recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Húrin av Emyn Arnen** er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var en adelsmann fra Gondor, grunnleggeren av slektshuset Húrins hus, og tjenestegjorde som riksforstander av Gondor i regjeringstiden til kong Minardil (1621-1634 tredje tideverv), den 25. kongen av Gondor. Tittelen *riksforstander* hadde eksistert siden regjeringstiden til Gondors åttende konge, Rómendacil I, men Húrin er den tidligste vi vet om.

Húrin var av gammel númenorsk herkomst, men hadde ikke noe forbindelse til den kongelige slekten av Elendil. På grunn av hans visdom og pålitelighet ble han utpekt av kong Minardil til å tjenestegjøre som hans riksforstander, hvor han fungerte som kongens hovedrådgiver. Minardils etterfølgere begynte å velge sine riksforstandere blant Húrins etterkommere, og etter flere generasjoner ble tittelen arvelig.

Uten om dette er lite kjent om Húrins liv, men det er mulig at han døde som følge av den store pesten som herjet i store deler av Midgard i 1636.
**Høyvelbårenhet** (tysk: *Durchlaucht*) er en tiltaleform som ble brukt i det tysk-romerske rike. Den er avledet av det latinske *Serenitas* eller *Serenissimus*, som ble brukt av de romerske keiserne Honorius og Arcadius og senere av de frankiske og gotiske kongene, og som ble høyere aktet enn tiltaleformen høyhet (*celsitudo*). På fransk blir tittelen oversatt med *Altesse Sérénissime* og på engelsk med *Serene Highness*.

Tiltaleformen ble tildelt av den (tysk-)romerske keiseren til slekter som var regjerende fyrster frem til 1806. I noen slekter ble den ført av alle medlemmer, i andre bare av overhodet og eventuelt arvingen.

Etter at adelens offentlig-rettslige stilling bortfalt i Tyskland i 1918 har tiltaleformen ikke lenger noen formell stilling der, men brukes fortsatt som en høflighetsform. De eneste suverene herskerne som bruker tiltaleformen i dag er fyrstene av Liechtenstein og Monaco.

Annen bruk
----------

I Norge ble tittelen brukt om katolske biskoper fra midten av 1800-tallet til midten av 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  St. Olav tidsskrift, utgaver før ca. 1945, passim
**Rashistorie for Osloregionen** er en oversikt over ulike former for ras i Osloregionen.

Nedre del av Drammensvassdraget har vært rammet av tallrike leirskred og utrasninger.

I Hallingdal og Numedal har skybrudd utløst mange jordskred.

Romerike har hatt store leirskred. Holumfallet førte den 25. og 26. november 1883 1,3 mill. m³ leirmasser ut i Leira ved Kråkfoss etter en uvanlig regnfull høst. Raset krevde fem menneskeliv og førte til en oppdemning av Leira på 12,5 m. Da demningen brast, ble alle bruer nedstrøms tatt. På slutten av 1700-tallet gikk det noen enda større leirskred med oppdemning av Rømua i 1794 og Vorma i 1795.
Natt til 30. desember 2020 gikk et leirskred på Ask i Gjerdrum. Flere bolighus ble tatt av skredet og en stor gruppe beboere ble evakuert. 

I 1953 gikk det leirskred på Mosseveien ved Bekkelaget i Oslo, som krevde fem menneskeliv.

Flomskred i Sørkedalen i 1987.

Se også
-------

* Liste over ras i Norge

Litteratur
----------

* Astor Furseth: *Skredulykker i Norge.* Tun forlag 2006. ISBN 978-82-529-3043-6 2006
***Hürriyet*** («Frihet») er en av de største og mest innflytelsesrike avisene i Tyrkia. Avisen ble startet av Sedat Simavi 1. mai 1948, og ble en umiddelbar suksess. Det politiske standpunktet til avisen blir ofte regnet som sentrum-høyre og liberalkonservativt. Hürriyet blir trykket i seks tyrkiske byer og i den tyske byen Frankfurt am Main.

Eierskap
--------

*Hürriyet* blir nå eid av Doğan Yayın Holding, som igjen er deleid av det tyske selskapet Axel Springer AG. Det såkalte Dogan-konsernet eier også en rekke andre tyrkiske aviser, blant dem *Milliyet*, *Radikal*, *Posta* og *Gözcü*. Konsernet eier også Kanal D, det største private Tv-selskapet i Tyrkia.

Europeiske utgaver
------------------

Det finnes også en europeisk utgave, som er den største tyrkiskspråklige dagsavisen i Europa. Denne inneholder i tillegg fire til seks sider med spesielt fokus på Tyskland. 
Hürriyet publiserer også *Young Hürriyet*, en tyskspråklig bulletin på fire sider. Denne ble lansert i 2007 og blir levert hver fredag. Young Hürriyet prøver å sikte seg inn mot fjerde generasjon av tyrkisk ungdom i Tyskland, som snakker bedre tysk en tyrkisk.

Politisk profil
---------------

Hürriyet betegner seg selv som «liberalkonservativ» og støtter et tyrkisk medlemskap i Den europeiske union. Avisen kan også sies å støtte Kemal Atatürk og den sekulære bevegelsen i Tyrkia på tyve-tallet. På avisens forsiden er det ved siden av tittelent trykket et bilde av Atatürk med mottoet *Türkiye Türklerindir* (Tyrkia tilhører tyrkerne skrevet under. Avisen har tyve selvgitte retningslinjer, også kjent som «Redaksjonsprinsipper».

Hürriyets sjefredaktør frem til 2009, Ertuğrul Özkök, var en av Recep Tayyip Erdoğan og hans nåværende regjering sterkeste kritikere. Den noe mer liberale Enis Berberoğlu tok over hans stilling i tidlig 2010. Hürriyet har spalter hvor kjente journalister som Oktay Ekşi og Ahmet Hakan skriver.

Noter
-----

**Type numrering**
1. ↑  Her menes kun at Tyrkia er selvstendig og tyrkisk, og må ikke forveksles med «Tyrkia for tyrkere», som kan gi mer nasjonalistisk klang, særlig i Norge, grunnet det noe innarbeidede uttrykket «Norge for nordmenn»

Referanser
----------

1. ↑  Throughout 60 years, Hürriyet from past to present Arkivert 4. september 2008 hos Wayback Machine.. (en)
2. ↑  "Hürriyet": Das größte türkische Blatt in Deutschland wird aus Istanbul gesteuert, Frankfurter Allgemeine Zeitung (de)
3. ↑  20 "Editorial Principles of Hürriyet" Arkivert 2. februar 2012 hos Wayback Machine. (en)
4. 1 2 3  Dogan-Rückzug: Auch "Hürriyet"-Chef geht[*død lenke*] (de)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hürriyet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (tr)
* Young Hürriyet (de)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISSN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Jongno-gu** (hangul: 종로구, hanja: 鐘路區) er et forvaltningsdistrikt og en bydel i Seoul i Sør-Korea. Forvaltningsdistriktet har i overkant av 155 000 innbyggere og et areal på 24 km². Distriktet grenser til Dongdaemun-gu i øst, Seongbuk-gu i nord, Seodaemun-gu i vest og Jung-gu i sør.

Bydelen ligger sentralt i Seoul, og huser blant annet presidentboligen Det blå hus, hovedtempelet i koreansk buddhisme og andre kulturminner samt virksomheter som Hyundai Engineering & Construction, Daewoo Engineering & Construction, Lotte-konsernet, SK Group og dagsavisen *Dong-a Ilbo* .

Forvaltningsdistriktet har et visst lokalt selvstyre med Kim Yeong-jong som borgermester. Jongno-gu er videre inndelt i 20 administrative nabolag. Jongno-gu fungerer også som valgkrets med pluralitetsvalg til Sør-Koreas nasjonalforsamling.

Referanser
----------

1. ↑  «Population and Household. Census Result (2010). Population by Administrative district, Sex and Age. Alien by Administrative district and Sex» **(koreansk)**. Korean Statistical Information Service. 2010. Arkivert fra originalen 26. august 2013. Besøkt 21. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* Mate-URL Rediger på Wikidata

* (en) Jongno-gu, Seoul – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Bydeler i Seoul |
| --- |
| Bydeler nord for Hanelva | Dobong **·** Dongdaemun **·** Eunpyeong **·** Gangbuk **·** Gwangjin **·** Jongno **·** Jung **·** Jungnang **·** Mapo **·** Nowon **·** Seodaemun **·** Seongbuk **·** Seongdong **·** Yongsan |  |
| Bydeler sør for Hanelva | Dongjak **·** Gangdong **·** Gangnam **·** Gangseo **·** Geumcheon **·** Guro **·** Gwanak **·** Songpa **·** Seocho **·** Yangcheon **·** Yeongdeungpo |

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**TUI Sverige**, inntil 2016 **Fritidsresor**, er et svensk reiseselskap som ble grunnlagt av Bengt Bengtsson og Håkan Hellström i 1961.

Historikk
---------

Selskapet var tidlig ute med et nytt konsept for feriereisende: ferieleiligheter der gjestene selv hadde mulighet til å besørge sine måltider. Selskapets første reise gikk vinteren 1961/1962 til USA. Våren 1962 startet selskapet opp med ordinære charterreiser, blant annet til Mallorca, Sitges, Nice, San Remo, Arma di Taggia og Rimini. Fritidsresors nordiske morselskap ble i 1998 solgt til det engelske reiseselskapet Thomson, som noen år senere i sin tur blev kjøpt opp av det tyske konsernet TUI. 

Fritidsresegruppen var per 2009 et nordisk konsern med selskaper i Sverige, Norge, Danmark og Finland. I september 2007 ble Fritidsresegruppen en del av TUI Travel plc, et nettverk av europeiske reiseselskaper og ett av verdens største selskaper innen sitt felt.

Varemerker
----------

Selskapet opererte i Norge og Danmark hovedsakelig under varemerket Star Tour. I Finland var selskapet kjent under navnet Finnmatkat, i Sverige hovedsakelig som Fritidsresor. Konsernet solgte også reiser under varemerkene TEMA, Nazar og MyPlanet. 

I tillegg til de tradisjonelle chartereisene arrangerte selskapet skireiser under varemerket Alperna og Sportresor samt rundreiser under varemerket Temaresor.

Referanser
----------

1. ↑  «Fritidsresor byter namn till TUI». *Sydsvenskan* **(svensk)**. Besøkt 9. november 2016.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. januar 2009. Besøkt 26. januar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fritidsresor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Hōjō Sōun** (japansk: 北条 早雲; født **Ise Moritoki** 1432, død 8. september 1519), først kjent som **Ise Shinkurō**, var den første daimyōen over Den senere Hōjō-klanen (*Go-Hōjō-shi*), en viktig maktfaktor i sengoku-perioden i Japan.

Ifølge noen kilder var han en lavtstående samurai eller rōnin i en lite viktig familie, som riktignok nedstammet fra Taira-klanen, men han kjempet seg oppover og erobret land, og byttet også navnet sitt til det berømte Hōjō-navnet.

Shnikurō hadde riktignok noen viktige familieforbindelser; søstera hans var gift med Imagawa Yoshitada fra den mektige Imagawa-familien. Shinkurō meklet i uenigheten som oppsto mellom Yoshitadas sønn, Ujichika, og Yoshitadas fetter, Oshika Norimitsu, om hvem som skulle være Yoshitadas etterfølger da han ble drept i 1476. Meklingen førte til en midlertidig fred, men da Norimitsu igjen prøvde å ta kontroll over Imagawa-klanen, forsvarte Sōun Ujichika og drepte Norimitsu. Ujichika belønnte Sōun med Kokukuji-borgen. Han fikk kontroll over Izu-provinsen i 1493 etter å ha hevnet et feilgrep begått av et medlem av Ashikaga-klanen, som da styrte shōgunatet. På grunn av sin vellykkede invasjon av Izu, har mange historikere regnet ham som den første «sengoku-daimyō».

Kort etter fikk han kontroll over Odawara, som ble Hōjō-klanens maktsentrum for nesten ett århundre, visstnok etter å ha fått borgherren myrdet da han var ute på jakt. Deretter tok Sōun Kamakura, den gamle shōgunathovedstaden, og Arai-borgen. 

Sōun døde året etter, og etterlot det nyoppbygde Hōjō-domene til sin sønn Ujitsuna, som deretter skiftet familienavnet fra Ise til Hōjō og omdøpte posthumt faren til Hōjō Sōun.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
**Rashidun** er et arabisk uttrykk innen islam, og med dette menes **de rettledete kalifer** (til tider ’*de fire rettledete kalifer*’), som utelukkende er anvendt innenfor sunnismen, og omfatter de første fire historiske kalifer:

1. Abū Bakr (død 634).
2. ʿUmar b. al-Khaṭṭāb (død 644).
3. ʿUthmān b. ʿAffān (død 656).
4. ʿAli b. Abū Ṭālib (død 661).

I sammenheng med de islamske dynastier betegnes epoken som *rashidun-kalifatet*. Innenfor sjiaislam benyttes ikke betegnelsen, ettersom de tre første historiske kalifer ikke betraktes som legitime; hermed betraktes imam ʿAli b. Abū Ṭālib som den første legitime og egentlige kalif, selv om han i en historisk kontekst først ble folkevalgt til dette i år 656.

Tidslinje
---------

Tidslinjen over begynnelsen og avslutningen av deres kalifembede i kronologisk orden:

Referanser
----------

1. ↑  Tidlig neo-sunni islamisk litteratur omtalte *fem rettledete kalifer*, idet imam al-Ḥasans korte kalifembete også ble tatt med blant rashidun-kalifene. Denne praksis er innen senere sunnisme ansett som foreldet.
2. ↑  Merk at tidslinjen er en indikator på årsbasis og ikke nødvendigvis identisk med at deres respektive kalifembeter falt i begynnelsen av hvert år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Nordiska institutet för samhällsplanering** (Nordplan) i Stockholm, var en svensk statlig organisasjon, stiftet 1. juli 1968. 
Nordplan hadde som oppgave å videreutdanne yrkesaktive samfunnsplanleggere og organisere forskerutdanning samt å forske på samfunnsplanlegging i de nordiske landene. 

Etter en avtale mellom Danmark, Finland, Norge og Sverige i 1969 skulle kostnader og finansiering fordeles mellom de fire landene.
Fra 1974 ble instituttet finansiert over Nordisk ministerråds kulturbudsjett. 
I 1981 sluttet Nordplan å være en svensk statlig organisasjon og ble en nordisk institusjon. 
Nordplan ble nedlagt i 1986. 

Instituttet ble kalt på dansk «Nordisk institut for samfundsplanlægning» og på norsk «Nordisk institutt for samfunnsplanlegging».

Referanser
----------

1. ↑  Nordisk råd (1977). *Nordisk Råd i 25 år*. Stockholm: Foreningerne Nordens Forbund. s. 50.
2. ↑  *Landbruksakademikere 1922-74*. Oslo: Landbruksforl. 1981. s. 105. ISBN 8252904599.

Kilder
------

* Sveriges riksdag: Proposition 1979/80:157 om Nordiska ministerrådets kulturbudget för år 1981
* Lunds universitet, Lunds Tekniska högskola: Om V-biblioteket: Donationer
Engelske fullblodshester i løp.
**Engelsk fullblod** (engelsk: ***Thoroughbred***) er en hesterase. I Norge brukes den mest til veddeløp, og omtales oftest som "fullblods", selv om det egentlige rasenavnet er Engelsk Fullblod.

Opprinnelse
-----------

Ordet "fullblod" brukes noen ganger for å beskrive en renraset hest, men dette er forvirrende og feil ordbruk. Den engelske fullblodshesten er en egen rase som stammer tilbake til England på 1600-tallet. Der ble den skapt ved hjelp av tre hingster: Byerly Turk, Darley Arabian og Godolphin Arabian, og 74 forskjellige hopper.
De tre hingstene ble bragt med fra Midtøsten og parret med engelske løpshester. Rasen som etter hvert ble utviklet, kunne opprettholde stor fart over lange avstander, og den forandret gallopsporten for alltid. Rasen er i dag svært utbredt, med over 118,000 nyregistrerte føll hvert år. Dens blodslinjer har bidratt til å skape mange nye raser, deriblant anglo-araberen, varmblodstraveren, quarterhesten, og mange andre varmblodsraser.

Rasebeskrivelse
---------------

Den engelske fullblodshesten har et edelt hode med bred panne og rett profil. Den har lang hals, lang hellende skulder, godt definert manke, lang kropp, dyp buk og en sterk bakpart. 
Som en hesterease utelukkende framavlet for fart, har den lange, slanke og muskuløse ben med klart definerte sener og flate ledd. Den har kraftige bakbein med mye muskelmasse.
Et engelsk fullblod har som regel en mankehøyde på mellom 154 og 172 centimeter.

Typiske trekk
-------------

Hesterasen er allsidig og gjerne portrettert som en med stort mot. Den er kjent for sin hurtighet over lange avstander. Rasen opptrer i veddeløpssammenheng med maksimal muskelutnyttelse, og dette har ført til svært mange ulykker og dødsfall på veddeløpsbanen. Denne grenen i hesteløp regnes for å ha verdens høyeste dødsrate innen alle lovlige menneske- og dyresporter. Engelske fullblod er også svært utsatt for andre helseproblemer, deriblant unormalt små hjerter og svært små hover i forhold til kroppsmasse. Grunnene til disse helseproblemene er fortsatt uklare, men svært ensidig fremavling og innavl kan være bidragende faktorer.
Det engelske fullblodet regnes for å ha et fyrig og ivrig temperament, samt for å være modig og intelligent.

Bruksområder
------------

Engelsk fullblod er en utmerket konkurransehest ikke bare innen veddeløp, men også innen andre hestesportgrener, og brukes mye i blant annet dressur og sprang, samt polo, feltritt, jakt og steeplechase. På grunn av rasens nære slektskap med veddeløp, betegnes gjerne engelske fullblod i andre sportsgrener som "OTTB – Off Track Thoroughbred".
For å offisielt regnes for en renraset fullblodshest i Norge må hesten være registrert i Norsk Jockeyklubb.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thoroughbred – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Thoroughbred – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Jonny Hansen** (født 13. desember 1972 i Narvik) er en tidligere norsk fotballspiller (midtbane).

Aktiv
-----

I hjembyen spilte han for Narvik/Nor og Fotballklubben Mjølner. Deretter var han to perioder i Tromsø Idrettslag (1994-97 og 2000-01, 163 kamper, 15 scoringer) der han blant annet vant Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1996. Han hadde et avbrudd der, med tre sesonger i belgiske Eendracht Aalst fra Aalst (1997-2000).
Han spilte for Lyn FC (2002-04, 70 kamper, 9 scoringer) og fikk bronsemedalje fra Tippeligaen 2002.

Han gikk til Aarhus Gymnastikforening af 1880 der han spilte under Sören Åkeby 2004–06, og var derpå en kort tid i Mjølner i 2006, før han avsluttet sin spillende karriere i Drøbak/Frogn i 2007 ett års tid. Fra 2009 spiller han for Grovfjord Idrettslag og fra november 2009 futsalspiller i eliteserien for Nordpolen FF.

Han har spilt fem kamper for Norges herrelandslag i fotball 1997–2003.

Trener
------

Senere var han trener for Frognerparken Fotballklubb i norsk 3. divisjon fotball for herrer. Etter å ha trent Frigg Oslo Fotballklubb omkring år 2012 og Idrettsforeningen Ready opp i 3. divisjon, ble han trener for futsallaget Nordpolen fra Lillehammer i 2014. Han var i 2016 hovedtrener for Hasle-Løren Idrettslag på Løren. I 2018 startet han som trener for Løten Fotballklubb på Løten.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID c64e88ac[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  omtale og bilde fra Tromsø Idrettslag
3. ↑  omtale, bilde og statistikk fra tiden i Lyn FC
4. ↑  *Toppspiller klar for Grovfjord* i Harstad Tidende den 18. april 2009.
5. ↑  *Tilbake i eliten* fra Bladet Tromsø den 23. november 2009.
6. ↑  *Friggs trener Johan Jenssen* i Harstad Tidende den 15. april 2013.
7. ↑  *Hanssen sine elitemenn* i avisen Fremover den 7. november 2014.
8. ↑  Jonny Hanssen ny A-lagstrener i Løten Arkivert 5. juli 2018 hos Wayback Machine. fra hjemmesidene til Løten Fotballklubb.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonny Hanssen – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jonny Hanssen – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Jonny Hanssen – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Jonny Hanssen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Jonny Hanssen – FBref Rediger på Wikidata
**William Joseph Simmons** (1880–1945) var en amerikansk predikant og brorskap-organisator som grunnla den andre Ku Klux Klan-organisasjonen og var leder fra thanksgiving 1915 frem til 1922 da han ble erstattet av Hiram Wesley Evans.

Biologi
-------

Som ung deltok han i den spansk-amerikanske krigen, og studerte senere medisin. Han ble predikant, men suspendert på grunn av ineffektivitet. Etter han i 1915 ble påkjørt av en bil, begynte han å rekonstruere klanen, som hadde nådd popularitet i sydstatene etter filmen *En nasjons fødsel*. Han fikk med seg i begynnelsen 34 menn.

Blant dem var det flere som allerede var med i en lignende klan som ble kalt the Knights of Mary Phagan, og det var også to eldre menn som hadde vært med i den første Ku Klux Klanen. Simmons tok med 15 menn opp på Stone Mountain og brente et kors, noe som ikke hadde blitt praktisert i den første klanen, men kun etter det hadde blitt gjort i *En nasjons fødsel*. Denne dagen dette ble gjort, regnes som den første dagen i den andre klanens historie.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som William Joseph Simmons, BNF-ID 17009833g[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som William Joseph Simmons, SNAC Ark-ID w6qv5vkt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Joseph Simmons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Nordisk kulturfonds** (etablert 3. oktober 1966) oppgave er å fremme det kulturelle samarbeidet mellom de nordiske land – Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige samt de selvstyrende områdene Færøyene, Grønland og Åland. Det gjelder kulturelt samarbeid så vel innenfor som utenfor Norden.

Kulturfondet er virksomt innenfor et bredt kunst- og kulturområde, og virksomheten omfatter både profesjonelle og amatører. Kulturfondet gir bidrag til aktiviteter som preges av kvalitet, langsiktighet, tilgjengelighet og mangfold, der både tradisjonelle og nye arbeidsformer kan utvikles. Det kan gis bidrag til eksempelvis konferanser, konserter, turnéer, utstillinger, festivaler og forsknings- og utdanningsprosjekter. Et prosjekt kan gjennomføres såvel innenfor som utenfor Norden. 

Styret består av tretten medlemmer fra politisk og kulturell virksomhet i
landene Danmark (2), Island (2), Finland (2), Norge (2), Sverige (2), 
Færøyene (1),
Åland (1) og Grønland (1).
De utpekes av Nordisk råd og Nordisk ministerråd, og sitter
i to år av gangen. Styreleder-vervet roterer.
De deler ut 29 millioner danske kroner årlig (2009).

Administrasjonen ligger i København.
Direktør var svenske Mats Jönsson (1999–2006), danske Karen Bue (2006-2014), nylig etterfulgt av Benny Marcel (2014-).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Nordisk ministerråds hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Østfrisisk melkesau
**Østfrisisk melkesau** er opprinnelig en frisisk sauerase av crossbredtypen. Den er selektert for sine melkeproduserende egenskaper og melka egner seg godt til ysting.

Rasen er i begrenset utstrekning også krysset inn i andre raser, i Norge blant annet i norsk kvit sau, ved kunstig inseminasjon av importert sæd. Østfrisisk melkesau har også blitt krysset med Awassisau (en svært populær tykkhalesau i den fruktbare halvmåne) med svært god suksess. Avkommet etter disse kalles Assafsau.

Østfrisisk melkesau regnes i dag som verdens mest produktive melkesau. Den stammer opprinnelig fra tysk side av grensen og må ikke forveksles med fellesbetegnelsen frisisk melkesau, som inkluderer flere raser. Det hevdes at østfrisisk melkesau gir 450–700 kg melk per laktasjon (220–240 dager), med en gjennomsnittlig fettprosent på 5,5–7 %. I tillegg gir rasen omkring 4,5 kg god kvalitet ull per søye per år. Østfrisisk melkesau veier i snitt 70–90 kg.

I Norge er tre besetninger med melkesau i 2022. To konvensjonelle og en økologisk.

Alle som driver med melkesau i Norge foredler melka selv gjennom egen ysting/foredling.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  *East Friesian Sheep*. Breeds of Livestock. Oklahoma State University, Dept. of Animal Science. Besøkt 2014-09-23
2. ↑  Yves M. Berger. *BREEDS OF SHEEP FOR COMMERCIAL MILK PRODUCTION*. Spooner Agricultural Research Station. University of Wisconsin-Madison, Madison, Wisconsin, USA. Besøkt 2014-09-23

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**St. Johannes Døperens kirke** har adresse Chr. Hvidts plass 2, 3210 Sandefjord, og er den katolske sognekirken i Sandefjord.

Bygningen ble reist i 1916–18 i jugendstil av metodistene, og ble innviet 5. mars 1918. Kirkebygningen var i nitti år sognekirke for metodistene i byen, men ble solgt til den katolske kirke i 2008. 

Bygningen har en grunnflate på 235m², og kirkerommet mellom 140-150 sitteplasser. I underetasjen er det i tillegg en menighetssal, på en tomt på 652m². Bygningen ble pusset opp i 2013, og ble for dette tildelt Foreningen Gamle Sandefjords bevaringspris for 2013.

Den metodistiske perioden
-------------------------

Metodistene hadde i en stund hatt sine møter på forskjellige steder i Sandefjord, men formelt ble menigheten i Sandefjord offisielt stiftet 2. oktober 1895 i Holtelokalet i Kongensgate 24. Også etter stiftelsen møttes menigheten i forskjellige leide lokaler, og holdt også fra tid til annen friluftsgudstjeneste. I 1907 ble det påbegynt innsamling til egen kirke. Tomten ble sikret i 1907. I 1916 var byggefondet på 31 000 kr. og beslutningen om å bygge ble tatt. Arkitekt Haldor Larsen Børve ble satt på oppgaven. Byggemelding ble datert 13. november 1916, men allerede 15. august samme år var grunnsteinen blitt lagt ned under en seremoni ledet av metodistenes tilsynsmann, pastor Bernhart Svendsen. Den 1. november 1917 var sokkeletasjen innviet, og den 5. mai 1918 hele bygningen.

Metodistene nedla menigheten i 2011. De hadde også etter salget til katolikkene benyttet kirken til sine gudstjenester og samlinger.

Den katolske perioden
---------------------

24. juni 2010, på Johannes Døperens festdag, ble St. Johannes Døperen menighet skilt ut som egen katolsk menighet fra St. Olav menighet i Tønsberg, med på den tiden rundt 500 registrerte katolikker. I tillegg kom det et ukjent antall ikke-registrerte katolikker, særlig polakker. Ved inngangen av 2014 var det registrert ca 1600 katolikker i menigheten, som foruten Sandefjord kommune også omfattet Kodal og en del av Stokke kommune. Etter at kommunene Sandefjord, Andebu og Stokke ble sammenslått, ble den katolske sognegrense flyttet etter og gjort lik nye Sandefjords. Pr. 27 mai 2019 var antallet registrerte katolikker innen menigheten på 2304; de største segmenter født i Polen (689), Litauen (629), Norge (478), Filippinene (142) og Vietnam (63).

Litteratur
----------

* P.O. Gaalaas-Hansen: *Brennende hjerter. Glimt fra Metodistkirkens arbeid i Sandefjord gjennom 100 år - og litt til.* Sandefjord 1995.

Referanser
----------

1. ↑  Sandefjord: bevaringspris til St. Johannes Døperens katolske kirke, katolsk.no 13. mars 2014
2. ↑  «Roar L. Tollnes: «Metodistkirken», Sandar Historielag». Arkivert fra originalen 27. desember 2013. Besøkt 26. desember 2013.
3. ↑  Sandefjord menighet nedlegges, Metodistkirken 13. mai 2011

Eksterne lenker
---------------

* Menigheten på katolsk.no
* «OKB overtar Metodistkirken i Sandefjord», Den katolske kirke 17. oktober 2008
* Roar L. Tollnes: «Metodistkirken», Sandar Historielag Arkivert 27. desember 2013 hos Wayback Machine.
* Sandefjord menighet nedlegges, Metodistkirken 13. mai 2011
Kart over dialektene av katalansk. Østkatalansk på høyre side av den prikkete linja.
**Østkatalansk** er ett av de to hoveddialektområdene for katalansk. Området består av det østlige Catalonia (provinsene Girona og Barcelona og det østlige Tarragona), Balearene, Nord-Catalonia i Frankrike og L'Alguer på Sardinia.

Det mest karakteristiske kjennetegnet i forhold til vestkatalansk er at trykklette vokaler nøytraliseres. Det vil si at trykklett /a/ og /e/ uttales [ə] (med unntak av i L'Alguer) og trykklett /o/ uttales [u] (med unntak av på Mallorca).

Kjennetegn
----------

* Vokalene *e* og *a* blir til [ə] i trykklette stavelser, og *o* og *u* blir til [u].
* *x* i starten av ord eller etter konsonant er en frikativ /ʃ/.
* Verbendelsen i 1. person presens indikativ er *-o*, *-i* eller Ø.
* De latinske trykksterke vokalene *lang e* og *kort o* uttales [ɛ] (på balearene uttales de vanligvis [ə] og i L'Alguero [e].
* Inkoativ på *-eix*, *-eixen* og *-eixi*.
* Nasalen i middelalderske proparoksytone ord er ikke beholdt: *homes*, *joves*.
* Spesifikt vokabular: *mirall, noi, escombra, llombrígol*...
**Sigurd Ribbung** (født 1203/1204, død 1226) var i borgerkrigstiden tronpretendent til den norske tronen. 

Gudolf av Blakstad var uenig med kong Håkon Håkonsson og organiserte opprettelsen av ribbung-partiet. Ribbungene ville ha Sigurd Ribbung til konge. Ribbungene kjempet mot birkebeinerne og kan ses på som en slags fortsettelse av baglerne. Sigurd Ribbung ble regnet for å være sønn av Erling Steinvegg, og dermed sønnesønn av kong Magnus Erlingsson. Ribbungene fikk i realiteten bare makt på Østlandet. Sigurd Ribbung ble drept i Oslo, men ribbungene prøvde å holde dette hemmelig. Året etter tapte ribbungene flere trefninger mot kongsmennene, og ble til slutt nedkjempet.

Se også
-------

* Frognøya

Eksterne lenker
---------------

* Håkon Håkonssons saga om kampen mot ribbungene
* Konger i de norske ættetavlene

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
Katedralen i Wisła-gotikk Foto: Marek og Ewa Wojciechowscy 
**St. Johannes døperens katedral** (polsk *Archikatedra św. Jana Chrzciciela*) er en av Warszawas eldste kirker. Katedralen er en av Polens nasjonalkirker og hovedkirken i Erkebispedømmet Warszawa. Den befinner seg i Gamlebyen ved Świętojańska-gaten 8, like ved Jesuittkirken. 

Katedralen har spilt en viktig rolle for den polske kultur og nasjonaltradisjon. Den var kroningskirke for to polske konger, og stedet hvor 1793-konstitusjonen, verdens nest eldste, ble undertegnet. Den var også begravelsesplassen for mange store personligheter, det var også her presten Piotr Skarga holdt sine prekener og Vladislav IV undertegnet sine *pacta conventa*.

Historie
--------

Katedralfasaden i engelsk gotikk før andre verdenskrig
Den første trekirken som stod der katedralen befinner seg i dag, ble bygd mot slutten av det 13. århundre, og ble i 1339 byens sognkirke. Etter initiativ av Janusz I av Masovia ble trekirken erstattet med en murkirke i 1390, som fungerte som begravelsesplass for de masoviske hertugene. I 1406 ble kirken stiftskirke, og i 1798 katedral. I 1818 fikk den tittelen erkekatedral. Katedralen var forbundet med Kongeslottet gjennom en 80 meter lang korridor bygd av dronning Anna Jagellonerinnen mot slutten av det 16. århundre, som ble forlenget på 1620-tallet etter det mislykkede 1620-attentatet på kong Sigismund III. 

Under unntakstilstanden i Kongress-Polen den 15. oktober 1861 pasifiserte russiske styrker, under ledelse av general Aleksandr Danilovitsj Gerstenzweig, de sivile som hadde samlet seg i katedralen for å hedre årsdagen til Tadeusz Kościuszkos død. Som svar stengte den katolske kirken den 16. oktober alle kirkene i Warszawa.

I 1960 ble kirken basilika. Katedralen ble i løpet av sin historie ombygd flere ganger, særlig på 1800-tallet (engelsk neogotikk). Frem til det 19. århundre hadde kirken gotisk form. Den ble sprengt i luften av tyskerne under og etter Warszawaoppstanden i august og november 1944. Barokkinnredningen fra begynnelsen av det 17. århundre og det praktfulle hovedaltermaleriet av Palma il Giovane gikk også tapt, som ledd i tyskernes planlagte ødeleggelse av Warszawa. 

Katedralen ble rekonstruert i årene 1948–1956. Kirken ble gjenoppbygd utvendig etter sin opprinnelige form fra det 14. århundre, på grunnlag av en 1600-tallsillustrasjon av Hogenberg og en tegning fra 1627 av Abraham Boot. Etterkrigsfasaden ble reist i Wisła-gotikk og formet etter fasaden til Dominikanerkirken i Chełmno. Kirkeindret ble også gjenoppbygd i rå gotikkstil, hovedsakelig fordi det meste av den opprinnelige innredningen ble ødelagt under krigen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Sigurd Simonsen** (født 10. april 1904 i Kristiania, død 28. november 1979) var en norsk bandy- og fotballspiller. Han representerte Drafn og var aktiv på 1920- og 1930-tallet. Simonsen ble norgesmester i bandy for Drafn fem ganger: i 1926, 1932, 1933, 1935 og 1938, og var dessuten tapende finalist i 1924 og 1925. I 1927 deltok han i Norges første landskamp i bandy. Han spilte totalt fem landskamper, den siste i 1938. Simonsen kunne spille i flere posisjoner, men ble for det meste brukt som indre venstre, både i Drafn og på landslaget. I boka *Store dager i norsk idrett* omtaler forfatteren Reidar Haanes ham som Norges første skolerte bandyspiller som kunne sammenliknes med de beste svenske.

I fotball var Simonsen tapende finalist i norgesmesterskapet i 1927.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, side(r) 19, type referanse dødsannonse, utgitt 1. desember 1979[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  P.Chr. Andersen og Ragnar Wold (red.) (1950). *Sport i navn og tall*. Oslo: Schibsted.
3. ↑  Leif Lapidus m. fl. red. (1936). *Ski- og Ballklubben Drafn. Jubileums-skrift*. Drammen. s. 200.
4. ↑  Reidar Haanes (1952). *Store dager i norsk idrett*. Oslo: Tiden. s. 157.
5. ↑  «Drafn i Drammen. Sesongen 1927». Drafn. Arkivert fra originalen 31. januar 2019. Besøkt 5. mai 2015.
**Østlandets Musikkonservatorium** var en norsk musikerutdanning, etablert i 1959 som Veitvet Musikkskole. Den fusjonerte i 1994 med Høgskolen i Oslo, og ble i 1996 overført til Norges musikkhøgskole. 

Entreprenøren Olav Selvaag etablerte skolen på Veitvet i Oslo. I 1968 skiftet skolen navn til Veitvet Musikkonservatorium, og ble organisert i tre nivådelte avdelinger: musikkskole for barnehage- og grunnskolebarn, musikkfagskole for ungdom 16–19 år, og en konservatorieavdeling for musikkstudenter som ville gjøre musikk til yrke.

Høsten 1973 ble Veitvet Musikkonservatorium donert fra Selvaag til Oslo kommune. Musikkfagskolen ble i 1976 overført til Manglerud videregående skole og omdannet til musikklinje. Musikkskoleavdelingen ble omdannet til en kommunal musikkskole for Oslo, først som prøveordning i 1978, fast etablert fra 1980.

Konservatoriet fikk landets første musikkterapeutiske utdanning (1978). Staten overtok i 1988 og innlemmet Buskerud Musikkonservatorium i 1989. Konservatoriet ble en del av Høgskolen i Oslo, avdeling for estetiske fag (1994), og overført til Norges musikkhøgskole (1996).

Skolens lokaler ved Carl Berners plass ble også brukt av Norges musikkhøgskole inntil et nybygg sto ferdig i 2007. Per Selberg var rektor fra 1968 til 1986. Kaare Sæther og Leif Jørgensen var lærere her.

Kilder
------

* Aftenposten, 9.11.1984. Ragnhild Plesner: *Østlandets Musikkonservatorium: Fest for de ti år*

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Republikken Karatsjajevo-Tsjerkessias flagg
**Karatsjajevo-Tsjerkessias flagg** er en vannrett delt trikolor i fargene blått, grønt og rødt, som har et hvitt og gult merke i midten av den grønne stripen. Fargene skal symbolisere allmenne verdier: Blått står for fred, gode hensikter og stillhet; rødt står for varme og vennskap mellom nasjonene; grønt står for naturen, fruktbarhet og rikdom, samt visdom og tilbakeholdenhet. Merket i midten av flagget viser et snødekt fjell med en oppadstigende sol bak. Dette symboliserer håp om en lys framtid for folkene i Kaukasus. Flagget er i forholdet 1:2.

Karatsjajevo-Tsjerkessias flagg er i to av fargene, samt fjellmotivet i midten, beslektet med Kabardino-Balkarias flagg. Begge republikkene ligger i Nord-Kaukasus

Flagget ble innført 3. februar 1994.

Litteratur
----------

* *Vetry Peremen – Flagi i Gerby Respublik Rossii, Winds of Change – Flags and Coats of Arms of the Russian Republics*, 1996
* I. S. Smetannikov: *Gerby i Flagi subektov Rossijskoj Federatsii – The Arms and Flags of the Subjects of the Russian Federation*, 2003
«Richmond» har flere betydninger.

**Richmond** er en bydel i Melbourne i Australia. Den ligger 2 km sørøst for Melbourne sentrum og ligger i lokalstyret City of Yarra. Ved folketellingen i 2006 hadde Richmond 22 475 innbyggere.

Tre av de 82 stedene som har blitt utpekt som Major Activity Centres i Melbourne 2030-planen ligger i Richmond og er handlegatene Victoria Street, Bridge Road og Swan Street. 

Bydelen har blitt gentrifisert siden starten på 1990-tallet og består av en blanding av leiligheter i konverterte lagere og fabrikkbygg, drabantblokker og victorianske rekkehus sammen med en stor handelsnæring og en minkene industrisektor. Melbournes Little Saigon ligger langs Victoria Street i Richmond. Hovedkvarteret til Nine Network ligger også i Richmond. Bydelen var kjent som en stor tekstilprodusent og denne tilknytningen finnes fremdeles gjennom de mange fabrikkutsalg (factory outlet) langs Bridge Road.

Richmond ble oppkalt etter Richmond Hill i London.

Landemerker og bygninger
------------------------

Richmond inneholder en blanding av forskjellige arkiteturstiler.
Rådhuset i Richmond som ble bygget på 1880-tallet er et av landemerkene og er fremdeles i bruk av City of Yarra. Med sine mange små hus i trange gater har Richmond noen av Melbournes beste eksempler på privatbolig arkitektur fra de fleste periodene.

Sport
-----

Richmond er hjemsted til den australske fotballklubben Richmond Football Club (Tigers) som spiller i Australian Football League. Klubben spiller sine hjemmekamper ved MCG som ligger rett utenfor bydelsgrensen og tiltrekker seg vanligvis mer enn 40 000 tilskuere (så mange som 80 000 under viktige kamper). Klubbens administrasjon, treningsbane og tidligere hjemmebane er Punt Road Oval.

Richmond har også en fotballklubb Richmond SC som spiller i Victorian Premier League. Richmond SC spiller sine hjemmekamper ved Kevin Bartlett Reserve i Burnley.

Utdanning
---------

Richmond har tre High school (St. Kevin's College, Lynal Hall Community School og Melbourne Girls' College) og tre barneskoler (Richmond Primary School, Richmond West Primary School og Yarra Primary School.

Melba Memorial Conservatorium of Music som ligger under Victoria University ligger i York Street i Richmond.

Transport
---------

Richmond betjenes av fem jernbanestasjoner, sju trikkelinjer og en busrute.

Trikkelinjene 24 og 109 går langs Victoria Street, 78 og 70 langs Church Street, 48 og 75 langs Bridge Road og 70 langs Swan Street.

Hovedjernbanestasjonen i Richmond er Richmond jernbanestasjon som er overgangstasjon for alle pendertoglinjene til de østlige og sørøstlige forstedene. Andre jernbanestasjoner i Richmond er Burnley, East Richmond, North Richmond og West Richmond. 

| * v
* d
* r
Bydeler i City of Yarra i Melbourne |
| --- |
| Abbotsford **·** Alphington **·** Burnley **·** Carlton North **·** Clifton Hill **·** Collingwood **·** Cremorne **·** Fairfield **·** Fitzroy **·** Fitzroy North **·** Princes Hill **·** Richmond |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Tårnhuset på toppen av St. Hanshaugen  
Foto: Gisle Hannemyr
Kart over St. Hanshaugen, ca. 1900
**St. Hanshaugen** er et strøk i indre by i Oslo. Navnet «St. Hanshaugen» brukes også om Bydel St. Hanshaugen og om parken St. Hanshaugen. 

Strøket ligger øst, syd og sydvest for parken. Det er vanlig å regne at det omfatter bebyggelsen i Geitmyrsveien langs parken (mellom Knud Knudsens plass i sør og Colletts gate i nord), og området syd og sydvest avgrenset av gatene Bergstien, Bjerregaards gate, Ullevålsveien, Stensberggata, Sofies gate, Colletts gate til Ullevålsveien foruten Doblougløkka (Mikkel Doblougs gate) og parken. I boligannonser sies det ofte at boliger i nabostrøkene ligger på St. Hanshaugen, antakelig fordi navnet er kjent og området regnet som attraktivt å bo i.

I vest grenser parken til Valleløkken mellom Geitmyrsveien og Ullevålsveien, og ved Doublougløkka grenser strøket til Bolteløkka. Det er ikke helt klare grenser mot strøkene Ila i øst, Gamle Aker og Pilestredet park i syd og Bislett i vest.

Løkken Frydenlund lå på bymarken omtrent der Ullevålsveien 49 ligger i dag, ved nordenden av Frydenlundgata. Tidlig på 1700-tallet ble flere mindre løkker samlet under Frydenlund. Løkkens område strakk seg til området ved Pilestredet der Frydenlunds Bryggeri senere ble lagt (nå Høgskolen i Oslo). 

Ved Geitmyrsveiens høyeste punkt langs parken (nr. 33) ligger Nicolailøkken, med våningshus fra 1836, tun og driftsbygninger intakt. 

Strøket ble bygget ut med bygårder i mur (murbyen) fra 1880-tallet, med hovedtyngden på 1890-tallet. Doublougløkka ble bygget i 1930-årene. 

Der Ullevålsveien og Waldemar Thranes gate møtes, ligger et handlestrøk med butikker og spisesteder, blant andre restaurant Schrøder. 

St. Hanshaugen slik det her er avgrenset har mellom 3500 og 4000 beboere i 2006. 

* Panorama over daværende Christiania sett fra St. Hanshaugen. Fotokromtrykk fra 1890-tallet.Panorama over daværende Christiania sett fra St. Hanshaugen. Fotokromtrykk fra 1890-tallet.

Kilder
------

* *Oslo byleksikon*. Oslo, Kunnskapsforlaget, 2000.
* Ole Daniel Bruun. *Arkitektur i Oslo. En veiviser til byens bygningsmiljø*. Oslo, Kunnskapsforlaget, 1999.
* Folkemengden i bydelene 1.1.2006. Notat 3/2006. Oslo kommune, Utviklings- og kompetanseetaten.

Se også
-------

* Bydel St. Hanshaugen
* St. Hanshaugen (park)

Eksterne lenker
---------------

* (en) St. Hanshaugen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** GeoNames
 |
Gravdal i Bergen, der Sigurd Markusfostre mistet livet. Kommandantboligen ses nederst til høyre.
**Sigurd Sigurdsson Markusfostre** (henrettet 29. september 1163 i Gravdal i Bergen) var en tronkrever i borgerkrigstidens Norge. Han var en utenomekteskapelig sønn av kong Sigurd Munn og en ukjent kvinne. Hans liv skildres - noe ulikt - i *Heimskringla* og *Fagrskinna*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Sigurd Markusfostre vokste opp hos en frende av Sigurd jarl, høvdingen Markus på Skog (Brøttum i Ringsaker), derav tilnavnet Markusfostre. Sigurds halvbror, Håkon Herdebrei, var norsk konge fra 1159-62. 

### Tronkrever

Håkon falt i slaget ved Sekken i 1162, og mennene hans trengte et nytt kongsemne. Valget falt på Sigurd Markusfostre, etter råd fra en av flokkens ledere, Sigurd Hallvardsson, som også var en slektning av Markus.

Det første slaget på Re (1163) stod mellom Sigurd Markusfostres menn og lendmannspartiet til Erling Skakke. Det endte med seier til Erling Skakke, og Sigurd Hallvardsson og 40 eller 60 mann ble drept.

I slaget falt Sigurd jarl, og resten av mennene flyktet til skogs. Markus og kong Sigurd hadde fått noen skip i Vik, og dro østover til Konghelle. Dit fór også Erling Skakke. Kong Sigurd og hans menn trakk sørover og søkte tilflukt på Hisingen. Der hadde de folkets støtte, og Erling nøyde seg med å berøve dem skipene. Uten skip bestemte de seg for å dra over land til Nidaros. Der ble de også tatt vel imot, og Sigurd ble utropt til konge på Øyrating. Sommeren 1163 seilte de sørover, innkrevde alle kongelige inntekter underveis, men seilte utaskjærs forbi Bergen, der Erling holdt en styrke. Folk sa at «*den sommeren fikk Markus-mennene bør, hvor de så ville fare*».

Den 29. september ble de overrasket av en del av Erling Skakkes hær utenfor Bergen, og Sigurd og fosterfaren hans tatt til fange. Sigurd ble ført til Gravdal og henrettet ved halshugning. Hans fosterfar Markus og en av hans menn ble hengt på Kvarven, i innseilingen til Bergen sørfra.

Motivet for drapet var først og fremst politisk. Sigurds krav på tronen sto langt sterkere enn det gjorde for Erlings sønn Magnus Erlingsson, i og med at Sigurd var kongesønn, noe Magnus ikke var.

Referanser
----------

1. ↑  Brathetland, Bente Opheim: «Sigurd Sigurdsson Markusfostre» i *Norsk biografisk leksikon* på snl.no. Hentet 21. desember 2022 fra
2. ↑   Snorre: *Magnus Erlingssons saga*, kap. 9]
3. ↑  *Magnus Erlingssons saga*, kap. 9
4. ↑  *Magnus Erlingssons saga*, kap. 14
5. ↑  *Fagerskinna*, kap. 106
6. ↑  *Magnus Erlingssons saga*, kap. 17
7. ↑  *Magnus Erlingssons saga*, kap. 18

Litteratur
----------

* *Fagerskinna*, oversatt av Edvard Eikill. Saga Bok, Stavanger 2008
* Snorre Sturlasson: *Norges Kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip, Gyldendal norsk forlag, Oslo 1979

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook
 |
Morane-Borelgian monoplane
**Morane-Borel monoplan** (noen ganger kalt **Morane-Saulnier Type A** eller bare **Morane monoplan**) var et tidlig fransk enmotors, en-seters fly. Det deltok i flere europeiske flykonkurranser.

Konstruksjon
------------

Den var et midtvinget endekkers fly drevet av en 50 kw Gnome Omega syv-sylindret roterende motor som drev en to-bladet Chauvière *Intégrale* propell. Skroget var et rektangulært, wire-avstivet, med fremre del kledd med kryssfiner og bakre del kledd med stoff. Den bakre delen var i noen eksemplarer udekket. Vingene hadde elliptiske ender, og var avstivet med et pyramide-cabane foran piloten og et omvendt V-stag under skroget, bak understellet. Horisontal kontroll ble utført ved dreiing av vingen og empennaget besto av en fast horisontal stabilisator med ende-monterte høyderor og et aerodynamisk avbalansert ror. I senere eksempler var de horisontale flater endret, og besto av en fast overflate med balansert høyderor, hengslet i bakkant. Understellet bestod av et par korte trinser, hver montert på stag, og et par hjul, og en halemeie.

En to-seters versjon ble senere bygget med skroget forlenget til 7 meter og vingespennet økt til 10 m.

Operativ historie
-----------------

Dette flyet oppnådde berømmelse da Jules Védrines fløy en til seier i Madrid - Pris Air Race 1911, den eneste konkurrenten som fullførte det fire-dagers løpet. Senere på året kom han på andreplass i Daily Mail Circuit of Britain air race, fløy et fly, drevet av en 70 hk Gnome. Et annet ble fløyet av André Frey i Paris-Roma løpet i 1911 og endte på tredjeplass. Emile Taddéoli var en annen eier av en Morane monoplan.

En to-seters versjon, drevet av en 80 hk Gnome deltok i 1912 British Militæry Aerolplane Competition.

Gjenlevende eksempler
---------------------

I 2007 er et eksemplar fortsatt bevart, det gjennomår restaureringsarbeid i Canada Aviation Museum

Operatører
----------

 Argentina
* Argentinas flyvåpen

 Brasil
* Brasilianske Marines flyvåpen

 Romania
* Rumanuas flyvåpen

 Storbritannia
* Royal Navy

Litteratur
----------

Fra:  *l'Aérophile,* 15 April 1911, s. 170

Referanser
----------

1. 1 2 3  Det Borel Monoplan*Flight* 20 juli 1912 s. 651
2. ↑  *Daily Mail* Krets av Storbritannia *Flight* 29. juli 1911, s.661
3. ↑  Villard, Henry Serrano (1987).

Eksterne lenker
---------------

* aviafrance.com
* Borel-Morane Monoplan, Canada Aviation and Space Museum
* Morane-Borel Monoplan*Fly*, 29. Juli 1911.
**Republikanernes caucus i Iowa i 2012** var et caucus innenfor det republikanske partiet i USA, som fant sted i delstaten Iowa den 3. januar 2012. Caucuset innledet nominasjonsprosessen av republikanernes presidentkandidat under Presidentvalget i USA 2012. Iowa sender 28 delegater til republikanernes nominasjonsmøte, hvorav 25 stod til valg som *projected candidates*, mens 3 er såkalte *unprojected delegates*. Caucuset i Iowa er ikke bindene.

Per 3. januar 2012 var det 614 913 registrerte republikanere i Iowa. Oppslutningen ved valget var 19,8 % av den stemmeberettigede befolkningen.

Valget ble vunnet av tidligere senator Rick Santorum fra Pennsylvania med 24,56 % av stemmene, mens guvernøren Mitt Romney fra Massachusetts kom på andreplass med 24,54 % og en margin på bare 34 stemmer. Representanten Ron Paul kom på tredjeplass med 21,4 % av stemmene. Valgene var blant de tetteste i historien. Journalisten Jennifer Jacobs i *Des Moines Register* kalte det for «tidsaldrenes døde løp» (*a tie for the ages*).

Offisielt resultat
------------------

| Republikanernes caucus i Iowa i 2012, 3. januar 2012 |
| --- |
| Kandidat | Stemmer | Prosent |
|  **Rick Santorum** | 29 839 | 24,56 % |
| Mitt Romney | 29 805 | 24,53 % |
| Ron Paul | 26 036 | 21,43 % |
| Newt Gingrich | 16 163 | 13,30 % |
| Rick Perry | 12 557 | 10,33 % |
| Michele Bachmann | 6 046 | 4,98 % |
| Jon Huntsman | 739 | 0,61 % |
| *Ingen preferanser* | 147 | 0,12 % |
| Herman Cain | 45 | 0,04 % |
| Buddy Roemer | 17 | 0,01 % |
| **Total:** | **121,394** | **100,0 %** |

Referanser
----------

1. ↑  Jennifer Jacobs: 2012 GOP caucus count unresolved Arkivert 19. januar 2012 hos Wayback Machine. Des Moines Register, 19. januar 2012