fot) og en bredde på 32,31 meter (106 fot). Skipet har en dypgående på 7,88 meter (25,9 fot) og en bruttotonnasje på 92 409 BT. Hun har en kapasitet på 2 550 passasjerer og et mannskaps komplement på 987 besetningsmedlemmer.

Skipets fremdrift er drevet av fem Wärtsilä dieselmotorer av typen 16V38B som gir en ytelse på 58 000 kW og en service hastighet på 23 knop (43 Km/t).

Eksterne lenker
---------------

* (en) MSC «Orchestra» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* MSC Orchestra - MSC Cruises - cruise ship review & photos Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
**MS «Nidarholm»** er et passasjerfartøy bygget i stål ved B.K.W Stålprodukt AS i 1974. Fartøyet er 19,90 m langt og har en rutehastighet på 8 knop i rutefart. Fartøyet har kapasitet til 98 passasjerer og opererer i fartsområde 1. «MS Nidarholm» ble spesialbygget for Tripps Båtservice i 1974.

Fartøyet eies og driftes av Tripps Båtservice i Trondheim. MS «Nidarholm» fungerer som rutebåt til Munkholmen, som ligger i Trondheimsfjorden, i sesongen mai-oktober. MS «Nidarholm» brukes også som sightseeing og charterfartøy utenom rutetider og sesong.

Navnet Nidarholm er inspirert av det gamle navnet på Munkholmen. Munkholmen ble tidligere kalt Nidarholm, derav MS «Nidarholm».

Tekniske data
-------------

* LOA; 19,90m
* Bredde: 4,2m
* Dybde 1,7m
* Hastighet; service 10 knop og max 12 knop
* Motorer; 2x Volvo Penta TMD 100a 210HK 1800rpm
* Framdrift; propeller
* Pax; 98
* Flagg, NOR
* Bygget 1974
* Material: Stål og aluminium
* Type: Passasjer
* Eier: Tripps Båtservice AS

Referanser
----------

1. ↑  *Fjordtur til sommerøya*, Adresseavisen, 30. juni 2012
Europeisk mann i Indonesia ca. 1930 iført pysjamas, sammen med sønnen på kanten av en barneseng med sprinkler og myggnett.
**Pysjamas**, også skrevet **pyjamas** eller forkortet til **pysj**, er nattøy som består av en vid, lett skjorte og tilhørende bukse i tynne, myke tekstiler. Pysjamas kan brukes som soveklær av kvinner og menn, barn og voksne.

Ordet pysjamas kan også brukes om for eksempel strandpysjamas.

Historikk
---------

Pysjamas ble tatt i bruk som uformelle inne- og hjemmeklær i England allerede på 1600-tallet. Dette var en slags dress av farget bomull eller silke, med en løs jakke med knapper og en bukse med snor i livet. Drakten var utformet etter indiske og persiske forbilder. Den europeiske pysjamasmoten gjaldt bare aristokratiet og varte kun kort tid. Plaggene ble imidlertid tatt opp igjen på 1880-tallet som nattøy og soveklær for menn og erstattet gradvis bruken av sid nattskjorte. Pysjamas for kvinner kom på 1900-tallet, først for jenter, siden også for voksne. Sist på 1920-tallet var pysjamaser en sterk konkurrent til nattkjoler. Både nattkjoler og pysjamaser ble heretter utformet i behagelige, attraktive snitt med en mengde varianter av halslinninger, ermer, lengder og materialer.

Det engelske navnet *pajamas* og *pyjamas* er lånt fra *pijama*, en type vid, lett bukse med snor i livet som fortsatt bæres av både kvinner og menn i sørlige og vestre deler av Asia. Selve ordet er satt sammen av *pāē* («fot, bein») og *jāmah* («drakt, plagg») i persisk og urdu.

Annet
-----

* Bananer i pyjamas var en populær australsk barne-TV-serie som begynte i 1992
* Gutten i den stripete pysjamasen er en ungdomsbok av den irske forfatteren John Boyne fra 2006. Den handler om en jødegutt i konsentrasjonsleir under andre verdenskrig som er kledt i fangedrakt. Boka ble filmatisert i 2008.

Se også
-------

* Nattøy
* Nattskjorte, nattkjole, serk
* Nattlue
* Slåbrok

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pyjamas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Pyjamas – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «DigitaltMuseum: Søk: 'pysjamas'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Pyrros Dimas i 2008
**Pyrros Dimas** (gresk: Πύρρος Δήμας; født 13. oktober 1971) er en gresk vektløfter som har vunnet 3 olympiske gullmedaljer.

Han ble født i Himara i Albania og han hadde greske aner. Han flyttet til Hellas i 1991 og deltok i  Sommer-OL 1992 i Barcelona i Spania for Hellas og vant gull i 82,5-kilosklassen. Han vant også VM i 1993 og 1995 og var derfor stor favoritt ved  Sommer-OL 1996 i Atlanta i USA, og han innfridde med en ny gullmedalje. Under  Sommer-OL 2000 i Sydney i Australia vant han sin tredje gullmedalje under et OL. Foran Sommer-OL 2004 i Aten i Hellas var han skadet og hadde ikke fått tilstrekkelig opplading og trening, til tross for det vant han en bronsemedalje på hjemmebane. Dermed hadde han befestet sin stilling som nasjonal helt i Hellas.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pyrros Dimas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Pyrros Dimas – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Pyrros Dimas – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Pyrros Dimas – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Pyrros Dimas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pyrros Dimas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (gr) Pyrros Dimas – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Pyrros Dimas – IWF Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
Mesopotamia 1000-tallet f.Kr.
**Sippar** er det akkadiske navnet på en oldtidsby i Mesopotamia. På sumerisk het byen **Zimbir**. Stedet heter i dag *Tell ed Der* og *Abu Habbah*, og ligger i Irak.

Sippar var en betydningsfull by i det tredje årtusen f.Kr. Den lå i landskapet Akkad, nord for Sumer. Byen var muligens identisk med kong Sargons hovedstad Agade. I Sippar dyrket man solguden Shamash/Utu. I det andre årtusen f.Kr. havnet Sippar i skyggen av Babylon som lå kun 7 km derfra. Byen levde imidlertid videre frem til Perserrikets tid.

Solgudens tempel *E-babbar* med sitt tempeltårn, zikkurat, ble oppdagert under utgravninger av byen. De første arkeologiske utgravningene ble gjennomført av Hormuzd Rassam i 1880-1881, og han ble etterfugt av franske og tyske arkeologer 1894 (Jean-Vincent Scheil) og 1927. Belgiske arkeologer fortsatte utgravninger av stedet på 1970-tallet. Arkeologene fant tempelbygninger, bymurer og tusentalls fragmenter av leirtavler med kileskrift fra tempelarkivene, bl.a. Nebusarsekiminnskriften.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Nils Waltersen Aasen** (født 30. mars 1878 i Stadsbygd, død 27. desember 1925 (av tuberkulose) i Wisconsin, USA), var en norsk våpenkonstruktør, oppfinner og underoffiser. Han betraktes som oppfinneren av den moderne håndgranaten og landminen.

Aasen ble uteksaminert fra Festningsartilleriets underoffiserskole i 1903. Han begynte sine eksperimenter med utvikling av en håndgranat mens han tjenestegjorde som sersjant på Oscarsborg festning. Arbeidet ble oppmuntret av kommandanten på Oscarsborg, tidligere forsvarsminister Georg Stang, som ivret for styrking og modernisering av forsvaret med tanke på en mulig kommende konflikt med Sverige. Det norske forsvarsdepartementet var ikke interessert i Aasens prototype. Aasen dannet da *Det Aasenske Granatkompani* i Danmark som fram mot første verdenskrig produserte og eksporterte håndgranaten i stort antall over hele Europa. Foruten nye typer sprengstoff, skyttergravsmortere, flybomber og landminer utviklet han også flere oppfinnelser med sivilt anvendelsesområde, men det var våpenutvikling og -produksjon som innbragte ham store inntekter og æresbevisninger. 

Like før første verdenskrig utviklet Aasen en kraftig antipersonell-mine, *Den automatiske soldat*, ment som et avskrekkelsesvåpen. Denne oppfinnelsen vakte entusiasme blant franske militære, men kom ikke i produksjon før krigen. Under første verdenskrig fikk Aasen ansvaret for produksjon av håndgranater for den franske hæren. Han hadde 13 fabrikker og 13 000 arbeidere i virksomhet gjennom hele krigen.

I 1917 ble Aasens håndgranat også anskaffet av den norske hæren, under betingelse av at han selv sto for utlegg til rettighetene til produksjon. Som takk for innsatsen ble Aasen forfremmet til vernepliktig premierløytnant i artilleriet.

Aasens formue ble sterkt redusert på grunn av uheldige finansielle spekulasjoner, og at han ikke hadde sørget for å få tatt patent på mange av sine oppfinnelser. Han døde av tuberkulose i 1925 i Wisconsin, USA mens han søkte amerikansk finansiering.

Aasen mottok mange æresbevisninger og medaljer for sine oppfinnelser. Blant annet ble han i 1915 utnevnt til æresoberst i Den franske armé og ridder av Æreslegionen.

Se også
-------

* Aasen-bombe
* Aasen-granat

Litteratur
----------

* Vi Menn, uke 28, 2014 *Granat-Aasens utrolige liv Norges glemte Oppfinnerkonge*, side 4-11. Se OTRS-ticket 2015030110013576
* (no) Nils Waltersen Aasen i Store norske leksikon

Referanser
----------

1. ↑  «Bak den store verdenskrigens kulisser». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 28. juni 2014. Besøkt 2. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF
 |
**Tianwan kjernekraftverk** (田湾核电站, *Tian Bay Nuclear Power PLant*) er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i provinsen Jiangsu i Kina. Det ligger på Kinas østkyst ved Gulehavet, omtrent 30 km øst for byen Lianyungang. Per 2012 var kjernekraftverket det nest største i Kina etter Qinshan kjernekraftverk, som er under utbygging, men andre og større verk er under konstruksjon. På verdensbasis er anlegget rangert som det 75. største i verden. 

Anlegget ble bygd med assistanse fra russiske investorer.

Byggingsprosjektet begynte i siste halvdel av 1999, og den første av de to reaktorene i anlegget ble satt i drift i 2005. Den andre reaktoren begynte å produsere elektrisk kraft to år senere. Maksimal effekt for de to reaktorene tilsammen er om lag 2 120 MW. Det er planer om å bygge seks reaktorer til, men utbyggingen har ennå ikke begynt. Når disse også er på plass vil anlegget ha en maksimal effekt på om lag 8 480 MW, og det vil da bli verdens største kjernekraftverk (med hensyn til kapasitet og årsproduksjon). 

Det er kjent at statsselskapet *State Nuclear Power Technology Corporation (SNPTC)* planlegger installasjon av kinesisk-franske CPR-1000-reaktorer i dette anlegget, hvor teknologien stammer fra det franske selskapet Arreva, men med 30% lokaltilpassing av design og konstruksjon.

Se også
-------

Liste over verdens største kjernekraftverk

Eksterne lenker
---------------

* *CAP1400 development underway in China* - Nuclear Energy Insider, 19. april 2010. Besøkt 29. mai 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
«Jutulhogget» har flere betydninger.

Hogget sett fra luften, mot vest. I bakgrunnen fjellet Nordsetevola i Østerdalen, 1 032 moh.
**Jutulhogget** er et 2,4 kilometer langt gjel i Alvdal og Rendalen i Østerdalen i Innlandet fylke, og er et av Nord-Europas lengste gjel. Det står på en liste over jordens 100 betydeligste geologiske formasjoner.

Bakgrunn
--------

Formasjonen oppsto rett etter siste istid, for omtrent 10 400 år siden, da den bredemte sjøen Nedre Glomsjø brøt ut under isen og dannet et nytt løp østover gjennom løsere bergmasser. En demning av is brast i løpet av kort tid, og det var flommen av smeltevann som gravde ut «hogget» i østlig retning – fra reservoaret i Østerdalen og østover gjennom fjellet og inn i Rendalen.

Det finnes mange sagn fra stedet. Det vanligste opphavssagnet handler om fiendskap mellom Rendalsjutulen og Elvdalsjutulen. Dette ble gjengitt i en billedbok av Helge Ness i 1978. Jacob Breda Bull gjengir et annet sagn i romanen *Jutulskaret*. Sagnet om Tater-Kristen ble filmatisert under tittelen *Tater-Kristen* i 1991.

I 2022 ble Jutulhogget satt på en liste over jordens 100 mest betydelige geologiske formasjoner av International Union of Geological Sciences.

Naturreservat
-------------

Et område på rundt 3,4 kvadratkilometer ble den 2. desember 1989 fredet som *Jutulhogget naturreservat*.

Andre canyoner i Norge
I Norge er det flere mellomstore canyoner. Sautso ved Alta er den mest kjente i Norge. Den er ca. 400–425 meter dyp og 7,5 km lang og ligger øverst i Altaelva i Finnmark. Alta canyon er Nord-Europas største canyon.

Referanser
----------

1. ↑  «Jutulhogget ble til på et blunk». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. 17. mai 2021. Besøkt 17. mai 2021.
2. ↑  Mette Vollan, Stein S. Eide (24. oktober 2022). «Norges «ukjente» underverk havnet på eksklusiv verdensliste». NRK. Besøkt 29. mai 2023. «Som ett av de første 100 stedene i verden ligger nemlig Jutulhogget på lista over geologiske landemerker med stor betydning for å forstå jordas historie.»
3. ↑  «Program IUGS» (PDF). IUGS. 25. oktober 2022. Besøkt 29. mai 2023.
4. ↑  Brosjyre om Jutulhogget Arkivert 19. juni 2016 hos Wayback Machine. Rondane Geopark

Litteratur
----------

* Helge Ness. *Jutulhogget, ei dramatisk framstilling av segna om korleis Jutulhogget vart til*. Noregs boklag, 1978
* Ivar Berthling. «The drainage history of glacial lake Nedre Glåmsjø, southern Central Norway». I: *Norsk geografisk tidsskrift*, no. 4 (1999)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jutulhogget – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* geoportalen.no – Jutulhogget
* Jutulhogget, rondanegeopark.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Tianzhu*** (kinesisk: 天主, pinyin: *Tiānzhǔ*), som kan oversettes «Himmelske mester» eller «Himmelens herre», var det ord som ble tatt ibruk av den kinesiske kinamisjon om Gud. Det er forblitt ordet for Gus innen kinesisk katolisisme.

Historie
--------

Ordet ble først tatt i bruk i Michele Ruggieris kinesiske oversettelse av *De ti bud*. I 1584 utgav Ruggieri og Matteo Ricci sin første katekisme, *Tiānzhǔ shílù* (天主實錄, *Den sanne fremstilling om Himmelens Herre og kristendommen*). Matteo Ricci skrev senere en mer kjent katekisme ved navn *Tiānzhŭ Shíyì* (天主實義, *Den sanne lære om Himmelens Herre*).

Som følge av den kinesiske ritestriden ble uttrykket *Tiānzhŭ* offisielt bestemt til bruk for *Gud* av paven i 1715, som samtidig avviste alternative ord som *Tiān* (天, «himmelen») og *Shàngdì* (上帝, «Høyester hersker/keiser»).

«Katolisisme» oversettes som regel til *Tiānzhǔjiào* (天主教, «Den himmelske Herres religion»). En katolikk er en *Tiānzhŭjiào tú*; *tú* betyr både «disippel» og «troende».

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Manufacturing Confucianism: Chinese traditions & universal civilization* av Lionel M. Jensen, s. 73
2. 1 2  *The Jesuits: cultures, sciences, and the arts, 1540-1773, Volume 1* av John W. O'Malley, s. 365
3. ↑  *Chinese Christians in America: conversion, assimilation, and adhesive identities*, av Fenggang Yang, s. 52
4. ↑  «Catholic», i *Collins Chinese Concise Dictionary* (2006), New York: HarperCollins.
5. ↑  «tú» i *Collins Chinese Concise Dictionary* (2006), New York: HarperCollins.

Litteratur
----------

* Vincent Cronin: *The Wise Man from the West: Matteo Ricci and His Mission to China*, New York:Dutton, 1955.
**Tianqiporselen** er den kinesiske underglaserte blå porselen som ble til i de uoffisielle brennovner i Jingdezhen (景德镇) for et overveiende japansk marked på 1600-tallet. Uttrykket «Tianqi» (天啓; *tenkei* på japansk) er rett og slett fra det æranavn som ble benyttet i Tianqi-keiserens regjeringstid (1621–1628) i den senere tid av Ming-dynastiet. 

Generelt kan man si at Tianqiporselenet var en varietet av mange porselensstiler benyttet i Jingdezhens uoffisielle produksjonssteder fra sammenbruddet av produksjonen i de offisielle brennovner rundt Wanli-keiserens død i 1620 til da de ble reorganisert i 1683 i Kangxi-keiserens tid under Qing-dynastiet. 

Tianqiporselenet og beslektet porselen utviser en forfriskende spontanitet i motivvalg som gjør den distinkt fra annen kinesisk keramikk. Man kan merke en innflytelse fra landskapsmaleren Dong Qichang (董其昌) (1555–1636) i fargekontrastene. Motivene er vanligvis landskap, fugler og blomster, dyr og mennesker. 

Med tanke på kundenes ønsker og smak har de ofte tatt opp i seg japanske stilelementer. Denne typen porselen ble gjerne benyttet til den japanske teseremonien. 

I Japan kalles denne porselenstypen også *ko sometsuke* (古染付け) eller «gammel blå og hvit».

Litteratur
----------

* Hanaoka and Barberri (oversettere), Masahiko Sato, *Chinese Ceramics: A Short History*, Weatherhill, New York and Tokyo, 1981, s. 195-205.
**Sankt Gotthard-passet** er et fjellpass over Alpenes hovedkam som ligger rett syd for grensen mellom de sveitsiske kantonene Uri og Ticino. Passet har mistet mye av sin betydning etter at tunnelen under passet ble åpnet i 1980 (europavei 35). Det fins også en 15 km lang jernbanetunnel under passet (åpnet 1882). Arbeidet med den 57 km lange Gotthard-Basetunnelen skal være avsluttet i 2017.

Sankt Gotthard-passet ble først gjort passerbar i middelalderen. Problemet var ikke selve veien over passet, men kløften *Schöllenenschlucht* nord for dagens tettsted Andermatt. Langobardene gjorde denne kløften passerbar i 569 ved å bygge en bru over elven Reuss som hang i jernkjettinger. Brua ble erstattet av tre nye bruer i tidenes løp. Dermed økte passets betydning. Man antok tidligere at Sankt Gotthard-passet var Alpenes viktigste nord–syd-forbindelse, men nyere forskning avkrefter dette. Rundt år 1500 ble det transportert ca. 170 tonn varer per år via passet, noe som var en brøkdel av transporten over Brennerpasset (4500 tonn per år). En ulempe ved Sankt Gotthard-passet var bl.a. at det bare kunne passeres med pakkdyr på en smal sti. Passveien ble først bygget mellom 1827 og 1830. Sydoppfartens trasé ble lagt om mellom 1956 og 1977.

Til tross for sin økonomisk sett ikke spesielt store betydning, står Sankt Gotthard-passet sentralt i sveitsernes bevissthet. Grunnen til dette er at Sankt Gotthard-passet var selveste symbolet på det første sveitsiske edsforbundet og dets politiske makt som passtat. Kontrollen av passet var ett av grunnlagene for edsforbundets maktstilling i området. Samtidig møtes her (nesten) Sveits' fire språk, med tysk i nord, italiensk i syd, fransk (et godt stykke lenger) i vest og retoromansk i øst.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gotthard pass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Karpatiske Sich** (ukrainsk: Організація народної оборони Карпатська Січ, Orhanizatsiia narodnoii oborony Karpatska Sich-Nasjonal Forsvarsorganisasjon Karpatiske Sich) er irregulære soldater fra den kortvarige eksistensen av det såkalte Karpato-Ukraina.

Styrke og organisasjon
----------------------

Karpatiske Sich (Karpatska Sich) (Karpatiske Sich Nasjonale Forsvarsorganisasjon) var en paramilitær organisasjon i den karpatiske del av Ukraina i årene 1938-9, dannet i november 1938 fra enheter fra det ukrainske nasjonale forsvaret (organisert I Uzjhorod av ukrainske nasjonalister og ledet av Stepan Rosokha).

I februar 1939 Hadde Sich opp til 15 000 medlemmer, men bare 2000 var organisert for å kjempe. Sich hadde fem garnisoner, som inneholdt totalt 2000 mennesker, hvorav bare 300-400 var bevæpnet. Strukturen lignet på den som kosakkene brukte, med betegnelser som Otaman (sjef), *Sotnyk* (selskap (sotnya) sjef), *Chotar* (Tropp (chota) Sjef), *Desiatnyk* (korporal), *Starshy Sichovyk* (visekorporal) og *Sichovyk* (menig). Uniformer ble vedtatt i februar 1939 og besto av en fire knapp tunika med åpen krage og knebukser. Insignia var ikke standardisert. Sich brukte tsjekkiske våpen.

Offisiell veteranstatus i 2019
------------------------------

I slutten av mars 2019 var tidligere karpatiske sich-soldater (og andre tidligere medlemmer av irregulære væpnede grupper innen ukrainske nasjonalister som var aktive under andre verdenskrig og det første tiåret etter krigen) offisielt gitt status som veteraner. Dette betydde at de for første gang kunne motta veteranfordeler, inkludert gratis offentlig transport, subsidiert helsehjelp, årlig pengestøtte og offentlige tjenesterabatter, og vil nyte de samme sosiale ytelser som tidligere ukrainske soldater tilhørende den Røde Hær av Sovjetunionen.

Det hadde vært flere tidligere forsøk på å gi tidligere ukrainske nasjonalistkrigere offisiell veteranstatus, spesielt under administrasjonen i 2005-2009 under President Viktor Jusjenko, men alle mislyktes.

Se også
-------

* Sich

Referanser
----------

1. ↑  It is 80 years ago Carpathian Ukraine declared its independence (80 років тому Карпатська Україна проголосила незалежність). Istorychna Pravda (Ukrayinska Pravda). 14 March 2019
2. 1 2  Peter Abbott, Oleksiy Rudenko. (2004). **Ukrainian Armies 1914-55**  Oxford: Osprey Publishing.
3. ↑  Paul R. Magocsi, Ivan Ivanovich Pop. (2002). *Encyclopedia of Rusyn history and culture*. University of Toronto Press: pp.57-58.
4. 1 2 3  Former WWII nationalist guerrillas granted veteran status in Ukraine, Kyiv Post (26 March 2019)  
Law recognizing Ukrainian Insurgent Army fighters as veterans enforced, 112 Ukraine (26 March 2019)
**Sir Adam Beck vannkraftverk** er et dobbelt vannkraftverk som ligger i Niagara River i delstaten Ontario i Canada, nær grensen til USA. Vannkraftverket er et såkalt pumpekraftverk med tradisjonell demning, som har to kraftverk i konstruksjonen og et rent pumpeverk (PGS) i tillegg. Regulering av vannmengde mellom reservoarene påvirker kraftproduksjonen, slik at man kan avveie hensynene mellom kraftbehov og behovet for vannmengde i den severdige Niagara-fossen. 

Det er installert en vannkrafteffekt på 1 997 MW i de to kraftstasjonene som er integrert i demningen. Det er 10 generatorer, og anlegget ble installert i 1922 med senere oppgraderinger:

* *Adam Beck I* – 498 MW
* *Adam Beck II* – 1 499 MW
* *Adam Beck PGS* – 174 MW

På amerikansk side i vassfaret står *Robert Moses* Niagara vannkraftverk, et pumpekraftverk med en kapasitet på inntil 2 500 MW.

Eksterne lenker
---------------

* Niagara Plant Group – Ontario Power Generation.
* Bilder av Sir Adam Beck 1 vannkraftverk Niagara Falls Public Library (Ont.)
* Bilder av Sir Adam Beck 2 vannkraftverk Niagara Falls Public Library (Ont.)
* Bilder av Queenston-Chippawa Power Canal Niagara Falls Public Library (Ont.)
**Sankt Mauritius** er infanteriets skytshelgen, og har blitt feiret i 1650 år, men i Norge bare siden 2000 da infanteristene i Skjold Garnison adopterte denne tradisjonen fra United States Army.

Sankt Mauritius markeres årlig 22. september.

Legenden forteller at Mauritius var anfører for en kristen legion i Egypt 287 år etter Kristi fødsel. Hans ærekjære soldater var kjent for sin rettskaffenhet. Men de romerske styresmaktene drev systematisk undertrykking av kristne, og under et opprør i Gallia ga keiser Maximian Herculius ordre om ofring til gudene på tradisjonelt romersk vis foran et slag. I ofringa inngikk drap på kristne innbyggere i området. Dette kunne ikke den thebanske legionen under ledelse av Mauritius akseptere, og som straff ble hele avdelingen med 6666 mann først desimert, ved at hver tiende mann ble drept. Herkules slaktet deretter hele styrken da soldatene fortsatt sto fast på sin ordrenekt. Dette er den største nedslaktingen av egne styrker noensinne.

I den romersk-katolske messeboken har St. Mauritius vært feiret siden år 350, og nå markerer mange nasjoner denne infanteriets helgen 22. september. Også norske militære ledere ser det som viktig med idealer som symboliserer grunnverdier og holdninger som skal prege infanteristene – en tapper soldat som adlyder innenfor sin samvittighets grenser. St. Mauritius er symbolet på mot, rettferd, karakterfasthet og besluttsomhet.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 20. september 2016 hos Wayback Machine. Forsvarets Forum,24.3.2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** HDS
 |
**Courchevel** er et skisportsområde i departementet Savoie i de franske alpene. Courchevel omfatter byene Courchevel 1300 (Le Praz), Courchevel 1550, Courchevel 1650 (Moriond) og Courchevel 1850, som har fått navn etter byenes høyde i meter over havet. Byene blir mer eksklusive og elegante jo høyere man kommer i fjellet, og boligprisene i 1850 er betydelig høyere enn i Le Praz, 1550 eller 1650. Courchevel-dalen omfatter også byen La Tania, som ble bygd som innkvartering for deltakerne i Vinter-OL 1992 i Albertville. De olympiske hopprennene ble arrangert i Le Praz.

VM i alpint 2023 er tildelt Courchevel og Méribel.

Referanser
----------

1. ↑  France's Courchevel, Meribel to host FIS Alpine World Ski Championships 2023 Arkivert 23. oktober 2021 hos Wayback Machine.. (18. mai 2018) *Globaltimes*. Besøkt 17. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Courchevel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Sankt Jacobs kirkegård med Domkirkehjemmet til venstre og Kong Oscars gate til høyre
Johan Ludvig Mowinckels Familiebegravelse 1862
**Sankt Jacobs kirkegård** eller **Markekirkegården** i Bergen ligger like nord for Stadsporten og Assistentkirkegården, mellom Kong Oscars gate og Domkirkehjemmet. Kirkegården ble opprinnelig benyttet av fattige fra hele Bergen og regnes for å være byens eldste fattigkirkegård. Kirkegården soknet til Bergen domkirke og kirkegården ble nedlagt som gravplass i 1920.

Historie
--------

Sankt Jacobs kirkegård ble opprettet i 1629 som en følge av en pest som rammet store deler av landet dette året. Bergen hadde på denne tiden rundt 12 000–15 000 innbyggere og 3171 personer mistet livet i epidemien. På denne tiden var det vanlig at folk ble begravet i merkede graver like ved kirkene. På fattigkirkegårdene regner en med at rundt 60–70 % av de døde ble lagt i umerkede graver. Mot betaling fikk de rikeste begrave sine inne i kirkene. Etter 1805 forsvant etter hvert skikken med å gravlegge de døde i kirkene. På Sankt Jacobs kirkegård finner man derfor gravminner fra mange av Bergens mest velstående borgere. Av kjente bergensere finner man blant andre:

* Kjøpmann Hans Tank (1742–1804) og Maria Kramer Tank (1740–1801)
* Stiftamtmann Wilhelm Frimann Koren Christie (1778–1849)
* Kjøpmann Johan Ludwig Mowinckel (1787–1862)
* Kunstmaler I.C. Dahl (1788–1857). Levningene ble overført fra Dresden i 1934. Gravmonumentet som er utført av Per Palle Storm ble bekostet av Det Nyttige Selskab og avduket i 1991.

Via Dolorosa
------------

I middelalderen ble stedet der kirkegården ligger kalt «Jerusalem». Herfra og opp til Kalfartoppen skal det være 1200 skritt, det samme som lengden på Via Dolorosa (Smertens vei) og avstanden fra Jerusalem til Golgata. Gjentagelsen av Kristi vandring med korset oppover til toppen av Calvarieberget er antatt å ha gitt navn til Kalfaret. «Calvaria» er det latinske navnet på Golgata (hodeskalle).

Sankt Michaelis kirke
---------------------

På område lå det 1500-tallet et kapell viet Sankt Jacob. I 1654 ble det bygget et nytt kapell som fikk navnet Sankt Michaelis kirke, selv om kirken kun fungerte som gravkapell, da det bare ble holdt likprekner her. Kirken folfalt med tiden og på slutten av 1780-årene ble kirken kjøpt av Werner Hosewinckel Christie, som brukte materialene til sin «papirkirke», Hop kirke, ved Wernersholm. Hop kirke var en åttekantet kirke som ble oppført med et eksperimentelt byggemateriale, papirmasse blandet med sinksulfat og kalk. Etter Christies død forfalt kirken og den ble revet da Michael Krohn overtok Hop i 1829.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om St. Jakobs kirkegård
* Bergenskartet - St. Jacobs kirkegård for fattige
* St. Jakob kirkegård hos Gravplassmyndigheten i Bergen
* Kart over St. Jakob kirkegård Arkivert 24. september 2020 hos Wayback Machine. hos Gravplassmyndigheten i Bergen
Stenløse Forsamlingshus.
Stenløse kirke.
**Sankt Klemens** er en drabantby til Odense på Fyn, i Odense kommune, Region Syddanmark, med 3 185 innbyggere i januar 2019. Den ligger 7 km syd for Odense, og 3 km øst for Bellinge. 

Stenløse nevnes første gang i 1277-1286, som *Stenløsæ*. Skt Klemens tilhører Stenløse Sogn, og Stenløse kirke stod ferdig i 1175. 

Sankt Klemensskolen har ca. 400 elever. Stenløse Sogns Lokalhistoriske Arkiv holder til på skolen. Av idrettslag her kan nevnes Klemens-Fangel Idrætsforening (SKFIF), som tilbyr fotball og gymnastikk, og Gymnasterne og Skt. Klemens Badmintonklub. Stenløse Forsamlingshus ble bygget i gamlebyen i 1904.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Forlev*, besøkt 9. juni 2019.
2. ↑  Skoleporten.dk - *Skr Klemensskolen* Arkivert 16. september 2016 hos Wayback Machine. besøkt 9. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Odense kommune

Portal: Danmark
**Vigeland hus** er et museum, og et tidligere bolighus i Vigelands vei 20 i Mandal i Agder. Det er kjent som et kunstnerhjem, ettersom det var fødestedet og barndomshjemmet til kunstnerbrødrene Gustav Vigeland (1869–1943) og Emanuel Vigeland (1875–1948).

Huset var i familien Vigelands eie i årene fra 1868 til 1886. Bygningsmassen består av hovedbygningen med leilighet, snekkerverksted og en stall. Til anlegget hører også et besøkssenter av nyere dato. I brødrenes oppvekst drev faren Elisæus Thorsen (1835–1886) verksted som møbelsnekker. Gustav forlot Mandal i 1884 for å begynne i treskjærerlære i Kristiania. 

Etter farens død i 1886 bosatte moren Anna (1835–1907) og de fire hjemmeværende brødrene seg på hennes hjemgård *Mjunebrokka* i Vigeland i Sør-Audnedal. Emanuel fulgte etter broren til Kristiania i 1893, også han for å gå i treskjærerlære.

Huset er skildret i begge brødrenes erindringer. Disse finnes bare i manuskript, men utdrag er gjengitt i Tone Klev Furnes' bok og i andre biografier.

Huset var i flere år brukt som bolig, og ble åpnet som museum i 2001. I dag er Vigeland hus forvaltet av Mandal museum. Arbeidet med å føre tilbake huset til opprinnelig stand som det fremsto på 1870–1890-tallet, var sluttført i 2003.

Litteratur
----------

* *Norske kunstnerhjem*; temanummer av *Fortidsvern*; nr 3, 2005
* Tone Klev Furnes. *Én by – fem kunstnere*. Vigmostad & Bjørke, 2005. ISBN 82-419-0405-3

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Gustav Vigeland og Vigelandsanlegget i Frognerparken |
| --- |
| **Vigelandsanlegget**: Hovedportalen **·** Broen (med Sinnataggen) **·** Fontenen **·** Monolitten **·** Livshjulet **·** Slekten  **Andre Vigeland-verk**: Abelmonumentet **·** Collett-monumentet **·** Snorremonumentet |
| Vigelandmuseet i Oslo **·** Vigeland hus i Mandal **·** broren Emanuel Vigeland |
**Countryside Council for Wales** (CCW, walisisk **Cyngor Cefn Gwlad Cymru**, CCGC) er en walisisk myndighet opprettet av Nasjonalforsamlingen for Wales, med ansvar for miljøvern. CCW har både rådgivende funksjon og påtalemyndighet. Myndigheten arbeider for å bevare naturmiljøet og faunaen, og for å tilrettelegge for bruk av naturen til rekreasjon. 

CCW eier og administrerer enkelte verneområder, blant annet deler av Wales' tre nasjonalparkene, fem Areas of Outstanding Natural Beauty og en rekke Sites of Special Scientific Interest og Special Areas of Conservation. 

Myndigheten har gjennomført to store prosjekter for å identifisere mulige verneområder, Tir Cymen og Tir Gofal.

Tilsvarende myndigheter
-----------------------

De tilsvarende myndigheter i andre deler av Storbritannia er:

* English Nature (England)
* Scottish Natural Heritage (Skottland)
* Environment and Heritage Service (Nord-Irland)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |