recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Newtons vugge, her framstilt stående på et eksemplar av fysikeren Isaac Newtons bok *Principia*.
**Newtons vugge** er en innretning som viser hvordan bevegelsesmengde bevares og overføres i et system med liten friksjon. Den er konstruert av en rekke pendler (oftest fem) som henger tett inntil hverandre. Hver pendel er kuleformet, og festet til rammen ved to like lange tråder. Alle trådene må være like lange for at pendelkulene skal være i balanse, og måten kulene er hengt opp på sikrer at alle pendelbevegelsene vil skje i samme plan. 

Ved å løfte en av de ytterste kulene og slippe den ned mot den neste, vil man kunne se at denne kulens bevegelsesenergi overføres gjennom alle kulene til den ytterste kulen på motsatt side. Denne vil da svinge opp til (nesten) samme høyde som den første ble sluppet fra, og når kulen pendler ned igjen gjentas bevegelsen i motsatt retning. De midterste kulene beveger seg ikke, ettersom bevegelsesenergien de blir tilført overføres direkte til neste kule. På grunn av luftmotstand og annen friksjon, vil bevegelsen langsomt dø ut.

**En lignende innretning** er en rund skive med et rullespor langs ytterkanten. I sporet ligger et antall like stålkuler. Skiva ligger litt på skrå og alle kulene vil samle seg i den nedre kanten. Dersom en av kulene slippes fra det høyeste punktet, vil den trille ned og treffe rekken av kuler. Kulene bli liggende stille mens den siste slås ut. Denne triller over toppen og prosessen gjentar seg. På grunn av friksjonskrefter vil imidlertid kula ikke nå over toppen. Skiva monteres på en motor som meget langsom dreier denne rundt. Denne langsomme dreiebevegelsen er ikke synlig og tilfører den rullende kula nok energi til at den når over toppen. En har da et system som øyensynlig beveger seg evig – en perpetuum mobile. Dreiebevegelsen kan bare observeres ved at skivas laveste punkt flytter seg over tid.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Newton's cradle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Newton's cradle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Videre forklaringer (engelsk)
***The Thing We Love*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Lou Tellegen.

Handling
--------

Rett før USAs krigserklæring under første verdenskrig, bestemmer Margaret Kenwood fra Kenwood Manufacturing Company at anlegget burde produsere ammunisjon for å støtte de allierte styrkene. Men Rodney Sheridan, hennes kjæreste og en visepresident i selskapet, blir ikke imponert over Margarets patriotisme - før han begynner å mistenke at fabrikkens president er involvert med en gruppe tyske spioner.

Rodney utgir seg for å være vanlig arbeider i håp om å finne flere beviser, og han oppdager at presidenten har gått med på å ødelegge hele fabrikken i bytte mot en større utbetaling fra den tyske regjeringen. Rodney påstår at han er lojal mot deres situasjon, og han får i oppdrag å plassere bomben. Men en detektiv observerer at Rodney opptre mistenkelig, og arresterer ham. Alle bevisene peker derfor mot Rodney, og han blir nødt til å bevise at det egentlig var presidenten og hans medhjelpere som er de virkelige konspiratørene.

Skuespillere
------------

* Wallace Reid som Rodney Sheridan
* Kathlyn Williams som Margaret Kenwood
* Tully Marshall som Henry D. Kenwood
* Mayme Kelso som Mrs. Kenwood
* Charles Ogle som Adolph Weimer
* William Elmer som Kenwoods agent

Referanser
----------

1. ↑  THE THING WE LOVE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Thing We Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Newquay** er en by sør-vest i England, Storbritannia. Byen som ligger på kysten av Cornwall mot Nord-Atlanteren er opprinnelig en fiskehavn og et prestegjeld, men nå et regionalt senter for romfartsindustri med planer om utskytningsfasiliteter. Den ligger ca. 19 km nord for Truro og 32 km vest for Bodmin.

Byen er avgrenset i vest av elven Gannel og en tilhørende saltmyr, og i øst av Porth Valley. Newquay har fra  andre halvdel av det nittende århundre vokst innover i landet, som er mot sør.

I 2001 var innbyggertallet 19,562. Dette økte til 20,342 i 2011. Senere anslag tydet på at tallet for det samlede Newquay-området ville stige til 27,862 i 2018 og 30,341 i 2019.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Ordnance Survey: Landranger map sheet 200 *Newquay & Bodmin* ISBN 978-0-319-22938-5
3. ↑  «Table KS01». ONS.
4. ↑  «Key Figures for 2011 Census: Key Statistics (Newquay Civil Parish) ONS». Arkivert fra originalen 12. mars 2017. Besøkt 9. mars 2017.
5. ↑  «Former Restormel District: local projections (September 2016)» (PDF). Cornwall Council.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***News on Sunday*** var en venstreorientert britisk tabloidavis Den ble lansert i april 1987 og gikk inn i november 1987. Avisen ble grunnlagt på et tidspunkt da britisk venstreside var praktisk talt uten representasjon blant de større nasjonale avisene.

Bakgrunn
--------

Grunnleggerne av avisen var tidligere medlemmer av den venstreorienterte gruppen Big Blame. De fant ut at en venstreorientert massepublikasjon i form av en tabloid søndagsavis var en mulighet. Ideen kom opprinnelig fra Benjamin Lowe. Lederne var John Pilger som redaktør og Alan Hayling, men Pilger gav seg før avisen startet. Bestemmelse om å ha hovedkvarteret i Manchester ble krisert siden det befant seg unna sentrum for nasjonal politisk aktivitet. Avisen gav kontrollerende makt til et kollektiv av arbeidere og avisen mottok 6,5 millioner pund fra fagforeninger og lokale pensjonsfond som tilhørte Labour. Keith Sutton ble utnevnt til redaktør.

Avisens redaksjonelle linje
---------------------------

Avisen målbar sosialistiske idealer og var internasjonalistisk i sitt fokus. Den støttet prinsippen om selvbestemmelse for alle nasjoner og betraktet det britiske samfunn som basert på «den ulike besittelse av rikdom, fremgang og makt». Avisen slo fast at grunnen til uroen i Nord-Irland var «den britiske tilstedeværelsen der». Den støttet fagforeninger når de streiket og var «motstandere av dyremishandling».

Referanser
----------

1. ↑  «Lots of Balls». *Lefties*. BBC Two. 2006-06-24.

Eksterne lenker
---------------

* 'Lefties: Lots of balls' Arkivert 23. februar 2006 hos Wayback Machine.
* Klipp fra en dokumentar om avisen Arkivert 12. februar 2010 hos Wayback Machine.
Må ikke forveksles med RTS 2 (serbisk TV-kanal).

**RTS 2** er en franskpråklig offentlig tv-kanal i Sveits. Kanalen eies av RTS Radio Télévision Suisse, allmennkringkasteren for det fransktalende Sveits.

Bakgrunn
--------

RTS 2 ble etablert høsten 1997, etter at den felles-sveitsiske kringkastingsorganisasjonen SRG SSR hadde gitt opp forsøket med å etablere en felleseuropeisk tv-kanal, kalt *Suisse 4*. Kanalen sendte på alle de fire offisielle språkene i Sveits, men slet med lave seertall. I stedet ble Suisse 4 lagt ned 1. september 1997 og erstattet med tre nye kanaler: RTS Deux (fransk), SRF zwei (tysk) og RSI La 2 (italiensk).

Franske RTS 2 het i begynnelsen TSR 2 og ble eid og drevet av det offentlige tv-selskapet TSR. 1. januar 2010 fusjonerte TSR med radiokringkasteren Radio Suisse Romande og ble til kringkasteren Radio Télévision Suisse. To år senere skiftet kanalene TSR 2 og søsterkanalen TSR 1 navn til RTS Un og RTS Deux, som ble til RTS 1 og RTS 2 i 2019. De to kanalene er de to offentlige riksdekkende franskspråklige tv-kanalene i Sveits. 

Mens RTS 1 er en allmennkanal som henvender seg til et bredt publikum, retter RTS 2 seg mot et snevrere publikum. Kanalen sender idrett, kulturprogrammer, dokumentarfilmer og programmer for barn og unge.

Referanser
----------

1. ↑  «Année politique Suisse 1997». *anneepolitique.swiss*. Besøkt 16. desember 2017.
2. ↑  «Qu'est-ce que la RTS ?». *rts.ch* **(fransk)**. Besøkt 10. desember 2017.
3. ↑  «Une offre tv pour tous». *rts.ch* **(fransk)**. Besøkt 16. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Guro Fostervold Tvedten** (født Guro Fostervold 14. juli 1974 i Tønsberg) er en norsk journalist med sport som spesialfelt.

Bakgrunn
--------

Tvedten er født i Tønsberg og vokste opp på Nesjestranda i Molde kommune. Hennes bror, Knut Anders Fostervold er tidligere toppspiller i fotball, og nå norsk mester på sykkel.

Hun giftet seg med håndballspilleren Håvard Tvedten i 2009.

Karriere
--------

### TV 2

Fostervold begynte som programleder/sportsanker i TV 2 i 1999. Hun fikk etter hvert større oppgaver som utegående reporter på forskjellige fotball- og håndballkamper og sportsarrangementer. I 2006 var hun vert for TV 2s program «TV 2s artistgalla» sammen med Øyvind Mund. Under Fotball-EM 2008 i Sveits og Østerrike var hun sammen med Erik Thorstvedt, programleder for det daglige fotballmagasinet, «EM-kveld fra Wien» på TV 2. Programmet dekket de siste hendelsene fra mesterskapet og kommende begivenheter. Hun har også vært programleder for TV 2s «fotballgalla» ved flere anledninger

### Viasat

I 2012 begynte hun å jobbe for Viasat, hvor hun ledet sendingene fra UEFA Champions League. Hun ble oppsagt i januar 2016.

Referanser
----------

1. ↑  «Bygdebok for Nesjestranda : gards- og slektshistorie for Vågsetra, gnr. 112 - Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. s. 459. Besøkt 14. juli 2021.
2. ↑  Omtale og intervju med Guro Fostervold Tvedten i Dagbladet-Magasinet 16. juli 2016
3. ↑  Gravid og lykkelig gift, Dagbladet, 12. juli 2009
4. ↑  Bak spillet, adressa.no, 7. mai 2008
5. ↑  Leder fotballgallaen også i år Arkivert 20. februar 2016 hos Wayback Machine. Adresseavisa, 22. oktober 2008
6. ↑  «Guro går fra TV 2 til Viasat». *VG*. 11. mai 2012. Besøkt 9. januar 2016.
7. ↑  «TV 2: Fostervold sparket fra programlederjobb». *VG*. 9. januar 2016. Besøkt 9. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guro Fostervold Tvedten på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Guro Fostervold Tvedten hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Fasaden til riksabbediet Salem
Utstrekningen til riksabbediet Salem per 1648
**Salem kloster** ligger i Baden-Württemberg (sydvest i Tyskland) i kommunen som den har gitt navn til. Det var et betydningsfullt riks- og territorialabbedi, men ble sekularisert i 1803. I dag rommer det forhenværende klosteret den berømte internatskolen Schule Schloss Salem, som ble grunnlagt i 1920.

Historie
--------

Klosteret ble grunnlagt i 1138 av cistercienserordenen og fikk det bibelske navnet *Salem*. Det ble etter kort tid riksumiddelbart, dvs. direkte underlagt den tysk-romerske keiseren. I 1178 ble klosteret også på det kirkelige plan uavhengig ved at pave Alexander III stilte det direkte under Den hellige stol. Inntil da hadde klosteret ligget under overhøyheten til biskopen av Konstanz.

Klosteret ble usedvanlig velstående og mektig og fikk stor betydning i regionen. Mellom 1285 og 1425 ble den høygotiske katedralen i Salem oppført. 1595 fikk abbediet generalvikariatet over alle cistercienserklostre i Syd-Tyskland, og 1637 fikk det som følge av en traktat med huset Fürstenberg også grevskapsrettighetene og dermed den fulle suvereniteten over området.

I det 17. århundre opplevet klosteret tilbakeslag. Tredveårskrigen bragte død og ødeleggelser i området. 1697 ødela en brann ikke bare de fleste bygningene, men også mange av abbediets kunstskatter. I tiden etter oppstod dagens bygninger, bygget i barokkstil av byggmester Franz Beer fra Vorarlberg, og riksstiftet opplevet en glansfull renessanse.

Klosterets ble opphevet med sekulariseringen under Napoleonskrigen i 1803, da territoriet falt til markgrevskapet Baden. På dette tidspunktet hadde abbediets totalt 6 000 undersåtter fordelt på 330 km² spredte besittelser i Schwaben.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Monastery of Salem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** HDS
 |
**Thomas Nils Emil Gamborg** (født 10. mars 1833 i Christiania, død 10. november 1895 i Drammen) var en Jurist, politimester, politiker og ordfører i Drammen kommune.

Karriere
--------

Gamborg begynte som politiassistent i Kristiania i 1859, i 1867 ble han politifullmektig. Gamborg ble i 1870 utnevnt til Drammens politimester. Hans første oppgave var å skape et moderne politikorps i byen. Det gamle vekterkorpset ble avskaffet og i 1872 ble 12 politikonstabler ansatt, men streikeopptøyene i 1881 satte det relativt nye korpset på prøve, da det ikke lykkes i å holde orden uten militær bistand. Gamborg ble sittende medpolitimesterembetet frem til sin død i 1895.

Gamborg var også medlem av Drammen bystyre og formannskap, ordfører i representantskapet for Drammens og Oplands Kreditbank, formann i Drammen Arbeiderforening, forman i Fattigkommisjonen, formann i Selskabet til Drammens Forskjønnelse og Gavn og fra 1872 til 1877.

#### Ordfører

Thomas Gamborg var ordfører i Drammen fra 1885 til 1891.

Familie
-------

Sønn av løytnant Peter Gamborg.

Han var gift med Elise Solberg, datter av Andreas Solberg og Ingeborg Kiær.

Gamborgs vei
------------

Politimester Gamborg fikk i 1926 en gate i Drammen oppkalt etter seg. Det er en stikkvei fra Hans Hansens vei til Henrik Ibsens gate ved Øren skole.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Drammen byleksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4
3. ↑  Ruud, Arnt (1979). *Drammen byleksikon*. no#: Buskerudbanken. s. 63.
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
Ra-litaniet i graven til Thutmosis III. (KV34)
**Ra-litaniet** (eller mer fullstendig *Bønnebok til Ra i vest, bønn til unionen i vest*) er en viktig gammelegyptisk gravtekst i det nye rike i Egypt. Som mange gravtekster er den skrevet på innsiden av gravkammeret med referanser til den avdøde. Til forskjell fra andre gravtekster, var den reservert kun for faraoer eller meget favoriserte adelige.

Teksten er delt i to deler der den første delen påkaller solen, Ra, i 75 forskjellige former. Den andre delen er en rekke bønner der faraoene antar natur- og guddommelige former, men for det meste solguden. Teksten ble utviklet under det 18. dynasti og lovpriser også farao for hans forening med solguden, og med andre guddommer. Teksten ble brukt ved inngangen til de fleste gravene fra Seti I tid, selv om den var første kjent fra gravkammeret til Thutmose III og graven til hans vesir Amunuser.

Referanser
----------

1. ↑  Hornung (1999), s. 136

Litteratur
----------

* Hornung, Erik (1999): *The Ancient Egyptian Books of the Afterlife*, overs. David Lorton. Cornell University Press.

Eksterne lenker
---------------

* «Litany of Re», *Crystalinks.com*
**Bernard Kangro** (født 18. september 1910 i Antsla kommune i Võru fylke, Estland, død 25. mars 1994 i Lund) var en estisk forfatter, lyriker og forlegger. Han vokste opp i enkle kår og gikk på skole i Kitre, deretter i Antsla. Han tok gymnas i Valga før han fra 1929 til 1938 studerte litteraturvitenskap og estisk språk på Universitetet i Tartu.

Aktiv i Estland
---------------

I 1935 debuterte han med diktsamlingen *Sonetid*. Fra 1938 var han medlem av kunstgruppen Arbujad (sjamanene), en gruppe som prøvde å finne den dypere emosjonelle og sjelelige opplevelse av språket. Ved siden av dette virket han som journalist, blant annet i *Eesti sõna* (1942) og *Puhkus ja elurõõm* (1943). I 1943 til 1944 var han dramatiker på teateret Vanemuine i Tartu, eldste teater på estisk språk i Estland. I denne tiden var han også assistent og fra 1942 til 1944 dosent ved Universitetet i Tartu.

Flyktning i Sverige
-------------------

Før Sovjetunionen okkuperte Estland i 1944 måtte han dra i eksil til Sverige. Der ble Kangro en av de mest ansette eksilforfattere og publisister. Først var han arkivar i Karlstad, men fra 1947 var han vitenskapelig medarbeider ved Universitetet i Lund. Fra 1950 til sin død var han også redaktør og utgiver av det estiskspråklige kulturtidsskriftet *Tulimuld* og fra 1951 direktør i det eksil-estiske forfatterforlaget *Eesti Kirjanike Kooperatiiv AB*.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Estonian biographical database, Estonian biographical database ID 818, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
***The Lone Wolf*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Herbert Brenon.

Handling
--------

Når Marcel redder kjeltringen Burke fra politiet, adopterer Burke unggutten og lærer ham mer om sin egen livsstil. Flere år senere har Marcel blitt en mester-skurk selv, og arbeider under navnet Michael Lanyard. Hans fremgangsmåter forvirrer Paris-politiet, som gir ham kallenavnet «The Lone Wolf»

Men en annen gjeng kriminelle varsler «ulven» om at med mindre han slår seg sammen med dem, kommer de til å drepe ham. Lucy, en undercover-agent som gir seg ut som en kjeltring forsøker å avsløre gjengen. Men hun hjelper også «ulven» med å komme seg unna. Dette innleder en rekke eventyr hvor Lucy og «ulven» blir forfulgt av gjengen. Til slutt flykter de til England med fly. Gjengen forsøker å følge ette dem, bare for å dø i en fly-ulykke kort tid senere. Når han endelig er fri fra problemene sine ønsker «ulven» endelig å slå seg ned, og gifte seg med Lucy.

Skuespillere
------------

* Hazel Dawn som Lucy Shannon.
* Bert Lytell som Michael Lanyard.
* Cornish Beck som Marcel.
* Stephen Grattan som Burke.
* Alfred Hickman som Eckstrom.
* Ben Graham som Thibault.
* Robert Fisher som Bannon.
* Riley Hatch som De Moribar.
* Joseph S. Chailee som Popinot.
* William E. Shay som Wertheimer.
* Edward Abeles som Ducroy.
* Florence Ashbrooke som Madam Troyon.
* Juliet Brenon som Thibaults tjenestepike.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 2. mai 2016.
2. ↑  The Lone Wolf
3. ↑  THE LONE WOLF

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lone Wolf* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Wolf* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Wolf* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Wolf* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Norvagisering** er en av tre måter man i Norge behandler importord. De to andre måtene er fornorsking eller å la dem være uten å gjøre noe med dem. Et importord som tilpasses norsk uttale eller skrivmåte kalles låneord, mens importord som beholder sin opprinnelige form kalles fremmedord.

Norvagisering er å ta utgangspunkt i den importerte formen og tilpasse det norsk både fonetisk, som i uttale fra *juice* til «jus», og ortografisk, som i å skrive «jus» i stedet for «juice». Formålet med norvagisering er ikke å samsvare skrivemåte med tale. Dette er ikke mulig fordi norsk rettskriving er mer historisk enn lydrett og er derfor full av stumme bokstaver og andre forskjeller mellom tale og skrift. Derimot er hensikten ved å norvagisere å ha faste skriftregler i det norske skriftspråket med færrest mulig unntak.

Historie
--------

Første gang norske ord ble norvagisert og tilpasset norske former skjedde i 1862. Det var i stor grad Knud Knudsen som stod bak. I 1860 skrev han til departementet og bad om endringer i rettskrivingen. Argumentet hans var at hver lyd skal ha et tegn (bokstav), og at hvert tegn kun betyr en lyd. Departementet godkjente flere av forslagene og sendte i 1862 ut et skriv med nærmere beskrivelse av endringene. I dag har vi en tradisjon for å gi importerte ord en norsk skrivemåte.[]

Språkrådet vedtok i 1996 norsk skrivemåte for mange importord. Gisle Andersen undersøkte disse 15 år etter og fant at 7,5 % av forekomstene i norske tekster brukte norvagisert form. Ordet *fight* («fait») var ikke norvagisert i det hele tatt, mens ord som *champagne* («sjampanje») og *ketchup* («ketsjup») var norvagisert i opp mot 36 % av tilfellene. *Clinch* («klinsj») og *straight* («streit») var norvagisert i minst 70 % av forekomstene.

Regler
------

Det finnes i dag noen retningslinjer og regler for hvordan man skal norvagisere noen lyder og tegn:

### Fra fransk

* *u* → «y» eller «v» (*bureau* → «byrå»; *qualificere* → «kvalifisere»)
* *eau* → «å» (*bureau* → «byrå»)
* stum e forsvinner (*ceremonie* → «seremoni»)
* *eu* → «ø» eller «øy» (*chauffeur* → «sjåfør»; *neutral* → «nøytral»)
* *ph* → «f» (*philosophe* → «filosof»)
* nasal *n* → «ng» (*terrain* → «terreng»)
* *ge*, *ch* og *j* → «sj» (*sergeant* → «sersjant»; *chauffeur* → «sjåfør»; *jaloux* → «sjalu»)
* *c*, *q*, *x* og *z* → «s» og/eller «k» etter uttale

Mer om dette er formulert av professor Helge Sandøy.[]

Referanser
----------

1. 1 2  Sandøy, Helge (2004). *Norsk skrivemåte av importord – norvagisering* (PDF). Språkrådet.
2. ↑  Omdal, Sven Egil (17. april 2014). «Språkrådet har gitt opp faiten». *Aftenposten*. Besøkt 7. mai 2017.
3. 1 2  Andersen, Gisle (2011). «Finisj eller finish? – Norvagisering femten år etter normeringsvedtaket». *Språknytt* **(norsk)**. Språkrådet. Besøkt 7. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Bernhardus Petrus (Bernard) Leene** (født 14. februar 1903 i Haag, Zuid-Holland, død 24. november 1988 samme sted) var en nederlandsk syklist som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin.

Leene var en av fire brødre som drev med sykling. Den eldste av dem, Gerard, var en del av den internasjonale sprinteliten i 1920-årene da også Piet Moeskops var meget sterk på banesykling. Bernard var den av brødrene som ble best kjent, takket være sin suksess under OL 1928 i Amsterdam. Han ble olympisk mester i sykkel da han vant tandemkonkurransen i banesykling sammen med Daan van Dijk foran et britisk par. Etter seieren syklet de en seiersrunde rundt OL-stadionet og i mangel av en blomsterbukett plukket han da en neve gress som han vinket til publikum med.

I 1925 tok han bronse under verdensmesterskapet i sprint, og åtte år etter den første olympiske medaljen tok han sølv i tandem sammen med Hendrik Ooms under OL 1936 i Berlin.

Leene og van Dijks *gulltandem* befinner seg nå i sportsmuseet som ligger i Olympisk Stadion i Amsterdam.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i sykling, tandem
* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Sølv Sølv i sykling, tandem

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernard Leene – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Leene – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Leene – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Leene – Cycling Archives Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***The Long Trail*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Howell Hansel.

Handling
--------

Andre Dubois, en ensom jeger som bor i en hytta høyt på toppen av et snødekt fjell, møter Louise Graham - en ung kvinne fra storbyen. Han gir henne ly i hytta hans i løpet av eb natt med en kraftig snøstorm. Men hennes forlovede liker ikke at Louise tilbrakte natten sammen med en fremmed mann, så han velger å forlate henne. Men Andre insisterer på å gifte seg med Louise, og de flytter sammen til hytta hans.

Men en dag kommer Louises utsvevende bror Paul, på flukt fra loven på grunn av en drapssiktelse, og Andre gjenkjenner ham som mannen som tidligere hadde forrådt hans søster Mitchette. Selv om han sverget hevn over søsteren sin, går Andre likevel med på å la Paul stikke av. Rørt over at Andre har gitt avkall på løftet til søsteren hans bare for hennes egen skyld, begynner Louise å føle en gnist av ekte kjærlighet ovenfor den nye ektemannen sin. Gradvis blomstrer takknemligheten hennes til en ekte kjærlighet til mannen som hadde reddet henne.

Skuespillere
------------

* Lou Tellegen som Andre Dubois.
* Mary Fuller som Louise Graham.
* Winifred Allen som Mitchette Dubois.
* Sidney Bracey som Paul Graham.
* Franklin Woodruff som Joyce.
* Ferdinand Tidmarsh.
* Frank Farrington.

Referanser
----------

1. ↑  THE LONG TRAIL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Long Trail* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Trail* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**NORticats** er en norsk organisasjon for rasekatter og huskatter.

Klubben ble grunnlagt av Anita H. Engebakken (daværende president) og ble for første gang offentlig chartered/sertifisert 9. mai 2008.

NORticats er tilknyttet den nordeuropeiske regionen til TICA (The International Cat Association).

Både eiere av rasekatter og huskatter er velkomne til å være medlemmer og delta på med sine katter på utstillinger.
Spesielt for TICA og NORticats Arkivert 22. juli 2021 hos Wayback Machine. er at huskatter får titler på lik linje med rasekatter, og er den eneste organisasjonen i verden som tillater huskatter å kunne stille til champion titulering ved utstillinger.

NORticats' mål er å fremme alle katters velferd, også huskattenes. Organisasjonen oppmuntrer de avlsprogrammer som prioriterer kattenes helse og velferd. 
De kattene som ikke er med i et bestemt avlsprogram blir oppfordret å bli kastrert.

Organisasjonen arrangerer utstillinger, og forsøker å fremme interesse, kunnskap, bevissthet og kattens status i samfunnet for alle typer tamkatter.

Klubbens formål:

```
   Å fremme velferden til alle typer av katter, inkludert huskatter.
   Å oppmuntre de avlsprogrammer som prioriterer helsen og velferden til kattene.
   Å arrangere utstillinger og fremme interessen for, og kunnskap om, alle tamkatter.
   Å oppfordre til kastrering og sterilisering av alle katter som ikke spesifikt er en del av et aktivt avlsprogram.
   Å hjelpe til å fremme TICA i Skandinavia, spesielt i Norge, og oppfordre til registrering av katter i TICA.
```

Eksterne lenker
---------------

* NORticats nettside Arkivert 22. juli 2021 hos Wayback Machine.
* Error in wayback template: Check `|url=` value. Empty.
* TICAs' nettside
**Karl Eugen Dellenbusch** (født 11. oktober 1901 i Arnsberg, død 19. oktober 1959 i Wuppertal) var en tysk nasjonalsosialistisk embedsmann og SS-general.

Dellenbusch gikk inn i NSDAP i 1932, og fra 1935 ble han stedfortreder for Josef Terboven og visepresident i Provinsen Rhinland. Han kom til Norge etter invasjonen i håp om å bli Terbovens stedfortreder også her, og forsøkte å skjerme Terboven fra andre embedsmenn. Etter en kort periode å ha vært distriktskommissær i Bergen ble han fra september 1940 leder for Reichskommissariat Norwegen sin avdeling for forvaltning etter Hans Dellbrügge. Han hadde denne stillingen frem til 6. januar 1941, da han dro hjem til Essen. Grunnen til Dellenbuschs hjemsendelse var hans svake økonomiske forståelse, noe som gjorde at han tapte maktkampen med andre nasjonalsosialistiske embedsmenn. Dellenbusch ble etterfulgt i stillingen i Reichskommissariat Norwegen av Hans-Reinhard Koch. Fra 1942 var han konstituert regjeringspresident i Köln.

Dellenbusch ble med i Schutzstaffel (SS) i 1939, og nådde graden Brigadeführer.

Han ble arrestert i september 1945, og i 1947 ble han dømt til bøter i en tysk rett. Senere arbeidet han som advokat i Wuppertal.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Happe, Katja; Mayer, Michael; Peers, Maja, red. (2013). *Die Verfolgung und Ermordung der europäischen Juden durch das nationalsozialistische Deutschland 1933-1945 : Band 5, West- und Nordeuropa 1940 - Juni 1942*. Oldenbourg Wissenschaftsverlag. s. 94. ISBN 978-3-486-71861-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. ↑  Nøkleby, Berit (1992). *Josef Terboven : Hitlers mann i Norge*. Oslo: Gyldendal. s. 109, 116.
3. 1 2  Bohn, Robert (1995). «Dellenbusch, Karl Eugen». *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Northwood-ulykken** fant sted 4. juli 1948 klokken 15:03 i luftrommet over Northwood i London i Storbritannia. To fly, en Douglas DC-6 fra Scandinavian Airlines System (SAS) og en Avro York fra Royal Air Force (RAF) kolliderte i luften mens de ventet på å lande ved RAF Northolt. Alle 39 personer om bord i flyene omkom. Det var SAS’ første dødelige ulykke og var på den tiden den dødeligste flyulykken i Storbritannia. Den er fortsatt landets dødeligste flykollisjon i luften.[]

DC-6-maskinen, med registreringsnummer SE-BDA og døpt «Agnar Viking», var på en internasjonal ruteflyvning fra Stockholms Bromma lufthavn via Amsterdam Schiphol lufthavn til Northolt. Avro York-flyet, en del av 99. skvadron og med serienummer MW248, var underveis fra RAF Luqa på Malta til Northolt. I tillegg til disse, deltok to andre fly i en stacking[*klargjør*] over flyplassen. På ulykkestidspunktet var SAS-flyet klarert til en høyde av 2500 fot, mens RAF-flyet skulle holde en høyde på 3000 fot. Det oppsto en feilsituasjon i å stille inn RAF-flyets høydemåler. På ulykkestidspunktet holdt SAS-flyet på med en stigning, etter at pilotene minutter i forveien hadde besluttet å omdirigere flyet til Amsterdam.
**Karl Fredrik** (født 28. april 1555 i Kleve i Tyskland, død 9. februar 1575 i Roma) var arveprins av De forente hertugdømmene Jülich-Kleve-Berg. Gjennom sin tidlige død av kopper under en kavalersreise til Roma har han satt dype spor i historien. Med hans død var huset Jülich-Kleve-Bergs dystre ende beseglet.

Karl Fredriks oppdrager Stephanus Winandus Pighius satte med *Hercules Prodicius* et berømt litterært minnesmerke over Karl Fredrik. *Hercules Prodicius* ble den første reiseføreren for Italia.

Karl Fredrik var en vital, høyt intelligent og livsglad ung mann. Hadde han ikke dødd hadde ikke den jülich-kleviske arvefølgestrid brutt ut, Preussen hadde ikke fått fotfeste ved Rhinen og Europakartet hadde sett annerledes ut. Karl Fredrik ble æret av et enormt følge og ble bisatt i den tyske nasjonalkirken i Roma, Santa Maria dell'Anima. Han fikk en praktfull æresgrav tegnet av sin oppdrager Pighius.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Wilhelm Diedenhofen: *Das Grab des klevischen Prinzen in Rom*. I: Kalender für das Klever Land auf das Jahr 1967
* Wilhelm Diedenhofen: *Der Tod in Rom*. I: *Land im Mittelpunkt der Mächte. Die Herzogtümer Jülich, Kleve, Berg*. Boss Verlag, Kleve 1985 ISBN 3-922384-46-3

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Neriidae** er en liten, tropisk familie av slanke, langbeinte fluer. De kalles "cactus flies" i USA og kan kanskje også kalles kaktusfluer på norsk selv om langt fra alle artene er knyttet til kaktus. Omtrent 110 arter er kjent fra tropene, bare to arter når så langt nord som Nord-Amerika og ingen til Europa.

Utseende
--------

Middelsstore (7–12 mm), slanke og langbeinte fluer, ligner på stankelbeinfluene, som de er beslektet med. De er brune eller svartaktige, av og til med gulaktig fargemønster. Kroppen har mange korte, piggaktige børster. **Hodet** er lengre enn høyt, flattrykt på oversiden, med runde fasettøyne som ikke møtes i pannen. Tinningene (området bak fasettøynene) er ganske lange. Pannen er ganske bred med tre punktøyne på en liten knøl. Antennene er tre-leddete, ofte ganske lange, og sitter festet høyt oppe på hodet. Ytterst på det tredje leddet sitter det en antennebørste (*arista*). Kinnbørste (*vibrissa*) mangler, og munndelene er lite fremtredende. **Brystet** (thorax) er langt og smalt, mye lengre og høyere enn bredt. Det er matt på grunn av bestøving og har mange korte, piggaktige børster, men ikke fin hårkledning. **Vingene** er forholdsvis små og smale, uten fargeflekker. Tre lange årer når vingespissen, og det er fire lukkede celler i vingens indre halvdel. **Beina** er lange og nokså tynne, lårene har vanligvis kraftige pigger på undersiden. For- og baklårene er noe fortykket, midt-lårene er krumme. **Bakkroppen** er ganske kort, sylindrisk eller kjegleformet, hannens ytre kjønnsorganer er store og krøllet under bakkroppen, pekende framover. Hunnens bakkroppsspiss ender i et eggleggingsrør. 
**Larvene** er slanke, av vanlig maggot-type.

Levevis
-------

Ganske lite er kjent om biologien til disse fluene, men de fleste utvikler seg trolig i saftige, råtnende plantedeler. Larver av arten *Odontoloxus longicornis* lever på råtnende kaktus og også råtnende stammer av papaya. En australsk art har blitt klekket fra saft som flyter ut fra sår i papaya-planter.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen tovinger, Diptera
	+ Fluer, Brachycera
		- Høyere fluer, Cyclorrhapha
			* Gruppen Schizophora
				+ Overfamilien Nerioidea
					- Familien **Neriidae**
						* *Glyphidops flavifrons* (Bigot) – sørvestlige USA
					- Slekten *Nerius* – Sør- og Mellom-Amerika
						* *Odontoloxus longicornis* (Coquillett) – sørvestlige USA, larver på kaktus

Kilder
------

* Steyskal, G.C. 1987. Neriidae. I: McAlpine, J.F. m.fl. (red.): *Manual of Nearctic Diptera*. 2: 769-771. Agriculture Canada, Ottawa.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Neriidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Neriidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Neriidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Neriidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Neriidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Neriidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*Artikkelen omhandler jazzklarinettist Engstrøm (1908–55). Se annet sted for rockegitarist Karl Engström*

**Karl Waldemar «Kalle» Engstrøm**
(født 5. oktober 1908 i Kristiania,
død 17. januar 1955 samme sted)
var en norsk jazzmusiker (klarinett og
saksofon) og bandleder med flere plateutgivelser. Han ble ansatt i Kringkastingsorkestret da dette ble etablert 1. september 1946. I det fullsatte Kringkastingsorkestret spilte han bratsj mens han spilte altsaxofon når orkestret skiftet ham til NRK Danseorkestret.

Han var med i Willie Vieth sitt *Kaba*-orkester og
dannet i 1934 den internasjonalt anerkjente
kvartetten Funny Boys med Finn Westbye,
Gunnar Sønstevold og Svein Øvergaard. De ga ut plate i 1938.
Under den andre verdenskrig
ble han med i *Bristol*-orkestret ledet av Øivind Bergh,
samt Alf Søgaard sin kvintett som spilte ved *Humlen*. Selv ledet han også et orkester.

Engstrøm var også arrangør. Med Sverre Bergh laget han regimevennlige
versjoner av «Kostervalsen», «Tyven Tyven», «Melodi», Glenn Millers «Midnatt Serenade» og «Fantasi over Pål sine høner» 
som ble utgitt med Bristol-orkestret.
Han ga også ut arrangement i samarbeid med 
gitaristen Robert Normann.
Etter den andre verdenskrig trappet han ned, men
var i NRK radios solistparade den 24. mai 1947 med Kringkastingsorkestret. 
Den 10. juni 1949 spilte han saksofon mens Ragnhild Hald leste fra Barbra Ring sin
*Han hadde bare en feil*. Langfredag 1950
spilte han saksofon da Aagot Didriksen leste Vilhelm Krag sine
erindringer fra *Min barndoms have*.

Han var gift med Lilly Engstrøm (1914–56)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940–1950, side(r) 269[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Bare tull å lage boogie av Griegs Peer Gynt-musikk, sier jazzmusikeren Rowland Greenberg* i VG (23.11.1954)
3. ↑  Lydopptak av Engstrøm med Funny Boys fra 1938.
4. ↑  *Norsk jazz 1920-40 med flere bilder fra Norsk jazzarkiv*
5. ↑  Bristol-orkestret Arkivert 18. september 2010 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon
6. ↑  Kalle Engstrøm (1908-1955) med bilder og omtale

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** MusicBrainz
 |
Neros termer, en billedlig rekonstruksjon fra 1725
Neros termer markert i rødt på en skisse over antikkens Roma
To kolonner fra Neros termer står ved Via di Sant'Eustachio. I bakgrunnen kirken Sant'Eustachio.
**Neros termer**, latin **Thermae Neronis**, var et badeanlegg som lå på Marsfeltet i antikkens Roma.

Historie
--------

Badeanlegget ble oppført keiser Nero omkring år 62 og ble restaurert av keiser Alexander Severus år 227 ; badene fikk da navnet **Thermae Alexandrinae**. Keiseren anla også en ny vanntilførsel, Aqua Alexandrina.

Neros termer lå i området mellom dagens Piazza della Rotonda og Corso del Rinascimento samt Via del Pozzo delle Cornacchie og Via della Dogana Vecchia, og målte 190 x 120 meter.

Av termene gjenstår blant annet noen murrester under Palazzo Madama, to kolonner ved 8Via di Sant'Eustachio og toå kolonner i Pantheons portico.

Bilder
------

|  |
| --- |
| * Plantegning over Neros termer.Plantegning over Neros termer.
 |

Referanser
----------

1. ↑  Historia Augusta: *Severus Alexander* 24–25 und 42; Eutrop, *Breviarium* 7, 15: *aedificavit Romae thermas, quae ante Neronianae dictae nunc Alexandrianae appellantur*; *Notitia regionum urbis (Romae) XIV*, regio IX.
2. ↑  Claridge 1998, s. 209

Litteratur
----------

* *Rome: An Oxford Archaeological Guide* **(engelsk)**. Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 208–209. ISBN 0-19-288003-9.
* *Guida archeologica di Roma* **(italiensk)**. Milano: Arnoldo Mondadori. 1980. s. 266.
* *A Topographical Dictionary of Ancient Rome* **(engelsk)**. London: Oxford University Press. 1929.

Se også
-------

* Sant'Apollinare alle Terme Neroniane-Alessandrine

Eksterne lenker
---------------

* (en) Baths of Nero – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Slovenias flagg Slovenia |
|  i skihopping: |
| OLs flagg Olympiske vinterleker |
| Gull | 2022 Beijing | Normalbakke |
| Gull | 2022 Beijing | Mikslag |
| Skihopping Verdensmesterskap |
| Sølv | 2021 Oberstdorf | Lagkonkurranse |
| Skihopp Junior-VM |
| Gull | 2013 Liberec | Lagkonkurranse |
| Sølv | 2014 Val di Fiemme | Lagkonkurranse |
| Bronse | 2012 Erzurum | Lagkonkurranse |
| Skihopp Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2012 Innsbruck | Lagkonkurranse |
| Bronse | 2012 Innsbruck | Individuelt |

**Urša Bogataj** (født 7. mars 1995 i Ljubljana) er en slovensk skihopper som representerer SSK Ilirija. Hun tok OL-gull i normalbakke i vinter-OL 2022 i Beijing.

Karriere
--------

### Kontinental- og verdenscup

Hun debuterte internasjonalt i kontinentalcupen i 2008/09-sesongen med 29.-plass i Toblach 21. januar 2009, mens hennes beste resultat er en 2.-plass fra Rovaniemi 29. november 2011.

Hun debuterte i verdenscupen i 2011/12-sesongen med 20.-plass i Lillehammer 3. desember 2011, mens hennes beste resultat er en 2.-plass fra Zaō 20. januar 2018.

### Mesterskap

Bogataj mesterskapsdebuterte i junior-VM på ski 2011 i Otepää med en 11. plass. Året etter, i junior-VM på ski 2012 i Erzurum, ble det bare en 31.-plass i den individuelle konkurransen, men bronsemedalje i lagkonkurransen.

Hun tok laggull og en 5.-plass individuelt i Junior-VM på ski 2013 i Liberec, mens hun en måned senere endte på 17.-plass i senior-VM i Val di Fiemme.

I junior-VM på ski 2014 i Val di Fiemme ble det lagsølv og en 6.-plass individuelt på Bogataj, mens det i junior-VM på ski 2015 i Almaty ble det 4.-plass individuelt og 5.-plass i lagkonkurransen.

I OL 2022 tok hun gull i normalbakke – den eneste individuelle øvelsen i skihopping for kvinner. Hun var også med på å ta gull i mikslagskonkurransen sammen med Nika Križnar, Timi Zajc og Peter Prevc.

Bogataj falt og ødela korsbåndet i venstre kne i et renn i Ljubno første nyttårsdag 2023 og gikk glipp av resten av sesongen 2022/23, inkludert VM i Planica.

Referanser
----------

1. ↑  «Ski Jumping - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 16. februar 2022. Besøkt 25. februar 2021.
2. ↑  BRATLAND, TORE ULRIK (3. januar 2023). «Hopp-sjokk». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 1. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Urša Bogataj – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Urša Bogataj – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Urša Bogataj – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Urša Bogataj – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Urša Bogataj – skijumping.pl Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
De olympiske ringer Olympiske mestere i skihopping, normalbakke kvinner |
| --- |
| 
* 2014: Carina Vogt
* 2018: Maren Lundby
* 2022: Urša Bogataj

 |
**Helge Haugen** (født 15. februar 1982) er en norsk fotballspiller som spilte for Sogndal.

Haugen spilte for det meste på reservelaget til Brann i sin første sesong i klubben, og det var ofte på en uvant midtstopperplass. Han hadde bare sporadiske innhopp i eliteserien. Han ble derfor fristilt av klubben foran 2003-sesongen, men for å avvente en eventuell juridisk behandling av hvordan saken skulle løses, fortsatte Haugen å trene med Brann. 

I mellomtiden skiftet Brann trener fra Teitur Þórðarson til Mons Ivar Mjelde, som valgte å gjøre om på avgjørelsen om å slippe Haugen. Etter en dårlig sesongstart for Brann, måtte Mjelde gjøre flere grep for at klubben skulle klatre opp fra bunnsjiktet. Raymond Kvisvik ble hentet fra Austria Wien, Cato Guntveit og Robbie Winters ble kvitt sine skadeproblemer, samtidig som han valgte å sette den kreative Seyi Olofinjana sammen med den løpssterke Haugen sentralt på midtbanen. Det førte til at Brann gjorde en meget sterk høstsesong, og klubben hadde små problemer med å holde plassen i eliteserien.

I 2004 fortsatte Haugen å spille godt på Branns midtbane. Olofinjana ble midtveis i sesongen erstattet av østerrikske Paul Scharner og skotske Charlie Miller, men Haugen fortsatte likevel å være førstevalg på midtbanen. Han sendte blant annet Brann til semifinalen i cupen. Brann ble samme sesong cupmestere.

Vinteren 2005 brakk Haugen foten. Det ødela hele sesongoppkjøringen. Samtidig hadde klubben hentet landslagskaptein Martin Andresen. Derfor var innhoppene bare sporadiske i vårsesongen. Det var først i løpet av høstsesongen Haugen klarte å etablere seg på laget, mye på grunn av Branns skadeproblemer. Ifølge fotballekspertene klarte han ikke å nå opp på samme nivå som sesongen før.

Helge Haugen har landskamper på alle aldersbestemte nivå, men bare én U21-landskamp. Før han kom til Brann spilte han for Åsane. Som tenåring var han også en av Norges mest talentfulle orienteringsløpere.

Den 4. juli 2007 ble det klart at Haugen hadde signert med Tromsø IL. I februar 2011 ble han utlånt fra Tromsø til Hønefoss til midten av august 2011.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 26203, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  bt.no TILs Haugen og Larsen til Hønefoss Arkivert 20. februar 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helge Haugen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Helge Haugen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Helge Haugen – FBref Rediger på Wikidata
**Tåtten om Bolle Bollesson** (*Bolla þáttr Bollasonar*) er en tått, en kort islendingesaga, fra siste halvdel av 1200-tallet. Historien foregår ca år 1031–1040 og handler om Bolli Bollason, som også er kjent fra *Laksdøla saga* og *Sneglu-Halla þáttr*, og skal ha vært en av væringene i den bysantinske keiserens tjeneste. Tåtten har blitt beskrevet som «En uhistorisk fortælling, sandsynligvis nedskrevet i sidste halvdel af det 13. årh. senere føjet til Laxdæla saga og betragtet som en fortsættelse af denne saga»

Tåtten forteller om hvordan høvdingene Tord og Thorvald blir uvenner. Thorvalds okse ødelegger torvstakkene til Tord; Tord dreper oksen, og Thorvald dreper Tords sønn Olav. Tords kone Gudrun er søskenbarn med Bolla, og de ber ham om bistand. Bolla sørger for å få Thorvald dømt utlæg, og dreper ham deretter.

Tåtten er kjent fra Möðruvallabók. Oversatt til norsk som *Tåtten om Bolle Bollesson* av Birgit Nyborg i fembindsverket *Islendingesagaene*, 2014.

Referanser
----------

1. ↑  Halldór Hermannsson, sitert etter heimskringla.no kildeindex

Eksterne lenker
---------------

* heimkringla.no, norrøn fulltekst

Portaler: Litteratur | Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |
Røyfjellet på Tro Foto: LenaMoflag 
Tatt fra Troosen Foto: LenaMoflag 
**Tro** er fellesbetegnelsen på ei øy i Alstahaug kommune på Helgeland i Nordland.

Tro består av to ulike deler: Lauvøylandet og Rødøya. Disse navnene blir bare i liten grad brukt i moderne tid. Flatøya, som også tilhører Tro, er ei øy på nordøstsiden av Tro, skilt fra Tro av et smalt sund. Øya har postadresse 8865 Tro og hadde mest sannsynlig Norges minste postkontor (lagt ned i 2016). Lauvøylandet skole på Tro ble lagt ned av Alstahaug kommune sommeren 2008. De to elevene skolen da hadde ble overført til Tjøtta barne- og ungdomsskole. I senere tid er skolen blitt omgjort til å ta i mot folk for overnatting. Her kan man leie rom, telt- eller husvognsplass. 

Tro er kjent for flere funn av gravhauger og spor etter steinalderen, nemlig helleristninger. Tro har også skålgroper, en steinfallos, gravhauger og klebersteinsbrudd. Det har blant annet blitt funnet en vikinggrav der de døpte vikingen for Gurgle. Det er òg funnet en kvinnegrav med et smykke og vikingesverd, samt spor av et skip. 

Skiløperen er den mest kjente helleristningen i Valenfeltet på Tro. Skiløperen var modell for OL-piktogrammene som var så karakteristiske for Lillehammer-OL i 1994 og Skimuseets logo. Moderne arkeologer har tolket det slik at helleristningen avbilder en jeger i kajakk eller kano. Det finnes flere helleristningefelt på øya, blant annet i Trovika sør på Tro, her er det også en gravhaug. Det finnes to felt på Flatøya, et i sør og et i nord. 

Rødøyfjellet nord på øya er 307,7 meter over havet på sitt høyeste punkt og består av den rødlige bergarten serpentin.

Galleri
-------

* Skiløperen, helleristningSkiløperen, helleristning
* HelleristningHelleristning
* Båt, Flatøya, helleristningBåt, Flatøya, helleristning
* Arkeologen Gutorm Gjessing ca. 1935 med figurer blant annet fra Valen på Tro (elg, skiløper, nise). Foto: Oslo MuseumArkeologen Gutorm Gjessing ca. 1935 med figurer blant annet fra Valen på Tro (elg, skiløper, nise). Foto: Oslo Museum

Referanser
----------

1. ↑  Berg, Karin (1948-) (1996). *Holmenkollen: Skimuseet*. Oslo: Foreningen for ski-idrettens fremme og Normanns kunstforl. s. 14. ISBN 8276700551.
2. ↑  Østmo, Einar (1994). *Norske helleristninger : Norwegian rock carvings*. Oslo. s. 46. ISBN 8299312604.

Litteratur
----------

* Birgitta Berglund: *Tjøtta-riket : en arkeologisk undersøkelse av maktforhold og sentrumsdannelser på Helgelandskysten fra Kr.f. til 1700 e.Kr.*

Eksterne lenker
---------------