recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Iselin Vistekleiven**, tidligere **Iselin Jonassen**, (født 8. april 1983) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Vågå kommune fra 2012 til 2019.

Karriere
--------

Jonassen ble i oktober 2011 valgt til varaordfører i Vågå. Hun ble kort tid etterpå konstituert til ordfører da ordfører Rune Øygard først ble sykemeldt og fra mai 2012 innvilget permisjon fra ordførervervet inntil en straffesak mot ham var avgjort. Jehans Storvik ble valgt til ny varaordfører av kommunestyret da Jonassen rykket opp til ordfører. Iselin Jonassen ble da Norges yngste kvinnelige ordfører. Forgjengeren Rune Øygard fikk innvilget fritak fra ordførervervet av kommunestyret 18. desember 2012 etter å ha blitt domfelt, og Iselin Jonassen fortsatte dermed som konstituert ordfører inntil videre. I kommunestyremøte 12. februar 2013 ble hun så valgt til ordfører for resten av valgperioden.

Før hun ble konstituert til ordfører jobbet hun på NAV-kontoret i Vågå kommune.

I desember 2012 ble hun kåret til Årets Ottadøl i 2012 «for å ha takla ei utfordrande rolle som ordførar og eit utfordrande år for Vågå på ein framifrå måte.»

Referanser
----------

1. ↑  Ketil Sandviken: Vågås førstedame Gudbrandsdølen Dagningen, 23. oktober 2011
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Protokoll[*død lenke*] fra kommunestyremøte 12. februar 2013; besøkt 13. april 2013.
8. ↑  Ragnhild Moen Holø, Alexander Nordby, Knut Sveen (05.10.2012). «Dette har endret livet mitt». NRK. Besøkt 25.10.2012. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
9. ↑  Ordførar Iselin Jonassen kåra til Årets Ottadøl 2012[*død lenke*], Vågå kommune
10. ↑  Iselin Jonassen - Årets Ottadøl[*død lenke*], Fjuken: Lokalavisa for Ottadalen

Eksterne lenker
---------------

* Ordføreren, Vågå kommune


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rune Øygard** | **Vågås ordfører**(8. mai 2012–2019) | Etterfølger:**Harald Sve Bjørndal** |
| Forgjenger: | **Vågås varaordfører**(2011–2012) | Etterfølger:**Ivar Vistekleiven** |
**Armégruppe A** (tysk: Heeresgruppe A), var en betegnelse på tre ulike tyske armégrupper under andre verdenskrig.

Under slaget om Frankrike rykket armégruppe A inn gjennom Ardennene under ledelse av Gerd von Rundstedt.

Under framrykkingen på østfronten ble armégruppe syd delt i forbindelse med operasjon blå, sommeroffensiven mot Kaukasus i 1942. Mens armégruppe A under ledelse av først Wilhelm List og deretter Ewald von Kleist rykket mot Kaukasus, rykket armégruppe B under ledelse av Maximilian von Weichs fram mot Volga og Stalingrad.

Senere, 25. januar 1945 omdøpte Adolf Hitler tre armégrupper, hvor armégruppe nord ble armégruppe Kurland, armégruppe sentrum ble armégruppe nord og armégruppe A ble armégruppe sentrum, samtidig som Hitler avsatte Josef Harpe som kommandant for armégruppen som syndebukk for tilbakeslagene ved den sovjetiske Wisła-Oder-offensiven.

Øverstkommanderende
-------------------

| Dato | Øverstkommanderende |
| --- | --- |
| 26. oktober 1939 - 22. juni 1941 | Generalfeltmarskalk Gerd von Rundstedt |
| 10. juli 1942 - 9. september 1942 | Generalfeltmarskalk Wilhelm List |
| 10. september 1942 - 22. november 1942 | Etter at Adolf Hitler avsatte List, overtok han selv midlertidig kommandoen |
| 23. november 1942 - 30. mars 1944 | Generalfeltmarskalk Ewald von Kleist |
| 24. september 1944 - 17. januar 1945 | Generaloberst Josef Harpe |
| 17. januar 1945 - 25. januar 1945 | Generaloberst Ferdinand Schörner |

Se også
-------

* Armégruppe B

Portal: Andre verdenskrig
Roquefortost og eske. *(Foto: Dominik Hundhammer)*
**Roquefort** er en blåmuggost oppkalt etter Roquefort-sur-Soulzon i det sørlige Frankrike. Osten ble først skildret av Plinius den eldre i år 79, og først nevnt under navnet roquefort i 1060. Osten er vernet etter opphavssted, slik at bare oster fra hulene ved Roquefort-sur-Soulzon kan kalles roquefortoster. Osten er smuldrete, noe fuktig, og hvit i farge med blå streker av mugg. Den har sterk lukt og smak med et særskilt preg av smørsyre og en ekstra spiss fra muggen. Den har ingen skorpe. 

Et typisk ostehjul veier mellom 2,5 og 3 kilo. For hvert kilo ost trenger man om lag 4,5 liter melk, og roquefort inneholder derfor mye fett, protein og mineral.

Muggtypen som gir osten den særegne smaken heter *Penicillium roqueforti* og finnes i jorden i de naturlige grottene rundt Roquefort-sur-Soulzon. Ostemakere høstet tradisjonelt muggen ved å legge brød i grottene slik at de ble dekket av mugg. Man tilsatte så muggen i ostemassen etter at den hadde stivnet noe.

Man kan nå dyrke muggen i laboratorium, og roquefortost blir i dag laget i hele regionen. Etter fransk lov kan likevel bare ost som er lagret i de naturlige grottene rundt Roquefort benytte navnet. Man må også bruke en spesiell sauemelk for å lage ekte roquefort, nemlig melk fra lacaune-søyer fra de omliggende distriktene Aveyron, Lozère, Gard, Hérault og Tarn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roquefort (cheese) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
France and Germany Star
**France and Germany Star** er en britisk militær kampanjemedalje tildelt for tjeneste i Frankrike og Tyskland, samt Belgia, Luxembourg og Nederland, under andre verdenskrig.

Utforming
---------

France and Germany Star er utformet som en stjerne med seks tagger og er laget av bronse.
 Høyden er 44 mm, bredden 38 mm. Forsiden har en midtmedaljong som viser kong Georg VIs kronede monogram omgitt av en bord med innskriften «THE FRANCE AND GERMANY STAR». Baksiden er slett, men kan i noen tilfeller ha mottagerens navn inngravert. 

Medaljen er opphengt i et bånd i fargene til Storbritannias flagg, en rød midtstripe med hvite kanter på blått. Dette symboliserer samtidig også flaggene til Frankrike og Nederland.

Den som først gjorde seg fortjent til France and Germany Star og som siden gjorde seg fortjent til Atlantic Star, ble ikke tildelt ytterligere en medalje. I stedet ble France and Germany Star utstyrt med en båndspenne med innskriften «ATLANTIC». Tilsvarende ble de som gjorde seg fortjent til France and Germany Star etter at de allerede var tildelt Atlantic Star eller Air Crew Europe Star heller ikke tildelt ny medalje, men fikk båndspenne med innskriften «FRANCE AND GERMANY».

| Båndstriper for France and Germany Star |
| --- |
| **France and Germany Star**  | **France and Germany Star**med spennen ***Atlantic*** |
|

Tildeling
---------

Medaljen ble tildelt personell, først og fremst fra den britiske hæren og hærstyrker fra Samveldet, som tjenestegjorde i mer enn én dag i de aktuelle landene i det nordvestlige Europa fra landgangen i Normandie 6. juni 1944 til Tysklands kapitulasjon 8. mai 1945. Personell i marinen, som tjenestegjorde i Nordsjøen, Den engelske kanal og Biscayabukten, kunne også kvalifisere seg til medaljen. Tilsvarende kunne tjenestegjørende i luftvåpenet tildeles medaljen etter gjennomføring av ett operativt tokt over de aktuelle land- og sjøområdene.

Se også
-------

* 1939–1945 Star
* Africa Star
* Air Crew Europe Star
* Arctic Star
* Atlantic Star
* Burma Star
* Italy Star
* Pacific Star

Referanser
----------

1. 1 2 3  John W. Mussell: *The Medal Yearbook 2014*, Honiton: Token Publishing, 2013, s. 186
2. 1 2  «France and Germany Star», Ministry of Defence, gov.uk. Lest 18. november 2015.
3. ↑  «France and Germany Star», Veterans Affairs Canada. Lest 18. november 2015.
**Robert Julius Trumpler** (født 2. oktober 1886 i Zürich, Sveits, død 10. september 1956 i Berkeley, California, USA) var en sveitsisk-amerikansk astronom.

Etter innledende skolegang gikk Trumpler på Universitetet i Zürich, men ble senere overført til Georg-August-Universität Göttingen hvor han tok sin doktorgrad i 1910. I 1915, under første verdenskrig, emigrerte han til USA og sluttet seg til University of California. Han tok en stilling ved Allegheny Observatory og dro senere til Lick Observatory. I 1921 ble han naturalisert statsborger i USA. Han ble valgt til medlem av United States National Academy of Sciences i 1932.

Trumpler er mest kjent for observasjonen av at lysstyrken til de fjerne åpne stjernehopene var lavere enn forventet og at stjernene tilsynelatende var rødere. Dette ble forklart av interstellar støv spredt gjennom galaksen, noe som førte til absorpsjon (ekstinksjon) av lys eller interstellar ekstinksjon av lys.

Trumpler fortsatte å studer og katalogisere åpne stjernehoper for å fastslå størrelsen på Melkeveien. I begynnelsen antok han at analysene ga en øvre grense på Melkeveiens diameter på ca. 10 000 parsec med solen plassert et sted nær sentrum, selv om han senere endret dette. Mens han katalogiserte åpne stjernehoper utviklet han også et system for klassifisering i henhold til antall stjerner som ble observert i dem, hvor konsentrert disse stjernene er i sentrum av hopen og omfanget av den tilsynelatende lysstyrken. Dette systemet, kjent som Trumpler-klassifisering, er fremdeles i bruk.

Referanser
----------

1. ↑   Sveitsisk historisk leksikon, HDS ID 028969, oppført som Robert Julius Trümpler[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id trumpler-robert-julius, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6d79jbg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
5. ↑
6. ↑  R.J. Trumpler, 1930. Preliminary results on the distances, dimensions and space distribution of open star clusters. Lick Obs. Bull. Vol XIV, No. 420 (1930) 154-188. Tabell 16 er Trumplers katalog over åpne stjernehoper, referert til som «Trumpler (eller Tr) 1-37
7. ↑  Robert A. Garfinkle. Star-Hopping: Your Visa to Viewing the Universe. Cambridge University Press, 1997. ISBN 9780521598897; p.74

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** HDS **·** MGP
 |
**Hilde Krahwinkel**, gift Sperling, (født 26. mars 1908 i Essen i Tyskland, død 7. mars 1981 i Helsingborg i Sverige) var en tysk tennisspiller.

Hilde Krahwinkel var ved siden av Cilly Aussem, Gottfried von Cramm og Henner Henkel en av de store tyske tennisspillerne på 1930-tallet. Hun var den mest fremgangsrike tyske kvinnelige tennisspilleren før Steffi Graf med sin fire Grand Slam-titler; tre i single- og en mixeddouble.

Hun deltok i sin første Grand Slam-turnering i 1930 i Wimbledon; sammen med landsmannen Daniel Prenn kom hun til finalen i mixeddouble, som de tapte til Jack Crawford/Elizabeth Ryan. Året etter i 1931 spilte hun finale i single, hun møtte Cilly Aussem, i den første heltyske finalen i Wimbledons historie. Aussem vant finalen med 6-2, 7-5.

I 1933 vant hun sammen med Gottfried von Cramm mixeddoubleturneringen i Wimbledon. I French Open vant hun singletittelen tre år på rad, 1935–37. I alle tre finalene møtte hun franske Simone Mathieu som hun beseiret med 2-0 i sett i alle tre finalene. Krahwinkel er en av i alt fire kvinner som har vunnet tre strake titler i French Open, de andre er Helen Wills Moody (1928–1930), Monica Seles (1990–1992) og Justine Henin (2005–2007). I 1936 var hun i sin andre Wimbledon-finale i single, hun tapte til Helen Jacobs med 2-6, 6-4, 5-7.

Hilde Krahwinkel var i perioden 1932–39 tysk mester i single fem ganger, i double to og i mixeddouble tre. Hilde Krahwinkel giftet seg i 1934 med en danske, og hun ble dansk statsborger

Grand Slam-titler
-----------------

* Frankrikes flagg **Franske mesterskapet:**
	+ Single dammer – 1935 (hun beseiret Simone Mathieu med 6-2, 6-1 i finalen)
	+ Single dammer – 1936 (hun beseiret Simone Mathieu med 6-3, 6-4 i finalen)
	+ Single dammer – 1937 (hun beseiret Simone Mathieu med 6-2, 6-4 i finalen)
* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Mixeddouble – 1933 (sammen med Gottfried von Cramm)

Referanser
----------

1. 1 2   100 years of Wimbledon, side(r) 213[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 709[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Hilde Krahwinkel – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Hilde Krahwinkel – International Tennis Hall of Fame Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
**Morten Andreas Meyer** (født 20. oktober 1959 i Sarpsborg) er en norsk forretningsmann og politiker (H) fra Hamar.

Yrkesliv
--------

### Bedriftsleder og -rådgiver

Etter avgangseksamen ved Hamar katedralskole i 1978 måtte Meyer på kort varsel overta ledelsen for seks ansatte i familiebedriften Meyer Kontorservice, som solgte kontorrekvisita, fordi faren ble syk av kreft og senere døde. Etter å ha fullført en omstilling i bedriften, solgte han den. Han var produktsjef i Emo Engros 1983–1984 og administrerende direktør i Caribonum Norway 1984–1995. Deretter arbeidet han som bedriftsrådgiver for kunder som Storebrand Bank og Notabene.

### Lokalpolitiker

Ved siden av sitt virke i næringslivet hadde Meyer politiske verv. Han var medlem av Hamar kommunestyre 1980–1983 og medlem av Unge Høyres sentralstyre 1982–1984. Han var varaordfører i Hamar kommune i perioden 1999–2001.

### Statsrådposter

Han var statssekretær for statsråd Erna Solberg i Kommunal- og regionaldepartementet 2001–2004, og ble deretter statsråd i Arbeids- og administrasjonsdepartementet da Victor Norman gikk av. Departementet ble samme år omdannet til Moderniseringsdepartementet. Sommeren 2005 la Meyer frem stortingsmeldingen «eNorge – det digitale spranget», som krevde at nye offentlige IT-systemer skulle bruke åpne standarder innen 2009, samt at offentlige IT-tjenester skulle kunne brukes av alle.

Meyer var statsråd frem til Bondevik-regjeringen gikk av høsten 2005.

Meyer var også medlem av Høyres sentralstyre 2004–2008.

### Tilbake til næringslivet

Meyer ledet konsulentvirksomheten i IBM Norway 2006–2012, så var han partner og seniorrådgiver i First House 2012–2017. Han var også styreleder i fotballklubben Hamarkameratene 2009–2010. I 2017 ble Meyer ansatt som generalsekretær i Huseiernes Landsforbund.

Referanser
----------

1. ↑  Batalden, Tarjei Mo (2019). «Morten Andreas Meyer: I livets lære». *Journalen*. Oslo Met. Besøkt 2. november 2021.
2. ↑  «Morten Andreas Meyer». First House. Arkivert fra originalen 28. august 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morten Andreas Meyer på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Morten Andreas Meyer hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Morten Andreas Meyer hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Norges administrasjons-, planleggings-, moderniserings- og fornyingsministre |
| --- |
| 
* Kristin Clemet (1989–1990)
* Tove Strand Gerhardsen (1990–1992)
* Oddny Aleksandersen (1992–1993)
* Nils Totland (1993–1996)
* Terje Rød-Larsen (1996)
* Bendik Rugaas (1996–1997)
* Eldbjørg Løwer (1997–1999)
* Laila Dåvøy (1999–2000)
* Jørgen Kosmo (2000–2001)
* Victor Norman (2001–2004)
* Morten Andreas Meyer (2004–2005)
* Heidi Grande Røys (2005–2009)
* Rigmor Aasrud (2009–2013)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Stortinget
 |
Maronite Eparchy of Our Lady of Lebanon of Los\_Angeles.
**Robert Joseph Shaheen** (født 3. juni 1937 i Danbury i Connecticut i USA; død 9. august 2017 i St. Louis i Missouri) var en amerikansk katolsk geistlig i den maronittiske kirke og biskop av Our Lady of Lebanon in Los Angeles. Han residerte ved *St. Raymond's Cathedral* i St. Louis i Missouri.

Liv og virke
------------

### Prest

Robert Joseph Shaheen ble presteviet den 2. mai 1964 av biskop Francis Mansour Zayek i Den ubesmittede unnfangelsens nasjonalhelligdom i Washington, DC.

### Biskop

Pave Johannes Paul II utnevnte ham den 5. desember 2000 til biskop av *Our Lady of Lebanon in Los Angeles*. Han ble bispeviet av den maronittiske patriark av Antiokia og hele Orienten, kardinal Nasrallah Pierre Sfeir, den 15. februar året etter; medkonsekratorer var Roland Aboujaoudé, hjelpebiskop for *Antiochia*, John George Chedid, emeritert biskop av *Our Lady of Lebanon in Los Angeles*, Stephen Hector Youssef Doueihi, biskop av *Saint Maron in Brooklyn*, og Francis Mansour Zayek, emeritert erkebiskop *ad personam* av *Saint Maron in Brooklyn*.

Shaheen var den første libanesisk-maronittiske prest eller biskop født i USA.

Den 10. juli 2013 innvilget pave Frans hans aldersbetingede fratredenssøknad.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Patriark Youhanna Bawwab el-Safrawi (?- 1656)
* Patriark Georges Rizqallah Beseb'ely (1595-1670) \*bispeviet 1656
* Patriark Estephan Douaihi (1630-1704) \*1668
* Patriark Jacob IV Awad (1698-1733) \*1698
* Patriark Siméon VII Awad (1683-1756) \*1716
* Patriark Joseph VI Estephan (1729-1793) \*1754
* Patriark Yuhanna El-Helou (Dolce) (1786-1823) \*1786
* Patriark Youssef Boutros Hobaish (Habaisci) (1787-1845) \*1820
* Patriark Boulos Boutros Mass'ad (Massaad) (1806-1890) \*1841
* Patriark Elias Pierre Hoyek (Hoayek) (1843-1931) \*1889
* Patriark Antonio Pierre Arida (1863-1955) \*1908
* Patriark Pierre-Paul Méouchi (1894-1975) \*1934
* Patriark kardinal Nasrallah Boutros Sfeir (1920-2019) \*1961
* Biskop *Robert Joseph Shaheen* (1940- ) \*1986

Referanser
----------

1. ↑   stlouisreview.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.aciprensa.com, besøkt 11. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Danbury native named bishop». *The News Times*.
4. ↑  catholic-hierarchy.org shaheen, lest 23. november 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Robert Napier Keith** (født 1954) er en britisk næringslivsleder og investor. Han har i en årrekke vært involvert som eier og styremedlem i mange norske selskaper sammen med investorkollega Thomas Fussell, og duoen er best kjent for rollen i selskapene Opticom og Fast Search & Transfer.

Robert Keith begynte karrieren i finansmiljøet som aksjemegler i det britiske selskapet T.C. Coombs på slutten av 1970-tallet, der han jobbet med investeringer i det norske markedet. Han var på den tiden mest kjent for dristige spekulasjoner i norske små-aksjer, men investerte også i Australia, Argentina, Thailand, Indonesia og Filippinene. Etter at T.C. Coombs kollapset i en bedrageriskandale i 1991 startet Keith en nytt investeringsselskap i London, også dette med fokus på investeringer i Norge. Han arbeidet senere som megler i selskapet Carnegie International.

Keith gjorde comeback i det norske markedet i 1996 som aksjonær og styremedlem i Opticom; han eide drøye ti prosent av selskapet, kontrollert igjennom det britiske selskapet Charles Street Group. Keith satt også i bedriftsledelsen i videospillutvikleren Eidos, og sammen med Opticom-kollega Thomas Fussell satt han også på 35 % av aksjene i IDEX. Den britiske investorduoen Fussell og Keith var også storaksjonærer og styremedlemmer i Fast Search & Transfer.

I 2005 var Keith utsatt for et oppkjøpsraid rettet mot eierskapet i Opticom og Fast, da Øystein Stray Spetalen og Orkla forsøkte å vinne kontroll over selskapene. Til avisene omtalte Keith motparten som «piratene», mens disse på sin side svarte med å beskrive britene som «togrøvere». Raidet gjorde at Keith og Fussell først ble kastet fra Opticom-ledelsen, før de to gjenvant kontrollen i januar 2006 etter en dramatisk generalforsamling.

I 2016 var Keith involvert som investor i Cxense. Også Øystein Stray Spetalen var inne på eiersiden i dette selskapet, og de ti år gamle «togrøver»/«pirat»-motsetningene mellom de to blusset opp igjen.

Referanser
----------

1. ↑   companycheck.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sjarmerende 'skurk' oppdaget Norge». *Dagens Næringsliv*, 6. juli 1988.
3. 1 2  «Keith gleder seg til krakket». *Dagens Næringsliv*, 25. mars 1995.
4. ↑  «Keith med nytt firma i City». *Dagens Næringsliv*, 11. februar 1991.
5. ↑  «Norsk comeback for Robert Keith». *Dagens Næringsliv*, 19. juli 1996.
6. ↑  «Eidos kjøper i Opticom». *Dagens Næringsliv*, 20. mai 1997.
7. ↑  «Fingrer med fingeravtrykk». *Dagens Næringsliv*, 21. juli 1998.
8. ↑  «Fast-topper tåkelegger». *Dagens Næringsliv*, 7. juni 1999.
9. ↑  «Skjellsordene hagler i maktkamp». *Dagens Næringsliv*, 12. november 2005.
10. ↑  «Sirkus Opticom». Dagbladet. 6. januar 2006. Besøkt 18. juli 2017.
11. ↑  «'Togrøver' og 'pirat' barker sammen på nytt»Betalt abonnement kreves. Dagens Næringsliv. 26. mai 2016. Besøkt 18. juli 2017.
Satellittbilde som viser Nampobarrieren. Elva Taedong renner fra høyre til venstre. Byen Nampo ligger på nordsiden av elva midt på bildet. Barrieren ligger til venstre ved munningen av elva.
**Nampobarrieren** (eller **Nampodammen** eller **West Sea Dam** eller **West Sea Barrage**) er en dam vel 15 km vest for den nordkoreanske byen Nampo. Damverket er et åtte km langt system av dammer mellom Kkutsalppuri, Phi-øya og Kwangryang-bukta. Det inkluderer tre sluseporter med tilsammen 36 sluser som gjør at skip på opptil 50 000 tonn kan passere. Dammen markerer skillet mellom utløpet av elva Taedong og Vesthavet (Gulehavet).

Konstruksjonsarbeidet begynte i 1981 og varte til 1986. Målet med prosjektet var blant annet å:

* Øke vannivået i elva for å øke skipstrafikken.
* Hindre at sjøvann trengte inn i elva som da kunne brukes som ferskvannskilde nærmere utløpet.
* Bidra til mer dyrket areal i området.
* Hindre ukontrollert flom mot byene Nampo og Pyongyang

Oppå dammen går en vei, samt jernbane og fortau. Egne fisketrapper gjør at fisk kan passere inn og ut. I anlegget inngår også anlegg for produksjon av elektrisitet. Dammen ble ansett som en stor bragd da den ble ferdigstilt. Bildet av den er benyttet som bakgrunn for nordkoreanske TV-nyheter, og er en av flere severdigheter som gjerne vises fram for turister.

Kostnadene for prosjektet er beregnet til 4 milliarder USD.

Barrieren er et viktig utfartsmål hvor utenlandske gjester og turister gjerne tas med for å nyte havutsikten og bade i Gulehavet. Det er en badestrand ved en øy i sørenden av barrieren.

Eksterne lenker
---------------

* In North Korea, Dam Reflects 'Great Leader's' State of Mind (The New York Times 5. juli 1989)

Portal: Korea
**The Siren Clouds** var et sporadisk soloprosjekt/band som ble startet opp av Denis Decay (Denis Kamphaug) i London i 1985. I originalbesetningen var Denis Decay (låtskriver/gitar, vokal og bass), Paul Newman (keyboards), Leigh Heggarty (gitar) (ble senere studiomusiker og medlem av The Price, Chicago Blues Band og Ruts D.C.), samt samarbeidspartner med forfatteren John King,) og Alan Kennedy (trommer).

Da denne utgaven av The Siren Clouds ble oppløst, flyttet Decay hele bandprosjektet til Kongsvinger i Norge. Her fikk han med seg Even Finsrud (slagverk), Morten Andreassen (bass), Jan Larsen (gitar) og Christer Westlund (gitar). Bandet spilte inn låtene «Tally-Ho» og «Sundown Soon», senere utgitt på samlealbumet *Huset – 13 år på nåde* (1995). Til den samme utgivelsen spilte Larsen og Decay også inn låta «Bells».

I 1991 skiftet bandet besetning nok en gang. Den nye utgaven av bandet bestod av Denis Decay (gitar, vokal), Are Hofstad (saksofon), Jon Grimsby (trommer), Kyrre Sætran (bass), Frederik Sager (gitar), Lars Ovlien (munnspill), Michael Cohen (perkusjon) og Svein Solberg (keyboard/produsent). Denne besetningen ga i 1992 ut albumet *Splash for Venus* på A Rose for Emily Records.

I 2002 bestod bandet av Denis Decay (vokal, gitar), Even Finsrud (trommer), Kjetil Foseid (gitar) og Joachim Andersen (bass). Bandet var i studio og spilte inn fire låter. To av dem, «Interior Landscapes» og «Shockwave», havnet senere på samleplaten *Dansbare takras og andre lekkerbiskener* (A Rose for Emily, 2006). Sistnevnte låt ble da utgitt under bandnavnet Hütte Tü.

Diskografi
----------

* «Shockwave», spor på samlealbum, 2006 (under navnet Hütte Tü)
* «Interior Landscapes», spor på samlealbum, 2006
* «Tally-Ho», spor på samlealbum, 1995
* «Sundown Soon», spor på samlealbum, 1995
* *Splash for Venus*, album, 1992
**Robert «Bob» Kelso** er en fiktiv person i TV-serien *Scrubs*.

Bob Kelso er *Chief of Medicine* tilsvarende overlege/avdelingsoverlege[] på sykehuset Sacred Heart. I sesong 7 får vi[*hvem?*] vite at Kelso er 65 år, selv om han har løyet på alderen sin ved flere anledninger.

Familiehistorie
---------------

Kelso har en kone ved navn Enid som i løpet av serien blir invalid. Han hadde også en hund, Baxter, som døde, noe som resulterte i at Kelso ikke kunne la være å gråte gjennom en hel dag før han med vilje dehydrerer seg selv. Han har minst to sønner, en med Enid; Harrison Kelso som er homofil, og Thong Tri Kelso som han har med en ukjent vietnameser.

Trivia
------

I motsetning til dr. Cox ser Kelso på sykehuset utelukkende som en pengemaskin, han ønsker ikke å reformere det amerikanske systemet der bare de rike får den beste behandlingen. Det er gjennom hele serien tydelig hvordan han favoriserer pasienter med gode forsikringer og mye penger, og hvordan han vil ha pasienter uten forsikring så langt unna som mulig. Han provoserer ved å nekte dem behandling og å stenge avdelinger på sykehuset dedikert til fattige mennesker. Likevel benytter han seg av gratistilbudene selv, han dukker opp på en *Free Clinic* der dr. Elliot Reid jobber for en kort periode i serien. Det kommer ofte frem at han kjempet i Vietnam og at han har tatovert «Johnny», navnet på en medsoldat, på rumpa si.
***The Sisters*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Christy Cabanne.

Handling
--------

May og hennes yngre søster, Carol, bor i en liten by. May er den vakreste av de to, men Carol blir friet til av landsby-gutten Frank. Men George kommer også til området på besøk, forelsker seg i Carol og vinner henne snart bort fra Frank. Carol er fornøyd med oppmerksomheten hans, og Frank blir knust. Men når George møter søsteren May, blir han vanvittig forelsket i henne - og stikker til slutt av sammen med henne, og de blir snart gift. Carol, fortvilet, vender tilbake til Frank, de blir gift, og ett år senere blir en baby født.

I mellomtiden har May og George bodd i en annen by, og May er i ferd med å bli mor. Men barnet hennes viser seg å være dødfødt. Men legene er bekymret for å fortelle henne sannheten, og blir tvunget til å finne en baby som skal ta den døde babyens plass - frem til kona er sterk nok til å tåle å bli fortalt sannheten. Carol blir oppsøkt angående å gi bort barnet sitt, og nekter først. Men til slutt, for søsterens skyld, samtykker hun. Men Carol begynner snart å savne babyen sin. May nekter å la henne ta hånd om det hun tror er hennes eget barn - og Carol blir panisk.

Skuespillere
------------

* Lillian Gish som May.
* Dorothy Gish som Carol.
* Elmer Clifton som Frank.
* W.E. Lawrence som George.
* Donald Crisp.
* Josephine Crowell.
* John T. Dillon.

Referanser
----------

1. ↑  The Sisters
2. ↑  The Sisters

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Sisters* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Sisters* på Silent Era Rediger på Wikidata
**UNIX/32V**, også kalt **32V**, var den første 32-bitsutgaven av operativsystemet Unix, og ble lansert i juni 1979 av Bell Laboratories. UNIX/32V var en direkte portering av Unix versjon 7 fra PDP-11 til DECs nye 32-bits VAX-arkitektur.

Operativsystemet utnyttet få av de tekniske nyvinningene VAX-arkitekturen introduserte, og leverte for alle praktiske formål en raskere PDP-11. Spesielt hemmende var systemets manglende støtte for virtuell hukommelse, som sammen med doblet ordlengde (fra 16 til 32 bits) og mangedoblet adresseoråde, var arkitekturens sterkeste kort.

Støtte for virtuell hukommelse i UNIX/32V ble utviklet av Bill Joy og andre ved University of California, Berkeley høsten 1979, i første omgang for å støtte universitetets Lisp-prosjekt, Franz Lisp. Utvidelsen ble en del av den første UNIX-distribusjonen for VAX fra Berkeley, 3BSD, utgitt i 1979.

Som startpunkt for både 4BSD og System V betraktes UNIX/32V som opphav til praktisk talt alle moderne UNIX-systemer.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  McKusick, Marshall Kirk (29. mars 1999). «Open Sources: Voices from the Open Source Revolution». *www.oreilly.com* **(engelsk)**. Besøkt 14. mars 2018.

Litteratur
----------

* Marshall Kirk McKusick og George V. Neville-Neil: *The Design and Implementation of the FreeBSD Operating System*, Addison-Wesley, Boston, 2004, ISBN 0-201-70245-2, s. 4–6.
* Thomas B. London og John F. Reiser: *A UNIX Operating System for the DEC VAX-11/780 Computer*, internal Bell Labs memo, 7. juli 1978, tilgjengelig online på Dennis Ritchies hjemmeside og her.
**William Jeremiah Tuttle** (født 21. februar 1882 i Chicago i Illinois, død 22. februar 1930 i Los Angeles i California) var en amerikansk svømmer og vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Tuttle vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske vannpololaget *Chicago Athletic Association* som tapte finalen til *New York Athletic Club*. Det var kun tre lag, alle amerikanske som deltok i vannpoloturnering. *New York Athletic Club* som vant vannpoloturneringen, vant «semifinalen» mot *Missouri Athletic Club* med 5-0 og siden finalen mot *Chicago Athletic Association* med 6-0. Det ble kun spilt to kamper i turneringen.

Tuttle var også med på det amerikanske laget som kom på andreplass i svømming 4 x 50 yards fri bak et annet amerikansk lag.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv i vannpolo USAs flagg USA
* Sølv 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv i svømming, 4 x 50 yards fri USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Tuttle – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) William Tuttle – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) William Tuttle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Tuttle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**William Frederik Benedict Peter Sverdrup** (født 7. oktober 1809 i København, død 2. september 1872 i Kristiania) var en norsk prest.

Liv
---

William Sverdrup var sønn av den klassiske filologen og professoren Georg Sverdrup og fetter av politikeren Johan Sverdrup. Han ble student i 1827 og *cand. theol.* i 1832. Fra 1834 var han ansatt som annen amanuensis ved universitetsbiblioteket. Fra 1840 var han residerende kapellan i Gran og fra 1847 garnisons- og sogneprest i Fredriksvern (dagens Stavern).

Han var gift med Elisabeth Treschow, datter av Willum Frederik Treschow.

Sigholt-saken
-------------

9. november 1849 begikk kapteinløytnant Johan Georg Sigholt selvmord, etter at han dagen før var blitt dømt i høyesterett for falske angivelser. Foranledningen var at Sigholt hadde levert anmeldelser mot flere av sine offiserskolleger. Ved begravelsen 12. november talte Sverdrup over skriftstedet «Hvo som er ren, han kaste den første sten». Sigholts motstandere blant offiserene tolket dette som rettet mot dem, og klaget over Sverdrup til biskop Arup. Følgen var at Sverdrup ble irettesatt av biskopen og Kirkedepartementet. Da han i de neste årene søkte om ledige presteembeter, ble han hver gang avvist av biskopen og departementet. Han valgte derfor å gå av i 1865.

Verk
----

Han utga en *Logik* (1836) og en påvisning av *Dødsstraffens Uretmæssighed* (1836). Utenom Niels Treschow var Sverdrups *Logik* den eneste norske utgivelsen innenfor filosofien på lange tider. Boken ble anmeldt av Anton Martin Schweigaard i *Den Constitutionelle*, i en artikkel hvor Schweigaard benyttet anledningen til å legge fram sitt eget syn på vitenskapelig tenkning.

Utmerkelser
-----------

William Sverdrup ble utnevnt til ridder av Sankt Olavs Orden i 1871 for gavmildhet mot offentlige innretninger, særlig universitetet, som han ga 2000 bøker. En gate i Stavern er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑  Nr. 17ff, 1836.

Kilder
------

* Jens Braage Halvorsen: «Sverdrup, William Frederik Benedict Peter» i *Norsk Forfatter-Lexikon V*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, 1901.
* S. H. Finne-Grønn: *Slegten Sverdrup*. Christiania: Det Mallingske Bogtrykkeri, 1923.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Christian Vande Velde** (født 22. mai 1976 i Lemont, Illinois) er en amerikansk tidligere profesjonell syklist. Han ble profesjonell i 1998, og har for det meste vært hjelperytter. Hans største seire er sammenlagtseieren i Luxembourg rundt i 2006 og Tour of Missouri i 2008.

Han var med på Lance Armstrongs lag i to av hans seire i Tour de France, i 1999 og 2001. I 1999 kjørte han selv i ungdomstrøya på seks etapper, mens han ikke fullførte rittet i 2001.

I 2004 gikk han over fra US Postal til Liberty Seguros, før han sesongen etter startet i Team CSC. I Tour de France 2006 gjorde han en viktig jobb som hjelperytter for Carlos Sastre og Fränk Schleck, og fikk en 24.-plass totalt. Året etter ble han nummer 25.

Før 2008-sesongen gikk han over til nyetablerte Team Slipstream. Han skulle nå fungere som kaptein etter en lang karriere som hjelperytter. Laget ble invitert til å delta i Giro d'Italia 2008. Første etappe var en lagtempo som Slipstream vant, og Vande Velde fikk derfor kjøre med den rosa ledertrøya på den andre etappen. Han endte på en 52.-plass.

Slipstream ble også invitert til Tour de France 2008, og Vande Velde var kaptein på laget som like før byttet navn til Team Garmin. Han kom til Tour de France med et håp om en plassering blant de ti beste. Han endte på 5.-plass, tre minutter bak sin tidligere lagkamerat Carlos Sastre. Vande Velde kunne ha klart en pallplass hvis det ikke hadde vært for at han tapte 2.36 til teten på den 16. etappen, blant annet på grunn av et fall.

I september 2008 vant han Tour of Missouri sammenlagt. Grunnlaget la han da han vant den tredje etappen (ITT).

I 2009 veltet han på 3. etappe i Giro d'Italia og brakk fem ryggvirvler, hofta og ribbein. Han kom tilbake på sykkelen og var klar til Tour de France. Her klarte han en åttendeplass, til tross for at han siste del av rittet fungerte som hjelperytter for Bradley Wiggins.

I 2010 veltet han også på 3. etappe i Giro d'Italia. Denne gangen var skadene mindre alvorlige, men han brakk kragebeinet. Han var på plass for å kjøre om topplassering i Tour de France, men måtte gi seg etter tre etapper, med brukne ribbein.

Han var en av flere ryttere som i 2012 ga vitneforklaring i saken mot Lance Armstrong, og fikk seks måneders utestengelse.

Referanser
----------

1. ↑  «USA Cycling to enforce USADA's suspensions of former Armstrong teammates». CyclingNews. 11. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Christian Vande Velde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Christian Vande Velde – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christian Vande Velde – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Christian Vande Velde – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Christian Vande Velde – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Christian Vande Velde – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Christian Vande Velde – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Paris Match*** er et fransk ukeblad. Det er kjent for sin hyppige bruk av paparazzifotografer. Ukebladet dekker også viktige franske og internasjonale nyheter, og inneholder også artikler om berømtheter. Paris Match ble startet i 1949 av industrilederen Jean Prouvost. Bladet er en del av Hachette Filipacchi Médias, som igjen eies av Lagardère Group.

Ved enkelte anledninger, når det har dekket viktige hendelser, har *Paris Match* solgt mer enn én million eksemplarer på verdensbasis, slik som dekningen av den første turen med en fransk astronaut ombord i den amerikanske romfergen i juni 1986. Benoit Clair, en erfaren skribent for ukebladet, var den første journalisten som fikk lov til å bli med romfergens mannskap helt fra de begynte treningen fram til de dro ut til utskytningsrampen på Cape Canaveral.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paris Match – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** ISSN **·** ISSN
 |
**William Van Horn** (født 15. februar 1939) er en amerikansk tegneserietegner og skribent som har arbeidet for Walt Disney Company siden 1988. Han tegner hovedsakelig Donald Duck, men har også skrevet og/eller illustrert fortellinger basert på tegnefilmserien *DuckTales*, som på norsk heter *Ole, Dole og Doffen på eventyr*. 

Før Van Horn arbeidet for Disney, tegnet og skrev han et tegneseriehefte i svart-hvitt kalt *Nervous Rex*. Denne tegneserien ble utgitt av forlaget Blackthorne Publishing i ti hefter fra 1985 til 1987. Hovedfiguren var en liten, ikkevoldelig tyrannosaurus som la ut på ulike eventyr. Senere skrev og tegnet han en tegneserieparodi på superheltsjangeren kalt *Possibleman* («Muligmann»). Også den serien ble utgitt av Blackthorne, men det ble kun publisert to hefter.

Van Horn tegner vanligvis sine egne historier, men i 1994 tegnet han Carl Barks' siste historie, *Historien gjentar seg*. Til Disney-tegneseriene har Van Horn skapt flere nye figurer, blant dem Skrues halvbror Jubalon.

Hans sønn, Noel Van Horn, tegner også for Disney, hovedsakelig Mikke Mus-fortellinger.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 16432, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID v/van-horn-william, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «William Van Horn» hos INDUCKS
* Nettsted for og av fans

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Tre stykk Morgan oppstilt under treff.
1995-modell Morgan 4/4
**Morgan Motor Company** er en britisk bilfabrikk. Selskapet ble grunnlagt i 1912 av H.F.S. Morgan. Fra 1959 til 2003 ble det drevet av hans sønn Peter Morgan. Nå styres selskapet av H.F.S. Morgans sønnesønn, Charles Morgan.

Fra starten og til 1936 produserte firmaet utelukkende sportslige trehjulsbiler med to hjul foran og et hjul bak. Da den første «bilen» kom i 1936 ble den kalt «4/4» fordi den hadde en firesylindret motor og fire hjul.

I 2000 kom Morgan Aero 8. Dette var merkets første fundamentalt nye modell på 64 år, men også denne er bygget rundt en asketreramme. Alle Morgan håndbygges etter kundens spesifikasjoner og ventetiden kan være nesten ett år.

Til tross for deres gammeldagse utseende har Morgan fartsegenskapene til en moderne sportsbil. Morgan Plus 8, med en 196 hestekrefter stor Rover V8-motor, akselererer fra 0 til 100 km/t på 5,6 sekunder. Morgan Aero 8 er enda raskere.

Fabrikken befinner seg i Malvern Link (i Worcestershire) og har ca. 130 ansatte. Produksjonstallene var oppe i 50 biler i uka på 1920-tallet, men har ligget rundt 10 biler per uke de siste tiårene.

Modeller
--------

* Morgan 4/4
* Morgan Plus 4
* Morgan Plus 4 Plus
* Morgan Plus 8
* Morgan Aero 8
* Morgan Runabout
* Morgan Roadster

Referanser
----------

1. ↑   www.morgan-motor.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Morgan Motor Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Morgan Klubb
* AS Insignia, norsk importør av Morgan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Knud Graah** (født 13. juni 1817 i Thisted, Danmark, død 27. mars 1909 i Kristiania) var industrigründer og foregangsmann innen tekstilindustrien i Norge på 1800-tallet.

Knud Graah etablerte en av landets første tekstilfabrikker, Vøien Bomuldsspinderi i Sagveien i Oslo, i Christiania og ledet virksomheten der i 60 år.

Ved Vøyenfallene med Vøiens Bomuldsspinderi og væveri, Hjula veveri og Tugthusets klesstampe i 1866. Foto: Hans Emil Erichsen / Oslo Museum 
Da han etablerte den første tekstilfabrikken, hadde importen av bomullsgarn og bomullstøyer til Norge fått et så stort omfang at han og flere andre fattet interesse for å erstatte importen med innenlandsk produksjon. Graah var en av de første som tok opp maskinspinning av bomull i Norge. Han fikk kontakt med britiske produsenter av tekstilmaskiner som solgte komplette teknologiske pakkeløsninger. Britene påtok seg å prosjektere bomullsspinneriet og skaffet fagfolk til å montere maskinene i Norge.

Den første fabrikkbygningen for Vøien Bomuldsspinderi ble i løpet av 1845 reist ved Akerselva nedenfor Beierbrua og kom i drift 1846 med en arbeidsstokk på rundt 70–80 arbeidere.

Ettersom det var toll på importert bomullsgarn og bomullstøyer, men ikke på råbomull, drev fabrikken med overskudd de første årene. På 1860-tallet utvidet Graah virksomheten til også å gjelde veving av bomullstøy. Spinnerivirksomheten ble nedlagt etter Graahs død, i 1923 og veveriet i 1955.

Ved siden av å lede virksomheten var Graah engasjert i mange sider av byens liv; han var medlem av bystyret og formannskapet, medlem av fattigkommisjonen og engasjert i virksomheten til Christiania Dampkjøkken. Graah var også medlem av styrene i Østbanen og Vestbanen og satt senere i direksjonen for Hovedbanen. Han var i mange år styreformann i Christiania Bank og Kreditkasse.

Han var svigerfar til amtmann Oscar Mørch.

Utmerkelser
-----------

I 1873 ble Graah utnevnt til ridder av St. Olavs Orden og han ble kommandør av 2. klasse i 1891. Han var også ridder av Vasaordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Knud\_Graah, besøkt 15. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Gunnar Nerheim. «Knud Graah». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 6. februar 2016.
3. 1 2  Knut Are Tvedt, red. (2010). «Vøiens Bomuldsspinderi». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 626. ISBN 978-82-573-1760-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**William F. Thomson** (født 23. mars 1914 i Troon i Skottland, død 6. august 1993) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Thomson spilte på det canadiske amatørlaget *Port Arthur Bearcats* som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Thomson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Thomson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Thomson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Thomson – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) William Thomson – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) William Thomson – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) William Thomson – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Knud Magnus Haaland** (født 1876 i Kopervik, død 1935 i Bergen) var en prisbelønt norsk lege og forsker, kjent som den første norske kreftforsker, og for å ha fjernet tyfoidfeber på 1920-tallet.

Etter examen artium i Stavanger og cand.med. fra Kristiania 1900 startet han sitt forskervirke, som var inspirert
av hans opphold hos Fredrik Georg Gade ved Anatomisk Institutt i Bergen. Med støtte fra Nansenfondet var han i flere år fra 1903 ved kjente
steder som Pasteurinstituttet i Paris hos immunforskeren Eliah Metschnikof, kreftforskeren Amadée Borre og feberforskeren Georges Widal. Derfra dro han til Tyskland for å være hos patologen Ludwig Aschoff i Marburg. Med Paul Ehrlich studerte han transplantasjon av kreftsvulster, Ehrlich fikk jo Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1908 for sine bidrag til kjemoterapi.

I 1906 deltok han på den første internasjonale konferansen om kreft. Fra 1907 var han med på å starte det nye *Imperial Cancer Research Fund* i England sammen med Erwin Bashford. Her påviste han *reticulose*, en lymfekreft hos mus, og fant ut at mer om kjemoterapi, altså at ved varmebehandling dør kreftcellene mens de friske overlever. Forvandlingen fra carcinom til sarcom var det også Haaland som fant ut.

Haaland mottok i 1909 sin dr.med. med blant andre Fredrik Georg Gade i komiteen. 
Da Gade i 1912 åpnet sitt nye Gades Institutt var Haaland innhentet fra England, og han ledet da oppbyggingen av
et laboratorium for bakteriologi og immunologi. Her bedrev man
serologisk rutinediagnostikk av syfilis og tyfoidfeber, som det var mye av på Vestlandet på den tiden, men som var utryddet i 1930.
Han ble i 1916 gift med dr. Margit O. Ruud. De arbeidet sammen om mangt, og selv var hun den som først påviste hvordan li-ryper fikk blodsykdom av en parasitt.

Premier
-------

* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1933

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Nationen, utgitt 23. januar 1935[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  O. D. Lærum (2001). «Magnus Haaland - en pioner i internasjonal kreftforskning». Tidsskrift for Den norske legeforening.
4. ↑  «Magnus Haaland og grunnleggjing av instituttet». Gades Institutt ved Universitetet i Bergen. [*død lenke*]
5. ↑  Ole Myhre. «Berømt ute, men glømt i sin fødeby». Kopervik historielag. [*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |