recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Submediant** beskrives i norsk musikkteori som en ren treklang som ligger en liten ters under hovedfunksjonen.[] Submedianten har alltid to fellestoner med hovedfunksjonen. En eldre definisjon som ikke lenger er i bruk, beskriver sjette trinnet i en skala (det vil si en enkelttone) som submediant. Definisjonen i norsk musikkteori kolliderer på sett og vis med bruk av begrepene *mediant* og *submediant* i tysk musikkteori. Her omtales det som mediant eller submediant når en hovedfunksjon bare har én fellestone med sine resp. medianter.[]

Eksempler på en submediant
--------------------------

Med F-Dur som utgangspunkt dannes det tre hovedfunksjoner, tonika F-Dur, subdominant B-Dur, og dominant C-Dur. De tilsvarende submedianter er da d-moll (tonikasubmediant, fellestoner f og a), g-moll (subdominantens submediant, fellestoner b og d) og a-moll (dominantens submediant, fellestoner c og e).

Med h-moll som utgangspunkt dannes det tre hovedfunksjoner, tonika h-moll, subdominant e-moll, og dominant Fiss-Dur. Tonikasubmediant er da G-Dur (fellestoner h og d). En submediant til subdominanten finnes ikke i moll siden treklangen som ligger en ters under subdominanten i moll, er en forminsket treklang. Når det gjelder dominantens submediant, må en ta hensyn til at dominanten i molltonearter i utgangspunkt er en molltreklang. (I praksis forekommer den imidlertid nesten alltid i Dur.) Dominantens submediant dannes fra den opprinnelige molltreklangen. I h-moll er det derfor D-Dur (fellestoner fiss og a) som er dominantens submediant.

Bruker en tysk musikkteori som grunnlag, er det f.eks. Ass-dur og A-dur samt Ess-dur og E-Dur som er submedianter eller medianter til C-dur (fellestone hhv. c, e eller g).

Litteratur
----------

* Oelmann, Klaus Henning (1996): *Metodiske aspekter ved undervisning av utenlandske studenter i hørelære*, Høgskolen i Tromsø, Avd. for kunstfag
* Tveit, Sigvald (2008): *Harmonilære fra en ny innfallsvinkel*. Universitetsforlaget, Oslo.

Fotnote
-------

1. ↑  Grunntonen i subdominantens submediant blir spesielt i engelskspråklig musikkteori betegnet som supertonika

Se også
-------

* Diatonisk funksjon
**Cesare Balbo** (født 21. november 1789 i Torino i kongedømmet Sardinia, død 3. juni 1853 samme sted) var en italiensk historiker og politiker, mest kjent for å ha påvirket utviklingen til Italias samling.

Biografi
--------

I 1844 ga Balbo ut boken *Delle speranze d’Italia* (Italias håp). Dette verket var delvis et angrep på Vincenzo Giobertis bok  *Il primato morale e civile degli Italiani* fra 1843. Gioberti mente at Kirken samlet Italia, og derfor måtte paven være det natulige samlingspunkt. Balbo mente, som Niccolò Machiavelli før ham, at Kirken splittet Italia. Slik ble Balbos retning kaldt en neoghibellisme som en motpol til Giobertis neoguelfisme. I tillegg hadde Balbo en langt mer presis gjennomgang av hvordan Italia burde samles enn Gioberti hadde. I møtet mellom liberale elementer og katolske verdier, måtte det inngås premisser og deretter dannes en politisk plattform, mente Balbo. Privat eiendomsrett måtte ivaretas, men sosiale reformer var også viktig. Balbo mente Piemontes hær skulle gjennomføre et oppgjør og tvinge kongen til å utstede en liberal grunnlov inspirert av Frankrike og Storbritannia. Tanken var at Østerrike kunne akseptere et tap i Nord-Italia mot å styrkes på Balkan.

Balbo ble kongedømmet Sardinias første statsminister etter at Viktor Emmanuel II ble konge. Han ble sittende i litt over fire måneder. Dette var imidlertid regelen; det var først den åttende statsministeren, Massimo d'Azeglio som satt lengre enn ham, og det i 3 år. Den niende, Camillo di Cavour, ble også Sardinias siste.

Balbo hadde alltid reformasjon foran revolusjon som tanke, og forble moderat resten av sitt liv.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Q21099443, kildekvalitet uspesifisert kalender, antatt gregoriansk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6n335j4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Q21099443[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4   www.accademiadellescienze.it, Accademia delle Scienze di Torino ID cesare-balbo-di-vinadio, besøkt 1. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 5459[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  Side 184, Elisabetta Cassina Wolff: *Italias politiske historie 476 – 1945*, Cappelen Damm, Oslo, 2016
8. ↑  Side 76, i B.A. Haddock: «Italy: independence and unification» i samlingen *Themes in Modern European History* av Bruce Waller (red.), Routledge, London 1990, opptrykk 1998

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
| Slaget ved Tomaszów Lubelski |
| --- |
| Konflikt: Felttoget i Polen,  andre verdenskrig |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 17. september - 26. september 1939 |
| Sted | Nær Tomaszów Lubelski, Polen |
| Resultat | Tysk seier |

 |
| Stridende parter |
| Polens flagg Polen | Nazi-Tysklands flagg Tyskland |
| Kommandanter og ledere |
| Polens flagg Antoni Szylling  Polens flagg Tadeusz Piskor | Ukjent |
| Styrker |
| Armé Kraków  Armé Lublin | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

**Slaget ved Tomaszów Lubelski** fant sted i nærheten av byen Tomaszów Lubelski mellom 17. og 26. september 1939, i innledningsfasen av andre verdenskrig. Det var det nest største slaget under invasjonen av Polen (slaget ved Bzura var det største) og var også det største slaget i felttoget med tanke på kamper mellom stridsvogner. Det resulterte i ødeleggelsen av de polske styrkene.

Slagets gang
------------

Slaget kan bli delt inn i to faser:

* Fase 1 (også kjent som *det første slaget ved Tomaszów Lubelski*) – Polske styrkers forsøk på å bryte gjennom tyske posisjoner ved Tomaszów (17. – 20. september)
* Fase 2 (også kjent som *det andre slaget ved Tomaszów Lubelski*) – Gjenværende polske styrkers forsøk på å bryte gjennom tyske styrker mot sør, med polsk kapitulasjon som resultat (21. september – 26. september)

**I det første slaget** prøvde polske styrker av Armé Lublin og Armé Kraków under lederskap av general Tadeusz Piskor å bryte gjennom de tyske posisjonene rundt Tomaszów, i retning det rumenske brohodet. De polske styrkene inkluderte på den tid en av Polens største pansrede enheter, Warszawas pansrede og motoriserte brigade. Denne fasen endte med kapitulasjon av Armé Lublin den 20. september.

**Den andre fasen** involverte enheter fra den såkalte *Nordre Fronten* – gjenværende elementer av Armé Lublin, Armé Modlin og de operasjonelle gruppene Wyszków, Narew and Anders kavalari under ledelse av general Emil Krukowicz-Przedrzymirski og general Stefan Dąb-Biernacki. Som i det første slaget prøvde disse polske styrkene å bryte gjennom tyske posisjoner, men denne gangen mot sør. Det var bare kavaleristyrkene til general Władysław Anders som lyktes; de fleste gjenværende polske styrker klarte ikke å bryte gjennom og måtte kapitulere rundt 26. september.

Referanser
----------

1. ↑  The Vickers Mk. E light tank in the Polish service. Private Land Army Research Institute. Sist besøkt: 11. mars 2007
2. ↑  Steven J. Zaloga, *The Polish Army, 1939-45*, Osprey Publishing, 1982, ISBN 0850454174, Google Print, s.11 Arkivert 10. november 2012 hos Wayback Machine.

Portal: Andre verdenskrig
**Tranøy**, eller **Tranøya**, (lulesamisk: *Trádná*) er ei bygd i Hamarøy kommune i Nordland som ligger på nordøstsiden av Nordneset, omtrent 11 kilometer nord for kommunesenteret Oppeid. Tranøyområdet, som også omfatter Sommersel, Helland, Hamlot, Brennvik, Vassbotn og noen andre gårdsbruk, har til sammen 155 innbyggere i 2020.. 

Tranøy har flere servicebedrifter knyttet til turistnæringen med overnattings- og serveringssteder samt gallerier. matvarebutikk og grunnskole. Tranøy fyr ligger ut mot Vestfjorden 2,5 kilometer vest for Tranøy. Naturreservat i sørøst. Endepunkt for Fv665.

Se også
-------

* Den hellige Dorotheas kapell.
* Steinosen/Sjømyrpollen naturreservat.
* Tranøy Galleri

Referanser
----------

1. ↑  «Tranøy». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 6. november 2016.
2. ↑  
SSB: Statistikkbanken 02.01.20 (Folkemengde etter alder, kjønn, sivilstand og statsborgerskap) 04317: Befolkning, etter grunnkrets, statistikkvariabel og år 18750106 Helland, 18750105 Vassbotn og 18750107 Tranøy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**«I'll Never Find Another You»** var The Seekers' første single (Columbia DB 7431), som ble utgitt i Storbritannia (i desember 1964), og var den bestselgende singlen i Storbritannia i 1965. B-siden var «Open Up Them Pearly Gates». 

«I'll Never Find Another You» ble også meget populær i USA.

Sporet ble skrevet og produsert av Tom Springfield, som også var ansvarlig for flesteparten av gruppas påfølgende hits.

Ulike innspillinger
-------------------

Låten fikk nytt liv i USA i 1967 i en countryversjon (# 1) med Sonny James. Den ble utgitt på singlen Capitol 5914 i mai 1967. Produsent var Kelso Herston. B-siden var «Goodbye Maggie Goodbye».

«I'll Never Find Another You» var hentet fra James' LP-plate med samme tittel (Capitol ST 2788). 

I 2004 gjorde den kristne vokalgruppen Frisk luft en innspilling som var åpningsspor på albumet *I'll Never Find Another You*.

I 2006 fikk den nok en gang nytt liv i en rask folkrock-coverversjon med gitaristen Les Fradkin på hans CD-album, *Jangleholic* (RRO).

I 2010 ble sangen fremført på en veldedighetskonsert for hjemløses ungdomsorganisasjon, Teen Feed, av frontmannen i Death Cab for Cutie, Ben Gibbard, og hans hustru, sanger/skuespiller Zooey Deschanel.

Sangen ble lagt til the National Film and Sound Archive i Australias Sounds of Australia-register i 2011.

Norsk versjon
-------------

Britt Viberg har skrevet en norsk tekst. Hennes norske versjon bærer tittelen «Jeg finner ingen annen du».

### Innspilling

* Kate Gulbrandsen. Utgitt på CD-platen *Vi to* (United Music UMCD 0512) i 2005.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Seekers | Storbritannias flagg Storbritannia | # 1 | 23 (# 1 i 2 uker) | 9. januar 1965 |
| The Seekers | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 4 |  | 1965 |
| The Seekers | USAs flagg Billboard Easy Listening-listen | # 2 |  | 1965 |
| Sonny James | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 97 |  | 1967 |
| Sonny James | USAs flagg Billboard Hot Country Singles-listen | # 1 |  | 1967 |

Referanser
----------

1. ↑  Seekers Multimedia Gallery 1 Arkivert 9. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Annual best selling singles fra everyhit.com
3. ↑  «I'll Never Find Another You». Besøkt 24. mars 2021.
4. ↑  Ben gibbard + Zooey Deschanel - I'll Never Find Another You
5. ↑  National Film and Sound Archive: 'I'll Never Find Another You' på the Sounds of Australia registry
6. ↑  Seekers Discography Arkivert 9. februar 2012 hos Wayback Machine.
**Vatnorm Dagsson**, eller **Orm Dagsson**,[1] var en lendmann i borgerkrigstiden i Norge. Han var sønn av den grenlandske høvdingen Dag Eilivsson på Bratsberg og bror av den kjente lendmannen Gregorius Dagsson. 

Vatnorm omtales både i Snorres Haraldssønnenes saga, i Fagerskinna og i Morkinskinna som leder for kong Inge Krokryggs lendmenn i Tønsberg. Da danske kong Erik Emune kom til Viken i 1137, forteller sagaskriverne at han prøvde å legge til i Tønsberg, uten å lykkes, fordi Vatnorm og flere av kong Inges lendmenn forsvarte byen.[2]
Litt senere omtales Vatnorm igjen, da han skulle forsvare Viken mot tronpretendenten Sigurd Slembe. Ved Portør greide Sigurd å ta skipet Vatnorm hadde styringen over. Både Snorre og forfatteren av Morkinskinna gjengir et kvad om denne hendelsen:[3]

> 
> *Vel verget seg ikke*
>   
> *Vatnorm i Portør.*
> 
> 
> 

Kanskje ble Vatnorm drept i dette slaget, for vi hører ikke mer om ham i sagaene. Broren Gregorius ble kort tid etter lendmann for kong Inge.[4]

Referanser
----------

1. ↑  Snorre og forfatteren av Morkinskinna kaller ham Vatnorm, mens forfatteren av Fagerskinna kaller ham Orm.
2. ↑  Snorre: Haraldssønnenes saga, kap. 3. Fagerskinna: kap. 98.
3. ↑  Snorre: Haraldssønnenes saga, kap. 5, Morkinskinna: 292
4. ↑  Snorre: Haraldssønnenes saga, kap. 21

Litteratur
----------

* *Fagerskinna*, oversatt av Edvard Eikill. Saga bok, Stavanger 2007
* *Morkinskinna*, oversatt av Kåre Flokenes. Dreyer bok, Stavanger 2004
* Snorre: *Norges Kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
**Cesare Bonizzi** (født i 1946 i Offanengo i Italia), også kjent som **Fratello Metallo** («Broder Metal») og **Frate Cesare**, er en italiensk fransiskansk munk som tilhører Kapusinerordenen og som har blitt kjent i senere år som heavy metal-vokalist.

Biografi
--------

Bonizzi gikk i kloster i 1975, og bedrev deretter misjonærvirksomhet i Elfenbenskysten. Etter å ha kommet tilbake til Italia ble han ordinert til prest i 1983. Siden 1990 har han vært interessert i å bruke musikk som et middel til meditasjon og åndelig hengivelse, og han har utgitt tallrike album i diverse musikalske stilarter fra new age til rock. Etter at han så Metallica spille ble han imidlertid lidenskapelig interessert i heavy metal som musikalsk redskap. Ifølge ham selv er «metall det mest energiske, vitale, dype og sanne musikalske språk jeg kjenner». Han bor nå (2008) i klosteret i Musocco, en bydel i Milano.

Musikk
------

Hans fulle overgang til heavy metal skjedde først med utgivelsen *Misteri* (2008), men Bonizzi har spilt inn flere album i ulike musikalske sjangrer. Han viser til Megadeth og Metallica som hoved-inspirasjoner for hans overgang til metall. Med sin nye musikkstil, som han kaller «metrock», en kombinasjon av metall og rock, hadde han i 2008 åpningsnummeret på *Gods of Metal*, Italias største heavy metal-festival.

Bonizzi opptrer i full fransiskansk munkehabitt. På konsert kan man ofte se ham gjøre «horn-tegnet», men han tolker det som tegnspråk for kjærlighet, og ikke som et djevelens tegn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Padre Cesare, The Capuchin Missionary Who Plays Metal Music» Arkivert 13. august 2008 hos Wayback Machine. *IberPress*.
2. ↑  «Friar to open heavy metal concert». Arkivert fra originalen 24. mai 2009. Besøkt 18. juli 2008.
3. 1 2  «Even monks can get a heavy metal habit», *Daily Mail* (fredag 20. juni 2008), side 15.

Eksterne lenker
---------------

* Dagbladet Kjendis: *Her er metalmunken*, fredag 18. juli 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ICCU **·** MusicBrainz
 |
**Kathrine Sørland** (født 25. mars 1980) er en norsk modell, tidligere Frøken Norge og programleder.

Biografi
--------

Kathrine Sørland startet sin karriere i Prestige Modellbyrå som 15-åring. Hun var en ettertraktet modell som hadde mye jobber innen fotografering og moteshow.[]

I 2002 var hun Norges kandidat til Miss World hvor hun endte på fjerdeplass, og i 2004 deltok hun i Miss Universe, hvor hun endte på en ellevteplass. 

Sørland var hoveddommer i den norske versjonen av realityprogrammet *Top Model*, og hun var også vertinne i Hallvard Flatlands *Casino* på TVNorge. Kathrine Sørland har dessuten vært programleder for *Motebildet*, *Sangstjerner*, samt *Norges styggeste rom* på TV3. I 2012 hadde hun en liten rolle i Hotel Cæsar der hun spilte seg selv.

Høsten 2013 deltok Sørland i kjendiskonkurransen *Skal vi danse* på TV 2. Som profesjonell dansepartner hadde hun Tom Erik Nilsen  .

Hun giftet seg med eiendomsmegler Andreas Holck i Stavanger domkirke 1. juli 2006. Sammen har de en sønn, Leon, f. 2009.

Den 31. mars 2006 åpnet hun brudekjolebutikken Agape i Oslo sentrum. 

I 2014 gjorde hun sin debut som skuespiller med hovedrollen i del 3 av Robert Rønnings kortfilmtrilogi *Skriften på veggen*, hvor hun spiller en fransk femme fatale i en hyllest til film noir-sjangeren.

Referanser
----------

1. ↑  Side2 – Kathrine Sørland
2. ↑  Innslag om Skriften på veggen på NRK Dagsrevyen
3. ↑  Innslag om Skriften på veggen på God morgen Norge TV2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kathrine Sørland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kathrine Sørland hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Charles Henry Somerset** (født 2. desember 1767, død 18. februar 1831) var en britisk guvernør av Kappkolonien i Sør-Afrika fra 1814 til 1826.

Somerset ekspanderte politikken som ble etablert av Du Pré Alexander i 1809 med å forby khoikhoiene og andre svarte i å forlate sine tilviste hjem. De måtte også alltid bære reisedokumenter som ble utstedt av de britiske myndighetene i Cape Town. Dette var de første offisielle tiltakene som skulle bli apartheid i det 20. århundre da reisedokumentene ble de beryktede «passene». Somerset var også ansvarlig for å ha startet de første forsøkene på å utslette nederlandsk og «kombuis hollands» (kjøkkennederlandsk eller afrikaans) fra offisielle prosedyrer i 1822. Senere forbød britene afrikaans fra skolene og insisterte at instruksjonene skulle kun gis på engelsk, selv i skoler med kun afrikaans–språklige elever.

Somerset forbød også de første engelskspråklige avisene i Cape Town og strammet inn trykkefriheten til pressen. Hans siste år var Kappadministrasjonen preget av det antagelige misbruket av midler. Før han returnerte hjem til ENgland i 1826, ble det sendt embetsmenn fra Storbritannia for å se på beskyldningene, og flere i Somersets stab ble arrestert og sendt hjem. Somerset ble selv kalt tilbake i 1826. Somerset var kjent av mange som den «mobbende» guvernøren og ble hatet av mange i Sør–Afrika, både svarte og hvite.

De tidlige forsøkene på å «separere» svarte og hvite, på å tvinge svarte til å bære identifikasjonsdokumenter når de reiste utenfor sitt umiddelbare bostedsområde, den tvungne forflytningen av svarte til øde regioner som ikke var ønsket av hvite for bosetning og landbruk og henrettelsen av svarte uten rettssaker, var de første tilløpene til «apartheid» og ble kopiert av Afrikander Broederbond etter deres dannelse som et afrikandisk hemmelig samfunn i 1918 som en motvekt til britisk kontroll og for å fremme afrikanderne som den kontrollerende minoriteten i 1948.

Byene Somerset West og Sommerset East i Sør–Afrika er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Lord Charles Somerset, SNAC Ark-ID w60z7nqd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p2466.htm#i24659, oppført som General Lord Charles Henry Somerset[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   The Peerage person ID p2466.htm#i24659, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lord Charles Somerset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Charles Henry Somerset hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

* (en) Charles Henry Somerset hos The Peerage Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**PPD-40** (Pistolet-Pulemyot Degtyaryova) er en sovjetisk maskinpistol.

Den ble utviklet av våpendesigner Vasily Degtyaryov i 1934, og er nesten en direkte kopi av den tyske Bergmann MP28. Den har en vanlig trestokk og skyter med åpent sluttstykke. Den er kamret for å kunne bruke den dengang nye pistolpatronen 7,62 x 25 mm Tokarev. Den har et våpenmagasin som er en kopi av det finske trommelmagasin til Suomi M-31, men kom også med stavmagasin. Den har omstiller for halv- og helautomatisk ild.

PDD kom først i militær tjeneste i 1935 som **PPD-34**, men i kun i et lite antall. Den ble modifisert i 1938 og 1940, og kom ut som **PDD-34/38** og **PDD-40**, med mindre endringer. Uansett så var **PDD-40** for komplisert og kostbar for masseproduksjon, så selv om den ble brukt i de innlederne rundene av andre verdenskrig var det den rimeligere og bedre PPSj 41 som offisielt erstattet den i slutten av 1941. Ca 90 000 enheter ble laget. **PPD-34/38** og **PPD-40** maskinpistoler som ble tatt av Wehrmacht fikk modellnavnet **MP.715(r)** & **MP.716(r)**.

Varianter
---------

* PPD-34
* PPD-34/38
* PPD-40

Eksterne lenker
---------------

* (en) PPD – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Sovjetiske infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | 
* TT-33
* Nagant M1895

 |
| Rifler | 
* AVS-36
* SVT-40
* Mosin-Nagant M91/30

 |
| Maskinpistoler | 
* PPD-40
* PPSj 41
* PPS 43

 |
| Maskingevær og større | 
* M1910 Maxim
* DS-39
* Degtjarjov maskingevær
* SG-43 Goryunov
* DSjK
* PTRD
* PTRS
* ROKS flammekaster

 |
| Patroner | 
* 7,62 x 25 mm Tokarev
* 7,62 x 38R
* 7,62 x 39 mm
* 7,62 x 54R
* 12,7 x 108 mm
* 14,5 x 114 mm

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Sutta Nipata** (pali; «suttas som faller ned») er en samling buddhistiske tekster i sutta-seksjonen av Khuddakanikaya, som er en del av Palikanonen til Theravadaskolen. Alle dens suttaer, som er antatt oppstått forut for Buddhas parinibbana, består hovedsakelig av vers, selv om noen av dem også inneholder prosa. Samlingen består av fem seksjoner:

* Uraga Vagga
* Cula Vagga
* Maha Vagga
* Aṭṭhaka Vagga
* Pārāyana Vagga

Enkelte orientalister tror at tekstsamlingen beskriver de eldste buddhistsiske lærdommer. Andre, slik som Bhikkhu Bodhi og KR Norman er enige i at den inneholder svært gammelt materiale.

I den kinesiske buddhistiske kanon har en versjon av Aṭṭhakavagga overlevd. Fragmenter av en Sanskrit-versjon finnes også.

Referanser
----------

1. ↑  Nakamura, *Indian Buddhism*, Japan, 1980; reprinted by Motilal Banarsidass, Delhi, 1987, 1989, pp. 45-6.
2. ↑  Bodhi, Sutta-Nipāta - The oldest discourses in the Pali Canon (lectures),
3. ↑  Norman, KR. The Rhinoceros Horn and Other Early Buddhist Poems (Sutta-Nipata), 1985.
4. ↑  Hoernle, A. F. Rudolf, The Sutta Nipata in a Sanskrit Version from Eastern Turkestan, The Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland (Oct. 1916), pp. 709-732 Published by: Cambridge University Press

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC
 |
**Thor Ole Hauki** (født 8. mars 1935 i Oslo, død 5. juni 2003) var en norsk kunstner og musiker.

Fra 1966 drev han Viseklubben Dolphins i Oslo, og i 1972–1974 ledet han Elvegården Galleri og Kunstsenter i Drammen. 

Hauki drev i mange år sitt eget atelier, og hans kunstproduksjon består av litografier, collager, malerier og tegninger. Formspråket varierer fra det nonfigurative til det naturalistiske.[]

Han var i en lengre periode på 1980- og 1990-tallet bosatt i Kragerø, der han hadde atelier og drev kafeen «Den bohemske ambassade» i P.A. Heuchsgate.

De to store murfreskene under Skøyenbroen i Oslo (1981) har hav- og kystmotiv med en fjerntliggende oljeplattform og en eldre fiskebåt under seil.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Thor Ole Hauki, (08.mars 1935 - 05.juni 2003).», besøkt 19. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ole\_Hauki[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Ole Hansen Rolfsen** (født 5. juni 1808 i Mandal, død 28. mars 1874) var en norsk jurist.

Liv
---

Han var sønn av kjøpmannen Jørgen Rolfsen og Susanne Marie Hansen, ble student i 1827 og *cand. jur.* i 1833. I mellomtiden hadde han fra 1829 til 1831 vært konstituert som adjunkt ved Kristiansand katedralskole. I 1834 ble han ansatt som kopist i Justisdepartementet, hvor han i 1840 ble konstituert som fullmektig.

I 1841 ble Rolfsen utnevnt til overrettsprokurator i Akershus stift. Året etter meldte han seg som søker til den ledige universitetsposten etter U. A. Motzfeldt, men trakk deretter søknaden, fordi regjeringen bestemte at vinneren av konkurransen skulle tiltre stillingen som lektor. I 1844 ble han utnevnt til høyesterettsadvokat, og beholdt denne stillingen til sin død.

Rolfsen utga flere juridiske skrifter, for eksempel *Almindelig Huusret* (1839) og *Den Norske Landmands juridiske Pligter og Rettigheder* (1843). Han skrev også artikler i *Den Constitutionelle*, *Morgenbladet* og *Aftenbladet*. Sammen med P. J. Homann var han utgiver for *Norsk juridisk Tidsskrift*.

Han interesserte seg for økonomiske spørsmål. Det var en artikkel av ham «Om et forandret Laanesystem» som ga støtet til opprettelsen av Christiania Kreditkasse i 1848.

Rolfsen er også kjent for å ha utgitt en formularbok (samling av eksempler på brev, kontrakter og lignende) som kom i mange opplag. Den første utgaven, *Formularbog, indeholdende Regler og Formularer*, utkom i 1838 og inneholdt 456 sider. Han fortsatte å gi ut nye utgaver i store opplag helt til sin død, og senere ble arbeidet med nye utgaver overtatt av Anders Færden, som utga den sjuende og siste utgaven i 1896, før han utarbeidet sin egen formularbok i 1906.

Referanser
----------

1. ↑  Hertzberg, Ebbe (1907). *Norske Creditbank 1857-1907*. [Banken]. s. 2.

Litteratur
----------

* Halvorsen, J.B. (1896). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jean Louis Bretteville**

(født 15. juni 1905 i Arendal, 
død 9. mai 1956)
var en norsk fotballspiller, kjent fra landslaget og opphold i utlandet.

I hjembyen spilte han for Idrettsklubben Grane frem til 1917.
Han spilte centerhalf for Lyn Oslo juniorlag og for A-laget
var han med i periodene 1922-25 og 1932-33, hvori han vant en 2.-plass i
Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1923.
I studietiden i Frankfurt am Main var han i FSV Frankfurt 1925-32 som amatør,
blant annet scoret han 22 ganger i 18 kamper.
For Norges herrelandslag i fotball hadde han ni kamper 1925-36, men
deltok ikke i Sommer-OL 1936 grunnet arbeidsforhold.
Bretteville ble æresmedlem i Lyn i 1956 og var formann 1953-54.

Han var oldebarn av Christianias borgermester og landets statsminister Christian Zetlitz Bretteville (1810–71), av den fransk-normanniske adelsslekten *le Normand de Bretteville*.
Selv drev Jean Louis Bretteville *International Skipshandel* i Kristiania fra tiden før den andre verdenskrig og deltok i Milorg. Han gikk bort etter et lengre sykeleie.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 422361, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norske fotballspillere i utlandet
3. ↑  Mot Finlands herrelandslag i fotball i 1935 fikk Anker Hansen sine to minutter da
Bretteville ikke gikk av banen, slik at laget hadde 12 spillere.
4. ↑  Anne Teppen, *Det begynte en gang for mer enn 200 år siden! En fortelling om Birkenbusch, Steensgaard, Bretteville og noen flere Arkivert 15. september 2008 hos Wayback Machine.* fra Vålerenga Historielag medlemsblad (2006).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jean Louis Bretteville – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jean Louis Bretteville – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jean Louis Bretteville – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Jean Louis Bretteville – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Jean Louis Bretteville – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Jean Lefeuvre** (født 1922 i distriktet Sarthe i Frankrike) er en fransk jesuitt og sinolog. 

Han trådte inn i jesuittordenen i 1940, og spesialiserte seg innen sinologi. 

Han ankom Beijing i 1947, og ble året etter den første jesuitt som fikk studere ved Pekinguniversitetet. Jean Lefeuvre fikk oppleve den kommunistiske seier i byen, og opparbeidet gode relasjoner med de nye makthavere. Men han ble utvist fra Folkerepublikken i 1952. 

Han har virket i Frankrike, Beijing, Shanghai og Taiwan, og spesialiserte seg på formidling av kinesisk åndelig intuisjon innen kinesisk språk, kunst, politikk og religion. Han var med sin forskning og sine bidrag viktig for utviklingen av den syvbinds fransk-kinesiske ordboken *Le Grand Dictionnaire Ricci de la Langua Chinoise* (DBB, Paris, ferdigstilt i 2001). Hans livslange forskning på *Jia guwen* (orakelbensinnskrifter) var av særlig betydning.

Verker
------

* *Shangaï: les enfants dans la ville, chronique de la vie chretienne a Shanghai 1949-1955*, Casterman, 1956

Biografi (basert på samtaler med forskeren)
-------------------------------------------

* *Jean Lefeuvre, jésuite et sinologue: Entretiens recueillis et arrangés par Thierry Meynard*, Paris: Cerf, 2007

Referanser
----------

1. ↑  Artur K. Wardega, SJ (red.): *Belief, History and the Individual in Modern Chinese Literary Culture*, Newcastle upon Tyne, 2009, ISBN 1-4438-0571-8, s. 2
Eksempel på en bijeksjon: Hvert av tallene 1, 2, 3 og 4 avbildes til én av bokstavene A, B, C og D, og hver av bokstavene A, B, C og D har en unik invers blant tallene 1, 2, 3 og 4.
I matematikk er en **bijeksjon**, en **bijektiv funksjon** eller en **en-til-en-korrespondanse** en funksjon *f*: *A* → *B* som er slik at hvert element i *A* er knyttet til ett unikt element i *B*, og motsatt. For eksempel er funksjonen *{\displaystyle f:\mathbb {R} \to \mathbb {R} }*, *{\displaystyle f(x)=2x}* en bijeksjon, siden den knytter hver verdi *x* til en unik verdi *y* i {\displaystyle \mathbb {R} }. 

Formelt sier man at en funksjon er en bijeksjon dersom den tilfredsstiller følgende to betingelser:

* Hvis *x* og *y* er elementer i *A* og *x* ≠ *y*, så er *f*(*x*) ≠ *f*(*y*). (*f* er injektiv.)
* For ethvert element *y* ∈ *B*, finnes *x* ∈ *A* slik at *f*(*x*) = *y*. (*f* er surjektiv.)

For enhver bijeksjon kan man definere en *invers funksjon* *{\displaystyle f^{-1}:B\to A}*. Eksempelvis vil den inverse funksjonen til *f* fra over være *{\displaystyle {\frac {1}{2}}x}*.

En bijektiv funksjon fra og til den samme mengden kalles for en permutasjon. Hvis det finnes en bijeksjon mellom de to mengdene *A* og *B*, sier man at *A* og *B* har samme kardinalitet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eric W. Weisstein, *Bijection* i MathWorld.
* (no) Bijeksjon i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld
 |
Sannsynlig utbredelse av innsjøen i siste istid.
**Lake Agassiz** var en forhistorisk, enorm bredemt innsjø som lå vest for der hvor De store sjøer ligger idag, dvs. i grenseområdet mellom USA og Canada. Den har navn etter den amerikanske vitenskapsmannen Louis Agassiz, som i 1879 postulerte at sjøen må ha vært skapt av istidssmeltingen. 

Sjøen oppstod i siste istid ved at smeltevann fra det sentrale og nordlige Nord-Amerika hopet seg opp her fordi en isbarriere stengte det videre avløpet mot Atlanterhavet. Arealet kan ha vært inntil 440 000 km². I varmeperioden omkring 10 900 f.Kr. smeltet isbarrieren, og enorme mengder vann flommet ut i Atlanterhavet og skapte elvedalen til dagens St. Lawrence River. Hendelsen skapte en forstyrrelse av temperaturen på den nordlige halvkule, og innledet den midlertidige kuldeperioden 10 900–9 600 f.Kr. som vi kaller yngre dryas. 

Under dette tilbakeslaget med en tusen år lang kuldeperiode er det sannsynlig at Lake Agassiz fyltes på ny. Omkring 6 400 f.Kr. virker det som innsjøen fant tilbake til sitt nordlige avløp mot Hudson Bay, og deretter tømtes gradvis gjennom en periode på kanskje 1000 år. Restene av innsjøen sees idag som Lake Winnipeg, Lake Manitoba og Lake of the Woods i Canada.

Innsjøen har etterlatt mange spor i dag, blant annet elvedalen til elva Minnesota, avsettingene av fruktbar morenejord i elvedalen til Red River of the North, og rester av strender på områder som idag ligger langt fra vann.

Eksterne lenker
---------------

* U.S. Geological Survey – Warren Upham: «The Glacial Lake Agassiz».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** LCCN
 |
Diagram som viser hvordan data kan behandles i en databehandlingsplattform med innsamling av rådata og ulike datakøer (*data pipelines*) for datavask og integrering.
En **databehandlingsplattform** er en programvareplattform som brukes til å samle inn og administrere data, og brukes av bedrifter for identifisere kundemålgrupper slik at man kan kjenne igjen spesifikke brukere og kontekster for å kunne mer effektiv nettbasert reklame og mårettede kampanjer. Databehandlingsplattformen kan benytte seg av stordata og kunstig intelligens for å behandle og analysere store datasett om brukere fra ulike kilder. Noen fordeler med slike plattformer kan være dataorganisering, økt innsikt i målgrupper og markeder, og effektiv annonsebudsjettering. Noen utfordringer kan være personvernhensyn på grunn av integrering av tredjepartsprogramvare med private data. Noen eksempler på kjente leverandører av databehandlingsplattformer er globale selskap som Nielsen og Oracle.

Den europeiske personvernforordningen (GDPR) har gjort det vanskeligere for databehandlingsplattformer å benytte tredjeparts data solgt på det åpne markedet.

Historie
--------

Det er særlig siden sent i 1990-årene og tidlig i 2000-årene med populariteten til skytjenester at databehandlingsplattformer har fått en fremtredende stilling for lagring og analyse av store datasett, særlig til bruk for markedsføringsformål.

Egenskaper
----------

Eksempler på informasjon som kan lagres av en databehandlingsplattform kan være kundeinformasjon, demografi og mobilidentifikatorer eller informasjonskapsler som kan analyseres i databehandlingsplattformen for å lage målrettede annonser. Databehandlingsplattformer kan hjelpe bedrifter med å lære mer om sine kundesegmenter, hvilket kan være hjelpsomt for å legge strategier for oppkjøp eller for å øke salget. De gjør det også mulig for en bedrift å måle effektiviteten av reklamekampanjene deres.

Sammenlignet med kundedataplattform
-----------------------------------

En kundedataplattform er et beslektet konsept, men fokuserer på å samle inn data som er knyttet til en identifiserbar person, som for eksempel kan brukes for gi mer tilpasset innhold og levering. En databehandlingsplattform samler derimot primært anonyme data for å henvende seg mot nettbaserte kunder, for eksempel for mer treffsikker digital markedsføring og kampanjer.

Referanser
----------

1. ↑  Levy, Heather. «How Does a Data Management Platform Work?». Besøkt 30. oktober 2019.
2. ↑  Matuszewska, Karolina. «Data Gathering Platforms: Pros and Cons of DMPs, CDPs, DWs & CRMs». Besøkt 30. oktober 2019.
3. ↑  «Data Management Platform». Besøkt 30. oktober 2019.
4. ↑  Foote, Keith D. «A Brief History of Data Management». Besøkt 30. oktober 2019.
5. ↑  Golovan, Eugene. «What Is Data Management Platform, How It Works and Why You Really Need It in Your Business». Besøkt 30. oktober 2019.
**Bijsk** (russisk: Бийск) er den nest største byen i Altaj kraj i Russland (etter Barnaul). Den ligger ved elva Bija, rundt 130 km sørøst for Barnaul. Innbyggertall: 229 412 (2004 est.), 218 562 (folketelling 2002), 233 238 (folketelling 1989).

Byen ble grunnlagt i 1709 som en festning etter ordre fra Peter den store, men etter mindre enn et år ble den brent av en nomadisk stamme og deretter gjenoppbygd i 1718. Bijsk mistet gradvis sin rolle som militærbase, men ble et viktig handelssenter, og fikk byrettigheter i 1782.

Byens industri vokste raskt, spesielt etter at fabrikker ble evakuert fra Sovjetunionens vestre deler under andre verdenskrig. Senere ble den et senter for våpenutvikling og produksjon, og er fremdeles et viktig industrielt senter.

Bijsk har en jernbanestasjon, en elvehavn ved Bija, og Bijsk lufthavn som ligger 12 km sørøst for byens sentrum. Hovedveien Novosibirsk-Bijsk-Tasjanta (Tsjujskijveien) passerer gjennom byen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Biysk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Uoffisielt nettsted for Bijsk

| * v
* d
* r
Byer i Altaj kraj |
| --- |
| Administrativt senter: Barnaul |
| Flagget til Altaj kraj | Alejsk **·** Belokurikha **·** Bijsk **·** Gornjak **·** Jarovoje **·** Kamen-na-Obi **·** Novoaltajsk **·** Rubtsovsk **·** Slavgorod **·** Zarinsk **·** Zmeinogorsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Lajos Maszlay** (født 2. oktober 1903 i Budapest, død 1. desember 1979 i Budapest) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Maszlay vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den individuelle konkurransen i kårde bak de franske fekterne Jehan Buhan og Christian d'Oriola.

Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, ble han på nytt nummer tre i florett bak franske Christian d'Oriola og Edoardo Mangiarotti fra Italia.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i fekting, florett
* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i fekting, florett

Referanser
----------

1. ↑   www.nemzetipanteon.hu, besøkt 25. juli 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lajos Maszlay – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lajos Maszlay – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lajos Maszlay – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Tang Chung Ling Citang*, Hongkong
**Citang**, eller **forfedrehall** (kinesisk: 祠堂; pinyin: **Cítáng** eller kinesisk: 宗祠; pinyin: **Zōng Cí**, jyutping: *Ci4 tong4*) eller **slektstempel** er en bygning viet til forfedredyrkelse i kinesisk kultur. Forfedrehaller er nært knyttet til konfuciansk kultur med dens vektlegging av barnlig pietet.

Et vanlig sentralt trekk ved forfedrehallene er forfedretavlene som i seg gjør forfedrenes ånder nærværende. Forfedretavlene er vanligvis arrangert etter etter forfedrenes ansiennitet. Altere og andre rituelle gjenstander som for eksempel røkelsesbrennere er også vanlige innslag.

Hallene benyttet for kollektive ritualer og festiviteter til forfedrenes ære, men også for andre familie- eller fellesskapsrelaterte riter som bryllup og begravelser. Men også lokalvalg og møter kan arrangeres der.

Under tradisjonelle bryllupsfester tjener forfedrehallen symbolsk ved at bruden overføres til mannens slekt. Under bryllupsritene i ektemannens forfedrehall bøyer brud og brudgom seg fire ganger:

1. - himmel og jord
2. - forfedre
3. - foreldre
4. - ektefelle

Tre måneder etter bryllupet skal bruden ære forfedrene i mannens forfedrehall med en rite som kalles *miaojian* (廟見).

Flere forfedrehaller ble sekularisert og tatt i bruk for eksempel som skolebygninger eller kornkamre under landreformen i 1950-årene og under kulturrevolusjonen. Under Kinas økonomiske liberalisering i 1980-årene og utover har de imidlertid fått en renessanse.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Edward L. Davis (Editor), Encyclopedia of Contemporary Chinese Culture, Routledge, 2004
2. 1 2 3  Li Wenxian (2011). «Worshipping in the Ancestral Hall». *Encyclopedia of Taiwan*. Taipei: Council for Cultural Affairs. Arkivert fra originalen 1. mai 2014. Besøkt 12. september 2012.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 1. mai 2014. Besøkt 30. november 2012. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ancestral halls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Arendals Seilforening** er en seilforening fra Arendal. Foreningen ble stiftet 12. desember 1878 og har siden den gang vært i kontinuerlig drift. Foreningen var den tredje seilforeningen som ble etablert i Norge. Foreningen har siden 1938 hatt tilholdssted på Lille Brattholmen på Rævesandsfjorden.

Historikk
---------

I 1878 ble det arrangert en kappseilas for lyst- og bruksbåter i Arendal. Regattaen ble så vellykket at skipsreder og seiler Christian Stephansen jr. tok initiativ til dannelsen av en egen Seilforening i Arendal.

Regattaer
---------

Arendal seilforening har gjennom historien arrangert flere landsregattaer. Den mest kjente er Landsregattaen i Arendal i 1948 med kongelig deltakelse. Da stod også The International Dragon Cup på programmet.

Utmerkelser
-----------

Arendals Seilforening har vunnet flere norgesmesterskap, nordiskmesterskap, europamesterskap og verdensmesterskap for ulike klasser.

Arkivet
-------

Arkivet etter Arendals Seilforening befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter forhandlingsprotokoller, kassabøker, medlemslister, lover, korrespondanse og årsberetninger. Det finnes også en scrap-bok med bilder og avisutklipp fra Landsregatten i 1948.

Referanser
----------

1. ↑  Den store seilerfesten i Arendal i 1948, Avtrykk.no, 26.06.2018
2. ↑  Om Arendals Seilforening, Foreningens hjemmeside asf.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Arendals Seilforening på Arkivportalen
**Arendalspram** er en norsk, flatbunnet robåt på Sørlandet som også er den meste utbredte hovedtypen langs kysten mot Skagerrak blant prammene. Den er ikke så populær som *holmsbuprammen*, men har vist seg mer allsidig.

Prammen
-------

Som båttype med en geografisk spredning til langs kysten mot Skagerrak på Sørlandet og Østlandet, blir prammen brukt og bygget som robåt til småfiske og transport i beskyttet farvann langs kysten. Flere typer av denne båttypen har eksisterte langs kysten, forskjellige fra distrikt til distrikt, men det er to hovedtyper, Arendalsprammen og Holmsbuprammen.

Prammen er utbredt over hele landet i større eller mindre grad, antagelig kom dette av at de ofte ble brukt som lettbåt på større skuter og skip i kystfarten. Som en stødig båt vist de seg langt bedre enn de andre båttyper i røff sjø. Kunnskapen om dem langs kysten gjorde den kjent som en meget enkel båttype ved bygging.

De var så enkel og rimelig å bygge at en nybegynner i båtbyggingen oftest startet med å bygge en liten pram. Det gav grei innføring i klinkbygging. Som en mindre avansert, men enkel type ble Arendalsprammen og dens slektninger tatt i bruk som forbilde for båtbyggere som ønsket seg en enkel og lettbygd båt med bredde og en rund form.

Arendalsprammen
---------------

Arendalsprammen er relativt bred og rund i formen med et tverrspeil forut også kjent som *forspeil* lengre opp over vannflaten mens tverrspeilet akterut er større og rundformet. Som de andre prammer er den uten kjøl, i stedet har den et bunnbord. Bunnbordet er bredt bakover og smalner av fremover.

Med sitt beskjedne dypgående og runde skrog er prammen en typisk robåt, men det har også vært benyttet som seilbåt med spriseil og luggerseil. Før påhengsmotoren ble alminnelig, hadde alle prammer et «vrikkehull», en liten halvrund utsparing i akterspeilet. Vrikking med en åre er en teknikk som ikke er noen enkel kunst, man driver frem båten ved å vrikkes frem og tilbake i hullet.

Se også
-------

* Pram
* Holmsbupram

Litteratur
----------

* Gøthe Gøthesen: *Norske båter bind 1- Skagerak-kysten* 1977 ISBN 82-504-0239-1
* Arne R. Hole: *Båter og Kystfolk* 2007 ISBN 978-82-03-23405-7
Neil Gaiman; bilde fra 2005.
***Kirkegårdsboken*** (engelsk: *The Graveyard Book*) er ei barnebok fra 2008 av den britiske forfatteren Neil Gaiman. Boka ble tildelt flere priser da den utkom: Newbery-medaljen, Carnegie Medal in Literature, Hugo Award og Locus Award. I tillegg ble illustratøren Chris Riddell kortlistet til Kate Greenaway-medaljen for sine tegninger i boka. Den skildrer en foreldreløs gutts oppvekst på en kirkegård, med gjenferd som fosterforeldre. 

En mann dreper Nobody Owens familie mens han ennå er et spedbarn. Nobody, kalt Bod, krabber ut fra hjemmet og havner på kirkegården, hvor han blir tatt hånd om av vergene Silas og frøken Lupescu, som er en vampyr og en varulv. Fortellingen veksler deretter mellom de levendes hverdager - hvor Bod bare klarer seg såvidt, den nedgrodde kirkegården, og fantasylandskap skjult «nede i» noen av gravene. Boka består av åtte novelleaktige kapitler, som skildrer Bods liv i toårsintervaller fra spedbarn til tenåring. Det meste av boka handler om hverdager på og utenfor kirkegården. På 14-årsdagen får han vite at han er en utvalgt nøkkelperson i den store kampen vergene har kjempet mot de onde kreftene, helt siden tidenes morgen.

Ideen til boka oppsto først da forfatteren i 1985 så sin egen sønn på trehjulsykkel på en kirkegård. Senere ble ideen koblet med Kiplings *Jungelboken*. Det tok likevel mer enn 20 år før han fullførte ideen. 

Boka utkom på norsk i 2010, oversatt av Stian Omland. Filmrettighetene ble i 2012 kjøpt av Walt Disney Pictures, men det er ennå ikke valgt regissør. Både Henry Selick og Ron Howard har vært nevnt.

Referanser
----------

1. ↑  carnegiegreenaway.org.uk *The Graveyard Book* Arkivert 29. januar 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  *The Graveyard Book* Wins Newbery Medal, nytimes.com, 26. jan 2009
3. ↑  Children’s Book Blog: Recommended read – The Graveyard Book by Neil Gaiman Arkivert 3. august 2013 hos Wayback Machine.; blogs.independent.co.uk
4. ↑  M.O. Haugen På liv og død, anmeldelse i Aftenposten, 20. oktober 2010
5. ↑  Raised by Ghosts nytimes.com, 13. feb 2009
6. ↑  Neil Gaiman's Ghostly Baby-Sitters Club, npr.org, 17. okt 2008
7. ↑  Schaefer, Sandy (27. april 2012). «Disney Acquires Neil Gaiman's 'The Graveyard Book' Adaptation». Screenrant. Besøkt 1. januar 2014.
8. ↑  disneydreaming.com Arkivert 2. januar 2014 hos Wayback Machine. 30. jan 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC
 |
**Arendals Møbelfabrik** ble startet i 1898. Selskapet bygget på C. Christensens møbelmagasin og snekkerverksted. Fabrikken ble vesentlig utvidet og modernisert og var en periode landets største møbelfabrikk, og Arendals største industrielle arbeidsplass.

Arendals Møbelfabrik var kjent for sin møbelplat, den såkalte *Arendalsplaten*, samt kvalitetsprodukter av maskinproduserte møbler. Blant produktene fantes skap, kommoder og stoler. Men fabrikken produserte også døpefonten til Barbu kirke i 1951 og prekestolen i Laget kirke.

Etter krigen økte konkurransen fra andre møbelprodusenter. Møbelfabrikken slet med å følge med i den tekniske utviklingen, samt å fornye egen markedsføring.

Virksomheten ble lagt ned i 1964.

Arkiv
-----

Arkivmateriale etter Arendals Møbelfabrik befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter en generalforsamlingsprotokoll (1898-1963) og en direksjonsprotokoll (1946-1963).

Referanser
----------

1. ↑  I Lang og tro tjeneste på *Avtrykk.no*, 04.02.2015
2. ↑  Toalettkommode på Digitalt museum, 02.02.2015
3. ↑  Barbu kirke, Norske kirkebygg
4. ↑  «Laget kirke, Norske kirkebygg». Arkivert fra originalen 3. februar 2015. Besøkt 4. februar 2015.
5. ↑  Johan Christian Brorson Frøstrup og Johan Christian Frøstrup jr. red. (1998). Arendal byleksikon. Arendal: Friluftsforlaget. ISBN 82-91495-08-4.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Arendals Møbelfabrikk på Arkivportalen