recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Roproniidae** er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Gruppen omfatter 18 beskrevne, nålevende arter fra Asia og Nord-Amerika. I tillegg er det beskrevet tre slekter med bare fossile arter, disse blir plassert i den utdødde underfamilien Beipiaosiricinae.

Utseende
--------

Middelsstore, slanke, mørkfargede vepser. De kan minne om darwinvepser (Ichneumonidae). Hodet og forkroppen er mattsvarte, bakkroppen blank og gjerne delvis gul- eller brunaktig. Antennene er trådformede og middels lange. Hodet er bredere enn langt, med nokså små, nyreformede fasettøyne, tre punktøyne (*ocelli*) i pannen og en tydelig kinnlist (*genal carina*) på sidene bak. Forkroppen (thorax) er avlang. Beina er middels lange og kraftige. Forvingene er velutviklede med tydelig årenett, vingemerket (*pterostigma*) tydelig, men nokså lite. Bakkroppen (*gaster*) er pæreformet, blank, med seks synlige ryggplater (*tergitter*), den fremste av disse er mye større enn de øvrige og dekker nær halvparten av bakkroppen. Bakkroppen er festet til forkroppen med en markert "stilk" (*petiolus*) som er litt kortere enn resten av bakkroppen.

Levevis
-------

For de fleste artene finnes det ingen informasjon om biologien. Én art har blitt klekket fra kokonger av en planteveps-art, og det er mulig at hele familien snylter på plantevepser.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Asia, fra Tyrkia i vest til Stillehavet, og i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* ordenen vepser, (Hymenoptera)
	+ gruppen stilkvepser, Apocrita
		- gruppen Proctotrupomorpha
			* gruppen Proctotrupoidea
				+ familien Roproniidae
					- underfamilien Roproniinae – nålevende arter
						* slekten *Ropronia* Provanche – minst 13 arter, vidt utbredt
						* slekten *Xiphyropronia* He & Chen, 1991 – Kina
					- underfamilien Beipiaosiricinae – 3 utdødde slekter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Roproniidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Roproniidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Roproniidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Roproniidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Roproniidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Roproniidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Roproniidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Foto av en typisk art: [*død lenke*]
* Foto av en amerikansk art (*Ropronia garmani*):
Via Postumia i lyseblått
**Via Postumia** var en via consularis som gikk mellom Genova og Verona respektive Aquileia i det nordlige Italia. Den skal ha blitt anlagt i 148 f.Kr. av den romerske konsulen Spurius Postumius Albinus Magnus som også gav den sitt navn.

Via Postumia gikk fra kysten nær Genova gjennom fjellene til Dertona, videre til Placentia (der Via Aemilia Lepidi sluttet), Cremona og Bedriacum. Ved Bedriacum delte Via Postumia seg i to grener. Den venstre delen gikk mot Verona. Den høyre delen gikk videre til Mantova, Gemona og Aquileia. Cremona var veiens viktigste punkt.

Via Postumia hadde stor militær betydning i den militære okkupasjonen av Liguria, og langs strekningen ble det grunnlagt mange viktige byer.

Via Postumia inngikk i veisystemet i nordre Italia. I 13 f.Kr. ble Via Julia Augusta (Placentia - La Turbie) bygd, og som forbandt Via Aemilia Scauri med Via Postumia.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Via Maris (lilla), Kongeveien (rød), og andre handelsruter i Levanten ca. 1 300 f.Kr.
Jisreeldalen med Via Maris i forgrunnen.
**Via Maris** er det moderne navnet på en handelsrute tidlig i bronsealderen og antikken, mellom Egypt og de nordlige rikene i Syria, Anatolia og Mesopotamia — dagens Iran, Irak, Israel, Tyrkia  og Syria. Det tidligere navnet var Filistinerveien som viste til at veien gikk over Filistinersletten (som i dag består av den sørlige israelske kystsletten og Gazastripen). Fra Filistinersletta går veien videre nordover over Sharonsletten. Ved Dor (nær dagens Hadera) går veien i to grener – den ene langs kysten av Middelhavet og den andre følger innlandsruten gjennom Megiddo, Jisreeldalen, Genesaretsjøen og Dan.

*Via Maris* er latinsk og betyr «Sjøveien». Navnet antas å komme fra den latinske oversettelsen av et vers i Jesajaboken 9:1:

> Men i fremtiden skal han la dem komme til ære: veien ved havet, landet på den andre siden av havet […]
> 
> 
> 

Sammen med Kongeveien var Via Maris en av de store handelsrutene mellom Egypt og Levanten, Anatolia og Mesopotamia. Via Maris ble krysset av andre handelsruter, slik at en kunne reise fra Afrika til Europa, eller fra Asia til Afrika. Veien begynte ved El Qantara i Egypt og gikk østover til Pelusium, fulgte nordkysten av Sinai gjennom Al-Arish og Rafah. Derfra fulgte den kysten av Kanaan gjennom Gaza, Ashkelon, Ashdod, Jaffa og Dor før den gikk østover igjen gjennom Megiddo og Jisreeldalen, og nådde Tiberias ved Genesaretsjøen. Igjen svinget den nordover langs bredden, gjennom Migdal, Kapernaum og Hasor. Fra Hasor krysset veien den nordlige Jordanelva ved Jakobs døtre-broen før den gikk bratt opp over Golanhøydene og så nordøst til Damaskus. Her kunne de reisende fortsette på Kongeveien så langt som til Eufrat eller nordover til Anatolia.

Referanser
----------

1. ↑  «Via Maris». *www.jewishvirtuallibrary.org* **(engelsk)**. Besøkt 22. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Via Maris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Må ikke forveksles med låskasse.
Glidekassen på en M2 Browning mitraljøse. Håndtaket på siden er for å ta manuelt ladegrep
Delvis demontert mekanisme på en Karabiner 98k. Låsekassen er fastmontert på løpet.
En **glidekasse** eller **låskasse** er en del av et repetervåpen som huser sluttstykket og eventuell rekylfjær. Forrest i glidekassen er nomalt pipa med kammeret montert. Bakkanten av glidekassen ligger an mot en geværkolbe, på undersiden er avtrekkermekanismen festet. Innsiden av glidekassen er utformet slik at sluttstykket vil bevege seg bakover i eget spor til den støter mot bakkanten, hvoretter rekylfjæren eller skytteren selv presser sluttstykket framover igjen. Spor i glidekassen sørger for å føre sluttstykket glir som det skal, og tar imot låseklakkene når sluttstykket låses i fremre stilling. Glidekasse og låskasse brukes ofte om en annen, men glidekasse kan i en del tilfeller være et mer våpenfaglig korrekt begrep.

Navnet låskasse antyder at sluttstykket låser i kassen, men på mange moderne våpen låser sluttstykket istedet i pipen, eller er i noen tilfeller helt uten låsing (for eksempel masseretardert sluttstykke). I norsk våpenlovgivning regnes **rammestykket** på pistoler og revolvere som glidekasse. Pistoler har i tillegg til rammestykket også glidestykke (noen ganger kalt *sleide*).

Konstruksjon
------------

På de fleste våpen er glidekassen laget i ett stykke, men en del millitære automatvåpen som bygger på M-16-konstruksjonen, slik som Forsvarets HK416 har glidekassen i to deler. Glidekassen på de fleste moderne automatvåpen er laget av stanset stål, på manuelle repetervåpen og eldre automatvåpen kan de gjerne være frest ut. Materialet er vanligvis stål, men en del nyere våpen beytter også aluminium eller polymerer.

Se også
-------

* Skjefte
	+ Geværkolbe, bakre del av skjeftet.
	+ Pistolgrep, delen av skjeftet hvor man holder skytehånden (pistol, rifle eller hagle).
* Pipe
* Liste over glidekassegjenger

Referanser
----------

1. ↑  «27 CFR 478.11: Meaning of terms». *US Government*. 2016. Besøkt 16. september 2016. «Firearm frame or receiver.»
2. ↑  Haugli, T. (2017). «Puss og vedlikehold av HK416» (PDF). Rigg.no. Besøkt 19. oktober 2017.
3. ↑  «HK416 modular assault rifle / carbine / upper receiver assembly (Germany)». Arkivert fra originalen 19. juni 2006.
Alaska Airways Stearman
**Alaska Aviation Museum** ble opprettet i 1988 og ligger i Lake Hood Seaplane Base i Anchorage, Alaska. Dens oppgave er å bevare, vise og ære Alaskas flyhistorie, ved å bevare og vise historiske fly, gjenstander og memorabilia, og fremme allmenn interesse for luftfart og dens historie. Museet har over tretti fly på utstilling, en hangar for restaurering, flysimulatorer, to auditorier, og en Hall of Fame. Det vektlegger historiske fly, luftfart gjenstander og memorabilia som har bidratt til utvikling og fremgang av luftfart i Alaska, inkludert bushflyvning, og Andre verdenskrig.

Hall of Fame
------------

North American T-6 Texan parkert foran Alaska Aviation Museum 
* 2009: Ruth M. Jefford
* 2008: Kunst I Woodley
* 2007: Russel Merrill
* 2006: Merle "Mudhole" Smith
* 2005: Robert Campbell Reeve
* 2004: Bob Ellis
* 2003: Carl Ben Eielson
* 2002: Joe Crosson
* 2001: Ray Petersen
* 2000: Noel Wien

En En utstilt Grumman Goose
Fairchild Pilgrim

Referanser
----------

1. ↑   *Alaska Aviation Heritage Museum: About*, ARTINFO, 2008, besøkt 2008-07-24 [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Harald Vindalen** (født 16. mai 1907 i Holla, død 13. november 1975 i Oslo) var hovedkonsulent i Aschehoug forlag. Han begynte i forlaget i 1945 og arbeidet der til han døde. Litterære konsulenter lever som regel en anonym tilværelse, og om Vindalen finnes det bare tre linjer i Aschehougs forlagshistorie.

Biografi
--------

Vindalen tok artium på Skien Latinskole i 1925 og fortsatte å studere parallelt med jobb som vikarlærer i Oslo. Hans faglige interesser var innenfor litteratur, kunst, fransk, religionshistorie og mytologi. Etter fullført adjunkteksamen på Universitetet i Oslo, jobbet han som korrekturleser i Statistisk sentralbyrå fra 1935. Fra 1938 skrev han artikler i Dagbladet om flere forfattere, blant andre Harry Martinson, Thomas Mann og Charles Baudelaire. I 1945 ble han headhuntet til Aschehoug forlag av direktør William Nygaard.

Litterær konsulent
------------------

Vindalen var litterær konsulent for Aksel Sandemose, Stein Mehren, Kate Næss, Dag Solstad, Arild Nyquist, Bjørn Gunnar Olsen, Ketil Bjørnstad, Liv Køltzow, Ragnar Vold og flere andre. Han var også den i forlaget som tok seg av sport, blant andre Knut Johannesen som skrev boka *Fra Kampen til Squaw Valley* i 1960.

Eksterne lenker
---------------

* Bøkenes hemmelige tjener. Kronikk av Jan Erik Vold i Aftenposten 16. mai 2007
**Glesbygd** er i svensk befolkningsstatistikk benevnelsen på den del av Sverige som ikke kan defineres som tettsted. I andre sammenhenger blir begrepet brukt om lite befolkede områder hvor selv enkelte mindre tettsteder kan inngå. Glesbygdsverket var tidligere en svensk statlig myndighet som jobbet med spørsmål knyttet til glesbygder. De hadde en definisjon som sa at et område som har «mer än 45 minuters bilresa till en tätort med över 3000 invånare» skal defineres som glesbygd. Dette gjør at selv mindre deler av Småland, Öland og Gotland, vestre Svealand, deler av Roslagen og Bergslagen og større deler Norrland faller innenfor denne definisjonen. I tillegg kommer øyer uten fastlandsforbindelse, eksempelvis Koster og Ven. 

I alminnelig tale defineres ofte glesbygd noe mer vilkårlig og kan innebære at alt som ikke er et tettsted, ikke er tett befolket landsbygd, eller er et område som opplever demografisk og økonomisk tilbakegang inkluderes i begrepet.

De kommuner som har flest innbyggere (2005) i det som klassifiseres som glesbygd er:

* Öckerö kommun (12 231)
* Gotlands kommun (10 086)
* Åre kommun (9827)
* Pajala kommun (6798)
* Storumans kommun (6507)

Se også
-------

* Småsted (Sverige)

Referanser
----------

1. ↑  «Vad är glesbygd/landsbygd» Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. *Svenska kyrkan*
2. ↑  «Glesbygdsverket, Fakta». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 17. oktober 2015.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** HDS
 |
**Wilms' tumor** er en svulst som også blir kalt *nefroblastom*, altså en type nyrekreft. Denne svulsten utgjør cirka 5% av alle kreft-sykdommene hos barn. Årskene til at noen får denne svulsten er usikre, men har sannsynligvis sammenheng med forstyrelser i arvestoffet. Wilms tumor er mest vanlig hos barn under skolealder, men det er også tilfeller med ungdom og voksne med wilms tumor. Om lag 90 prosent av alle som får wilms, overlever.

Wilms kategoriseres etter stadium 1-5
1.Stadium 1 – Lokalisert til nyren, radikalt fjernet 
Stadium 2 – Tumorvekst utenfor nyren, men radikalt fjernet 
Stadium 3 – Tumorvekst utenfor nyren, ikke radikalt fjernet, eller lekkasje ved fjerning eller biopsi. 
Stadium 4 – Spredning til fjerne deler av kroppen(mest vanlig lungene) 
Stadium 5 – tumor i begge nyrer 

I tillegg er det avgjørende om tumoren har gunstig (ca. 95%) eller ugunsting histologi. 

Svulsten blir ofte oppdaget ved at barnet får en kul på magen, det kan også være magesmerter, blod i urinen eller feber. Svulsten blir operert ut ved et sykehus, og pasienten blir behandlet med cellegift og i noen tilfeller stråling. Det er alltid en risiko at den kommer tilbake, så det er nødvendig med kontroller i minst 10 år etter at svulsten er fjernet.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
Wilsonsyklus
**Wilsonsyklus** er en geologisk prosess innenfor fagfeltet platetektonikk og beskriver graben-, osean- og fjelldannelse. Den kanadiske geoforskeren John Tuzo Wilson har i 1970 beskrevet slike prosesser. Modellen beskriver en syklisk-dynamisk prosess:

1. Hot-Spot-stadium (Begynnerfase) (f.eks. Hawaii).

2. Graben- eller Riftstadium: (kontinentalrift) (Østafrika Graben). 

3. Rødehavet-stadium: Dannelse av ny osean skorpe.

4. Atlantisk stadium: (f.eks. Island).

5. Pacific stadium: (Subduksjon). (f. eks. Stillehavet). 

6. Middelhavsstadium: Kollisjon mellom enkelte deler av kontinentale deler av jordskorpe: alpine fjellkjededannelse, Paratethys.

7. Himalaya Stadium: Kollisjon mellom to kontinenter. (Forkastningsaktivitet, Vulkanisme) (f.eks. Bodensee, Hegau).

8. Tektonisk pause: Vulkansk Materiale trenger opp av jordskorpa (f.eks. Rombeporfyr).

Se også
-------

* Superkontinent
* Pangea
* Gondwana

Litteratur
----------

* Gurnis, M. 1988, Large-scale mantle convection and the aggregation and dispersal of supercontinents: Nature 332:695-699
* Murphy, J. B. and R. D. Nance. 1992. Supercontinents and the origin of mountain belts. Scientific American 266(4):84-91
* Nance, R. D. T. R. Worsley and J. B. Moody. 1988. The supercontinent cycle, Scientific American, 259(1):72-79

Eksterne lenker
---------------

* Plate reconstruction movies from UTIG 'PLATES' project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana.
**Rio Apa-skjoldet** er et drøyt 2 milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i Sør-Amerika, som i likhet med de fleste kratonene her og i Afrika stammer fra proterozoikum for 2,5 – 1,0 milliarder år siden. Disse kratonene fra (meso-proterozoikum) fløt en tid sammen og dannet urkontinentet Vest-Gondwana. Rio-Apa-skjoldet ligger like sør for Amasonasskjoldet, og dessuten øst for den andeske kollisjonssonen. Underflatisk støter det i vest sammen med Arequipa-Antofalla-skjoldet, et terran som for 1 milliard år siden og 530 millioner år siden kolliderte med Amasonasskjoldet.

Dette grunnfjellsskjoldet har et areal på om lag 247 000 km2, og utgjør den nordlige del av Argentina. 

Elva Paraguay dominerer kratonets overflate.

Eksterne lenker
---------------

* Avigad, Dov og Gvirtzman, Zohar (2009). «Late Neoproterozoic rise and fall of the northern Arabian–Nubian shield: The role of lithospheric mantle delamination and subsequent thermal subsidence» (PDF). *Technophysics*. doi:10.1016/j.tecto.2009.04.018. Arkivert fra originalen (PDF) 9. april 2011. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) Arkivert 9. april 2011 hos Wayback Machine.
* George Zandt, "Orogenic Systems: The Andes" - Geologisk Fakultet ved University of Arizona, våren 2002.
Almandin
**Almandin**, feilaktig kjent som **almanditt**, er et mineral i granatgruppen, som er rikt på aluminium og jern. Fargespekteret i almandin går fra dypt rød til lilla, men almandin er som regel rødt. Navnet *almandin* er en forvrenging av det greske *albandicus* som var tatt i bruk av Plinius den eldre om en viss type rødlig granat fra Alabanda i Lilleasia. Sett i sterkt lys gjennom et spektroskop, viser almandin tre karakteristiske absobsjonsstriper. Almandin befinner seg i den ene enden av en serie av faste løsninger, hvor pyrop utgjør den motsatte enden.

Funn i Norge
------------

I Norge er almandin funnet på en rekke lokaliteter, som Andøya, Fauske, Fjaler, Harstad, Iveland, Jotunheimen og Kongsberg.

Kilder
------

* *Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Almanakka - Nordanfjells utgaava 1919, Hålogaland-utgåva 1924
**Almanakk for Norge** er en almanakk som har blitt utgitt av Universitetet i Oslo hvert år siden 1814. Almanakken blir redigert av Almanakk-komitéen, som er oppnevnt av Det akademiske kollegium ved Universitetet i Oslo. Den utgis på bokmål og nynorsk. På nynorsk heter den ***Almanakk for Noreg***. Tabellene beregnes ved Institutt for teoretisk astrofysikk.

Almanakken ble første gang utgitt i 1643; den ble da utgitt for 1644. Almanakken har siden 1912 kommet ut med parallellutgaver på bokmål og nynorsk. Boka har nå et A6-format og 128 sider. I dag inneholder den blant annet tider for oppgang, kulminasjon og nedgang for sol, måne og planetene fra Venus til Saturn, månefaser, tussmørketabell og planetkart, som viser planetenes gang på himmelen gjennom året. Det er også statistiske oppgaver og meteorologiske data.

I almanakken er det også regler for jakt, fangst og fiske.

Almanakken har hvert år en temaartikkel. Temaartiklene de siste årene har vært:

* 2009: Trond Bergh: «Bergensbanen 100 år»
* 2008: Odd Arvid Storsveen: «Enhver Religion har et mildt og kjærligt Hjerte» – om Henrik Wergelands religiøse tenkning.
* 2007: Finn Erhard Johannessen: «Kong Chulalongkorns norgesreise i 1907»
* 2006: Vigdis Ystad: «Ibsen hundre år etter»
* 2005: Henrik G. Bastiansen: «1905 – Telegrafen, telefonen og unionen»
* 2004: Marie Skoie: «Da tiden ble normal»

Fra 1912 til 1987 hadde Almanakkforlaget enerett til å produsere almanakker. Siden 1995 har Gyldendal vært forlegger for Universitetet i Oslo. Samtidig begynte Almanakkforlaget å gi ut sin egen *Norsk almanakk*.

Referanser
----------

1. ↑  «Almanakken, Universitetet i Oslo». Besøkt 17. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Almanakk for Norge
**Chew Valley** er et område i North Somerset, England, oppkalt etter Chew River, som strekker seg gjennom dalføret. Området er godt egnet for gårdsbruk og det finnes en menge mindre landsbyer i området.

Landskapet i området er for det meste lavland, og er omgitt av høyereliggende områder som Dundry Hill i nord, Lulsgate Plateau i vest, Mendip Hills i sør og Hinton Blewett, Marksbury og Newton St Loe platåområdene i øst. Chew River ble demmet opp på 1950-tallet for å lage Chew Valley Lake. Den kunstige innsjøen forsyner i dag Bristol og områdene rundt byen.

Som resten av sydvest England har Chew Valley et temperert klima, som generelt sett er våtere og mildere enn resten av landet. Den årlige gjennomsnittstemperaturen er 10 °C og variasjoner i temperaturen er ofte langt lavere enn resten av England på grunn av beliggenheten i forhold til havet.

Hovedlandsbyen i dalen er Chew Magna, men de største tettstedene er Pensford, Clutton, Bishop Sutton, High Littleton og Temple Cloud.

Referanser
----------

1. ↑  «South West England: Klima». Met Office. Arkivert fra originalen 5. juni 2011. Besøkt 5. desember 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 5. juni 2011. Besøkt 5. desember 2011. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
**Aetalionidae** er en familie av sikadene (Auchenorrhyncha). De lever av plantesaft som de suger ut av bladnerver eller stenglen på planter. Plantesugere har ufullstendig forvandling. Gruppen er bare kjent fra Amerika og Sørøst-Asia.

Utseende
--------

De ligner på hornsikader (Membracidae) men skiller seg fra disse ved at forlåret er vokst sammen med hofteringen (trochanter), ved at scutellum er helt udekket (delvis tildekket hos Membracidae) og ved visse trekk ved kjønnsorganene. De skiller seg fra dvergsikader (Cicadellidae) ved at de har tre eller færre rader med børster på bakleggen (dvergsikadene har fire rader). Noen arter har hornlignende kjøler på thorax.

Levevis
-------

Som andre sikader lever de av å suge sevje fra planter. I denne gruppen er det vanlig at hunnen vokter over eggene hun har lagt. Noen arter skiller ut honningdugg og blir passet på av maur, bier og veps som spiser denne. Disse insektene er ofte selskapelige. Enkelte arter er regnet som skadedyr.

Utbredelse
----------

Denne familien er utbredt i to skilte områder, varme områder av Amerika og Sørøst-Asia. I Nord-Amerika finnes det sju arter.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Nebbmunner (Hemiptera)
	+ underorden **Plantesugere** (Homoptera) (parafyletisk)
		- gruppe Sikader (Auchenorrhyncha)
			* Overfamilien Membracoidea
				+ Familien Aetalionidae
					- Slekten *Aetalion* Latreille, 1810 – 2 arter i Nord-Amerika
					- Slekten *Lophyraspis* Stål, 1869
					- Slekten *Microcentrus* Stål, 1869

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aetalionidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aetalionidae* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Aetalionidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Aetalionidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aetalionidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aetalionidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Billedgalleri over nordamerikanske arter
* Tree of Life - Aetalionidae - engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Hugues Tshiyinga Mafo** (født 14. januar 1983) er en kongolesisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.

Idrettskarriere
---------------

Mafo deltok på 4 x 100 meter stafett under Afrikamesterskapet i friidrett 2004, der DR Kongo satte nasjonal rekord med 42,67 sekunder og kom på sjuendeplass. Under Jeux de la Francophonie 2005 ble han diskvalifisert i forsøksheatet på 100 meter, og på 200 meter fikk han 16. beste tid med 22,53 sekunder, og nådde ikke finalen.

Under Afrikamesterskapet i friidrett 2010 deltok han på 200 meter, og fikk 45. beste tid i forsøksheatet, og gikk ikke videre til semifinalen. Han deltok også på 200 meter under Panafrikanske leker 2011, der han løp på 22,55 i forsøksheatet, og gikk heller ikke her videre til semifinalen. 

Mafo satte personlig rekord på 100 meter i den innledende runden under VM i friidrett 2013 i Moskva, med 11,11 sekunder. Dette var 18. beste tid av de 30 som måtte løpe i innledende runde, og han gikk dermed ikke videre til forsøksheatene. Under Afrikalekene 2015 ble han slått ut i forsøksheatene på 100 meter, med 41. beste tid, og på 200 meter, med 37. beste tid. 

Han representerte Den demokratiske republikken Kongo under VM i friidrett 2017 i London, som landets eneste deltaker, der han deltok på 200 meter. Han fikk 46. beste tid i forsøksheatet, og nådde ikke semifinalen.

Referanser
----------

1. ↑  Africathle - *African championships Brazzaville (Congo) 14-18 juillet 2004*, besøkt 4. september 2017.
2. ↑  5èmes Jeux de la Francophonie - *Résultats complets*, besøkt 4. september 2017.
3. ↑  IAAF - *200 Metres Men - Round 1*,
 besøkt 4. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hugues Tshiyinga Mafo – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 5. september 2017 hos Wayback Machine.
**Ola Hjulstad** (født 14. august 1929, død 16. mai 2013 i Grong) var en norsk sakprosaforfatter og journalist fra Harran i Grong.

Hjulstad var formannskapssekretær i Harran på 50-tallet, og arbeidet i Namdal Arbeiderblad 1958-60. Senere var han journalist i Trønder-Avisa fra 1961-81, deretter frilanser. Han ga fra 1978 av ut en lang rekke bøker - som har dels redigerte og dels skrev selv: om jakt, natur, lokalhistorie og lokalsamfunn. Som journalist beregnet han at han hadde dekket 1 036 kommunestyremøter i de ulike namdalskommunene. 

Han mottok Hirschfeldtprisen i 1977 for sitt journalistiske arbeid for å synliggjøre sørsamene, og Nord-Trøndelag fylkes kulturpris i 1997. I 2004 fikk han Kongens fortjenstmedalje i sølv.

Litteratur
----------

* Samkat 44 bøker registrert i Nasjonalbibliotekets database Sambok
* Arve Løberg. «Ola Hjulstad død». *Trønder-Avisa*, 18.5.2013
* *Pressefolk 1997*. Utgitt av IFJ, 1998. ISBN 82-7147-175-9

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Blåhø** (også skrevet *Blåhøi*, *Blåhøa* og *Blåhø*) er et fjell i Vågå og Dovre kommune i Innlandet. Fjellet har to navn, da det kan sees både fra Dovre og fra Vågå, på Dovre heter det Jetta og i Vågå heter det Blåhø. Det har en høyde på 1 617 meter over havet. Det er bilvei helt til toppen, Norges tredje høyeste vei.

Fra toppen er det panoramautsikt til Jotunheimen, Reinheimen, Rondane og Dovrefjell, samt bygdene Dovre, Lesja, Sel og Vågå. Det heter seg at man kan se syv prestegjeld fra Blåhø/Jetta. Det er meget god utsikt til Rondanemassivet og Snøhetta.

Det arrangeres en del sykkelritt og løp opp til toppen. Et av dem er løpet Blåhø Opp, der også utøvere i eliteklassen deltar. Det er også populært å kjøre terrengmotorsykkel opp til toppen.

Området er også godt egnet for hanggliding og paragliding. Riksanlegget for luftsport ligger i Vågå ca. to mil fra Blåhø.

Det er god plass til å parkere biler på det høyeste punktet der senderen står. Hovedsenderen på toppen heter Jettasenderen og blir matet fra Tronsenderen i Alvdal. Den sender telekommunikasjon, samt TV- og radiosignal både digitalt og analogt direkte eller via omformere til ca. 35 000 innbyggere og ca. 40 000 hytter i kommunene Skjåk, Lom, Vågå, Lesja, Dovre, Sel, Nord-Fron, Sør-Fron, Ringebu og deler av Øyer.

Veien til toppen ble bygget først på 1960-tallet, i forbindelse med utbyggingen av senderen som stod ferdig i 1963. Veien er røff. Kjøring på eget ansvar. Veien er bomvei og prisen er 50 kroner. Betales med kun kort.

Galleri
-------

* Blåhøe (Vågå), NorwayBomvei
* Blåhøe (Vågå), NorwayBomvei
* Blåhøe (Vågå), NorwayRadiolink
* Blåhøe (Vågå), NorwayRadiolink
* Blåhøe (Vågå), NorwayGubrandsdalen
* Blåhøe (Vågå), NorwayMot Otta
* Blåhøe (Vågå), NorwayMot Lom
* Blåhøe (Vågå), NorwayToppen
* Blåhøe (Vågå), NorwayVeien ned
* Blåhøe (Vågå), NorwayVeien opp
* Blåhøe (Vågå), NorwayVeien ned
* Blåhøe (Vågå), NorwayVeien ned

Se også
-------

* Blåhø – for fjell med lignende navn

Referanser
----------

1. ↑  Blåhøe på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Blåhøe - 1617moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 27. november 2016.
3. ↑  «Blåhøe». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Fasaden til Ospedale della Pietàs kirke slik den så ut før ombyggingen tidlig på 1800-tallet.
**Ospedale della Pietà** var et barnehjem og en av Venezias fire store musikkskoler. Institusjonen eksisterer fremdeles, i dag som en sosial hjelpeinstans for barn og ungdom.

Historie
--------

Ospedale della Pietà ble grunnlagt i 1346, og fungerte fra begynnelsen av som barnehjem for foreldreløse og hospits for enslige mødre med spedbarn. Guttene lærte et håndverk mens jentene fikk musikalsk opplæring. De mest talentfulle ble igjen som medlemmer av Ospedales anerkjente kor og orkester.

Av alle de betydelige musikere som har undervist ved Ospedale var Antonio Vivaldi den største. Han ble ansatt i 1703 og var først dirigent, fiolinist, huskomponist og musikklærer, i 1716 ble han *Maestro di concerto*. Vivaldi var ansvarlig for å komponere og oppføre musikk til de ukentlige konsert- og oratorieoppføringene, og musikkskolens orkester fikk i hans tid et legendarisk ry som trakk mange tilreisende til byen.

Den mest berømte av musikkskolens elever er Anna Maria dal Violin, for henne skrev Vivaldi 31 fiolinkonserter. Også *maestra* Candida dalla Viola (eller Candida della Pietà) var offentlig kjent, to bevarte verk skrev Vivaldi med sikkerhet for henne. Candida var dessuten personlig lærer for den senere komponisten Anna Bon di Venezia, som i 1743 – bare fire år gammel – ble tatt opp ved musikkskolen som *figlia de spesi*, dvs. betalende elev. Foreldrene var omreisende musikere som for at datteren skulle få en musikalsk utdanning overlot henne i Candidas varetekt.

Betydelige lærere ved Ospedale della Pietà
------------------------------------------

* Antonio Gualtieri, til 1649
* Carlo Fedeli; 1662–1672 *Maestro di strumenti*
* Johann Rosenmüller; mellom 1678 og1682, huskomponist
* Francesco Gasparini; 1701–1713 *Maestro di coro*
* Antonio Vivaldi; 1703–1738 (med avbrekk fra februar 1709 til september 1711) *Maestro di concerto*
* Antonio Vandini; 1720–1721 *Maestro di violoncello*
* Carlo Luigi Pietragrua1719−1726, *Maestro di coro*
* Giovanni Porta; 1726–1737 *Maestro di coro*
* Nicola Porpora; 1742–1744 *Maestro di coro*

Litteratur
----------

* Geyer, Helen *Musik an den venezianischen Ospedali Konservatorien vom 17. bis zum frühen 19. Jahrhundert* Edizioni di Storia e Letteratura, Roma 2004, ISBN 8884981611
* Jane L. Baldauf-Berdes: *Women Musicians of Venice.* Musical Foundations, 1525-1855. Rev. ed. Oxford 1996. ISBN 0-19-816604-4

Referanser
----------

1. ↑  *Istituto Provinciale per l'Infanzia 'Santa Maria della Pietà'* Arkivert 23. desember 2011 hos Wayback Machine. pietavenezia.org
2. ↑  Companion to Baroque Music. 1998. s. 39.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted (italiensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Cho Isamu** (født 19. januar 1895, død 22. juni 1945) var offiser i den keiserlige japanske hæren som er kjent for sin støtte til ultra-nasjonalistisk politikk og engasjement i en rekke forsøk på militære og høyreorienterte statskupp i Japan under den andre verdenskrig. 

Cho Isamu ble uteksaminert fra hæroffisersskolen i 1916, og fra Hærens stabsskole i 1928. Isamu var involvert i en rekke grensekonflikter mellom Manchukuo og Sovjetunionen. I 1940 ble Isamu overført til Taiwan. I 1941–1942, ledsaget Isamu den japanske hæren til Fransk Indokina for å overvåke implementeringen av den japanske strategien i dette området. Isamu ble forfremmet til generalløytnant i 1944, og i 1945 deltok han under slaget om Okinawa. Isamu begikk selvmord den 22. juni 1945 for å unngå overgivelse til amerikanske styrker.

Referanser
----------

1. ↑   TracesOfWar, oppført som Isamu Cho, TracesOfWar person ID 68133[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Cho
3. ↑  «World Battlefronts, THE ENEMY: The Way Out». Arkivert fra originalen 13. juni 2013. Besøkt 15. juni 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Mitragliatore Breda Modello 30** var standard lett maskingevær i den italienske hær under den andre verdenskrig.

Breda 30 ble ansett som et dårlig våpen. Det hadde skjøre magasinklips, lav skuddtakt, brukte den relativt svake 6,5 x 52 mm Carcano patronen og var ofte utsatt for forkilinger. Den hadde et magasin som var festet på høyre side av våpenet, og som ble ladet med messing eller stålklips med 20 skudd i hvert klips.

Våpenet ble avfyrt fra såkalt lukket sluttstykke, og hadde en smøreanordning som sprøytet litt olje på hver patron før den kom inn i kammeret. Dette systemet førte til at løpet og kammeret fort ble varmt, noe som igjen kunne gjøre at en patron gikk av før mekanismen var helt lukket. Oljen gjorde at støv og skitt festet seg til mekanismen, noe som gjorde at våpenet hadde lett for å forkile seg, spesielt under felttoget i Nord-Afrika.

Se også
-------

* Liste over maskingeværer

| * v
* d
* r
Italienske infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | Beretta 1934 · Beretta 1935 · Glisenti M1910 |
| Rifler | Carcano M91 |
| Maskinpistoler | MAB 38 · FNAB-43 |
| Maskingevær og større | Breda modello 30 · Breda modello 37 |
| Patroner | .32 ACP · .380 ACP · 6,5 x 52 mm Carcano · 7,92 x 57 mm Mauser · 9 x 19 mm Luger |

Portal: Andre verdenskrig
**Michael Oakes** (født 30. oktober 1973 i Northwich, England), er en målvakt i fotball. Han har spilt for Scarborough, Aston Villa og Wolverhampton Wanderers.

Karriere i Wolverhampton
------------------------

Oakes kom til Wolves i oktober 1999 for £450,000, og klarte etter 3 kamper på reservelaget å ta plassen fra gamle kjempen Mike Stowell og ble etter det klart førstevalg på keeperplassen for klubben. Hans debut for klubben var en bortekamp mot Tranmere Rovers FC.

Han beholdt plassen i 125 ligakamper på rad, men i september 2002 fikk han en skulderskade som satte han på sidelinjen. Matt Murray ble hentet opp fra egne rekker og han imponerte så mye at Oakes ikke fikk plassen tilbake, selv ikke til den viktige play-off-finalen mot Sheffield United på Millennium Stadium i mai 2003 som resulterte i opprykk til Premier League.

Men når den nye sesongen startet i august 2003 fikk Murray en ryggskade, og Oakes fikk tilbake plassen i startoppstillingen til starten av Premiership sesongen. Han gjorde en god innsats i en tung sesong for klubben, men ble satt på benken da Paul Jones ble hentet inn i januar 2004. Oakes fikk imidlertid tilbake plassen i oktober 2004 etter at Jones hadde fått mye kritikk fra hjemmefansen.

Han startet som førstevalg i 2004/5 sesongen, men i oktober 2005 fikk han en ankelskade og han mistet plassen igjen, denne gangen til Nederlandske målvakten Stefan Postma. Postma ble senere frigitt, men siden Murray var blitt friskmeldt, innebar det at Oakes måttet sitte på sidelinjen i sesongen 2006/7. Når Wolves skulle spille play-off kamper på slutten av sesongen 2006 / 07 ble Murray igjen skadet, men istedenfor Oakes, ble det satset på en ny ung målvakt i Wolves-trøya, nemlig Wayne Hennessey. Det kom derfor ikke som en stor overraskelse at klubben valgte å terminere kontrakten til Oakes når sesongen var ferdig.

Michael er sønn av Manchester City spilleren Alan Oakes, og fetter til Andy Oakes som bl.a. var keeper i Swansea.

Karriere som spiller
--------------------

Tabellen er oppdatert pr 23. januar 2007

|
|  |
| Klubb | Periode | Ligakamper | Mål | FA-cup-kamper | Mål | Ligacup-kamper | Mål | Andre kamper | Mål |
| Englands flagg Wolverhampton | 29.10 1999 - | 199 | - | 9 | - | 10 | - | 2 | - |
| Englands flagg Scarborough - Lån | 26.11 1993 - 31.05 1994 | 1 | - | - | - | - | - | 1 | - |
|
| Englands flagg Aston Villa | 16.07 1991 - 29.10 1999 | 52 | - | 2 | - | 3 | - | 3 | - |
|

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID af24b12a[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 4237, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Oakes – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Michael Oakes – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Michael Oakes – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Michael Oakes – FBref Rediger på Wikidata
* Wolves offisielle nettsted om Oakes[*død lenke*]
**Nordisk samtidspoesifestival – Rolf Jacobsen-dagene på Hamar**, også omtalt som 
**Nordisk poesifestival** og **Rolf Jacobsen-dagene**, er en litteraturfestival som blir arrangert på Hamar i Hedmark fylke. Festivalen har blitt avholdt hver vår siden 2007, omkring 8. mars, Hamar-dikteren Rolf Jacobsens fødselsdag. Programmet består av opplesninger av nordiske lyrikere, konserter og annet.

Historikk og aktivitet
----------------------

Nordisk samtidspoesifestival kom i stand i 2007 i forbindelse med hundreårsmarkeringen for fødselen til Rolf Jacobsen (1907–1997), lyriker og journalist som bodde og arbeidet på Hamar. Rolf Jacobsen-dagene dette året åpnet i Hamar gamle rådhus onsdag 8. mars og varte til 11. mars. Lyrikkprogrammet omfattet blant andre Pia Tafdrup og Jan Jakob Tønseth. Jubileet ble også feiret med boklansering, kunstutstillinger og søndagsmatiné.

Nordisk poesifestival har siden samlet enkeltdiktere fra hele Norden. Det er programposter for barn og voksne. Det har ofte vært spesiell oppmerksomhet om forfatterskapet til en utvalgt «festivalpoet». Blant disse har vært Øyvind Rimbereid (i 2013), Cecilie Løveid (i 2015), Tua Forsström (i 2016), Øyvind Berg (i 2017), Göran Sonnevi (i 2018) og Hanne Bramness (i 2019).

Nordisk poesifestival utgir skriftserien Nordisk samtidspoesi i samarbeid med det akademiske Oplandske Bokforlag.

Se også
-------

* Oslo Internasjonale Poesifestival

Referanser
----------

1. ↑  Rolf Jacobsens Venner om Nordisk litteraturfestivals tiårsjubileum 2017
2. 1 2 3  *Aftenposten* 4. mars 2007
3. ↑  Skriftserien Nordisk samtidspoesi

Eksterne lenker
---------------

* Festivalens egen nettpresentasjon
* Festivalens side på Facebook
**Seouls borgermester** leder Seouls politiske arbeid. Seoul er Sør-Koreas hovedstad og landets største by og posisjonen anses som en av de viktigste og mest innlytelsesrike politiske posisjoner i landet. Flere av borgermestrene har blitt statsråder, mens to, Yun Bo-seon og Lee Myung-bak har blitt president.

Med unntak av Kim Sang-don ble alle utpekt til stillingen fram til 1995, da det ble innført direktevalg til borgermester i Seoul.

1. Kim Hyong-min 28. september 1946 – 15. desember 1948
2. Yun Bo-seon 15. desember 1948 – 6. juni 1949
3. Lee Ki-bung 6. juni 1949 – 8. mai 1951
4. Kim Taeson 27. juni 1951 – 6. juli 1956
5. Goh Chaebong 6. juli 1956 – 14. desember 1957
6. Huh Jong 14. desember 1957 – 12. juni 1959
7. Im Hung-sun 12. juni 1959 – 30. april 1960
8. Chang Ki-yong 2. mai 1960 – 30. juni 1960
9. Kim Sang-don 30. desember 1960 – 16. mai 1961 (valgt)
10. Yoon Tae-il 21. mai 1961 – 16. desember 1963
11. Yun Chi-yeong 17. desember 1963 – 30. mars 1966
12. Kim Hyon-ok 31. mars 1966 – 16. april 1970
13. Yang Taek-shik 16. april 1970 – 2. september 1974
14. Kuh Cha-chun 2. september 1974 – 22. desember 1978
15. Chong Sang-chon 22. desember 1978 – 2. september 1980
16. Park Yong-su 2. september 1980 – 28. april 1982
17. Kim Song-bae 28. april 1982 – 15. oktober 1983
18. Yom Po-hyun 15. oktober 1983 – 30. desember 1987
19. Kim Yong-rae 30. desember 1987 – 5. desember 1988
20. Goh Kun 5. desember 1988 – 27. desember 1990
21. Park Se-jik 27. desember 1990 – 19. februar 1991
22. Lee Hae-won 19. februar 1991 – 26. juni 1992
23. Lee Sang-bae 26. juni 1992 – 26. februar 1993
24. Kim Sang-chol 26. februar 1993 – 4. mars 1993
25. Lee Won-jong 8. mars 1993 – 21. oktober 1994
26. Woo Myung-gyu 22. oktober 1994 – 3. november 1994
27. Choi Pyong-yol 3. november 1994 – 30. juni 1995
I 1995 ble det innført direktevalg på Seouls borgermester:

28. Cho Soon 1. juli 1995 – 10. september 1997
29. Kang Deok-ki 10. september 1997 – 30. juni 1998
30. Goh Kun 1. juli 1998 – 30. juni 2002
31. Lee Myung-bak 1. juli 2002 – 30. juni 2006
32. Oh Se-hoon 1. juli 2006 – 26. august 2011
Kwon Young-kyu 27. august 2011 – 26. oktober 2011 (fungerende)
33. Park Won-soon 27. oktober 2011 – 9. juli 2020

Referanser
----------

1. ↑  Basert på Seoul bys offisielle nettsted, «Former Mayors». Besøkt 24. juni 2010.  Noen av navnene er tilpasset og ikke nødvendigvis offisielle oversettelser.

Eksterne lenker
---------------

* Seoul bys nettsted
* Seouls borgermesters kontor

Portal: Korea
**Robert «Bobby» Lennox** (født 30. august 1943 i Saltcoats i Ayrshire) er en britisk tidligere fotballspiller.

Lennox kom til Celtic F.C. i september 1961 og debuterte i mars 1962. Han scoret 273 ligamål på 571 kamper for Celtic, noe som gjør ham til nest nest mestscorende Celtic-spiller gjennom tidene.[]

Han vant elleve ligamedaljer og åtte cupmedaljer. Han var vant Serievinnercupen med Celtics «Lisbon Lions» i 1967.

Han har spilte 10 landskamper for Skottland.

Han var en svært rask ving, og ble kalt «Buzz Bomb» eller «Lemon» (sitron) av fansen da de syntes han fikk motstanderne til å se ut som 'suckers'.[][*klargjør*]

Lennox forlot Celtic på slutten av 1970-årene og flyttet til USA for å spille for Houston Hurricane. I 1978 sesongen scoret han 15 mål i 36 kamper, før han vendte tilbake til Celtic i 1979. Samme år var han med å vinne den skotske ligaen og cupen året etter.

Han er en av de få skotter som har spilt to europacupfinaler og er også en av de få som har scoret i en skotsk sedier over England på Wembley da han scoret et av målene i 3-2-seieren i 1967.

Han ble tatt opp i det såkalte Scottish Football Museum Hall of Fame i november 2005 og utnevnt til Member of the Order of the British Empire i 1981.

Lennox ga ut sin selvbiografi *A Million Miles For Celtic* i 1982. Han bidrar fortsatt for Celtic som vertskap på kampdagene.[]

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 244805, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bobby Lennox – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Lennox – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Lennox – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Lennox – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Lennox – EU-Football.info Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Denne artikkelen omhandler fotballtidsskriftet.  For ekstra betaling, se drikkepenger.
***Tipsbladet*** (tidligere ***Tips***) er Norges eneste spesialavis for fotball og spill, som ble grunnlagt høsten 1947. Avisen ble grunnlagt av familien H. M. Hauge, og utkom før Norsk Tipping ble etablert i mars 1948. Det første halvåret ble spaltene brukt til en «tippeskole» da det nye fotballtippespillet startet. Den første tiden hadde *Tips* også travservice for Bjerke travbane.

Ansvarlig redaktør er Kim Lauritz Marki (2020).

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2006: 6 523
* 2007: 3 828
* 2008: 4 729
* 2009: 3 646
* 2010: 3 248
* 2011: 2 306
* 2012: 2 266

Referanser
----------

1. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Tips på Twitter Rediger på Wikidata
* (no) Mediebedriftenes landsforening (Opplagstall)

Portal: Litteratur
Formel E-sesongen 2014-15 var den 1. sesongen av Det internasjonale bilsportforbundet (FIA) sitt nye mesterskap for elektriske formelbiler. 

Sesongen startet den 13. september 2014 i Beijing, Kina og endte den 28. juni 2015 i London, Storbritannia over 11 løp.

Den første Formel E-mesteren ble Nelson Piquet jr. i China Racing Formula E Team (Runde 1 til 6) / NEXTEV TCR Formula E Team (Runde 7-11). Han vant med 1 poeng over Sébastien Buemi i Team e.dams Renault

Bilen
-----

Den første sesongen av mesterskapet brukte alle lagene en elektrisk racerbil bygget av Spark Racing Thechnology. Den ble kalt Spark-Renault SRT 01E. Chassiset på bilen var designet av Dallara, med en elektrisk motor designet av McLaren, ett batteri system laget av Williams Grand Prix Engineering og en Hewland girboks. Michelin var den offisielle dekkleverandøren til serien. FIA bestillte 42 elektiske biler

Lag og førere
-------------

I 2014-15-sesongen ble 10 lag påmeldt. Hvert lag signerte 2 førere og hver fører hadde 2 biler (totalt 4 biler pr. konstruktør). Det betyr totalt 40 biler totalt på alle lag i serien. Alle lagene hadde kontor sammen med seriens kontorer ved Donington Park i Storbritannia. Noen lag hadde også kontorer i hjemlandet sitt i tillegg. 

Alle 10 lagene var bekreftet i april 2014, men i juni 2014 trakk Drayson Racing seg fra mesterskapet. Plassen ble fullt av Trulli Formula E Team, ett lag stiftet av tidligere Formel 1-fører Jarno Trulli. Drayson ble med Trulli som hovedsponsor.
Inngangsparti med rokokkodører
Fasade mot nordvest med ark
**Hesthamar** er en tidligere embetsmannsgård som ligger rundt 4 kilometer nordvest for Utne i Ullensvang kommune i Vestland. Sorenskrivergården er en av de eldste og mest autentiske i Norge.

Etablering
----------

*Skrivargarden* ble kjøpt av bygdefolket fra futen Lauritz Johnsen på Torsnes i 1637, knappe 50 år etter at sorenskriverembete ble etablert i 1591. På tross av at almuen hadde investert i gården måtte de betale skrivertoll, noe som førte til en årelang strid.

Hovedhuset
----------

Hovedhuset er en 1 ½-etasjes tømmerbygning med hvitmalt, liggende staffpanel og stort saltak tekket med teglpanner. Bygningen er rundt 16 meter lang og 10 meter bred. Fasaden mot nordvest domineres av en spissgavlet ark. Mot sørøst preges bygningen av svalgangen og en dobbelfløyet inngangsdør. Hovedhuset som står på gården i dag ble oppført i 1723 av sorenskriver Jens Fabricius. I 1733 overtok Johan Sechmann Fleischer (1702–1789) embete og gården. Han bygde på huset og ga bygningen den utforming den har idag.

Stilmessig preges bygningsdetaljene av regence og rokokko, samt noen eldre innslag av barokk.

Eierskifter
-----------

Bygningen ble brukt som embetsmannsgård fra 1637 til 1790, da *skrivargarden* ble flyttet til Helleland ved Lofthus. Hesthamar fikk en rekke ulike eiere i tiden fram til 1882, da Kinsarvik Sparebank overtok gården. I 1888 ble gården overdratt vederlagsfritt til Ullensvang fattigstyre. I 1902 overtok kommunen skjøte på eiendommen og brukte denne som fattiggård og fattighjem for 20 personer. I 1923 ble hovedbygningen på *Hesthammer Fattiggaard* fredet som kulturminne av Riksantikvaren. Gården ble i 1935 stilt til rådighet for Hardanger Jordbruks- og fruktdyrkingsskule. Skolen ble nedlagt i 1957 og i noen år ble bruket drevet av heradet selv, før det i 1960 ble paktet bort til andre. Etter avtale med kommunen disponerte filosof Arild Haaland huset mellom 1973 og 2005.

Liste over sorenskrivere på Hesthamar
-------------------------------------

* 1637 Jens Søffrensen
* 1650 Lars Walter
* 1662 Jacob Busch
* 1670 Christian Nilsson Reff
* 1685 Mandrup Nilsson Funck
* 1710 Jesper Schwartzkopf
* 1720 Jens Fabricius
* 1733 Johan Sechmann Fleischer
* 1775-90 Søren Scheldrup

Se også
-------

* Steinkrossen ved Hesthamar

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Hesthamar». Grind.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturhistorisk leksikon Hordaland[*død lenke*]
* Kulturhistorisk vegbok Hordaland
* Hesthamar, akvarell av Catharine Hermine Kølle
* Om Johan Sechman Fleischer
* «Hesthamar skrivargard». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |