recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norm for informasjonssikkerhet i helse-, omsorgs- og sosialsektoren** er et rammeverk som regulerer elektronisk behandling av sensitive opplysninger i helse-, omsorgs- og sosialsektoren. Normen ble utarbeidet på initiativ fra Sosial- og helsedirektoratet og ble lansert i september 2006.

Normen ble opprinnelig utarbeidet som *Norm for informasjonssikkerhet i helsesektoren*, men ble i 2009 utvidet til også å omfatte omsorgs- og sosialsektoren.

Formål og område
----------------

Den økende bruken av elektronisk behandling av informasjon i helsesektoren medførte samtidig økende risiko for at sensitive helseopplysninger kommer uvedkommende i hende. Man så derfor behovet for en norm som i tilpasning til den teknologiske utvikling kunne supplere og utdype øvrig regelverk som berører personvernet og behandling av helseopplysninger.

Normen er juridisk bindende for alle virksomheter i helsesektoren som gjennom avtale med Norsk Helsenett har forpliktet seg til å følge den, samt alle aktører som gjennom kontakt med slike virksomheter kan få tilgang til pasientopplysninger. For øvrig anses normen å være et veiledende dokument.

Normen beskriver tiltak og forsiktighetsregler som anses som nødvendige for å ivareta pasientenes informasjonssikkerhet. Herunder reguleres både begrensning av tilgang til sensitive opplysninger og retningslinjer for å behandle disse på en slik måte at personvernet ikke krenkes.

En av utfordringene ved utarbeidelse av normen var balansen mellom overvåking av pasientenes personvern parallelt med ivaretakelse av de ansattes personvern.

Deltakende parter
-----------------

Sosial- og helsedirektoratet var initiativtaker for å få definert normen. I arbeidet deltok også representanter fra forskjellige fagmiljøer. De viktigste er:

* Den norske legeforening
* Regionale helseforetak
* Norsk Sykepleierforbund
* Norges Apotekerforening
* Kommunenes Sentralforbund
* Datatilsynet
* Helsetilsynet
* Rikstrygdeverket

Disse aktørene opprettet også en styringsgruppe som skulle sørge for kontinuitet i arbeidet med å opprettholde normens innhold i takt med den teknologiske utviklingen. Helsetilsynet trakk seg senere fra styringsgruppen, mens nye aktører er kommet inn.

Oppbygging
----------

Det er utarbeidet en rekke veiledere, støtteark og faktaark som konkretiserer normens innhold innenfor adskilte virkeområder, og som praktisk beskriver hvordan normen kan oppfylles innenfor disse områdene.

Plikter som pålegges av normen omfatter bl.a.:

* Ansvarsplassering
* Dokumentasjon av omfanget av elektronisk behandling av pasientopplysninger
* Utarbeidelse av sikkerhetsstrategi
* Risikovurdering
* Regulering av tilgang
* Sikring av utstyr som benyttes til behandling av pasientopplysninger

Eksterne lenker
---------------

* Norm for informasjonssikkerhet[*død lenke*] Helsedirektoratet
**Jan-Øyvind Helgesen** (født 1949) er en norsk journalist og tidligere programleder i TV 2.

Helgesen er utdannet sosionom, men har i liten grad praktisert utdanningen.

Han startet yrkeskarrieren som journalist i *Arbeiderbladet* og var her i ti år. Siden arbeidet han i *Økonomisk Rapport* og *VG* og i 1992 begynte han i TV 2. Han startet som politisk reporter i TV 2 Nyhetene og ble leder for politisk avdeling, før han i 1997 ble redaksjonssjef for nyhetene. Fra 1999 til 2006 jobbet han som programleder i TV 2s morgensending *God morgen Norge!*. I 2006 tok han over programlederjobben i debattprogrammet *Tabloid* etter Pål T. Jørgensen og ledet det litt over ett år før han i 2008 returnerte som programleder for *God morgen Norge!.* Fra 2012 til 2016 var han nyhetsanker i TV 2 Nyhetskanalen. Han har også vikariert som programleder i *PS* og *Holmgang* og ledet valgutspørringer. Han pensjonerte seg i 2016.

Helgesen var også styremedlem i TV 2 i flere år.

Referanser
----------

1. ↑   TV 2 Direkte, www.tv2.no, utgitt 10. september 2009, besøkt 6. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   TV 2 Direkte, www.tv2.no, utgitt 2008, besøkt 6. september 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «tv-intervjuet : jan øyvind helgesen». *VG*. 4. januar 2001.
4. 1 2 3  Michalsen, Gard L. (14. desember 2016). «(+) Jan Øyvind Helgesen (67) gir seg etter 24 år i TV 2. Midt i siste sending ble han lurt på direkten - se klippet her». *m24.no*. Besøkt 6. september 2021.
5. 1 2  Bikset, Av Lillian (2006). «Overtar «Tabloid»». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 6. september 2021.
6. ↑  «Jan Øyvind Helgesen til Tabloid». *journalisten.no*. 12. mai 2006. Besøkt 6. september 2021.
**Gunnar Alme** (1924–2000) var en norsk scenograf og maler.

Biografi
--------

### Tidlige år

Etter artium og gårdsarbeid blant annet i Eksingedalen seilte Alme verden rundt i løpet av en 4-årsperiode. Han bodde en tid i Brooklyn, New York og reiste gjennom USA og så store deler av verden, malte, skrev og gjorde erfaringer som skulle følge ham senere som kunstner. Han tok studier innen malerkunst og teater, litteratur, og engelsk ved Valparaiso University i Illinois. Senere studerte han også i London. 

### På scenen, TV og film

Alme debuterte i 1951 med dekorasjon til stykket *Swedenhilms* på Rogaland Teater. Han var ansatt der til 1953 og igjen 1957-1961, deretter ved Den Nationale Scene 1954-56. I perioden 1962-1972 var han frilans, deretter fast ved Nationaltheatret. Av hans mange arbeider kan en nevne *Hamlet*, *Cocktailparty* (av T.S. Eliot, på Fjernsynsteatret), *Vildanden*, *Elektra*, *Reisen til Julestjernen* og musikalversjonen av *Jeppe på Bjerget*. Fra 1964 til 1990 medvirket han i 76 oppsetninger ved Nationaltheatret.

Har ellers hatt en mindre rolle i filmen *Hustruer* (1975), samt rollen som Geirs alkoholiserte far i filmen *Lasse og Geir* (1976).

### Som maler

Som maler er han særlig kjent for sine landskapsmotiver, hvor hav og himmel er et gjennomgående tema. Hans store, luftige, akvareller viser avansert og eminent teknikk innen akvarellkunsten. Alme er blitt betegnet som en malende lyriker. Med ledig form, myk og samstemt koloritt, fremstår hans bilder som en tilbedelse av lys og natur.

### Annet

Han er far til den norske sangeren og skuespilleren Iselin Alme og Bendik Alme, som ble født i hans ekteskap med forfatteren Brett Borgen.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10012000[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Gunnar\_Alme, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID d5f22099-97df-48e2-af73-77c2829d5f34, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Store norske leksikon, nkl.snl.no, besøkt 3. august 2021[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Aftenposten, type referanse nekrolog, utgitt 11. januar 2001, besøkt 3. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gunnar Alme på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Gunnar Alme hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Gunnar Alme hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Gunnar Alme (2001)
* (no) Gunnar Alme (Arkivet, Kunstnernes Informasjonskontor)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Galilei for den kirkelige domstol.  
1700-tallsmaleri av Joseph-Nicolas Robert-Fleury.
***Men den beveger seg likevel*** (italiensk: *Eppur si muove*) er en frase som angivelig ble ytret av Galileo Galilei idet den kirkelige domstol i 1633 skal ha tvunget ham til å avsverge sine teser at jorden kretser rundt solen og ikke omvendt. Det finnes imidlertid ikke noe belegg for at han skal ha uttalt ordene.

Kildesituasjonen
----------------

Den tidligste biografi om Galileo, skrevet av hans disippel Vincenzo Viviani i 1655–1656, nevner ikke denne setningen, og beskrivelser av rettssaken heller ikke. Noen forfattere mener at det ville ha vært uklokt av Galileo å ha sagt noe slikt, da han hadde med den romerske inkvisisjon å gjøre.

I 1911 ble ordene *E pur si muove* funnet på et spansk maleri som nettopp var blitt anskaffet av en kunstsamler Jules van Belle, fra Roeselare i Belgia. Dette maleriet ble ferdigstilt innen ett til to år etter Galileos død, ettersom det er datert 1643 eller 1645 (det siste tallet er uklart). Maleriet er ikke historisk korrekt, idet det viser Galileo i et fangehull, men kan vise at en variant av *Eppur si muove*-anekdoten var kjent kort etter hans død.

Opplysningen har tidligst blitt fremført skriftlig i 1757 i historieskriveren Giuseppe Barettis *The Italian Library*.

Det mangler imidlertid ikke på akademikere som mener at han skal ha ytret ordene da han under sin husarrest ble overført fra overvåkning ved erkebiskop Ascanio Piccolomini til noen som var mindre positiv til hans idéer.

I dag benyttes frasen blant annet for å forsøke å overbevise noen at man har rett uansett hva den andre påstår.

Referanser
----------

1. ↑  Simons, Jay. "*Did Galileo Really Say: "And Yet It Moves"?*", Lest 1. januar 2014.
2. ↑  Hayton, Darin. "*Toward a history of "eppur si muove"*", Lest 28. mai 2017.
3. ↑  Fahie, J.J. (1929), *Memorials of Galileo (1564–1642)*, Leamington and London: the Courier Press, ss. 72–4
4. 1 2  Drake Stillman (2003). *Galileo at Work: His Scientific Biography*. Mineola (N.Y.): Dover Publications Inc. ISBN 0486495426.
5. ↑  «Galileo Galilei» **(svensk)**. Faktoider. Besøkt 5. oktober 2014.
6. ↑  «*This is the celebrated Galileo, who was in the inquisition for six years, and put to the torture, for saying, that the earth moved. The moment he was set at liberty, he looked up to the sky and down to the ground, and, stamping with his foot, in a contemplative mood, said,* Eppur si move*; that is, still it moves, meaning the earth.*» Giuseppe Marco Antonio Baretti: *The Italian Library (1757), s. 52*
7. ↑  Stephen Hawking (2003). *On the Shoulders of Giants: The Great Works of Physics and Astronomy*. Running Press. s. 396–7. ISBN 9780762416981.
Iso Grifo (Serie I)
**Iso Rivolta** var en italiensk produsent av blant annet kjøleskap, mopeder og luksusbiler med hovedkontor i Milano.

Historie
--------

Familien Rivolta tilhørte Milanos industrifamilier, og produserte i begynnelsen kjøleskap. Etter 2. verdenskrig startet man under ledelse av Renzo Rivolta med produksjon av mopeder, og senere en liten bil – Isetta. Isetta ble senere produsert av BMW på lisens, og ble en stor suksess.

Renzo Rivolta valgte senere å satse på luksusbiler, og utviklet sammen med blant andre Giorgetto Giugiaro modellen Iso Rivolta IR 300, som ble presentert på bilutstillingen i Torino i 1962. Videre ut over 1960-tallet ble flere biler lansert, i 1965 kom GT-modellen Iso Grifo, og i 1967 den sportslige sedanen Iso Fidia.

Renzo Rivolta døde i 1966, og sønnen Piero Rivolta tok over virksomheten. På begynnelsen av 1970-tallet fikk selskapet store problemer med oljekrisen i 1973, og Iso Rivolta gikk konkurs i 1974.

Modeller
--------

* Iso Rivolta GT (1962–1970)
* Iso Grifo (1963–1975)
* Iso Fidia (1967–1975)
* Iso Lele (1969–1975)
* Iso Varedo (Prototype, 1972)
* Iso Grifo 90 (Prototype, 1993)
* Iso Grifo 96 (Prototype, 1996)

Eksterne lenker
---------------

* Rivolta Group
* Iso Millennium 2000 – Sito Ufficiale
* 3wheeler scale models
**Gunnar Laurits Myhr** (født 28. september 1940 på Skogn) er en norsk gårdbruker og politiker (H).

Han gikk Mære landbruksskole og forvaltningslinjen ved Vinterlandbruksskolen. Mellom 1962 og 1973 var han forpakter og arbeidsformann ved Norges landbrukshøgskole. I 1973 ble han melkebonde på Mellom-Eggen på Skogn. Han har hatt flere verv i landbrukets organisasjoner, blant annet som leder i Skogn bondelag.

Han var en tid formann i Levanger Senterungdom, senere formann i Nord-Trøndelag Senterungdom 1965–1967. Han var fortsatt medlem av Senterpartiet da han gikk inn i ungdomsarbeidet for norsk EF-medlemskap foran folkeavstemningen i 1972, men meldte seg senere inn i Høyre. Han var leder i interimsstyret for Europeisk Ungdom frem til stiftelsen våren 1973. Han har også vært leder i Europabevegelsen i Nord-Trøndelag og medlem av Høyres nasjonale EU-utvalg.

Myhr var medlem av Levanger kommunestyre 1983–2003, medlem av formannskapet 1985–1995 og 1999–2000 og Levangers varaordfører 1992–1993. Han var leder i Levanger Høyre 1982–1990 og 2004–2005. Myhr var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1992–1999. I 1998 utfordret han Snorre Gundersen om ledervervet i Nord-Trøndelag Høyre, men tapte.

Myhr har også vært president i Levanger rotaryklubb 1992–1993.

Referanser
----------

1. 1 2  Berre, Ivar (red.) (2005). *Skogn historie. Bind X. Midt-Skogn, del 1. Gårds- og slektshistorie for gnr. 19–31*. Levanger: I kommisjon hos B. Thurn-Paulsen. s. 193–194. ISBN 82-990203-2-8.
2. ↑  «Landbruksjubilanter samlet på Mære» – *Trønder-Avisa* (1. juli 2010), s. 37.
3. 1 2 3 4 5 6 7  NTB (13. september 2000). «Gunnar Laurits Myhr 60 år 28. september».
4. ↑  Hilmo, Jon (1996). *«Midt i Noreg bur vi her i Nord-Trøndelag» : 75 år med Bondepartiet/Senterpartiet : 1921-1996*. Steinkjer. s. 135. ISBN 82-993671-0-7.
5. ↑  Frisvold, Paal (7. november 2009). «Norsk landbruk vil tjene på EU». E24.no. Arkivert fra originalen 10. november 2011. Besøkt 30. januar 2013.
6. ↑  Almlid, Ole Erik (10. januar 1998). «Kamphaner med fortid i Sp og Ap». *Trønder-Avisa*.
7. ↑  «Historikk: presidenter, æresmedlemmer, Paul Harry's Fellows». Levanger rotaryklubb. Besøkt 17. juli 2020.
**Continuous erythropoitin receptor activator** (CERA) er en klasse medisinske preparater med Erytropoietin (EPO) som kan nyttes i behandlingen av en del sykdommer, blant annet anemi. Stoffet stimulerer kroppens egenproduksjon av røde blodlegemer, og produseres normalt i spesielle celler i nyrene med økt produksjon under perioder med redusert oksygenmetning i kroppen. Stoffet virker i benmargen og øker produksjonen av hemoglobin. 

Middelet brukes også som doping. Preparatet omtales som *3. generations EPO*, og står på WADAs liste over forbudte stoffer. Stoffet ble tidligere ansett som umulig å spore, men siden 2008 har en rekke utøvere fra utholdenhetsidretter testet positivt på CERA. Utøvere fra sykkelsporten dominerer listen. Utøverne straffes vanligvis med to års utestengelse i henhold til dopingreglementet. Den norske kappgjengeren Erik Tysse testet i 2010 positivt for CERA.

Referanser
----------

1. ↑  WADA: WADA Prohibited list 2010 Arkivert 11. september 2013 hos Wayback Machine. (PDF), besøkt 6 september 2010
2. ↑  Aftenposten (21. juli 2010): Nummer 18 i CERA-rekken, besøkt 6. september 2010

Eksterne lenker
---------------

* The Internet Anti-Doping Database Arkivert 6. oktober 2010 hos Wayback Machine.: CERA - Continuous Erythropoeitin Receptor Activators (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*Se også: Najade (zoologi)*
Arnold Böcklins maleri «Najadenes lek» (*Das Spiel der Najaden*) fra 1886.
**Najade** (gresk: νάειν, flyte, strømme) er i gresk mytologi ferskvannsnymfer som styrer over elver, bekker, strømmer, kilder, brønner, tjern, dammer og sjøer. Deres søstre okeanidene hersket over havene og nereidene over Middelhavet.

Najadene ble iblant delt opp i fem typer:

* *Pegaiai (Pegaeae)* var kildenymfer.
* *Krenaiai (Crenaeae)* var najader ved springvann.
* *Potameides* holdt til i elver og bekker.
* *Limnades* og *limnatides* bodde i sjøer og vann.
* *Heleionomai* bodde i våtmark og myr.

I nyere tid brukes ordet «najader» også om havfruer. Ordet er hentet fra latin *nais*, et lånord fra gresk *naias*, flertall *naiades*, avledet av verbet *naiein* (= å flyte) fra protoindoeuropeisk *\*naw-yo-* fra rotordet *\*(s)nau-* (= å svømme, flyte). John Dryden brukte entallsformen *nais*, mens flertallsformen *naiades* er kjent på engelsk fra sent 1300-tall. Endelsen -*ade* er kjent også fra ord som «dryade», «triade», «Olympiade» og *Iliaden*.

Som andre nymfer levde også najadene svært lenge, men var ikke udødelige.

De har gitt navn til det kjente skipet «Najaden».

Se også
-------

* Havfrue
* Nymfe (mytologi)

Referanser
----------

1. ↑  De fem typene av najader
2. ↑  «najader» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 23. august 2022 fra
3. ↑  Etymologi for ordet «najade»
4. ↑  Etymologi for ordet «najade»
5. ↑  «naiad», *Britannica*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Bislett stadion administreres av, og Bislett Games arrangeres av, Bislett Alliansen,  Foto: C. Hill, 2010 
**Bislett Alliansen** er et samarbeid mellom de tre Osloklubbene IL i BUL, IK Tjalve og SK Vidar. Alliansen ble etablert i 1966 sammen med arrangement av de første Bislett Games på Bislett stadion. Allansen har siden stått sammen om Norges største friidrettsstevne, og står også bak tildelingen av Bislett-medaljen. Klubbene samarbeider også om administrasjonen av Bislett stadion på vegne av Idrettsetaten i Oslo.

I 1993 etablerte alliansen Norges største løpsserie for jenter, Jentebølgen. Formålet med Jentebølgen er å få flest mulig jenter til å mosjonere jevnlig på sine egne premisser, og at de uansett alder og form skal kunne delta i trimløp. Løpsserien er landsomfattende med nær 15 ulike løp i 15 ulike byer, der det største arrangementet er Jentebølgen Trondheim. I begynnelsen av 2013 la Bislett Alliansen ned den sentrale administrasjonen av Jentebølgen. 

Bislett Alliansen arrangerer også Donald Duck Games i forbindelse med Bislett Games. Leken er for barn og legges til nærmeste helg. 

Politikeren og idrettslederen Ivar Egeberg var leder av Bislett Alliansen i 25 år.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Linbubevegelsen**, **Joula Glädjens och Solens Samfund** eller **Solicenter** er en svensk bevegelse eller nyreligiøs sekt, stiftet av Hallstein Farestveit (1937?-) sammen med svensken Lillian Agvald i 1980. Bevegelsen har av avhoppere blitt anklaget for å være sekterisk, og forårsaket psykiske problemer for medlemmene gjennom å bli tvunget til hardt arbeid og lite søvn. Stifteren kaller seg også Hallstein Linbu.

Linbubevegelsen er en kristen gruppe sterkt influert av armeneren George Ivanovitch Gurdijeffs (1866–1949) lære, men dennes lære er videreutviklet og omgjort av lederen til en helt egen «Linbu-lære». Bevegelsen har ingen tilknytning til andre Gurdjieffgrupper.

Linbusamfunnet, som bevegelsen også kalles, driver jordbrukskollektiv i Hedekas i Bohuslän og i Älmhult i Småland, samt en bedrift som fremstiller smykker (Arcena Solicenter AB). Smykkene har en esoterisk symbolikk. Dette er en typisk aktivitet for bevegelsen, og på denne måten får de nye medlemmer, f.eks. gjennom deltakelse på messer og arrangementer med New Age tematikk.

Linbubevegelsen har også en base på Kolbotn utenfor Oslo, men det vites ikke om det er aktivitet der i dag (Oktober 2007). Bevegelsen fikk mye negativ oppmerksomhet i avisen VG i 1994 som følge av at gruppens grunnlegger og leder er nordmann.

«Naboer av Linbu-sekten kan fortelle om ungdommer som blir satt til meningsløse arbeidsoppgaver som tilsynelatende ikke har annet formål enn å slite ut arbeiderne. Hardt fysisk arbeid og evnen til å tåle fysisk og psykisk smerte er nettopp grunnstener i bevegelsens filosofiske og religiøse fundament» skrev VG om de Svenske gårdsbrukene.

I 2002 var det en rettssak mot bevegelsen som følge av en anmeldelse fra tre afrikanske menn, blant dem Chukwuemeka Onwunata fra Nigeria. Han kom i kontakt med bevegelsen etter å ha lest en annonse i en avis i Gambia. Han kom til Sverige i 1997, og ble umiddelbart satt til hardt arbeid. Han klarte ikke å stikke av fra gården i Hedekas før etter åtte måneder. Onwunata søkte erstatning for å ha blitt utnyttet til hardt monotont arbeid. I dommen fra 20. mars 2002 ble Linbustiftelsen frikjent, og Onwunata måtte betale saksomkostninger.

Referanser
----------

1. ↑  Constance A. Jones: *Gurdjieff Schools in the United States, Europe, and Italy*, California Institute of Integral Studies (CIIS), San Francisco
2. ↑  Artikkel om Linbu fra CESNUR (lesedato: 31.10.07)
3. ↑  Verdens Gang, 19.12.1994
Biskop av Trankebar Johnson Gnanabaranam.
**Biskop av Trankebar** er den offisielle tittel for biskopen i Den tamil evangelisk-lutherske kirke (tamilsk: *Thamil Suvesesha Lutheran Thiruchabai*) i Tamil Nadu i sørøstlige India. Bispestolen ble opprettet i 1919 av den svenske kirken, Den danske Halle-misjonen og den lutherske Leipzigmisjonen i Tyskland. Den første biskopen ble utnevnt i 1921 ved at den svenske biskopen Hjalmar Danell fra Skara stift i Sverige på erkebiskop Nathan Söderbloms oppdrag reiste til India og innsatte misjonæren Ernst Heuman.

Biskopens residens er i *Tranquebar House* i Tiruchirapalli, det samme er domkirken *Jerusalem Church*. Bispetittelen trekker linjene tilbake til den lutherske misjonsvirksomheten som startet i 1705 av Bartholomäus Ziegenbalg og Heinrich Plütschau i den dansk-norske kolonien Trankebar, som den første lutherske misjonsvirksomhet i Asia.

Fire svensker har vært biskop av Trankebar, Ernst Heuman, David Bexell, Johannes Sandegren og Carl Gustav Diehl.

Biskoper av Trankebar
---------------------

* 1921-1926 – Ernst Heuman
* 1927-1934 – David Bexell
* 1934-1956 – Johannes Sandegren
* 1956-1967 – Rajah Bushanam Manikam
* 1967-1972 – Carl Gustav Diehl
* 1972-1975 – A.J. Satyanadhan
* 1975-1978 – L. Easter Ray
* 1978-1993 – Jayseelan Jacob
* 1993-1999 – Johnson Gnanabaranam
* 1999-2009 – Thaveethu Aruldoss
* 2009-2014 – H.A. Martin
* 2014 – Edwin Jayakumar

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bishops of Tranquebar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Bøkeskog og vei midt på Raet på Haslatangen
**Hasseltangen** eller **Haslatangen** er en del av Raet nasjonalpark. Navnene skyldes at gården der heter Hasla, og det har vært ulik bruk av stedsnavnet. Hasseltangen var tidligere et landskapsvernområde i Grimstad og Arendal kommuner i Agder opprettet 22. september 2006. Ved etableringen av nasjonalparken i 2016 ble deler av Hasseltangen innlemmet i denne, mens en del av landskapsvernområdet ble videreført som Søm landskapsvernområde.

Hasseltangen ligger på raet; det er her det store raet går inn på fastlandet igjen, det ligger i sjøen fra Vestfold via Jomfruland, Tromøya og øyer utenfor. På Haslatangen er moreneryggen tydelig, og kan følges videre opp til Feviktoppen, over Moy og til Dømmesmoen hvor Grimstad har lagt mottakssenteret for Raet Nasjonalpark. Bøkeskogen er rik fra Hasseltangen og vestover, en liten del var naturreservat, men bøk er det mange steder på Fevik, Norges nest største. 

En lang rekke verneverdier knyttet til kvartærgeologi og landskap sikres på Hasseltangen og Søm-Ruakerkilen. Edelløvskog, våtmark, kulturlandskap, strandenger,  havstrender og grunne og skjermede saltvannspoller er stikkord. Kvartergeologien er dominert av at endemorenen fra siste istid kommer på land her, og fortsetter gjennom Grimstad og preger landskapet flere steder. Det er flere gravrøyser fra stein-/bronsealder i området. Geologien er spesiell med svært dype spylerenner med skurestriper i rennene. Det går sorte diabas-ganger som er lett å se i spylerennene. 

Det er opprettet en verneplan  for området. 

På 1960-tallet ble en plastbåtfabrikk etablert på Hasseltangen.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Hasseltangen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  Forskrift om vern av Hasseltangen landskapsvernområde, Grimstad og Arendal kommuner, Aust-Agder; lovdata.no
3. ↑  Søm-Ruakerkilen og Hasseltangen er vernet; Miljøverndepartementet, 22.09.2006
4. ↑  To nye nasjonalparker er vedtatt på Jomfruland og Raet; Klima- og miljødepartementet, 16.12.2016
5. ↑  verneplan

Eksterne lenker
---------------

* lokalhistoriewiki
Hasselbacken, 2009.
Hasselbacken, ca 1900.
**Hasselbacken** (*Hotell och Restaurang Scandic Hasselbacken*) er et hotell og en restaurant, beliggende på Djurgården i Stockholm.

Den eldste kro på Hasselbacken het *Dunderhyttan* og oppstod i midten av 1700-tallet. I 1760-årene fikk stedet navnet *Hasselbacken*. Jacob Wilhelm Davidson tok over i 1853 og Hasselbacken ble utstyrt med store verandaer og festsaler. I 1923 brant stedet ned til grunnen, men ble gjenopbygd etter et par måneder som *Nya Hasselbacken*. I 1992 ble Restaurang Hasselbacken gjenåpnet etter fem års renovering.

Den kjente *hasselbackpoteten* (nesten gjennomskåren potet, ovnstekt) har navn etter denne restaurant. Blant de retter som Hasselbacken er kjent for regnes dessuten *Gösfilé á la Soto Maior* – en marinert, panert gjørsfilet med champignonsaus, oppkalt etter den portugisiske diplomat António da Cunha Soto Maior.

Hasselbacken i film
-------------------

Hasselbackens eksteriør har medvirket i en rekke filmer:

* *Åh, i morron kväll* (1919)
* *Dollarmillionen* (1926)
* *Säg det i toner* (1929)

Transport
---------

Hasselbacken ligger ved stoppestedet *Konsthallen* på museumssporvognslinjen *Djurgårdslinjen*.

Eksterne lenker
---------------

* 


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**John Michael Geoffrey Manningham Adams** (født 24. september 1931, død 11. mars 1985) var en barbadisk politiker som var statsminister på Barbados fra 1976 til 1985. 

Adams ble utdannet ved Harrison College, hvor han ble tildelt et stipend til Magdalen College ved University of Oxford.[] Han fungerte som den andre statsministeren på Barbados mellom 1976 og 1985. Hans parti, Barbados Labour Party (BLP), hadde utnyttet befolkningens ønske om en endring fra Errol Barrow og hans Democratic Labour Party (DLP),[] som hadde vært det ledende partiet på øya siden landets uavhengighet fra Storbritannia den 30. november 1966. 

Adams flyttet landets politiske retning fra Margaret Thatchers Storbritannia til Ronald Reagans USA på 1980-tallet.[] Da statsminister Maurice Bishop på Grenada ble veltet ved hjelp av den amerikansk-ledende invasjonen av Grenada i 1983 ble Barbados brukt som et springbrett for flere av de amerikanske styrkene.[]

Adams døde av hjerteinfarkt ved Ilaro Court, statsministerens offisielle residens, den 11. mars 1985. Han var den første sittende statsministeren for Barbados som døde ved statsminister-kontoret.[] Adams ble etterfulgt av Bernard St. John.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Tom Adams, Munzinger IBA 00000014837, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Hasselbakken** (1–11; ingen partallsadresser) er en vei på Blindern i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går som blindvei sørover på vestsiden av Sognsveien sør for John Colletts plass.

Veien fikk navn i 1952 etter eiendommen Hasselbakken.

Veien har eldre villabebygglese og terrasseblokker fra 1970-årene. Nevnes kan f.eks. en nybarokk murvilla i nr. 7 som ble tegnet av Morgenstierne & Eide og oppført for Ingeborg Foss Eide i 1923. Den likeledes nybarokke villaen i nr. 11 ble tegnet av Jens Zetlitz Monrad Kielland og oppført som egen bolig i 1920.

Kilder
------

* Oslo byleksikon: Hasselbakken

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Eiendommen Hasselbakken i Sognsveien 10 (revet) har gitt navn til veien Hasselbakken. Foto: Anders Beer Wilse (1902) 
Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Einar Christopher Nagell-Erichsen** (født 2. juli 1958) er en norsk forretningsmann og gründer.

Etter utdannelse ved Sjøkrigsskolen var Nagell-Erichsen operativ offiser på ubåt i Sjøforsvaret. Han studerte ved University of Denver i USA der han fikk bachelorgrad i finans og ledelse i 1985 og mastergrad i finans i 1985.[]

Nagell-Erichsen skapte Kvitfjell Alpinanlegg i Ringebu kommune.[] I tillegg var han initiativtaker bak børsnoteringen av Schibsted.[] Han forutså tidlig hvor viktig nye medier ville bli.[] Han stiftet og ledet kabel-tv-selskapet Norkabel, senere en del av Get, og deltok i oppbyggingen av TVNorge, Radio1 og Nettavisen. Han var også pådriver for at Schibsted tidlig var posisjonert i utviklingen i bruk av nye medier.[] Han var som eier aktivt med i å etablere ViaGruppen, Skandinavias største reisebyråkjede. Videre deltok han i å etablere Finansbanken, Bankia Bank og Carrot Communications (senere Opplysningen 1881).

I dag[*når?*] arbeider Nagell-Erichsen med utviklingen av Gålå, et reisemål som var teknisk konkurs da han tok over. Hans engasjement for å bygge opp turistnæringen i Gudbrandsdalen ble hedret med Ringebu kommunes kulturpris i 2008. Nagell-Erichsen har også vært en drivkraft innen galoppmiljøet, og driver og eier Semb Hovedgård i Horten kommune, der det blant annet er et stutteri for fullblodshester. På Semb Hovedgård eier og driver han også Borre Golfbane. Nagell-Erichsens familieselskap la Semb Hovedgård ut for salg i juni 2020.

Referanser
----------

1. ↑  Saltnes, Dag-Jørgen (21. juni 2020). «Nagell-Erichsen selger Semb Hovedgård». *www.estatenyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 23. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Intervju i *Gjengangeren*
**José María Loizaga Viguri** (født 9. mai 1936 i Bilbao i Spania, død 22. mars 2020 i Ciudad Real) var en spansk forretningsmann. Han var direktør og visepresident for ACS Group, og visepresident for blant annet *Zardoya Otis*.

Biografi
--------

Etter fullført økonomiutdannelse begynte Loizaga karrieren ved Banco Vizcaya der han steg til lederstillinger. I 1968 ble han administrerende direktør for Zardoya, som i 1972 gikk sammen med Schneider Otis. Så ble han sjef for Otis Elevator i Sør-Europa (1972–1980), og senere visepresident for Zardoya Otis.

På 1980-tallet grunnla Loizaga Banco Hispano Industrial. I 1982 ble han visepresident for Banco Unión, og likeså administrerende direktør, Snart gikk Banco Unión sammen medh Banco Urquijo og Loizaga var med der til 1985 som visepresident. I 1985 grunnla han Mercapital Servicios Financieros, som han ledet fra 1985 til 2008.

Han var i løpet av karrieren også formann for *Bodegas Lan* og *Bodegas Barón de Ley*, styremedlem i Banque Privée Edmond de Rothschild, Suez International, Otis International, AmorimInvestment, Lácteas García Baquero, Unión Fenosa, Mecalux og president for Hotel Portfolio. Han var en sentral skikkelse i utviklingen av spansk kapitalisme fra 1970 til 2020.

Loizaga var gift og hadde tre barn. Han døde 84 år gammel i Ciudad Real den 22. mars 2020 av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2   ABC (spansk avis), www.abc.es, besøkt 23. mars 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Redacción (22. mars 2020). «Muere el vicepresidente de ACS José María Loizaga por el coronavirus». *Cinco Días*. Madrid.
3. ↑  Redacción (22. mars 2020). «Muere José María Loizaga, consejero de ACS, a los 84 años, víctima de coronavirus». *Expansión*. Madrid.
4. ↑  Redacción (25. mai 2006). «Fenosa refuerza la presencia gallega en el consejo con la entrada de Jove». *Faro de Vigo*. Vigo. Arkivert fra originalen 23. mars 2020. Besøkt 4. mars 2021.
5. ↑  H. C. (22. mars 2020). «Muere José María Loizaga, fundador de Mercapital y pionero del capital riesgo: a los 84 años por coronavirus». *El Confidencial*. Madrid.
6. ↑  «Esquela del Sr. D. José María Loizaga Viguri». *ABC*. Madrid. 23. mars 2020. s. 54.
7. ↑  Muere José María Loizaga, consejero de ACS, a los 84 años, víctima de coronavirus
**Philippine Airlines Flight 137** (**PR137**/**PAL137**) var en innenriksflyvning som ble operert av Philippine Airlines, det nasjonale flyselskapet på Filippinene, mellom Ninoy Aquino internasjonale lufthavn i Manila og Bacolod lufthavn i Bacolod. Den 22. mars 1998 kl. 19.41 lokal tid inntraff en ulykke da flyet som ble benyttet på ruten, et Airbus A320-214, kjørte av rullebanen, gjennom et sikkerhetsgjerde og over en liten elv under landing i Bacolod. Ingen av de 130 personene om bord i flyet omkom i ulykken, men tre mennesker på bakken ble drept da flyet pløyde inn i et boligområde ved flyplassen. Dette var det sjette Airbus A320-flyet som gikk tapt på mindre enn ti år. 

Flyet, en Airbus A320-214-maskin med registreringsnummer RP-C3222, tok ikke fyr, men ble påført store skader og måtte avskrives. Det hadde hatt sin første prøveflyvning i 1997 og vært i tjeneste for Philippine Airlines i knapt tre måneder før ulykken. Flymaskinen hadde fullført 1 224 timer fordelt på 1 072 sykluser av avganger og landinger.

Ulykkesårsaken ble funnet å være pilotfeil. Pilotene gjorde feil ved valg av en innstilling på flyets datamaskiner, noe som forhindret motorkraft fra å bli redusert til tomgang ved landing. Videre hindret dette valget reversering av motorene og spoilere fra å bli brukt. Pilotene skrudde til slutt av den motoren dette gjaldt og satte på bremsene, men hard oppbremsing var ikke nok til å hindre at flyet gikk tom for rullebane å stoppe på.

Se også
-------

* TAM Airlines Flight 3054

Referanser
----------

1. ↑  «Databaseoppslag for RP-C3222 - Airliners.net». Arkivert fra originalen 30. september 2007. Besøkt 28. mars 2015.
2. ↑  Bilde av Airbus A320-214, regnr. RP-C3222 - Airliners.net
3. ↑  «Philippine Airlines Flight 137: Accident Report» **(engelsk)**. Aviation Safety Network. Besøkt 28. mars 2015.
4. ↑  «Skannet utgave av den endelige ulykkesrapporten (PDF)» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 24. september 2015. Besøkt 28. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Endelig ulykkesrapport() (engelsk)
* Beskrivelse av ulykken – Aviation Safety Network (engelsk)
**Hasselakollektivet** er et svensk senter for rusbehandling. Det ble grunnlagt i november 1969 av Karl Arne Westerberg, Ulla Westerberg og Ulf Hammarberg på Franshammar Herrgård i Hassela, Sverige. 

Kollektivet ble først opprettet som storfosterhjem for seks ungdommer med rusproblemer, og ble snart et kollektiv med årlig inntak av 10–12 ungdommer eller elever. Fra 1981 økte antallet inntatte ungdommer årlig til 18–20. Ungdommene bodde og levde sammen med de voksne og delte felles arbeidsdag og fritid. Etterhvert fikk ungdommene skoletilbud i tillegg. Kollektivet startet samarbeide med Forsa Folkehøgskole og i sitt andre år bodde ungdommene på skolen og kom hjem til kollektivet på helger og i ferier for å hjelpe til med å skolere inn de nye ungdommene.

Hasselakollektivet ble tidlig et alternativ til annen behandling (psykiatrisk) av unge med betydelige rusmiddelproblemer. Rusmiddelbruket til ungdommene besto av hasj, beroligende tabletter, amfetamin, LSD, alkohol, ulike typer av sniffbare løsningsmidler og andre illegale rusmidler. Kollektivets idégrunnlag var oppbygd på en sosial- og politiskpedagogisk forståelse av ungdommenes rusmiddelavhengighet og hvordan dem skulle gi ungdommene ferdigheter, ansvar og senere kunnskap og forståelse i å håndtere sin avhengighet.

Hasselakollektivets metodikk eller Hasselapedagogikken fikk et betydelig og tidlig innpass i datidens sosialpolitiske debatt og ble ett fyrtårn og forbilde for mange svenske og senere også norske kollektiver (Tyrili, Selbu, Klokkergården, Fossum m.fl.). Det var særskilt debatten om tvang kontra frivillighet overfor de unge som var det sentrale skillet. Debatten speilet klare politiske skillelinjer mellom liberalere (mot tvang) og de som stod fram og ville ansvarlig gjøre ungdommene og tvinge dem bort fra rusens «tyranni».

Dannet Forbundet Hassela Solidaritet i 1983. Kammeratstøtte.

I mars 1988 brant hovedhuset helt ned. En ungdom døde og syv ble skadet. Driften fortsatte imidlertid i provisoriske lokaler. Takket være betydelig innsats av lokale håndverkere og kollektivets ansatte ble nytt hovedhus på 240 m2 i tre etasjer tatt i bruk til jul samme år.

KA Westerberg og hans nye kone Gunnell (Gunsan) Jônson (1971) var aktive i driften av Hasselakollektivet fram til 2004.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Hasselakollektivets hjemmeside
**Karol Poznańskis palass** (polsk *Pałac Karola Poznańskiego*) ligger på hjørnet av Gdańska- og 1. Mai-gaten i Łódź. Det er et av byens vakreste fabrikantpalasser og ble bygd i årene 1904–1908 etter tegninger av Adolf Zeligson. Palasset var en gave fra Izrael Poznański til sønnen Karol.

Palasset preges av italiensk renessanse og barokk, skjønt man kan også finne elementer av art nouveau. Bygningen består av en frontdel og to sidefløyer som står vinkelrett på hverandre. I hjørnet står en risalitt kranset av en kuppel. På utsiden finnes balustrader, karnapper og dekorative friser. Den indre trappeoppgangen er bevart i uberørt tilstand i marmor med vifteformede trapper og et effektfullt glassmaleri. 

Palasset hadde fra begynnelsen av representativ karakter, noe som gjenspeiles i det elegante, stilrike indre, med svært forseggjorte paneler av mange forskjellige treslag, rikt dekorerte stukktak, marmorkaminer, lysekroner, glassmalerier og møbler. Palasset er skilt fra gaten av et gjerde med maskaroner og bokstaven «P» på familievåpenskiltene. 

I dag huser palasset Grażyna og Kiejstut Bacewicz musikkhøyskole.
**Philippe de Commynes** (født omkring 1447 i Flandern, død 18. oktober 1511 i Argenton) var en fransk diplomat, historiker og rådgiver for kongene Ludvig XI og Karl VIII. Han regnes som en forløper for den moderne historieskrivningen og som den første franske memoarforfatteren.

Liv
---

Han vokste opp i Flandern, som tilhørte hertugdømmet Burgund. Som ung kom han til hoffet i Brussel, hvor han trådte i hertug Karls tjeneste. I 1472 forlot han hertugen og gikk i tjeneste hos kong Ludvig VIII av Frankrike, som han hjalp med å beseire sin tidligere arbeidsgiver. Han bidro også til å utvikle det franske diplomatiet i Italia, og dro dit selv som sendemann i 1478.

Etter kong Ludvigs død i 1483 var Commynes' stilling svekket for en tid. I denne perioden begynte han å skrive på erindringene fra tiden hos kong Ludvig. I 1492 kunne han imidlertid vende tilbake til hoffet hos kong Karl VIII. I forkant av Karls felttog i Italia ble han sendt som diplomat til Venezia, hvor han forgjeves forsøkte å overtale byrådet til å holde seg utenfor «den hellige ligaen» rettet mot Frankrike. Tilbake i Frankrike fortsatte han å skrive på erindringene, hvor han nå skildret tiden under Karl VIII.

Erindringene ble først utgitt etter hans død, i 1524. De ble lenge ansett som en slags lærebok i politikk og diplomati.

Commynes' erindringer ble oversatt til dansk av Hans Mogenssøn (1524–1595). Oversettelsen ble utgitt på nytt av Poul Nørlund og Kristian Sandfeld (1913–1919). En svensk oversettelse ble utgitt av Johan Schroderus i 1624.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Comines», i *Nouvelle biographie universelle depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours*, bind 11 (1852)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BPN **·** HDS **·** NLA **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Ingebrigt Christopher Grøndahl** (født 19. september 1882 i London, død 1970) var en norsk litteraturhistoriker og statsstipendiat.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ingebrigt Christopher Grøndahl ble født i London som sønn av sjømannspresten Anders Grøndahl (1849–) og Inga Jenssen (1855–). Hans skolegang foregikk vekselvis i England og i Norge. Han tok artium ved Aars og Voss' skole i 1900 og ble cand.philol. i 1907. 

### Karriere

Han underviste deretter ved *Paradise House School* i London, hvoretter han 1910-1916 var assistent ved *Biologisk stasjon* i Bergen. Fra 1918-1942 var han lærer i norsk ved *University College* i London, kombinert med oppdrag for aftenskoler og folkeakademi. Han tiltrådte denne stillingen igjen 1945-48. 

Han reiste meget som ung: vinteren 1903-04 i Normandie, i 1906 til Kina, Egypt og Armenia. Gjennom arbeidet i Bergen reiste han i 1911 og 1912 med Bjørn Helland-Hansen i *Lappmarken*, og 1912 med Fridtjof Nansen til havområdene rundt Svalbard. 

Hans forfatterskap omfatter blant annet: *Norwegian self-taught : by the natural method : with phonetic pronunciation : Thimm's system* (u.å.), *Henrik Wergeland : the Norwegian poet* (1919), *Chapters in Norwegian literature : Being the substance of public lectures given at the University College, London during the sessions 1918-1922* (1923, sammen med Ola Raknes), *Landmarks of English literature : A brief survey for the Norwegian school* (1936, flere senere utgaver) og *Mysticism in modern English literature* (1941). Han redigerte antologien *I ånd og sannhet : Mystikerens syn på tilværet* (1952). I England omfatter hans forfatterskap bl.a. bidrag til *Norwegian Club Year Book*, bidrag til boken *Towards a Philosophy of Faith* (1948) og «The Source and Purpose of Poetry» i boken *Christocracy* (1948). 

Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1950. Gift 1935 med Harriet Wendelborg. Paret fikk to døtre, og en sønn som døde to uker etter fødselen. Inga Grøndahl (født 1938) ble kunstner.

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1900: biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1925*. Oslo: Grøndahl & Søn. 1925.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC
 |
**Arthur Johan Hertzberg** (født 12. desember 1870 i Hamar, død 26. mars 1941 i Oslo) var en norsk kinamisjonær.

Biografi
--------

Han var sønn av den kjente teologen og skolemannen og senere statsråd Nils Christian Egede Hertzberg som var førstelærer på Hamar seminar da Arthur Johan ble født. Men han var bare seks år da faren ble ekspedisjonssjef i Kirkedepartementet og fikk derfor sin oppvekst i Kristiania. Han ble student i 1889 og cand.real. i 1898. Året etter ble han utsendt til Kina av Kinamissionen for å arbeide som lærer ved Liangigai stasjon i Laohokow, hvor man hadde samlet misjonens skolearbeid.

I 1900 gikk han ut av NLM på grunn av ordinasjonsspørsmålet og ble da antatt av Det Norske Misjonsselskap. Han studerte deretter teologi ved Misjonsskolen i Stavanger og ble ordinert av biskop Arnoldus Hille i 1903. Samme år kom han tilbake til Kina. Fram til 1907 arbeidet han i Yiyang, deretter var han til 1913 styrer på Taohualun. I 1908 etablerte han middelskolen der. Den styrte han til 1923, da han ble lærer ved Taohwalun Lutheran College. Han kom hjem til Norge for godt i 1931.

Arthur Johan Hertzberg ble i 1900 gift med Fredrikke Mariane Johanne Øverland, født i Kvikne 22. juni 1873, død i Oslo 23. oktober 1930. Hun var datter av sokneprest Gerhard Andreas Øverland og hustru Cathrine Margrethe Cecilie Johanne, født Wisløff. Fredrikke var utdannet lærer. Et av barna deres var flygeren Jens Skjelderup Hertzberg (1909–1942). 

I 1922 kom heftet *Kinesergutten og korset* ut i Stavanger, skrevet av Arthur Hertzberg.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Misjonsarkivet, «Arthur Johan Hertzberg», besøkt 27. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Norsk Misjonsleksikon* 1967 bind 2 spalte 232
* *Hvem er Hvem* 1938 side 221


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
**Moussa Benhamadi** (arabisk: موسى بن حمادي , født 4. januar 1953 i Ras El Oued i Fransk Algerie, død 17. juli 2020 i Bordj Bou Arréridj i provinsen av samme navn i Algerie) var en algerisk politiker og forsker. Han var medlem av partiet Front de libération nationale (FLN).

Han var computeringeniør og forsker innen informasjonssystemer og -nettverk. I 1985 grunnla han Centre de recherche sur l'information scientifique et technique (CERIST), som i 1993 ble landets første tilbyder av internettilgang.

Fra 2008 til 2010 var han administrerende direktør for Algérie Télécom. Fra 2002 til 2007 var han representant til Den algeriske nasjonalforsamling.

Han ble den 18. september 2019 arrestert i forbindelse med *Hirak*, demonstrasjonene i Algerie på den tid, og holdt i provisorisk forvaring i El-Harrach..

Benhamadi døde den 17. juli 2020 i Bordj Bou Arréridj i en alder av 67 år.

Referanser
----------

1. ↑   «Algérie : l'ancien ministre Moussa Benhamadi meurt en détention du Covid-19»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  «Algérie : l'ancien ministre Moussa Benhamadi meurt en détention du Covid-19». *France24*. 18. juli 2020.
**Ingebrigt Solum** (1919–1996) var en norsk offiser i Hæren.

Solum tok i 1937 examen artium ved Hamar katedralskole. Han fullførte i 1938 befalsskolen for Kavaleriet og i 1939 handelsgymnaset. Han arbeidet som lærer ved Otto Treiders Handelsskole. 

Etter Tysklands angrep på Norge 9. april 1940 deltok han i kampene mot invasjonsstyrkene. Han arbeidet som bokholder i et reklamebyrå og gikk senere under andre verdenskrig med i motstandsbevegelsen. Han var instruktør i Milorg, før han i 1943 kom over til Sverige. I Sverige var Solum blant annet befalsinstruktør.

Etter verdenskrigen gjennomførte Solum Krigsskolen 1945–1946 og gjennomgikk kurs ved Fort Benning i USA. I 1946 ble han hovedlærer ved Skyte- og vinterskolen for infanteriet. I 1947 ble han forfremmet til kaptein og i 1948 ble han skolens nestkommanderende. Solum ble major i 1953. Fra 1957 til 1960 var Solum avdelingssjef i Hærens overkommando, fra 1958 som oberstløytnant. I 1958 var Solum også sjef for den norsk-danske DANOR-bataljonen i Gaza. Fra 1960 til 1964 var han sjef for Krigsskolen. Han ble utnevnt til oberst i 1964 og sjef for Finnmark landforsvar. I 1967 ble han utnevnt til generalinspektør for infanteriet og 1967-1968 gikk han ved NATO Defence College. Solum ble i 1971 utnevnt til generalmajor og ble sjef for Distriktskommando Sørlandet. Han ble kommandant på Fredriksten festning i 1976, en stilling han hadde til 1982.

Solum mottok Deltagermedaljen med rosett, var ridder av 1. grad av Dannebrogordenen, mottok 3. klasse av den tunisiske Republikkens orden (Tunisia) og det østerrikske Ærestegnet for fortjenester. Han hadde også FN-medaljen for UNEF I.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ingebrigt Solum, (02.september 1919 - 08.februar 1996).», besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, side(r) 9, type referanse dødsannonse, utgitt 12. februar 1996[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, Sven Sved, type referanse nekrolog, utgitt 22. februar 1996[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «Generalmajor I. Solum 70 år», *Aftenposten*, 1. september 1989, s. 10.
5. 1 2 3 4  Bjørn Steenstrup: *Hvem er Hvem? 1979*, Oslo: Kunnskapsforlaget, 1979, s. 595.
6. 1 2 3  *Aftenposten*, 2. september 1969, s. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Moussaka
**Moussaka** (gresk: μουσακάς; tyrkisk: musakka) er en gratinert matrett som stammer fra Midtøsten, men som også er typisk for balkanske kjøkken. Retten er best kjent fra Tyrkia og Hellas, men den er utbredt i store deler av Midtøsten og på Balkan.. Moussaka består i hovedsak av aubergine, tomat, lam, hvitløk og diverse urter. Salat og brød blir gjerne også servert som tilbehør. Mousakka lages i forskjellige former og variasjoner i de ulike landene og geografiske områdene hvor denne er utbredt.

Etymologi
---------

Det norske og engelske ordet «moussaka» kommer fra det greske «mousakas» (μουσακάς). Det greske navnet kommer igjen fra tyrkiske «musakka». Samme navn er funnet i land som tidligere var en det av Det osmanske riket. Det tyrkiske navnet kommer i sin tur fra arabiske (مسقعة) «musaqaa», som direkte oversatt betyr avkjølt.

En annen populær tyrkisk rett kalt İmam bayıldı (som betyr Imamen besvimte) ligner på moussaka, men spises kald og inneholder som regel ikke kjøttdeig. Moussaka spises varm.

Referanser
----------

1. ↑  Ghillie Basan, Jonathan Basan. *Classic Turkish Cooking*. St. Martin's Press, 1997. ISBN 978-0-312-15617-6
2. ↑  Omtale av moussaka på *cooks.com* (engelsk)
3. ↑  Origin of word *moussaka* @ Merriam-Webster Dictionary
4. ↑  «Moussaka @ Concise OED». Arkivert fra originalen 6. august 2016. Besøkt 8. november 2012.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |