recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Synchroidae** er en liten gruppe av biller som omfatter bare 11 arter fordelt på tre slekter. De lever under bark. To arter lever i Nord-Amerika og én art i Øst-Asia, ingen i Europa.

Utseende
--------

Avlange biller, middels store, brunlige eller svarte, oversiden fint hårete. **Hodet** er mer eller mindre trekantet sett ovenfra. Fasettøynene sitter nær bakkanten og er hårete. Pannen er dekket av lange, oppstående hår. Antennene er ganske lange og tynne, trådformede, og består av 11 ledd. **Brystskjoldet** (pronotum) er mye bredere enn langt, hvelvet, med avrundede sider, fint og litt spredt punktert. Ved roten har det gjerne en kort lengdefure i midten og en avlang grop på hver side. **Dekkvingene** er langstrakte, bakover langt tilsmalnende, med fine lengdefurer. **Beina** er ganske tynne og lange. For- og mellomføttene (pro- og mesotarsi) består av fem ledd, bakføttene av fire. Mellom- og bakføttene er svært tynne og minst så lange som leggene (tibiae), det innerste leddet utgjør omtrent halvparten av fotens lengde. **Larvene** er moderat flattrykte, parallellsidige, lyse på farge og noe blanke, med spredte oppstående hår over hele kroppen. Hodekapselen er stor og kraftig med nokså lange antenner og kraftige kjever (mandibler). Beina er kraftige og middels lange, og det bakerste kroppsleddet bærer et par kraftige, oppoverrettede kroker.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **Synchroidae** Lacordaire, 1859
					- Slekten *Mallodrya* Horn, 1888
						* *Mallodrya subaenea* Horn, 1888 – Nord-Amerika
					- Slekten *Synchroa* Newman, 1838
						* *Synchroa chinensis*
						* *Synchroa elongatula*
						* *Synchroa melanotoides* (Lewis) – Øst-Asia
						* *Synchroa punctata* Newman, 1838 – Nord-Amerika
					- Slekten *Synchroina* Fairmaire, 1898
						* *Synchroina cuneata*
						* *Synchroina tenuipennis*

Eksterne lenker
---------------

Synchroidae, voksen bille:. Synchroidae, larve: 

* (en) *Synchroidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Synchroidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Synchroidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Synchroidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Synchroidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Synchroidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Synchroidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
«Espírito Santo» har flere betydninger.
**Espírito Santo** er en delstat i den sørøstlige regionen i Brasil. Den grenser til nabodelstatene Bahia, Minas Gerais og Rio de Janeiro. Delstatshovedstad er Vitória. Innbyggerne i delstaten omtales ofte som *capixabas*. Espírito Santo hadde i 2015 et beregnet folketall på 3 929 911.

Blant andre større byer kan nevnes Vila Velha.

Historie
--------

Espírito Santo var opprinnelig bosatt av indianere, som hadde en halv-nomadisk levemåte. Området ble opprettet som et eget distrikt (portugisisk *capitania*) i 1535.[] Den første hovedstaden i distriktet var Vila Velha. På grunn av regelmessige angrep fra indianerne, ble denne flyttet til en øy i nærheten, dette skjedde i 1551. Denne bosettingen ble permanent og dannet grunnlaget for det som i dag er delstatshovedstaden Vitória. I 1556 ankom det misjonærer til området, de anla bosetninger som Serra, Nova Almeida og Santa Cruz.

De første 300 årene var sukkerrør en viktig inntektskilde for området.[] Rundt 1850 ble denne rollen overtatt av kaffe, som var svært etterspurt i Europa.

Økonomi
-------

Det dyrkes ulike typer landbruksprodukter i Espírito Santo, som ris, kaffe, kakao, sukkerrør, bønner og mais samt bananer og papaya. I tillegg drives det en del kvegdrift.

Av industri finnes blant annet hermetikk- og tekstilindustri og skogbruk. Rundt Cariacica finnes jern- og stålverkene til selskapet Companhia Vale do Rio Doce. Det er også funnet olje på kontinentalsokkelen utenfor Espírito Santo.

Delstaten har flere store eksporthavner. Denne fungerer som eksporthavn både for industrien i delstaten, men også for industrien i delstatene Minas Gerais, Mato Grosso, Mato Grosso do Sul, Goiás, Distrito Federal, Tocantins, Rondônia og Maranhão.

Turisme blir en stadig viktigere inntektskilde for delstaten. Mesteparten av turistene er besøkende fra andre delstater.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Estimativas da população residente no Brasil e Unidades da federação com data de referência em 1º de julho de 2015*, Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (pt-BR) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Espírito Santo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Espírito Santo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Brasils delstater |
| --- |
| Nord | 
* Acre
* Amazonas
* Amapá
* Pará
* Rondônia
* Roraima
* Tocantins

 | Brasils flagg |
| Nordøst | 
* Alagoas
* Bahia
* Ceará
* Maranhão
* Paraíba
* Pernambuco
* Piauí
* Rio Grande do Norte
* Sergipe

 |
| Sentralt vest | 
* Goiás
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Distrito Federal

 |
| Sørøst | 
* Espírito Santo
* Minas Gerais
* Rio de Janeiro
* São Paulo

 |
| Sør | 
* Paraná
* Rio Grande do Sul
* Santa Catarina

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Plymouth Brethren**, også kalt **Plymouth-brødrene** eller **Darbyister**, er en kristen trosretning som ble grunnlagt i Plymouth/Dublin under ledelse av John Nelson Darby på 1800-tallet.

Formelt ble samfunnet organisert i 1831 av en gruppe personer som hadde kommet sammen til møter noen år i forveien. De la vekt på Jesu gjenkomst og profetiene. Darby ønsket å ha en så enkel organisasjon som mulig, kirken har ikke fast presteskap. Han drog flere steder, blant annet til Sveits, hvor han forsøkte å forkynne sin lære. I 1845 ble samfunnet delt i to. Darby gikk da sammen med den ene delen, som deretter ble kjent som *Exclusive Brethren*, mens den andre delen ble kjent som *Open Brethren*. Senere har samfunnet blitt delt i flere retninger. 

Skillet mellom Exclusive og Open går først og fremst på at de åpne menighetene velger å engasjere seg mer i samfunnet rundt dem, men mange av de lukkede menighetene foretrekker en eksklusiv livsstil med bestemte sektlignende trekk. De må respektere et antall forbud:

* Ikke TV eller radio
* Ikke stille til valg eller stemmer ved valg
* Ikke tegne livsforsikring
* Ikke bære våpen
* Ikke delta i fagforeninger eller noen gruppe som omfatter ikke-medlemmer
* Ikke bo i samme hus som, eller spise samme med ikke-medlemmer.

Darby praktiserte barnedåp, men i dag praktiserer de fleste samfunn innen Plymouth Brethren voksendåp. Samfunnene har en nokså enkel organisasjon hvor menighetene ledes av eldste. Gudstjenestene er ganske enkle. 

Samfunnenes medlemmer er hovedsakelig bosatt i USA, Storbritannia, Australia, Færøyene og noen afrikanske og latinamerikanske land, og teller omkring 1 million. På Færøyene er Brøðrasamkoman det nest største trossamfunnet.

Plymouth Brethren har hatt innflytelse på tankegangen til flere lekmannsbevegelser, også i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahlene, Kjell (1983). *Plymouth Brethrens innflytelse i norsk kristenliv*. Mandal: K. Dahlene.
2. ↑  *Kirke-leksikon for Norden*. Aarhus: Jydsk forlags-forretning. 1911.
3. ↑  Abigail, Shawn (Juni 2006): «What is the history of the 'Brethren'?», *Plymouth Brethren FAQ*. Arkivert fra originalen den 18. mai 2016.
4. ↑  Nilsson, Christer (1986): *Sekternas sekt: De exklusiva Plymouthbröderna*, Proprius Förlag, Stockholm
5. ↑  Neill, Stephen (1972). *Misjon i 2000 år*. Stavanger: Nomi. ISBN 8250100409.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Plymouth Brethren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Pinto gris
**Pinot gris** (**Pinot grigio**, **Ruländer**) er en drue som går fra gråblå til brunrosa. (gris er fransk for grå.) Druen anses som ganske enkel å dyrke og finnes i mange nyanser. Druen benyttes til hvitviner, og også noe til dessertviner. 

Vindruen er utsatt for edelråte.

Viner produseres av denne druen i Alsace (Frankrike), Nordøst-Italia, Baden og Pfalz (Tyskland), Østerrike, Øst-Europa samt i Australia og New Zealand.

I Italia heter druen Pinot grigio, i Tyskland kalles den tradisjonelt Ruländer og i Ungarn heter druen Szürkebarát.

Smak og struktur
----------------

Druen gir vin som er lett og tørr, med aromaer av sitrus, melon og grønt eple.

Referanser
----------

1. 1 2  Pedersen, Vidar (27. oktober 2017). «Pinot Grigio, Pinot Gris eller Rauländer, en drue med mange navn.». *Godt Drikke*. Besøkt 26. september 2023.

| * v
* d
* r
Vindruer |
| --- |
| 
* Abouriou (early burgundy)
* Agiorgitiko
* Barbera
* Bastardo (trousseau)
* Cabernet franc
* Cabernet sauvignon
* Carignan
* Chardonnay
* Chenin blanc (steen)
* Cinsault
* Dolcetto (douce noir)
* Dornfelder
* Ehrenfelser
* Freisa
* Gamay
* Malvasia
* Merlot
* Muskatell
* Nebbiolo
* Pais
* Pinot blanc
* Pinot noir
* Pinotage
* Riesling
* Sauvignon blanc
* Syrah (shiraz)
* Tempranillo
* Zinfandel (primitivo)

 |  |
**Kirken i Wales** er den anglikanske kirken i Wales.

Fra reformasjonen til 1920 var den anglikanske kirken i Wales del av Den engelske kirke, og statskirken i Wales var Den engelske kirke. Tidlig på 1900-tallet, under press fra frikirkelige politikere, vedtok det britiske parlamentet å skille den anglikanske kirken i Wales fra Den engelske kirke. I 1920 ble Kirken i Wales fristilt. Dette innebar at Wales, til forskjell fra England, ikke lenger hadde en statskirke.

Kirken i Wales er derfor fullstendig uavhengig av både staten og Den engelske kirke. Kirken i Wales anerkjenner imidlertid erkebiskopen av Canterbury som titulær åndelig leder av Den anglikanske kommunion, selv om han ikke har formell myndighet over Kirken i Wales.

Kirken består av seks bispedømmer. Biskoper blir valgt av representanter i bispedømmene. En av biskopene blir bestemt til å være erkebiskop.

Kirken i Wales er medlem av Porvoo-fellesskapet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Church in Wales – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kirken i Wales på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Helen Elizabeth Jones Woods** (født 9. oktober eller 14. november 1923 i Meridian i Mississippi i USA, død 25. juli 2020 i Sarasota i Florida) var en amerikansk jazz- og swing-trombonist mest kjent for sine opptredende med gruppen International Sweethearts of Rhythm.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jones tilbragte en kortere tid på et barnehjem for foreldreløse hvite barn i Meridian i Mississippi før hun ble adoptert av Laurence og Grace Jones. Jones var grunnlegger av Piney Woods Country Life School, en kostskole for svarte, der musikk stod sterkt.

### Musiker

Hennes storhetstid som musiker var i 1940-årene. Da spilte Jones i det som var det fremste kvinnelige jazzbandet i USA. Fra ung alder hadde hun vært fascinert av trombonens teknikk. Hun begynte å spille for gruppen da hun var elleve år gammel, mens det fortsatt bare var skoleband ved Piney Woods Country Life School i Mississippi. Jones var en av seks fortsatt levende bandmedlemmer som i 1986 ble intervjuet i dokumentarfilmen *International Sweethearts of Rhythm*.

Etter at bandet ble oppløst i 1949, flyttet Jones til Omaha i Nebraska der hun en kortere periode spilte i Omaha Symphony Orchestra. Hun ble sparket da det gikk opp for orkesteret at hun ikke var hvit.

Etter dette arbeidet hun som sykepleier ved Douglas County Hospital. Jones Woods og hennes ektemann, William Alfred Woods, bodde i Logan Fontenelle Housing Projects mens han studerte ved jesuittenes Creighton University. Han ble den første svarte som ble uteksaminert derfra med bokholderutdannelse.

Woods' fjerde barn er Cathy Hughes, en fremgangsrik forretningsentreprenør fra Omaha.

Helen Woods døde 25. juli 2020 på et sykehus i Sarasota i Florida av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The International Sweethearts of Rhythm: The Ladies' Jazz Band from Piney Woods Country Life School, side(r) 162[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Black Women in American Bands and Orchestras, 1st Edition, side(r) 125[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Leland, John (4. august 2020). «Helen Jones Woods, Member of an All-Female Jazz Group, Dies at 96». *The New York Times*.
5. ↑  Greta Schiller and Andrea Weiss (directors) (2007). *International Sweethearts of Rhythm: America's Hottest All-Girl Band* (DVD). New York, NY: Jezebel Productions. OCLC 123905581. 837101327985.
6. ↑  Handy, D. Antoinette (1998). *The International Sweethearts of Rhythm: The Ladies Jazz Band from Piney Woods Country Life School* (Rev. utg.). Lanham, MD: Scarecrow Press. s. 169–170. ISBN 9780810831605. OCLC 39024855.
7. ↑  «Helen Jones Woods». *The HistoryMakers*. 6. oktober 2007. Arkivert fra originalen 11. mai 2013. Besøkt 12. november 2019.
8. 1 2  Jones, Charisse (Oktober 1998). «Owning the airwaves: Cathy Hughes buys radio stations for African-American programming». *Essence*. New York, NY.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helen Jones Woods på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Helen Jones Woods på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Discogs
 |
**Toyota Mirai** (2015–) er en 4-dørs sedan familiebil fra Toyota, og blant de første serieproduserte hybridbiler drevet av hydrogen og elektrisitet. Ordet *mirai* er *fremtid* på japansk (未来).

Første utgave (JPD10)
---------------------

I motorens 370 seriekoblede brenselsceller reagerer hydrogen med luft og skaper elektrisitet, som igjen driver en elektrisk motor på 152 hk, samme som i blant andre Toyota Prius. Et 1,6 kWh NiMH batteri lades både av stakk og av bremseenergi. 

To karbonforsterkede hydrogentanker rommer 122 liter hydrogen, og gir rekkevidde på omkring 400 km. Norge har i 2015 fem hydrogenstasjoner.

De første bilene kom til Norge sommeren 2016 til en pris på over 600 000 kroner. Kun 10 eksemplarer ble tatt inn. Ifølge Toyota ble første kjøper av Mirai, firmaet Uno-X Hydrogen ved Roger Hertzenberg.

Tidlig i 2017 var omkring 2 800 Mirai solgt, flest i Japan og USA. I 2017 ble det i Norge solgt 17 Miraier, året efter 24.

Andre utgave (2020–)
--------------------

Eneste som er kjent, er at denne modellen blir en fem seters sedan, at den selges fra slutten av 2020 og får en rekkevidde på 650 kilometer. Utseendet er også kraftig endret.

* Mirai i PolenMirai i Polen
* Mirai i StorbritanniaMirai i Storbritannia
* Mirai i JapanMirai i Japan
* InnenfraInnenfra
* MotorrommetMotorrommet

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori):***Toyota Mirai***
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Jack Rix, *First drive: The hydrogen-powered Mirai* fra Top Gear den 16. oktober 2015.
2. ↑  Brenselceller, framtidens energiomvandler Arkivert 26. mars 2004 hos Wayback Machine. fra NTNU, faggruppe for elektrokjemi, sist lest den 27. september 2016.
3. 1 2  Hanne Hattrem, *Dette blir prisen på Toyotas hydrogenbil* i VG den 16. mars 2016.
4. ↑  Ofte stilte spørsmål Arkivert 16. november 2015 hos Wayback Machine. fra hydrogen.no, besøkt 13. november 2015
5. ↑  Toyota leverer sin første Mirai i Norge Arkivert 2. februar 2017 hos Wayback Machine. fra presse.toyota.no den 20. juni 2016.
6. ↑  «Toyota to recall all 2,800 Mirai fuel cell cars on the road» (pressemelding). Reuters. 15. februar 2017. Besøkt 19. februar 2017.
7. ↑  Milepæl for hydrogenbil i motor.no, januar 2018.
8. ↑  Her er helt norske Toyota Mirai i bilnorge den 11. oktober 2019.
**Øyfjelletsaken** er en konflikt om vindkraftutbygging på Øyfjellet i Vefsn kommune. Saken har stått mellom Øyfjellet vind A/S bistått av Eolus Vind Norge Holding AS på den ene siden og med Jillen-Njaarke reinbeitedistrikt på den andre siden. Saken har vært behandlet i Helgeland tingrett hvor reinbeitedistriktet tapte og ble dømt til å betale 1.76 mill i saksomkostninger til motpartene Eolus Vind Norge Holding AS og Øyfjellet Wind AS. Saken har vært berammet 2 ganger tidligere i Helgeland tingrett og siste gang utsatt til uke 22/2024.

Øyfjellet vindpark er den største vindparken i Norge i installert effekt og nest størst i antall turbiner. Eolus Vind fikk endelig konsesjon av NVE i 2021, men fikk tillatelse til utbygging i 2014 og stadfestet Olje- og energidepartementet (OED) i 2016 etter behandling av klage. Eolus Vind sto for utbygging inntil den siste vindturbinen ble satt i drift i september i 2022.

Konfliktårsaker
---------------

Vindkraftverket ligger i en sentral flytlei for reinen. Ifølge reineierne er det ikke mulig å flytte rein gjennom en vindpark. Det er fordi reinen reagerer både på lyd og bevegelse, og spesielt kombinasjonen er verst. I tillegg er det fare for iskast fra turbinbladene når flytting pågår vinterstid.

Vindkraftselskapet er ikke enig i at dette er noen problemstilling. De påpeker at reinflokken har blitt flyttet gjennom området mens vinterbeiteområdet var i bruk uten at det tilsynelatende hadde negative konsekvenser.

Se også
-------

* Fosen-saken
* Alta-konflikten

Referanser
----------

1. ↑  , Besøkt 6. september, 2023
2. ↑  , Besøkt 6. september, 2023
3. ↑  , Besøkt 6. september, 2023
4. 1 2  , Besøkt 6. september, 2023
**Sommerskolen Oslo** (etablert 2006) er et supplerende utdanningstilbud til elever i grunnskoler og videregående skoler i Oslo. Tilbudet er lagt til rette for elever som ønsker å bruke deler av ferien til å fordype seg ytterligere innen basisfag og grunnleggende ferdigheter. Skolen tilbyr 48 ulike kurs for elever i alderen 6-19 år innenfor fagene norsk, matematikk, naturfag, fremmedspråk og IKT.

Skolen benytter seg av ulike lokaler lokalt i elevens nærhet, og tilbyr for det 11. året på rad ulike kurs for barn og unge i skolealder. 

Fysisk aktivitet er vektlagt og det er lagt opp til minst en time med fysisk aktivitet hver dag. I tillegg har hvert kurs et kulturelt innslag. Kursene er i hovedsak lagt opp over fem dager, og Sommerskolens tilbud tilbys fire uker i løpet av sommeren, i uke 26, 27 og 32 med et noe redusert tilbud i uke 33. 

Skolen har også ulike baseledere som fungerer som lokale rektorer på de ulike skolene.

Rektorer
--------

* 2023-: Silje Nilsen (fra Nordpolen skole)
* 2020-2023: Ewelina Knutsen
* 2008-2020: Kirsten Riise

Eksterne lenker
---------------

* Sommerskolens nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Shonglap** (norsk: *dialog*) er en ettårig utdanning for ugifte jenter i alderen 11 til 19 år i Bangladesh, satt i gang av den norske organisasjonen Strømmestiftelsen.

I Bangladesh blir mange jenter giftet bort mens de ennå bare er barn, og har ingen eller liten mulighet til å bestemme over eget liv.
Målet med Shonglap er å gjøre jentene «sjef i eget liv», gjøre dem stolte og selvstendige, og å gi dem kunnskap om egne rettigheter. I tillegg får de mulighet og kunnskap til å tjene egne penger.

Slik fungerer Shonglap
----------------------

Shonglap-utdanningen er delt opp i tre deler: 

1. Det første halvåret lærer jentene om hvordan man kan leve et godt liv i familie og lokalsamfunn. De lærer om helse, hygiene, rettigheter og bevisstgjøring.
2. De neste tre månedene får de lese- og skriveopplæring.
3. De siste månedene får jentene opplæring i ulike yrker og aktiviteter.

Etter Shonglap klarer mange av jentene å motivere familien til å sende dem på vanlig skole.[] Noen setter opp en egen virksomhet, slik at de blir mer økonomisk selvstendige. Mange unngår å bli giftet bort for tidlig.[]

Skal hjelpe 100 000
-------------------

De neste fem årene skal Strømmestiftelsen hjelpe minst 100 000 ungdommer gjennom Shonglap, med blant annet midler fra Operasjon Dagsverk 2008.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Artikkelen *Nye NBF-studenter*, Fadderkontakten (Norsk Bangladesh Forening desember 2008, side 4

Eksterne lenker
---------------

* Strømmestiftelsens nettsider om Shonglap.
Gaustadbekken ved Ole-Johan Dahls hus.
**Gaustadbekken** er en bekk i Oslo. Den har gitt navn til Gaustadbekkdalen. Mesteparten av bekken er lagt i rør, med unntak av en liten bit fra Blindern stasjon til Frøen. Gaustadbekken begynner i Langmyrene nord for Kringsjå, og renner sammen med Sognsvannsbekken ved Frøen. Etter samløpet fortsetter den som Frognerelva. Fordi avløpssystemet i Korsvollområdet er utilstrekkelig dimensjonert så kommer det kloakkvann med tarmbakterier herfra ut i Gaustadbekken ved store regnskyll.[]

Et prosjekt med å få bekken opp i dagen startet i forbindelse med byggingen av Ole-Johan Dahls hus, som sto ferdig i 2010. Vannet som rant forbi bygningen gikk foreløpig i en lukket sløyfe ved hjelp av pumper i påvente av at byggeprosjektene på over- og nedsiden skulle fullføres, men bekken renner nå (2015) i friluft nedover Gaustadbekkdalen og forbi Forskningsparken.[]

Kilder
------

* Knut Are Tvedt (red.): *Oslo byleksikon*, 4. utg. 2000 ISBN 82-573-0815-3
* «Nytt turområde på Blindern», NRK Østlandssendingen 5.5.2008

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**AaB Ishockey** er en dansk ishockeyklubb fra Aalborg, som spiller i de øverste danske serien, Superisligaen. AaB Ishockey ble opprettet i 1967 som en avdeling for sports klubb AaB, som på den tiden hadde fotball og cricket på programmet. I 1980 AaB Ishockey skilt fra AaB i foreningsregi, men fortsatte under dette navnet fram til 1997. I 1997 fusjonerte det med AaB Ishockey klubb Aalborg (Aalborg IK) og 1997 til 2003 skjedde Aalborg elite ishockeylag som Aalborg Ishockey Klub (AIK). Fra 2003 laget igjen dukket opp under navnet AaB Ishockey. Klubben har vunnet en eneste danske mesterskapet i 1981, men har også vunnet flere sølvmedaljer. Klubben er en del av AaB Group, som også driver en profesjonell fotball og håndball.

AaB Ishockey spiller sine hjemmekamper i Gigantium med 5000 tilskuerplasser er den største ishockey arena Danmark siden 2007. Den nye arenaen erstattet den gamle Aalbog Skøjtehal bygd i 1967.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Superisligaen 2022/23 |
| --- |
|  | Aalborg **·** Esbjerg **·** Frederikshavn **·** Herlev **·** Herning **·** Odense **·** Rungsted **·** Rødovre **·** SønderjyskE | Danmarks flagg |

Portal: Danmark
**Haakon Fredrik Lind** (født 11. august 1906 på Kampen i Oslo, død 28. juni 1955 i Oslo) var en norsk bokser. Han ble født og vokste opp på Kampen i Oslo. 

Lind ble med i Sportsklubben '09 som 13-åring. Han ble Oslo-mester i fjærvekt i 1925 og AIF-mester samme år. Han ble norgesmester i lettvekt i 1928 med Kongepokalen, og deltok i OL i Amsterdam i 1928. 

Lind ble proffbokser i 1929 og senere trener for Sportsklubben 1909. Han var i 1944 trener for det norske rikspolitiet i Sverige. Han fortsatte som lærer ved Statens gymnastikkskoles Militære linje i Oslo i 1945. I 1949 var han trener for Tysklandsbrigaden. Sekundant for den norske boksetroppen i Helsingfors i 1952. Han var med å stifte Torshov arbeidersamfunn.

Haakon var en aktiv forkjemper for boksesporten og skrev en rekke artikler i aviser og presse. Han bokset hundrevis av oppvisningskamper til inntekt for veldedige formål.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haakon Lind – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Haakon Lind – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Haakon Lind – BoxRec Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Port Arthur** er en liten by som ligger i den sørøstlige delen av Tasmania i Australia.

Historie
--------

Fra 1833 til 1853 fungerte byen som en britisk fengselskoloni. Fengselet er kjent for å ha huset noen av britenes tøffeste innsatte, og for innføring av en meget streng fengselspolitkk. Fengselet avskaffet fysisk avstraffelse til fordel for psykisk avstraffelse. Fysisk avstraffelse gjorde de innsatte hardere, men endret ikke deres oppførsel. Mat ble brukt som belønningsmiddel for innsatte som oppførte seg bra. De fikk større mengder mat eller tilgang til luksusvarer som te, sukker og tobakk. Til motsetning fikk de som ikke oppførte seg bra, kun brød og mat. I tillegg var all kommunikasjon mellom innsatte forbudt under soningen. De måtte i tillegg bruke masker for å unngå øyekontakt. Det var tenkt at det skulle få de innsatte til å reflektere over sine forbrytelser. 

I sin tid var det et høysikkerhetsfengsel som var det var umulig å rømme fra, på lik linje som Alcatraz-fengselet i USA. Likevel skremte det ikke fangene fra rømningsforsøk, noe mange gjorde. En av de innsatte, Martin Cash, greide å rømme sammen med to andre. Et av de mest beryktede fluktforsøkene fant sted da George Hunt tildekket seg med kenguruskinn og rømte mot havet. Rømingsforsøket var derimot mislykket og han ble straffet med 150 piskeslag. 

Like ved fengselsområdet ligger øya *Isle Of The Dead*. Alle som døde mens de sonet eller jobbet som fengselsvakt i Port Arthur ble begravd der. 

Området tilhører verdensarven og fungerer i dag som museum.
Port Arthur er i dag en av Australias mest besøkte turistattraksjoner, med et årlig besøkstall på over 250 000. Regjeringen bidrar økonomisk for å holde området gående.

### Port Arthur-massakren

Den 28. april 1996 var det historiske området preget av en massakre, der 35 mennesker ble drept og 23 skadet. Den da 28 år gamle Martin Bryant ble siktet og senere tiltalt for drapene, og soner nå en livstidsdom i fengsel. Som følge av massakren ble det innført strengere våpenrestriksjoner i landet.

Referanser
----------

1. ↑  *Australian Bureau of Statistics*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Port Arthur, Tasmania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Port Arthur, Tasmania – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Anthicoxenus*** er en slekt av plasterbiller.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, brunrøde til brunsvarte plasterbiller, hode og forkropp kan ha noe metallglans. Hodet er forholdsvis stort, nesten firkantet, med middelsstore fasettøyne, antennene er nokså korte til nokså lange, kan være trådformede, sagtakkede eller kamformede. Pronotum er nokså lite, neppe bredere enn hodet, dekkvingene er betydelig bredere og jevnbrede.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg som rovdyr på egg av bier, veps eller gresshopper, mens de voksne billene er planteetere. Oljebillene er godt beskyttet av sitt kjemiske forsvar og prøver ikke å gjemme seg vekk eller stikke av. Siden de også gjerne er tunge av egg, virker disse billene trege. Blir billene irritert, skiller de ut et sterkt luktende, oljeaktig sekret, blant annet mellom leddene i beina. Dette inneholder cantharidin og andre stoffer, og vil, om det kommer i kontakt med huden, forårsake blemmer eller åpne sår. Om det svelges, kan det være dødelig for et mindre dyr. Billene beskytter også eggene sine med giftstoffer. Oljebillene er gjerne fargerike, i gult, rødt og svart, eller metalliske. Disse fargene signaliserer at billene er giftige eller usmakelige (aposematisme). Noen arter av plasterbiller kan gjøre skade på jordbruksvekster, blant annet hirse.

Utbredelse
----------

Gruppen forekommer i Sør-Amerika, Afrika og Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **plasterbiller** Meloidae Gyllenhal, 1810
					- Underfamilien **Eleticinae** Wellman, 1910
						* Stammen Derideini Wellman, 1910
							+ Slekten ***Anthicoxenus*** Fairmaire & Germain, 1860
								- *Anthicoxenus nigroplagiatus* Fairmaire & Germain, 1860
								- *Anthicoxenus ovallii* Philippi, 1873
								- *Anthicoxenus paulseni* Fairmaire, 1875

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Eletica colorata*
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Spanske transatlantiske ruter (hvite), fra 1492. Manilagallionen (Stillehavet), 1568 (i blått: portugisiske ruter).
**Den spanske sølvflåten** (eller **Vestindiaflåten** fra det spanske *Flota de Indias*) var et konvoisystem i Det spanske imperiet fra 1566 til 1790. Konvoiene var hovedsakelig handelsflåter for å transportere forskjellige varer, som jordbruksvarer, tømmer, forskjellige metall, luksusvarer, sølv, gull, edelsteiner, perler, krydder, sukker, tobakk, silke og andre eksotiske varer fra de spanske kolonier i Amerika og på Filippinene til Spania. Produkt som verktøy og andre dagligvarer, samt spanske kolonister, ble transportert den andre veien.

Referanser
----------

1. ↑  Marx, Robert: *Treasure lost at sea: diving to the world's great shipwrecks.* Firefly Books, 2004, s 66. ISBN 1552978729
2. ↑  Marx, Robert: *The treasure fleets of the Spanish Main.* World Pub. Co. 1968

Litteratur
----------

* Murray, Paul. *The Spanish Mariners: From the Discovery of America to Trafalgar. 1492-1805. Observations and Reflections.* Mexico, 1976
* Walton, Timothy R.: *The Spanish Treasure Fleets.* Pineapple Press Inc, 2002. ISBN 1561642614
* Zarin, Cynthia. "Green Dreams", *The New Yorker*, November 21, 2005, pp. 76–83 www.newyorker.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia
 |
Hei Nils,

Jeg ser at du er styreleder for STATNETT. Jeg har tidligere jobbet for STATNETT som Senior Procurement Officer, men jobber ikke nå lenger pga skadene fra klatre ulykken I Thailand hvor jeg brakk ryggen. Hadde deretter en ny ulykke I Oslo hvor jeg brakk ryggen og slo hodet mitt. Jeg er ufør nå og får uføretrygd fra STATNETT. 

Jeg kunne tenke meg å være med i styret for STATNETT. Jeg har tidligere jobbet for Eltek AS I Drammen I salgsavdelingen hvor jeg utvidet markedet I Europa og idag så er Eltek AS verdensledende innen strømforsyninger. Jobbet deretter for CERN I Geneve I Sveits som Procurement Officer, for Hamworthy Gas Systems som økonomisk og juridisk rådgiver og for STATNETT inntil ulykkene.

Ser fram til å høre fra deg. Med vennlig hilsen, 

Morten Knutsen

Referanser
----------

Kilder
------

* Lie, Øyvind (5. mars 2012). «Ikke bekymret for Enovas fremtid». *Teknisk Ukeblad*.
* Aadland, Camilla (20. mai 2008). «ENOVA-sjefen tar utfordringen». *Teknisk Ukeblad*.

Eksterne lenker
---------------

* Enovas ledelse og styre
**Vognmannsgata** var en gate på Vaterland i Oslo fram til saneringen av området på starten av 1960-tallet. Gata het Lille Vognmannsgade fram til 1874, da Store Vognmannsgade ble til Karl den XIIs gate. Før det igjen har gata vært kalt både Sagbankgaden og Søberggangen.

Gata gikk fra Jernbanetorget og langs det som i dag er Sonja Henies plass til Brugata ved Vaterlands bru. I Vognmannsgata 25 lå Vaterland småkirke. I nr. 44-46 lå et gammelt næringsbygg tilhørende bergensfirmaet G.C.Rieber & Co. Bygningen i nr. 9, som antakelig er fra 1700-tallet, ble gjenreist på Norsk Folkemuseum i 1970-72. Alt annet ble revet ved byggingen av T-banen 1962-1967.

Gata ble trafikkert av flere trikkelinjer. Blant disse Lambertseterbanen, som 1957-1966 ble trafikkert av trikk, brukte Vognmannsgata, og hadde egen vendesløyfe via Repslagergangen. Øvrige linjer på 1960-tallet var linje 3 til Bøler (inntil oktober 1967) og linje 16 Ekebergbanen inntil 1973. Siste trikk gjennom Vognmannsgata kjørte 6. august 1973. Men på dette tidspunkt var alle bygninger i gata for lengst fjernet. De siste rester av Vognmannsgata forsvant kort tid etter dette.

Vestre del av gateløpet dekkes i dag av Byporten kjøpesenter og Oslo sentralstasjon, mens den østre delvis dekkes av Galleri Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  I gateløpet midt på bildet ligger i dag Byporten kjøpesenter, med Biskop Gunnerus' gate der bygningene i venstre kant ligger.
2. ↑  Knut Are Tvedt, red. (2010). «Vognmannsgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 622. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vognmannsgata, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart over Oslo indre øst, anno 1958
* «Vognmandsgaten i Vaterland - tegning med tekst». Historier.no. Besøkt 6. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Reagan taler til National Association of Evangelicals, 1983
**Evil Empire-talen** (engelsk *evil empire*=«det onde rike/imperium») var den tale i 1983 der *Evil Empire* var en betegnelse brukt på Sovjetunionen av USAs president Ronald Reagan. 

Ordvalget stammer fra Reagans taleskriver Anthony R. Dolan.

I løpet av 1980-tallet lyktes USA i stadig større grad å svekke Sovjetunionens globale innflytelse, og fremstillingen av Sovjetunionen som totalitær og ond var et ledd i dette. Noen historikere har ment at dette var et vendepunkt i den kalde krigen, som til slutt bidro til Sovjetunionens fall.

I den første talen han brukte betegnelsen sa Reagan:

*[L]et us be aware that, while [the Soviet leaders] preach the supremacy of the state, declare its omnipotence over individual man, and predict its eventual domination of all peoples on the earth, they are the focus of evil in the modern world.*
*.. . .*
*So, in your discussions of the nuclear freeze proposals, I urge you to beware the temptation of pride – the temptation of blithely declaring yourselves above it all and label both sides equally at fault, to ignore the facts of history and the aggressive impulses of an evil empire, to simply call the arms race a giant misunderstanding and thereby remove yourself from the struggle between right and wrong and good and evil.*

Referanser
----------

1. ↑  «'The Battle of the Evil Empire', by Frank Warner, *The Morning Call,* Allentown, Pa. March 5, 2000». Frankwarner.typepad.com. 4. desember 2003. Besøkt 3. mars 2013.

Litteratur
----------

* Goodnight, G. Thomas (1986). «Ronald Reagan's re‐formulation of the rhetoric of war: Analysis of the 'zero option,' 'evil empire,' and 'star wars' addresses». *Quarterly Journal of Speech*. 72 (4): 390–414. doi:10.1080/00335638609383784.
* Rowland, Robert C.; Jones, John M. (Oktober 2016). «Reagan's Strategy for the Cold War and the Evil Empire Address». *Rhetoric & Public Affairs*. 19 (3): 427–463. doi:10.14321/rhetpublaffa.19.3.0427.
En ung kvinne som maler glassperler som skal brukes til å lage dekorasjoner. De hule glassrørene er formet til perler, men er ennå ikke kuttet opp. Kardoslavik
**Håndlaget juletrepynt av blåste glassperler** er en folkelig håndverkstradisjon i Karkonosze/Krkonoše og Jizerafjellene nord i Mähren i Tsjekkia.

Teknikken består i å forme glassrør i en messingform mens man varmer opp messingformen og glassrøret, slik at det oppstår en streng av perler som kalles klaustschata. Ved å veksle mellom ulike metallformer kan man lage perler med ulik størrelse og fasong. Strengen kan deretter bli forsølvet innvendig, farget utvendig og dekorert ved hjelp av ulike metoder. Deretter blir strengen delt opp til perler, og montert på tråder slik at perlene danner ulike mønstre og ornamenter. Håndverket anses som et nøkkelelement i den lokale kultur i denne delen av Tsjekkia, og er overlevert i familier i egnen fra generasjon til generasjon.

Under perioden med sosialistisk økonomi holdt denne håndverkstradisjonen på å forsvinne. Den ble imidlertid bevart i én familie, Kulhavý-familien, som holdt produksjonen gående i sitt verksted og derved reddet kunnskapen fra å forsvinne. Familien har siden fått bistand av utdanningsinstitusjoner og museer til å spre kunnskapen videre. Tradisjonen med å blåse juletrepynt av glass går igjen i folkeeventyr om Krakonoš, fjellenes legendariske hersker; i henhold til folketradisjonen var det Krakonos som lærte menneskene i Mähren å tilvirke glassperler på denne måten.

Håndverkstradisjonen ble i 2020 oppført på UNESCOs liste over verdens immaterielle kulturav.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «UNESCO - Handmade production of Christmas tree decorations from blown glass beads». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 24. september 2023.
2. ↑  «Perličkové ozdoby z Poniklé» **(engelsk)**. Rautis. Besøkt 29. september 2023. «We have creative hobby sets specifically designed for schools that include enough beads to make 50 ornaments. (---) The sets also include a short video about how the giant Krakonoš gave the glass bead hand-manufacturing craft to people.»
**NTNUI Langrenn** **(Tidligere NTHI)** (stiftet 1910) er langrennsgruppa i NTNUI, idrettsforeningen for NTNU. Gruppens utøvere består av skiglade studenter med mål om å ha det gøy i både skiløyper og festlige lag.

Gruppa består av rundt 200 mer eller mindre aktive utøvere på alle nivå. Hvert år arrangerer klubben tur til blant annet Birkebeinerrennet, hvor de er en av klubbene med flest deltakere. Klubben deltar også på en rekke andre renn i inn- og utland, ofte med en stor gjeng ivrige studenter. 

Ingeniør- og rådgivningsselskapet Sweco er for tiden hovedsponsor for gruppen, mens Anlegg Øst Entreprenør AS er delsponsor.

Historie
--------

Skigruppa var en av de første gruppene som ble opprettet etter stiftelsen av NTHI, forløperen til NTNUI, i 1910.

NTNUI Langrenn ble i 2013 kåret til vinner av "Klubb-NM" av Norges Skiforbund for sin innsats for et inkluderende skimiljø i Trondheim, samt for å legge til rette for satsning ved siden av toppstudier ved NTNU.

I 2018 startet gruppen, i samarbeid med Sweco, langløpslaget Team NTNUI Sweco Arkivert 23. april 2019 hos Wayback Machine.. Laget konkurrerer i langløpscupen Visma Ski Classics, der særlig Vasaloppet og Birken er store mål for sesongen. Teamet er verdens første profflag kun bestående av studenter, og har markert seg med deres grønne, gule og svarte dress, samt ulike TV-rykk.

Arrangementer
-------------

### Marka Rundt

Utdypende artikkel: Marka Rundt

NTNUI Langrenn i samarbeid med Vestbyen Idrettslag har siden 1946 arrangert turennet Marka Rundt i Bymarka i Trondheim. Rennet er 40 km langt, går i klassisk stil og er seedingrenn til Birkebeinerrennet.

### Gråkallen opp

Gråkallen Opp er et motbakkeløp fra Ilaparken til Gråkallen Panorama. Løypa går på naturskjønne stier gjennom Iladalen og opp til Studenterhytta. Derifra går det litt nedover til Skistua, før den siste brutale stigningen til toppen av Gråkallen starter. Løypen er på 7.5 km med 530 høydemeter. Deler av overskuddet fra løpet går til NRKs TV- aksjonen
  

### SWECO-Sprinten

SWECO-Sprinten arrangeres rundt og ved Hovedbygningen på NTNU campus Gløshaugen. Rennet/løpet er et samarbeid med gruppens hovedsponsor Sweco, og har foregått som en del av Aktiv Campusi slutten av august, i forbindelse med skolestart. Arrangementet har omtrent 50 deltagere. Til og med 2022 var arrangementet en rulleskisprint, men i 2023 ble det fornyet, og blir arrangert som en løpesprint med utslagsfinaler som i en langrennssprint.

.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. oktober 2013. Besøkt 21. oktober 2013.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. oktober 2013. Besøkt 21. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* NTNUI Langrenn
**Varoddbrua** er et brosystem som krysser Topdalsfjorden i Kristiansand kommune. Fjordkrysningen er en del av E18 og består av to fritt frembygg-broer i betong. De to broene har til sammen seks kjørefelt, hvorav to kollektivfelt. Det er gang- og sykkelvei på den østgående broen.

Den vestgående broen ble åpnet i 1994, mens østgående åpnet for trafikk i 2020. Den nyeste broen avløste den opprinnelige hengebroen fra 1956, og sommeren 2020 startet Statens vegvesen rivingen av hengebroen fra 1956. Det oppgraderte brosystemet var fullført i juni 2021.

Gamle Varoddbrua
----------------

Den gamle Varoddbrua i 1962.
Gamle Varoddbrua var en hengebro som også gikk over utløpet av Topdalsfjorden. Broen ble åpnet 20. oktober 1956 og var bompengefinansiert. Den førte Sørlandske hovedvei (daværende riksvei 40, i dag E18) over fjorden, og erstattet ferjeforbindelsen over Topdalsfjorden fra Varodden til Torsvik. Med broåpningen ble også Sørlandske hovedvei betydelig kortere. Tidligere gikk hovedveien mellom Lillesand og Kristiansand via Birkeland og videre over på vestsiden av Topdalsfjorden.

1956-broen hadde to-veistrafikk frem til den nye broen stod ferdig i 1994, og fra 1994 til 2020 gikk E18 i østgående løp over broen i to kjørefelt. 

Den gamle broen var 618 meter lang, og største spenn var 337 meter med fri høyde 32 meter. Broen hadde 8 spenn. Den var Norges lengste hengebru til 1972. Hengebroa ble revet i 2020.

Nye Varoddbrua
--------------

Varoddbrua i 2020.
Nye Varoddbrua fra 1994 er en fritt frembygg-bro som går over utløpet av Topdalsfjorden. E18 går over broen i vestgående løp. Broen er 663 meter lang, og største spenn er 260 meter. Seilingshøyden er 32 meter, og broen har til sammen 4 spenn. Broen ble åpnet i 1994. Broen ble bygget av AS Anlegg.

1994-broen ble bygget ved siden av hengebroen fra 1956. Etter åpningen av den nye broen, ble trafikken ledet i hver sin retning over de to broene. Den nye fritt frambygg-broen som leder trafikken i østgående retning åpnet for trafikk i 2020, og hele det oppgraderte systemet ble offisielt åpnet 18. juni 2021.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  nrk.no – Seks felt på Varoddbrua
3. ↑  Skoglund, Jarle (18. juni 2021). «I dag Kristiansands nye landemerke åpnet». *Veier24.no* **(norsk)**. Besøkt 19. juni 2021.
4. ↑  Johan Brun: *Våre bruer*. Damm 2003. ISBN 82-496-0760-0
5. ↑  Oddernes Avis: Varoddbrua 50 år: En brobygger minnes festdagen Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. (20. oktober 2006)
6. ↑  Sandvik, Tormod Flem Vegge, Arild (18. juni 2021). «(+)Den nye Varoddbrua er åpnet: – Et utfordrende prosjekt». *fvn.no* **(norsk)**. Besøkt 19. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Varoddbrua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* E18 Varoddbrua Arkivert 1. juli 2020 hos Wayback Machine. Statens vegvesen (prosjekt)
* Gamle Varoddbrua på broer.no
* Gamle Varoddbrua

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Vilde og Anna** er en norsk sangduo som vant MGPjr 2016 med sangen «Vestlandet». Duoen består av Vilde Hjelle (født 13. august 2003) og Anna Naustdal (født 8. mai 2004) fra Nordfjordeid i Sogn og Fjordane.

Seieren i MGPjr
---------------

Jentene møttes gjennom skiskyting og begynte å synge i sammen i 2015. Året etter sendte de inn sangen «Vestlandet» til MGPjr. Sangen laget de under en biltur over Strynefjellet. «Vestlandet» var en av 1 312 sanger som ble sendt inn til NRKs åpne konkurranse, og den var en av ti som ble tatt ut til finalen i MGPjr 2016 lørdag 5. november i Oslo Spektrum. Duoen fikk flest stemmer fra seerne og vant finalen.

«Vestlandet» er den første MGPjr-vinnersangen med tekst på nynorsk. Til 2016 hadde alle vinnersangene vært på enten bokmål, samisk eller ulike dialekter. Vinnerne Vilde Hjelle og Anna Naustdal ble hedret med en stor seiersfest da de kom tilbake til Nordfjordeid etter seieren i Oslo. Rundt tusen sambygdinger møtte fram i operahuset på Eid for å feire vinnerne.

Referanser
----------

1. ↑  «FløyenKids familiedag og konsert med Vilde og Anna fra MGPjr - Fløyen». *Fløyen*. Arkivert fra originalen 6. juni 2017. Besøkt 30. mai 2017.
2. ↑  Patricia (26. mai 2016). «Her er årets finalister!». Norsk rikskringkasting. Arkivert fra originalen 29. november 2016. Besøkt 18. november 2016.
3. ↑  «MGPjr 2016 – finale». Norsk rikskringkasting. 5. november 2016. Besøkt 18. november 2016.
4. ↑  Haukedal, Sondre Lingås (7. november 2016). «Sjå MGP-festen på Nordfjordeid». *nrk.no*.
5. ↑  Tomasgard, Jørn-Arne (7. november 2016). «Over 1000 feira Vilde og Anna». *Sunnmørsposten/smp.no*.
6. ↑  Wuttudal, Anna (8. november 2016). «"Vi vann"!». *Fjordabladet*.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for USAUSA USA |
| Friidrett VM i friidrett |
| Bronse | Budapest 2023 | 110 m hekk |

**Daniel Roberts** (født 13. november 1997 i Atlanta) er en friidrettsutøver fra USA som konkurrerer i sprintløp og hekkesprint. Han vant USA-mesterskapet på 110 meter hekk i 2019. I VM i friidrett 2023 i Budapest tok han bronse på 110 meter hekk.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2019

Roberts kom på andreplass på 60 meter hekk under Southeastern Conference innendørs i 2019, og kom også på andreplass under NCAA-mesterskapet innendørs. Utendørs vant han 110 meter hekk under Southeastern Conference i mai, og han fikk sølv på 110 meter hekk under NCAA-mesterskapet utendørs, med ny personlig rekord på 13,00 sekunder. I juli vant han 110 meter hekk under USA-mesterskapet i friidrett 2019.

### Sesongen 2020

2020-sesongen ble redusert på grunn av koronaviruspandemien, så Roberts deltok ikke i noen nasjonale eller internasjonale mesterskap.

### Sesongen 2021

Under USAs OL-uttak i 2021 (United States Olympic Trials 2020) kom han på tredjeplass på 110 meter hekk, og ble dermed kvalifisert til Sommer-OL 2020 i Tokyo. Under OL løp han på 13,33 i semifinalen, og nådde ikke finalen. Han deltok i Diamond League 2021, og kom der på fjerdeplass under Athletissima og tredjeplass under Meeting de Paris, og nådde med det Diamond League-finalen som var Weltklasse Zürich 2021, der han kom på fjerdeplass på 110 meter hekk.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 291461, besøkt 24. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (en) Daniel ROBERTS – World Athletics
3. 1 2 3  World Athletics - *Daniel Roberts - Results*, besøkt 27. oktober 2021.
4. ↑  «Athletics – Men's 110m Hurdles - Semi-Final - Results» (PDF) **(engelsk)**. olympics.com. 4. august 2021. Arkivert fra originalen (PDF) 8. august 2021. Besøkt 10. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Roberts – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Roberts – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Roberts – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Roberts – World Athletics Rediger på Wikidata
**Christian Quartbroa** (også kjent som *Quartbroa* og *Quartbrua*) er ei stålkassebru og gangbru i Kristiansand. Brua går fra Rådhusgata i Kvadraturen, over elva Otra til øya Kjøita i bydelen Lund. Gang- og sykkelveier fører over flere mindre gangbruer videre til den østlige elvebredden. Christian Quartbroa ble åpnet av ordfører Jan Oddvar Skisland 17. desember 2020, som den tredje sentrumsnære bruforbindelsen over Otra i Kristiansand. Brua er oppkalt etter byens grunnlegger, kong Christian IV av Danmark og Norge, også kalt *Christian Quart*. Det har gått med cirka 200 tonn med stål til brua, som har seks spenn. Stålarbeidene på selve brua ble utført i Romania, før bruelementene ble plassert på pilarer i elva. Rekkverket på brua inneholder belysning.

Referanser
----------

1. ↑  «Ny utlysning av gangbru over Otra i Kristiansand». veier24.no. 5. juni 2018. Besøkt 21. desember 2020.
2. ↑  «Christian Quartbroa åpnes torsdag». Kristiansand kommune. 15. desember 2020. Arkivert fra originalen 24. januar 2021. Besøkt 21. desember 2020.
3. ↑  «Broa kommer fra Romania i seks biter». Fædrelandsvennen. 23. august 2020.