recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asser Rig (Hvide)** (født ca. 1080, død 1151) var en høvding på Sjælland i Danmark, sønn av stormannen Skjalm Hvide, jarl av Sjælland, og hans kone Signe Asbjørnsdatter. Asser var bror til Toke, Sune og Ebbe Skjalmsen, og Cæcilia samt Margrethe/«Magga» Skjalmsdatter.

Asser Rig tilhørte dermed Hvide-slekten, en mektig adelsslekt i Danmark på 1100- og 1200-tallet. Tidligere tiders historikere mente at Hvide-slekten nedstammet fra sagnhelten Palnatoke, kjent fra *Jomsvikingenes saga*, men dette er uklart. Etter sin fars død rundt 1114 arvet Asser sin del av eiendommen, og ble dermed en rik mann, som i sitt tilnavn «Rig». 

En kvinne og en mann på et kalkmaleri i Fjenneslev kirke. Muligens en fremstilling av Asser Rig og Inger hvor de gir kirken i gave til Gud. Foto: Hans A. Rosbach 
Asser ble oppdratt sammen med den senere danske kongen Knud Lavard, og selv var han senere fosterfar for Knuds sønn Valdemar som også ble konge. 

Asser var gift med Inger Eriksdatter (født før 1100, død 1157), datter av Cecilie Knudsdatter og datterdatter av Knut den hellige. Paret bodde på gården Fjenneslev (eller Fjenneslevlille) ved Ringsted og bygde Fjenneslev kirke hvor han også er begravd. Paret fikk tre barn, eldstesønnen Esbern Snare, den senere biskop Absalon og datteren Ingefred. De vokste opp i lag med fosterbroren og tronarvingen Valdemar. 

Da Knud Lavard den 7. januar 1131 ble drept av sin fetter Magnus den sterke, sørget Absalon og hans brødre for fosterbrorens begravelse, og deretter forsøkte de å få hevn for mordet. En uke etter drapet på Knud i Haraldsted-skogen ble sønnen hans født, og satt i pleie hos Asser Rig fosterbror til Esbern, Absalon og Ingefred. Først under slaget ved Fodevig i 1134 slo Erik Emune kong Nils og drepte hans sønn Magnus den sterke. Men Erik Emunes død bare tre år senere førte til nye, voldsomme uroligheter som ti år senere førte til borgerkrig mellom Erik Emunes sønn, Svend, og Knud Magnussen, sønn av Magnus den sterke («Svend, Knud og Valdemar»).

Sammen med sin bror Ebbe Skjalmsson grunnla Asser Sorø kloster, et benediktinerkloster hvor han levde sine siste år som munk. Han døde i 1151, rundt 70 år gammel, mens hans hustru døde i 1157, rundt 57 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Asser Rigs søsken
3. ↑  Asser Rig og hans hustru, kalkmaleri, Nationalmuseet
4. ↑  «Den hellige Absalon av Lund (1128-1201)», *Den katolske kirke*
5. ↑  «Fjenneslev kirke», *Kirkehistorie.dk*
6. ↑  Ingefred Assersdatter Hvide, gravsted i Sorø klosterkirke
7. ↑  «Borgerkrigen 1146-57», *danmarkshistorien.dk*
8. ↑  «Sorø kloster», *roskildehistorie.dk*

Eksterne lenker
---------------

* Dansk Biografisk Leksikon
* Oehlenschlägers kjente, men uhistoriske dikt «De tvende Kirketaarne»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
**Mentz Rynning** (født 20. oktober 1721 i Melhus, død 31. oktober 1788) var en norsk prest. Han var den første som oversatte Terents til dansk.

Mentz Rynning var sønn av Ole Bersvendsen Rynning (død 1741), residerende kapellan i Melhus, og Mille Mentzonia Darre. I 1742 gikk han ut av Trondheim katedralskole, og ble året etter hører ved skolen. Han tok attestasen i 1747. Stillingen ved skolen beholdt han til 1754, da han dro til København. I 1755 ble han residerende kapellan til Strøm i Odalen, og i 1764 sogneprest til Vinger, hvor han ble til sin død.

Rynning var en god latiner og er kjent for sin oversettelse av Terents, den første på dansk. Han ble også kjent i samtiden som en dyktig jordbruker og ivret for at bøndene i hans sognekall skulle ta i bruk forbedrede metoder. Han fikk Landhusholdningsselskabets sølvmedalje for dette arbeidet.

Kilder
------

* Thrap, D. i «Rynning, Mentz», i *Dansk biografisk Lexikon*, XIV. bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1900, s. 463–464.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Hjalmar Heerup** (født 14. april 1886 i Frederiksværk, død 18. november 1961 i Odense) var en dansk lege, fotballspiller og viseborgermester i Tórshavn. 

Heerup studerte medisin ved Københavns Universitet, og spilte i København fotball for Akademisk Boldklub. Han ble i denne forbindelse tatt ut på det danske fotballaget til de olympiske ekstralekene i 1906 hvor Danmark vant.

Etter medisinstudiene arbeidet Heerup som lege og siden overlege. Han var amtslege på Færøyene fra 1915 til 1930, og senere i Odense fra 1930 til 1956.

Etter hvert mens han arbeidet som amtslege på Færøyene, og frem til han returnerte til Danmark, ble Heerup involvert i lokalpolitikken i Tórshavn. Fra 1. januar 1929 og til han trakk seg 9. juli 1930 satt han i kommunestyret og innehadde i denne perioden vervet som viseborgermester i Tórshavn. I kommunestyret var han innvalgt på listen til Føroya Væl.

Referanser
----------

1. ↑  Kraks Blå Bog / Register 1910–1988. s. 50.
2. ↑  Søren Elbech, Karel Stokkermans and RSSSF 1997/2015: «Intermediate Games of the IV. Olympiad»
3. ↑  Kraks Vejviser 1927 del 2 Provins-Register. Tillæg til Afdeling V, s. 1566
4. 1 2  *Býráðslimir í Tórshavn síðan 1909* **(færøysk)**. Tórshavnar kommuna. 2009. s. 10. Arkivert fra originalen 12. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hjalmar Heerup – Olympedia Rediger på Wikidata

Portaler: Færøyene | Danmark
En fisker på flytering med i svømmeføtter, flytevest, fiskehatt og fiskestang.
Fisking av gjedde.
En **flytering** (engelsk: *belly boat*) er en liten oppblåsbar farkost som man kan fiske fra sittende med beina i vannet, gjerne med vadebukser dersom vannet er kaldt. Flyteringen drives ofte fremover med et par svømmeføtter.

Bruk
----

Flyteringer brukes til mange typer fiske, som for eksempel fluefiske etter ørret eller slukfiske etter lakseabbor, og gjør det mulig å fiske på banker og andre steder hvor man ellers ikke kunne fisket.

Utforming
---------

Opprinnelig var flyteringer formet som en smultring, og man brukte for eksempel slanger fra taktordekk og satt med baken i åpningen. Moderne flyterunger er enten formet som en "U", "V" eller sirkulær, med flytebroer på hver side og setet hevet over vannet slik at beina til fiskeren skal være den eneste delen av kroppen som er neddykket. Moderne flyteringer har gjerne flere skott for å hindre at den synker dersom det kommer hull på den.

I tillegg til sete har en flytering ofte holdere for utstyr og smårom for oppbevaring. Noen fiskere utstyrer flyteringen med ekstrautstyr som lys og ekkolodd.

Sikkerhet
---------

Flyteringen er utsatt for punktering. Det er mulig å bruke flytevest i en flytering, og noen steder er det krav om dette. I tillegg anbefaler mange produsenter at man ikke bruker flyteringer i elver.

Se også
-------

* Pontongbåt med årer

Referanser
----------

1. ↑  «Flytering • Ofa.no - Oslomarkas Fiskeadministrasjon». *Ofa.no - Oslomarkas Fiskeadministrasjon*. Besøkt 31. juli 2021.
2. ↑  Veberg, Tekst og foto:Vegard. «En bellyboat til begjær». *Jakt & fiske*. Besøkt 31. juli 2021.
3. ↑  «Fishing Float Tube FAQs». Arkivert fra originalen 16. september 2020. Besøkt 15. september 2020.
**Per Oftedal** (født 18. oktober 1919 i Stavanger, død 20. juni 1992) var en norsk genetiker og professor, samt visesanger.

Efter examen artium i 1941 fra reallinjen ved Stavanger katedralskole, flyktet han til Sverige under den andre verdenskrig. I 1952 fikk han cand.real. innen zoologi, kjemi og fysikk. I 1959 fikk han doktorgrad på avhandlingen «Om de genetiske virkninger av radioaktivt fosfor innebygget i arvestoffet hos bananfluer». Han ble i 1962 sjef ved Norsk Hydro-instituttet for kreftforskning ved Radiumhospitalet og satt til 1970, da han ble professor i generell genetikk ved Universitetet i Oslo.

Oftedal var medlem av den internasjonale strålevernkommisjon (ICRP) mellom 1971 og 1980. Videre var han med i Statens atomtilsyn og Giftnemnda for landbruket.

Han skrev og fremførte viser og var i 1940-årene med på å starte Visens venner og tok del i utgivelser de stod for.

Familie
-------

Han var av Oftedal (slekt), sønn av Lars Oftedal (1877–1932) og Alice Stephansen (1877–1938). Han var lillebror til lege og sosialminister Sven Oftedal (1905–48), samt redaktør og stortingsmann Christian Stephansen Oftedal (1907–55).

Per giftet seg først med Berit Ween (1914–41, datter av Einar Sigurd Ween), dernest med skolepsykolog Dagny Galtung (1920–62, søster av Johan Galtung) og til sist med psykolog Gudrun Ødegaard (1924–2008).

Referanser
----------

1. ↑  Per Oftedal i Store Norske Leksikon.
2. ↑  Per Oftedal i Hvem er Hvem, 1973.
3. ↑  Per Oftedal[*død lenke*] hos rockipedia.no.
4. ↑  Trogstad, Sissel (1993). *Mathilde og Lars Oftedal: etterslekt og aner*. Sandefjord: S. Trogstad.
5. ↑  *Dødsfall* i Aftenposten den 19. mai 1962.
6. ↑  Dødsannonse i Aftenposten den 7. januar 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
I hasselnøtter kan det en sjelden gang være to nøttekjerner i samme skall, og da kan man spille filipine.
**Filipine** er et spill eller en selskapslek som man kan leke i julen eller til andre tider på året når det spises nøtter.

Leken starter ved at en finner to nøttekjerner i samme skall. Forekomst av slike «tvillingnøtter» er sjelden, en undersøkelse tyder på at det opptrer i 0,7 % av alle hasselnøtter. Finneren spiser den ene nøttekjernen selv og gir den andre til en venn, som vil være med på spillet. Neste gang de to spillerne treffes, eller på et avtalt tidspunkt, gjelder det å huske å si ordet «filipine» til den andre. Den som sier ordet først, har vunnet og kan ha krav på en gave eller premie fra den andre, i henhold til avtalte ved spillets start.

Leken finnes i flere europeiske land. Den kom til Norge fra Tyskland via Frankrike og Danmark, og både i Norge og Sverige har den vært kjent siden tidlig på 1800-tallet. I TV-serien *Nissene over skog og hei* fra 2011 var filipine et vesentlig element i handlingen.

Navnet har ikke noe med landet Filippinene å gjøre, men kommer kanskje av det tyske *vielliebchen* («kjæreste»). En alternativ forklaring er at opphavet er det latviske ordet *filibas* («lite par»).

Fotnoter og referanser
----------------------

1. ↑  nysgjerrigpermetoden.no Åretsnysgjerrigper 2007, Skui skole (Bærum): Filipine i nøtter Arkivert 14. august 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  aftenbladet.no, 22.12.08: Tid for Filipine Arkivert 14. januar 2011 hos Wayback Machine.. Intervju med Ann Helene Skjelbred
3. ↑  *Norsk ordbok: ordbok over det norske folkemålet og det nynorske skriftmålet*. Oslo: Samlaget. 1977. s. 1191. ISBN 8252107613.
4. ↑  Filippin; Nordisk familjebok. 8. Feiss - Fruktmögel. 1908
Horns herreds våpen hentet fra *Tidsskrift for Kunstindustri*, 1894
**Horns herred** var et herred, som lå på halvøyen Hornsherred mellom Roskilde Fjord og Isefjorden. Selv om hele halvøyen i dag kalles Hornsherred, omfattet herredet ikke den sydlige del av halvøyen (Lejre kommune). Denne del var i stedet med i Voldsborg herred.

I middelalderen hørte herredet under Sjællands Medelsyssel. I 1660 ble det delt i to, så de to nordlige sognene Draaby og Gerlev kom til å utgjøre Jægerspris Amt, og de øvrige Abrahamstrup Amt. Abrahamstrup kom i 1675 under Roskilde Amt, og Jægerspris ble i 1681 lagt til Frederiksborg Amt. Først i 1808 ble herredet samlet igjen.

Bortsett fra Orø, som allerede 1. april 1933 var flyttet til Tuse herred, ble Horns herred ved kommunalreformen (1970) til de to kommuner Skibby og Jægerspris. Disse ble siden ved kommunalreformen (2007) en del av Frederikssund kommune.

I herredet lå følgende sogn:

* Draaby Sogn
* Ferslev Sogn
* Gerlev Sogn
* Krogstrup Sogn
* Kyndby Sogn
* Orø Sogn inntil 1933
* Selsø Sogn
* Skibby Sogn
* Skuldelev Sogn
* Vellerup Sogn

Referanser
----------

1. 1 2  J. P. Trap (1898). «Horns Herred». *Kongeriget Danmark*. G. E. C. GAD. Besøkt 7. august 2017.
2. ↑  «Orø, Holbæk Kommune». blomstrendelandsby.dk. Arkivert fra originalen 8. august 2017. Besøkt 7. august 2017.

Portal: Danmark
**Bråstad gruver** ligger om lag 4 km nordvest for Arendal sentrum, nær handelssenteret Stoa; området lå før 1993 i Øyestad kommune. Gruvene har navn etter gården Bråstad som lenge ble drevet sammen med gruvene som en såkalt «gruvegård». 

Bråstad gruver var den jerngruve i Arendalsfeltet med lengst drift. De ble opprettet på 1600-tallet, og hadde stor drift omkring år 1800, men ble stengt i 1870-årene. Da var de flest norske jernverkene allerede nedlagt. 

Med stigende malmpriser sikret Ulrik Fredrik Gyldenløve seg eiendomsretten til Bråstad gård og gruvene der. I 1693 fikk han også oppnevnt en kommisjon som avgjorde at gruveeiere rundt Arendal skulle avstå sine gruver til ham, og de som fikk drifte gruvene videre, hadde forbud mot å selge malm til noen før Fritzøe jernverk (som ble kontrollert av Gyldenløve) hadde fått dekket sitt behov. I realiteten dikterte Gyldenløve kommisjonens arbeid.

Sommeren 1798 besøkte bergmestrene Christian Ancher Collett og Peter Petersen Arendalsfeltet på vegne av Rentekammeret i København for å inspisere Sør-Norges jernverk og gruvedrift: «*Det falder os tungt at beskrive den slette Tilstand i hvilken samtlige disse Gruver befandtes*», drevet på «*en høist enfoldig og for Vedkommende Ejere skadelig Maade*». Bråstad gruver brøt malm av høy kvalitet, men det ble drevet rovdrift på ressursene av lokale bønder som var ukjent med gruvedrift og sikkerhetsmessige foranstaltninger. Straks gruven hadde nådd en viss dybde, styrtet den sammen. Dette var hendt med 18 av gruveåpningene på Bråstad, og for Petersen som var bestyrer for Fritzøe verk, var dette et sviende tap.

Hovedgruvene på Bråstad heter Gyldenløve og Antoinette og ligger vest for jernbanen. De andre gruvene ligger øst for jernbanen og ble nedlagt seinest i 1840-årene. Flere hestevandringer er bevart ved gruvene. Noen av gruvene er fylt med betongavfall, andre er fylt med søppel.

Den første driftsperioden var i 1650-1882 for Fritzøe jernverk. I 1906-07 var det prøvedrift i Gyldenløve-Antoinette gruver for A/S Malmexport. I 1916-21 var der drift i Gyldenløve og Antoinette gruver for A/S Braastad Jerngruber. I 1941 var der tilfeldig drift. I 1952-75 var der drift for Christiania Spigerverk.

Referanser
----------

1. ↑  «Gull, gråstein og grums 3». *gruve.info*. Besøkt 20. oktober 2017.
2. ↑  Gunnar Molden: «Gyldenløves gruver», Kuben (Arendal)
3. ↑  Gunnar Molden: «En tilstandsrapport fra Arendals-gruvene i 1798/99», 12. januar 2015
4. ↑  Kart over gruvene Gyldenløve og Antoinette
5. ↑  Vogt, Johan Herman Lie (1908). *Norges Jernmalmforekomster*. s. 157.
6. ↑  «Kulturminnesoek». Besøkt 20.10.2017.

Litteratur
----------

* J.H.L. Vogt, *Norges Jernmalmforekomster*, Christiania 1908 *Norges geologiske undersøkelse, 51*
* J.H.L. Vogt, *De gamle norske jernverk*, Christiania 1908 *Norges geologiske undersøkelse, 46*
* Molden Gunnar, Simonsen, Jan Henrik: *Jerngruvedrift i Arendalsfeltet*, Økomuseum Skagerak 1994 ISBN 8291342040

Eksterne lenker
---------------

* Bråstad gruver på Kulturminnesøk
**Beagle harrier** (FCI #290) er en mellomstor støverrase som stammer fra Frankrike.

Opprinnelse og alder
--------------------

Beagle harrier ble avlet fram i Frankrike i det 19. århundre av *baron Gerard*. Den kunne være en blanding av de to hunderasene beagle og harrier, eller midtpunktet i avlen mellom de to rasene. Den ble godkjent av FCI i 1974.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Beagle harrier ser ut til å være enten en større beagle eller en mindre harrier. Det er en hund av medium størrelse, mellom 45 og 50 centimeter høy, og den veier mellom 19 og 21 kg Pelsen er vanligvis trefarget med farger som beige, svart, brun eller hvit. Den finnes også som grå på grunn av at harrier kan være grå. Beagle Harriere har en kraftig kropp og pelsen er jevn og tykk.

Bruksområde
-----------

Beagle harrier ble oppdrettet som en jakthund på hare og hjortedyr. Den jaktet i små flokker og var opprinnelig en såkalt *packhunter* (se hetsjakt og parforsejakt), men denne jaktformen har etter hvert blitt forbudt i mange land, blant annet i Norge.

Lynne og væremåte
-----------------

Hunden er generelt god med barn og andre kjæledyr. Den er lojal, bestemt og er rolig og avslappet hjemme, noe som gjør den til en god familiehund. Den er en jakthund, så den trenger mye trening og rom.

Annet
-----

Beagle harrier er generelt svært sunn og har en levetid på 12 til 13 år (Vanlig levealder). Hoftedysplasi kan skape problem.

Referanser
----------

1. ↑  Beagle Harrier. History of the Beagle Harrier. Arkivert 13. januar 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 4. mars 2007.
2. ↑  Breed history. Beagle Harrier breed. Arkivert 1. juni 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 7. mars 2007.
3. ↑  Breed History. Background information section. Arkivert 4. mai 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 7. mars 2007.
4. ↑  Beagle Harrier (FCI). History section. Arkivert 13. april 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 5. mars 2007.
5. ↑   FCI standards. Size section. Besøkt 7. mars 2007.
6. ↑  Continental Kennel Club. Weight. Arkivert 30. oktober 2006 hos Wayback Machine. Besøkt 7. mars 2007.
7. ↑   FCI standards. Coat color section. Besøkt 7. mars 2007.
8. ↑   FCI standards. Body section/Coat section. Besøkt 7. mars 2007.
9. ↑  Hounds. Hunting. Arkivert 17. september 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 8. mars 2007.
10. ↑  Beagle-harrier. Health Problems section. Arkivert 13. januar 2007 hos Wayback Machine. Besøkt 5. mars 2007.
**Wilhelm Eger Matheson** (født 5. mai 1955 i Oslo) er en norsk jurist og dommer i Høyesterett. Han ble utnevnt til høyesterettsdommer den 31. oktober 2008 og tiltrådte 1. november 2009.

Utdanning
---------

Wilhelm Matheson tok juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1982. Han har tidligere arbeidet som førstekonsulent og lovrådgiver i Justisdepartementets lovavdeling og som gjesteforsker ved Max-Planck-instituttet i Freiburg i Tyskland. I perioden 1987 til 1988 var han dommerfullmektig ved Lier, Røyken og Hurum sorenskriverembete. I 1989 ble han advokatfullmektig i advokatfirmaet Mellbye, Schjoldager, Sejersted, Tenden. Fra 1990 til 2009 arbeidet han som advokat og partner i advokatfirmaet Wiersholm, frem til han ble utnevnt til høyesterettsdommer.

Utnevning til Høyesterett
-------------------------

Matheson ble utnevnt til høyesterettsdommer den 31. oktober 2008, samtidig med Bergljot Webster og Erik Møse. Prosessen rundt tilsettingen av Matheson, Webster og Møse som høyesterettsdommere ble kritisert av professor i sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen Gunnar Grendstad, for å være «lite gjennomsiktig.»

Journalist Hanne Skartveit fra avisa *Verdens Gang* ønsket å avdekke Matheson og de to andre høyesterettsdommerne som ble utnevnte sammen med han til, deres politiske holdninger i saker av særskilt offentlig interesse. Matheson ønsket ikke å binde seg til posisjoner eller ta stilling til saker han senere kunne komme til diskutere i Høyesterett.

I et intervju i 2011 ga Matheson uttrykk for troen på idealet om «en fordomsfri dommerstand», men fremholdt at det var selvsagt at en rettsavgjørelse viser dommeren sine holdninger, ikke «den såkalt sanne juss».

Kilder
------

1. ↑  Wilhelm Eger Matheson i Store norske leksikon. Besøkt 28. januar 2011.
2. ↑  «Wilhelm Matheson». *Norges Høyesterett* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2021.
3. ↑  Personprofil av Wilhelm Eger Matheson Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. på Domstol.no. Besøkt 28. januar 2011.
4. 1 2 3  Profilintervju med Wilhelm Matheson  Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. i Advokatbladet.no, 13. november 2009. Besøkt 28. januar 2011.
5. ↑  Hanne Skartveit (13. oktober 2008). «Kommentar: Hemmelig statsmakt». *www.vg.no*. Besøkt 5. oktober 2021.

| * v
* d
* r
Norges Høyesterett |
| --- |
| 
* Høyesterettsjustitiarius
* Høyesteretts ankeutvalg
* Høyesteretts hus

 |
|  | 
* Øie (justitiarius)
* Indreberg
* Webster
* Matheson
* Falkanger
* Normann
* Noer
* Bull
* Bergsjø
* Ringnes
* Arntzen
* Falch
* Bergh
* Berglund
* Høgetveit Berg
* Thyness
* Steinsvik
* Sæther
* Hellerslia
* Stenvik

 | Norges flagg |
| 
* Liste over Norges høyesterettsdommere

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Væraktig** (dansk: **væragtig**) var en gammel germansk seremoni, hvor en fyrste opphøyet en pasje til hoffsinde, eller hvor den unge adelige ble erklært for mann og gikk fra den personlige tjeneste over i krigstjenesten. Skikken forsvant mere eller mindre etter år 1600.

Ofte ble opphøyelsen betraktet som en belønning fra fyrstens side for mot, evner og flid. Fordi den personlige oppførsel var medvirkende til utnevnelsen, synes tidspunktet for denne ikke å ha ligget fast. Hovedpersonen var dog typisk mellom 20-25 år gammel, og det var alltid hans egen herre som gjorde ham væraktig.

Fordi utnevnelsen tilsynelatende foregikk i overværelse av hele hoffet, var handlingen derfor forbundet med en viss høytydelighet. Herrens gaver var typisk en hest og harnisk. Etter utnevnelsen kunne den unge adelsmannen fortsette i den samme fyrstes tjeneste, eller han skiftet tjeneste straks etter.

Om Axel Ottesen Brahe sies det, at da grev Gunther av Schwarzburg hadde gjort ham væraktig, tok han avskjed med ham, "*kom her ind udi landet igen og stafferet sig med heste*" og deretter gikk han i tjeneste hos kurfyrsten av Brandenburg. Om Steen Maltesen Sehested fortelles det at han tjente som "*spitzdreng og opvarter*" hos prinsen av Oranien, inntil han gjorde ham væraktig, "så tjente han blandt knægtene".

Eksterne lenker
---------------

* Historisk Tidsskrift, Bind 9. række, 4 (1925 - 1926): Studier over danske Adelsmænds Udenlandsrejser i Tiden 1560—1660.[*død lenke*]
* Ordbog over det danske sprog
* Dansk biografisk Lexikon om Axel Brahe
**Matthias Flacius**, kalt *Illyricus* (illyrieren), egentlig *Matija Vlačić* eller *Vlacich*, av og til også kalt *Matthias Frankovich* (født 3. mars 1520 i Albona på Istria i republikken Venezia, død 11. mars 1575 i Frankfurt am Main), var en luthersk teolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Matthias Flacius var sønn av Andrea Vlacich alias Francovich og hans hustru Jacobea Luciani, datter av en rik og mektig alboniansk familie.[] Hans mors onkel var fransiskaneren Baldo Lupetina som senere ble dømt til døden i Venezia for sin nyvunne lutherske tros skyld.[]

Hans far døde mens Matthias var i tidlig barndom. Han skaffet seg en grundig humanistisk utdannelse i Venezia.[] Han fikk undervisning fra humanisten Giambattista Cipelli (Baptista Aegnatius / Battista Egnazio). Han hadde først tenkt seg å tre inn i fransiskanerordenen, for å studere videre med denne orden i ryggen.[] Baldo Lupetina fikk ham imidlertid på andre tanker.[] Dette var etter at onkelen hadde utviklet sine sterke protestantiske sympatier.[] Han dro istedet dermed i 1539 til Basel, så til Tübingen og i 1541 til Wittenberg.

Flacius sluttet seg entusiastisk til Martin Luther og ble i 1544 professor i hebraisk ved universitetet i Wittenberg.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118533649, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Flacius, Matthias Illyricus *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

* Matija (Franković) Vlačić Ilirik / Matthias Flacius Illyricus, flacius.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Sächsische Biografie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** HDS **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Hans Hansen Schmidt**, adlet **Lillienskiold** (Lillienchiold) (født ca. 1610 i Tønder, død 6. november 1681 i Bergen) var assessor i overhoffretten i Norge.

Liv og levnet
-------------

Han var sønn av borger og handelsmann i Tønder, Hans Schmidt og hustru Else Pedersdatter. Fra 1641–48 var han slottsskriver på Bergenhus, hvoretter han tok borgerskap i Bergen og ble rådmann i 1650. Senere ble han borgermester samme sted, og i 1652 utnevnt til lagmann i Bergens og Gulatings lagdømme. Han var i noen tid forvalter over Munkeliv og Jonsklosteret i Bergen på vegne av Corfitz Ulfeldts sønn, Christian. Årene 1658–61 var han befalingsmann over Trondhjems len og forvaltet Bergenhus len fra 1667-69 samt i 1679, var medlem av Det nordenfjældske Admiralitetsraad fra 1665, samt assessor i Norges høyesterett fra samme år og i overhoffretten 1666-69.

Han var formuende og eier av flere hovedgårder i Bergen stift som Losna, Herlø, Hop og Sletten. I Bergen by eide han flere gårder rundt rådhuset og bodde selv i Stiftsgården. I 1676 var han en av de 15 rikeste menn i landet, og sto i høy kurs hos stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve. Den 26. mai 1676 ble han adlet med navnet Lillienchiold, og fikk tildelt sitt eget våpen, et tverrdelt skjold, i hvitt med to røde stjerner og i rødt med en lilje.

### Ekteskap

Lillienskiold var gift første gang med Margrethe Jonasdatter (d. før 1654), datter av sogneprest til Korskirken i Bergen og prost i Nordhordland, Jonas Pedersen og hustru Anne Jensdatter Mechelborg. Sammen fikk de seks barn, deriblant Hans H. Lilienskiold. Etter ektefellens død giftet han seg med Anne Jensdatter (d. før 1675), enke etter lagmann i Bergen Peder Nielsen (Hjerman) (d. 1634). Lillienskiold døde selv 1681, og ble begravet ved domkirken i Bergen. Datteren Anna blev omkring 1666 gift med Jens Toller Rosenheim.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 233[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  H. J. Huitfeldt-Kaas. «Lillienskiold, Hans Hansen». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 4. desember 2017.
3. ↑  Hans Helgesen. «Hans Hansen Lillienskjold». familiesiden.skysite.dk. Arkivert fra originalen 5. desember 2017. Besøkt 4. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Arnfinn Bårdsen** (født 11. juni 1966 i Stavanger) er jurist og dommer i Norges Høyesterett. Fra 2019 er han dommer i Den europeiske menneskerettsdomstolen.I 2022 fikk han stillingen som **seksjonspresident** i den samme domstolen.

Bårdsen var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han tok juridisk embetseksamen ved Universitetet i Bergen i 1992 og ble dr. juris i 1999 med avhandlingen «Krenkelser og klager : vilkårene for realitetsbehandling av private klager ved Den europeiske menneskerettsdomstolen». I studietiden var han redaktør for fagtidsskriftet *Jussens venner,* vitenskapelig assistent og juniorstipendiat. Han arbeidet som amanuensis, stipendiat og førsteamanuensis ved juridisk fakultet ved Universitetet i Bergen i perioden 1992 til 2003, med fagansvar i prosessrett og undervisningsoppgaver i blant annet statsforfatningsrett, folkerett og internasjonale menneskerettigheter. Han tjenestegjorde som dommerfullmektig ved Jæren sorenskriverembete 1994-1995 og var Visiting Fellow, European University Institute (Firenze) våren 2002. I perioden 2003 til 2008 var han lagdommer, lagmann/avdelingsleder og konstituert førstelagmann i Gulating lagmannsrett. Han ble utnevnt til høyesterettsdommer i desember 2007, og tiltrådte 1. juli 2008. Han var medlem av Tvistelovutvalget (NOU 2001: 32) og leder av Fylkesnemndsutvalget (NOU 2005: 9). Bårdsen var også medlem av styret i Den norske dommerforening 2010-2012. Han er medforfatter til Tvistelovkommentaren og én av tre hovedredaktører til *Norsk Lovkommentar.*

Bårdsen var på 1980-tallet bassist for Sigvart Dagsland.

Diskografi
----------

Singler
* *Hendt i dag/Høgt henge di* (1984), med Sigvart Dagsland

### Løgnaslaget

* *Baklengs i livet* (1983)
* *Utsolgt!* (2002)

### Deltar på

* Sigvart Dagsland: *Joker* (1985)
* Sigvart Dagsland: *De umulige/Tre blant tusen* (1987)
* Sigvart Dagsland: *De umulige* (1987)

Referanser
----------

1. ↑  Rett24. «Arnfinn Bårdsen valgt til ny dommer i EMD». *rett24* **(engelsk)**. Besøkt 9. oktober 2018.
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "-Stavanger-mann får toopjobb i Strasbourg", 21. september 2022 s.9.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Savner folk", 9. februar 1995 s.24.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Arnfinn Bårdsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Arnfinn Bårdsen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** CRIStin
 |
Håndtilvirket skrapnesespill med eske fra 1884  Foto: Jaxel 
**Skrapnesespill** (eller **spille skrapnese**, dansk: *skrabnæsespil*, svensk: *skrapnosspel*) er et spill for 2–4 deltagere, som kan minne om pinnespillet mikado.

Om spillet
----------

I spillet inngår små utskårne redskap eller verktøy av tre eller (elfen)ben som rive, hakke, spade, sag osv. Disse legges i en bunke på bordet og spillet går ut på enkeltvis, med hjelp av et særlig redskap med krok, å hente et og et redskap hjem, uten at de andre beveger seg. Gjenstandene er merket med forskjellige tallverdier alt ettersom hvor vanskelig et av verktøyene er å hente hjem: En sag kan være 10 poeng, en slegel 3 osv. Hvis man ved innhenting rører en av de andre redskapene, går turen videre til nestemann. Hvis bunken blir liggende slik at ingen kan hente ut noe uten at et annet redskap/verktøy beveger seg, har man lov til å slå i bunken for at gjenstandene blir bedre spredt, men den som slår skal så stå over til neste gang. Den som ved spillets slutt har færrest poeng, er *skrapnese*, og blir krasset forsiktig på nesen med sagen av de andre.

I litteraturen
--------------

Forfatteren Steen Steensen Blicher nevner spillet i *Gamle og nye noveller: Bind 1*

> Man brugte dengang til Tidsfordriv et Spil, som hedder "Skrabenæse;" der har aldrig siden noget andet Spil saaledes fængslet ham; han var lige lykkelig, hvad enten han vandt eller tabte; thi enten hendes Feehaand drog Saugen over hans Næse, eller han berørte hendes med den - Fortryllelsen var lige paradisisk.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Svend Novrup. «skrabnæse». *Den Store Danske*. denstoredanske.dk. Besøkt 6. desember 2017.
2. ↑  «Skrab-næse». *Ordbog over det danske Sprog*. ordnet.dk. 1940. Besøkt 6. desember 2017.
3. ↑  «Skrabnæsespil. Spille Skrabnæse». *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave*. runeberg.org. 1926. Besøkt 6. desember 2017.
4. ↑  Steen Steensen Blicher (1846). *Gamle og nye noveller: Bind 1*. C. A. Reitzel. s. 46.
**Helmer Halvorsen Bryn** (født 23. september 1865 i Romedal på Hedmarken, død 28. mai 1933) var en norsk diplomat.

Bryn gikk ut av Kristiania Handelsgymnasium i 1883, og ble *cand. jur.* i 1889. I 1892 ble han konsulatstipendiat, og 1893–94 var han konstituert generalkonsul i Buenos Aires. Etter å ha vært visekonsul i Bordeaux i 1895, trådte han inn indredepartementet og ble byråsjef ved 2. utenrikskontor i 1899. I 1902 ble han hele indredepartementets ekspedisjonssjef.

I indredepartementet tok Bryn del i arbeidet med forberedelsene av de diplomatiske reformene som ledet frem til unionsoppløsningen i 1905. Han var blant annet formann i den departementale konsulatkomiteen, som i 1904 utarbeidet det endelige forslaget til et selvstendig norsk konsulatvesen. I 1905 var han tett ved begivenhetenes sentrum, og da det norske utenriksdepartementet ble opprettet 7. juni 1905, ble han dettes første ekspedisjonssjef. I november samme år reiste han som midlertidig norsk utsending til Stockholm for å forhandle om forskjellige spørsmål i forbindelse med avviklingen av unionen.

Etter en tid å ha bestyrt den norske legasjonen i København som *chargé d'affaires*, ble han i 1906 legasjonsråd i Paris. I 1910 deltok han som en av Norges delegerte ved den internasjonale Spitsbergenkonferansen i Kristiania. 1910–1926 var han norsk minister i Washington, D.C.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Helmer\_Bryn, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Østlendingen, «Minister Bryn død», utgitt 31. mai 1933[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*, bind IV, s. 149. København: J. H. Schultz, 1916.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helmer Bryn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Carl friherre Løvendal** (født 25. september 1660, død 25. september 1689) var en adelsmann og offiser, tvillingebror til den senere stattholder i Norge, Waldemar Løvendal.

Carl var eldste tvillingebarn av Ulrik Fredrik Gyldenløve og hans første hustru Sophie Urne, og dermed barnebarn av kong Frederik III. Da foreldrenes ekteskap var inngått i hemmeliget og uten kongens tilladelse, forlot Gyldenløve Urne og giftet seg kort tid etter guttenes fødsel med adelskvinnen Marie Grubbe. 

Carl ble oppdratt sammen med broren i Nederlandene, hvor han valgte den sjømilitære vei. I 1678 var han adelborst på den nederlandske flåte. Den 1. mai 1682 ble brødrene oppløftet i den friherrelige stand med navnet Løvendal.

I 1686 hadde faren utsett Carl til å tjene venetianerne på Morea, i 1689 gikk han i Ostindisk Kompagnis tjeneste. Her fulgte han med skipet *Den flyvende Ulv* mot Trankebar. På sin fødselsdag den 25. september 1689 tok han sitt eget liv på São Tomé i Guineabukten, hvoretter han to dager senere ble jordet med militær honnør.

Referanser
----------

1. ↑  L. Daae (1896). «Løvendal, Ulrik Frederik Valdemar». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org/. Besøkt 3. januar 2018.
2. ↑  O. Munthe-Morgenstierne (1924). «Løvendal». *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave*. runeberg.org. Besøkt 3. januar 2018.
3. ↑  Kongelige Danske genealogiske og heraldiske Selskab, red. (1782–1814). «bd. 2». *Lexicon over adelige Familier i Danmark, Norge og Hertugdømmene*. Kiøbenhavn. s. 337. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)
4. ↑  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen (1937). «Friherrerne af Løvendal og greverne af Danneskiold-Løvendal». *Dansk Adels Aarbog*. 2,: 48. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Dubuque** er en amerikansk by i delstaten Iowa, ved Mississippielven. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 57 637 innbyggere.

Byen ligger omtrent der tre delstater møtes: Iowa, Illinois og Wisconsin, en region som omtales lokalt som *The Tri-State Area*. Dubuque er Iowas eldste by, og spilte en nøkkelrolle i nybyggertiden i hele området og i hele det øvre Midtvesten.

Dubuque har en rikere historie enn dens størrelse skulle tilsi, og er en av de få byer i Iowa som har høydedrag. Ellers er staten for det meste flat som en pannekake. Byen har en unik arkitektur. Den er sete for et katolsk erkebispedømme, og har fem institusjoner for høyere utdanning.

Et lite stykke sør for byen er trappistsøstrenes kloster Our Lady of the Mississippi, som er moderklosteret til Tautra Mariakloster på Frosta i Nord-Trøndelag.

Referanser
----------

1. 1 2  «Population, Census». US Census. 1. april 2010.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp); Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dubuque, Iowa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Nicolai Hermannssohn Peters** (født 10. juni 1766 i Frederiksstad i det danske hertugdømmet Slesvig, død 10. januar 1825 i Flensborg) var en dansk dyremaler.

Peters far var Hermann Peters, som ved siden av sitt håndverk som maler og lakkerer også malte stilleben av døde fjerkre eller fisk. Mens broren Jacob Peters ble landskapsmaler, fulgte Nicolai i samme retning som faren. Han malte fugler, pattedyr, fisk, blomster og insekter i vannfarve og gouache. Hans gjengivelser av dyr og planter var meget presise, han kom derfor til å illustrere flere vitenskapelige verk. 

Han ble i samtiden berømt for blikkbokser med virkelighetstro, malte pengeseder på lokkene. Han var også kjent som skuespiller og dikter, med bidrag til tidsskrifter og med selvstendige verk. I 1805 skrev han et hyllesdikt til Christian VII med tittelen: *Empfindungen vom Sklavenjoche entlastete Menschen*.

I 1791 giftet han seg i København med Juliane Marie Lind, og utstilte flere ganger i samme by. Statens Museum for Kunst eier *En Hønsegård. Allegori på tålsomheden* av Peters. I 1810 flyttet han til Flensborg, hvor han døde.

Referanser
----------

1. 1 2   RKDartists, oppført som Nikolaj Peters, RKD kunstner-ID 465960, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 604, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.kulturarv.dk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Peters, Nicolai Hermannssohn i Dansk biografisk Lexikon
* (da) Nicolai Peters på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Christian Güldencrone til Vilhelmsborg** (født 1676 i København, død mars 1746 på Vilhelmsborg Gods, Maarslet) var en dansk stiftamtmann og lensbaron.

Han var sønn av den fra Holland innvandrede Vilhelm Marselis lensbaron Güldencrone (1645–1683), moren var Regitze Sophie Vind (1660–1692). Ved morens død arvet sønnen Vilhelmsborg og reiste deretter i årene 1694–97 i Holland, Tyskland, Italia, Frankrike og Polen. Han ledsaget også sin stefar baron Jens Juel (1631–1700) til Sverige. Reisene ble forfattet i en beretning av hovmesteren Matias Poulsen.

I 1699 ektet han den 16-årige Margrethe Amalie Moth (d. 1755), datter av oversekretær Matthias Moth (1649–1719), sammen fikk de 8 barn. I 1717 ble han konferensråd og ridder av Dannebrog; han var da amtmann på Island og Færøyene. 1719 ble han deputert, samme år også for finansene. 1729 ble han utnevnt til gehejmeråd, men fikk året etter sin avsked som deputert og ble stiftsamtmann i Viborg og amtmann over Hald Amt i Jylland. Begge disse embeter fratrådte han i 1744 til fordel for sønnen Vilhelm (1701–1747).

Gravkapell
----------

Christian Güldencrone døde i mars 1746 og ble bisatt den 26. mars i Malling kirke efter jordpåkastelse i Mårslet kirke. I 1708 hadde han ombygget Malling kirkes sakristi til gravkapell for Gyldekroneslekten på Vilhelmsborg. Under kapellet innrettet han gravkjeller, hvor han altså selv ble bisatt. I kapellets åpning mot koret, isatte han gitterdører av smijern, som ennå er bevart, selv om nedgangen til gravkammeret er lukket. På smijernsfløyenes øvre del har vært anbrakt plater med kronede våpen for Güldencrone og Moth med villmenn som skjoldholdere. Kun førstnevntes våpen er delvis bevart. Nedenunder er festet lignende plater med speilmonogrammer for våpnenes eiere: CGC og AMM.

Referanser
----------

1. 1 2  Thiset (1892). «Güldencrone, Christian Baron». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 29. januar 2018.
2. ↑  «Gyldenkroneslægtens Gravkapel og Familiegravsted ved Malling kirke». maarsletegnsarkiv.dk. Arkivert fra originalen 19. desember 2015. Besøkt 29. januar 2018.
3. ↑  «Maling Kirke». *Danmarks Kirker*. XVI, bind 5: 2330–2331. 1983–87. Besøkt 29. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Spanias flagg Spania |
| Middelhavslekene |
| Gull | Pescara 2009 | 4x400 meter |

**Mark Ujakpor** (født 18. januar 1987) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint.

Karriere
--------

Ujakpor deltok på 400 meter ved European Athletics Indoor Cup i Moskva i februar 2008, der han kom på 3.-plass i sitt heat, og tiden 47,44 ble sjette beste tid i konkurransen. I mars samme år deltok han også ved innendørs-VM i Valencia, men ble slått ut i innledningsheatet. 

Ved EM i friidrett innendørs 2009 ble han også slått ut i kvalifiseringsheatet, og ved Lag-EM i friidrett 2009 i Leiria løp han på 46,79, som var 11. beste tid av de 12 som stilte til start på 400 meter. I Leiria stilte Spania også lag på 4 x 400 meter stafett (Mark Ujakpor, Santiago Ezquerro, Aitor Martín og Marc Orozco), men laget fikk 10. beste tid av de 12 lagene som deltok. Ved Middelhavslekene 2009 hant han gull på 4 x 400 meter, sammen Aitor Martín Esteban, Santiago Ezquerro Cordón og Marc Orozco Torres. 

I 2010 deltok han ved EM i friidrett i Barcelona. Han kom på sjetteplass i sitt innledningsheat, og nådde ikke semifinalen. Det spanske laget kom på 7.-plass i sitt innledningsheat på 4 x 400 meter stafett, og gikk ikke videre til finalen.

Ved EM i friidrett innendørs 2011 i Paris i mars nådde han semifinalen, etter 47,31 og tredjeplass i sitt kvalifiseringsheat. I semifinalen løp han på 47,82, og kom på femteplass i sitt heat, og nådde ikke finalen. I juni deltok han Lag-EM i friidrett 2011 (Super League) i Stockholm, der han kom på 8.-plass på 400 meter, og Spania kom også på 8.-plass på 4 x 400 meter.

Ved VM i friidrett innendørs 2012 deltok han på det spanske laget som kom på femteplass 4 x 400 meter stafett. De andre løperne på det spanske laget var David Testa, Samuel García og Xavier Carrión.

Referanser
----------

1. ↑  European Athletics – *4th European Athletics Indoor Cup*, besøkt 8. mai 2012.
2. ↑  European Athletics – *1st SPAR European Team Championships*, besøkt 8. mai 2012.
3. ↑  European Athletics – *20th European Athletic Championships*, besøkt 8. mai 2012.
4. ↑  European Athletics – *31th European Athletic Indoor Championships*, besøkt 8. mai 2012.
5. ↑  European Athletics – *3rd SPAR European Team Championships*, besøkt 8. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mark Ujakpor – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Mark Ujakpor – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Mark Ujakpor – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Engebret Hougen** (født 1826 i Sel, død 1891) var en norsk skolemann, forfatter og forteller. Han skrev sine dikt på nordgudbrandsdalsdialekt (allmuemålet i Sel), bl.a. «Avskje mæ Høvringen» («Sjå sole på Anaripigg»), som kom med i Landstads *Norske folkeviser* (1853). I 1855 kom samlinga *Sæterliv. En cyklus sange i Vaagemaal.* Han var klokker og bestyrer av folkeskolen i Tønsberg fra 1859 til sin død. Hougen var også medlem av Kommisjonen av 1871 for *Ny lov om byfolkeskolen,* i tillegg til å være redaktør i Tønsbergs Blad 1880-1881.

Alt fra unge år var Engebret Hougen kjent for å ha godt minne og et utpreget fortellertant for sagn, eventyr og anna tradisjonsstoff. Som femtenåring ble han sendt opp til skysskiftet Laurgaard, hvor Peter Christen Asbjørnsen satt mismodig over dårlig utbytte av innsamingsreisen i Gudbrandsdal i 1842. Hougen fortalte sammenhengende for Asbjørnsen i to dager. Han kom da til å bidra med en lang rekke sagn og eventyr som seinere kom på trykk i Asbjørnsen og Moes samlinger. Det var han som fortalte Asbjørnsen sagnene om Per Gynt og Bøygen og Vallabudeiene, som står i Asbjørnsens «En rensdyrjakt ved Rondene», og som Henrik Ibsen seinere brukte i *Peer Gynt*. Til Per Gynt-sagnene la han også inn Kjetten paa Dovre, noe Asbjørnsen umiddelbart avslørte, men forsto å dra nytte av. Hougen fortalte også Asbjørnsen eventyrene om «Mestertyven» og «Veslefrikk med fela».

Verker
------

* *Sæterliv. En cyklus sange i Vaagemaal* (1855)
* *Digte, udgivne efter Forfatterens Død* (1891)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Erik Henning Edvardsen: «Engebret Hougen, Asbjørnsen og Per Gynt» (s. 145-155). I: *Minner om Peter Christen Asbjørnsen – slik så samtiden ham*. Juletræet 2010. Asbjørnsenselskapets årsskrift nr. 3. ISBN 978-82-997953-2-6
* Frik Hougen: «Engebret Hougen og hans bygdemålsdiktning». *Edda 32*. Oslo 1932.
* Knut Hougen: *Engebret Hougen. Hans liv og virke*. Eget forlag. Sandefjord 1934.
* Severin Kjær: «Engebret Hougen». *Norsk Skoletidende* Nr. 22. 30te Mai 1891, s. 210.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Niels Tønder Lund (født 30. oktober 1749 i Trondhjem, død 1809 utenfor Arendal), var en dansk-norsk generaltollkammerdeputert, forfatter, entomolog og botaniker.

Biografi
--------

Han var sønn av residerende kapellan Lauritz Lund (1717–1765) og Ellen Margrethe født Tønder (1725–1787). 14 år gammel reiste han til København for å studere, hvoretter han i 1768 avla teologisk embetseskamen og reiste tilbake til Norge. Her traff han generalmajor Frantz Vilhelm Sehested og ble i 1772 huslærer for sønnen hans Ove Ramel Sehested. Sammen fulgte de to forelesninger ved Sorø Akademi og Kiels Universitet i årene 1772–1776, hvoretter de foretok en lengre utenlandsreise til England. 

I 1778 ble Lund ansatt som fullmektig i vestindisk-guineiske renteskriverkontor, hvorfra han ble forflyttet til det fynsk-jyske tollkontor og senere det sjællandske tollkontor. I årene 1787–1791 var han sjef for tollkammerkanselliet og deputert samme sted fra 1805. I 1794 var han i et par måneder konstituert som politimester i København.

Den 24. mai 1797 ble han i Sankt Nikolaj Kirke gift med Georgine Catharine Bluhme (1774–1819), datter av generalvejmester Nicolai Frederik Krohg og enke etter tollkasserer Johannes Bartholomæus Bluhme.

I slutten av 1808 ble han beordret til å inntre som medlem av den interimistiske regjeringskommisjonen i Christiania. Natten til den 12. januar 1809 seilte han i dårlig vær fra Løkken i Nordjylland, men skipet forliste utenfor Arendal og alle omkom. 

Lund er forfatter til en rekke mindre tidsskriftsartikler særlig om naturhistoriske og nasjonaløkonomiske emner. Han etterlot en verdifull samling av insekter som han hadde erhvervet sammen med vennen Ove Ramel Sehested, og som senere kom til å danne grunnlaget for Zoologisk Museum i København.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 238[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Lund, Niels Tønder*, Dansk biografiks Lexikon
3. ↑  «*The history of the Zoological Museum, University of Copenhagen*, zoologi.snm.ku.dk». Arkivert fra originalen 13. mars 2014. Besøkt 1. april 2013.

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Botanist
 |
**Johan Venstermand til Olstrup** (– død 1587) var en dansk adelsmann som fra 1567 til 1672 var Norges kansler. 

Han var sønn av Jørgen Venstermand til Stadager (d. 1551) og dennes annen hustru Alhed Knudsdatter Urne. Som hoffsinde ledsaget han kongens bror, hertug Magnus til Livland, men vendte snart tilbake til hjemlandet hvor han fikk ansettelse som sekretær i kanselliet. Han ble samtidig forlent med et kannikdømme i Roskilde domkirke.

Kansler
-------

I 1567 ble han utnevnt til Norges kansler (han etterfulgte Oluf Kalips, og fikk Aabygge, Ide og Raade skipreder uten avgift, i tillegg til prostiet ved Mariakirken i Oslo. Dels på grunn av mangler i regnskapet og dels fordi han hadde vakt kongens uvilje ved å ha støttet de norske bøndene for fritakelse av ekstraordinære skatter, mistet han 1571–72 både embete og alle norske len. I 1576 fikk han en liten forlening i Snegaard som han byttet til Reins kloster, Tutterøen og Vigs gods mot å gjøre tjeneste som pengeansvarlig på Jakob Ulfeldts diplomatreise til Russland. I 1582 mistet han igjen sine norske len, nok en gang på grunn av mangler i regnskapene.

I 1584 giftet han seg i Roskilde med Kirsten Lagesdatter Beck. Enken var stadig i live i 1625.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Thiset (1904). «Venstermand, Johan». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Besøkt 25. mars 2018.
2. ↑  Øystein Rian (2009). «Frederik 2.». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 25. mars 2018.