**Rettskrivinga av 1901** var den første rettskrivingsendringa for landsmaal (nå nynorsk) etter at landsmaalet blei likestilt med rigsmaal (nå bokmål) i 1885. Tidligere hadde det ikke vært noen offisiell normal, men folk hadde sett på Ivar Aasens normal som ei rettesnor. 1901-rettskrivinga er ganske lite omfattende sammenlikna med andre rettskrivingsreformer, som den i 1917.

Bakgrunn
--------

Landsmaalet hadde allerede vært i bruk i flere tiår, men det fantes inga rettskriving. Folk som Aasmund Olavsson Vinje, Arne Garborg og Olaus Fjørtoft hadde alle utvikla eigne varianter av Aasens normal, men etter at det i 1892 blei lov for elever å skrive landsmaal, blei det vanskelig å ikke ha en felles normal å forholde seg til. Dette førte til at kirke- og undervisningsdepartementet i 1898 satte ned ei nemnd for å gjøre noe med dette; denne bestod av Rasmus Flo, Arne Garborg og Marius Hægstad. Det oppstod imidlertid uenighet i nemnda, noe som endte med to forskjellige framlegg med Flo og Garborg på ene sida og Hægstad på andre sida.

### Midlandsnormalen

Flo og Garborg ville tufte normalen sin på midtlandsdialektene. Denne normalen kalles *midlandsnormalen* og bygde særlig på talemålet i Vest-Telemark. Blant kjennetegna er:

* Kløyvd infinitiv (å ver**a**, men å kast**e**)
* I-ending i perfektum partisipp av sterke verb (skriv**i** og et**i**)
* I- og -u-endinger istedenfor e- og o-endinger (skaal**i**r/skaal**i**ne, vis**u**r/vis**u**ne)
* Ingen t i slutten av intetkjønnsord i bestemt entall (hus**e** og bord**e**)
* Ingen r og alltid e som sluttvokal i bestemt flertall av navnord (arma**ne**, skaale**ne** og visu**ne**)

### Hægstadnormalen

Hægstad ville med visse endringer satse på Aasens normal. Denne normalen kalles *Hægstadnormalen* og kjennetegnes ved

* A-infinitiv uansett (ver**a**, kast**a**)
* E-ending i perfektum partisipp av sterke verb (skriv**e** og et**e**)
* E- og o-endinger i navnorda (skaal**e**r, vis**or**)
* T i slutten av intetkjønnsord i bestemt entall (hus**et** og bord**et**)
* R i bestemt flertall av navnord og ulik sluttvokal (arma**rne**, skaale**rne** og viso**rne**)

Aasens normal hadde i tillegg flere stumme t-er (hev skriv**et**, auga**t** og noko**t**) og endingene -ade og -at i fortid og perfektum partisipp av verb. Formene skrive, auga og noko og -a i både fortid og perfektum partisipp av verb var allerede i bruk, så Hægstad var enig med Flo og Garborg i at disse endringene kunne godtas.

Den endelige normalen
---------------------

Hægstad gikk egentlig imot Flo og Garborg da de ville stryke r-en og bare ha e som sluttvokal i bestemt flertall av navnord, men godtok til slutt utjamning av sluttvokalen. Kirke- og undervisningsdepartementet valgte Hægstads framlegg som hovedform og lot midlandsnormalen være tillatt for elever, men denne forsvant stille ut av den offisielle rettskrivinga. Vedtaket var ikke særlig omstridd.

Videre lesing
-------------

* Lars Vikør i Språknytt 1/1998: Nynorskrettskrivinga på 1900-talet

| * v
* d
* r
Norske rettskrivningsreformer |
| --- |
| 19011 **·** 19072 **·** 19101 **·** 19174 **·** 1938 **·** 1941 **·** 1959 (Læreboknormalen) **·** 19812 **·** 19863 **·** 20052 **·** 20121 |
| 1 Nynorsk/landsmål (offisiell målform). 2 Bokmål/riksmål (offisiell målform).3 Riksmål (uoffisiell målform). 4 Ligger til grunn for høgnorsk (uoffisiell målform). |