recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carlos Rafel Rodríguez** (født 23. mai 1913 i Cienfuegos, død 8. desember 1997 i Havanna) var en kubansk politiker som var tilsatt i det politiske kabinettet til Fulgencio Batista og senere i det kommunistiske styret til Fidel Castro.

Rodríguez ble født i Cienfuegos, og ble også byens ordfører i en alder av 20 år. Fire år senere ble han medlem av kommunistpartiet og ble ansatt som redaktør for partiavisen, Hoy. Han uteksaminerte fra universitetet i 1939.

Selv om han var medlem av kommunistpartiet og at han deltok i en streik mot daværende president Carlos Mendieta, ble han ansatt i det politiske kabinettet til president Fulgencio Batista

Rodríguez møtte Fidel Castro for første gang gjennom en venn, i en kommunistisk bokhandel noen få dager før angrepet på Moncada brakke 26. juli 1953. Selv om Rodríguez uttalte at han var i mot angrepet, allierte han seg senere med Castro i den cubanske revolusjon. I juli 1958 ble han med i 26. juli-bevegelsen (M-26-7).

Rodríguez og Castro ble nære venner, og etter revolusjonen stod Rodríguez høyt i den kubanske styret. Han ble også en viktig brikke når det kom til Castros ønske om å komme nærmere Sovjetunionen

Rodríguez led av Parkinsons sykdom og døde i Havanna 8. desember 1997.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Carlos Rodriguez, Munzinger IBA 00000009835, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w63v2bvg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Soare Z. Soare** (født 1894 i București, død 1944) var en rumensk teaterregissør og dramatiker, som er blitt kalt «den største rumenske teaterregissøren fra mellomkrigstiden».

Soare kom fra en rik familie og begynte å studere teaterregi nesten som et tidsfordriv i Tyskland og Østerrike mellom 1920 og 1923. Han studerte i Berlin og Wien med Karlheinz Martin og Max Reinhardt og reiste tilbake til Romania, der han i 1923 utga et meget luksuriøst teatertidskrift. Han debuterte som regissør i 1924 med Sheakespeares *Hamlet* ved Tony Bulandras teater. I 1925 satte han i scene *Lulu* av Frank Wedekind. Deretter arbeidet han også ved «Maria Ventura»-teatret, ved revyteatret «Constantin Tănase», ved «Alhambra»-teatret, men mest ved Nasjonalteatret i București. Han satte iscenesatte stykker av bl.a. Goldoni, Ibsen, Tsjekhov, Shaw, Goethe, Pirandello, Tolstoj, Mihail Sebastian.

Soare var kjent for sine utradisjonelle, avantgardistiske iscenesettinger: han brukte f. eks. tre skuespillere til å spille hovedrollen i *Hamlet*, lot skuespillerne spille med ryggen til publikum, brukte en roterende scene eller brukte en sirkusarena som scene. Ved Nasjonalteatret hadde han en fast og tro medarbeider i scenografen Traian Cornescu, som forsto godt hva Soare ville uttrykke.

Soare regisserte også radioteater, for eks. Ion Luca Caragiales *O noapte furtunoasă*.

Bibliografi
-----------

* *Pământ* («Jord», medforfatter)
* *Tragedia inimii* («Hjertens tragedie»)

Referanser
----------

1. 1 2  Camil Petrescu (september 1944). «Soare Z. Soare». *Revista Fundațiilor Regale*. 11 (9): 706. Arkivert fra originalen 27. desember 2017.
2. ↑  «Ursa Mare - Fundatia Romania Literara». *www.romlit.ro*. Arkivert fra originalen 26. desember 2017. Besøkt 26. desember 2017.
3. ↑  Caragiale, I. L. (28. februar 2014). *Momente* **(engelsk)**. Humanitas SA. ISBN 9789735043490.
4. ↑  «Închiderea Anului „Shakespeare - 400", la Teatrul Nottara - Bucuresti | Sapte Seri». *sapteseri.ro* **(rumensk)**. Besøkt 26. desember 2017.
5. ↑  «ISTORIA TEATRULUI NAȚIONAL RADIOFONIC | Revista Teatrală Radio». *revistateatrala.radioromaniacultural.ro* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 4. oktober 2017. Besøkt 26. desember 2017.

Litteratur
----------

* + Academia Republicii Populare Române, *Dicționar Enciclopedic Român*, Editura Politică, București, 1962-1964
**Prosper Bernard**, eller *Na Shi Rong* (født 25. mai 1902 i Canada, død 18. mars 1943 i Fengxian nær Xuzhou i Kina) var en kanadisk kinamisjonær som virket i Shanghaiområdet. Han ble henrettet av japanerne under annen verdenskrig.

Berard ble jesuitt i 1935, og dro til Kina i januar 1938, til provinsen Jiangsu i en del av landet som var okkupert av Japan. Etter det japanske angrepet på Pearl Harbor i 1941 erklærte Storbritannia (og dermed Canada) krig mot Japan. Pater Bernard var da prest og rektor i Taolu. Han ble straks arrestert og bragt til Fengxian 10 km unna og satt i husarrest på kirkens eiendom sammen med to andre kanadiske prester.[]

De fortsatte å drive en skole inne på kirketomten. Dette irriterte japanerne mer og mer.[] Den 18. mars 1943 ble de tre prestene henrettet av en japansk offiser.[]

I 1990 satte befolkningen i Fengxian opp et monument til minne om de tre kanadiske prestene.[]

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 13748773p, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Bernard, Prosper & Bernard Prosper Jr.. (2000). *De l’autre coté de la terre: La Chine*. Montréal, Qc. Sciences & Culture. 380 s. ISBN 2890922634
* Bernard, Prosper & Bernard P. (2001). *In China forever.* Montréal, Qc. Sciences & Culture, and Sarasota, Florida, University Consortium of the Americas, 336 s. ISBN 0-9709309-0-9 (USA), ISBN 2-89092-284-7 (Canada).
* Bernard, Prosper (2006). *Why China?.* Fidal Asia. ISBN 2-922636-16-X. 166 s.
* Bernard, Prosper (2007). *Chinese Obsession*. Fidal Asia ISBN 2-92263620-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Andre verdenskrig
***So Near, yet So Far*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

En veldig vakker ung kvinne, er alltid omgitt av en rekke mannlige beundrere - til stor forferdelse for en veldig sjenert mann, som aldri ser ut til å få noen mulighet til å snakke med kvinnen. En dag besøker kvinnen en venn i en annen by, og ved en tilfeldighet bor den sjenerte mannen i samme bygning. Neste morgen må kvinnens venn forlate henne for å gjennomføre et ærend. Men kvinnen hører en merkelig lyd som kommer fra et av rommene. Uten å vite at den sjenerte mannen befinner seg der, låser hun døren til rommet hans. I mellomtiden har to innbruddstyver brutt seg inn, og kvinnen begynner å skrike.

Når den unge mannen hører henne skrike, me ikke klarer å få opp den låste døren, klatrer han ut et vindu. Han løper deretter inn i rommet og skremmer innbruddstyvene, men de slipper unna. Men kvinnen, som nå befinner seg i en hysterisk tilstand, kjenner ikke igjen den sjenerte mann. Hun løper skrikende fra huset, med mannen etter seg.

Skuespillere
------------

* Walter Miller som Howard
* Mary Pickford
* Robert Harron
* Lionel Barrymore
* Elmer Booth

Referanser
----------

1. ↑  So Near, Yet So Far
2. ↑  Paolo Cherchi Usai. *The Griffith Project, Volume 11*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *So Near, yet So Far* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *So Near, yet So Far* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Apama** (gresk: Ἀπάμα, *Apáma*) var den persiske hustruen til Selevkos I Nikator og den første dronning av Selevkideriket. De ble gift i Susa i 324 f.Kr. I henhold til antikke kilder var Apama datteren av Spitamenes (død 328 f.Kr.), en krigsherre fra Sogdia som var en av de fremste i den persiske motstanden av den makedonske erobringen.

Apamas sønn Antiokos ble utdannet som en greker, men han lærte også hvordan å styre på persisk vis. Eksempelvis, som *mathišta* («den store») i det persiske akamenide-dynastiet,  fungerte han som en satrap av de østlige delene av riket hvor hans mor var født.

Apama og Selevkos fikk to døtre, Apama og Laodike, og to sønner, Antiokos I Soter som arvet tronen i Selevkideriket, og Akaios. Etter at Apama var død, en gang rundt 300 f.Kr. eller før, giftet Selevkos seg med den langt yngre Stratonike, en datter av Demetrios I Poliorketes, i en dynastisk allianse.

Selevkos oppkalte flere byer etter Apamea.

Referanser
----------

1. ↑   Arrianos, VII, 4, 6, fra *Ptolemaios I*
2. 1 2  «Apame I» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. *Livius.org*
3. ↑   Lendering, Jona: Mathišta, Livius.org
4. ↑   Johannes Malalas: Bok 8, s. 192-226
**Apalset** er en gård i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Gården ligger vest for den gamle storgården Vereide på nordsiden av Gloppefjorden. Videre mot vest ligger gårdene Andenes og Hjelmeset.

Tidlig beboelse
---------------

Sorenskriveren for Nordfjord, Søfren Christenson Wittrup (1619–1669), bosatte seg på Apalset. Kommandanten for *Gloppekompaniet* bodde på gården i 1768, mens gården fra 1813 igjen ble tilholdssted for sorenskriveren i Nordfjord. Etter at Gloppen ble egen kommune i 1837, ble kommunestyremøtene holdt på denne gården i mange år.

Skoler
------

I 1875 etablerte Jakob Hjelmeset en friskole for bondegutter på Apalset, etter folkehøgskole-idéen. Skolen ble flyttet bort fra gården etter et år.

Fylkets første amtsskole, *Amtsskolen på Apalset* startet på Apalset samme år, i 1876. Skolen holdt til her til 1886 da den ble flyttet til Innvik i Stryn kommune. I 1900 flyttet skolen til Nordfjordeid, og ble forløperen til Fjordane Folkehøgskole.

Jektebyggere
------------

På Apalset bodde også kjente jektebyggerbrødrene Jakob (1840–1912) og Andreas (1846–1913) Apalset. Brødrene stod blant annet bak byggingen av «Holvikejekta» som ble sett på land i 1905 på Austrheim og er nå en del av utstillingene til Nordfjord folkemuseum.

Etternavn
---------

Per 2010 er det 25 personer med etternavnet Apalset i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  ssb.no: Navnesøk: Apalset

Kilder
------

* Nrks fylkesleksikon *Amtsskulen på Apalset*
**Ludovico Bidoglio** (født 5. februar 1900 i Buenos Aires, død 25. desember 1970) var en argentinsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Bidoglio vant en olympisk sølvmedalje i fotball under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det argentinske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Uruguay. Argentinas vei til finalen var seier over USA med 11-2, seier mot Belgia i kvartfinalen med 6-3 og i semifinalen beseiret de Egypt med 6-0. I finalen møtte de Uruguay og kampen endte 1-1. Ny finalekamp tre dager senere, 13. juni, som de tapte med 1-2 og Uruguay forsvarte sin olympiske tittel fra forrige OL i Paris.

Han spilte 34 kamper for Argentinas herrelandslag i fotball i perioden 1921 til 1928 og to ganger, i 1925 og 1927, var han med og vant Copa América. Bidoglio spilte 209 kamper for Boca Juniors og han ble seriemester (Primera División Argentina) med i klubben i 1931.

OL-medaljer
-----------

* OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i fotball Argentinas flagg Argentina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ludovico Bidoglio – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ludovico Bidoglio – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ludovico Bidoglio – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ludovico Bidoglio – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
L'automobile Club de France o 1898.
Løpet Paris-Amsterdam-Paris 1898.
**Automobile Club de France** (fransk: *Automobile Club de France* (ACF) er en men's club som ble grunnlagt 12. november 1895 av Albert de Dion, Paul Meyan, og dets første president, den nederlandsk-fødte  baronen, Etienne van Zuylen van Nijevelt.

Automobile Club de France, også kjent i Frankrike som "ACF" eller "l'Auto" lå i starten i nærheten av Paris Opera og hadde også en villa i Bois de Boulogne. I 1898 flyttet klubben til det eksepsjonelle stedet, det tidligere "Place Louis XV" (i dag Place de la Concorde) for å tilby sine medlemmer mer komfort i en flott setting. Klubben opptar fortsatt mer enn 10 000 kvadratmeter i Hotell du Plessis-Bellière og Moreau, som begge ligger mellom Hôtel de Crillon og Hôtel de Coislin, hvor Frankrike signerte en avtale som den første nasjon noensinne som godkjente USAs uavhengighet 

Medlemmene av Automobile Club de France nyter godt av flere salonger, et svømmebasseng, et treningsstudio, et bibliotek som inneholder mer enn 45 000 bøker og oppslagsverk, en kino, barer og spisesale. Andre aktiviteter som tilbys er blant annet yoga, squash, skyting, biljard og fekting. Den inneholder også en frisørsalong og et reisebyrå.

Den 16. januar 1906 fikk den franske Automobile Club oppdraget *département* av Sarthe til å organisere et automobil race. Denne historiske oppgave markerte begynnelsen på 24-timersløpet på Le Mans og det franske Grand Prix. Det organiserte Grand Prix utviklet seg til å bli det Paris-baserte Formel 1organisasjonen. 100-årsjubileet for arrangementet var preget av at regjeringen i Frankrike utstede en minnemynt

Fra 1906 til 1914 har klubben arrangert store løp i Frankrike og etablert reglene for de årlige, nasjonale løp kalt en «Grand Prix» som var åpen for konkurrenter fra alle land. Første verdenskrig satte en stopper for billøpet i Frankrike frem til 1921, da det nasjonale arrangementet tok tilbake det offisielle navnet «ACF Grand Prix«» (fransk: *Grand Prix de l ' A.C.F.*). Dette navnet ble brukt fram til 1967, da det ble endret til «French' Grand Prix».

I dag har klubben sitt hovedkontor med medlemmenes topp kvalitet fasiliteter på Place de la Concorde i Paris.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Nicolai Edland Dirdal** (født 21. februar 1896 på Mosterøy, død 26. august 1991 i Oslo) var en norsk pianist og pedagog.

Han virket som meget ung fast i Mosterøy kirke (1905–1920), studerte hos
domorganist Karl Svendsen i Stavanger domkirke (1907–18) samt med Dagmar Walle-Hansen.
Derpå studerte han i Leipzig (1920–21), ble engasjert som lærer ved Musikkonservatoriet i Oslo,
der han også tok organisteksamen (1923). Han virket der inntil 1970 og fortsatte med egen privat praksis.
Dirdal veiledet tjuefem til debutkonsert og 450 elever til bestått lærereksamen. Blant hans elever
finner man de kjente Kjell Bækkelund, Liv Glaser og Einar Steen-Nøkleberg.

Ellers ledet han Oslo Musikklærerforbund (1946–52) og Norsk Musikklæreres Landsforbund (1952–76), hvor
igjennom han forestod syv musikkpedagogiske kurs ved Romerike Folkehøgskole.
Han etablerte Nordisk Musikkpedagogisk Union (1953) som han ledet (1959–62), og var
redaktør i *Norsk Musikktidsskrift* (utgitt 1964-1980).

Utgivelser
----------

* *Fingerøvelser for piano* (1939)
* *Pro piano* (tre bind, 1956-59). I redaksjonen
* *Musikkleksikon: ornamentikk* (Gurvin og Anker).

Premier
-------

* Ridder av 1. klasse St. Olavs Orden 1961
* den 1. Lindemanprisen 1978

Referanser
----------

1. ↑  Øystein Gaukstad og Einar Steen-Nøkleberg, nekrolog i Aftenposten (30.8.1991)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF
 |
Et eksempel på en enkel automat. Denne automaten aksepterer alle strenger av 0-er og 1-ere med et partal av 0-er.
**Automatteori** er i teoretisk informatikk studiet av abstrakte maskiner og de problema de er i stand til å løse. Automatteori er nært knytta til teorier om formelle språk, og automater er ofte klassifisert etter klassen av formelle språk de er i stand til å gjenkjenne.

Grunnleggende beskrivelse
-------------------------

En automat er en matematisk modell for en endelig tilstandsmaskin (engelsk: *finite state machine*, FSM). En FSM er en maskin som, når den får (en streng av) symboler som input, hopper gjennom ei serie av tilstander, etter en overføringsfunksjon (som kan uttrykkes som en tabell). I den vanlige «Mealy-varianten» av FSM-er, kan overføringsfunksjonen fortelle maskinen hvilken tilstand den skal gå til i neste steg, gitt en tilstand og et symbol.

Innputt blir *lest*, symbol for symbol, til det er lest helt til slutten. Man kan tenke på innputt som en teip med et ord skrevet på seg, og ordet blir lest med automatens lesehode, som flytter seg framover på teipen og leser ett symbol av gangen. Med en gang innputt er lest, eller brukt opp, sier man at automaten har *stoppa*.

Avhengig av tilstanden automaten stopper i, sier man at automaten *aksepterer* eller *forkaster* innputt. Hvis den stopper i en *aksepterende tilstand*, så *aksepterer* automaten innputt. Hvis automaten stopper i en *forkastende tilstand*, *forkastes* innputt. Settet av alle orda som automaten aksepterer, kalles det formelle språket som denne automaten aksepterer.

Litteratur
----------

* John E. Hopcroft, Rajeev Motwani, Jeffrey D. Ullman – *Introduction to Automata Theory, Languages, and Computation (2nd Edition)*
* Michael Sipser (1997). *Introduction to the Theory of Computation*. PWS Publishing. ISBN 0-534-94728-X.  Part One: Automata and Languages, kapittel 1–2, ss.29–122. Seksjon 4.1: Decidable Languages, ss.152–159. Seksjon 5.1: Undecidable Problems from Language Theory, ss.172–183.

| * v
* d
* r
Automatteori: formelle språk og formelle grammatikker |
| --- |
| 

| Chomsky-hierarkiet | Grammatikker | Språk | Minimalautomat |
| --- | --- | --- | --- |
| Type-0 | Uavgrensa | Rekursivt nummererbare | Turingmaskin |
| Type-1 | Kontekstsensitiv | Kontekstsensitivt | Lineært bundet |
| Type-2 | Kontekstfri | Kontekstfritt | Pushdown |
| Type-3 | Regulær | Regulært | Endelig |

 |
| Hver kategori av språk eller grammatikker er en delmengde av kategorien rett over, og hver automatisering i hver kategori har en ekvivalent automatisering i kategorien rett over. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Randabergfjellet** er en høyde i Randaberg kommune på  Nord-Jærens nordspiss ved innseiingen til Stavanger og Boknafjorden.

Historie
--------

Det er Randabergfjellet som har gitt navn til kommunen. Navnet stammer fra gården Randabergsgården. I folkevandringstiden var det en bygdeborg i området og beliggenheten har vært strategisk viktig inntil nyere tid. Høydens viktighet fremgår også ved at adelsmannen Jon Torbergsson bygde gård og at en kirke, Randabergkirken, ble bygd i området, antakeligvis av Jon. Forsvaret har hatt aktivitet og installasjoner ved Randabergfjellet siden 1930-tallet, da man begynte å bygge et kystbatteri, en utbygging tyskerne fortsatte under krigen. Anlegget ble hovedkvarter for alle bunkerne langs Jærkysten. Etter et omfattende samarbeid mellom ulike aktører, med Randaberg kommune og Skifte Eiendom i spissen, kan publikum fra mars 2006 endelig benytte den tidligere forsvarseiendommen. 53 dekar friområde på Randabergfjellet ble overtatt av Randaberg kommune. De resterende delene av eiendommen beholdes av Statsbygg, Statens kartverk og Forsvaret selv.

Eksterne lenker
---------------

Sifte Eiendoms hefte om Randabergfjellet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Nicolai Getz** (født 19. november 1991 er en norsk sjakkspiller, som er internasjonal mester i sjakk (IM).

Internasjonal Mester i sjakk
----------------------------

Nicolai Getz ble IM etter sterke resultater i to internasjonale turneringer. I Arctic Chess Challenge i Tromsø i august 2009 tok han 6 poeng på 9 runder, et halvt poeng over kravet til IM-napp. I Europamesterskapet i sjakk i Aix-les-Bains i Frankrike i mars-april 2011 tok han 5,5 poeng på 11 runder. Ettersom resultat i viktige FIDE-turneringer teller dobbelt, var disse to turneringene nok til å oppfylle kravet om IM-resultat i minst 27 parti.

Han fikk tittelresultatene godkjent av Verdenssjakkforbundet FIDE i juni 2011, men hadde ennå ikke klart kravet om egen rating over 2400. Dette klarte han høsten 2011, og ble deretter Internasjonal Mester i sjakk.

I 2016 debuterte han i sjakkolympiaden i Baku på det norske laget som reservespiller.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicolai Getz – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Nicolai Getz – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Nicolai Getz – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Nicolai Getz – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Nicolai Getz sine parti hos NorBase
*Må ikke forveksle med Ford Taurus.*
**Ford Taunus** (1939–94) er en familiebil fra tyske Ford. Den kom som 2- og 4-dørs coupe og sedan, 3- og 5-dørs stasjonsvogn. Navnet kommer av fjellkjeden Taunus.

G93A (1939–1942) og G73A (1948–1952) ble laget i rundt 75 000 eksemplarer. **Taunus Transit** (1953–65) var en liten buss/varebil.

**M-serien** (1952–71) kom først som 12M (1952) med 1.2-liters sideventilert motor og 15M (1955) med 1.5-liters toppventilert motor, som ifølge VG var en konkurrent med Opel Rekord. Større modeller var 17M (1957) med 1.7-liters motor, 20M (1964) med 2-liters V6 og 26M (1969) med 2.6-liters V6. Produksjonsseriene ble merket som P1, P2, ... P7.2.

**TC-serien** (1970–82) var nesten identisk med engelske Ford Cortina. I 1976 kom nytt utseende (TC2). I 1982 ble Taunus erstattet med Ford Sierra.

Fra 1974 laget man Taunus i Argentina til 1982, hvorpå utstyret ble solgt til Tyrkia der det var i produksjon til 1994.

Bilder
------

* 1939-modell1939-modell
* Taunus TransitTaunus Transit
* 12M P112M P1
* 17M P217M P2
* 17M P317M P3
* 12M P412M P4
* 17M P517M P5
* 15M P615M P6
* 20M P7.120M P7.1
* 26M P7.226M P7.2
* TC1TC1
* TC2TC2
* TC3TC3

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Ford Taunus*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  S. H. *Ukens bil: Ford Taunus 15M* i VG den 28. juli 1955.
2. ↑  *Så kom den nye FORD TAUNUS* i VG den 5. september 1957.
**Nicolai** (eller **Niels**) **Brorson** (født 23. juli 1690 i Randerup, død 30. mars 1757), var en dansk prest, og var den eldste broren til Broder og Hans Adolf Brorson.

Brorson gikk ut fra Ribe skole og videre til universitetet i 1710; men på grunn av pesten som herjet, måtte han reise hjem igjen året etter. Han vente tilbake til universitetet i 1712, bodde på Regensen og ble etter at alle eksamener var bestått hører ved Ribe skole i 1714.

To år senere ble han prest i Bedsted ved Løgumkloster. Ved hans iherdige arbeid ble det fremkalt et sterkt religiøst liv i området, og adskillige unge teologer søkte til hans hus for å få veiledning av ham. Vekkelsen han var en del av gikk i utpreget pietistisk retning, noe som særlig kom til uttrykk i samlingene som ble holdt i hans hjem.

Heftige sammenstøt mellom pietistene og «de ortodokse» var ikke til å unngå. Da Christian VI oppholdt seg på Koldinghus i 1734 måtte Brorson preke for ham, og året etter ble han Pontoppidans etterfølger som slottsprest i Frederiksborg. Her fortsatte han som i Bedsted med stadige katekisasjonsøvelser og med å fremelske forsamlingslivet, men kom i konflikt med generalkirkeinspeksjonskollegiet om utøvelse av kirketukt.

Dette forhindret ikke at han i 1738, da magister Mossin ved Nicolai Kirke i København ble avsatt, ble kallet til sogneprest etter ham. Han tiltrådte dette embedet under meget vanskelige forhold, idet en stor del av medlemmene i sognet holdt med den avsatte presten, og prosten som innsatte ham i stillingen advarte menigheten mot den nye prestens lære.

Men Brorsons klarte etterhvert å snu menigheten, selv om han med hensyn til begavelse som predikant stod tilbake for sine to brødre. Han ble ikke fristet av tilbud om en bispestol, men foretrakk å forbli i sin stilling.

Da Det Kongelige Teater ble gjenåpnet ved Frederik Vs tronbestigelse, var Brorson blant de prestene som fra prekestolen tok til ordet mot besøk i teatret og hevdet at dette var fordervende for sjelen. Av skrifter har han kun gitt ut et pietistisk kontroversskrift, men i tillegget til *Troens rare Klenodie* (utgave fra 1742) er det tre salmer av ham, deriblant den kjente *Amen raabe hver en Tunge*. I *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013* er Nicolai Brorson representert med en salme han har oversatt. Brorson var gift fire ganger.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Nicolai\_Brorson[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Kent Music Report** var en ukentlig hitliste over musikksingler og musikkalbum i Australia. Listen ble satt sammen av musikkentusiasten David Kent fra mai 1974 til 1988. I 1983 lisensierte musikkforeningen Australian Recording Industry Association Kent Music Report, og i juni 1988 etablerte foreningen sin egen hitliste, kalt ARIA Charts. Kent Report fortsatte imidlertid, og fra 1987 ble den omdøpt til *Australian Music Report* (AMR). AMR fortsatte å publisere ukentlige hitlister, men i april 1998 opphørte listen, og ARIA Charts ble dermed Australias eneste nasjonale hitliste.

Før Kent Report oppsto i 1974, hadde magasinet *Go-Set* utgitt en topp 40-singelliste fra 1966 og en albumliste fra 1970. Begge listene opphørte imidlertid da *Go-Set* gikk inn i august 1974.

David Kent produserte senere hitlister for Australia for årene 1940–1973. Dette gjorde han ved å hente inn spillelister, mindre hitlister og informasjon fra radiokanaler over hele landet. Disse satte han deretter sammen til en nasjonal hitliste.

Se også
-------

* Billboard Hot 100
* ARIA Charts
* VG-lista

Referanser
----------

1. ↑  Daniel Lowe. «Australian Chart History». Arkivert fra originalen 4. april 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. april 2008. Besøkt 7. desember 2018.
2. ↑  «GO-SET Magazine - Australian singles and album charts, 1966-1974». *Poparchives.com.au*. Arkivert fra originalen 12. februar 2013. Besøkt 24. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for David Kents Australian Chart Book
«Pantheon» har flere betydninger.
Pantheon i Roma, særegen bygning for «alle guder».
**Pantheon** eller **panteon** (gresk: Πάνθεον, *pantheon*, bokstavelig «(et tempel) med alle gudene», «av eller felles til alle guder», fra πᾶν, *pan-* «alle»/«felles» + θεῖος, *theios*, «av eller for gudene», fra θεός, *theos*, «gud») betyr en gudeverden, et sett av alle guder og gudinner i særskilt polyteistisk religion eller mytologi. Det kan for eksempel henvise til den norrøne, gresk eller egyptiske panteon.

Max Webers hovedverk *Wirtschaft und Gesellschaft* fra 1922 diskuterer blant annet forbindelsen mellom et panteon av guder og utviklingen av monoteisme.

Panteon kan også referere til et tempel eller en særskilt bygning uttrykkelig dedikert til «alle guddommer», unngår således å gi en uttømmende liste. Den mest kjente av en slikt struktur er Pantheon i Roma, bygget i år 27 f.Kr. Bygningen er dedikert «alle guder» som en gest som omfavner religiøs synkretisme i det da økende multikulturelle Romerriket med borgere og undersåtter som dyrket guder fra mange kulturer og tradisjoner. Bygningen ble senere renovert for bruk som en kristen kirke i 609 under pave Bonifatius IV.

Siden 1500-tallet har ordet fått utvidet anvendelse og kan også bli referert til i en sekulær betydning som et sett av opphøyde personer i samfunn. På norsk kan det også henvise til en minnehall eller gravkirke i særlig kontekst.

Referanser
----------

1. ↑   πάν-θειος, *Perseus.tufts.edu*
2. 1 2   panteon / pantheon, Nynorskordboka

Se også
-------

* Panteon, pekeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Georg Moritz Hagen Listing** (født 31. mars 1987 i Halle, Tyskland) er bassist i det tyske bandet Tokio Hotel. Listing er eldst i bandet, to år eldre enn tvillingene Bill og Tom Kaulitz, og ett år eldre enn Gustav Schäfer. Listing skal i starten ha vært litt skeptisk til at de var yngre enn ham, men de ble ekstremt fort venner, alle fire.[]

Listing og Schäfer møtte tvillingene Tom og Bill Kaulitz under et musikkshow i 2001. De vant ikke showet, men det ga dem oppmerksomhet, og de startet bandet Devilish. I 2003 fikk de platekontrakt og skiftet navn til Tokio Hotel. I 2005 hadde Tokio Hotel en tysk hit, som het Durch Den Monsun. Dette gjorde at de fikk sitt gjennombrudd i Tyskland, som senere har spredd seg til omtrent hele Europa, også til Norge. De har også på kort tid slått igjennom, og blitt ganske populære i USA.[]

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1252815, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Otto Johan Borchgrevink** (født 22. september 1856 i Stangvik, død 3. oktober 1928) var en norsk kirurg.

Han var sønn av kaptein Christopher Weidemann Borchgrevink og Margrethe Brodtkorb. Etter å ha blitt *cand. med.* i 1880, var han først privatpraktiserende lege i Kristiansund, men han oppga denne stillingen og tok en post som reservelege ved Rikshospitalet, for å kunne drive kirurgisk forskning. I 1896 ble han overlege ved Diakonhjemmets kirurgiske avdeling, og i 1901 fikk han doktorgraden for en avhandling om bukhinnetuberkolose. I 1909 konkurrerte han mot Johan Nicolaysen om et professorat i kirurgi, som Nicolaysen fikk.

Som kirurg var Borchgrevink den første i Norge som tok i bruk flere utenlandske nyvinninger, for eksempel lokalbedøvelse i stedet for kloroformnarkose. Han deltok ofte på møtene i Det norske medicinske Selskab, og ble innvalgt som medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. I Nordmarka opparbeidet han «Borchgrevink-løypa» mellom Tryvann og Frognerseteren.

I april 1928 ble han utnvent til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for samfunnsgavnlig virksomhet.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 4. oktober 1928[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Nationen, utgitt 18. april 1928[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «✝ Overlæge Otto Johan Borchgrevink er avgått ved døden, 72 år gammel.» *Aftenposten*, 3. oktober 1928.
5. ↑  «Dødsfald. Overlæge dr.med Otto Johan Borchgrevink døde igaar morges». *Morgenbladet*, 4. oktober 1928.

Litteratur
----------

* Leiv Amundsen: *Det norske Videnskaps-Akademi i Oslo 1857–1957*. Oslo: Aschehoug, 1960

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
Versione ad alta risoluzione.
Facciata.
S.Eldrado
**Novalesaklosteret** (*Abbazia di Novalesa*) er et benediktinerkloster i regionen Piemonte i Italia. Det ble grunnlagt i 726, og var dedikert apostlene Peter og Andreas. En tid i løpet av middelalderen var klosteret et av de viktigste i Europa og lå på pilegrimsvegen Via Francigena.

Novalesa ligger i Val di Susa på vegen til fjellovergangen Mont Cenis. Grunnleggeren av klosteret, Abbone eller Abbo av Provence, var en lokal frankisk stattholder med gode forbindelser til frankerkongen. De første munkene kom antagelig fra distriktet rundt Grenoble i Frankrike.

Klosteret fikk støtte fra kong Karl den store og kong Ludvig den fromme, noe som understreker klosterets franske forbindelse inntil det ble ødelagt i 906 av angripere som har blitt oppgitt å være sarasenere. Karl den store bodde selv her for en lengre periode før han angrep langobardene ved Chiusa di San Michele.

Den latinske krøniken *Chronicon Novaliciense* («Novalesa-krøniken») ble skrevet ved klosteret en gang rundt år 1060.

Det begynte å vokse i framgang på nytt på 1200-tallet og fortsatte da å gi gjestefrihet til pilegrimer til et stykke ut på 1600-tallet da det ble overtatt av cistercienserordenen. I løpet av de tre neste århundrene har klosteret blitt restaurert. På 1970-tallet ble klosteret igjen overtatt av benediktinermunker som blant annet har åpnet et verksted for restaurering av antikke og oldtidsbøker.

Se også
-------

* Walter av Aquitaine

Noter
-----

1. ↑  Abbazia di Novalesa
2. ↑  History of Piedmont and its language
3. ↑  A Visitor's Guide to Carolingian France VII: Savoie, Provence and the Alps, including N.W. Italy
4. ↑  «La Via Francigena In The «Valley of the Abbeys»». Arkivert fra originalen 23. mars 2008. Besøkt 18. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* www.abbazianovalesa.org/   offisielt nettsted.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** CiNii
 |
Canadas drakt under OL-1952
**Louis John Secco** (født 18. januar 1927, død 27. oktober 2008) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.

Secco ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det canadiske ishockeylaget som vant turneringen foran USA og Sverige. Det var laget «Edmonton Mercurys» som representerte Canada under OL-turneringen.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant sju kamper og spilte uavgjort 3-3 mot USA. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, de tapte en kamp, 2-4 til Sverige

Secco ble verdensmester i ishockey i 1952, OL-turnering i Oslo var også det 19. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Norges flagg Oslo - Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louis Secco – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Louis Secco – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Louis Secco – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Louis Secco – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Krefting ledet utgravningene i koret i Nidarosdomen før restaureringen, og restaurerte senere korbuen i bakgrunnen.
**Otto Carl Martin Krefting** (født 25. januar 1831, død 1899) var en norsk offiser og arkeolog. Han ledet i perioden 1865–1866 arkeologiske undersøkelser i Nidarosdomen og i perioden 1867–1868 de første utgravningene av Selje kloster på oppdrag fra Fortidsminneforeningen. Krefting var formann i Trondhjemsavdelingen av Fortidsminneforeningen og sørget for at ruinene av erkebiskop Olav Engelbrektssons festning på Steinvikholmen ble arkeologisk undersøkt og restaurert i regi av foreningen. 

Etter at restaureringen av Nidarosdomen begynte 1869, fungerte Krefting som inspektør ved restaureringsarbeidene frem til sin død i 1899. I en overgangsperiode da det ikke var noen fast arkitekt ved domkirken, ledet han også restaureringen av korbuen mellom oktogonen og langkoret 1871–1872. Krefting utgav i 1885 boken *Om Trondhjems Domkirke*, der han oppsummerte det som til da var kjent om kirkens opprinnelse og bygningshistorie.

Han var far til Axel Krefting.

Referanser
----------

1. ↑   opac.vatlib.it, oppført som Otto Carl Martin Krefting, VcBA-ID 495/208991[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fischer, Gerhard (1969). *Nidaros domkirke: gjenreisning i 100 år : 1869-1969*. [Oslo]: Land og kirke.
3. ↑  Djupedal, Torkjell (1996). *Selja: kulturhistorisk handbok*. Førde: Selja forl. ISBN 8291722005.
4. ↑  Lysaker, Trygve (1917-) (1996). *Høyalteret i Nidarosdomen*. [Trondheim]: Nidaros domkirkes restaureringsarbeiders forl. ISBN 8276930220.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Louis «Lou» Salica** (født 16. november 1912 i Brooklyn i New York, død 30. januar 2002) var en amerikansk bokser som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.

Salica vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i den letteste klassen, fluevekt (50,8 kg), i semifinalen tapte han til ungarske István Énekes som siden vant finalen over Francisco Cabanas fra Mexico. Salica vant de to innledende kampene før han tapte i semifinalen, kampen om bronesmedaljen vant han på w.o.. Det var tolv boksere fra tolv nasjoner som stilte i den letteste vektklassen som ble avviklet i perioden 9. til 13. august 1932.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse Bronse i boksing, fluevekt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louis Salica – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Louis Salica – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Louis Salica – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Louis Salica – BoxRec Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
*Denne artikkelen omfatter Teachta Dála. **TD** kan også referere til basketballuttrykket trippel-dobbel.*
**Teachta Dála** (forkortes **TD**, irsk gælisk for «forsamlingsdelegat») er betegnelsen for et medlem av Dáil Éireann, underhuset i Irlands nasjonalforsamling Oireachtas. Flertallsformen er *Teachtaí Dála*, men i forkortelsen bruker man gjerne den engelske formen TDs for å angi flertall.

Benevnelsen ble først brukt om de som ble valgt inn i det britiske parlamentet som *Members of Parliament* (MPs) i 1918, men som i stedet opprettet det første Dáil. Da det andre Dáil ble opprettet fortsatte man å bruke betegnelsen.

Når man skal angi at en person er medlem av Dáil settes forkortelsen TD etter navnet, for eksempel «Bertie Ahern, TD». Under debatter brukes betegnelsen når man tiltaler andre på irsk, for eksempel «an Teachta Carey», mens man i innlegg på engelsk bruker formen «Deputy Quinn».

Referanser
----------

1. ↑  «Dáil Éireann» Arkivert 8. oktober 2020 hos Wayback Machine. *Houses of the Oireachtas*
2. ↑  «The inaugural public meeting of Dáil Éireann», *Dáil 100*
3. ↑   «Prelude», *First Dáil proceedings* (in Ga). Oireachtas. 21 January 1919. c.9. Sitat: «Tháinig na Teachtaí I gceann a chéile I nÁrus Árd-Mhéire Bhaile Átha Cliath ar a 3.30 iar nóin.»
Siemens Schottel-propeller
Liebherr-dumper
Et **dieselelektrisk fremdriftssystem** er et system hvor en dieselmotor er koblet til en generator som produserer elektrisitet.

Anvendelsesområder for aggregater av denne typen
------------------------------------------------

* Mindre elektrisitetsverk der den produserte elektrisiteten videresendes til relevante forbrukere.
* Nødgeneratoranlegg på sykehus og andre viktige funksjoner i samfunnet, som skal fungere til tross for sammenbrudd i strømnettet.
* Dieselelektriske lokomotiv og motorvogner der elektrisiteten benyttes til å drive elektromotorer som igjen driver hjulene.
* Dieselelektriske skip hvor elektrisiteten benyttes til å drive elektromotorer som igjen driver propellen(e).
* Hjelpe- og nødaggregater på skip som sørger for elforsyning til fartøyets forbruk.

I forbindelse med fremdriftsmaskineri har dieselelektrisk drift vist seg å være svært kostnadsbesparende på grunn av lavere drivstofforbruk, enklere og billigere vedlikehold samt at man også ser miljømessige gevinster i med tanke på lavere forurensende utslipp til luft. I tillegg kan maskineriet plasseres uavhengig av lange drivlinjer da elektrisiteten kan føres i kabler fra generatoren til elektromotoren, og man får store plassbesparelser.

Et stadig mer aktuelt alternativ til en dieselelektrisk motorløsning er en hybrid ordning, som er en kombinasjon av mekanisk fremdriftssystem og dieselelektrisk drift. Investeringskostnadene blir betraktelig høyere, men drivstofforbruket blir optimalisert og avgassutslippene ned mot det minimale. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***Louis Theroux's Weird Weekends*** er en dokumentarisk TV-serie produsert av BBC fra 1998 til 2000. Louis Theroux gir seerne en sjanse til å se korte glimt av verdener med individer og grupper som seerne vanligvis ikke ville kommet i kontakt med, eller iaktta på nært hold. I de fleste tilfeller betyr dette å intervjue mennesker med ekstreme synspunkt i bestemte saker, eller mennesker som generelt sett tilhører subkulturer folk enten ikke kjenner til, eller som folk ser litt ned på. 

Denne serien ble først vist i Storbritannia på BBC2. I løpet av tre sesonger ble det laget 16 ordinære programmer. I tillegg ble det den første sesongen vist en «julespesial»-episode, der Theroux inviterte en person fra hvert av de første fire programmene hjem til seg selv.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Louis Theroux's Weird Weekends* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Louis Theroux's Weird Weekends* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
***V boj idut odni stariki*** (originaltittel: *В бой идут одни «старики»*) er en sovjetisk film fra 1973, regissert av Leonid Bykov.

Handling
--------

Historien begynner i løpet av sen-sommeren 1943 under Slaget ved Dnepr. En gruppe piloter er på vei tilbake etter et oppdrag. Kommandøren, kaptein Maestro Titarenko, også kjent som Maestro er imidlertid savnet. Men plutselig dukker en tysk Messerschmitt Bf 109 opp, og lander ved flyplassen. Det viser seg at Maestro ble skutt ned bak fiendens linjer. Men det fremrykkende sovjetiske infanteriet reddet ham, og han fikk tak i et annet fly fra en tysk flyplass som nylig hadde blitt tatt tilbake av sovjeterne.

Dagen etter kommer det nye forsterkningene til regimentet. Men de mer erfarne pilotene tillater ikke å ta med seg nykommerne med seg, fordi de vet at disse nye pilotene kun har fått grunnleggende opplæring på grunn av en forkortet læreplan. Men de nye pilotene er fremdeles ikke kampklare. De returnerer alle trygt til flyplassen, men Maestro er rasende. Det viser seg at løytnant Skvortzov hadde forlatt slaget uten tillatelse, og det er heller ikke første gang dette har skjedd. Det viser seg at Skvortzov under slaget ved Kursk bare så vidt overlevde et møte med en tysk pilot, og siden den gang har han hatt en underbevisst frykt for kamper.

Den deprimerte Skvortzov ber om å slippe videre aktiv tjeneste, og å bli vervet til et infanteri-regiment i stedet. Men Titarenko ødelegger denne rapporten, og bestemmer seg for å gi kameraten sin en ny mulighet. Etter å ha kommet tilbake fra en rekognosering, bekrefter de at en stor gruppe tyske stridsvogner er i nærheten. Men tyskerne har kamuflert stridsvognene deres med blant annet høyballer. Maestro blir skutt ned under ett nytt oppdrag, og blir reddet av et alliert infanteri. Men de forveksler imidlertid ham med en tysk pilot. De lar seg ikke overtale av hans sovjetiske uniform, eller av hans flytende russisk - og forsøker å lynsje ham, før han endelig klarer å overbevise dem om hvem han egentlig er.

Skuespillere
------------

* Leonid Bykov som Kommandør Maestro Titarenko.
* Sergey Podgorny som Shchedronov.
* Sergei Ivanov som Aleksandrov.
* Rustam Sagdullayev som Romeo Sagdullayev.
* Yevgeniya Simonova som Masha.
* Olga Mateshko som Zoya.
* Vladimir Talashko som Skvortzov.
* Aleksei Smirnov som Makarych, en tekniker.
* Viktor Miroshnichenko som Pop.
* Alim Fedorinsky som Alyabyev, jagerfly-pilot.
* Vano Yantbelidze som Vano, en pilot
* Aleksandr Nemchenko som Ivan Fedorovich.
* Vilori Pashchenko som Vorobyev.
* Gregory Hlady som en tekniker.
* Vladimir Volkov som en offiser.
* Dmitri Mirgorodskiy som infantri-kaptein.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. mai 2016.
2. ↑  Тест: знаете ли вы фильмы с Леонидом Быковым?
3. ↑  В бой идут одни старики

Eksterne lenker
---------------

* (en) *V boj idut odni stariki* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *V boj idut odni stariki* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *V boj idut odni stariki* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *V boj idut odni stariki* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Cecil John Rhodes** (født 5. juli 1853 i Bishop's Stortford i England, død 26. mars 1902 i Muizenberg i Kappkolonien) var en britisk imperiebygger og grunnlegger av kolonien Rhodesia, siden delt i to og den sørlige delen fra 1980 kjent som Zimbabwe. Kolonien Rhodesia ble oppkalt etter ham. Han tjente seg rik på det sørlige Afrikas naturressurser.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Rhodes var sønn av en anglikansk prest. Han hadde først tenkt seg å følge i farens fotspor og studere til prest, men avbrøt sine studier på grunn av en alvorlig lungesykdom. Han reiste som ung mann av helsemessige årsaker for første gang til Afrika der broren hadde bomullsplantasjer i Natal i Sør-Afrika. I 1888 dannet han et eget selskap, *De Beers Consolidated Mines* (som fremdeles eksisterer).

### Imperiebygger

Rhodes kongstanke var å få bygget en jernbane gjennom hele Afrika, fra sør til nord.

Etter å ha vendt tilbake til hjemlandet, studerte han ved Oriel College i Oxford. På grunn av helsen måtte han snart reise til varmere klima igjen.

Tilbake i Sør-Afrika gikk han inn i politikken og i 1890 ble han statsminister i Kappkolonien. Han ble også direktør for South Africa Company, som administrerte omtrent det samme området som nåværende Zimbabwe. I 1896 gikk han av som statsminister etter at hans venn Leander Starr Jameson hadde ledet felttog inn på boernes områder i Transvaal.

### Ettermæle

Han var i hele sitt relativt korte liv plaget av helsen. Rhodes-stipendiet, som kun tildels utenlandske studenter som ønsker å studere ved University of Oxford, ble opprettet i hans testament. Cecil Rhodes er gravlagt i Matobo nasjonalpark i Zimbabwe - en nasjonalpark som ble opprettet i 1926 og oppkalt etter ham (*Rhodes Matopos National Park*).

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Cecil-Rhodes, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   GeneaStar, oppført som Cecil John Rhodes, GeneaStar person-ID rhodesc[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Cecil John Rhodes, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0055217[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Cecil John Rhodes, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id rhodes-cecil-john[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 35731[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Apollon B. Davidson: *Cecil Rhodes and his time.* Protea Book House, Pretoria 2003
* Anthony Thomas: *Rhodes: the race for Africa.* Penguin Books, London 1997
* Brian Roberts: *Cecil Rhodes: flawed Colossus.* Norton, New York 1988

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** BBC Things
 |
**Vaal** er den største bielva til Oranje i Sør-Afrika. Elva har sin kilde i Drakensberg-fjellene i iMpumalanga øst for Johannesburg og rundt 30 km nord for Clarens i Freistata ved en kilde kjent som Ash. Den flyter så sørvestover til den møter Oranje sørvest for Kimberley i Noord-Kaap. Den er 1 120 km lang og utgjør grensen mellom iMpumalanga, Gauteng og Bokone Bophirima på sin nordlige bredde og Freistata på sin sørlige.

Navnet Vaal kommer fra nederlandsk (senere afrikaans) og betyr «blek», noe som henspiller på den gråaktige fargen på vannet, særlig i flomperioden da den fører med seg mye slam. Historisk utgjorde elva grensen mellom to boer–republikker, og senere provinser, Transvaal og Oranjefristaten. Det geografiske navnet Transvaal kommer fra navnet på elva og betyr «bortenfor Vaal». Dette var i forhold til Kappkolonien og Natal som var de viktigste områdene for europeisk bosetning på den tiden og som lå sør for Vaal.

Det tas ut vann til industriens behov i Greater Johannesburg Metropolitan Area og en stor del av provinsen Freistata. Som del av Vaal–Hartz-prosjektet er den en betydelig kilde for vann til irrigasjon. Vann trukket ut fra Vaal støtter 12 millioner konsumenter i Gauteng. Den største magasindammen er Bloemhofdemningen.

***Wilge*** er ei østlig sideelv som renner nordover fra Drakensberg og som etter 100 km munner ut i Vaal sør for Johannesburg, ved Vaal-demningen. Dette er den ene av de to store demninger i vassdraget og ligger 100 km nedenfor den øvre Sterkfontein-demningen der elva starter. Denne inngår i Drakensberg vannkraftverk som er en gruppe av fem sammenhengende pumpekraftverk nær grensen til Lesotho. Drannsberg-komplekset består av ett reservoar i Wilge, og fire reservoarer i elva Tugela på andre sida av vannskillet i Drakensberg, Tugelarenner ut i Indiahavet. Hver av sidene får overført vannmasser med effekt 1 000 MW, hvorav den delen som kanaliseres gjennom Wilge settes i produksjon både i Drakensberg vannkraftverk og i Vaal-demningen. *Tugela-Vaal-vannsystemet* er bundet sammen med kanaler.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vaal River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |