recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Archie Goodwin** er en fiktiv rollefigur og detektiv i Rex Stouts krimhistorier om Nero Wolfe. Den vittige stemmen i alle historiene, som nedtegner alle sakene til detektivgeniet fra (*Fer-de-Lance*) i 1934 til (*A Family Affair*) i 1975. Archie er fra Chillicothe, Ohio, og født 23. oktober. Han bor i Nero Wolfes sandsteinsbygning i New York City.

Figuren
-------

Archie bor, er arbeidstaker og partner i det private etterforskningsforetaket som Wolfe driver i sandsteinshuset i New York City. Wolfe forlater svært sjelden huset, slik at Archie gjør det meste av den faktiske etterforskningen. Så følger at han rapporter det han funnet ut til Wolfe, som løser mysteriet. Det er ikke vanskelig for Archie å rapportere enten skriftlig eller muntlig, fordi han har klisterhjerne slik at han gjenfortelle ordrett det han hører, og han er en utmerket til å skrive på maskin, selv om han har en tendens til ikke alltid å være konsekvent (spesielt om sin egen bakgrunn). Han utfører all bokføring og håndtering av bankgjøremål for Wolfe, maskinskriver korrespondansen hans og fører logg over  krysninger og annet når det gjelder  orkidéene som Wolfe dyrker som en hobby. Archies hobbyer omfatter å gå ut å danse (vanligvis på Flamingo), poker, og baseball. Han var en tilhenger av New York Giants inntil de ble flyttet til San Francisco i 1957, seinere ble han fan av New York Mets da laget ble grunnlagt i 1962. 

Selv om han er fra amerikanske midtvesten, er Archie så «street smarts» at han kan håndtere omtrent alle situasjoner han befinner seg, og han kjenner New York City like godt som sin egen bukselomme. Han har et langvarig sosialt forhold til Lily Rowan, en velstående kvinne, men de prøver ikke å begrense hverandres sosiale liv.

Ulik sin arbeidsgiver, er Archies eneste eksentrisitet hans dype forkjærlighet for melk.

Innflytelse
-----------

* I Bernie Rhodenbarr-serien av Lawrence Block, eier Bernies venninne Carolyn Kaiser en katt som blir kalt Archie Goodwin, etter detektiven.

Eksterne lenker
---------------

* The Wolfe Pack, offisiell side for the Nero Wolfe Society

Portal: Litteratur
En pioner i Fremmedlegionen
**Pioner** i militær forstand er en infanterist med en viss grad av ingeniøropplæring. Pionerer brukes til å bygge feltstillinger og skyttergraver, rydde hindringer for stridsvogner og til lette ingeniøroppgaver som grøftegraving, snekring. Pionersoldaten er utdannet innen minerydding og eksplosiver. Tidligere hadde pioneren også ansvar for å håndtere flammekastere. I den britiske hæren gjør mange av pionerene tjeneste som trommeslagere. De er også de eneste som får ha skjegg ved parader.

Ordet «pioner» stammer fra eldre fransk *pionnier*, som betyr «fotsoldat», med samme rot som ordet *peon*. Peon er igjen avledet av *pedn*-, som på senlatin viser til «en som har brede føtter». Som millitær term finnes pioner helt tilbake til 1600-tallet.

Se også
-------

* Ingeniørsoldat
* Sappør (stormingeniør)

Referanser
----------

1. ↑  Bull, S. (2014). *Trench : a history of trench warfare on the western front*. [S.l.]: Random House. s. 36-39. ISBN 978-1472801326.
2. ↑
3. ↑  «Online Etymology Dictionary». *etymonline.com*. 2013. Besøkt 16. september 2013.
4. ↑  Pioneer Etymology online dictionary

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Archie Goldie** (født 5. januar 1874 i Ayrshire, død 7. april 1953) var en skotsk fotballspiller. Han er mest kjent fra sin tid i Merseyside-klubben Liverpool hvor han spilte høyreback.

Goldie startet sin karriere i 1892 i Clyde før han ble hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay i juni 1895.

Han fikk sin debut 28. september samme år i hjemmekampen mot *Burslem Port Vale* i en kamp Liverpool vant 5 – 1 etter blant annet 4 mål av George Allan foran 5 000 tilskuere på Anfield. Hans første og eneste mål kom i bortekampen mot Sunderland 17. oktober 1896 i en kamp Liverpool tapte 4 – 3. I denne sesongen var han med på seieren i 2. divisjon og dermed opprykk til den høyeste divisjonen året etter.

Goldie ble værende i klubben frem til 1900 da han signerte for *New Brighton Tower.* Han spilte også for *Small Heath* og Crewe før han la opp i 1905.

Han døde i 1953, 79 år gammel.

Statistikk
----------

**Liverpool**

### Kamper

* **1895-1900:** Ligakamper - mål: **125 kamper - 1 mål.**
* **1895-1900:** Totalt kamper - mål: **149 kamper - 1 mål.**

### Medaljer

* **1895/1896:** Ligamester 2. divisjon.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net Arkivert 16. juni 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Cicindela japonica*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere (Cicindelinae) i familiegruppen løpebiller.

Sandjegere har lange bein og er hurtige til å løpe. De er også gode flygere. Kjevene er kraftige.

Utbredelse
----------

*Cicindela japonica* finnes i Asia.

Utseende
--------

*Cicindela japonica* har en mørk matallisk farge. Den varierer fra dyp blå og grønn til mer rustrød. Også følehornene og beina har den samme fargen. Den har et sammensatt mønster av lyse runde flekker som danner noe som ligner tverrbånd på oversiden av dekkvingene. Kjevene og munnskjoldet (clypus) har ikke matalisk glans, men er lyst, med mørkere ytterkanter (tenner).

Levevis
-------

*Cicindela japonica* finnes i tilknytning til åpne solrike tørre lokaliteter. Både de voksne og larvene lever som rovdyr. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cicindela japonica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cicindela japonica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cicindela japonica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cicindela japonica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cicindela japonica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tree of Life – Sandjegere (Cicindelinae, Carabidae) engelskspråklig
* Cicindela online
* Norsk Entomologisk forening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Pyroelektrisitet** får en når et hemimorft krystall ved oppvarming blir elektrisk. Krystallen er positiv på den ene siden og negative på den motsatte siden, når krystallen er kuttet i en spesiell retning i forhold til krystallaksene. Blir krystallen avkjølt blir han elektrisert omvendt. Overflateladninga opptrer som en følge av polarisasjon av stoffet. Ladningene på overflaten trekker til seg ioner fra lufta, slik at overflaten igjen blir elektrisk nøytral. Når polarisasjonen blir mindre, for eksempel ved at stoffet blir avkjølt etter først å ha vært oppvarmet, vil ionene som er trukket inn i materialet gi et overskudd av motsatt elektrisitet uten at stoffet derfor er polarisert motsatt vei.

Pyroelektrisitet opptrer i for eksempel turmalin og kvarts, men har ikke hatt noe praktisk bruksområde. 

En skiller mellom falsk og ekte pyroelektrisitet. Falsk pyroelektrisitet skyldes at det ved oppvarming eller avkjøling opptrer elastiske spenninger som bevirker polarsiasjon (piezoelektrisitet). Ekte pyroelektrisitet skyldes at atomene i krystallgitret gir et permanent elektrisk moment, og at dette varierer i størrelse med temperaturen. Som regel er den ekte pyroelektrisiteten liten i forhold til den falske.

Referanser
----------

1. 1 2  *The measurement, instrumentation, and sensors handbook*. 1999. s. 32–113. ISBN 978-0-8493-8347-2.

Kilder
------

* pyroelektrisitet. (2012-02-23) I *Store norske leksikon.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Cihai, 1937

***Cihai*** (tradisjonell kinesisk: 辭海, forenklet kinesisk: 辞海, «ordhav») er en omfattende ordbok for kinesiske skrifttegn og flerstavelsesbegreper innen kinesisk.

Det ble kompilert første gang i 1936 av Shu Xincheng (舒新城) og utgitt av forlaget Zhonghua shuju i Shanghai. På halv-ensyklopedisk manér behandler det de forskjelligste vitensområder: Naturvitenskaper, filosofi, historie og meget annet.

*Cihai* er det mest populære og innen mange felter mest normative leksikon i Kina, og et av de viktigste moderne hjelpemidler innen den vestlige sinologi.

Verket er blitt revidert en rekke ganger. Dens siste utgave (aktuelt pr 2010) utkom i 2002 på forlaget Shanghai cishu chubanshe og ordner ordene i alfabetisk rekkefølge i henhold til pinyinromaniseringen av ordene. Det er første gang at *Cihai* er blitt organisert på denne måten.

Bibliografisk informasjon
-------------------------

*Cihai*, Shanghai cishu chubanshe, Shanghai 2002, ISBN 7-5326-0839-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Archidike** (også gjengitt som *Archidice*, gresk αρχιδικη) var en kjent hetære (prostituert) fra den greske byen Naukratis i Egypt i antikken. 

Hennes berømmelse spredte seg over hele Hellas, og det ble anmerket av greske historikeren Herodot og av Claudius Aelianus. Herodot hevder at Archidice «ble et notorisk emne i sanger over hele Hellas» og hun er den ene av kun to hetærer som han nevner ved navn i forbindelse med denne profesjonen (den andre var Rhodopis)

Archidike hadde et rykte for å være arrogant og eiesyk og for å ha krevd høye priser for sine tjenester. En anekdote fortalt om henne er om en ung egypter som ble heftig forelsket i henne. Han tilbød henne alle sine eiendeler for en eneste natt med kjærlighet, men Archidike avviste hans tilbud. Han ba da kjærlighetsgudinnen om å gi ham i en drøm hva Archidike ikke ville gi ham i våken tilstand. Bønnen be besvart, men da Archidike fikk høre om dette fikk den unge mannen arrestert, dratt framfor dommeren og hvor hun krevde at han skulle betale henne for at hun hadde deltatt i hans drøm. Dommeren besluttet at Archidike skulle be til kjærlighetsgudinnen for en drøm om sølv som betaling for den fiktive kjærlighetsnatten.

Referanser
----------

1. ↑  ii. 136
2. ↑  Varia Historia, V. H. xii. 63; Athen. xiii. side 596, d.
3. 1 2   William Smith, red. «Archidike Arkivert 19. april 2008 hos Wayback Machine.» i *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* (1870), bind. 1, side 268.
4. ↑  McClure, Laura: *Courtesans at Table: Gender and Greek Literary Culture in Athenaus*. London, 2003. Side 12
5. ↑  Lee Alexander Stone. *The Power of a Symbol* Chicago: Pascal Covici, 1925, side 324.

Litteratur
----------

* Ridgway, Brunilde Sismondo: «Ancient Greek Women and Art: The Material Evidence». *American Journal of Archaeology*, Vol. 91, No. 3 (Jul. 1987), sidene 399-409. doi:10.2307/505361
Fra førsteutgaven fra 1636.
***Le Cid*** er et skuespill skrevet av den franske forfatteren Pierre Corneille (1606–1684) og først utgitt i 1636. Det er karakterisert som en tragikomedie og bygger på sagnkretsen om den spanske ridderen El Cid og mer konkret på Guillen de Castros *Modedades del Cid* fra 1631. 

Stykkets intrige omfatter død, kjærlighet, hevn og ære. Hovedpersonen *Rodrigue* elsker *Chimène*. De to elskendes fedre er imidlertid uvenner og rivaler og tragedien begynner når Rodrigue på vegne av sin far må utfordre sin kommende svigerfar til duell som svar på en fornærmelse. Svigerfaren dør i duellen, og til tross for at Chimène fremdeles elsker Rodrigue oppsøker hun kongen for å få sin rettmessige hevn. Rodrigue deltar i krigen mot maurerne og vinner ære og heltenavn. Kongen utpeker en ridder, don Sanche, til å kjempe på Chimènes vegne mot Rodrigue i en duell. Rodrigue er i strid med seg selv om hvorvidt han skal forsøke å vinne i duellen, eller om han skal la seg beseire av den som kjemper på vegne av hans elskede. Han vinner imidlertid duellen, og stykket avsluttes med at kongen gir paret ett års hviletid, «til å tørre sine tårer», før de gifter seg. Et sidemotiv i historien er prinsesse Urraques ulykkelige kjærlighet til Rodrigue. 

Corneilles stykke dannet senere grunnlaget for Jules Massenets opera *Le Cid* og delvis også for Händels *Flavio*.

Norsk utgave
------------

* I antologien *Fransk klassisk drama*. Gyldendal, 1976. XXI, 238 s. (Mesterverk fra verdenslitteraturen). ISBN 82-05-05647-1

Referanser
----------

1. ↑  Hans Sørensen. *Verdens litteraturhistorie. Bind 4, Klassisismen*. Redigert av Edvard Beyer mfl. Cappelen, 1972

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Le Chevalier mystère*** er en fransk stumfilm fra 1899, regissert av Georges Méliès.

Handling
--------

En tryllekunstner dukker opp ved en tavle, og viser hodet til en ridder på den. Han griper bildet av hodet og fjerner det fra tavlen, men det blir til liv og bukker og smiler tilsynelatende med en kropp festet til hodet. Tryllekunstneren griper deretter et sverd og kjører det helt gjennom hodet. Sverdet går inn i nakken, og går rett gjennom toppen av skallen.

Han tar deretter hodet, og plasserer det på et kamera som er montert på et stativ. Deretter kastes en kappe rundt beina på stativet, og den unge damen som hodet tilhører vises umiddelbart når kappen fjernes - med hodet ordentlig festet til kroppen hennes. Tryllekunstneren løper deretter mot en dør som står midt på veggen, og gjør et hopp i luften og forsvinner ut av rommet.

Referanser
----------

1. ↑  Philippe Rège. *Encyclopedia of French Film Directors, Volume 1*
2. ↑  The Mysterious Knight

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Le Chevalier mystère* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Le Chevalier mystère* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (fr) *Le Chevalier mystère* på Allociné Rediger på Wikidata
**Narodowe Zjednoczenie Wojskowe** (NZW) (Den Nasjonale Militære Union, NZW) var en polsk anti-kommunistisk organisasjon, grunnlagt i november 1944, etter at Warszawaoppstanden ble slått ned. Den var blant de største og sterkeste motstandsbevegelsene etablert i det Sovjet-kontrollerte Polen på midten og slutten av 1940-årene. NZW bestod for det meste av medlemmer av den ødelagte gruppen Narodowe Sily Zbrojne og den nedlagte organisasjonen Armia Krajowa.

NZWs første kommandant var oberst Tadeusz Danilewicz, deretter oberst Boguslaw Banasik. Organisasjonen var delt inn i 16 «områder», og var mest aktiv i distriktene Białystok, Lublin og Rzeszów. Den hadde flere væpnede enheter kalt Pogotowie Walki Zbrojnej, som flere ganger kjempet mot NKVD og Sovjetarmeen. Dens hovedkvarter ble ødelagt våren 1946, da det hemmelige kommunistiske politiet arresterte hundrevis av dens medlemmer. Imidlertid forble flere enheter aktive inntil midten av 1950-årene.

Eksterne lenker
---------------

* The Doomed soldiers - Polish Underground Soldiers 1944-1963 - The Untold Story
* Antykomunistyczne Podziemie Zbrojne po 1944 roku Arkivert 24. april 2019 hos Wayback Machine.
* Narodowe Sily Zbrojne / National Armed Forces Historical Brief

Portal: Andre verdenskrig
**Reschensee** (italiensk: *Lago di Resia*) er en italiensk innsjø som ligger i kommunen Graun øverst i Vinschgau i Syd-Tirol. Elva Etsch har sitt utspring fra innsjøen.

Innsjøen ligger på 1498 meters høyde og har et areal 6,6 km². Det ligger tre landsbyer langs innsjøen, Reschen, Graun og Sankt Valentin. I 1950 ble innsjøen demmet opp, noe som medførte at de små landsbyene ved innsjøen måtte flytte. Klokketårnet, som er et landmerke for kommunen, er den eneste synlige resten av det gamle Graun.

Om vinteren fryser innsjøen og blir fra desember til mars brukt til isseiling og skøytelangløp.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Resia». *Banca dati dei laghi italiani* **(italiensk)**. Istituto di Ricerca sulle Acque (IRSA). Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 21. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reschensee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Reschensee – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Idrettslaget Dristug** (stiftet 24. februar 1895 som *Omli Skiklubb Dristug*) er en norsk idrettslag fra Åmli i Agder, som driver med barneidrett, fotball, skiidrett og volleyball. I 1918 skiftet klubben navn til *Idrettslaget Dristug*.

Volleyball
----------

Dristug er mest kjent som volleyballklubb. Under det første norgesmesterskapet i volleyball, arrangert i Oslo i 1946, gjorde Dristug rent bord i både dame og herreklassen. I herreklassen møttes forøvrig Dristugs første og andrelag. Dristug hadde en ny storhetstid omkring 2005, da Jan Kvalheim spilte for klubben. Våren 2014 rykket klubben igjen opp i 1. divisjon, mye takket være en ny generasjon spillere. Disse spillerne har spilt inn tre NM-gull i juniorklassene i henholdsvis 2012, 2013 og 2014. Klubben ble værende i 1.divisjon i tre sesonger, frem til 2017, da laget ble besluttet trukket fra 1.divisjon.

Arkivet
-------

Arkivet etter Idrettslaget Dristug befinner seg ved Kuben i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, medlemsfortegnelser, regnskap, avisutklipp, korrespondanse og saksdokumenter. Arkivet omfatter også materiale fra forløpere til Dristug. Blant annet AIL Fart, AIL Varde, samt materiale fra Åmli idrettskontakt.

Referanser
----------

1. ↑  Nettballbygda Åmli, *Avtrykk.no*, 22.05.2016
2. ↑  NRK. «Dristug ble norgemester igjen». Besøkt 26. juli 2016.

Litteratur
----------

* Aanby, Scott (1995). *Dristug: 1895-1995*. Åmli: I.L. Dristug. s. 249. ISBN 8299342104.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Dristug ble norgemester igjen *NRK.no*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Fiskevernsonen ved Svalbard** er en sone på 200 nautiske mil rundt Svalbard der Norge hevder retten til å regulere fisket for å bevare fiskeressursene. Ved inngåelsen av en endelig delelinjeavtale med Russland i 2010, ble fiskerivernsonens areal redusert fra 770 565 km² til 715 312 km² havareal.

Fiskevernsonen ble oppretta 15. juni 1977 med hjemmel i lov om Norges økonomiske sone. Svalbardtraktaten slår fast at alle lands borgere har lik rett til fiske og fangst på Svalbard. Norske myndigheter tolker traktaten slik at den bare gjelder på land og i Svalbards territorialfarvann, dvs. ut til 12 nautiske mil fra grunnlinjene. De mener videre at ettersom Svalbardtraktaten bare gjelder territorialfarvannene, kunne Norge i medhold av folkeretten ha oppretta en full økonomisk sone rundt Svalbard. Flere stater bestrider denne tolkninga, og for ikke å provosere andre land som kunne hatt økonomiske interesser i sonen, har norske myndigheter bestemt at fiskevernsonen ikke skal gjelde andre ressurser enn fisk, og at det ikke skal diskrimineres med hensyn til nasjonalitet når det gjelder fiskerettigheter.

Tildelinga av fiskekvoter har vært praktisert slik at land som historisk har fiska rundt Svalbard, har forrang. Regulering av fiske basert på kriteriet om tradisjonelt fiske anerkjennes av de fleste land, selv om de ikke deler det norske synet på Svalbardtraktatens anvendelsesområde. Forskrifter om fiske i Svalbards territorialfarvann og indre farvann fastsettes i medhold av Svalbardloven, mens forskrifter om fiske i vernesonen fastsettes i medhold av soneloven. 

Fartøy fra Norge, Russland, EU, og Færøyene er gitt adgang til å fiske torsk i vernesonen. Reguleringen av rekefisket er også basert på prinsippet om tradisjonelt fiske i en gitt periode, og innebærer at bare fartøyer fra Norge, Russland, Canada, EU, Grønland, Færøyene og Island kan delta i dette fisket. Fiskevernsonen har tidligere vært stengt for fiske etter norsk vårgytende sild. Siden 2000 ble det etter en vitenskapelig vurdering åpnet for fiske av sild i et avgrenset område av vernesonen i en periode om sommeren. Fartøy fra Norge, Russland, EU, Færøyene og Island kan delta i dette fisket.

Se også
-------

* Verneområder på Svalbard

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Konvensjonelle, keramiske sikringer. Sikringens topp, ikke vist, har ulik diameter for å hindre feilbruk
Glassrørsikring, brukes ofte montert i selve det elektriske apparatet
Flatstiftsikringer brukes ofte i kjøretøyer
En **sikring** er en elektrisk komponent som skal hindre brann eller teknisk ødeleggelse i forbindelse med overbelastning eller kortslutning av elektriske strømkretser. Denne artikkelen omtaler smeltesikringen.

Smeltesikringen består av en sølvtråd som er trukket gjennom sikringen, mellom de to kontaktene. Sølvtråden kan være omgitt av sand. Når sikringen belastes over merkestrømmen på sikringen (altså ved overbelastning), vil tråden bli varmere og til slutt kan den smelte og slik bryte kretsen. Sandens oppgave er å slukke lysbuen som kan oppstå når tråden smelter. Spesielt ved kortslutning vil det oppstå lysbuer. I smeltesikringer for bygninger sitter sølvtråden fast i en fjærbelastet hette bak (grønn og rød på bildet). Når tråden smelter vil hetta sprette ut. Slik finnes en enkel indikasjon på hvilken sikring som er utløst i et skap som inneholder mange sikringer.

Det er to hovedtyper sikringer:

* Smeltesikringer som den tradisjonelle skrusikringen (UZ type), effektpatron (NH type), bilsikring og rørsikring som finnes inne i apparater.
* Automatsikringer som brukes i bygninger og på store motorer og apparater. Disse er ikke smeltesikringer og kan settes i funksjon igjen ved å legge om en vippe. Slike sikringer utløses også hvis vippa holdes fast.

Det er to ting en sikring skal sørge for:

* Hindre overbelastning (sikringstråden bruker en del tid for utløsning)
* Reagere fort ved kortslutning (sikringstråden smelter nesten øyeblikkelig)

Tradisjonelle sikringer for bygninger har ulik tykkelse på halsen for å hindre at en sikring med stor kapasitet kan settes inn i en kurs dimensjonert for lavere strøm. Dette gjør sikringsskapet «idiotsikkert» slik at det blir umulig å forveksle sikringer og dermed kunne overbelaste kursen. Det er derimot mulig og trygt å bruke sikringer med mindre kapasitet enn kursen er dimensjonert for. Da vil sikringen dog kunne utløses ved kursens normalbelastning. Det er altså trygt å bruke 10A sikringer på en 16A kurs.

I prinsipp er en sikring en elektrisk motstand med en lav resistans. Det er utelukkende strømmen som tilfører sikringen den energien som trengs for å smelte sikringstråden. Da effekten er proporsjonal med kvadratet av strømmen (P = R\*I^2), blir strømkapasiteten ganske veldefinert og reproduserbar.

Det finnes et utall spesielle sikringer for formål som ikke er omtalt her.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
**Sikringsakt** er et begrep knyttet til dynamisk tingsrett som omhandler tredjemannsvern, og betegner den handling som gir rettsvern (beskyttelse mot tredjemenn) til den som erverver et formuesgode. Ved rettsvern, oppnås det større sikkerhet mot ekstinksjon (tap av rett) ved godtroerverv eller kreditorekstinksjon. Sikringsakten varierer etter hvilken type formuesgode det er tale om.

  

For fast eiendom oppnås det rettsvern ved å tingslyse (registrere) ervervet i Grunnboken (register for fast eiendom, ordnet etter formuesgode (også kalt realregister)), se tinglysingsloven, særlig §§ 20, 21, 22, 23 og 27. 

For løsøre oppnås det ordinært rettsvern ved overlevering (overlevering er her sikringsakt), se ekstinksjonsloven, særlig § 1.

For realregistrerbart løsøre (bl.a. skip og luftfartøy) oppnås det rettsvern ved at rettigheten registreres i det korrekte registeret.

For enkle pengekrav og gjeldsbrev består sikringsakten i at den som skylder penger (debitor cessus) får vite om overdragelsen av fordringen. Se gjeldsbrevloven, særlig §§ 14 og 29.

Se også
-------

* Rettsvern
* Dynamisk tingsrett
* Tredjemannsvern
* Rettighetsregister
* Tinglysing
* Realregister
* Grunnboken
* Løsøreregisteret
* Verdipapirsentralen
* Legitimasjon
* Publisitet
* Notoritet
* Fast eiendom
* Løsøre
* Enkle pengekrav
* Gjeldsbrev
* Immaterialrettigheter
* Panterett

Referanser
----------

1. ↑  (Av lat. *extinguo*, «utslukke»)
2. ↑  Lov om tinglysing av 7. juni 1935 nr. 2[*død lenke*]
3. ↑  Lov om godtroerverv av løsøre av 2. juni 1978 nr. 37[*død lenke*]
4. ↑  Sml *Realregister* og andre (retts)registre (som bl.a. Løsøreregisteret og Verdipapirsentralen)
5. ↑  Lov om gjeldsbrev av 17. februar 1939 nr. 1[*død lenke*]
Jerseys flagg
Jerseys flagg før 1981
Jerseys statsflagg
Flagg for viseguvernøren av Jersey
**Jerseys flagg** besto tradisjonelt av et rødt andreaskors på hvit duk. I 1979 bestemte landets parlament at øyas historiske våpenskjold skulle legges til flagget; loven trådte i kraft i 1981. Våpenet bærer tre gule løver i rødt felt og er således identisk med Englands våpen. Våpenet ble i 1290 gitt til bailiffen av Jersey. Bakgrunnen for at Jersey som flagg fører rødt andreaskors er ukjent. Likheten med det irske St.Patricks-korset har fått noen til å anta at Jerseys flagg baserer seg på en mistolkning av gamle nederlandske flaggkart.

Statsflagg og handelsflagg
--------------------------

Jerseys statsflagg er en *Blue Ensign* med ukronet våpenskjold i flaggets frie ende. I motsetning til naboøya Guernsey har ikke Jersey noe eget handelsflagg. Skip registrert på Jersey benytter rent britisk handelsflagg, *Red Ensign*.

Viseguvernørens flagg
---------------------

Viseguvernøren er kronens representant på Man og fører eget flagg etter samme modell som guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten.

Litteratur
----------

* Graham Bartram: *British Flags and Emblems*, 2004

| * v
* d
* r
Britiske flagg |
| --- |
| Unionsflagg | Union Jack **·** Kongeflagget | Storbritannias flaggSkottlands flaggWales’ flaggNord-Irlands flagg |
| Nasjonalflagg | England **·** Skottland **·** Nord-Irland **·** Wales |
| Handels- og militærflagg (*Ensign*) | Blått **·** Rødt **·** Hvit **·** Royal Air Force |
| Kronkoloniflagg | Alderneys **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man |

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Delelinje** er ofte synonymt med grenselinje til sjøs mellom to stater. Delelinje opprettes mellom to stater der hvor det er så kort avstand mellom statenes grunnlinje at det ikke naturlig er internasjonalt farvann mellom statene. Delelinjen trekkes også utover grensen for territorialfarvann (12 nautiske mil siden 1982), i praksis trekkes den også som avgrensing av statenes økonomiske soner (200 nautiske mil siden 1982). Avtaler mellom stater om delelinje skjer normalt gjennom bilaterale forhandlinger, og ratifiseres statsrettslig av landenes lovgivende forsamlinger eller statsoverhoder. Forhandlende stater må samtidig ta hensyn til havretten.

Et vanlig prinsipp for en delelinje er midtlinjeprinsippet, det vil si at delelinjen går like langt fra de to staters grunnlinje. Grunnlinjen er forklart i FNs havrettskonvensjon, artikkel 5 og 7. Normal grunnlinje følger lavvannslinjen slik den er gjengitt på kyst-statens sjøkart. Rette grunnlinjer kan trekkes mellom ytterste punkter av tørt land ved lavvann, når kysten er uregelmessig, som for eksempel den norske kysten (begrenset i lengde mellom nabopunkter til 48 nautiske mil).

Et annet mulig prinsipp er sektorlinjeprinsippet, det vil si at delelinjen trekkes langs en meridian fra et navngitt sted på land, og i rett linje mot Nordpolen eller Sørpolen. En slik linje tar ingen hensyn til landformer, og vil normalt ikke kunne sammenfalle helt med midtlinjen (da måtte kystene på begge sider ha vært helt rettlinjete).

Eksempler på delelinjer
-----------------------

I Nordsjøen trekkes det delelinjer i hele havområdet. Norge inngikk avtale om delelinje med Storbritannia og Danmark på 1960-tallet. I Norskehavet er det noen steder så stor avstand mellom Norge og Island at delelinjen (de økonomiske sonenes grenselinjer) avbrytes av lommer av internasjonalt farvann (Smutthavet). 

Sovjetunionen, og senere Russland, har i mange tiår hevdet sitt sjøterritorium i nord avgrenset ved sektorlinjer trukket i rett linje mot Nordpolen fra navngitte punkter på land. Dette har vært hevdet overfor både Norge i Barentshavet og overfor USA i Beringstredet. Overfor Norge anerkjente Russland riktignok umuligheten av å gjøre krav på Fiskevernsonen ved Svalbard, som ville ligget litt inne på russisk side av sektorlinjen. Sektorlinjen ble som russisk forhandlingspunkt trukket fra Grense Jakobselv og langs en midtlinje ut Varangerfjorden, og deretter i en rett nordlig meridianlinje (men rundt fiskerivernsonen) til nordpolen. Russerne godtok ikke det norske kravet om midtlinje mellom Svalbard og Frans Josefs land, da avstanden mellom disse oversteg territorialfarvannets utstrekning.

I 2010 ble de to land enige om en avtale om delelinjen i Barentshavet.

Eksterne lenker
---------------

* *Den undersjøiske fjellhylle: konsolideringen av den norske kontinentalsokkel 1982-2007*. Masteroppgave i historie fra 2008. Munin, universitetsbiblioteket i Tromsø.
**Delegering** (av latin *delega're*) vil si overføring av myndighet. Hensikten er avlasting av arbeidsoppgaver fra den som formelt innehar myndigheten, samt forenkling av beslutningsprosess.

Delegering kan skje i forbindelse med et spesielt oppdrag, ved at en person opptrer med fullmakt til å utføre en spesiell handling. 

Den mest omfattende form for delegering skjer imidlertid som en mere generell overføring av myndighet i et hierarki. Det kan være i en organisasjon, der styret delegerer avgjørelser til daglig leder ved en prokura, eller videre nedover i en organisasjon til en person som utfører den praktiske arbeidsoppgaven.

Delegering er også vanlig i forbindelse med lovmessige avgjørelser, ved for eksempel at avgjørelser blir delegert fra statlig nivå til kommunalt nivå. 

Personer eller organisasjoner som delegerer fra seg, er imidlertid til syvende og sist ansvarlig for at jobben blir utført, og står også hovedansvarlig for økonomiske forpliktelser, og for feil som blir begått. 

Må ikke forveksles med delegasjon sett i sammenheng med f.eks. part i forhandlings-/drøftingssammenheng.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL
 |
**Maya Åstrup** (født 6. oktober 1976 i København) er en dansk tegnesererieskaper. Hun bidrar til Donald Duck & Co-universet. Åstrup har studert filosofi ved Universitetet i København og tegnet sin første Donald-fortelling som 20-åring for danske Egmont.

I hennes fortellinger gir hun ofte større roller til de kvinnelige karakterene i Andeby slik som Dolly Duck, Magica fra Tryll eller Hetti, Letti og Netti. For eksempel gir hun Magica fra Tryll en bakgrunnshistorie i fortellingen Magicas barndom! (Donald Pocket 512 fra 2009). Der forklarer hun Magicas streven etter Skrue McDucks lykketiøring med foreldrenes forsøk på å nå evig rikdom gjennom magi og forteller at ravnen Hugin opprinnelig var en leke Magica selv ga liv til. I historien Den ekte slutten (Donald Duck & Co uke 12 fra 2022) tar hun et skråblikk på kjønnete spillpraksiser og voldsbaserte mekanikker i dataspill. Åstrup tar ofte opp feministiske motiver i hennes historier. Som et kjennemerke har Åstrup et lite piggsvin som hun gjemmer i hver av sine fortellinger.

Referanser
----------

1. ↑   www.bedetheque.com[Hentet fra Wikidata]
**Sikulisk** (gresk *Sikeloi*, latin *Siculi*) er et utdødd språk som muligens er av vestitalisk opprinnelse. Språket ble talt av sikulene (navnet på folkegruppene som bodde på Sicilia) i de østre og indre delene av Sicilia før gresk og latin tok over. Også i Mellom-Italia fantes språket.

Sikulisk er i dag relativt ukjent. Dette er fordi de eneste sporene man har av det, er noen enkeltstående glosser og fire innskrifter fra 400-tallet f.Kr, samt mynter datert til 700- og 600-tallet f.Kr

Slektskap med indoeuropeisk
---------------------------

Språket er ganske sannsynlig å være av indoeuropeisk. Ifølge noen forfattere (Varro, Diodorus Siculus), kom de sikulisktalende til Sicilia fra fastlandet på Italia (hvor det antakelig for det meste var indoeuropeiske språk). 

Verbformen *pibe* *«drikke»*, en andreperson-entall-presens-imperativ-aktiv, har samme betydning i latin *bibe* og sanskrit *piba*. Dette er et godt argument for at språket er indoeuropeisk.

Referanser
----------

1. ↑  Lombard, Alf (1996), *Alle jordens språk* (originaltittel: *Språken på vår jord*), Forlag: Pax
2. ↑  Sicel Language - Britannica Online Encyclopedia (en) besøkt 22:15, 3.07.2010
3. ↑  Benjamin W. Fortson IV, *Indo-European Language and Culture*. Andre utgave. Malden: Blackwell, 2010. side 469 (en)

Litteratur
----------

* Lombard, Alf (1996), *Alle jordens språk* (originaltittel: *Språken på vår jord*), Forlag: Pax, ISBN 82-530-1834-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Alle veier fører til Rom** (det vil si Roma) eller **Alle veier leder til Rom** er et uttrykk som kommer av at Roma var hovedstaden i Romerriket, og at romerne bygget et omfattende veinett over større deler av Europa som på en eller annen måte ledet til hovedstaden. Det kan også ha opphav i at Roma var kristendommens sentrum gjennom mye av middelalderen.

Uttrykket brukes i alminnelighet i situasjoner hvor man mener alle løsninger er like gode eller alle fremgangsmåter vil gi et godt resultat.

Referanser
----------

1. ↑  «Ikke alle veier leder til Rom – 81-åring endte opp i Tyskland». *www.vg.no*. 28. mai 2019. Besøkt 30. januar 2023.
2. ↑  «Dette kartet viser veiene som fører til Rom». *National Geographic*. 8. mai 2018. Besøkt 30. januar 2023.
3. 1 2  Tvedt, Hans Andreas (12. januar 2023). «alle veier fører til Rom». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 30. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Alle veier fører til Rom – ordbokoppføring |
**Domstolenes rettsskapende virksomhet** skjer gjennom lovtolkning og harmonisering. Målet for lovtolkningen/harmoniseringen er å finne frem til gode resultater (det objektive tolkningsprinsipp) og samtidig være lojal mot lovgiver (det subjektive tolkningsprinsipp).

Midlene for lovtolkningen/harmoniseringen er rettskildefaktorene – bl.a. lovtekst, lovforarbeider, rettspraksis, reelle hensyn, sedvane, folkerett (særlig menneskerettigheter).

Domstolenes rettsskapende virksomhet skjer særlig på to måter:

1. ved at domstolene tar stilling til rettsspørsmål som tidligere ikke er besvart og som heller ikke er (uttrykkelig) lovregulert
2. ved at Høyesterett (HR) endrer sine tidligere avgjørelser, og ved at HR stadfester sine tidligere avgjørelser

To gode eksempler på at domstolene tar stilling til nye og uregulerte rettsspørsmål er «Aars-dommen» og dommen om «To mistenkelige personer». I Aars-dommen ble en mann fradømt retten til å bruke slektsnavnet «Aars» da dette ikke tilhørte hans slekt og navnet var sjeldent. På domstidspunktet fantes ingen lovregulering av spørsmålet, og heller ingen rettspraksis. Dommen ga i sin tid grunnlaget for dagens navnelov som regulerer spørsmålet.

I dommen om «To mistenkelige personer» ble en film nektet fremvist for allmennheten, da HR mente at filmen krenket privatlivets fred. Filmen var basert på en virkelig historie og personene filmen omhandlet hadde gjort opp for sine ugjerninger. Dommen ga i sin tid grunnlaget for det sterke personvern vi har i dag.

Domstolenes rettsskapende virksomhet har i rettsliggjøringsdebatten blitt kritisert for å svekke demokratiet. For en nærmere redegjørelse for debatten, se «Maktens rettsligjøring».
*Sil kan også referere til silfamilien. Se også Sile.*
Sil med nett
En **sil** er en innretning som stopper faste partikler eller større gjenstander å passere i en strøm av væske. 

I vannkraftverk står det en sil med metallstenger i vanninntaket for å hindre trær og større grener å komme inn i turbinene. 

En sil er også et kjøkkenredskap som gjennom en plate med åpninger, eller med vevede metalltråder med hull mellom, lar væsken passere mens faste partikler av en bestemt størrelse holdes tilbake. En tesil holder tebladene tilbake mens teen passerer. 

Et dørslag er en litt større sil konstruert på samme måte som tesil, men som er velegnet til å helle vann der erter og andre grønnsaker eller spaghetti er kokt slik at vannet blir fjernet fra maten og den kan legges på serveringsfat. 

En sil, rist eller et filter kan være egnet til å skille mindre partikler fra større partikler.

Se også
-------

* Damprist
* Dørslag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NDL
 |
**Bernt Haugen** (født 18. desember 1965) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte midtbane for Lyn og Stabæk.

Bernt Haugen spilte for Lyn fra barnsben av, der han vokste opp i nærheten av Ullevaal Stadion. Fra seniordebuten som attenåring spilte han ti sesonger på A-laget til Lyn, og var med klubben på ferden fra 3. divisjon til Eliteserien. De tre siste av hans sesonger for Lyn ble tilbragt i Eliteserien. 1993 ble hans siste sesong for klubben - en sesong som endte med nedrykk. Tom Fodstad, tidligere lagkamerat fra Lyn, overtalte ham til å signere for Stabæk påfølgende sesong. Haugen ankom i 1994 et ambisiøst Stabæk-lag som hadde rykket opp gjennom divisjonene hele veien fra 5. divisjon i 1990. Sesongen han tilbragte hos Stabæk endte med opprykk til Eliteserien, mens gamleklubben Lyn samtidig mislykkes i å rykke tilbake opp.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 407545, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Biografi hos Lyn
3. ↑  Kaj T. Pedersen (11. mai 1994). «Skulle smake med seier». *Aftenposten*. s. 16.
4. ↑  Knut Nesbø (13. mai 1994). «Med fortid i Lyn». *Aftenposten*. s. 47.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernt Haugen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Bernt Haugen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Profil hos Lyn
* Profil hos stb.guru
**Domnall mac Caustantín** er antatt å ha vært konge av Dalriada på begynnelsen av 800-tallet.

Om Domnall noen gang har eksistert og faktisk er en historisk person er ikke bevist. Hans eksistens er basert på forsøk på å bringe verker fra 1100-tallet overensstemmelse, verker som diktet *Duan Albanach* og synkroniseringen av dikteren Flann Mainistrech sammen med vitnemål i irske årbøker.

*Duan Albanach* sier at Domnall styrte i 24 år og plasserer ham mellom «Aodh», Áed Find, Conall mac Taidg og Conall mac Áedáin. Flann Mainistrech oppgir at navnet på Domnalls far var «Constantine». Den eneste personen som har et uvanlig navn er Caustantín mac Fergusa, konge av piktere fra 792 til 820. Ettersom Áed Find døde i 778 og hans bror Fergus mac Echdach var konge av Dalriada fram til sin død i 781 er det antatt som usannsynlig at Caustantíns sønn kunne ha vært konge så tidlig som i 781. I tillegg er det rapportert om en konge ved navn Donncoirce som døde i 792, og da Conall mac Taidg døde i 807, var det svært vanskelig å tilpasse et kongedømme på 24 år i løpet av denne tiden.

Ettersom ingen konge av Dalriada er kjent for perioden fra 811 da det fire år lange kongedømmet til Conall mac Áedáin er antatt å ha endt, og det fire år lange kongedømmet til Áed mac Boanta som døde i 839, kan Domnall mac Caustantín ha vært konge fra år 811 til rundt 835, en relativ lang tidsepoke for en konge.

Referanser
----------

1. ↑  For *Duan Albanach* og Flann Mainistrech, ESSH, ss. cxxxiv–cxxxv, som har en tabell som viser deres samsvar med ulike kilder.
2. ↑  Den komplette teksten til *Duan Albanach* er tilgjengelig, med oversettelse, ved University College Corks CELT-prosjekt.
3. ↑  ESSH, s. cxlvii.
4. ↑  Broun, ss. 73–74; ESSH, ss. 248–251, 254, 255 & 259.
5. ↑  Broun, ss.79–83. Se også Bannerman, s. 85, for er alternativ fortolkning.

Litteratur
----------

* Anderson, Alan Orr: *Early Sources of Scottish History A.D 500–1286*, bind 1. Opptrykk med rettelser. Paul Watkins, Stamford, 1990. ISBN 1-871615-03-8
* Bannerman, John: «The Scottish Takeover of Pictland» i Dauvit Broun & Thomas Owen Clancy (red.): *Spes Scotorum: Hope of Scots. Saint Columba, Iona and Scotland*. T & T Clark, Edinburgh, 1999. ISBN 978-0-567-08682-2
* Broun, Dauvit: «Pictish Kings 761–839: Integration with Dál Riata or Separate Development» i Sally M. Foster (red.): *The St Andrews Sarcophagus: A Pictish masterpiece and its international connections*. Four Courts, Dublin, 1998. ISBN 978-1-851-82415-1

Eksterne lenker
---------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork omfatter  *Ulster-annalene*, *Tigernach-annalene*, Annalene av de fire mesterne og *Innisfallen*, *Chronicon Scotorum*, *Lebor Bretnach* (som ofatter *Duan Albanach*), slektstavler, og ulike helgenbiografier. De fleste er oversatt til engelske, eller oversettelser er under arbeid.

Portal: Historie
**Herman Hermansen** (født 9. mars 1996) er en judoutøver fra Stavanger i Rogaland. Han er en av kun seks idrettsutøvere som har klart å vinne kongepokalen i to forskjellige individuelle idretter, i judo i 2016  og jujutsu i 2017 .Han er også den eneste judoutøveren som har vunnet fire individuelle gull i samme norgesmesterskap.

Hermansen er tidligere landslagsutøver og er nå hovedtrener i Stavanger Judoklubb. Han har 14 NM-gull (12 i judo og 2 i jujutsu), svart belte (2.dan) i judo. Han har bestått Trener 2 i Norges Judoforbund og Undergraduate Certificate som Judo Instructor i det internasjonale judoforbundet (IJF).

NM-medaljer i judo (senior)
---------------------------

| Plassering | Klasse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | 66 kg | 2013 |
| Gull | 73 kg | 2017 |
| Gull | Åpen klasse -73 kg | 2013, 2016, 2017 |
| Sølv | 73 kg | 2015 |
| Bronse | 73 kg | 2016 |

Referanser
----------

1. ↑  Bryhn, Rolf (1. november 2019). «judo – kongepokalvinnere». *Store norske leksikon*. Besøkt 3. mars 2020.
2. ↑  «Variasjon og spenning under årets jujutsu-NM». *Norges Kampsportforbund*. 6. november 2017. Besøkt 3. mars 2020.
**«Jeg bare sitter her og kjeder meg»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt som B-side til singelen *Du er eit svin* under artistnavnet Noregs Punklag i august/september 1977.

Den havnet også på debutalbumet *Prima Vera* som ble utgitt 20. september 1977. Jonas Fjeld Band spilte inn kompet 19. august 1977. Vokal ble lagt på 20.-21. august 1977.

Originalen heter «I'm a Boy» og ble utgitt på singel med The Who i august 1966. Gruppens gitarist Pete Townshend skrev sangen. Original-tekstens jeg er en gutt som har tre eldre søstre. Han preges av at familien kun ville ha jenter i søskenflokken.

Jahn Teigen synger Prima Veras versjon og tekstens jeg heter Kim og er lei av sine omgivelser. Kim er forresten Herodes Falsk sitt egentlige fornavn.

> Det skulle ikke være noen tvil om hvorfor.
> 
> 
> Kommentar til «Jeg bare sitter her og kjeder meg» på albumomslaget.
> 
> 

«Jeg bare sitter her og kjeder meg» ble også utgitt september 2000 på *Rest of the best vol 2,5*.

Referanser
----------

1. ↑  *Prima Vera – historien 1* – TV 2 program sendt 4. april 2003.
2. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon.
3. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De gærne har det godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 s. 73.
**Ferrari 365 GT4, 400 og 412** (1972–89) er en serie italienske familiebiler fra 1970- og 80-tallet. De hadde to dører og fire seter (2+2) Ellers hadde den en 12-sylindret motor med 340 hestekrefter. Om lag tre tusen biler ble laget.

**365 GT4 2+2** fra 1972 (524 eks.) hadde en 4.4-liters V12 på 340 hk, samt tre runde baklykter. Modellnavnet var etter sylinderens volum.

**400 Automatic** fra 1976 (147 eks.) hadde en 4.8-liters motor på 340 hk og kun to baklykter på hver siden. Den ble også den første Ferrari med automatgir, en 3-trinns produsert av det amerikanske selskapet Borg-Warner. **400 GT** fra samme periode (147 eks.) hadde vanlig manuelt gir.

**400 Automatic i** fra 1979 (883 eks.) hadde bensininnsprøytning med redusert effekt (310 hk) og automat, mens **400 GT i** fra samme periode (422 eks.) hadde manuelt gir.

**412** fra 1985 (576 eks.) hadde en noe større motor (4.9 liter, 340 hk) som var tre hundre kilo tyngre enn den første. Gir var enten manuelt eller automatisk. 412 ble den første Ferrari med ABS (blokkeringsfrie bremser) som fast utstyr, levert av tyske Bosch.

Etter nedleggelsen måtte kunder med ønske om fire-seters Ferrari V12 klare seg med en Ferrari Mondial, og V8 frem til 1992 da Ferrari 456 med V12 ble lansert.

Serien var designet av Pininfarina og det ble laget flere spesialkarosseri av andre karosserimakere, deriblant cabrioleter og stasjonsvognen *Croisette*.

Bilder
------

* 365 GT4 2+2 365 GT4 2+2
* 400 i 400 i
* 400 i 400 i
* 412 412
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori):***Ferrari 365 GT4 2+2*** eller ***Ferrari 400*** eller ***Ferrari 412***
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Are Wormnes, *Perfeksjonisme på fire hjul* i Aftenposten den 13. desember 1986.
2. ↑  «Ferrari 365 GT4 2+2». *Ferrari GT - en-EN*. Besøkt 17. desember 2015.
3. ↑  400 Automatic fra auto.ferrari.com
4. ↑  400 GT fra auto.ferrari.com.
5. ↑  400 Automatic i fra auto.ferrari.com.
6. ↑  400 GT i fra auto.ferrari.com.
7. ↑  412 fra auto.ferrari.com.
8. ↑  David Gluckman (21. januar 2011). «A Brief History of Ferrari Shooting Brakes». *blog.caranddriver.com*. Arkivert fra originalen 12. mars 2016. Besøkt 11. mars 2016.
**Gioacchino Colombo** var en italiensk motorutvikler. Han begynte sin karriere som lærling for Vittorio Jano hos Alfa Romeo. I 1937 utviklet Colombo *158*-motoren for Alfa Romeo Alfetta, og fikk oppmerksomhet fra Enzo Ferrari. Etter 2. verdenskrig spurte Ferrari om Colombo kunne utvikle en liten V12-motor for bruk i det nye Ferrari-merkets racing- og gatebiler.

Colombos første motor til Ferrari var en liten 1,5 liters V12, som først ble benyttet i Ferrari 166. Denne motoren, kjent i Ferrari-kretser som Colombo-motoren, ble produsert for gatemodeller, inkludert den berømte Ferrari 250, i mer enn 15 år, med sylindervolum opp til 4,8 liter.

Dessverre var ikke Colombos motor vellykket i Formel 1 racing. Etter stor suksess i *166*-modellen ble motoren påmontert en kompressor til Formel 1-bruk, men var ikke spesielt vellykket. Ferrari kalte inn en konkurrerende motorutvikler, Aurelio Lampredi, for å utvikle en ny V12 uten kompressor, som erstattet Colombos motor. Senere kom Colombos tidligere mentor, Vittorio Jano, til Ferrari, og erstattet begges arbeid.

Colombo forlot Ferrari i 1950, og returnerte til Alfa Romeo. Her ledet han selskapets motorsportavdeling, inkludert suksessen med Nino Farina og, i 1951, Juan Manuel Fangio.

I 1953 begynte Colombo hos Maserati og utviklet Formel 1-bilen Maserati 250F. To år senere forlot Colombo Maserati og ble ansatt hos Bugatti, for å utvikle Bugatti 251.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |