recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Silje og Sigurd – et slags reiseprogram*** er et norsk reiseprogram som gikk på TVNorge fra 2000 til 2001 med Sigurd Sollien og Silje Stang som programledere. De to reiste jorden rundt på jakt etter spennende reisemål, kultur og kuriositeter. Serien hadde høye seertall og ble i 2000 omtalt som det mest suksessfulle programmet på TVNorge siden *Reisesjekken* og *Casino*. Programmet gikk vekselvis med *Tur/retur*.

Serien ble i 2001 tildelt Gullruten i klassen beste underholdningsprogram.

Programmet ble sendt i reprise i 2002 og 2004. Utdrag fra serien sendt i en episode av programmet *TVNorge 20 år*, som ble sendt i forbindelse med TVNorges 20-årsjubileum i 2008.

Seertall
--------

Serien hadde godt over 300 000 seere i snitt, noe som var meget gode tall for TVNorge. Blant annet på ble premieren sett av 355 000. Premieren av andre sesong ble sett av 257 000. Tredje sesong hadde et snitt på 305 000.

Sesongoversikt
--------------

Første sesong bestod av 12 programmer som ble sendt i perioden 17. februar til 11. mai 2000. Reisemålene var Jamaica, Berlin, Jordan, Malta, Sicilia, St. Petersburg, Costa Rica, Spania, Marokko, New York, Sørstatene (2 episoder) og Svalbard. Innspillingen startet i november 1999.

Andre sesong bestod av 10 program som ble sendt i perioden 28. januar til 8. april 2001. Reisemålene var Argentina, Irland, Kroatia, Gotland, Belize, Sør-Afrika (2 episoder), Portugal, Florida og Nepal.

Tredje sesong bestod av 8 programmer som ble sendt i perioden 11. oktober til 29. november 2001. Dette inkluderer en spesial («Silje og Sigurd ser tilbake») som bestod av ulike klipp fra de over 30 landene de hadde besøkt mens serien ble lagd. Reisemålene i denne sesongen var Østerrike, Malaysia, Karibia, Dubai, Island, Hongkong, og Latvia.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Silje & Sigurd - kjempesuksess (12.4.2000)
2. ↑  BA - Anette er folkets favoritt (9.6.2001)
3. ↑  Aftenposten - TV-program i dag (27.11.2008)
4. ↑  VG - Sigurd går solo (20.05.2002)
5. ↑  VG - Pangstart (20.02.2000)
6. ↑  VG- TV-toppen (30.01.2001)
7. ↑  Aftenposten Aften - Slutt for radarparet (29.11.2001, s.48)
8. ↑  Dagbladet - Jordan rundt på åtte dager (24.11.1999)
**Pål Løkkeberg** (født 2. august 1934 i Oslo, død 29. januar 1998) var en norsk skuespiller og regissør for teater og fjernsynsfilmer.

Bakgrunn
--------

Han var sønn av skuespillerne Rønnaug Alten (1910–2001) og Georg Løkkeberg (1909–1986). Under andre verdenskrig flyktet familien til Sverige.

Kunstnerisk virke
-----------------

Pål Løkkebergs første oppsetning var på Oslo Nye Teater i 1961 med stykket *Den store Kean* av Alexandre Dumas d.e. der faren spilte hovedrollen som Kean. Året etter hadde han premiere med en kortfilm som bygget på Kafkas roman *Prosessen*. 

Pål Løkkeberg gikk på filmskole i Frankrike, lot seg inspirere av Michelangelo Antonioni og Jean-Luc Godard og ble nominert til Gullbjørnen i 1967 for debutfilmen *Liv* (1967). I 1970 hadde hans neste kinofilm *Exit* premiere. Inspirasjonen fra Jean-Luc Godard og Den Franske Nye Bølge var åpenbar, spesielt i *Exit*.

Hans oppsetning av *Gengangere* ga ham Kritikerprisen i 1972. I 1990 fikk han Amandaprisen for beste dramatiske fjernsynsproduksjon for *Canto Libre*, som ble laget for Fjernsynsteatret i 1989. Løkkeberg døde av kreft i 1998. Hans siste teaterproduksjon var forestillingen *Kunst* på Nationaltheatret, som hadde premiere i 1997.

Ekteskap
--------

Han var gift med Vibeke Løkkeberg (født 1945), som debuterte som skuespiller i hans film *Liv* (1967) og også spilte i *Exit* (1970). Løkkeberg var senere gift med skuespilleren Liv Bernhoft Osa (født 1957).

Referanser
----------

1. ↑   media.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Pål Løkkeberg i Norsk biografisk leksikon.
3. ↑  «Pål Løkkeberg er død». *dagbladet.no* **(norsk)**. 29. januar 1998. Besøkt 18. mars 2023.
4. ↑  «Gammel oase i Homansbyen». 3. juni 2006. Besøkt 18. mars 2023. «Når syrinene blomstrer får skuespiller Liv Bernhoft Osa en ekstra sommerstue å rutte med. En duftende byhage av edel årgang. (---) Villaen har tilhørt familien til min første mann, Pål Løkkeberg, i flere generasjoner.»

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Pål Løkkeberg i BIBSYS
* (en) Pål Løkkeberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Pål Løkkeberg hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Pål Løkkeberg i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Pål Løkkeberg på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Pål Løkkeberg på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Pål Løkkeberg på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (en) Pål Løkkeberg på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Pål Løkkeberg hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** ISNI
 |
"Dobbeltgjenger nr. 1", maleri av Sebastian Bieniek, 2018.
«Hvordan de møtte seg selv», akvarell av Dante Gabriel Rossetti, 1864.
**Dobbeltgjenger** (tysk: *doppelgänger*; engelsk (fra tysk): *doppelganger*; opprinnelig i form av «gjenferd, gjenganger») kalles personer som er så like hverandre av utseende at de kan tas for å være samme person, selv om de ikke er i slekt med hverandre.

Eneggede tvillinger kalles således ikke for dobbeltgjengere, til tross for at de ofte er veldig like hverandre utseendemessig. Forekomsten av dobbeltgjengere er vanligere i skjønnlitteraturen enn i virkeligheten. Dobbeltgjengere er populære i tegneserier, science fiction-filmer og videospill, og da ofte som en ond versjon av helten. I norsk mytologi er en *vardøger* en spøkelseaktig dobbeltgjenger som gjennomfører en levende persons handlinger fram i tid.

En person som med hensikt sminker og kler seg som en kjendis for å ligne denne, er ikke en dobbeltgjenger, men kalles en «look-alike» eller «wannabe». Også utkledde imitatorer kan bli svært lik en annen person.

Referanser
----------

1. ↑  «doppelganger (n.)», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑  «Dobbeltgjenger», *Bokmålsordboka*

Litteratur
----------

* Keppler, C. F. (1972): *The Literature of the Second Self*. University of Arizona Press.
* Maack, L. H; Mullen, P. E. (1983): «The Doppelgänger, Disintegration and Death: A Case Report» i: *Psychological Medicine* **13**, s. 651-654.
* Miller, K. (1985): *Doubles: Studies in Literary History*. Oxford University Press.

Eksterne lenker
---------------

* *Grimm's Saga No. 260* Arkivert 2. april 2016 hos Wayback Machine. (engelsk) hvor en dobbeltgjenger opptrer som en gift kvinne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Niclas Niclasen** (født 5. februar 1873 i Sørvágur, død 12. oktober 1939 i Tórshavn) var en færøysk kjøpmann, fiskebåtreder og politiker (Sj.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget fra 1928 til 1936.

Han vokste opp i Sørvágur som sønn av kjøpmann og lagtingsmann Daniel Niclasen, «rike Dánjal», og hustru Sigga Maria Rasmussen. Blant hans søsken var kjøpmann og lagtingsmann Rasmus Niclasen. Han giftet seg med Frederikke Nielsen, datter av sysselmann og lagtingsmann Zacharias Nielsen i Sandavágur. Deres datter Gerda giftet seg med skipsreder Ewald Kjølbro. De ble også oldeforeldre til direktør, lagtingsmann og visestatsminister Jørgen Niclasen.

Han arvet i 1900 familiens kjøpmannsforretning i ​Norðurstova i Sørvágur. Farfaren hadde opprettet den etter at det kongelige handelsmonopolet på Færøyene ble opphevet i 1856, opprinnelig som en filial av Johan Mortensens virksomhet. De omsatte for det meste matvarer og byggevarer. Niclas Niclasen utvidet virksomheten med importforretning, postekspedisjon og fiskebåtrederi; først med fiskeskøyter, og like før sin død med slupper og trålere.

Niclasen var medlem av Sørvágurs sognestyre (kommunestyre) fra 1915 til 1930, fra 1925 til 1926 som formann. Han var innvalgt på Lagtinget fra Vágar fra 1928 til 1936, som selvstyremann.

Etter et par års sykdom døde han på amtshospitalet i Tórshavn i 1939.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 317, 322–323 og 326. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2  «Niclas Niclasen til minnis». *Tingakrossur* **(færøysk)**: 1. 13. oktober 1939.
3. ↑  «Kjølbro, Ewald». *Kraks Blå Bog 1974. 7545 nulevende danske mænd og kvinders biografier* **(dansk)**. København: Kraks Forlag. 1974.
4. 1 2  «Um okkum» **(færøysk)**. Handilsvirkið Niclasen. Arkivert fra originalen 2. februar 2018. Besøkt 2. februar 2018.
5. ↑  «Niclas Niclasen deyður». *Dagblaðið* **(færøysk)**: 3.
6. ↑  *Dagblaðið* **(færøysk)**: 9. 29. november 1991.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Portal: Færøyene
Rollefiguren Sun ble spilt av Kim Yoon-jin.
**Sun-Hwa Kwon** (født Paik), best kjent som kun **Sun**, er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost*, spilt av Kim Yoon-jin. Serien forteller om en gruppe overlevende fra et flystyrt på en mystisk, øde øy i Stillehavet. Sun er gift med Jin-Soo Kwon (spilt av Daniel Dae Kim). 

Begge er fra Sør-Korea, men Jin snakker ikke engelsk og blir således stående utenfor fellesskapet med de andre overlevende. Som tradisjonell mann fra Korea minsker hans selvtillit da det viser seg at Sun faktisk snakker engelsk. Sun er praktisk, har omfattende kunnskaper om urtemedisiner og har flere ganger brukt denne kunnskapen for å hjelpe andre overlevende på øya. Hun dyrker en urtehage sammen med Kate.

Sun er født i Seoul i Sør-Korea som datter av en mektig familie. Hun leste kunsthistorie ved Universitetet i Seoul, men da hun var uten ektemann skaffet hennes foreldre henne en mann, som senere fortalte henne at han hadde tenkt å gifte seg med en amerikansk kvinne. Rasende forlot Sun ham og møtte da Jin, men en tid etter bryllupet begynte de å skli fra hverandre og Sun begynte å legge planer om forlate ham. Hun ble likevel med ham på en forretningsreise til Australia, men flyet styrtet over Stillehavet.

Rollefiguren ble skrevet ut av serien i sesong 6 når hun døde sammen med Jin i en synkende ubåt. Jin som ønsket å redde henne ble bedt om å gå siden Sun så det ville bli umulig, men Jin ville ikke forlate henne. I slutten av scenen vises det at hendene sakte går i fra hverandre.

Jin og Sun var ikke opprinnelig en del av seriens utkast. Det var først da Kim Yoon-jin hadde prøve for rollen som Kate Austen at manusforfatterne besluttet å skrive inn fortellingen om det koreanske ekteparet.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
**John J. Boylan** (1912–1994) var en amerikansk skuespiller og stålarbeider.

Boylan arbeidet som stålarbeider både i Ohio og Pennsylvania helt til han gikk av med pensjon i 1975. Han kombinerte parallelt med dette en skuespillerkarriere som for det meste innbefattet teater, men også noen film- og TV-biroller, slik som i komedien *The Experts* fra 1989, med John Travolta i hovedrollen. I perioden 1990–1991 hadde han rollen som borgermester Dwayne Milford tv-serien *Twin Peaks*. Han har utover dette hatt mindre biroller i filmer som komedien *Kidco* (1984), dramaet *American Heart* (1992) og den romantiske komedien *Sleepless in Seattle* (1993) (hans siste filmopptreden). 

Boylan døde av lungekreft og lungebetennelse i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  «Actor John J. Boylan Played The Mayor On `Twin Peaks' | The Seattle Times». *archive.seattletimes.com*. Besøkt 30. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Boylan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) John Boylan hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Høye, vanntette gummistøvler i moteriktig design beregnet på jenter og kvinner 2011.
Damestøvler fra 1870- til 1920-tallet  Foto: Nordiska museet 
Norske militærstøvler a modell M-77
Lange vadestøvler for bruk ved fiske i elv.
**Støvler** er fottøy som har et «skaft» som rekker et stykke opp på bena. Støvler brukes under spesielle værforhold eller til visse typer arbeid, eller når man ferdes i visse typer terreng. 

Støvler kan også være en del av uniformer, for eksempel i militær sammenheng. Skaftestøvler var en typisk og lett kjennelig del av uniformen til både tyske og russiske soldater under andre verdenskrig, mens britiske og amerikanske soldater bar snørestøvler. Før i tiden var støvler også pynteantrekk og fortsatt bruker kvinner i utstrakt grad støvler til pynteantrekk og andre anledninger. 

Damestøvler fins i en mengde forskjellige farger og utforminger. De kan ha høye eller lave hæler og forskjellig høyde på skaftet. Det fins typer som til og med rekker over knærne.

Iblant har også noen typer støvler vært moteplagg for menn.

Mens skistøvler før var det samme som beksømstøvler, er det nå utviklet nesten like mange varianter som det finnes vinteridrettsgrener.

Typer (utvalg)
--------------

* Ridestøvler
* Gummistøvler
* Støvletter
* Bottfor (Bottes fortes)
* Cherrox
* Ugg
* Beksømstøvler
* Fjellstøvel
* Skistøvel
* Vadestøvel
* Seilerstøvel
* Skaftestøvler
* Sjøstøvel
* Slagstøvel
* Langstøvel
* Marsjstøvel
* Cowboystøvel
* Kamikker
* Slalåmstøvler

Se også
-------

* Sko

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boots – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Boots – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Støv*** er en fortelling av Bjørnstjerne Bjørnson. Den er en av Bjørnsons bondefortellinger som ble påbegynt i 1877 og publisert først i februar 1882. Fortellingen hører særlig sammen med Kongen (1877), Over Ævne I (1883) og Paa Guds veje (1889), til Bjørnsons mest kristendomskritiske verker og tar også opp kvinnens stilling i ekteskapet samt frigjøringspotensialet som ligger i den nye vitenskap.

Fortiden er i fortellingen særlig representert ved troen på sjelens udødelighet og ved tanken om at det hinsidige liv egentlig er å foretrekke mot det dennesidige.

Bjørnson bodde på Villa Retiro like utenfor Molde by en tid vinteren 1877 og hentet der inspirasjon til *Støv*.

Kort om handlingen
------------------

Det hele begynner med at fortelleren en stemningsfull vinterdag kommer kjørende i hest og vogn for å besøke en gammel venn og hans kone på gården, nesten to timers reise fra nærmeste by. Han har ikke sett paret siden deres bryllupsreise i Dresden (Tyskland) ni år tidligere, og det viser seg snart at ektefellene har utviklet seg i svært ulik retning. Mannen, Albert Atlung, leser Bjørnsons favoritter Bain og Spencer, mens konen Amalie har beholdt en uforstyrret barnetro. Denne uenigheten har lammet oppdragelsen av husets to små sønner, som mannen vil sende bort, noe som gjør Amalie engstelig og desto mer opptatt av det religiøse. For barna er tanken om det hinsidige dessuten blitt gjort alvor av ved at en husmannsgutt nettopp har gått gjennom isen og druknet, og ved at de deretter ble trøstet av barnepiken Stina som selv har hatt et hardt liv og søkt tilflukt i religionen. Kjernen i handlingen er så at guttene etter en fantestrek, de blir ledet til å rope støtende ord etter en av gårdsjentene. Og flykter ut i vinternatten, mens de voksne blir grepet av panikk med tanken på at de skal velge en død i skjønnhet fremfor straffen faren har lovet dem.

Litteratur
----------

* Jan Sjåvik (2004). *Reading for the truth : rhetorical constructions in Norwegian fiction* **(engelsk)**. 1. Christchurch, N.Z: Cybereditions. ISBN 187727562X.

Referanser
----------

1. ↑  Sjåvik, side 140
2. ↑  Amdam, Per (1960). *Den unge Bjørnson: diktningen og barndomslandet*. Oslo: Gyldendal.

Eksterne lenker
---------------

* Støv; En hanske; Over ævne; første stykke; Det flager i byen og på havnen

  


|  |
| --- |
| **Bjørnstjerne Bjørnsons** *Bondefortellinger* |
|  *Synnøve Solbakken* (1857) | *Arne* (1859) | *En glad gut* (1860) | *Faderen* (1860) | *Et farlig frieri* (1860)  | *Thrond* (1860)   |
**Støverntangen** er en naturlig tange i Ringerike kommune som dannes når elva Sogna danner en meander mellom Bårnås og Gardhammar I Soknedalen. Cirka én kilometer sør for Støverntangen ligger Gardhammarfossen med Verkensbrua som fører over elva fra riksvei 7 til Skotlandveien ved foten av Holleia. Like etter brua tar Tangeveien av mot nord og fører til de tre gårdene Gulestøveren (gnr. 67/5), Rolvestøveren (gnr. 67/2), og Tangen (gnr. 67/1), som alle ligger sør for Sogna. Gårdsbruket Tangen ligger fysisk på Støverntangen og blir av og til kalt Støverntangen.

Støverntangen gruver
--------------------

I lia sør for gårdene ligger Holleia. Der ble det tidligere skjerpet og drevet gruvedrift etter malm for utvinning av nikkel (Ni). Aktøren var Ringerikes Nikkelverk, som startet opp drift ved Ertelia og Åsterudtjern på Holleia i 1849 og holt på periodevis fram til i 1920. Det var flere gruver og skjerp i skråningen opp mot selve Holleiaplatået fra Soknedalssiden. På et tidspunkt ble det også anlagt ei smeltehytte ved Gardhammarfossen.

Støverntangen gruve består av to større grøfter/dagskjæringer med en innbyrdes avstand på cirka 170 m i nord–sør retning. Den sørligste skjæringen ligger ved en stikkvei utfra skogsbilvei opp fra gården Kittelsby (gnr. 176) og er således lett å finne. Skjæringen har en lengde på cirka 25 m og er orientert i nord–sør retning (cirka 025°). Den varierer i bredde fra 2–4 m og er inntil 5 m dyp. Det er lite å se i skjæringen.

Referanser
----------

1. ↑  Registrering 3007 - 014 Støverntangen. Malmdatabasen. Norges geologiske undersøkelse. Objekt Id: 5929. Besøkt 2022-10-08
**Smartlynx Airlines Estonia** er et charterflyselskap fra Estland. Det er et datterselskap av SmartLynx Airlines fra Latvia og blei grunnlagt i 2012. Hovedkontoret ligger i Tallinn og hovedbasen er Lennart Meri Tallinn lufthavn.

Historie
--------

SmartLynx Airlines Estonia blei grunnlagt i 2012 som datterselskap av det latviske selskapet Smartlynx Airlines (etablert i 1992). I starten fløy det med materiell fra morselskapet i Latvia, en Airbus A320. Seinere skaffa Smartlynx Airlines Estonia seg egne fly, også det Airbus A320.

Virksomhet
----------

Smartlynx Airlines Estonia driver charterflyginger for turoperatører, men også med utleie av fly med mannskap til andre flyselskap. Blant anna har Norwegian tillatelse til å leie fly fra Smartlynx Airlines Estonia. I Estland har selskapet driftstillatelse til å transportere både passasjerer og gods.

Flyflåte
--------

Smartlynx Airlines Estonia har fem Airbus A320 i flåten sin (juli 2017).

* Smartlynx Airlines Estonia tar av fra Lanzarote lufthavn.Smartlynx Airlines Estonia tar av fra Lanzarote lufthavn.
* Airbus A320 fra Smartlynx Airlines Estonia går inn for landing på Helsingfors-Vanda lufthavn.Airbus A320 fra Smartlynx Airlines Estonia går inn for landing på Helsingfors-Vanda lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  History Arkivert 27. juni 2017 hos Wayback Machine. SmartLynx Airlines. Henta 17. juli 2017.
2. ↑  About SmartLynx Arkivert 10. juli 2017 hos Wayback Machine. SmartLynx Airlines. Henta 17. juli 2017.
3. ↑  Her er Kjos' gode hjelpere: Ikke akkurat Norwegian, Dagbladet, 5. mai 2016. Henta 17. juli 2017.
4. ↑  Air Operator Certificate[*død lenke*], Estonian Civil Aviation Administration. Henta 17. juli 2017.
5. ↑  Fleet, SmartLynx Airlines. Henta 17. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) SmartLynx Estonia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Smartlynx Airlines, offisielt nettsted
Talbingo-demningen i Tumut-elva er 162 meter høy, og gir vann til Tumut-kraftverkene.
**Tumut 2** er en vannkraftstasjon i Tumut River i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 demninger ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.

Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva. 

Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:

* Guthega vannkraftverk (1954) – 2 turbiner, effekt 60 MW
* Tumut 1 vannkraftverk (1958) – 4 turbiner, effekt 330 MW
* Tumut 2 vannkraftverk (1961) – 4 turbiner, effekt 286 MW
* Blowering vannkraftverk (1967) – 1 generator, effekt 80 MW
* Murray 1 vannkraftverk (1967) – 10 turbiner, effekt 950 MW
* Murray 2 vannkraftverk (1969) – 4 turbiner, effekt 550 MW
* Tumut 3 vannkraftverk (1974) – 6 turbiner, effekt 1 500 MW

Utbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.

Eksterne lenker
---------------

* Snowy Hydro - hjemmeside.
* Suatralian Bureau of Statistics – *The Snowy Mountains Hydro-Electric Scheme , 1986*.
Kart over Den antarktiske halvøya med Palmer Land like nedenfor Graham Land.
Den antarktiske halvøya med Palmer Land på venstre side av dette kartet.
**Palmer Land** (71°30′S 065°00′V 71°30′S 065°00′V﻿) er den delen av Den antarktiske halvøya som ligger sør for linjen mellom Cape Jeremy og Cape Agassiz.71°30′S 065°00′V Denne definisjonen av Palmer Land ble avtalt i 1964 mellom US-ACAN og UK-APC, hvor navnet på Den antarktiske halvøya samtidig ble godkjent. Graham Land er den nordlige delen av halvøya og Palmer Land den sørlige.

Helt i sør strekker Den antarktiske halvøya seg vestover og Palmer Land grenser til Ellsworth Land langs 80° W. I sør grenser Palmer land til den isdekte Carlson Inlet, en arm av Filchner isbrem, som krysser 80° W-linjen. Dette er basen til Cetus Hill

Landområdet er kalt opp etter kaptein Nathaniel B. Palmer, en amerikansk selfanger som utforsket Den antarktiske halvøyen sør for Deception Island med fangstskuta «Hero» i november 1820.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Støtt** er en øygruppe som ligger helt nord på Helgelandskysten. Øygruppen ligger sentralt midt i skipsleia med gode kommunikasjoner til Bodø, Lofoten, Ørnes og sørover til Helgeland. Det er anløpssted for Nordlandsekspressen mellom Sandnessjøen og Bodø. Støtt har vært ett av de mest sentrale fiskeværene langs kysten i mange hunder år. Stedet har med sin bevaringsverdige bygningsmasse fått statusen "Støtt Gamle Handelssted". 

I dag er Støtt mest kjent som en attraktiv reiselivsdestinasjon hvor det er etablert næringsdrift på det gamle handelsstedet. Det er overnatting i Bakeriet, Stabburet og Rorbua, samt restaurant i Gammelbutikken. Ved et besøk på Støtt kan du ta del i en rekke naturbaserte opplevelser som kajakk, rib turer, toppturer, breklatring på Svartisen, fisking, vandringer, sykling, bading mm. Mange turister benytter Støtt som en base eller som et ledd i øyhopping på Helgelandskysten. 

Støtt har også matbutikk, ekspedisjon, gjestehavn og salg av diesel. 

Støtt har i dag (2022) ca 30 fastboende. I tillegg er det mange som har hytter på Støtt. I løpet av sommeren har øya besøk av flere tusen turister.

Historie
--------

  

Historien til Støtt går langt tilbake i tiden. Det er gjort viking funn fra nærområdet og det er derfor grunn til å tro at Støtt har hatt stor betydning for vikingens trafikk langs kysten. Stedet hadde status som jekteleie i mange hundre år og fiskerne sov ofte på land i såkalte Farhus. Tidlig på 1800 tallet fikk stedet status som handelssted og det er fra denne tiden store deler av den gamle bygningsmassen ble bygget. 

I 1824 kjøpte Jekteskipper Jens Ellingsen Støtt. Sammen med sin kone Anna Elisabeth, datter av Sverdrup på Kjerringøy, drev de stedet i 5 år inntil de måtte returnere til Kjerringøy pga Sverdrups død. Anna Elisabeths søster, Kristiane Bolette, overtok så Støtt sammen med sin mann Bonsak Gotaas. Den rike storfamilien eide mange handelssteder langs Nordlandskysten, blant annet Nusfjord i Lofoten. Det var nære forbindelser til Kjerringøy og handelsmann Zahl, Anna Elisabeths nye mann, reddet Støtt flere ganger fra å gå konkurs. I 1884 overtok familien Hassel og i 1897 ble handelsmann Johan Sørensen eier av stedet. Næringsdriften på det gamle handelsstedet drives i dag av Sørensens 4. og 5. generasjon. Les på 

På Svenningsheia på Svenningen finnes flere bunkere og rester av kanonstillinger for et tysk kystartilleribatteri fra 2. verdenskrig. Batteriet, Heeres Küsten Batterie Stött 7/974 (HKB 7/974), ble oppsatt med fire 10,5 cm kanoner med skuddvidde 16 000 m i februar 1943.

Natur og geografi
-----------------

Vest for Støtt ligger Støttværet naturreservat, som dekker flere småøyer og holmer i øygruppa.

Det blåser aldri vind fra sørøst på Støtt. Årsaken til dette skal være fjellformasjonene og beliggenheten i forhold til Svartisen

Rett nord for Støtt uti havet ligger det en ferskvannskilde. Les mer på

Referanser
----------

1. ↑  Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. ISBN 8299087813.

Eksterne lenker
---------------

* 
*
**Solheimsviken** ligger inne i Puddefjorden ved foten av Løvstakken i Bergen. Området omtales gjerne som «Viken». Her ligger Danmarks plass, et av Norges mest trafikkerte kryss, med legevakten like ved siden av.

Her lå Bergens Mekaniske Verksted (BMV). I dag er verftsområdet bebygget med nye kontorbygg for blant andre DNB. Flere bygg fra skipsbyggingstiden er modernisert. Arenum messehall ble revet for å gi plass til DNB-bygget. Det tidligere verftsområdet heter i dag Solheimsviken Næringspark og eies av Rieber Eiendom.

Solheimsgaten er strøkets handlegate, med byste av Arne Bendiksen som vokste opp i gaten. Da strøket ble sanert rundt 1980, fikk bydelen rundt 500 nye innbyggere i moderne lavblokker, et aldershjem og kontorer for rundt 200 Statoil-ansatte. Selve Solheimsgaten var blitt gågate, men bare ett trehus stod tilbake, nr 58 som også ble kalt «bakerhuset». I en årrekke hadde både Europris og bakeriet Solbrød utsalg i 1. etasje, men i 2018 ble også dette siste trehuset revet.

Pga de enorme omkostningene ved ekspropriasjon av tomtegrunn ble prosjektet i Solheimsviken den siste totalsanering av en gammel bydel i Bergen.

Forum kino i Solheimsviken var en gang Norges største frittstående kinobygg.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  130 år gammel bakerihistorie, *Årstadposten*
5. ↑  Solheimsgaten 58 revet, *Årstadposten*
6. ↑  «Ett eneste trehus tilbake i ny bydel», *Bergens Tidende* 25. september 1981
7. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
**Hendrik Faydherbe** (født 1574 i Mechelen, død 30. april 1629) var en flamsk kunstner som hørte til Sint-Lucasgildet i Mechelen. Etternavnet staves på flere ulike måter som for eksempel Fayd'herbe, Faid-herbe og Faijdherbe. 

Ved siden av Hendrik var fire medlemmer av familien Faydherbe medlemmer av Mechelens Sint-Lucasgilde: Hendriks bror Antoon (-1653), hans søster Maria (1587–1643), hans sønn Lucas (1617-'97) og Lucas' stefar Maximiliaan Labbe (1590?-1675). 

Hendrik Faydherbe var kjent som billedhugger, maler, dikter og forgyller, men også som formann for kammeret for retorikk *De Peoene* i Mechelen. 
Han var gift med Cornelia Franchois (Franchoys), Lucas Franchoys den eldres søster og Lucas Franchoys den yngres tante. Sammen fikk de sønnen Lucas, som ble kjent som en av Flanderns mest berømte barokkkunstnere.

Referanser
----------

1. 1 2   Biografisch Portaal, oppført som Hendrik Fayd\\'herbe, Biografisch Portaal number 46746718, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitale Bibliotheek voor de Nederlandse Letteren, oppført som Hendrik Fayd\\'herbe, DBNL-id fayd001, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portaler: Kunst | Nederland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BPN
 |
**Orekveldfly** (*Acronicta alni*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den gråspraglete, voksne sommerfuglen er mindre oppsiktsvekkende enn del gule og svarte larven med tallrike lange, svarte, klubbeformede børster. Denne arten er ganske sjelden i Norge, men forekommer på Sørlandet og Østlandet.

Utseende
--------

 Orekveldflyets larve er umiskjennelig
Ett middelsstort (vingespenn 36 – 43 mm), ganske mørkt grått nattfly med snøhvite bakvinger. Kroppen er ganske kraftig og kledt med lysgrå hår, antennene trådformede. Forvingene er spraglete i ulike nyanser av grått, ganske lys ved fremkanten og mørkere bakover. Bakvingene er snøhvite med en rad av små, mørke flekker langs ytterkanten. Larven er sylindrisk, svart med gule tverr-flekker, med mange, karakteristiske, kølleformede, svarte, lange børster.

Levevis
-------

Orekveldfly forekommer i fuktige, litt rike løvskoger. Larvene lever helst på svartor (*Alnus glutinosa*) eller bjørk (*Betula* spp.), av og til også på andre løvtrær. De voksne sommerfuglene fly i mai – juli.

Utbredelse
----------

Arten forekommer i Europa, bortsett fra de sørligste og nordligste delene, og videre østover til Japan. I Norge forekommer den fåtallig på Sørlandet og den sørligste delene av Østlandet.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Orekveldfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Beggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Nordk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *orekveldfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *orekveldfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *orekveldfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *orekveldfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *orekveldfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *orekveldfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acronicta alni* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Acronicta alni* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acronicta alni* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Solheim kapell** ligger på Solheim gravplass på Solheim i Årstad bydel i Bergen. Kapellet ble oppført i 1919 etter tegninger av arkitekt Sigurd Lunde og innviet 13. oktober 1920.

Bygningen
---------

Kapellet ligger fint tilpasset den omkringliggende gravplassen. Bygningen er oppført i pusset tegl med detaljering i hugget granitt. 

### Byportmotiv

Det rektangulære kapellets hovedform og granittportal kan minne om Stadsporten. Kapellet kan leses som et portalbygg, som bergensernes siste utgang fra byen eller som inngang til Himmelporten. Byportmotivet var forøvrig også et yndet motiv for mange av Bergenskolens arkitekter. Einar Oscar Schou brukte eksempelvis motivet ved Nedre Fløibanestasjon (1912–1918).

### Monumentalitet

Solheim kapells monumentale virkning blir understreket av de symmetrisk plasserte sidefløyene som inneholder bårerom og kontorer, og terrassen foran. Under disse er det urnehaller (kolumbarium) med rundbuer i naturstein som gir bygningen tyngde.

### Krematorium

I 1939 ble det installert et krematorium i kjelleren på kapellet. Krematoriet ble lenge brukt som reserve ved driftsstans ved Møllendal krematorium, men er i dag ikke i bruk.

* Solheim kapell, Bergen, Østvegg datert 1919  Foto: Svein Harkestad 2020Solheim kapell, Bergen, Østvegg datert 1919  Foto: Svein Harkestad 2020
* Solheim kapell, Bergen, Nedslitt kolumbarium  Foto: Svein Harkestad 2020Solheim kapell, Bergen, Nedslitt kolumbarium  Foto: Svein Harkestad 2020
* Solheim kapell, Bergen, Inngang til 1 av 6 kolumbarium  Foto: Svein Harkestad 2020Solheim kapell, Bergen, Inngang til 1 av 6 kolumbarium  Foto: Svein Harkestad 2020

Forvaltning
-----------

Solheim kapell forvaltes i dag av Bergen kirkelige fellesråd.

Eksterne lenker
---------------

* Faktaark om Solheim gravplass Arkivert 10. september 2017 hos Wayback Machine. hos Gravplassmyndigheten i Bergen
* DIS-Hordaland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***Phallodryops*** er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende
--------

En forholdsvis stor, avlang mudderbille. Antennene består av 11 ledd, tett hårete, det innerste leddet er forlenget, ledd nummer to er stort og bredt, det øvrige leddene bortsett fra det ytterste mye bredere enn lange, antennen virker sagtakket men med rundede "tenner", det ytterste leddet spisst.

Levevis
-------

Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien mudderbiller, Dryopidae
				+ Slekten ***Phallodryops*** Deléve, 1963
					- *Phallodryops grouvellei* (Fairmaire, 1899)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Phallodryops* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Phallodryops* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Hendrik Storstein Spilker** (født 1965) er professor i medier og teknologi ved Institutt for sosiologi og statsvitenskap ved NTNU.

Han ble cand.polit. i sosiologi ved NTNU i 1998 og tok i perioden 1999–2004 doktorgraden samme sted med et prosjekt om utviklingen av et kommersielt internettjenestetilbud i Norge ca. 1997–2002. Etter avlagt doktorgrad var han postdoktor ved Institutt for tverrfaglige kulturstudier ved NTNU fra 2004 til 2007. I 2007 ble han ansatt som førsteamanuensis i mediesosiologi ved NTNU. Han fikk siden opprykk til professor i medier og teknologi.

Utmerkelser
-----------

Sammen med Magnus Kongshaug Johannessen fikk han Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2020 for artikkelen «Samfunnsoppdrag i forvitring?».

Referanser
----------

1. ↑  Hendrik Storstein Spilker, NTNU
2. ↑  Hendrik Storstein Spilker
3. ↑  «Årets tidsskriftartikkel». Universitetsforlaget. Besøkt 1. juni 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
James Bond Island.
**Phang Nga-bukten** (thai: *Ao Phang Nga*) er en havbukt i det sørlige Thailand, og deles av provinsene Phang Nga, Phuket og Krabi. Navnet brukes om bukten nord for Ko Yao-øyene, sør for dette er Phuketsjøen navnet på det mere åpne havområdet mellom Phuket og Krabi. Langs Krabi-kysten øst for øyene Ko Chong Lat Tai og Ko Khlui, kalles Phang Nga-bukten tidvis Luek-bukten – Ao Luek.

I vest er det et smalt sund mellom fastlandet og Phuket – Pak Phra-kanalen – som munner ut til Andamanhavet. Hele bukten er på om lag 400 km².

Bukten er grunn, ikke stort dypere enn 5-10 meter de fleste steder, og maksimalt 25 meter dypt i en renne øst for øyen Ko Yao Noi. De fleste elvene renner ut fra kystsletta i nord, i Phang Nga-provinsen. 

De største øyene er:

* Ko Yao Yai, Ko Yao Noi, Ko Ba Tang, Ko Boi Noi og Ko Boi Yai i Ko Yao kommune
* Ko Phanak, Ko Yai, Ko Phrao, Ko Raya Ring og Ko Thalu i Takua Thung kommune
* Ko Mak Noi i Phang Nga kommune
* Ko Chong Lat Tai og Ko Khlui i Ao Luek kommune, Krabi provins

Det er et meget rikt fiske- og dyreliv i bukten, med mangroveskoger og våtmarkdsområder i nord. Den kjente kalkstsinsøyen **James Bond Island** (Ko Tapu) ligger langs kysten i nord, kjent fra filmen *The Man with the Golden Gun* fra 1974.

Vern og nasjonalparker
----------------------

Satellittbilde av Phang Nga-bukten.
Ao Phang Nga (Marine) nasjonalpark dekker hele bukten på 400 km². Den har hovedkvarter i kommunen Phang Nga i nord og er et av et av i alt tolv våtmarksområder i Thailand som er erklært globalt verneverdige etter Ramsarkonvensjonen. 

Den ble opprettet 29. april 1981, har Ramsar-ID-nummer 1185, og fikk Ramsar-statusen 14. august 2002. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*Artikkelen behandler kjøttretten kasseler; kasseler betegner ellers en person fra Kassel. Se også Kasselerbrød.*
Kasseler Kotelett
**Kasseler** eller **kassler** er syrna og lettrøkt svinekjøtt, framstilt av ribbestykke (*Kasseler Rippenspeer*), koteletter (*Kasseler Kotelett, Kasseler Lachsfleisch*), nakke (*Kasseler Kamm*), skulder (*Kasseler Blatt*) eller bukstykke.

Det er uklart hvor navnet kommer fra. Det blir ofte sagt at navnet kommer fra en slaktermester ved navn Cassel, som virket i Berlin på slutten av 1800-tallet. Lister over byens innbyggere viser imidlertid at det på 1800-tallet ikke bodde noen som het Cassel eller Kassel i Berlin. På samme måte er det heller ikke mulig å bevise at navnet har sin opprinnelse fra den tyske byen Kassel.

Kassler kan serveres stekt, kokt eller ovnsbakt, og kål er vanlig tilbehør.

Referanser
----------

1. ↑  Petra Foede (2009). *Wie Bismarck auf den Hering kam. Kulinarische Legenden* **(tysk)**. Zürich: Kein & Aber. s. 127–130. ISBN 9783036952680.  [Illustrert av Daniel Müller]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Kassedagbok** er ei bok til føring av regnskap, vanligvis i bedrifter, med flere konti for postering av debet- og kreditbeløp. Føring av regnskapsbøker var et fag i videregående skoler som realskole og handelsskole. I kassedagboka føres hvert regnskapsbilag på ei linje med dobbelpostering (debet og kredit) på to eller flere konti som samsvarer med posteringstypen. Ved månedsslutt summeres hver kolonne i kassedagboka separat for hver konto med debet og kredit, og beløpene overføres til ei linje i hovedboka.

Regnskapsmåten gjør det mulig å føre et regnskap med mange typer beløp på en oversiktlig måte. Kontiene i et regnskap, og dermed også i kassedagboka, samsvarer med vanlig kontostandard som sorterer regnskapstallene i regnskapet. Vanlige bilagstyper er inngående fakturaer for varekjøp eller anskaffelser, utgående betalinger, kontantkvitteringer og fakturaer for varesalg, inngående betalinger for salgsoppgjør, utbetalingsbilag for lønn og andre driftskostnader og finansielle disponeringer.

Når regnskap føres på datamaskin er ord som kassedagbok og hovedbok erstattet av et dataprogram som utfører en tilsvarende funksjon. Regnskapsprogrammet leverer en posteringsoversikt eller journal (dagbok) og en regnskapsoversikt (hovedbok). Måten regnskapet føres på samsvarer med gjeldende rettsbetingelser.
**Jets Overhead** er et canadisk rockeband fra Victoria i Britisk Columbia som ble dannet i 2003. Bandet har lansert to full-lengde album, en EP og en samleplate.[*trenger oppdatering*]

Diskografi
----------

Jets Overhead første skikkelig utgivelse var deres selvtitulerte debut-EP, *Jets overhead*  i 2003, som ble fulgt i 2006 av bandets første fulle studioalbum, det kritikerroste *Bridges.* Jets Overhead første utgivelse kartlagt på en respektabel # 42 på CMJ Music diagrammet i USA, og gjør en betydelig merke for deres første utgivelse. Også fikk *Bridges* generelt gode kritikker, og til slutt førte til at bandet fikk sitt første Juno nominert for «New Group of the Year» i 2007. En instrumental versjon av «Bridges» har blitt gjort tilgjengelig gratis-of-charge gjennom bandets hjemmeside.

I 2007 ble gruppen digitalt ut en samleplate kalt *Lost melodier,* som inneholdt demoer av fire låter fra den første LP, remixer av to låter fra deres debut EP og to tidligere uutgitte b-sider. 2. juni 2009 var bandets andre fulle album, *No Nations,*  ble utgitt på Microgroove etiketten.

Bassisten spiller en Rickenbacker bass gjennom Ampeg SVT drosjer, som gir den karakteristiske lyden til «Heading For Nowhere», som for tiden funksjoner på XM Satellite Radio kanal 87 «The Verge».

### Studioalbum

* *Bridges*  (2006)
* *No Nations*  (2009)

### Samlealbum

* Lost Melodies: A Collection of Rarities, Demos, and Remixes (2007)

### EP

* *Jets Overhead (EP)*  (2003)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jets Overhead – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jets Overhead på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jets Overhead på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jets Overhead på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jets Overhead på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Jets Overhead på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) TIFF Music Cafe Intervju Fazermagazine.com, september 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Pottemaker i arbeid
Tradisjonelt pottemakerverktøy på et marked i Tyskland.
En **pottemaker** eller **keramiker** er en håndverker som lager gjenstander i leire. Pottemakerfaget er et av verdens eldste håndverk.

Historie
--------

Det er funnet brente leirformer i Lilleasia som er laget ca. 6.500 år f.Kr. Dette er den eldste kjente keramikken. I Kina ble det utviklet forskjellige former for glasur på steingods som ble brent i store vedovner ca. 500 f.Kr. Kineserne videreutviklet dette til teknikker for fremstilling av porselen.

I Norge har keramikk blitt brukt siden yngre steinalder. I folkevandringstiden var det svært mange dyktige pottemakere i Norge. Fra rundt år 400-550 e.Kr. virker det å ha eksistert flere håndverksmiljø som laget keramikk, spesielt på Sørlandet og Vestlandet. På midten av 500-tallet tok imidlertid produksjonen slutt, uten at arkeologer har funnet ut hvorfor.

I dag
-----

I Norge er i dag utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk, og heter keramikerfaget. Utdanningen innebærer ett års skolegang og tre år i lære i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk. Utdanningen fører frem til svennebrev og mesterbrev som keramiker.

Landsforbundet for næringsdrivende keramikere heter nå Norske Keramikere (tidligere Landsforbundet for Pottemakere).

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Per Ditlef Fredriksen, «Handverket som forsvann». Hentet 23. nov. 2016 fra .

Eksterne lenker
---------------

* Læreplan for keramikerfaget[*død lenke*]
* Norske keramikere Arkivert 10. februar 2009 hos Wayback Machine. – landsforbundet for keramikere
* *Handverket som forsvann*, om pottemakere i folkevandringstiden, artikkel hos Norgeshistorie.no
* *Pottemaker*, artikkel hos Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC
 |
***Stenopodius*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Ganske små (ca. 3 millimeter), ovale, brungule bladbiller. Oversiden er tett og kraftig punktert. Hodet er ganske lite, men fasettøynene store, antennene består av 8 ledd, klubbeformede og nokså korte. Pronotum er trapesformet, betydelig bredere enn langt, oftest med et lite framspring i midten foran. Dekkvingene er jevnbrede med svært grove punkter som danner 8-10 litt utydelige rader, uten opphøyde lengderibber. Beina er ganske korte, føttene er smalere enn vanlig hos bladbiller. Artene er regnet som svært vanskelige å bestemme.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Denne slekten omfatter arter som lever på planter i familien Malvaceae.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Canada, USA og Mexico.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Stenopodius*** Horn, 1883
							+ *Stenopodius flavidus* (Horn, 1883)
							+ *Stenopodius insularis* (Blaisdell, 1939)
							+ *Stenopodius inyoensis* (Blaisdell, 1939)
							+ *Stenopodius lateralis* (Schaeffer, 1933)
							+ *Stenopodius martini* (Blaisdell, 1939)
							+ *Stenopodius submaculatus* (Blaisdell, 1939)
							+ *Stenopodius texanus* (Schaeffer, 1933)

Litteratur
----------

* *Stenopodius* på ITIS
* Hispines of the World - *Stenopodius*

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Stenopodius* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stenopodius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Stenopodius* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Jeux** er et musikalsk dikt av Claude Debussy som danses på scenen i en akt. Koreografien er av Nijinskij, musikken av Debussy, dekorasjoner av Leon Bakst, dirigert av Monteaux. Den ble produsert i mai 1913 av Diaghilev ved Theatre des Champ Elysés, Paris, med Nijinskij, Karsavina og Shollar. Dette var det første samtidsemne i repertoaret til Djagilevs kompani.

Tre tennisspillere, en gutt og to piker møtes tilfeldig i en hage. Han flørter med begge, men kan ikke bestemme seg for hvilken av dem han skal velge og de skilles i forskjellig retninger. Andre versjoner av Börlin (Ballettes Suedois, 1920), Darrell (Western Theatre Ballet 1963), Taras (New York City Ballet 1966), Walter (Düsseldorf, 1973), Van Schayk (Nederlands nasjonalballett, 1977).

Kilder
------

*The Concise Oxford Dictionary of Ballet*, Horst Koegler ( 14. okt. 1982) (Oxford Paperback Reference).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |