recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana.
**Amasonasskjoldet** er en 2 - 3 milliarder år gammel kraton (grunnfjellsskjold) i Sør-Amerika, som i likhet med de fleste kratonene i Sør-Amerika og Afrika stammer fra proterozoikum for 2,5 – 1,0 milliarder år siden. Disse kratonene er alle mer enn 1,3 milliarder år gamle (meso-proterozoikum). Amasonasskjoldet utgjorde i jordens urtid det store kontinentet Amazonia. Dette og andre afrikanske grunnfjellsskjold fløt en tid sammen og dannet superkontinentet Rodinia for drøyt 1 milliard år siden, og langt senere Vest-Gondwana for om lag 700-600 millioner år siden. Amasonas-kratonet hang sammen med Vest-Afrika-skjoldet (i dagens vestre Sahara) den gang det inngikk i Vest-Gondwana. 

Amasonasskjoldet har et areal på 4 400 000 km², og utgjør den sentrale del av Brasil. Det kan deles inn i to sub-kratoner, det eldste Guaporéskjoldet i sør (Amasonasbekkenet, 1 670 000 km²) og det atskillig yngre Guayanaskjoldet i nord (Venezuela, Guyana, Surinam, nordlige Brasil, 1 450 000 km²). Amasonasskjoldet var opprinnelig en enhetlig og sammenhengende plate, men ble delt i to i en riftepisode som skapte Amasonasbassenget mellom de to skjoldene Guayana og Guaporé. Elven Amazonas dominerer dette bassenget i kratonets overflate.

For om lag en milliard år siden, og for 530 millioner år siden, støtte Amasonasskjoldet to ganger sammen med Arequipa-Antofalla-skjoldet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Avigad, Dov og Gvirtzman, Zohar (2009). «Late Neoproterozoic rise and fall of the northern Arabian–Nubian shield: The role of lithospheric mantle delamination and subsequent thermal subsidence» (PDF). *Technophysics*. doi:10.1016/j.tecto.2009.04.018. Arkivert fra originalen (PDF) 9. april 2011. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) Arkivert 9. april 2011 hos Wayback Machine.
* George Zandt, "Orogenic Systems: The Andes" - Geologisk Fakultet ved University of Arizona, våren 2002.
* Cratons – *New Geology*, USA.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Gunnar Johnsen** (født 28. mai 1924 i Kristiania, død 10. februar 2001) var en norsk pressemann og politiker (H). 

Han hadde examen artium fra 1944 og studerte filologi ved Universitetet i Oslo 1946–1949. Johnsen var journalist i *Sandefjords Blad* 1949–1954. Via Høyres Pressebyrå ble han i 1954 ansatt som politisk journalist i *Drammens Tidende* og *Buskeruds Blad*, hvor han senere var politisk redaktør 1961–1977 og sjefredaktør 1977–1992. Han var formann i Vestfold Journalistklubb 1952–1954, formann i Drammens Journalistklubb 1957–1959, varamedlem av Pressens Faglige Utvalg (PFU) fra 1962 og formann i Den Konservative Presses Forening 1968–1973. Johnsens arbeidsmetode var kjennetegnet av effektivitet, myndighet og samarbeidsvillighet.

Johnsen var medlem av Drammen bystyre 1959–1963, medlem av Drammen skolestyre 1960–1972, medlem av Buskerud fylkesskolestyre 1964–1975, medlem av Høyres landsstyre og sentralstyre 1968–1978 og formann i Buskerud Høyre 1970–1978. Han var innvalgt på Stortinget fra Buskerud 1973–1977, tiltenkt som Bernt Ingvaldsens etterfølger, men frasa seg gjenvalg da han ble tilbudt stillingen som sjefredaktør. Johnsen tok med seg egenskapene fra journalistikken inn i politikken, hvor han også ble kjent for sin skarpe penn. Han var også kjent for sin evne til å kombinere saklig argumentasjon med en ledig og levende form.

Han var far til pressemann Gunnar Johnsen (født 1965).

Stortingskomiteer
-----------------

* 1973–1977 medlem i Forsvarskomiteen
* 1973–1977 varamedlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomiteen
* 1973–1977 varamedlem i Valgkomiteen

Referanser
----------

1. ↑   byleksikon.drmk.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Minnetaler over tidligere stortingsrepresentanter Torkell Arnold Tande, Asbjørn Antoni Holm og Gunnar Johnsen». Stortinget. 22. februar 2001.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gunnar Johnsen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Gunnar Johnsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Den Konservative Presses Forenings formenn |
| --- |
| Nils Vogt (1892–98) **·** Amandus Schibsted (1898–1900) **·** Thorstein Diesen (1900–01) **·** Vilhelm Aubert (1901–02) **·** Gudbrand Mellbye (1902–04) **·** Kristian Petersen (1904–06) **·** Nils Vogt (1906–09) **·** Amandus Schibsted (1909–25) **·** Olaf Gjærløw (1925–36) **·** Harald Torp (1936–50) **·** Herman Smitt Ingebretsen (1950–61) **·** Torolv Kandahl (1961–68) **·** Gunnar Johnsen (1968–73) **·** Harry Harsson (1973–80) **·** Svein Døvle Larssen (1980–82) **·** Kjell Einar Amdahl (1982–86) **·** Fredrik Th. Bolin (1986–94) **·** Einar Aaraas (1994–98) **·** Jan Abrahamsen (1998–2002) |

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Stortinget
 |
**USS «Ranger» (CV-4)** var det første skipet i den amerikanske marinen som ble konstruert, kjølstrakt og bygd som hangarskip. «Ranger» var et relativt lite skip, på størrelse og i deplasement mere lik det første amerikanske hangarskipet USS «Langley» enn senere skip. Overbygningen var ikke inkludert i det opprinnelige designet, men ble lagt til etter ferdigstillelse. Fartøyet ble bygd på Newport News Shipbuilding & Drydock Co. i Virginia og sjøsatt den 25. februar 1933. Det ble ansett for langsomt til å være med i Pacific Fleet sin innsatsstyrke. Og skipet ble brukt mesteparten i krigen i Atlanterhavet. «Ranger» gjorde for det meste tjeneste i Atlanterhavet og var støttefartøy under Operasjon Torch. I oktober 1943 deltok hun i Operasjon Leader, med luftangrep på tysk lasteskipstrafikk utenfor kysten av Norge. Skipet ble solg til opphugging i 1947.

Arbeidet på design av et fjerde hangarskip startet i 1925, som en oppfølger til det mindre «Langley», som var ombygd fra et kullbunkringsskip, og de større USS «Lexington» og USS «Saratoga», som var i ferd med å bli ombygd til hangarskip fra påbegynte slagkryssere. Washingtonkonferansen begrenset både av størrelsen på de enkelte skip som kunne bli bygget, og den totale tonnasjen som av hangarskip som kan bli bygget. Etter «Lexington» og «Saratoga», var det 69000 tonn gjenværende for bygging av hangarskip, og det ble besluttet at det nye skipet skulle ha et deplasement på 13,800 tonn, en størrelse som ville tillate at fem hangarskip kunne bli bygget av den gjenværende tilgjengelige tonnasjen. Ranger ble det første spesielt bygde hangarskip til den amerikanske marinen.Fartøyet kostet 15.2 millioner dollar.

Ranger var bevæpnet med seks 40 mm firling maskinkanoner, og førtiseks 20 mm maskinkanoner. Hun har også var bevæpnet med åtte 5-tommers(127 mm).25 kaliber antiluftskyts, men disse ble fjernet i juni 1944. Fartøyet var et av de første i den amerikanske marinen med lette automatvåpen for å forsvare seg mot stupbombe angrep, og var i originalt bevæpnet med førti stykker kaliber .50 maskingevær.

Fartøyet opererte på østkysten etter krigen til den ble utrangert ved Norfolk Naval Shipyard den 18. oktober 1946. Det ble strøket fra Naval Vessel Register den 29. oktober, og solgt for opphogging til Sun Shipbuilding and Drydock Company, Chester, Pennsylvania den 31. januar 1947.

Referanser
----------

1. ↑  Ford, Roger (2001) *The Encyclopedia of Ships*, side 343.
2. ↑  Torpedo Squadron Four - A Cockpit View of World War II

Portal: Andre verdenskrig
**Huib Ruygrok** (født 26. april 1944) er en nederlandsk tidligere fotballtrener.

Ruygrok tiltok rollen som hovedtrener i Molde Fotballklubb 1. mars 1977 etter å ha vært trener i Sparta Rotterdam. 

Bernt Roald hadde fått i oppgave å lede klubbens treninger frem til hollenderen ankom, han hadde fått et nøye opplegg fra Ruygrook. Første uka tre treninger, andre uka startet man med fire treninger. I februar var det trening uten ball. 

5. mars arrangerte Ruygrook treningskamp mellom fjorårsesongens A- og B-tropp. Dette var utgangspunkt i hans inndeling av A- og B-tropp for 77-sesongen. Laget endte på tredjeplass bak seriemester Lillestrøm SK og Bodø/Glimt.

Før sesong to hadde Ruygrook en ferie i Nederland mens Bernt Roald ledet treningene. Treningene startet 17. februar, Ruygrook ankom Molde 10. mars. Verdt å merke seg er at før denne sesongen ble multitalentet Jo Nesbø tatt opp i A-stallen. Etter en meget skuffende innledning på sesongen var det største høydepunktet i vårsesongen 1-0-seieren i en vennskapskamp over storlaget Wolverhampton Wanderers på selveste 17. mai.   

På tross av en bedre avslutning på sesongen endte det med nedrykk.   

I 1979 startet treningene 1. februar med Jan Fuglset som trener. 2. februar kom Ruygrook. Denne sesongen ledet han laget til opprykk. Etter sesongen forlot han klubben.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. september 2013. Besøkt 13. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Huib Ruygrook – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata
**Jigme Palden Dorji** (født 1919, død 1964) var en bhutanesisk politiker.

Han var statsminister fra 1952 til sin død 5. april 1964. Etter hans død stod stillingen ubemannet fram til *Dasho* Lhendup Dorji ble innsatt som fungerende statsminister 25. juli samme år. 

Dorji var statsminister under Bhutans tredje Druk Gyalpo (Dragekonge), Jigme Dorji Wangchuk. Jigme Dorje omtales som det moderne Bhutans far, fordi han moderniserte landet og bygde ut landets forbindelser med utlandet. Dorji var kongens svigerbror, men kom likevel på kant med kongefamilien etter en uenighet rundt bruken av militære kjøretøy og saken rundt tvangspensjonering av 50 offiserer. Han fikk også en del religiøse krefter imot seg, fordi han forsøkte å redusere makten til en del statsstøttede religiøse institusjoner. 

Mens kongen var i Sveits for medisinks behandling ble Dorji snikmyrdet i Phuntsholing av en korporal fra hæren. En av hærsjefene, Namgyal Bahadur, som også var kongens onkel, ble henrettet for udåden, og flere andre ble også arrestert.

Den urolige situasjonen fortsatte også etter hans død, da hans bror, Lhendup Dorji overtok statsministerposten. I 1965 ble deler av familien Dorji sendt i eksil. Samme år var det også et drapsforsøk på kongen, uten at Dorji-familien hadde skyld i dette.

Han var gift med Tessla Tsarong, og fikk tre sønner og en datter.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bhutan». Worldstatesmen.com. Besøkt 20.05.2008.
3. ↑  «Bhutan - Modernization under Jigme Dorji, 1952-72». Countrystudies.us. Besøkt 20.05.2008.
4. ↑  «Bhutan». Genealogical cleanings. Arkivert fra originalen 27. august 2003. Besøkt 20.05.2008.

Se også
-------

* Liste over Bhutans statsministere

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**«Bred dina vida vingar»** er en populær kveldssalme av Lina Sandell som hun skrev i 1860 og bearbeidet i 1865. Den ble skrevet til en gammel dansk eller svensk folkemelodi. Ifølge Koralbok för Nya psalmer, 1921 er opprinnelsen eventuelt en dansk melodi fra 1569, (utgitt i 1697) og den samme som til salmen «Min vilotimma ljuder» (1819 nr 444). Den synges helst på svensk også i Norge. 

I Skåne kalles den iblant «Hönsapsalmen» på grunn av det uvanlige billedspråket. Innledningslinjene spiller tydelig på Jesu ord om hvordan han ville samle folket som en høne samler kyllingene under sine vinger.

Tekst
-----

1.
Bred dina vida vingar,
o Jesus, över mig,
och låt mig stilla vila
i ve och väl hos dig.
Bliv du mitt alt i alla
min visdom och mitt råd,
och låt mig alla dagar
få leva blott av nåd.
2.
Förlåt mig alla synder
och två mig i ditt blod.
Giv mig ett heligt sinne,
en vilja ny och god
Tag i din vård och hägnad
oss alla, stora, små,
och låt i frid oss åter
till nattens vila gå.

Publisert i
-----------

* 816 i Norsk Salmebok

Diskografi
----------

* Aase Nordmo Løvberg, sang, med Robert Levins orkester. Arrangert av Jacob Nyvall. Utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3232 i 1952.
* Daniel Strøms kor. Utgitt på 78-platen Harmoni 284 i 1956.
* Valens Solistkor med orgel av Ferdinand Knudsen Dir.: Sverre Valen. Utgitt på EP-platen *Bred dina vingar* (His Master's Voice 7EGN 58) i 1965
* Carola: *Blott en dag*, 1998, spor 12 FXCD 204
* Sigvart Dagsland: *Det er makt i de foldede hender*, 1995, spor 12 FXCD 157
* Sissel Kyrkjebø: *Innerst i sjelen* spor 11
* Helge Borglund: *Frem fra Glemselen kap.20*, spor 6 Dueliens forlag 2002

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bred dina vida vingar* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
**Brede Borgen** (født 10. mars 1915, død 11. mai 2005) var en norsk fotballspiller og -trener som vant seks NM i fotball som spiller og trener for Skeid

Spiller
-------

Han spilte for Skeid, der han i 1932 ble kretsmester, og siden 1936 var utpå for A-laget. Han scoret i finalen av Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1939 da de tapte 1–2 for Sarpsborg. Året efter ble det nok et tap i finalen. Men så vant de Norgesmesterskapet i fotball for menn 1947 med Brede på laget.

Trener
------

Borgen gikk så over til å være trener for Frigg Oslo Fotballklubb 1948–50, laget kvalifiserte seg nesten for Hovedserien. Så fulgte Vålerenga IF 1952–53 som ga opprykk, før han gikk til moderklubben. De vant Norgesmesterskapet i fotball for menn 1954, Norgesmesterskapet i fotball for menn 1955 og Norgesmesterskapet i fotball for menn 1956. Altså tre år på rad. Så fulgte et par år for Strømmen Idrettsforening 1958–59 og så tre år med SFK Lyn som ga opprykk. Fra 1963 trente han Skeid igjen, og det ga umiddelbart Norgesmesterskapet i fotball for menn 1963. Borgen var trener også da laget vant Norgesmesterskapet i fotball for menn 1974. Omkring 1968 trente han Fredrikstad Fotballklubb.

I det private
-------------

I det private var han soussjef (personalsjef) på Den Norske Remfabrikk frem til 1978 da han gikk over i en revisorstilling i et annet firma inntil han pensjonerte seg i 1985.

Referanser
----------

1. ↑  *Brede Borgen* i VG den 26. september 1974.
2. ↑  *Brede Borgen 70 år* i Aftenposten den 8. mars 1985.
3. ↑  *Jubilanter* i Aftenposten den 10. mars 2005.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brede Borgen – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Brede Borgen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (no) Brede Borgen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
***Miguel Littíns hemmelige oppdrag i Chile*** (spansk: *La aventura de Miguel Littín clandestino en Chile)*) er en bok fra 1986 av den colombianske nobelprisvinneren Gabriel García Márquez.

Boken er basert på historien til den chilenske filmregissøren Miguel Ernesto Cucumides Littín (født i 1942), som fra sin landflyktighet i Spania tok seg inn i Chile for å lage en dokumentarfilm om forholdet i landet under diktatoren Augusto Pinochet.

Gabriel García Márquez skriver i forordet til sin bok at den bygger på samtaler mellom ham selv og Littín, men at han har endret på en del personnavn og andre opplysninger for å beskytte de involverte i hendelsene som beskrives.

Boken ble første gang utgitt på norsk i 1987, i Kjell Risviks oversettelse.

Handling
--------

Etter 10 år med diktatur under Augusto Pinochet får en rekke personer, som hadde levd i eksil, endelig vende tilbake til Chile. Miguel Littín var ikke inkludert på denne listen. I stedet fant han navnet sitt på en annen liste, over de som hadde blitt utestengt fra å besøke Chile. Littín bestemmer seg likevel for å returnere til sitt elskede hjemland uansett, ved å bruke et falskt pass. Han finner også på en falsk bakgrunn, med karriere, årsaken til at han ønsker å besøke Chile, og til og med en falsk kone.

Under sitt besøk regisserer Miguel, forkledd som en forretningsmann fra Uruguay, en dokumentar om det chilenske livet under diktaturet. Han gjennomfører intervjuer med vanlige chilenere, og aktivister fra organiserte motstandsbevegelser som slåss mot Pinochet. Han får også et intervju med en motstandsleder, og blir ført med bind for øynene til et hemmelig sykehus hvor denne lederen havnet etter å ha blitt reddet fra et attentat gjennomført av Pinochets hemmelige politi.

Han lykkes med oppdraget og forlater Chile, samtidig som chilenske myndigheter oppdager Littíns tilstedeværelse i landet. Avsløringene i dokumentaren hans, Acta General de Chile, er ment å gjøre diktaturet flaue ved å vise dets brutalitet, Samt offentliggjøre det underjordiske nettverket av unge mennesker som arbeider for å styrte diktaturet - en gang for alle.

Referanser
----------

1. ↑  García Márquez, Gabriel; Risvik, Kjell (1987). *Miguel Littíns hemmelige oppdrag i Chile*. Oslo: Gyldendal. s. 7–8. ISBN 8257405914.
2. ↑  García Márquez, Gabriel; Risvik, Kjell (1987). *Miguel Littíns hemmelige oppdrag i Chile*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8257405914.
**Anna Tystad Aronsen** (født 1935) er en norsk animatør. Hun har hatt et omfattende samarbeide med sin mann, Bjørn Aronsen. Hun var ansatt i NRK i flere år.

Aronsen er utdannet ved Statens kunst- og håndverksskole, 1955-1959.

Hun begynte sin karriere i 1960-årene i studioet ABC-tegnefilm (senere TT-film) som ble stiftet av hennes mann Bjørn Aronsen. Fra slutten av 1960-årene lagde hun en rekke tegnefilmer for barn for NRK. Den første, *Tubaen Toby* (1963), lagde hun mens hun jobbet for TT-film. Deretter produserte hun en rekke kortfilmer, blant dem *Bukkene Bruse*, *Tyrihans*, *Legenden om julerosene* og den 45 minutter lange *Det hendte i Taremareby*, etter Ingebrigt Daviks fortellinger. Bokklubben ga i 1979 ut boken *Det hende i Taremareby : forteljing og viser frå radio og fjernsyn*, som var gjennomillustrert med Anna Tystad Aronsens tegninger. I 1979 ble hun fast ansatt ved Grafisk Atelier i NRK og var leder for samme avdeling fra 1993 og til hun gikk av med pensjon i 2003.

Animasjonsfilmene *Sommerfuglen* (1984), som er basert på et eventyr av H.C. Andersen, og *Gjertrudsfuglen* (1984), som er basert på det norske folkeeventyret med samme tittel, fikk bred internasjonal TV-distribusjon. Oppmerksomhet fikk også *Trøbbel* (1987), om seksuelt misbruk av barn, som var regissert av Else Myklebust. Aronsen var animatør og klippet filmen, og hennes datter Nille Tystad Aronsen tok fotografiene som ble brukt i filmen.

Privatliv
---------

Anna Aronsen var gift med animatøren Bjørn Aronsen (død 1994). Sammen fikk de blant annet datteren Nille Tystad Aronsen, som selv ble animatør.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no, besøkt 20. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Akershus Amtstidende, utgitt 4. november 2019, besøkt 20. september 2021, «En veldig hyggelig pris å få, sier Anna Tystad Aronsen, som opprinnelig er fra Nordfjord»[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7  Gunnar Strøm (1987). «Animasjon i Norge : et studiehefte om norsk animasjonsfilm». *urn.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 10. mars 2018.
4. ↑  Ingebrigt Davig, Anna Tystad Aronsen (1979). «Det hende i Taremareby : forteljing og viser frå radio og fjernsyn». *urn.nb.no* **(norsk)**. Bokklubben. Besøkt 10. mars 2018.
5. ↑  «Anna Tystad Aronsen». *Fredrikstad Animation Festival*. Besøkt 20. september 2021.
6. ↑  «Kortfilmkatalog 2». *urn.nb.no* **(norsk)**. Norsk filmklubbforbund. 1993. Besøkt 10. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* *Legenden om julerosene* - animasjonsfilm av Anna Tystad Aronsen basert på Selma Lagerlöfs legende. Tilgjengelig på NRKs nettsider. Besøkt 11. mars 2018.
* Om Anna Tystad Aronsen på International Movie Databas - www.imdb.com. Besøkt 11. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Anna Steineger** (født Norman 28. november 1852 i Bergen, død 24. mai 1914 i Bergen) var en norsk skribent, lærer, politiker for Venstre, kvinnesaksforkjemper og foreningskvinne.

Liv og virke
------------

I 1884 ble Anna Steineger ansatt ved Ulrike Pihls pikeskole i Bergen, som lærer i geografi og naturfag. Hun studerte i 1894 med offentlig stipend naturfagundervisning i Berlin og Paris, og regnes som en av pionerene for moderne undervisning i naturfag i Bergen. Hun engasjerte seg også for matservering til trengende skolebarn.

Hun var medstifter av Bergen Kvinnesaksforening i 1885 og var medlem av det første styret. Senere ble hun styremedlem i *Høiere skolers landslærerindeforening*. I 1892 ble hun innvalgt i styret i det nyopprettede Bergen Ligbrændingsselskab, og i 1905 ble hun innvalgt i Bergens fattigstyre.

Hun var representant i kommunestyret og suppleant i formannskapet i Bergen for Venstre i perioden 1902–1904, og suppleant i kommunestyret fra 1904. 

Hun var blant bidragsyterne i kvinnesakstidsskriftet *Nylænde*.

Familie
-------

Anna Steineger var datter av oberstløytnant Rudolph Grip Norman og Charlotte Folkedal.
Hun ble 30. oktober 1876 gift med vitenskapsmannen Leonhard Hess Steineger, en bror av kunstneren Agnes Steineger. Ekteskapet ble oppløst.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sommerfeldt, W.P. (1954). *Norske forfattere 1881-1920*. Sverre Dahl. s. 132.
3. ↑   Bergen by, dødsfallsprotokoll nr. 9, 1910-1915, Dødsfall: 1914
4. ↑  Nilsen, Halkild (1948). *Henriette Meyers skole - Ulrike Pihls skole*. [U. Pihls skole]. s. 29.
5. ↑  
Hoprekstad, Olav (1960). *Bergen folkeskule 1890-1911*. [Bergen]: Eide. s. 153.
6. ↑  *Nylænde*. Christiania: Foreningen. 1887. s. 92.
7. ↑  *Norske kvinder*. Kristiania: Berg & Høgh. 1925.
8. ↑  *Haugesunderen 1892.04.29*. Norge, Rogaland, Haugesund. 1892. s. 2.
9. ↑  *Arbeidet 1905.01.24*. Norge, Vestland, Bergen. 1905. s. 1.
10. ↑  *Bergens Aftenblad (Bergen: 1889-1942) 1902.01.02*. Norge, Vestland, Bergen. 1902. s. 3.
11. ↑  *Studenterne fra 1870*. Christiania. 1895. s. 175.

Portal: Litteratur
**Sinkklorid** er et salt av grunnstoffene sink (Zn) og klor (Cl). Saltet har den kjemiske formelen: ZnCl2.

Egenskaper
----------

Zinkklorid er hygroskopisk og opptrer i fire ulike, polymorfe krystallstrukturer. En raskt nedkjølt smeltning av sinkklorid er derimot amorf. Det har et, til å være et salt, et lavt smeltepunkt og er lettløslig i vann. Det har fire hydrater; 1, 1½, 2½, 3 og 4.

Når ammoniakk leddes gjennom en sinkkloridløsning skapes forbindelsen Zn(NH3)2Cl2 (sinkammoniumklorid). Det er et salt der Zn(NH3)22+ er kation og Cl– er anion.

Framstilling
------------

Industrielt framstilt sinkklorid gjennom å behandle sinkblende med saltsyre.

{\displaystyle {\rm {ZnFeS\_{2}+4\ HCl\rightarrow ZnCl\_{2}+FeCl\_{2}+2\ H\_{2}S}}}
Ettersom sinkblende også inneholder jernsulfid (FeS), som omgjøres til jern(II)klorid, så trenger løsningen å separeres fra jern. Det gjøres gjennom at jern(II)kloriden oksideres til jern(III)klorid av klorgass. Jern(III)klorid hydrolyseres siden av vannet til jern(III)oksid som felles ut og saltsyre som kan gjenvinnes.

{\displaystyle {\rm {2\ FeCl\_{2}+Cl\_{2}+3\ H\_{2}O\rightarrow Fe\_{2}O\_{3}+6HCl}}}
Til laboratoriebruk er det likevel enklere å lage sinkklorid direkte fra metallisk sink og saltsyre.

{\displaystyle {\rm {Zn+2\ HCl\rightarrow ZnCl\_{2}+H\_{2}}}}

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Anna Christina Sundström** (født **Anna Christina Persdotter**; 26. februar 1785 i Kymlinge i daværende Spånga socken i Stockholms län, død 27. juni 1871 i Adolf Fredriks församling i Stockholm) var en svensk kjemiker. Hun var assistent og medarbeider hos kjemikeren Jacob Berzelius fra 1808 til 1836. Sundström har blitt kalt *Sveriges första kvinnliga kemist* i Sverige, en ære hun ofte får dele med Louise Hammarström.

Ettermele
---------

Det svenske kjemiforbundets seksjon for uorganisk kjemi deler årlig ut Anna Sundström-prisen til den mest fremragende oppgaven innen uorganisk kjemi i løpet av året.

Referanser
----------

1. ↑  Berzelius, Jacob (1903). *Reseanteckningar* **(svensk)**. Stockholm. s. 383. Arkivert fra originalen 8. mars 2023. Besøkt 8. mars 2023.
2. ↑  «Karolinska Institutet 200 År - 1810-2010». Arkivert fra originalen 10. august 2016. Besøkt 8. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna Sundström – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Malaysias sentralbank.
**Malaysias sentralbank** (**Bank Negara Malaysia**) er sentralbanken i Malaysia. 

Den ble etablert 26. januar 1959, etter at sentralbankloven ble vedtatt i 1958. Sentralbankloven definerer følgende målsettinger:

* Utstede landets valuta, og sørge for en tilstrekkelig mengde valutareserver til å opprettholde verdien av landets valuta
* Være regjeringens bank og rådgiver
* Fremme en stabil valutakurs og en sunn finansiell struktur
* Fremme en sunn drift av landets betalins- og avregningssystemer
* Påvirke kredittmengden til landets beste

Banken skal handle til landets beste, uten å ta hensyn til eget økonomisk overskudd. For å nå sine mål må de også sørge for økonomisk vekst, lav arbeidsledighet, lav inflasjon, en fornuftig balanse i landets betalingsbalanse overfor utlandet, samt å utrydde fattigdom og restrukturere samfunnet. 

Særlig skal banken påvirke tilgangen av penger (pengepolitikk), ved å justere tilgangen på penger og landets rentenivå. 

Sentralbanksjef er Nor Shamsiah Mohd Yunus pr 1. juli 2018. Hun har vært fungerende sentralbanksjef siden september 2010 pa 2016.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Malaysias sentralbank - *Current Governor* Arkivert 12. mai 2014 hos Wayback Machine. besøkt 23. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Central Bank of Malaysia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Anna Sophie Reusch** (født Lootz 29. juli 1820 i Bergen, død 5. oktober 1879) var en norsk kunstmaler og skolebestyrer.

Liv og virke
------------

Anna Sophie Reusch var elev av Hans Leganger Reusch i Bergen, frem til hun i 1850 ble gift med ham. Hun ble enke i 1854, og i 1855 stilte hun ut et stilleben og er blomsterbild i Bergen Kunstforening, nærmere bestemt «et Frugtstykke» og «et Blomsterstykke». Sistnventne bilde var kopi etter et bilde utført av professor Jensen.

Blant hennes øvrige bilder er nevnt et brystbilde av en ung kvinne vendt mot venstre, iført mørk kjole og hvit kniplingskrave. Bildet ble gitt som testamentarisk gave fra H.H. Reusch til Bergen Billedgalleri i 1922.

Fra 1854 var hun bestyrer for en pikeskole i Bergen. Hennes skole ble med tiden en av byens største privatskoler.

Sine siste leveår var hun sterkt plaget av sykdom, og oppholdt seg blant annet i Ajaccio og Meran.

Familie
-------

Anna Sophie Reusch var datter av skipper Salve Joachimsen Lootz og Christine Helene Huun. Hun ble 1. april 1850 gift i Bergen med kunstmaler og skolebestyrer Hans Leganger Reusch, og sammen ble de foreldre til geologen Hans Reusch (1852–1922) og kunstmaler Kristine Reusch (1854–1939).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 15. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Bøgh, Johan (1888). *Bergens Kunstforening i femti Aar*. I kommission hos Ed. B. Giertsen. s. 115.
3. ↑  *Maleri og skulptur*. [Bergen billedgalleri]. 1963. s. 162.

Kilder
------

* *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1952. s. 403.
* Wichstrøm, Anne (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv*. Gyldendal. s. 217. ISBN 8205193622.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Richard Ernest Saul** (født 16. april 1891 i Dublin i Irland, død 30. november 1965) var en britisk general og særlig kjent for sin innsats under slaget om Storbritannia under andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

### Unge år

Richard Saul var fenrik i Royal Army Service Corps, i 1916 var han Flying Officer (Observer) ved No 16 Squadron i den britiske hærens Royal Flying Corps. I løpet av de to siste krigsårene steg han i gradene og fikk kommando over No. 4 Squadron Royal Flying Corps. Etter våpenhvilen tok han over kommandoen over No. 7 Squadron RAF.

Saul var en ivrig idrettsmann og spilte både rugby og hockey for RAF, i både 1928 og 1932 ble han RAF Tennis Champion. 

I september 1933 fikk Saul kommando over No. 203 Squadron RAF som var stasjonert i Basra i Iraq. I 1935 ledet Saul en gruppe flybåter fra skvadronen i langdistanseflyvning fra Plymouth til Basra.

### Andre verdenskrig

Under andre verdenskrig hadde Saul kommando over henholdsvis No. 13 Group RAF, No. 12 Group RAF og Air Defences Eastern Mediterranean, hvorav han særlig er kjent i forbindelse med den første kommandoen hvor han var med under slaget om Storbritannia. 

### Etter krigen

Richard Saul gikk av med pensjon fra RAF i 1944 og arbeidet deretter som formann for United Nations Relief and Rehabilitation Administration på Balkan.

Etter det var han viseformann for International Transport Commission i Roma. Etter Saul forlot Roma i 1951 tok han en stilling som leder for en universitetsbokhandel inntil han til slutt trakk seg tilbake i 1959.

Eksterne lenker
---------------

* Kort omtale av Richard Saul fra RAFs sider om slaget om Storbritannia Arkivert 6. desember 2010 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Sinna Mann*** (internasjonal tittel *Angry Man*) er en norsk animasjonsfilm fra 2009 animert og regissert av Anita Killi. Filmen er en fri tolkning av teksten og bildene i Gro Dahles og Svein Nyhus' bildebok *Sinna mann* fra 2003. Anita Killi og hennes selskap Trollfilm laget filmen i perioden 2003 til 2009. Den hadde premiere på Gimle kino i Oslo 18. mars 2009 med kong Harald til stede. Filmen ble lansert som en del av Redd Barnas kampanje mot vold i hjemmet, vold som direkte eller indirekte først og fremst rammer barn.

Priser og utmerkelser
---------------------

Animasjonsfilmen *Sinna Mann* mottok 43 priser ved filmfestivaler i både inn- og utland i 2010, og var ifølge shortfilm.de den filmen som fikk flest utmerkelser i hele verden det året. Filmen har blant annet fått spesialprisen under Kortfilmfestivalen i Grimstad og voksenjuryens hovedpris for beste animerte kortfilm under Chicago International Children’s Film Festival, begge i 2009. Filmen fikk også priser ved verdens største korfilmfestival i Clermont-Ferrand og hele tre priser ved verdens største
animasjonsfestival i Annecy (begge i Frankrike). Dessuten fikk filmen hovedprisen ved den internasjonale animasjonsfilmfestivalen i Hiroshima i Japan i august 2010. Filmen ble ikke nominert til Oscar-pris.

Se også
-------

* Sinna Mann, bildebok

Referanser
----------

1. ↑  Koftfilmmagasinet shortfilm.de om *Sinna Mann* med flest priser i 2010 Arkivert 28. desember 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Trollfilms presentasjon av filmen *Sinna Mann*
* Filmtrailer
* (en) *Sinna Mann* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Sinna Mann* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Sinna Mann* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata
***Bare Knuckles*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av James P. Hogan.

Handling
--------

Tim McGuire, kjent som "The Brute" i San Franciscos underverden, har en adoptert en familie inkludert vennen Abie og en tidligere professor og datteren hans. Når han redder en besøkende, Lorraine Metcalf, fra en gjeng kjeltringer, gir faren hennes ham en stilling som byggeleder for et dam-prosjekt i Sierras.

Men selskapet deres blir i all hemmelig motarbeidet av en rivaliserende gjeng hjulpet av en uærlig ansatt ved selskapet deres, som også kidnapper Lorraine. Tim blir derfor nødt til å redde arbeidsplassen deres fra å bli fullstendig ødelagt i en stor dynamitt-eksplosjon, samtidig ønsker han å bli kjæreste med Lorraine.

Skuespillere
------------

* William Russell som Tim McGuire
* Mary Thurman som Lorraine Metcalf
* Correan Kirkham som Fern
* George Fisher som Haines
* Edwin B. Tilton som Benham
* Charles Gorman som Lweek
* Jack Roseleigh som Harris
* John Cook som Soaky
* Joe Lee som Abie
* Charles K. French som Metcalf
* Jack Stevens som Shadow

Referanser
----------

1. ↑  BARE KNUCKLES

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bare Knuckles* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bare Knuckles* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Liv Finstad** (født 21. juli 1950 i Gamlebyen, Oslo) er en norsk professor i kriminologi ved Universitetet i Oslo.

Hun er cand. sociol. fra Universitetet i Oslo (1979) og har også utdannelse fra Norsk Journalisthøgskole (1970–1971). Hun arbeidet som journalistlærling i *Gamle Aker Budstikke* (1969–1970) og var redaktør for studentavisen *Universitas* (1973). Finstad har lenge vært tilknyttet Det juridiske fakultet (UiO), i studietiden som vitenskapelig assistent (vit.ass.) ved institutt for kriminologi og strafferett og senere som stipendiat, førsteamanuensis og professor fra 2000 ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi.

Finstad har skrevet bøker og fagartikler om blant annet prostitusjon, sosialt arbeid og om politiet og var også medforfatter av Ida Halvorsens selvbiografi *Hard Asfalt*, en bok som ble filmatisert med samme tittel. Halvorsen døde i januar 2023, 67 år gammel. Finstad signerte dødsannonsen.

I 2008-2008 ledet hun et utvalg oppnevnt av Justisdepartementet som evaluerte kontrollmekanismer for politiet (NOU 2009:12). Finstad satt i styret ved Politihøgskolen (1992–98). Hun var styreleder ved Norsk senter for menneskerettigheter 2008-2012.

Hun var i 1970-årene med på å etablere Nyfeministene (1970) og ble senere aktiv i Kvinnefronten. Som lokalpolitiker i 1980-årene hadde hun verv i Rød Valgallianse. Finstad satt i Oslo bystyre 1983–1987 for RV sammen med Erling Folkvord. Hun ble kjent da hun forsvarte RVs landbrukspolitikk med at «sauer er ålreite dyr» (NRK, 1983).

Bibliografi
-----------

* *Varetektsfanger forteller* (1980). Med Anne Lise Gjetvik
* Cecilie Høigård og Finstad, *Bakgater, om prostitusjon, penger og kjærlighet* (Pax, 1986, 1993).
* Ida Halvorsen, *Hard Asfalt* (Pax, 1986). Skrevet i samarbeid med Liv Finstad og Cecilie Høigård.
* *Den betalte familie, nye livsformer for folk i krise* (Pax, 1990)
* Cecilie Høigård og Finstad, *Kriminologi* (Pax, 1997). Artikkelsamling.
* *Politiblikket* (Pax, 2000)
* Cecilie Høigård og Finstad, *Straff og rett* (Pax, 2006)
* *Et ansvarlig politi. Åpenhet, kontroll og læring* (NOU 2009:12).regjeringen.no

Referanser
----------

1. ↑  70 års omtale i Aftenposten 21. juli 2020
2. ↑  NRK (26. januar 2023). ««Ida Halvorsen» fra «Hard Asfalt» er død». *NRK*. Besøkt 26. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liv Finstad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Publikasjoner av Liv Finstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Liv Finstad i BIBSYS

 Wikiquote: Liv Finstad – sitater

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Nordisk mytologi** (svensk: *Gudar, trollkarlar och vidunder*, finsk: *Taruja Pohjolan Jumalista*) er en animert finsk tv-serie fra 1992 basert på bøkene til Maj Samzelius. Serien var et samarbeidsprosjekt mellom YLE1/NRK/SVT1/DR og RUV, og ble laget av det finske animasjonsselskapet Ateljé Seppo Putkinen & Kni. Serien består av 24 animerte episoder.

Serien viste Nordens urgamle gudemyter og historier om alt fra Odin til Ragnarok og skildret de mest kjente mytene og den dramatiske kampen mellom guder og troll. Spilletiden per episode er på 10 minutter. De første 7 episodene handler om finsk mytologi, mens resten tar for seg den norrøne.

Serien ble en snakkis blant norske barn som kalte serien for «gudene». Den startet med fortellingen om en iskjempe som lå over hele Norden og når han smeltet ble de nordiske landene formet. 
Første sending var i Barne-TV 11. januar 1996. Siste episode var om Ragnarok hvor jotnene klarte å ødelegge verden; den ble sendt 27. juni 1996 i Barne-TV.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Anonym (1996-06-27). «Barnesuksess». *VG 1996.06.27*. Oslo. s. 63, 64.
2. ↑  Sweden, Sveriges Television AB, Stockholm. «Gudar trollkarlar och vidunder» **(svensk)**. Besøkt 26. oktober 2021.
3. ↑  «Radio og TV Torsdag 11. januar 1996». *Akershus Amtstidende 1996.01.10*. Frogn. 1996. s. 24.

Eksterne lenker
---------------

* Gudar, trollkarlar och vidunder hos SVT Öppet arkiv
**Liv Fleischer** (1902–1980) var en norsk NS-politiker som under krigen hadde flere verv innen innen NS; Blant annet var hun fylkesleder i NSKs kulturavdeling i Hedmark og leder av Glåmdal NSK. Hun deltok særlig aktivt i utskriving av kvinnelige arbeidskraft til de tyske okkupantene.

Hun ble gift i 1927 med Gudbjørn Fleischer (senere NS-ordfører i Åsnes) og meldte seg inn i Nasjonal Samling i 1940, omtrent samtidig som sin mann. Hun hadde flere lederverv innen partiet, blant annet var hun fylkesleder NSKs i kulturavdeling i Hedmark fra 1940 til 1942, NSKs kretsleder i Glåmdalen krets fra 1942 og fra 1944 lagfører i Hedmark for det militært pregede Kvinnenes hjelpekorps (KHK). Som lagleder for kvinnenes hjelpekorps tvangsutskrev hun unge jenter, trass i foreldrenes protester, til arbeidstjeneste i tyske forlegninger. Hun var ellers aktiv med formidling av propaganda, holdt foredrag og drev utstrakt verving. Det ble særlig reagert på at hun utskrev kvinner under 21 år til slik tjeneste, siden det var et forbud mot dette.

Liv Fleischer ble under landssvikoppgjøret i 1948 dømt til 5 års fengsel, rettighetstap i 10 år og inndragelse av inntekter på 2000 kr som hun hadde mottatt som lagleder. Året i forveien hadde hun i lagmannsretten blitt dømt til 4 års fengsel, rettighetstap i 10 år, samt inndragning av 2000 kr og erstatning på 5000 kr, men etter en anke til Høyesterett ble straffen skjerpet til 5 års fengsel. Fengselsstraffen ble skjerpet på grunn av det som retten beskrev som «hennes hensynsløse iver for å anbringe unge kvinner til tyske forlegninger». Høyesterett tok imidlertid hensyn til at hennes mann også ble dømt til å betale en større sum i erstatning og hun slapp derfor å betale erstatningssummen på 5000 kr som hun hadde blitt idømt i lagmannsretten.

Referanser
----------

1. 1 2   Østlendingen, urn.nb.no, side(r) 4, utgitt 5. august 1947[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Glåmdalen, side(r) 19, type referanse dødsannonse, urn.nb.no, utgitt 4. juli 1980[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  «Østlendingen 1948.06.12». Norge;Innlandet;;Elverum;;;;. s. 3.
4. ↑  «Trondhjems Adresseavis 1927.03.14». Norge;Trøndelag;;Trondheim;;;;. s. 3.
5. ↑  «Glåmdalen 1945.06.27». Norge;Innlandet;;Kongsvinger;;;;. s. 4.
6. ↑  «Østlendingen 1947.08.05». Norge;Innlandet;;Elverum;;;;. s. 4 og 5.
7. ↑  «Arbeiderbladet 1947.08.08». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Nordisk senter for kulturarvspedagogikk (NCK)** er et nordisk utviklingsprosjekt. Formålet med aktiviteten er å fremme livslang læring med fokus på museums-, arkiv-, kunst- og kulturmiljøpedagogisk virksomhet. 

NCK skal fungere som et forum for aktive og interesserte i det kulturarvspedagogiske området. Gjennom møter, erfaringsutveksling og kurs skal kulturarvspedagogikken utvikles og befeste sin plass i livslang læring. 

Gjennom utdannings- og opplæringstiltak ønsker NCK å samordne kunst og kulturarv innenfor faget pedagogikk. De ønsker å utvikle den teoretiske og metodiske kunnskapsbyggingen innenfor de ulike pedagogiske retningene – arkivpedagogikk, kulturmiljøpedagogikk, kunstpedagogikk og museumspedagogikk. 

For å fremme faget kulturarvspedagogikk, deles NCKs pris ut hvert år til en som har arbeidet for kulturminnepedagogikk. Norske deltakere som har fått prisen er:

* 2009 Ann Siri H. Garberg, Sverresborg, Trøndelag Folkemuseum
* 2017 Linken Apall-Olsen, Oslo Bymuseum
* 2019 Helene Møllevik, Norsk Døvemuseum

NCK holder til i Östersund, Sverige, drives som et tverrsektorielt prosjekt av Jamtli (Jämtland länsmuseum), Föreningsarkivet i Jämtlands län og Landsarkivet i Östersund.

Referanser
----------

1. ↑  «NCK. Pedagogiske priset». Besøkt 1. november 2021.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. oktober 2016. Besøkt 1. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* 
*
Gaston de Foix, hertug av Nemours
Gaston de Foix fatter i kamp i Slaget ved Ravenna (maleri fra ca. 1824)
**Gaston de Foix** (født 10. desember 1489 i Mazères i Frankrike, død 11. april 1512 ved Ravenna) var en fransk høyadelig hærfører under krigene i Italia ved begynnelsen av 1500-tallet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Gaston de Foix var sønn av Jean de Foix (vicomte av Narbonne fra huset Grailly) og hans hustru Marie d'Orléans, den franske kong Ludvig XIIs søster. Hans besteforeldre på farssiden var Gaston IV, greve av Foix, og hans hustru Eleonore, dronning av Navarra. Hans besteforeldre på morssiden var Karl, hertug av Orléans og hans hustru Maria av Kleve.

I 1505 fikk han titlene «hertug av Nemours» og «konge av Navarra».[]

### Hærfører

Da Den hellige liga (Pave Julius II, Venezia, Sveits, England, Aragon og keiser Maximilian II) begynte krigen mot Frankrike 1511, fikk han kommandoen over de franske hærene i Italia. Han slo først tilbake 12 000 sveitsere som var kommet ned fra Alpene.[] Samtidig beleiret de spanske og pavelige soldatene Bologna. Byen var nær ved å falle, da Gaston de Foix klarte å komme byen til unnsetning 5. februar 1512. Dette tvang beleirerne til å trekke seg tilbake til Romagna.

Gaston de Foix kunne forlate Bologna, vende tilbake til Lombardia, og gjenerobre byene Brescia og Bergamo, som hadde falt fra franskmennene. Deretter rykket han frem mot Romagna i mars 1512. 

Kong Ludvig hadde befalt ham å levere et avgjørende slag, for derved å få slutt på krigen før sveitserne kunne angripe Milano.[] Da Gaston rykket frem, trakk ligaens soldater seg tilbake til Faenza. I mellomtiden viste han seg foran Ravenna i påsken. Dette tvang ligaens hær til å bryte opp fra Faenza for å komme byen til unnsetning. 2. påskedag, den 11. april 1512, møttes de to hærene utenfor Ravenna. Franskmennene seiret i slaget, men Gaston de Foix selv falt under forfølgelsen av de beseirede fiender.

Med ham døde huset Foix ut på mannssiden. Dets besittelser tilfalt det kongelige huset Navarra.

Skulptøren Bambaia har laget hans gravmæle.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Trevor N. Dupuy: *Harper Encyclopedia of Military History.* HarperCollins, New York 1993, ISBN 0-06-270056-1.
* John Julius Norwich: *A History of Venice*. Vintage Books, New York 1989, ISBN 0-679-72197-5.
* Frederick Lewis Taylor: *The Art of War in Italy, 1494-1529*. Greenwood Press, Westport 1973, ISBN 0-8371-5025-6.
* Frederic J. Baumgartner: *Louis XII*. St.Martin’s Press, New York 1996, ISBN 0-312-12072-9.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Gaston Heuet** (født 11. november 1892, død 18. januar 1979) var en fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris..

Heuet vant en olympisk bronsemedalje under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 10,65 km terrengløp bak Finland og USA. De andre på laget var Henri Lauvaux og Maurice Norland. 

Under sommer-OL 1920 i Antwerpen kom han på tredjeplass i sitt forsøksheat på 10 000 meter og kvalifiserte seg for finalen, men den fullførte han ikke. Han var også med på det franske laget som kom på fjerdeplass på 3000 meter lagløp.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i friidrett, terrengløp lag Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 165934178[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gaston Heuet – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gaston Heuet – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gaston Heuet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gaston Heuet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gaston Heuet – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Kart over Paraceløyene.
Kart over Sør-Kina-havet.
**Paraceløyene** eller **Xisha-øyene** (kinesisk: 西沙群島; pinyin: *Xīshā Qúndǎo*; vietnamesisk: *Quần đảo Hoàng Sa*) er en stor gruppe atoller i Sør-Kina-havet. Øyene ble annektert av Folkerepublikken Kina i 1974, men også Taiwan og Vietnam gjør krav på øyene. Folkerepublikken Kina betrakter området som en kommune i byprefekturet Sansha.

Geografi
--------

Øyene er en gruppe på cirka 130 ubebodde korallatoller og ligger et stykke nord i Sør-Kina-havet. De har et areal på cirka 6 km². Det høyeste punktet ligger på *Rocky Island* og kneiser 14 moh. Øya dekkes stort sett av lav vegetasjon. 

Øyene er delt mellom den vestre *Crescentgruppen* og den østre *Amfitriteguppen*.

Havet omkring øyene er svært rikt på fisk og formodes også å ha store olje- og naturgassforekomster under havbunnen.

Historie
--------

Øyene har lenge vært kjent av kinesiske sjøfarere og Kina har gjort krav på øyene i lang tid. I 1537 ble de besøkt av den portugisiske sjøfareren kaptein de Pinto som ga dem det europeiske navnet *Ilhas do Tavaquerro*. Øyene ble formelt annektert av Kina den 19. januar 1974.

Øygruppen inngår sammen med Dongshaøyene, Nanshaøyene og Zhongshaøyene i de kinesiske såkalte *South China Sea Islands*.

Navnet *Paracel* for øyene er en oppkalling etter Paracelsus.

Suvereniteten over øyene har vært gjenstand for en rekke konflikter i området mellom Kina, Taiwan og Vietnam siden tidlig på 1900-tallet. Etter at Frankrike okkuperte Indokina, tok det kontroll over øyene og gjorde dem til en del av kolonien Fransk Indokina i 1932. Da Frankrike trakk seg tilbake i 1956 etter nederlaget i Den første indokinesiske krig, okkuperte styrker fra det kommunistiske Kina umiddelbart øya Yongxing (engelsk: «Woody Island»), en av de viktigste øyene i gruppen, mens andre øyer forble under sørvietnamesisk kontroll. Spenningene i området steg, og endte med et militært sammenstøt januar 1974 mellom Sør-Vietnam og Kina. Etter blodige kamper lyktes det den kinesiske styrken å ta kontroll over øyene, en kontroll de fortsatt har. Øyene ligger godt innenfor Kinas kravlinje, «Den nistiplede linje». Men suverenitetspørsmålet er ikke folkerettslig løst og Vietnam gjør fortsatt krav på øyene.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Paracel Islands *The World Factbook*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paracel Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* om Paraceløyene
* om Paraceløyenes historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |