recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fred Meyer Sportsmanship Award** er en pris i hundesledeløpet Iditarod som tildeles «*hundekjøreren som har hatt best sportsånd*». Prisen ble første gang utdelt i 1977 som en heder til hundekjøreren Ken Chase fra Alaska.

Bakgrunn
--------

Frem til og med 1982 het prisen *Ken Chase Sportsmanship Award*. Deretter har Iditarod Trail Committee presentert prisen med forskjellige sponsorer. Butikkjeden Fred Meyer er den nåværende sponsor av denne Iditarodprisen.

Vinneren blir valgt etter en avstemning blant de andre deltakerne i hundesledeløpet, og nå er premien et gavekort på 1 000 USD som kan benyttes i en Fred Meyer-forretning.

Vinnere
-------

Chase var den første som ble tildelt prisen, i 1977, og i 1998 ble Martin Buser fra Sveits den første fra Europa som fikk prisen. Buser fikk den også i 2005, men var da blitt amerikansk statsborger. I 1981 ble DeeDee Jonrowe den første kvinnen som mottok prisen.

Jerry Austin er med sine tre seire den hundekjøreren som har mottatt prisen flest ganger. Første gang prisen ble delt mellom to vinnere var i 1985, og siden den gang har prisen blitt delt mellom flere personer fire ganger. To ganger har det skjedd at mer enn to personer har delt prisen, seks hundekjørere i 1989 og tre i 1999.

| Vinner |  | Årstall |
| --- | --- | --- |
| 1977 | Ken Chase | USAs flagg |
| 1978 | James Brandon |  |
| 1979 | Sonny Lindner | USAs flagg |
| 1980 | Marc Boily |  |
| 1981 | DeeDee Jonrowe | USAs flagg |
| 1982 | Dean Osmar | USAs flagg |
| 1983 | Rick Swenson | USAs flagg |
| 1984 | Dave Olson |  |
| 1985 | Terry Adkins | USAs flagg |
| 1985 | Alan Cheshire |  |
| 1986 | Dave Oleson |  |
| 1987 | Jerry Austin | USAs flagg |
| 1988 | Ted English |  |
| 1989 | Linwood Fiedler | USAs flagg |
| 1989 | Jamie Nelson | USAs flagg |
| 1989 | Cathy Halverson |  |
| 1989 | Mitch Brazin |  |
| 1989 | Bernie Willis |  |
| 1989 | Jerry Austin | USAs flagg |
| 1990 | Joe Redington sr. | USAs flagg |
| 1991 | Terry Adkins | USAs flagg |
| 1992 | Bob Hickel |  |
| 1993 | Dave Olesen |  |
| 1993 | Jerry Austin | USAs flagg |
| 1994 | Beth Barer |  |
| 1994 | Jamie Nelson | USAs flagg |
| 1995 | Cliff Roberson |  |
| 1996 | Dewey Halverson |  |
| 1997 | Don Bowers | USAs flagg |
| 1998 | Martin Buser | Sveits’ flagg |
| 1999 | Jim Gallea | USAs flagg |
| 1999 | Jeremy Gebauer |  |
| 1999 | Matt Hayashida | USAs flagg |
| 2000 | Ramy Brooks | USAs flagg |
| 2001 | John Barron | USAs flagg |
| 2002 | Rick Swenson | USAs flagg |
| 2003 | Sonny Lindner | USAs flagg |
| 2004 | Cim Smyth | USAs flagg |
| 2005 | Martin Buser | USAs flagg |
| 2006 | Tollef Monson | USAs flagg |
|

Eksterne lenker
---------------

* (en) Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
***Berdura*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Bittesmå (gjerne 1-2 millimeter), blanke, rødlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er trapesformet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels kraftige. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet ganske stort. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten, med runde, dype groper. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, er blanke og rundede. Bakkroppsleddene er ganske korte, det aller meste av den synlige delen av bakkroppen er dekket av ett ryggledd. Beina er nokså lange, leggene litt krumme.

Levevis
-------

Disse billene lever på fuktige steder, som sumper og elvebredder, og også i maurtuer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika og Karibia.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Gruppen Brachyglutini Raffray, 1904
						* Slekten ***Berdura*** Reitter, 1882
							+ *Berdura dentipalpa* O. Park, 1942
							+ *Berdura excisula* Reitter, 1883
							+ *Berdura leavitti* O. Park, 1976

Referanser
----------

1. ↑  Reitter, E. (1882) Beitrag zur Kenntniss der Pselaphiden und Scydmaeniden von Westafrika. «Deutsche Entomologische Zeitschrift», 26 (1,2): 177-195, pls. 8-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Berdura* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Berdura* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Berdura* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Berberhester
**Berberhesten**, som stammer fra Afrikas middelhavkyst, er beduinenes tradisjonelle ridehest. Berberhesten har levd i denne regionen siden forhistoriske tider. Maurerne og tyrkerne brakte berberhesten med seg som krigsbytte til Europa, hvor den ble grunnstammen i mange fremtredende europeiske raser, bl.a. andalusieren i Spania, og i England bidrog berberen til den engelske fullblods. I dag er det ganske få raserene berbere igjen, de fleste er blitt krysset med araber, for å gjøre dem lettere å trene opp til å bli gode ridehester. 

* Gruppe: Varmblods
* Opprinnelse: Algerie og Marokko
* Farger: Brun, mørkebrun, fuks, sort og skimmel
* Høyde: 142-152 cm
* Utseende: Langt, velformet hode med lik profil, hvelvet hals, flate skuldre, lang rygg, lange fine ben, lavt ansatt hale.
* Karakteristiske trekk: Nøysom
* Temperament: Temperamentsfull og modig
* Bruk: Ridehest og krysningsavl
* Forfedre: Europeiske villhester

Kilder
------

* (no) Berberhest i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Gudrun Wolan** (født 14. februar 1912, død 31. oktober 1998), var en norsk pioner innen modernisering av sykepleierutdannelsen under mottoet tradisjon og fornyelse.

Liv og virke
------------

Wolan var rektor ved forløperen til dagens sykepleieutdannelse på studiested Kjeller, (Røde Kors sykepleieskole i Oslo og Akershus ved Ahus) fra 1961 til 1977. Hun bygget opp skolen på en forbilledlig måte, og var en faglig og dyktig visjonær som nøt stor respekt blant studenter og ansatte. Hennes arbeid med ny nasjonal skoleplan fra 1973 ble etter hvert innført på alle landets sykepleierutdanninger. Den nye skoleplanen førte til at elever på sykepleie ble sett på lik linje som andre studenter i høyere utdanning. Studentene fikk studentstatus med semesterordning og studiesosiale vilkår og var ikke lenger elever og arbeidsressurser ved sykehusene. 

Wolan ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1977.

Ettermæle
---------

I 2018 ble et auditorium ved Oslomet – storbyuniversitetet gitt navnet Gudrun Wolans auditorium.

Referanser
----------

1. 1 2   www.digitalarkivet.no, besøkt 12. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Tildelinger av ordener og medaljer», besøkt 14. september 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Gudrun Wolan - Dødsfall i Norge (1947) 1995-april 2001 - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 12. september 2019.
4. 1 2 3  «Kaller opp bygg etter kvinnelige pionerer». 27.11.2018. Besøkt 12.09.2019.
**Sirius-patruljen** er Søværnets hundesledepatrulje på Grønland.

Siriuspatruljen er Danmarks militære tilstedeværelse på Nordøst-Grønland, hvor de i vinterhalvåret patruljerer det enorme området med hundesleder og om sommeren på fjordene med kutter når vannet er seilbart. De har hovedbase på Daneborg på sydsiden av Wollaston Forland i Nordøstgrønland, samt en sommerbase på Ella Ø. Administrativt er Sirius-patruljen underlagt Søværnets Operative Kommando og operativt Grønlands Kommando.

Deres formål er suverenitetshåndhevelse, og som politimyndighet å føre kontroll med ekspedisjoner og fredningsbestemmelser i Nordøst-Grønland biosfærereservat, samt å foreta overvåkning av operasjonsområdet.

Patruljen består av tolv unge underoffiserer og offiserer, hvorav ti er på patrulje om vinteren, mens to blir værende på Daneborg for drift av hovedkvarteret. Det er en oppgave som blant annet består av koordinering av patruljeringen, snørydding av flystripen og pass av hundene som ikke er på tur. Tjenestetiden til Siriuspatruljen er to år.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Sirius på det danske Forsvarets hjemmesider
For *Gudrød Haraldsson*, konge i Skåne i det 7. århundre, se Gudrød av Skåne

**Gudrød Haraldsson** (død 989) (gælisk:**Gofraid mac Arailt**, gammelnorsk **Guðrøðr Haraldsson**) var en norrøn-gælisk konge av Man. Han og hans bror Maccus Haraldson var aktive i områdene rundt Irskesjøen på slutten av 900-tallet.

Familie
-------

Gudrød og Maccus er regnet som medlemmer av Ivarætten. Deres far Harald var sannsynligvis Harald Sigtryggson (*Aralt mac Sitric*), hersker over den norrøne Limerick, som ifølge irske annaler ble drept i Connacht i 940. Det gjør i tilfelle brødrene til nevøer av Olav Kvåran, konge av Dublin fram til 980. Benjamin Hudson har som et alternativ foreslått at deres far kan ha vært en vikinghøvding ved navn Harald som var aktiv i Normandie.

Virksomhet
----------

Første gangen Gudrød nevnes i annalene er sannsynligvis et angrep på Anglesey i 971 av en «sønn av Harald». Den walisiske krøniken *Brut y Tywysogion* (ByT) identifiserer denne Haraldsønnen som Gudrød. Neste år var han igjen på Anglesey og krevde inn skatt. Det var sannsynligvis han som ledet et tokt mot Powys i 979, og i 980 var han alliert med Custennin ap Iago, og de herjet igjen Anglesey. Han kan også ha ledet angrepet på Chester i 980. I 982 var han igjen i Wales, denne gangen i den sørvestlige delen hvor han angrep Dyfed.

I 984 brakte han, sammen med sin bror Maccus, en flåte av skip til Waterford, hvor han inngikk en allianse med Brian Bóruma, kongen av Munster og Ivar av Waterford om et kombinert angrep på Dublin og Leinster.

En «sønn av Harald» vant et slag på Man i 987, men om dette var Maccus eller Gudrød er ikke kjent. Samme år angrep Gudrød Anglesey for tredje gang, ifølge ByT tok han 2000 fanger/slaver.

Gudrød døde i 989 i Dál Riata. Om dette var i den irske eller skotske delen av Dál Riata er ikke kjent. I nekrologen omtales han som konge av *Innse Gall*, «de fremmedes øyer», en betegnelse som vanligvis viser til Man og Hebridene.

Etterkommere
------------

Gudrøds sønn *Ragnall* (norrønt Ragnvald eller Ragnar) døde i Munster i 1005, også han blir kalt konge av *Innsee Gall*. Echmarcach mac Ragnaill kan ha vært Gudrøds sønnesønn, men han kan også ha vært en etterkommer av Ivar av Waterford. Ifølge *Banshenchas* ble en «datter av Gudrød» gift med Gilla Pátraic mac Donnchada, konge av Osraige. Selv om ikke patronymet er oppgitt blir denne Gudrød regnet som Gudrød Haraldson, hvilket betyr at Donnchad mac Gilla Pátraic, konge av Osraige og senere også av Leinster, var Gudrøds barnebarn.

Litteratur
----------

* Downham, Clare (2007), *Viking Kings of Britain and Ireland: The Dynasty of Ívarr to A.D. 1014*, Edinburgh: Dunedin, ISBN 1-903765-89-0
* Hudson, Benjamin (2005), *Viking Pirates and Christian Princes: Dynasty, Religion, and Empire in the North Atlantic*, New York: Oxford University Press, ISBN 0-19-516237-4
* Woolf, Alex (2007), *From Pictland to Alba, 789–1070*, The New Edinburgh History of Scotland, Edinburgh: Edinburgh University Press, ISBN 0-7486-1234-5
**Samuel Goodwin Vance** (født 30. mars 1879 i Ontario, død 16. mai 1947) var en canadisk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Vance vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1924 i Paris. Han var med på det canadiske laget som kom på andreplass i lagskytingen i trap med 360 poeng, tre poeng mindere enn gullmedaljevinnerne fra USA. Det var 69 deltaker fra tolv nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 6. og 7. juli 1924. Det var lov til å ha seks deltakere på hvert lag, men det var kun de fire beste skytternes resultat som ble summert. Deltakerne på det canadiske laget var George Beattie som skjøt 92 poeng, James Montgomery (92), Samuel Vance (89), John Black (87), William Barnes (85) og Samuel Newton (73).

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris – Sølv i skyting, trap lagskyting Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samuel Vance – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Vance – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Vance – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Pilotepisode** (også kjent som en «pilot» eller «TV-pilot») er den første fullt produserte episoden av en TV-serie. Som regel er den laget som en test på hvordan en typisk episode i den planlagte serien vil fungere, og for å bli vist til overhodene i ett eller flere TV-selskaper som eventuelt vil kjøpe serien og bestille flere episoder. Å sjekke publikumsrespons kan også være viktig.

Noe annet enn «første episode»
------------------------------

På tidspunktet hvor pilotepisoden blir laget, er piloten ment for å være en testarena for produsentene for å i etterkant vurdere hva som fungerte og ikke fungerte. Derfor er svært ofte pilotepisoden adskilt fra resten av de ferdige episodene ved at den kan være ganske så annerledes fra resten av de senere produserte episodene.

Noen ganger blir aldri pilotepisoden sendt på TV i det hele tatt.

Referanser
----------

1. ↑  Bell, Josh: «Pilot» Arkivert 8. april 2012 hos Wayback Machine. definisjon av på About.com TV Comedies.
2. ↑  Basile, Nancy: «Infamous Cartoon Pilot Episodes» Arkivert 20. januar 2013 hos Wayback Machine. *About.com Animated TV*.
3. ↑   Davis, Lauren (28. august 2009): «Original Pilot vs. Official Pilot: Which Shows Changed the Most?», *Unseen TV*

Litteratur
----------

* Terrace, Vincent (2013): *Encyclopedia of Television Pilots, 1937-2012*. McFarland. ISBN 9781476602493.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Josef «Sepp» Zehnder** (født 18. desember 1974) er en sveitsisk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1988-1998.

I junior-VM i Reit im Winkl 1991 var han på det sveitsiske laget som ble nummer 8 i lagkonkurransen. I Vuokatti året etter ble han nummer 21 i det individuelle rennet og 8 i lagkonkurransen. Han ble nummer 23 i VM i skiflyging i Planica 1994 og nummer 44 og nest sist i skiflygings-VM i Oberstdorf 1998.

I verdenscupen ble han nummer 79 sammenlagt i 1993/94 og 86 i 1994/95. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 23.-plass i normalbakken i Falun 5. februar 1995 og i VM-rennet i Planica 20. mars 1994, som også inngikk i verdenscupen. Han vant konkurransen Schwarzwälder Springertournee i 1994. Konkurransen besto av renn i Schönwald og Titisee-Neustadt, og inngikk på denne tiden i kontinentalcupen.

Sepp Zehnder har også spilt fotball for FC Einsiedeln.

Referanser
----------

1. ↑  Fussballclub Einsiedeln: Spielbericht Cupsspiel SC Cham - Einsiedeln 1 vom 8.8.98 (besøkt 14. mars 2016)

Hovedkilde
----------

* Adam Kwieciński: Hoppresultater Sepp Zehnder Jr (besøkt 14. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sepp Zehnder – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***Bikubens ånd***, (originaltittel: *El espíritu de la colmena*) er en spansk spillefilm fra 1973, regissert av Víctor Erice.

Handling
--------

Seks år gamle Ana er en veldig sjenert jente som bor på en herregård i en isolert spansk landsby på Castilla, sammen med foreldrene sine Fernando og Teresa - og hennes eldste søster, Isabel. Året er 1940, og den spanske borgerkrigen er nettopp avsluttet. Hennes aldrende far bruker mesteparten av tiden sin på å pleie, og skrive, om bikubene hans. Hennes mye yngre mor er fanget i dagdrømmer om en fjern elsker, som hun skriver en rekke brev til. Anas nærmeste følgesvenn er Isabel, som elsker henne, men ikke kan motstå å spille på lillesøsterens godtroenhet og naivitet.

En mobil kino bringer filmen Frankenstein til landsbyen, og de to søstrene går for å se filmen. Myndighetene bruker filmen som en advarsel til befolkningen, om menneskets gudløse kreasjoner som må drepes for allmennhetens sikkerhet. En åpningstale fra en statlig tjenestemann understreker også dette. Dette var et tildekket propaganda-forsøk, for å rettferdiggjøre det voldelige kuppet av den regjeringen i løpet av borgerkrigen.

Filmen gjør også et veldig dypt inntrykk på Ana, spesielt en scene hvor monsteret leker vennlig med en liten jente - men dreper jenta ved et uhell. Anas fascinasjon for Frankenstein øker når søsteren tar henne med til et øde og forlatt område, som hun påstår er monsterets virkelige hjem. Ana kommer tilbake til området på egen hånd flere ganger etter dette, for å lete etter monsteret. Men en dag oppdager hun plutselig en såret soldat som forsøker å gjemme seg der.

I stedet for å stikke av, gir hun ham mat og bringer ham farens frakk og klokke. Men en natt kommer politiet, og oppdager soldaten. De skyter ham, men forbinder snart Anas far med rømlingen og antar at soldaten hadde stjålet klokken og frakken fra faren hennes. Faren deres oppdager at Ana hadde hjulpet rømlingen. Men når han forsøker å konfrontere henne, løper Ana sin vei. Anas familie, og flere andre landsbyboere, leter etter henne gjennom hele natten. Dette speiler også en scene fra Frankenstein-filmen.

Medvirkende
-----------

* Fernando Fernán Gómez - Fernando
* Teresa Gimpera - Teresa
* Ana Torrent - Ana
* Isabel Tellería - Isabel
* Ketty de la Cámara - Milagros, la criada
* Estanis González - Guardia civil
* José Villasante - Frankensteins monster
* Juan Margallo - rømlingen
* Laly Soldevila - Doña Lucía, the teacher
* Miguel Picazo - legen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bikubens ånd* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Bikubens ånd* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Bikubens ånd* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Bikubens ånd* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Bikubens ånd* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Bikubens ånd* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Bikubens ånd* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Bikubens ånd* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Jenny Karin Olsson** (født 14. juli 1979 i Tumba, død 15. april 2012 i Östersund) var en svensk langrennsløper, som konkurrerte for Åsarna IK. Hun deltok ved ett OL for Sverige, i vinter-OL 2002 i Salt Lake City.

I junior-VM 1998 i St. Moritz  vant Olsson gull i stafett sammen Lina Andersson, Mariana Handler og Anna-Karin Strömstedt.

Hun ble svensk mester på 5 og 15 km i 2003, og fikk femteplass på 15 km ved ski-VM samme år. Hennes beste verdenscupresultat var en femteplass på 10 km i Kuusamo i 2002. Hennes beste verdenscupsesong var 2002/2003, da hun kom på 24.-plass totalt.

Olsson sluttet å konkurrere sommeren 2006, etter flere tunge sesonger. Hennes siste konkurranse var SM-gull i stafett sammen Åsarna. I august 2005 fikk hun påvist kreft i tidlig stadium i brystet, og ble operert. Hun ble friskmeldt to måneder senere.

Referanser
----------

1. ↑   «Jenny Olsson död i cancer», verkets språk svensk, besøkt 28. juni 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  SVD – *Jenny Olsson död i cancer*, besøkt 17. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jenny Olsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Olsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Jenny Olsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Olsson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Jenny Olsson på SOKs hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Lisa Oudens Monaco** (født 25. februar 1968) er en amerikansk advokat og offentlig tjenestemann. Hun var assisterende riksadvokat for nasjonal sikkerhet 2011–13 og spesialrådgiver innen sikkerhetspolitikk og kontraterrorisme 2013–17 i Barack Obamas regjering.

Monaco er født i Boston til en italiensk-amerikansk familie. Hun studerte amerikansk historie og litteratur ved Harvard University og fikk en bachelorgrad i 1990. Deretter arbeidet hun som forsker ved Woodrow Wilson International Center for Scholars og som rådgiver for en tankesmie innen helsepolitikk, før hun ble ansatt i staben ved USAs senats justiskomité, der Joe Biden var formann. Etter dette studerte hun rettsvitenskap ved University of Chicago og fikk graden juris doctor i 1997. I studenttiden tilbrakte hun sommerferiene som praktikant ved Superior Court of the District of Columbia, Justisdepartementet og Office of Counsel to the President. Hun fikk advokatbevilling i 1998.

Fra 1997 til 1998 arbeidet Monaco som juridisk assistent (*law clerk*) for dommer Jane Richards Roth ved U.S. Court of Appeals for the Third Circuit, og fra 1998 til 2001 var hun juridisk rådgiver for justisminister Janet Reno.

Referanser
----------

1. ↑  «Lisa Monaco - O'Melveny». *www.omm.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 10. januar 2021. Besøkt 7. januar 2021.
2. ↑  «National Security Division | Main Justice». *web.archive.org*. 17. januar 2011. Archived from the original on 17. januar 2011. Besøkt 7. januar 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lisa Monaco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Srebrnosjøen** (serbisk: Сребрно језеро) er en sidearm til Donau langs elvens høyre bredd i regionen Braničevo øst i Serbia, nær byen Veliko Gradište. Srebrnosjøren er en populær turistdestinasjon.

Geografi
--------

Innsjøen ligger i den brede, lave Donaudalen med åser på over 300 meter langs begge breddene. Den høyeste toppen er Goricaåsen på 362 meter over havet. Munningen til elven Pek ligger like sør for innsjøen. Middelalderfestningene Ram og Golubac ligger nær innsjøen. Sjøen ligger innenfor området Jernporten i vid forstand 

Elveøya Ostrovo ligger mellom elvens hovedleie og sjøen. I begge ender av øya ble det bygget veifyllinger i 1971. 

Srebrnosjøen er formet som en bue (meander) og er 14 kilometer lang, opp til 300 meter bred og dekker et område på 4 km². Den ligger 70 meter over havet og er opp til 8 meter dyp. Vannet er klart som følge av den naturlige filtrertingen av vannet gjennom sanddyner langs innsjøen. Det er mye fisk i sjøen, blant annet karpe, malle, gjedde og abbor.

Eksterne lenker
---------------

Turistinformasjon fra kommunen Veliko Gradiste
**Jenny Palmqvist** (født 2. november 1969) er en svensk fotballdommer. Hun har blant annet dømt OL i 2004, da hun dømte finalen mellom USA og Brasil. Under OL i 2008 dømte hun kvartfinalen mellom USA og England. Hun dømte også i EM 2009 og VM 2011.

Biografi
--------

Jenny Palmqvist ble født i Sør-Korea, men vokste opp hos adoptivforeldre i Falköping i Sverige. Hun jobbet som avdelingsleder i et innredningsfirma i Alingsås, men ble i 2009 ansatt i det svenske fotballforbundet som dommer. 

Hun dømte sin første kamp i 1996 og ble året etter godkjent som dommer i svensk 1. divisjon. I 1999 ble hun godkjent som dommer i Damallsvenskan, hvor hun har dømt over 140 kamper. Parallelt dømte hun også i 3. divisjon for herrer. I 2005, 2010 og 2011 ble hun «Årets kvinnelige dommer» i Sverige. I 2002 fikk hun FIFA-sertifikat. Da hun i 2004 dømte finalen mellom USA og Brasil i OL, forstuet hun foten. Da kampen måtte ha ekstraomganger, måtte hun overlate dømmingen til sin dommerkollega Dianne Ferreira-James fra Guyana.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jenny Palmqvist – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Palmqvist – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Palmqvist – WorldFootball.net (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Palmqvist – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Palmqvist – PlaymakerStats.com (dommer) Rediger på Wikidata
**Bikjebukten** eller **Hound Bay** er ei bukt mellom Tijuca Point og Cape Vakop langs nordkysten av Sør-Georgia. Navnet «George Bay» og «Hundebukten» har også vært nedtegnet på kart for denne bukten. South Georgia Survey, 1951–52, rapporterte at hval- og selfangerne kalte «Bikjebukten». Navnet Hound Bay ble foreslått av UK Antarctic Place-Names Committee og er en engelsk oversettelse av det norske navnet.

Den 21. april 1982 gikk britiske Special Boat Service i land ved Hound Bay fra helikopter fra HMS «Endurance» og gjorde et forsøk på å krysse over til de argentinske stillingene gjennom Sörling Valley til Cumberland East Bay, hvor de ble drevet tilbake av snø og is 22.-24. april.

Kildee
------

1. ↑  «Hound Bay»
2. ↑  Bicheno, Hugh (2006) *Razor's Edge: The Unofficial History of the Falklands War*.

 *Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen* (innhold fra Geographic Names Information System).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
*Murboligen i Odda* er skildra i *Bikubesong*.  Foto: Arne Midtbø 
 ***Bikubesong*** er en roman, eventuelt en novellesamling, av den norske forfatteren Frode Grytten, utgitt i 1999.

Flere anmeldere omtaler boka som en kollektivroman. Gjennom 25 fortellinger eller kapitler skildres beboerne i arbeiderboligen *Murboligen* i industribygda Odda. Fortellingene er til dels formet etter muntlig fortellertradisjon, og skildrer *typer* med definerte roller eller karaktertrekk: partisekretæren, «skuggeboksaren», «han som pleier for sin dødssjuke mor», den overvektige «Prinsessa av Burundi», den tidligere fotballhelten og «fittetjuven». Noen av fortellingene er i første person; andre er i tredje person. Tema i novellene er blant annet kjærlighet, utroskap, politikk, løgn, brustne drømmer, kidnapping og svigerforeldre. Dagbladets anmelder Kåre Bulie har karakterisert boka som «det beste av den typen store, realistiske fortellinger som ofte slår an hos norske boklesere, og et høydepunkt i den vestlandske tradisjonen for melankolsk humor».

Boken fikk Brageprisen, ble nominert til Nordisk råds litteraturpris, og ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.

Romanen er dramatisert, og ble satt opp på Det norske teatret høsten 2003 
. Forestillingen ble også framført i Odda.

Noveller (kapitler) i Bikubesong
--------------------------------

* Syng meg i søvn
* Prinsessa av Burundi
* Dublin i regn
* Kamerat måne
* Betty og Henry
* Sol i eit tomt rom
* Lykka mi snur no
* Monster
* Familiejul
* Politidrømmar
* Blind
* Nattvindauge
* Sean Penn blues
* Tillitsmannen
* Song for ein skuggeboksar
* Fittetjuven
* Mannen frå Mars
* Gå langs vegen som ein vanlig mann
* Å kaste hattar opp i lufta
* Popsong
* Kirsebærpiken
* Vasstoffhyperoksid
* Newcastle-upon-Tyne
* Jetlag
* Dronninggelé

Referanser
----------

1. ↑  Roman/novelle-problemet drøftes i Anne Cahtrine Straumes anmeldelse i NRK 8.11.1999  
 «Men om det er en roman? Strengt tatt ikke, men likevel – jo, for siste kapittel gjør ringen sluttet»
2. ↑  Dagbladet 17.7.2006
3. ↑  Dagbladet:Frode Grytten er nummer 17
4. ↑  detnorsketeatret.no Arkivert 9. desember 2007 hos Wayback Machine.
5. ↑  Kulturspeilet: anmeldelse av teateroppsetningen
6. ↑  haugesunds-avis.no: «Bikubesong» på hjemmebane Arkivert 16. januar 2005 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Les utgaven fra 1999 hos Nasjonalbiblioteket.
Satellittfoto som viser hvor Squillacebukta, på italiensk *Golfo di Squillace*, ligger
**Squillacebukta** er ei bukt i Det joniske hav langs kysten av Calabria i Italia. Bukta har navn etter kystbyen Squillace. Squillacebukta strekker seg fra Punta Stilo ved Monasterace i vest til Isola di Capo Rizzuto i øst. Det finnes ikke naturlige havner i bukta, som opp til slutten av 1800-tallet hadde rykte på seg for å være et farlig havstykke for sjøfarende.

I antikken var bukta kjent som *Scylleticus Sinus*, etter byen Scylletium, som den greske geografen Strabon skriver ligger på østkysten av Bruttium,  i det som i dag heter Calabria.

Referanser
----------

1. ↑  «From the national park of the southern Sila to gulf of Squillace» Arkivert 24. juni 2016 hos Wayback Machine. Nostra Italia. Lest 19. oktober 2015.
2. ↑  *The Geography of Strabo*, London: George Bell & Sons, 1903, bok VI, s. 379-380, 392, jf. 404.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Aphanicercopsis*** er en av slektene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.

Utseende
--------

Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.

Levevis
-------

Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Steinfluer (Plecoptera)**
	+ Underorden Arctoperlaria
		- Gruppe Euholognatha
			* Overfamilie Nemouroidea
				+ Familie Notonemouridae Ricker, 1950
					- Slekten *Aphanicercopsis* Barnard, 1934 – 4 arter, Afrika
						* *Aphanicercopsis denticulata* Tillyard, 1931
						* *Aphanicercopsis hawaquae* Barnard, 1934
						* *Aphanicercopsis outeniquae* Barnard, 1934
						* *Aphanicercopsis tabularis* Barnard, 1934

Referanser
----------

1. ↑  genus Aphanicercopsis Barnard, 1934 i Plecoptera Species File (Version 5.0/5.0)
2. ↑  Australian Faunal Directory: Notonemouridae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aphanicercopsis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aphanicercopsis* hos NCBI Rediger på Wikidata
* The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
* CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) Arkivert 27. oktober 2017 hos Wayback Machine. (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening
**Josef «Sepp» Zehnder** (født 25. mars 1944) er en sveitsisk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1960-1975.

Han deltok tre ganger hver i OL og VM. I OL i 1964 ble det 48.-plass av 52 deltakere i storbakken i Innsbruck og 51.-plass av 53 deltakere i normalbakken i Seefeld. VM i Oslo 1966 ga 27.-plass i stor bakke og 34.-plass i normalbakke. I OL i 1968 ble han nummer 47 av 58 deltakere i storbakken i Saint-Nizier og 52 av 58 deltakere i normalbakken i Autrans.

VM i Štrbské Pleso 1970 var hans beste mesterskap, med 10.-plass i stor bakke og 14.-plass i normalbakke. I OL i Sapporo i 1972 fikk han 22.-plass i stor bakke og 28.-plass i normalbakke. Samme år ble han nummer 33 av 43 deltakere i VM i skiflyging i Planica. I VM i Falun 1974 ble han nummer 49 av 60 deltakere i stor bakke.

Sepp Zehnder deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1963-1974. Den beste sammenlagtplasseringen kom i 1972/73, med 16.-plass. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var også 16.-plass, i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1969 og i Innsbruck 4. januar 1970.

Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1963/64 | 1964/65 | 1965/66 | 1966/67 | 1967/68 | 1968/69 | 1969/70 | 1970/71 | 1971/72 | 1972/73 | 1973/74 |
| Plassering | 51 | 43 | 39 | 38 | 29 | 23 | 23 | 29 | 36 | 16 | 64 |

Zehnder hadde flere gode resultater i den sveitsiske hoppuka, som dog hadde noe dårligere deltakelse enn den mer kjente hoppuka i Tyskland og Østerrike. Her ble han nummer 5 sammenlagt i 1971 og 7 i 1969. Han kom på pallen med 2.-plass i St. Moritz 26. januar 1971.

Sammenlagtplasseringer i den sveitsiske hoppuka:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1963 | 1965 | 1969 | 1971 | 1973 |
| Plassering | 37 | 12 | 7 | 5 | 10 |

Sepp Zehnder ble den første som hoppet over 100 meter i Sveits da han landet på 102 meter i Titlis-Schanze i Engelberg i 1971.

Referanser
----------

1. ↑  Skisprungschanzen-Archiv: Engelberg (besøkt 14. mars 2016)

Hovedkilde
----------

* Adam Kwieciński: Hoppresultater Sepp Zehnder (besøkt 14. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sepp Zehnder – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sepp Zehnder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sepp Zehnder – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Sepp Zehnder – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Hanna Lovise Relling Berg** (født 1. oktober 1958 i Sykkylven) er ansvarlig redaktør i *Sunnmørsposten*.

Karriere
--------

I 1985 ble hun fast ansatt i Sunnmørsposten, først som journalist ved lokalkontoret i Ørsta/Volda og deretter ved hovedkontoret i Ålesund. Hun spesialiserte seg på journalistikk om forskning og helse.

Før hun i 2007 ble ansvarlig redaktør hadde Relling Berg flere redaksjonelle lederposisjoner. Hun var gruppeleder/reportasjesjef i 4 år, og kultur- og featureredaktør i 6 år. 

Hun er styremedlem i Norsk Telegrambyrå.[*når?*] Fra 2018 er hun leder i Norsk Redaktørforening.

Familie
-------

Relling Berg vokste opp i Sykkylven. Faren Ingmar Relling (1920–2002) var møbeldesigner og moren Sollaug Relling (1923–2006) var sykepleier. Etter Examen artium ved Stranda vidaregåande skule, studerte hun blant annet norsk ved Høgskulen i Volda.

Da hun giftet seg med Frode Berg i 1981, tok hun etternavnet Berg. Sammen har de to barn, forfatteren Sunniva Relling Berg er deres datter.

Referanser
----------

1. ↑  *Redaktørene bråvåkner*, Journalisten, 15. november 2013
2. ↑  Hanna Relling Berg overtar som leder for Norsk Redaktørforening. *Journalisten*. Besøkt 29. mars 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Sirion** er en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard i det første tidevervet. Denne elva var den største elva i Beleriand. Gjennom nesten hele elvas løp fra nord mot sør var den grenseskillet mellom øst og vest Beleriand. Karen Wynn Fonstad har antatt at lengden på elva er omtrent 627 kilometer i boka *Atlas of Middle-earth*.

Kilder
------

Sirions kilde var ved Eithel Sirion på den østre siden av Ered Wethrin, som lå mellom Ard-galen (senere *Anfauglith*) og Mithrim og Hithlum. Den var bevoktet av tårnet Barad Eithel bygget av Fingolfin. Kilden løp ut i den store elva Sirion i den nordre del av Beleriand.

Veien mot havet
---------------

Sirion fløt sørover langs Ered Wethrin, og passerte Serech myrene før elva rant inn i den trange brattsidede dalen mellom Ered Wethrin og fjellene Echoriath, denne dalen fikk navnet **Sirions pass**. Så fortsatte Sirion videre mot sør inn i Beleriand, med skogen Brethil på den vestre siden av elva, og Dimbar og senere Doriath mot øst. Etter at elva forlater Doriath ved Aelin-uial (*Sirionmyrene*) dykket elva ned under bakken i *Sirionfallene* ved Andram (*Langmuren*), hvor grunnen falt bratt. Et stykke lenger mot sør rant Sirion ut fra den underjordiske tunnelen, dette stedet fikk navnet **Sirions porter**. Derfra rant elva videre sørover gjennom skogen *Nan-Tathren* og videre til den møtte Balarbukta, som var en del av Belegaer, ved Sirions munninger.

Tilløp
------

I rekkefølge fra nord til sør er de viktigste tilløpene til elva Sirion følgende: elva Rivil som fløt fra Dorthonion til den møtte Sirion ved Serech myrene, elva Mindeb som hadde sitt utspring i *Nan Dungortheb* og fjellene Ered Gorgoroth, elva Teiglin, elva Esgalduin av Doriath, elva Aros som fløt sør for Dorthonion (og også forbant elva Celon fra Himring og Himlad med Sirion) som møtte Sirion ved Aelin-uial, og elva Narog som sluttet seg til Sirion i *Nan-Tathren*.

Krysningspunkt
--------------

De største krysningspunktene som er nevnt i *Silmarillion* var Brithiach, der hvor veien fra Himlad krysset Sirion. Den samme veien krysset også elva Esgalduin ved Iant Iaur. I tillegg var det Doriaths ferger.

Bebyggelse
----------

Barad Eithel, ved Sirions kilde i fjellene Ered Wethrin, var den viktigste festningen for Fingolfin og hans sønn Fingon, og voktet antakeligvis et pass inn i deres rike Mithrim. Lenger mot sør, i Sirions pass, lå *Tol Sirion* (se *Øyer* under). Etter menneskenes komme, skapte Edain fra Haleths hus seg et hjem i skogen Brethil, og sindaene som ble styrt av kong Thingol la et beskyttende gjerde, Melians belte, rundt sitt rike Doriaht. Ved Sirions munninger, etter ødeleggelsen av Eglarest og Brithombar, ble *Havnene av Sirion* bygd av Círdan og hans folk.

Øyer
----

Den viktigste øya i elva Sirion var *Tol Sirion*. Den originale Minas Tirith ble bygd der av Finrod Felagund på dette strategiske stedet som kontrollerte Sirions pass der hvor det gikk inn i Beleriand mellom Ered Wethrin og Echoriath. Kort tid etter Dagor Bragollach ble festningen tatt av Sauron og øya ble da kjent som *Tol-in-Gaurhoth*.

Portal: Litteratur
**Seppo Arina** (født 1. juni 1922 i Helsingfors, død 10. april 2001), het Granqvist til 1942, var en finsk surrealistisk bildekunstner og grafiker, som arbeidet i Helsingfors.

Arina er kjent for blant annet sine gatemotiv, men malte også stilleben og sjømotiv, ikke sjelden med forvrengte proporsjoner og flyktige motiver, med dyp som hviler i lag på hverandre. Pariserblått var en av hans mest anvendte farger, men fargeskalaen er veldig vid om enn ofte noe mørk. Kunsten hans er en del beslektet med den svenske Halmstadsgruppen. I 1955 hadde han en vandreutstilling i Sverige på mange steder. Arina deltok i åtte utenlandske utstillinger, blant dem kan nevnes "Internasjonal kunst" i Moskva 1953, "Finsk nåtidskunst" i Østerrike 1957, "Suomen Taiteilijaseuran" (finsk kunstnerforbundets) utstilling i Vest-Tyskland 1964 (både Kampen auf Sylt, Gotha, Weimar), østersjølandenes Biennale i Rostock 1965. Av tallrike utstillinger i Finland, kan nevnes hans første egne utstilling i 1951 på det ansette Galerie Hörhammer i Helsingfors, på samme galleri også i 1954 og 1956 og med hans siste store egne utstilling 1975. Han stilte også regelmessig ut på Strimbergs kunstsalong årene 1960-66. 

Det kan nevnes at Zarah Leander satte stor pris på hans kunst og eide to av hans malerier, kjøpt på nevnte Strimbergs kunstsalong. Hun ville også ha ytterligere et sirkusmotiv, men det nektet han å male. Arina laget også tegneserier, blant annet "Sanaton Santeri" (Ordlösa Santeri) for kveldsavisen Ilta-Sanomat 1948 og i avisen Seura 1954-60, som på 1950-tallet var blant de seriefigurene som ble satt mest pris på i Finland. Arina laget også en del bokomslag, og scenearbeider, blant annet ved fronten mot Sovjetunionen, da hans enhet innen den finske hæren holdt teater- og revyforestillinger for å bygge opp under følelsene for fedrelandet.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10092718[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Hanna Therese Lund** (født 20. januar 1849 i Christiania, død 1. mai 1923 på Lovisenberg sykehus i Kristiania) var en norsk kunstmaler og kunstpedagog.

Liv og virke
------------

Hanna Lund var elev av Christen Brun og Knud Bergslien i sin fødeby Christiania før 1876, før hun var elev av Eilif Peterssen i München og i 1877 av Carl Gussow i Berlin.

Lund utførte portretter og genrebilder. I 1879 stilte hun ut maleriet «En liden Pige med Markblomster» i Kristiania Kunstforening og «Stilleben» i Bergen Kunstforening.

I Berlin utførte hun maleriet «Lazarus' Opvækkelse» som altertavle, etter Rubens' maleri i Kaiser-Friedrichs-Museum. Altertavlen forærte hun i 1878 til det nyoppførte Bygdøy kapell i Vestre Aker (innviet 1876). Hennes far var den daværende eieren av eiendommen *Grande* på Bygdøy.
Kapellet brant ned i 1958. I 1880 malte hun Rubens-motivet «Korsfestelse» som altertavle til Ytre Rendal kapell.

Hanna Lunds samlede produksjon var trolig beskjeden. Det er ikke kjent at hun var aktiv som kunstner etter 1880, men i 1880-årene ga hun undervisning for damer og småpiker i tegning og maling i atelierbygningen i St. Olavs gate 28 i Kristiania.

Familie
-------

Hanna Lund var datter av bakermester Iver Christen Lund og Marie Therese Hansen. Hun forble ugift.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00321738[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 040018c6-e03a-4eac-a4b4-f06e5bf5ac53, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Morgenbladet 1923.05.05*. Norge, Oslo. 1923. s. 5.
4. ↑  *Bygdøy kapell 1876-1951*. Bygdø kirkeforening. 1951. s. 23.
5. ↑  *Aftenposten 1884.03.21*. Norge, Oslo. 1884. s. 2.

Kilder
------

* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 2 : H-M*. Universitetsforl. 1983. s. 807. ISBN 8200065359.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Seppo Toivo Juhani «Paroni» Paakkunainen** (født 24. oktober 1943) er en finsk komponist for film, teater og opera, samt jazzmusiker (bariton-saksofon og fløyte), utdannet ved Sibelius-akademiet (1961–64) og studerte komposisjon ved Berklee College of Music. Han er kjent for å kombinere folkemusikk og andre musikkformer.

Han etablerte i så måte den kjente «Karelia» (*Suomi pop 1 & 2* 1971; *Tuohihuili* 1981; *Maanitus* 1983; *Karelia* 1986). Videre startet han «Soulset» (1968–), «Tuohi Quartet», samt en rekke storband «Nunnu» (1971), var tidlig med på Pori Jazz og fikk den finske Yrjö-prisen 1973. Dette ble etterfulgt av «Epic Conphony», «Raido Luohti», «Ethnic Conphony», og «Amazonia». Etterhvert antok musikken et finsk-latinsk jazzuttrykk, og hans «Conjunto Baron» turnerte Cuba på 80-tallet. Han var også med i George Gruntz' storband.

Paakkunainen ledet kvartetten «Saxperiment» (1989–) som ga ut plate (1997); besetningen var ellers Pentti Lahti, Pertti Päivinen og Janne Murto.
Med Gunnel Mauritzson laget han *Fingot Svit* med Gotland-finsk musikk i sammensetning (Musica Nova Helsingfors) 2006; arbeidet avstedkom Lars Gullin-prisen 2001.
Han har hatt et langre samarbeid med Nils-Aslak Valkeapää, som har resultert i *Sámi luondu, gollerisku* (1983), *Dálveleaikkat* (DAT Forlag, 1994).

Han har siden 1960-tallet spilt i «Trio Nueva Finlandia» som sist ga ut *Ha! What's going on* (Leo, 1998) med Eero Ojanen piano og Teppo Hauta-aho bass.
Hans senere utgivelse er *Baritone* (Dragon Records, 2002) med hans egne komposisjoner, fremført av Tero Saarti trompet, Lars Sjösten piano, Pekka Sarmanto bass, Filip Augustsson bass, Reino Laine trommer og Bosse Söderberg trommer.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 110726[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0654940, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seppo Paakkunainen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Seppo Paakkunainen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Seppo Paakkunainen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Seppo Paakkunainen på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* elvisry.fi om artisten.

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Pillars of Society*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Raoul Walsh. Manuset bygger på Henrik Ibsens skuespill, *Samfundets støtter*, fra 1877. 

*Pillars of Society* hadde premiere i USA 27. august 1916.

Handling
--------

Konsul *Bernic*, en stor skipsreder, som er regnet som en grunnpilar i det norske samfunnet, har bygget sin karriere på uærlige handlinger og løgner. Mange år tidligere hadde han vært fru *Dorf*s elsker. Som et resultat av forholdet, ble en liten jente født, og for å forsvare sitt gode navn og rykte, hadde han spurt svogeren, *Johan* – som var i ferd med å reise til utlandet – om å påta seg ansvaret. 

Da fru Dorf senere døde, hadde han adoptert det alle trodde var hans niese. Nå, derimot, er *Johan* kommet tilbake til Norge, og bestemmer seg for å gjenopprette sitt navns ære. *Karsten* planlegger i panikk å drepe ham, og får ham til å gå ombord på et usikkert fartøy. Men *Johan* skifter skip, og isteden går *Olaf*, *Karsten*s sønn, om bord. Redningsmannskap klarer å redde den unge, og *Karsten*, ute av stand til å lyve mer, bekjenner sannheten og innrømmer at han er jentas rette far.

Rolleliste
----------

* Henry B. Walthall: *Karsten Bernic*
* Mary Alden: *Lona Tonnesen*
* Juanita Archer: *Betty*
* George Beranger: *Johan Tonnesen*
* Josephine Crowell: *Karstens mor*
* Olga Grey: *Madame Linda Dorf*
* Jennie Lee: *Pleierske*
* Loyola O'Connor: *Bettys tante*
* William Parsons: *Pastoren*
* Joseph Singleton: *Herr Dorf*
* Edna Mae Wilson: *Lille Dina Dorf*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pillars of Society* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Pillars of Society* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Alfold** er en landsby og et verdslig sogn i Surrey i England, nær grensen til West Sussex. Alfold er hva som på engelsk betegnes som en spredt bosetning i det grønne beltet rundt London og således adskilt fra andre bosetninger. Greensand Way, en tursti på 174 km, går nord for landsbyen langs Greensand Ridge. Den historiske landsbyen har puber, gapestokk, parkanlegg, og en sognekirke tilhørende den engelske kirke. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 1 059 innbyggere.

Stedet er ikke nevnt i *Domesday Book* (1086), antagelig for det var en sørlig utpost av Bramley. Første gang Alfold nevnes som en egen landsby er på 1200-tallet, da den var tilknyttet godset Shalford Manor. Noen av de eldste sporene etter menneskelig aktivitet er funn fra glassproduksjon i Sydney Wood. Det ble senere brent mye kull i sognet, som ble brukt til å lage krutt i Dunsfold, Cranleigh og forskjellige steder i Sussex. Glassindustrien ble avsluttet i 1615 da det ble forbudt å bruke trekull i produksjonen.

Referanser
----------

1. ↑  «Key Statistics; Quick Statistics: Population Density» Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. United Kingdom Census 2011 Office for National Statistics
2. ↑   «Alfold», Exploring Surrey's Past.
3. ↑   Lewis, Samuel, red. (1848): «Aldingham – Alfreton», *A Topographical Dictionary of England*. Institute of Historical Research.

Eksterne lenker
---------------

* Alfold Village Arkivert 5. oktober 2018 hos Wayback Machine.
* Stained Glass Windows at St. Nicholas Alfold, Surrey Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Burkhard Gantenbein** (født 14. juli 1912, død 27. august 2007) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Gantenbein vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Gantenbein spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i håndball (Sveits)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Burkhard Gantenbein – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Burkhard Gantenbein – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Burkhard Gantenbein – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Burkhard Gantenbein – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Burkhard Gantenbein – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata