recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Samfundets støtter*** (originaltittel: *Pillars of Society*) er en britisk drama-stumfilm fra 1920, i regi av Rex Wilson og med Ellen Terry, Norman McKinnel og Mary Rorke i hovedrollene. Manus er basert på Henrik Ibsens skuespill, *Samfundets støtter*, fra 1877. 

Filmen ble spilt inn i Grimstad.

Handling
--------

Konsul og skipsverftseier, Halligan, er stolt over sin suksess og høye samfunnsposisjon, men hans suksess bygger på løgner og uærlighet. Flere år innen han oppnådde sin nåværende posisjon hadde han et forhold til skuespillerinnen, *Madame Dorf*, noe som førte til datteren *Dina*. Senere lykkes han i å vinne *Lena*s følelser, men da han treffer hennes søte yngre stesøster, *Betty*, som har en mindre formue, gifter han seg med henne i stedet for å redde sin mindre vellykkede shippingbusiness. Kort etterpå dør *Madame Dorf* og *Halligan* adopterer *Dina*.

I mellomtiden reiser *Dick Alward* til USA for å søke lykken. Stesøsteren, *Lena*, som fikk kurven av *Hannigan* drar sammen med ham. Utfarten fører til sladder omkring *Dick* og den adopterte foreldreløse *Dina*. *Halligan* imøtegår ikke ryktene om at *Dick* er hennes far. Han er imidlertid bekymret over at sannheten vil komme for en dag. Når *Dick* og *Lena* returnerer til Norge, beslutter *Halligan* seg for å drepe dem.

Ting blir enda mer komplisert når *Dick* forelsker seg i *Dina* og vil ta henne med seg hjem til USA. For å beholde sitt gode rykte forsøker *Halligan* å sende paret på sitt minst sjødyktige skip, men planen mislykkes når de går om bord i et annet fartøy og *Halligan*s sønn, *Olaf*, går om bord i det farlige skipet. Verksformann *Aune* redder *Olaf*, hvorpå *Halligan* (som ikke lenger greier å lyve) i en tale til sine medborgere (som kom for å hedre ham) innrømmer at han er den virkelige faren til adoptivdatteren.

I rollene
---------

* Ellen Terry - *Mrs Halligan Sr.*
* Norman McKinnel - *John Halligan*
* Mary Rorke - *Mrs. Halligan*
* Joan Lockton - *Diana Dorf*
* Irene Rooke - *Martha Karsten*
* Lydia Hayward - *Lena Hessel*
* Charles Ashton - *Dick Alward*

Denne britiske filmen brukte engelskklingende navn på en del av rollefigurene:

| Filmen | Ibsen |
| --- | --- |
| *Mrs Halligan Sr.* | *Fru Bernick* |
| *John Halligan* | *Karsten Bernick* |
| *Lena Hessel* | *Lona Hessel* |
| *Dick Alward* | *Johan Tønnessen* |
| *Florence, Mrs Hannigan* | *Betty Bernick* |
| *Olaf Halligan* | *Olaf Bernick* |

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  *Pillars of Society* (1920) Arkivert 23. oktober 2012 hos Wayback Machine. i BFI
3. ↑  Filmens program, som finnes på Nasjonalbiblioteket

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Samfundets støtter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Samfundets støtter* på Silent Era Rediger på Wikidata
Flerårsmagasinet Blåsjø
Heggmovatnet i Bodø, ved lav vannstand.
**Reservoar** (også kalt **vannreservoar**, eller underbetegnelsene **reguleringsmagasin**, **regulert innsjø** eller **vannmagasin**) er en naturlig innsjø eller et kunstig basseng som vannet i et vassdrag kan samles i. Vannet kan brukes til generering av vannkraft, irrigasjon, forsyning av drikkevann eller andre formål. Kunstige magasiner etableres ved å demme opp deler av et vassdrag ved hjelp av en demning. 

Formålet med et reservoar er at man kan samle vann i perioder hvor tilsiget av vann er større enn forbruket. Når forbruket er stort, nyttiggjør man seg det oppsamlede vannet ved å tappe magasinet. Hvis vannet skal brukes til kraftproduksjon, kan man på den måten til enhver tid produsere den mengden elektrisk kraft det er behov for. Vannverk henter ofte vann fra regulerte innsjøer for å sikre forsyningen i perioder med lite tilrenning. I land der nedbøren varierer mye med årstidene kan en samle opp vann når det er regntid eller snøsmelting og bruke det til vanning av dyrket mark i den tørre årstiden.

For kraftverk der tilsiget varierer mye bygges det enten helårsmagasin eller flerårsmagasin. For de minste kraftverkene er ofte magasinet et lite basseng for kun å etablere et vannspeil i kraftverksinntaket.

Norge
-----

I Norge blir blant annet 13 av de 18 største innsjøene brukt som reguleringsmagasiner.

Fyllingsgrad
------------

Eksempel på diagram for magasinfylling. Grønn kurve er median (verdi som har den midtre plassen i en rekke av økende eller minkende verdier).
Vannstanden i et vannmagasin kan reguleres mellom *høyeste regulerte vannstand*, som regel overløpet i en demning, og *laveste regulerte vannstand*, som regel nivået til tappetunnelen. Høyeste og laveste vannstand fastsettes i konsesjonsbetingelsene til kraftverket. Den totale nyttbare vannmengden som kan lagres i magasinet kalles *magasinvolum*. Fyllingsgraden forteller hvor mye vann det er igjen i magasinet.

*Magasinfylling* er en statistikk som blir utarbeidet av Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE) og blir publisert hver onsdag klokken 13. Statistikken omfatter magasin som samlet har 97,1 prosent av den totale magasinkapasiteten til landet (84,3 TWh). Det grå området på figuren er maksimum/minimum målt i perioden 1990–2007.

NVEs sider gir også oversikt over vannmagasinområder: Inndelingen i områder er basert på en gruppering av vassdrag.

* *Område 1* omfatter Østlandet, Agder-fylkene og deler av Rogaland.
* *Område 2* omfatter resten av Rogaland og mesteparten av Hordaland og Sogn og Fjordane.
* *Område 3* omfatter Møre og Romsdal, Trøndelag og Nord-Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «De største reguleringsmagasinene i Norge per 31.12.2004». NVE. 24. august 2009. Arkivert fra originalen 10. september 2015. Besøkt 5. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reservoirs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NVEs siste ukesstatistikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
***Reservebaronen*** er en revyvise fra 1933 med tekst av Finn Bø.

Visen ble første gang fremført av Victor Bernau våren 1933, i Chat Noir-revyen *Det ligger i luften*. Teksten er en harselas over Fritz Wedel Jarlsberg, som i 1933 var ambassadør (minister) og hadde utgitt sine memoarer året før.

Sangtittelen var Oslo-publikummet kjent med fra før; den tyske operetten *Der Juxbaron* fra 1913 hadde på norsk fått navnet *Reservebaronen*.

Teksten
-------

Revyteksten består av tre vers med refreng. Bernau opptrådte som Wedel Jarlsbergs dobbeltgjenger da han fremførte den. Første vers med refreng lyder slik:

> Det er moro å ligne en verdenskjent mann,
> 
> 

> han Wedel og jeg er som to dråper vann.
> 
> 

> Dem bukker og skraper hvor jeg kommer hen,
> 
> 

> og jeg hilser flott og tar den. (Nikker nedlatende.)
> 
> 

> Da jeg kom til Oslo med toget,
> 
> 

> en formiddag, ble det litt broget,
> 
> 

> for folk var møtt frem og begeistringen var stor,
> 
> 

> de ropte på helten og kjempen fra nord,
> 
> 

> forsamlingen jublet i kor:
> 
> 

*Refreng:*

> «Du er den største vi eier og har,
> 
> 

> hipp, hipp hurra for baronen!»
> 
> 

> Så sang Reidar Kaas «Sigurd Jorsalafar»,
> 
> 

> så tonen slo sprekk i stasjonen!
> 
> 

> «Du er dyktig,» sa Bjørn, «ja, jeg synes sogar
> 
> 

> du er større enn Nansen og Sarah Bernhardt,
> 
> 

> jeg tror pinedø du er større enn far,
> 
> 

> du er en av de største vi har!»
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2  Nielson, Haakon B. (1970). *Revystjerner i 1920-årenes Kristiania*. Oslo: Cappelen. s. 103.
2. 1 2  Bø, Finn; Klouman, Toralf (illustratør); Mauritz-Hansen, Ivar (illustratør) (1946). *Jeg tar mig den frihet*. Oslo: Jacob Dybwads forlag. s. 94.
3. ↑  Wedel Jarlsberg, F. Fredrik Hartvig (Fritz) (1932). *Reisen gjennem livet*. Oslo: Gyldendal.
***Samfunnsøkonomen*** er et fagblad utgitt av Samfunnsøkonomenes forening. Fra og med årgangen 2011 ble Norsk Økonomisk Tidsskrift sammenslått med Samfunnsøkonomen. Siden Norsk Økonomisk Tidsskrift oppstod i januar 1988 er en videreføring av Statsøkonomisk Tidsskrift som først utkom i 1887, ble årgangen 2011 regnet som tidsskrifets 125. årgang. Fra og med 2001 til og med 2007 ble det utgitt under navnet ***Økonomisk forum***. Før det ble tidsskriftet utgitt under navnet ***Sosialøkonomen***.

Fagbladet Stimulator kom med sitt første nummer våren 1947 i form av et stensilert hefte. Stimulator ble «utgitt av Universitetets Socialøkonomiske Instiutt og De Økonomiske Studerendes Sørutvalg i fellesskap med støtte av Socialøkonomisk Samfund». Det skulle være et studentblad, men også et bindeledd mellom Universitetet og de ferdige kandidatene. 

På en ekstraordinær generalforsamling i november 1957 vedtok foreningen å utgi et trykt kombinert medlemsblad og tidsskrift til erstating for Stimulator. Tidsskriftet fikk navnet *Sosialøkonomen* og kom ut med sitt første nummer i mars 1958.

Redaktører
----------

2013
* Henrik Lindhjem, Vista Analyse/NINA
* Torberg Falch, NTNU
* Jo Thori Lind, UiO

2009
* Rolf Jens Brunstad, NHH
* Annegrete Bruvoll, Vista Analyse
* Steinar Vagstad,  UiB

Referanser
----------

1. ↑  «Samfunnsøkonomen nr 1 2011». Arkivert fra originalen 22. mars 2015. Besøkt 26. mars 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
Hammenhögs kyrka.
**Hammenhög** er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. Det ligger til Riksväg 9 i Österlen, cirka 15 kilometer vest for Simrishamn og er oppkalt etter en stor gravhaug fra steinalderen. I 2010 hadde tettstedet 908 innbyggere.

Stedet er vurdert til å være på listen over «Särskilt värdefulla kulturmiljöer i Skåne» på grunn av at det fremstår som en god eksponent for en *centralort* fra 1800-tallets siste del og 1900-tallets første del. De eldre bygningene i Hammenhög, tinghuset, gjestgivergården, kirken og prestegården, samt frøhandel og bilforhandlermiljøet er av spesiell interesse. 

Fremdeles produseres det frø i Hammenhög. Weibulls Trädgård, tidligere *Hammenhögs Frö* har butikkutsalg i sommermånedene. Hammenhögs Gästis har tradisjoner tilbake til 1693.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 6. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Borrby **·** Brantevik **·** Gärsnäs **·** Hammenhög **·** Kivik **·** Sankt Olof **·** Simris **·** Simrishamn **·** Skillinge **·** Vik **·** Vitaby **·** Östra Tommarp |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Taumataw… (New Zealand)TaumatawhakatangihangakoauauotamateaturipukakapikimaungahoronukupokaiwhenuakitanatahuTaumataw… (New Zealand)
Skiltet nedenfor Taumataw…
**Taumatawhakatangihangakoauauotamateaturipukakapikimaungahoronukupokaiwhenuakitanatahu**, eller **Taumatawhakatangihangakoauauotamateapokaiwhenuakitanatahu**, er en 305 meter høy ås på New Zealand. Den befinner seg nær Porangahu, sør for Waipukurau i sørlige Hawke's Bay på Nordøya. Stedsnavnet forkortes ofte *Taumata* av de lokale av praktiske årsaker. Navnet betyr «Bakketoppen hvor Tamatea, kjent som 'landslukeren', mannen med store knær, steg ned fra, klatret opp på, og slukte fjell, mens han spilte nesefløyte for sin elskede.»

På skiltet til åsen står det *Taumatawhakatangihangakoauauotamateaturipukakapikimaungahoronukupokaiwhenuakitanatahu*, som på 85 bokstaver er et av verdens lengste stedsnavn. Det er mange forskjellige måter å stave navnet på.

Det har også blitt skrevet *Tetaumatawhakatangihangakoauaotamateaurehaeaturipukapihimaungahoronukupokaiwhenuaakitanarahu*, 92 bokstaver, som kom inn i Guinness rekordbok som verdens lengste stedsnavn.

Se også
-------

* Liste over verdens lengste stedsnavn

Referanser
----------

1. ↑  Reed, A. W. (2010). Peter Dowling, red. *Place Names of New Zealand*. Rosedale, North Shore: Raupo. s. 392. ISBN 9780143204107.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taumata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
***Radio Røynda*** er et norsk humorprogram som gikk på NRK Radio fra 2001 til 2005. Programmet var i perioder et fast innslag i radioprogrammet *Norgesglasset* på P1. Det hadde et sterkt fokus på nynorsk og gikk under mottoet «I Radio Røynda er nynorsk hovudmål og Ivar Aasen Gud». De musikalske innslagene var også vesentlig. Programleder var Finn Tokvam.

I 2006 ble det laget en egen TV-versjon som ble sendt på NRK2. Disse sendingene gikk under vignetten til *Usett*. Også dette programmet ble ledet av Tokvam.

Programmet dukket første gang opp som adventsserie i *Norgesglasset* i 2001.

Finn-Erix
---------

*Finn-Erix* er et «superpopulærorkester» som ble startet i sammenheng med radioprogrammet/tv-serien. De spiller mest coverlåter, som t.d. Deep Purples «Smoke on the Water». Kjente personer som Stian Grimseth, Frode Grytten og Olav Stedje har deltatt i orkesteret, mens forfatter Jon Fosse ble nektet å være med. Finn Tokvam er vokalist, Odd Erik Lothe brilijerer på stueorgel og Halvor Folgerø bidrar på fagott.

Referanser
----------

1. ↑  «Jul i bladstova». *NRK*. 9. desember 2005. Besøkt 15. januar 2019.
2. ↑  «Usett: Radio Røynda». NRK TV. Besøkt 15. januar 2019.
3. ↑  «Radio Røynda». *NRK*. 4. desember 2001. Besøkt 15. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Radio Røynda på TV
**Järfälla Orienteringsklubb (JOK)** (stiftet 1958) er en svensk orienteringsklubb som har tilholdssted i Stockholm i Sverige. Orienteringsklubben er idag en av de største Stockholm-baserte orienteringsklubbene med sine rundt 400 medlemmer.

Klubbens draktfarger er rød og mørk blå. Klubben har eget klubbhus Järvafeltet nær Jakobsberg. Det ble kjøpt i 1969 og har siden den gang blitt bygget ut flere ganger. Järfälla OK har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne-, og mosjonsnivå. Orienteringsklubben har tidligere hatt stor suksess både på dame- og herresiden og har hatt flere løpere i stallen som har hevdet seg nasjonalt og internasjonalt. Det ble seier i herrenes utgave av Tiomila i 1968 og 1972. I ungdomsstafetten under Tiomila tok Järfälla-ungdommene sin første og foreløpig eneste seier i 1998. På 70- og 80-tallet var klubben virkelig å regne med blant Sveriges fremste orienteringskluber. Det gjenspeilet seg i resultatene fra 25-Manna, stafetten som tar mål av seg å kåre "verdens beste klubb". Mellom 1977 og 1986 vant klubben den gjeve stafetten hele fem ganger. Herrelaget gikk til topps i Smålandskavlen i 1986.

Tre ganger verdensmester Annika Billstam tilbrakte sine ungdomsår i Järfälla OK.

Meritter
--------

Tiomila, herrer *(2)* :

* 1968, 1972

Jukola, herrer *(1)* :

* 1992

25-manna *(2)* :

* 1977, 1978, 1979, 1984, 1986

Smålandskavlen, herrer *(1)* :

* 1986

Tiomila, ungdomsstafetten *(1)* :

* 1998

Kjente tidligere løpere
-----------------------

* Sveriges flagg Annika Billstam
* Sveriges flagg Hasse Holmberg

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
«**Death on Two Legs (Dedicated to......**» er en sang av det britiske rockebandet Queen. Den er åpningssangen på plata *A Night at the Opera*, og ble skrevet av bandets vokalist, Freddie Mercury.

Sangen er et personlig angrep mot deres tidligere manager og medeier av Trident Studios, Norman Sheffield. Selv om sangen aldri refererte direkte til ham, valgte han å gå til det skritt å prøve å saksøke Queen etter å ha hørt den. Han mente nummeret var en ærekrenkelse. Under konserter var det ikke uvanlig at Mercury dediserte nummeret til «a real mother-fucker of a gentleman». Denne teksten ble sensurert bort på live-plata *Live Killers* med tre pip. En av grunnene til denne sensuren kan ha vært at bandet ville unngå flere søksmål.

Som på «Bohemian Rhapsody» spilte Mercury på piano, det meste av det som senere ble spilt på gitar. Slik viste han gitaristen Brian May hvordan partiene burde spilles.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Death on Two Legs* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
**Fisketrygd** eller **fiskeravgift** er en særavgift som betales av alle over 18 år som skal fiske i Norge etter laks, sjøaure eller sjørøye i vassdrag, eller fiske etter nevnte arter med faststående redskap i sjøen. Årsavgiften gjelder fra 1. januar til 31. desember. Betalingsmottaker er Miljødirektoratet, men inntektene tilfaller Statens fiskefond. 

Formålet med fiskeravgiften er å sikre midler til ulike tiltak som tilrettelegging for fiske i vassdrag, informasjonsarbeid, forskning og overvåking og generelt fiskefremmende formål. Avgiften ble innført på midten av 1960-tallet og ble lovfestet i lakse- og innlandsfiskeloven i 1964.

Det skal ikke betales fiskeravgift for å fiske etter innlandsfisk og kreps. Men man må fortsatt kjøpe fiskekort eller innhente fisketillatelse hos fiskerettshaveren for slikt fiske.

Se også
-------

* Sportsfiske

Eksterne lenker
---------------

* Om fiskeravgiften (Arkivert)
* Betaling av fiskeravgift hos Miljødirektoratet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Jäniskoski-Niskakoskiområdet er merket rosa på kartet
**Jäniskoski-Niskakoskiområdet** er et område i russisk Lappland, øst for Enaresjøen og vest for Pasvikelva, på 176 kvadratkilometer. Finland solgte området til Sovjetunionen den 18. april 1947 på grunn av Jäniskoski-kraftverket i området og Niskakoski-reservoaret. Jäniskoski-Niskakoskiområdet var ikke en del av Sovjetunionens opprinnelige territorielle krav..

For å sikre trygg forsyning av nikkelgruvene i Petsamo, avtalte Finland å gi opp området Jäniskoski-Niskakoski. Et tidligere kraftverk hadde blitt ødelagt under krigen, og det ble vurdert til at Finland ikke hadde råd til å gjenoppbygge det på den tiden. Området ble betalt av Tyskland og kostnaden ble anslått til 700 millioner finske mark.

Tidligere, mens området hørte til Finland, var det en del av Enare kommune. Nå tilhører området byen Nikel i Petsjenga kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. august 2018. Besøkt 26. september 2019.
2. ↑  Как Финляндия и СССР жили и не тужили — Невидимый город
**Mårten Rød** (født 6. desember 1948) er en norsk forretningsmann. Han har vært styreleder i Marine Subsea og det børsnoterte selskapet Interoil Exploration & Production ASA. Han ble i 2014 dømt til åtte års ubetinget fengsel for grov økonomisk utroskap og hvitvasking, og ble også fradømt retten til å drive næringsvirksomhet eller inneha ledende stillinger eller styreverv. I 2015 ble han slått personlig konkurs.

Mårten Rød ble fullstendig frilfunnet i Borgarting lagmannsrett i 2015. Høyesterett bestemte i februar 2016 at Økokrims anke i Marine Subsea-saken ikke skulle tas inn til behandling. Dermed ble frifinnelsen av selskapets tidligere styreleder Mårten Rød stående.

Referanser
----------

1. ↑  Mårten Rød går av som styreleder i Interoil etter tiltale, Hegnar.no
2. ↑  Tidligere styreleder dømt til 8 års fengsel, E24
3. ↑  Vil ta arrest for 116 millioner kroner, Hegnar.no
4. ↑  Kreves for en kvart milliard, DN.no
5. ↑  Rød slått konkurs, DN.no
6. ↑  Rød frifunnet, Hegnar.no
7. ↑  Styreleder frifunnet, nrk.no
|  |
| --- |
| Kong Kristian IVs krone |
| Fyrstelige og adelige titler |
| Keiser og keiserinne

---

Konge og dronning

---

Kurfyrste og kurfyrstinne

---

Storhertug og storhertuginne

---

Erkehertug og erkehertuginne

---

Hertug og hertuginne

---

Storfyrste og storfyrstinne

---

Markgreve og markgrevinne
Marki og markise

---

Fyrste og fyrstinne

---

Greve og grevinne

---

Borggreve og borggrevinne
Vicomte og vicomtesse

---

Baron og baronesse
Friherre og friherrinne

---

Ridder og dame

---

Edler og edle

---

Herre og dame |

Dansk-norsk friherrekrone
Svensk friherrekrone
Nyere tysk friherrekrone
Eldre tysk friherrekrone
**Friherre** (tysk *Freiherr*) er en adelstittel som brukes i den tyskspråklige del av Europa inkludert de baltiske stater og hele Østerrike-Ungarn, i Sverige, Finland og i noen grad også Danmark(-Norge). Den anses som likeverdig med baron, og friherrer blir normalt også tiltalt som «baron».

I Skandinavia kalles både en friherres kone og hans døtre for friherrinner eller baronesser. I det tyskspråklige Europa kalles friherrens kone *Freifrau* og hans døtre *Freiin*.

I korrekt, skriftlig omtale plasseres tittelen på dansk-norsk og tysk mellom for- og slektsnavnet, uten komma (*Fornavn friherre Slektsnavn*). På svensk plasseres den oftere foran navnet (*friherre Fornavn Slektsnavn*).

Den rang både baroner og friherrer har, kalles *friherrelig stand*.

Det finnes rangkroner for friherre/baron. Rangkronens utforming varierer mellom de forskjellige land og tidsperioder.

Riksfriherre
------------

En **riksfriherre** (tysk *Reichsfreiherr*) var i Tyskland en friherre som hadde blitt opphevet til friherrestanden av den tysk-romerske keiseren. Betegnelsen kom imidlertid først på moten *etter* at Det tysk-romerske rike var blitt oppløst i 1806, fordi riksfriherrene ønsket å markere at deres titler var eldre (og av noen ble oppfattet som gjevere) enn friherretitler delt ut av (eller etter) Napoleon.

Riksfriherretittelen innebar altså ingen særskilte privilegier, verken før eller etter 1806. Til forskjell fra f.eks. riksgrever og riksriddere var ikke riksfriherrer automatisk innehavere av riksumiddelbare territorier. Når det inntil 1806 likevel fantes riksumiddelbare herligheter (som var navnet på en friherres territorium), kunne dette ha to årsaker:

* Herligheten utgjorde territoriet til en riksgreve. Det kan f.eks. ha blitt ervervet av greven etter tapet av hans opprinnelige grevskap.
* Herligheten utgjorde territoriet til en riksridder som hadde blitt opphøyet til friherrestanden. Fra 1700-tallet ble mange riksriddere gjort til friherrer, men riksumiddelbarheten til territoriene deres skrev seg i så fall fra tiden før opphøyelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Friherre». *Aschehougs konversationsleksikon*. Kristiania: Aschehoug. 1921. s. 269.
2. 1 2  «Titulierte Adelsnamen». knigge.de. Arkivert fra originalen 18. juli 2017. Besøkt 23. juli 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Roger de Beaumont, 2. jarl av Warwick** (født 1102, død 12. juni 1153), også kjent som **Roger de Neubourg**, var eldste sønn av Henry de Beaumont, 1. jarl av Warwick og hans hustru Marguerite. Han arvet tittelen jarl av Warwick etter sin far i 1123.

Han ble regnet som en gudfryktig og trofast mann, og i en samtidig krønike, *Gesta Regis Stephani*, omtales han som «en mann av mild innstilling». Han åpnet *Hospital of S. Michael*, et leprosarium i Warwick, og finansierte dette ved å overføre tienden fra Wedgnock og annen eiendom. Han gav også donasjoner til tempelriddernes hus utenfor Warwick. Under kong Stefan grunnla han også et kloster viet til St. Kenned ved Llangennilth i Glamorgan. Klosteret var tilknyttet St. Taurinus' kloster i Évreux i Normandie.

Roger besøkte Det hellige land flere ganger, og deltok i andre korstog. Det ser også ut til at han sluttet seg til Konrad III av det tysk-romerske rikes ekspedisjon etter beleiringen av Lisboa.

Familie
-------

Roger giftet seg i 1130 med Gundred de Warrenne, datter av William Warenne, 2. jarl av Surrey og Elizabeth de Vermandois. De fikk seks barn:

1. William de Beaumont, 3. jarl av Warwick
2. Waleran de Beaumont, 4. jarl av Warwick
3. Henry de Beaumont, dekan i Salisbury i 1205
4. Agnes de Beaumont, gift med Geoffrey de Clinton, kongelig kammerherre
5. Margaret de Beaumont
6. Gundred de Beaumont, gift med 1) Hugh Bigod, 1. jarl av Norfolk og 2) Roger de Glanville

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, oppført som Roger de Newburgh, 2nd Earl of Warwick, The Peerage person ID p36764.htm#i367638, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p36764.htm#i367638, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Henry de Beaumont** | **Jarl av Warwick**(1123–1153) | Etterfølger:**William de Beaumont** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Områdene omfattet av *opritsjnina* ble stadig utvidet i perioden 1565-72.
***Opritsjnina*** (russisk опричнина, av опричь = «adskilt fra», «unntatt») var den private kretsen av hoffolk og rådgivere som tsar Ivan den grusomme satte til å administrere de russiske provinsene han hadde utskilt fra statsadministrasjonen og underlagt sin direkte kontroll, men betegnet også de berørte provinsene fra 1565 til 1572. Begrepet omfatter i tillegg til denne tostatspolitikken hans, som spaltet Russland, også terroren som ble utøvet av *opritsjnik'*ene, en hird han hadde utpekt, hovedsakelig bestående av lavadel og utlendinger. Deres kontroll av *opritsjnina*-provinsene kulminerte i massakren i Novgorod som pågikk fra 9. januar til 12. februar 1570. *Opritsjnina* reduserte bojarenes politiske makt, men raserte også russisk økonomi. I 1572 oppga tsar Ivan prosjektet, og betegnelsen *dvor* for «hoff» erstattet *opritsjnina*.

Uniformering og symbolbruk
--------------------------

*Opritsjnik'*ene var svartkledde og red på svarte hester. De bar et merke med et hundehode og en feiekost, der hundehodet symboliserte at de sporet opp forrædere, feiekosten at alle motstandere skulle feies vekk.

Tyskeren Heinrich von Stadens erindringer
-----------------------------------------

Heinrich von Staden (f. i 1542 nær Münster) var en av utlendingene som fikk frie hender i tsarens dødsskvadroner. von Staden etterlot seg en skriftlig beretning, *Von Westfalen nach Moskau: mein Dienst in der Schreckenstruppe des Zaren Iwan* (= Fra Westfalen til Moskva; min tjeneste i tsar Ivans skrekktropper). Disse troppene var regulære bødler, rene slaktere som tsaren slapp løs på sitt eget folk. Han fjernet dem ikke før han innså at de var modige når det gjaldt å overfalle våpenløse russere, men sviktet når de stod overfor de krigerske tatarene. Nå rykket tatarene frem mot Moskva, satte byen i brann og dro sin vei med enormt krigsbytte. Det var vanlige russere som ga seg i kamp med inntrengerne, mens *opritsjnik'*ene flyktet for å redde sitt eget skinn.

Konsekvenser
------------

Terrorveldet sendte mange bønder på flukt til andre deler av Russland. Da store deler av matjorden ble liggende brakk, økte kornprisen til det tidobbelte, og medførte at Russland ble ytterligere destabilisert. Systemet lyktes i å skremme folket til full underkastelse under tsaren, men de økonomiske konsekvensene var så store at Ivan skrinla prosjektet i 1572.

Se også
-------

* Massakren i Novgorod

Referanser
----------

1. ↑  *Encyclopedia Britannica*, 11. november 2010:. Hentet 25. mars 2022.
2. ↑  Matthew Bond (6. juni 2008). «Ivan the Terrible: Centralization in Sixteenth Century Muscovy (pdf)» (PDF). Besøkt 9. januar 2023.
3. ↑  «Von Westfalen nach Moskau : mein Dienst in der Schreckenstruppe des Zaren Iwan | WorldCat.org». *www.worldcat.org* **(engelsk)**. Besøkt 9. januar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Mårup kirke fotografert 6. august 2009 Foto: Sarrus 
**Mårup kirke** er en tidligere kirke som ligger på Lønstrup klint i Hjørring kommune på en lang kystskrent mellom Lønstrup og Løkken. Den ble oppført på midten av 1200-tallet. Opprinnelig var den en senromansk kirke med rektangulært skip og tilnærmet kvadratisk kor. Da kirken ble reist var kystlinjen flere kilometer ute, men senere har erosjonen endret landskapet slik at den etter hvert ble liggende helt ute på kanten av klinten.

Man sluttet å bruke kirken i 1928 bortsett fra til gudstjenester og enkelte andre aktiviteter i sommerhalvåret. 24. mars 2008 ble kirken benyttet til gudstjeneste for siste gang. Fra samme år har kirken blitt gradvis tatt ned slik at det kun står murveggene tilbake.

Da Mårup kirke ble nedlagt som sognekirke i 1928 flyttet man inventaret over til menighetens nye kirke; Lønstrup kirke. Mårup kirke hadde en romansk granittfont med akantusblader hugget i flatt relieff. Dåpsfatet er fra ca. 1575. Alteret hadde en altertavle fra sengotikken med en fremstilling av Anna selvtredje.

Skipsankeret foran kirken stammer fra den engelske fregatten «The Crescent» som var på vei til Göteborg med forsyninger til den engelske flåten og som forliste utenfor Maarup i desember 1808. 226 besetningsmedlemmer omkom og de ble begravet i en fellesgrav på kirkegården.

Mårup kirke ble benyttet som opptakssted under innspillingen av Gabriel Axels Oscar-belønnede film Babettes gjestebud i 1987.

Referanser
----------

1. 1 2  «Mårup Kirke: ruinen på klinten». Arkivert fra originalen 7. oktober 2010. Besøkt 2. oktober 2011.
2. 1 2  Mårup kirke fra Kirkehistorie.dk
3. ↑  Mårup kirke nedtages - Nationalmuseet dokumenterer Arkivert 21. desember 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  Nedrivningen af Mårup Kirke fortsætter Arkivert 7. november 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  Lønstrup kirkes inventar fra Kirkehistorie.dk
6. ↑  Maarup Kirke Arkivert 2011-10-14, hos Wayback Machine. fra Lokalhistorisk forening for Lønstrup og Omegn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mårup Kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mårup kirke – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
En **frihavn** er et område med havn, større jernbanestasjon eller lufthavn, hvor man får innføre varer fra alle land tollfritt. Frihavnen er et nøye avgrenset område, som anses å ligge utenfor rikets tollgrense. Alt som befinner seg innenfor frihavnens grenser er fritatt fra både tollavgift og alt ettersyn og kontroll fra tollvesenets side. Andre avgifter kan dog legges på varene, som havneavgifter og lignende. Men toll ilegges først når varen føres fra frihavnen til et annet sted innen samme land. 

Frihavnen støtter på en effektiv måte et lands skipsfart og utenrikshandel, og gjør det mulig å konkurrere med utlandet både gjennom transitthandel og gjennom eksport av artikler som benytter utenlandske råvarer. 

Frihavnsinstitusjonen er gammel. Den første frihavnen var Livorno (1547). Deretter fulgte Genova (1596), Napoli (1633) og Venezia (1661). I Frankrike var Marseille frihavn fra 1669, men ble fratatt denne fordelen av nasjonalkonventet (1792–95).

På 1800-tallet forelå det flere ganger et forslag om å opprette frihavn i Kristiansand, men forslaget ble ikke iverksatt.

Referanser
----------

1. ↑  *Transportordboken*. Transportbrukernes fellesorgan. 1974. s. 19.
2. ↑  Jakob Friis (1941). *Kristiansand gjennom 300 år*. I kommisjon hos P.G. Birting. s. 102.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Jägala** er ei 97 km lang elv i Estland, med utløp i Finskebukta i Jõelähtme kommune øst for Tallinn. Flere fossefall her, deriblant den 8 meter høye Jägalafossen 25 km ovenfor utløpet, markerer terrasser i landskapet skapt av morenemasser som elva har skåret seg igjennom ned til Finskebukta. Elva kommer fra Ambla kommune og renner med sideelver videre gjennom Anija kommune i den sørøstlige delen av Harju fylke, i et område som høyt i elveløpet preges av myr og furuskog med mange små innsjøer.

Typisk myr- og skoglandskap langs Soodla-elven.
De viktigste sideelvene fra venstre bredd er Saeoja og Jõelähtme jõgi (46 km, 321 km²). De viktigste fra høyre bredd er Ambla jõgi (31 km, 242 km²), Jänijõgi (28 km, 168 km²), Mustjõgi (33 km, 104 km²), Aavoja (23 km, 57 km²), og **Soodla jõgi** som med 75 km og et nedbørfelt på 236 km² er den største sideelva. Soodla-elva oppstår ved landsbyen Ambla ved Karkuse-myrene, i Ambla kommune. Den renner gvestover gjennom området *Põhja-Kõrvemaa* som er et unikt istidslandskap med morener og sand- og grussletter som fortsatt kan betraktes. Området var fra 1953 skytefelt for sovjetisk artilleri, men er etter uavhengigheten vernet som naturreservat.

Horisontalt fall ved Linnamäe vannkraftverk nær utløpet av Jãgala er 10 meter, og vannføringen 13,5 m³/sek. Installert effekt er 1,2 MW. Dette vannkraftverke fra 1924 ble ødelagt under andre verdenskrig, men gjenreist i 2002. Lengre oppe i vassdraget er det også en oppdemming av Soodla-elven bare 6 km vest for dens utløp i Jägala ved byen Kehra, og danner reservoaret Koitjärve. Her oppe malte Ludvig Oskar (1874–1951) stemningsfulle, naturalistiske malerier av furu- og myrlandskapene før området ble stengt for ferdsel av den sovjetiske hæren.

Referanser
----------

1. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 68.
2. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 30.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jägermeister** er et tysk likørmerke tilvirket av Mast-Jägermeister i Wolfenbüttel i Tyskland

Jägermeister er en tysk urtelikør. Likøren inneholder 35 volumprosent alkohol. De 56 urtene som finnes i likøren er hemmelige og den har, ifølge Systembolaget, «en kryddig smak med en viss bitterhet, innslag av lakritsrot, tørkede urter, kanel, ingefær og pomerans». Den ideelle serveringstemperaturen anses å være -18 °C.

Historikk
---------

Jägermeister ble skapt av Curt Mast (1897–1970) som var sønn til eddikfabrikanten Wilhelm Mast i Wolfenbüttel. Farens aktivitet innbefattet også vinhandel og var blitt grunnlagt i 1878. Da Wilhelm Mast ble syk tok Curt Mast over aktiviteten i 1918. På gaten Grosser Zimmerhof 26 i Wolfenbüttel gjenfinnes selskapets opprinnelige kontor innen det flyttet til nye lokaler på Jägermeisterstrasse på 1950-tallet. Curt Mast startet senere sprit- og likørproduksjon. Han eksperimenterte i flere år innen han i 1934 lanserte Jägermeister. Mast var selv jeger og kanskje var det turene med jaktlaget som inspirerte ham til produksjonen av likøren.

Referanser
----------

1. ↑  Temperaturen -18 °C anges regelmässigt i Jägermeisters TV-reklam
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. september 2017. Besøkt 20. juli 2019.
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. mai 2015. Besøkt 20. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Jägermeister

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Jernbanebasert missilkompleks** (russisk: Боевой железнодорожный ракетный комплекс - Bojevoj zjeleznodorozjnij raketnyj kompleks - BZjRK) var en type strategiske missilsystemer på jernbanevogner i Russland. 
Det var spesialdesignede jernbanetog med strategiske ballistiske missiler - ICBM inkludert kommandoposter, missilteknologiske og jernbanetekniske støttesystemer, sikkerhetsutstyr, personell fra 
De strategiske rakettstyrker som sikret driften av komplekset. Et spesielt designet missil, 15P961 "Molodets" (RT-23 UTTH), (Molodets betyr gromgutt) var det eneste missilet som ble serieprodusert. 
Systemet gjorde tjeneste i tiden 1987 til 1994 i et antall av 12 enheter, og blant jernbanepersonellet i Russland ble dette jernbanetoget kalt "tog nummer null"..

I perioden 2011-2017 ble det forøkt å gjenopplive dette jernbanekomplekset for ICBM gjennom en oppgradering, kalt BZjRK Barguzin.

Referanser
----------

1. ↑  «Боевой железнодорожный ракетный комплекс». *Энциклопедия*. Оф. сайт Минобороны России. Arkivert fra originalen 5. november 2012. Besøkt 28. oktober 2012.
Linjekart for Melbournes jernbanenettverk.
**Jernbanen i Melbourne** er et større nettverk av pendlertog som går ut i forstedene fra Melbourne sentrum. Nettverket består, per 2017, av 218 stasjoner og 16 linjer. Årlig gjennomføres rundt 236 millioner togreiser. Passasjertransporten i Melbourne drives av Metro Trains Melbourne for delstatsregjeringen i Victoria. *City Loop* består av 5 jernbanestasjoner plassert rundt Melbournes sentrum, hvorav tre ligger under bakkenivå. Disse er Southern Cross, Flinders Street, Melbourne Central, Flagstaff og Parliament. Alle linjene går til minst én av disse stasjonene.

I motsetning til jernbanen i Sydney og trikken i Melbourne som bruker normalspor går jernbanen i Melbourne på irsk bredspor.

Historikk
---------

Melbournes første jernbanestrekning åpnet i 1854, bare 20 år etter grunnleggelsen av Melbourne. Nettverket ble utvidet med flere nye linjer til de nye forstedene og nådde sin største utstrekning i 1900-årene. Elektrifiseringen av nettverket begynte i 1919. 

I 1999 ble nettverket privatisert.

Tog
---

Ett Siemens tog ved Flinders Street jernbanestasjon.
Jernbanen i Melbourne benytter seg av fire forskjellige togtyper:

* 14 Hitachi bygget av Martin & King med Hitachi-designede komponenter i 1970-årene. Hitachitogene var planlagt å skifte ut med X'trapolis og Simens togene, men har blitt beholdt på grunn av økningen i passasjertallene.
* 187 Comeng bygget av Commonwealth Engineering fra 1981 til 1989.
* 85 X'Trapolis bygget av Alstom fra 2002 til 2004 og 2009 til i dag.
* 72 Siemens bygget av Siemens fra 2003-2006

Billetter
---------

Myki-barriere ved Melbourne Central jernbanestasjon.
Nettverket er del av billettsystemet i Melbourne kalt Myki, som ble innført i 2010. Dette systemet omfatter all kollektivtransport i Melbourne. Frem til 2012 ble billettsystemet *Metcard* brukt.

Linjer
------

Southern Cross jernbanestasjon, i sentrum av Melbourne
Thornbury jernbanestasjon, fra en av Melbournes forsteder
* City Loop

* Caulfield-gruppen
	+ Frankston-linjen
	+ Pakenham-linjen
	+ Sandingham-linjen
	+ Cranbourne-linjen
* Northern-gruppen
	+ Upfield-linjen
	+ Werribee-linjen
	+ Craigieburn-linjen
	+ Sydenham-linjen
	+ Williamstown-linjen
	+ Flemington Racecourse-linjen
* Burnley-gruppen
	+ Lilydale-linjen
	+ Glen Waverley-linjen
	+ Belgrave-linjen
	+ Alamein-linjen
* Clifton Hill-gruppen
	+ Hurstbridge-linjen
	+ Epping-linjen
* Linjer utenfor storbyområdet
	+ Stony Point-linjen
	+ Melton-linjen
	+ Sunbury-linjen

Referanser
----------

1. ↑  «Annual Report 2016–17» (PDF). Public Transport Victoria. Arkivert fra originalen (PDF) 21. april 2018. Besøkt 13. juli 2018.
***Nanette of the Wilds*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Joseph Kaufman.

Handling
--------

Nanette vokser opp i Canada, og faren hennes er leder for en gruppe som produserer hjemmebrent. Men når Baptiste, et annet medlem av gjengen, dreper sin kone kommer konstabel Thomas O'Brien fra Royal Canadian Mounted Police ikke bare for å etterforske drapet, men også gjengens smugler-virksomhet. Nanette og Thomas blir snart venner, og deretter forelsket. Men fordi Nanette ikke var klar over hva slags forbrytelser Baptiste hadde begått, hjelper hun ham med å komme seg vekk fra myndighetene.

Når hun deretter oppdager at Baptiste faktisk er en morder, samtykker Nanette imidlertid til å hjelpe Thomas med å arrestere ham. Men hun ønsker også å sørge for at faren hennes, og resten av forbryterne, skal unngå straffeforfølgelse. Samtidig ønsker Thomas å gifte seg med Nanette.

Skuespillere
------------

* Pauline Frederick som Nanette Gauntier.
* Willard Mack som konstabel Thomas O'Brien.
* Macey Harlam som Baptiste Flammant.
* Charles Brandt som Joe Gauntier.
* Frank Joyner som Andy Joyce.
* Daniel Pennell som O'Hara.
* Wallace MacDonald som Harry Jennings.
* Jean Stewart som Marie Beaudeaut.
* Robert Conville som konstabel Jevne.

Referanser
----------

1. ↑  NANETTE OF THE WILDS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nanette of the Wilds* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Nanette of the Wilds* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Nanette of the Wilds* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Tallerken med bulgur
**Bulgur** er en matvare som stammer fra Midtøsten, Kaukasus og rundt Middelhavet. Det lages av durumhvete som forkokes (*parboiled*), tørkes og knuses. Bulgur ligner couscous, men er mer næringsrikt fordi en større del av kornet blir bevart.

Etymologi
---------

Ordet stammer fra tyrkisk *bulghur*, *bulgar*, navnet på folket som bor i dagens Bulgaria.[]

Historie
--------

Det finnes grunnlag for å hevde at bulgur er en av de eldste preparerte ingredienser i verden. Bibelen nevner det under navnet arisah og indikerer at det ble brukt i Babylon for over 4000 år siden. Også i Egypt og Israel ble det spist bulgur 1000 år før Kristus. 

Bulgur kan kokes eller bløtes ut. Smaken kan minne om hasselnøtter. Bulgur brukes i salater og tyrkiske retter og er et produkt som ikke har lang tradisjon i Vest-Europa og USA.

Næringsinnhold
--------------

Bulgur er noe mer næringsrikt enn ris og couscous. Bulgur har glykemisk indeks på 46. 100 gram ukokt bulgur inneholder ca.:

Energi 1500kJ/360 kcal 
Kostfibrer 8 g 
Proteiner 12,5 g 
Karbohydrater 69 g hvorav 0,8 g sukkerarter. 
Fett 1,75 g hvorav 0,2g mettet fett.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bulgur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Taboli (Bulgur-salat)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN
 |
**«My Sweet Lord»** er en sang av George Harrison som ble første gang utgitt på hans trippelalbum *All Things Must Pass* og er produsert sammen med Phil Spector. Den handler primært om Gud og gjentar manifestasjoner av den hinduistiske guden Vishnu i teksten.

I den selvbiografiske boken *I Me Mine* (1982) nevner Harrison at «Jeg ønsket å vise at Halleluja og Hare Krishna er egentlig det samme. Jeg sang Halleluja først og skiftet deretter til Hare Krishna slik at folk ville messe Maha Mantra før de visste hva som skjedde! Jeg hadde messet Hare Krishna i en tid og denne sangen var en enkel ide på hvordan å gjøre en vestlig popsang ekvivalent til en Mantra som repeterer seg selv igjen og igjen med hellige navn.»

Som mange av Harrisons sanger er teksten svært enkel, foruten repetisjoner består den av to vers som er en variasjon av hverandre:

*My Sweet Lord, I really want to see you*
*I really want to be with you*
*I really want to see you Lord but it takes*
*so long – My Lord.*
Da sangen ble utgitt som singel i 1971, som Harrison skrev i desember 1969, toppet den hitlistene både i Storbritannia og i USA. «My Sweet Lord» var den første singelen fra et tidligere medlem av The Beatles som nådde øverst på hitlistene. Den gjenerobret førsteplassen i Storbritannia i 2002 i tiden etter at Harrison døde av kreft 29. november 2001.

En av de studiomusikerne som deltok på innspillingen av sangen var Eric Clapton. Trommeslager på sangen var Alan White fra gruppa Yes.

Sangen hadde visse likheter med den amerikanske gruppen The Chiffons' sang «He's So Fine» og det ledet til en langvarig juridisk kamp over rettighetene til sangen. En artikkel datert den 6. mars 1971 i *Billboard magazine* rapporterte at rettighetsutbetalingene fra innspillingen var blitt frosset for hele verden. Harrison på sin side har uttalt at han ble inspirert til å skrive «My Sweet Lord» etter å ha hørt Edwin Hawkins Singers' «Oh Happy Day».

Harrison ble funnet skyldig i ubevisst plagiat av «He's So Fine» og ble beordret til å overgi hoveddelen av rettighetsinntektene fra «My Sweet Lord» og deler av inntektene fra albumet *All Things Must Pass*. Harrison skrev og innspilte senere sangen «This Song» om de juridiske problemene med «My Sweet Lord».

Norsk versjon
-------------

Helge Fjalsett har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «O store Gud».

### Innspilling

* Believe, solist: Kjell Fjalsett. Utgitt på singlen Forum FS 202 i 1971.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *My Sweet Lord* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Sangteksten til «My Sweet Lord»
* Plagiarism Suit – Kontroversen om plagiat
* George Harrison Super 70s
* BBC entertainment


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Cracklin' Rosie» med Neil Diamond | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 7–14 1971) | Neste mottaker:«Rose Garden» med Lynn Anderson |
***My Unmarried Wife*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George Siegmann.

Handling
--------

Phillip Smith, en fattig ung roman-forfatter, mister synet i en eksplosjon. I frykt for at han aldri vil se igjen, bestemmer Phillip seg for å avslutte livet. Men dette forandrer seg når Mary Cunningham, en ung sykepleier forelsker seg i ham. Hun får hans samtykke til å gifte seg, ved å fortelle ham at hun kommer til å arve en større formue hvis hun gifter seg umiddelbart. Phillip går med på seremonien i håp om at pengene han tror hun kommer til å få kan betale for operasjonen hans trenger for å få synet tilbaket.

Mary samtykker i å gi ham skilsmisse, så snart han måtte ønske det. De skilles kort tid etter bryllupet. Phillip får endelig synet sitt tilbake, og blir endelig en berømt forfatter. Han har ingen anelse om hvordan hans kone egentlig ser ut, og bryr seg heller ikke om å finne det ut. Men hans nå fraskilte kone forkler seg som Molly, en ung italiensk kvinne, og skaffer seg snart en stilling som kokk og hushjelp for mannen hun har blitt så glad i. Hun håper å vinne Phillips kjærlighet, før hun planlegger å avsløre seg som kvinnen han var gift med.

Skuespillere
------------

* Carmel Myers som Mary Cunningham
* Kenneth Harlan som Phillip Smith
* Beatrice Van
* Pat Calhoun som Jack Herrick
* Mark Fenton som Dr. Allen
* Jack Hutchinson som Tonio

Referanser
----------

1. ↑  MY UNMARRIED WIFE
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *My Unmarried Wife* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *My Unmarried Wife* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *My Unmarried Wife* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *My Unmarried Wife* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Store Studio** er en studiobygning i funkisstil, knyttet til Kringkastingshuset på NRK Marienlyst i Oslo. Arbeidet startet i 1938, og siden ferdigstillingen i 1950 har bygget vært en institusjon i norsk kringkastingshistorie. Salen har plass til rundt 250 publikummere.

Historie
--------

Store studio NRKStore studio （Februar 2020）
Store Studio var arena for en rekke direktesendte underholdningsprogrammer i radioens gullalder i 1950-årene, blant annet *Rundtomkring* med Leif Rustad som programleder og *Show fra Store Studio* med Rolf Kirkvåg og Erik Diesen.

Siden åpningen i 1950 har studioet vært Kringkastingsorkesterets hjemmebane. I 1950-årene ble det daglig sendt direktekonserter fra Store Studio, blant annet den svært populære *Meloditimen* med lett underholdningsmusikk på programmet. Studioet er fortsatt orkesterets daglige øvelokale og brukes jevnlig til orkesterkonserter for publikum og til musikkopptak. Studioet har imidlertid blitt for lite, og NRK vurderer nå nye lokaler for orkestret. 

Store Studio har også med jevne mellomrom vært brukt til opptak av fjernsynssendinger med publikum, særlig i fjernsynets barndom i 1960-årene på grunn av den relativt store publikumskapasiteten. Mange velkjente programmer er spilt inn her, blant annet de norske finalene i Melodi Grand Prix i årene 1960–65 og 1969. I dag er Store Studio blitt for lite for moderne flerkamera-produksjoner.

Bygningen henger sammen med Kringkastingshuset, og det har gitt navn til tv-programmet *Store studio* med Per Sundnes og Anne Lindmo som programledere.

Referanser
----------

1. ↑  Lie, Øystein (3. november 2016). «I Krinken og kroker». *www.dn.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. september 2017. Besøkt 7. september 2017.
2. ↑  Kaja Korsvold. «Kork må ha nytt Store Studio- blir trolig milliardutgift for NRK» **(norsk)**. Aftenposten.no. Besøkt 26. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |