Titelsiden på utgaven fra 1781.
***Kritikk av den rene fornuft*** (*Kritik der reinen Vernunft* ) er en bok som regnes ofte som filosofen Immanuel Kants mest betydningsfulle verk. 

Verket er erkjennelsesteoretisk og kalles også den første kritikk. De to øvrige er Kritikk av den praktiske fornuft (om praktisk filosofi og etikk) og Kritikk av dømmekraften (Blant annet om estetikk).

Overblikk
---------

Her følger et overblikk over i hvilke avsnitt boken behandler hvilke emner.

Innledning
----------

Kant redegjør for hva han anser som sin filosofiske oppgave, nemlig å redde erkjennelsen fra skeptisismen, hvilket det var fare for etter David Humes filosofi. Han lager her mange paralleller til vitenskapen og ønsker igjen føre filosofien inn på den vitenskapelige vei.

* A priori
* A posteriori
* Syntetiske a priori dommer

I. Transcendental elementarlære
-------------------------------

Første del: Den transcendentale estetikk
----------------------------------------

I dette avsnitt blir sansningen isolert for å kunne finne de rene former for sansning (anskuelse) som er bestemt a priori.

* *Første avsnitt. Om Rommet.* (Rommet blir bestemt som en a priori anskuelsesform)
* *Andet avsnitt. Om tiden.* (Tiden blir bestemt som en a priori anskuelsesform)

Annen del: Den transcendentale logikk
-------------------------------------

Forstanden isoleres for å kunne fremheve den del av erkjennelsens tenkning som utelukkende har sin grunn i forstanden. Han ser altså bort fra all sansning, for å kunne finne a priori betingelsene for forstandens bruk.

### Første avdeling. Den transcendentale analytikk

**Første bok: Begrepenes analytikk.**

* De rene forstandskategorier
* Den transcendentale deduksjon
* Den trefoldige syntese

**Annen bok: Grunnsetningenes analytikk.**

* De rene forstandsbegrepers skjematisme
* De analytiske dommers øverste grunnsetninger
* De høyeste grunnsetninger for alle analytiske dommer
* Anskuelsens aksiomer
* Iakttagelsens antisipasjoner
* Erfaringens analogier

### Annen avdeling. Den transcendentale dialektikk

I dette avsnitt forsøker Kant å finne frem til de tidspunkter, hvor vi bruker våre erkjennelse på måter vi ikke har rett til, altså hvor vi overskrider hva vår erkjennelse er i stand til. Han kalte disse transcendentale illusjoner og mente, at de var en uunngåelig del af menneskesinnet, da vi alltid vil forsøke å overskride grensene for vår egen erkjennelse.

**Innledning**

* Den transcendentale illusjon

**Første bok: Om den rene fornufts begreper.**

* Om ideer generelt
* Om de transcendentale ideer
* De transcendentale ideers system

**Andre bok: Om den rene fornufts dialektiske slutninger.**

* Paralogismene
* Antinomiene
* Fornuftens ideal

II. Transcendental metodelære
-----------------------------

* Den rene fornufts disiplin
* Den rene fornufts kanon
* Den rene fornufts arkitektonikk
* Den rene fornufts historie

Se også
-------

* Immanuel Kant
* Erkjennelsesteori
* Filosofi

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kritik der reinen Vernunft – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** BNE
 |