recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Det perfekte kupp*** er et norsk gameshow ledet av Nils Ole Oftebro som gikk på TV3 i 2000. Totalt 30 deltakere var med i serien. Tre deltakere skulle konkurrere mot hverandre i hvert program, og de som vant mest penger skulle møtes i en superfinale. Ved hjelp av mye teknisk utstyr skulle de løse diverse oppgaver og til slutt ende opp i et hvelv. Der ville deltakerne kunne vinne opp til 250 000 kroner hver, men bare en kunne komme ut av bygningen igjen. Det var også usikkert om vedkommende ville kunne få med seg pengene. Programmet gikk på mandager.

Programmet var en meget stor produksjon for TV3 og kostet 20 millioner å produsere.

Konsept
-------

Her skulle tre «agenter», bestående av både kjendiser og ukjente, løse en rekke oppgaver og bekjempe fysiske hindre for å komme inn i et pengehvelv. Oppgavene underveis gav til sammen kodeordet for å åpne safen. Seerne kunne selv prøve å løse oppgavene og sende inn kodeforslag på sms og e-post. En av innsenderne ville rett etter programmet bli trukket ut til å vinne deler av, eller med maksimal flaks hele potten. Det var avhengig av hvordan det gikk med den ene agenten som til slutt sto igjen med pengene. Agenten skulle forsøke å komme ut av bygget med fangsten på opp til 666 000 kroner. Jo lengre tid agenten brukte på å komme ut, jo mer av potten vant den uttrukne seeren.

I første episode deltok de tre tidligere *Robinson-deltakere*: Mette C. Iversen, Bjørn E. Poppe Thorsen og John Olav Vinge.

Inspirasjon var hentet fra filmer som *Mission Impossible* og *The Matrix*.

Seertall
--------

Programmet hadde forholdsvis lave seertall og derfor ble det bare en sesong. Premieren ble sett av 145 000. Senere falt tallene ned til 100 000. Finalen ble sett av 120 000.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Oftebro på damejakt». *www.dagbladet.no*. 1.4.2000. Besøkt 20. september 2016.
2. ↑  «Dropper «Baren»». VG. 2001. Besøkt 20. september 2016.
3. ↑  VG, 14. november 2000
4. ↑  «TV-toppen». *VG*. 21.11.2000.
**Béla Las-Torres** (født 10. april 1890 i Budapest, død 13. oktober 1915 i Castelnuovo i Italia) var en ungarsk svømmer som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Las-Torres vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass på 4 x 200 meter fri. Han deltok også på 400 meter fri men han klarte ikke å kvalifisere seg for finalen.

Fire år senere, under og Sommer-OL 1912 i Stockholm kom Las-Torres på femteplass på 400 meter fri.

Han døde i Italia under første verdenskrig.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i svømming, 4 x 200 fri Ungarns flagg Ungarn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Béla Las Torres – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Béla Las Torres – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) Béla Las Torres – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Det offentlige** (statlige) **fattigvesen for bergstaden Kongsberg** var en ekstraordinær ordning for Kongsberg som ble etablert 6. november 1806 på grunn av den sosiale nøden ved nedleggelsen av Kongsberg Sølvverk i 1805. (Kgl. res. 31.10.1806). Ellers i landet var fattigforsorgen stort sett en kommunal oppgave. I Kongsberg hadde Sølvverket tidligere tatt seg av de fattige. Ved kgl. res 3.8.1815 ble det bestemt at det offentlige fattigvesenet skulle deles i et offentlig og et såkalt privat (kommunalt) fattigvesen. Til det offentlige fattigvesenet tilhørte bl.a. alle oppsagte bergmenn med familier. I begynnelsen var utgiftene til det offentlige fattigvesenet mye større enn til kommunens, men etterhvert var det kommunen som overtok størsteparten av utgiftene. På kommunestyremøte i Kongsberg den 20. juni 1902 vedtok kommunen å overta tilsynet med og forsørgelsen av det statlige fattigvesenet. Året etter ble den nyeste delen av arkivet overført til Kongsberg private (kommunale) fattigvesen fra det offentlige fattigvesenets direksjon. Utgiftene til fattige med hjemstavn i det offentlige fattigvesenet ble refundert av staten i etterkant av utleggene. 

§ 1 i planen for fattigvesenet, trykt i 1807, lød slik: 

"*Det er Fattigvæsenets Øiemed at antage sig alle Trængende, som ikke have, og ikke selv kunne forskaffe sig nødtørftig Underholdning, samt at sørge for saa meget mueligt, at de Gamle og Svaage blant disse nyde Almisse: at de Arbeidsføre gives Arbeide naar de ere villige til at erhverve, men derimod afvendes fra Ledigang og sættes i Nødvendighed til at arbeide, naar de hellere betle, end lovligen erhverve: at de Syge helbredes: at de Unge anføres til Kundskab, Sædelighed og Arbeidsomhed, alt paa det at den offentlige og private Godgjørenheds milde Gave retteligen kunne anvendes, virkelig Trang afhjelpes eller forekommes, Betlerie aldeles afskaffes, og svage eller uvante Arbeidskræfter styrkes og anvendes til Gavn for den som har dem, og til Nytte for det Almindelige.*"

Se også
-------

* Kongsberg barneasyl

Arkiv
-----

* Arkivet etter Kongsberg offentlige fattigvesen er deponert hos Interkommunalt arkiv for Buskerud, Vestfold og Telemark IKS

Referanser
----------

1. ↑  Statsarkivet i Kongsberg, Arkivportalen[*død lenke*]
2. ↑  Kongelig approberet Plan for Fattigvæsenets interimistiske Indretning og Bestyrelse paa Kongsberg, Christiania 1807.
*For ikke-anerkjente småstater, se mikronasjon.*
En **mikrostat** er en svært liten, internasjonalt anerkjent og uavhengig stat. Størrelsen kan være definert ut fra befolkningstall, territorium, men normalt en kombinasjon av begge deler. Det finnes ikke noen helt klar avgrensning for hvor lite området eller folketallet skal være. 

Den minste mikrostaten med hensyn til både folketall og areal er Vatikanstaten, med 921 innbyggere (2004) og et areal på 0,44 km².[]

Pitcairnøyene, med under 50 innbyggere, nevnes ofte som det mest ekstreme tilfellet når det gjelder befolkningstall; dog er de et britisk oversjøisk territorium og ikke en selvstendig stat. Det finnes også flere andre områder som er styrt av andre land, og som dermed ikke faller inn under definisjonen. Et særtilfelle angående areal er Malteserordenen, som er en ikke-territoriell, uavhengig enhet, og som derfor av enkelte regnes som en mikrostat.

Liste over mikrostater
----------------------

Listen er satt opp alfabetisk, da den inneholder stater som er definert som mikrostater ut fra både befolkningstall og areal. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Stat** | **Folketall** | **Areal** |
| Liechtenstein | 33 717 | 160 km² |
| Monaco | 32 409 | 1,95 km² |
| Tuvalu | 10 441 | 26 km² |
| Nauru | 13 048 | 21 km² |
| San Marino | 28 880 | 61 km² |
| Vatikanstaten | 921 (2004) | 0,44 km² |
|

Liste over områder som ofte kalles mikrostater
----------------------------------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Område** | **Administrert av** | **Folketall** | **Areal** |
| Christmasøya | Australia | 396 (2004) |  |
| Cocos (Keeling) Islands | Australia | 629 (2004) |
| Johnstonatollen | USA | 396 (2004) | 2,8 km² |
| Man | underlagt den britiske krone | 74 655 | 572 km² |
| Pitcairnøyene | Storbritannia | 46 (2004) | 47 km² |
| Tokelau | New Zealand | 1405 (2004) |
|

Se også
-------

* Liste over verdens stater etter areal
* Liste over verdens stater etter befolkningsstørrelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Estação da Luz, bygningen hvor museet holder til.
**Det portugisiske språks museum** (portugisisk: **Museu da Língua Portuguesa**) er et interaktivt museum om det portugisiske språket beliggende i byen São Paulo i Brasil. Museet holder til stasjonsbygningen Estação da Luz i Luz-distriktet i byen. Det ble grunnlagt av det kulturmyndighetene i São Paulo i samarbeid med Roberto Marinho-stiftelsen, og kostet rundt 37 millioner reais, tilsvarende om lag 116 millioner kroner.

Museets intensjon er å skape et levende senter hvor besøkende kan lære og bli overrasket over uvanlige og ukjente aspekter av sitt eget språk. Dernest ønsker museets ansatte at «det skal være et museum hvor offentligheten har tilgang til ny kunnskap og refleksjon», som det uttrykkes på museets nettside. Museets målgruppe er hele den brasilianske befolkningen, som er satt sammen av folk fra mange ulike regioner og sosiale bakgrunner og som tidligere ikke har hatt muligheten til en bredere forståelse av språkets opphav, historie og fortsatt pågående utvikling.

Referanser
----------

1. ↑  «Museu da Língua Portuguesa aberto ao público no dia 20». Notícias Lusofonas. Besøkt 29. juli 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Museu da Língua Portuguesa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Secretaria da Cultura de São Paulo (portugisisk)
* Fundação Roberto Marinho (portugisisk)
* Fundação Calouste Gulbenkian (portugisisk)
* Fundação Luso-Brasileira (portugisisk)
* Revista Museu (portugisisk)
* Instituto Camões (portugisisk)
**Béla Nicolai Anda** (født 4. april 1963 i Bonn) er en tysk journalist, som fra 2002 til 2005 var regjeringstalsmann og sjef for det føderale pressekontoret. Han har bakgrunn fra Springerpressen.

Hans familie er av ungarsk opprinnelse. Etter Abitur (artium) og avtjening av verneplikt fikk han i 1984 praksis i Welt am Sonntag, og var senere frem til 1986 dens politiske redaktør.

Mellom 1986 og 1991 studerte han statsvitenskap ved Otto-Suhr-Institut ved Freie Universität Berlin, og arbeidet deretter i forskjellige stillinger for boulevardavisen Bild-Zeitung frem til 1998. I 1996 offentliggjorde han sammen med Rolf Kleine en biografi over Gerhard Schröder.

Etter Schröders maktovertagelse ble den partiløse Anda i februar 1999 utnevnt til stedfortredende regjeringstalsmann. Etter at Uwe-Karsten Heye trakk seg fra stillingen som regjeringstalsmann etter valget i 2002, ble Anda hans etterfølger. Han gikk av ved regjeringsskiftet etter valget i 2005, og ble etterfulgt av Ulrich Wilhelm.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Bela Anda, Munzinger IBA 00000024260, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Stern-Artikel: Der Sagenichts

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Tyskland
Frederikkeplassen på Universitetet i Oslo
**Det Norsk universitetsråd** ble stiftet i 1977, som et samarbeidsorgan for norske høgskoler og universiteter. I 1958 ble det holdt faste rektormøter, og det var disse møtene som førte til etableringen av det norske universitetsrådet. I startfasen gjaldt dette rektorene fra Universitetet i Oslo, Universitetet i Bergen, Norges tekniske høgskole, Norges lærerhøgskole, Norges Handelshøyskole, Norges landbrukshøgskole og Norges veterinærhøgskole, som ble enige om å møtes en eller to ganger årlig for å kunne diskutere og ta opp problemer av felles interesse. I tillegg til å kunne ta opp og drøfte saker der det var en felles interesse, ville det norske universitetsråd også ha som oppgave å utnevne representanter til nordiske, europeiske eller andre fellesorganer der norske høgskoler og universiteter burde ha en felles stemme.

Opprettelsen
------------

Ved rektormøtet i 1977 fant stiftelsen av det norske universitetsråd sted. Det ble fattet endelig vedtak om reglement for rådet, og dermed også stiftelsen. Medlemmene var: Universitetet i Oslo, Universitetet i Bergen, Universitetet i Trondheim, Universitetet i Tromsø, Norges landbrukshøgskole, Norges Handelshøyskole, Norges veterinærhøgskole, Arkitekthøgskolen i Oslo, Norges idrettshøgskole og Norsk Studentunion. Studentene ble representert gjennom Norsk Studentunion og senere gjennom studentenes landsforbund

Sammenslåing og stiftelsen av Universitets- og Høgskolerådet
------------------------------------------------------------

I 1994 besluttet 26 norske høgskoler å opprette et eget organ, formet etter det norske universitetsråd. Det norske høgskolerådet ble konstituert i januar 1995, som et fellesorgan for de statlige høgskolene. I 1999 var det enighet mellom det norske universitetsråd og det norske høgskolerådet at det ikke lenger var et grunnlag for en todeling mellom den eksisterende universitets- og høgskolesektoren. Den 7. mai 2000, ble det holdt møte i det øverste organet i begge organisasjoner. På disse møtene ble det enstemmig enighet om at de to organisasjonene gikk sammen til en. Dagen etter, den 8. mai, ble Universitets- og høgskolerådet (UHR) opprettet.

Referanser
----------

1. 1 2  Per Nyborg. «Det Norske Universitetsråd 1977-2000» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. juni 2009. Besøkt 1. juni 2016.
2. ↑  «Universitets- og høgskolerådet – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 1. juni 2016.
***Mannen som ler*** (originaltittel: *The Man Who Laughs*) er en amerikansk stumfilm-drama fra 1928 regissert av den tyske ekspressjonisten Paul Leni med Victor Hugos roman av samme navn som forelegg. Hovedrollen som Gwynplaine spilles av Conrad Veidt.

Handling
--------

Mot slutten av 1600-tallet i England blir kong James II informert av sin hoffmester Barkilphedro at Lord Clancharlie endelig har blitt arrestert - en tidligere adelsmann som siden har levd i eksil. Lord Clancharlie blir deretter henrettet i Jernjomfruen. Hans unge sønn Gwynplaine blir snart forlatt. Når gutten kort tid senere må slite seg gjennom en voldsom snøstorm, redder han en liten jente - hvis mor allerede har frosset i hjel.

Barna blir snart tatt inn av Ursus, en snill filosof, og hans kjæledyr-ulv, Homo. Ursus innser at jenta, som heter Dea, er blind. Flere år senere reiser Gwynplaine og Dea, nå voksne og forelsket i hverandre, fra landsbygda sammen med Ursus og fremfører forskjellige skuespill Ursus har skrevet for dem. Gwynplaine oppdager også at han er arving til en adelig tittel, fordi den avdøde faren hans var en tidligere adelsmann.

Barkilphedro, må tilknyttet Dronning Anne og hennes hoff, oppdager Gwynplaines krav på adelstittelen. Dronningen, som ser en mulighet til å disiplinere hennes halv-søster, hertuginne Josiana, gir Gwynplaine stor rikdom og bestemmer at han skal gifte seg med Josiana. Men Gwynplaine fraskriver seg den adelige tittelen. Han trosser også Josiana, fordi han ønsker å fortsette reise sammen med Dea og Ursus - som i mellomtiden har blitt forvist fra England.

Medvirkende
-----------

* Mary Philbin - Dea
* Conrad Veidt - Gwynplaine
* Brandon Hurst - Barkilphedro
* Julius Molnar Jr. - Gwynplaine (som barn)
* Olga Baclanova - Duchess Josiana
* Cesare Gravina - Ursus
* Stuart Holmes - Lord Dirry-Moir
* Sam De Grasse - kong James II Stuart
* George Siegmann - Dr. Hardquanonne
* Josephine Crowell - dronning Anne Stuart

Mottakelse
----------

Morgenposten skrev at *"publikums begeistring var stor"*.[] Dagbladet mente at *"Filmen er spennende, virkningsfull og underholdende. Handlingen er original og ideen er hentet adskillige streker utenfor det vi er vant til å se på film"*[]

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mannen som ler* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mannen som ler* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Mannen som ler* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Mannen som ler* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Mannen som ler* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mannen som ler* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Mannen som ler* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Mannen som ler* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Innen informasjonsteknologi er **mikrotjenester** en variant av tjenesteorientert arkitektur hvor en applikasjon består av en samling av løst koblede tjenester. I mikrotjenestearkitekturer er tjenestene finkornede og protokollene er lettvektige, med mål om at ulike team kan utvikle sine tjenester uavhengig av hverandre. Mikrotjenester kan gjør det mulig for organisasjoner å utvikle programvare som vokser stort og raskt, samt enklere ta i bruk "hyllevare"-tjenester. En ulempe er at det kommer en kostnad for å opprettholde løsheten i koblingene. Grensesnittene må utformes nøye, og bør behandles som et offentlig programmeringsgrensesnitt.

Se også
-------

* Conways lov
* Datamaske, en type domeneorientert arkitektur
* Representational state transfer (REST API)
* Tjenesteorientert arkitektur
* Unix-filosofien

Referanser
----------

1. ↑  «Mikrotjenester på Azure – hva er mikrotjenester | Microsoft Azure». *azure.microsoft.com*. Besøkt 18. mars 2022.
2. ↑  «Mikrotjenester lar deg bygge dataprogrammer litt etter litt». *Basefarm*. 7. juli 2020. Besøkt 18. mars 2022.
3. ↑  utvikler, Pål Bøckmann; Alv (18. november 2020). «Mener monolitter kan være bedre enn mikro­tjenester». *Kode24.no* **(norsk)**. Besøkt 18. mars 2022.  soft hyphen-tegn i `|tittel=` på plass 42 (hjelp)
Det pavelige vitenskapsakademi har sine lokaler i Casina Pio IV.
**Det pavelige vitenskapsakademi** (latin: *Pontificia Academia Scientiarum*) er Vatikanets vitenskapsakademi. Det ble grunnlagt i 1936 av pave Pius XI.

Beskytter av det pavelige vitenskapsakademi er den regjerende pave. Dets målsetting er å fremme utviklingen av vitenskapene matematikk, fysikk og naturvitenskapene i sin alminnelighet, og studier av relaterte epistemologiske problemer. 

Akademiet har sitt opphav i Accademia Pontificia dei Nuovi Lincei som ble grunnlagt i 1847, og som i sin tur har en forgjenger i Accademia dei Lincei som ble grunnlagt i 1603 i Roma av den lærde romerske fyrste Federico Cesi (1585–1630), en ung botaniker og naturviter som utnevnte Galileo Galilei til dets president.[] Accademia dei Lincei finnes fortsatt, men som en fullstendig selvstendig institusjon.[]

Vitenskapsakademiet er ett av flere pavelige akademier i Vatikanet og holder hus i Casino di Pio IV i Vatikanhagene. Blant akademiets medlemmer er eller var Ernest Rutherford, Max Planck, Otto Hahn, Niels Bohr, Charles Hard Townes, Stephen Hawking og Erna Möller.[]

I januar 2011 ble protestanten Werner Arber, nobelpristaker i medisin i 1978, utnevnt som den første ikkekatolikk til preses for Det pavelige vitenskapsakademi.

Referanser
----------

1. ↑  Anna Bieniaszewski Sandberg (19. januar 2011). «Protestant ordförande för Vatikanens vetenskapsakademi». *Dagen* **(svensk)**. Besøkt 7. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Mikroskopisk polyagiitt** (MPA) er en revmatisk sykdom der immunsystemet ved en feil angriper kroppens egne blodårer og organer. Hos de fleste foreligger anti-neutrofilt cytoplasmatisk antistoff (ANCA) rettet mot myeloperoxidase (MPO) som påvises i blodprøve. Sykdommen klassifiseres (sammen med granulomatose med polyangiitt og Eosinofil granulomatose med polyangiitt) derfor som en ANCA-assosiert systemisk vaskulittsykdom.

Diagnosen
---------

Typisk for MPA er at en føler seg generelt syk med nattesvette, febertendens og redusert appetitt med vekttap før sykdommen bryter ut. Det oppstår da ofte nyrebetennelse med hevelser (ødem), høyt blodtrykk og redusert nyrefunksjon. Det forekommer også hudforandringer (i form av purpura) og leddbetennelser (artritt), lungeforandringer, øyebetennelse (i form av episkleritt) og betennelse i nerver (i form av mononevritis multipleks). Blodprøver viser tegn på betennelse (uten infeksjon) med høy senkningsreaksjon (SR) og C-reaktivt protein (CRP), samt høy MPO-ANCA (hos over halvparten). I urinen sees ved testing kraftig utskillelse av eggehvite (proteiner) og røde blodlegemer som tegn på nyrebetennelse (glomerulonefritt) hos nesten alle. Diagnosen stilles ved en kombinasjon av symptomer og typiske undersøkelsesfunn.

Referanser
----------

1. ↑  Gran, Jan Tore (2009). «4». *Innføring i Klinisk Revmatologi*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS. s. 114. ISBN 978-82-05-39207-6.

Eksterne lenker
---------------

* Mikroskopisk polyangiitt (MPA):Vaskulitt.no

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
Parlamentarisk råd på jubileumsfrimerke fra 1998
Åpningsmøtet til Parlamentarisk råd fant sted i Koenigmuseet i Bonn
Konrad Adenauer var president i Det parlamentariske råd
**Det parlamentariske råd** (tysk: *Parlamentarischer Rat*) var et politisk organ etablert i 1948 av de elleve ministerpresidentene i Vest-Tyskland. Rådet ble opprettet for å vedta en ny grunnlov, foreløpig for Vest-Tyskland. Grundgesetz ble vedtatt med virkning fra 23. mai 1949. Etter Tysklands gjenforening gjelder denne grunnloven for hele landet.

Historie
--------

Rådet ble opprettet etter anbefaling av de tre vestlige okkupasjonsmaktene etter den andre verdenskrigen, Frankrike, Storbritannia og USA og besto av medlemmer av delstatsparlamentene.

Det var parlamentarikere fra delstatene i vestmaktenes okkupasjonssoner som deltok i arbeidet med ny grunnlov. Den ble dermed ikke diskutert av en egen grunnlovsgivende forsamling, noe som i såfall skulle ha omfattet hele Tyskland. Grunnloven ble heller ikke omtalt som en konstitusjon med kun som Grundgesetz, tysk for grunnlov.

Som grunnlag for rådets behandling forelå Frankfurtdokumentene som på Rittersturzkonferansen hadde ført til Koblenzbeslutningene og i tillegg dokumenter fra forfatningskonventet på Herrenchiemsee. Grundgesetz skulle bare virke foreløpig, i påvente av en gjenforening av det daværende Vest-Tyskland med blant annet østsonen, det senere DDR. 

Rådets første møte ble lagt til Koenigmuseet i Bonn 1. september 1948, hvor Konrad Adenauer ble valgt til rådets president.

Parlamentarisk råd vedtok 8. mai 1949 med 53 mot 12 stemmer teksten til Grundgesetz. De tre vestlige militærguvernørene ga 12. mai samme år sine samtykker til forslaget. 

Ratifiseringen av Grundgesetz foregikk i de tyske delstatene i perioden 18. til 21. mai 1949. Bayern stemte imot Grundgesetz, men aksepterte at den hadde gyldighet også for dem, da flere enn 2/3 av delstatene hadde stemt for.

Grundgesetz ble kunngjort 23. mai 1949 og gjaldt da i Vest-Tyskland med unntak for Saarland, som først ble en del av Forbundsrepublikken Tyskland i januar 1957. Grundgesetz inneholdt visse særregler for Vest-Berlin.

Parlamentarisk råd oppløste seg selv under forberedelsene til de første valgene til Forbundsdagen.

Referanser
----------

1. 1 2  Einar Berntzen i Politikk i Europa, kap. 13. ISBN 978-82-1502220-8
2. ↑  Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland
3. ↑  Tidslinje over arbeidet med Grundgesetz Adenauerstiftelsen, besøkt 2. februar 2014

Se også
-------

* Tysklands politiske system.

Eksterne lenker
---------------

* Bundeszentrale für politische Bildung

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Artikkelen omhandler et sund i Tyskland. For stredet mellom Fehmarn og Lolland i Danmark, se Fehmarnbelt.

**Fehmarnsundet** (tysk: der *Fehmarnsund*, dansk: *Femernsund*) er et sund i Øst-Holstein i den nordøstlige delen av Schleswig-Holstein i Tyskland. Sundet skiller øya Fehmern fra fastlandet i sør, og er den sørligste av to forbindelser mellom Kielbukta og Mecklenburgbukta. 

Europavei 47 krysser sundet over den 963 meter lange vei- og jernbanebroen Fehmarnsundbroen, som ble åpnet i 1963 som en del av Fuglefluktlinjen mellom Tyskland og Danmark. Broen erstattet en fergeforbindelse over sundet som ble opprettet på 1300-tallet. I 1903 ble jernbanefergen «Fehmarnsund» satt inn på sambandet. I perioden fra 1951 til 1963 var det også fergeforbindelse fra Großenbrode til Gedser i Danmark.

Se også
-------

* Puttgarden
* Jernbanelinjen Puttgarden–Lübeck

Referanser
----------

1. ↑  *Århundrets krønike*. Cappelen, Oslo 1988. Side 915.
2. ↑  Wegner, K. et al. Fähren der Ostsee, Berlin 1991.
3. ↑  Burg Fehmarn, Sundfähren & Brückenbau. Besøkt 26. februar 2014. (de)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
| Slaget ved Loudoun Hill |
| --- |
| Konflikt: Den skotske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | juli 1296 |
| Sted | Loudoun Hill |
| Resultat | skotsk seier |

 |
| Stridende parter |
| Skottland | England |
| Kommandanter og ledere |
| William Wallace | Fenwick |
| Styrker |
| Ca. 50 | Ca. 180 |
| Tap |
| 3 | ca. 100 |

**Slaget ved Loudoun Hill** skjedde ved Loudoun Hill i Skottland juli 1296. Det var det første av to slag som sto på samme sted i løpet den skotske uavhengighetskrigen.

Det andre slaget ved Loudon Hill skjedde i 1307, kommandert av Robert Bruce.

Bakgrunn
--------

I juli 1296 hadde William Wallace fått høre at Fenwick, den engelske ridder som det ble sagt hadde drept hans far i 1291, ville kommandere en konvoi lastet med gull og sølv fra den engelske garnisonen i Lanark til Ayr.

Poeten Blind Harry har i sitt episke diktverk «The Wallace», som kanskje ikke helt sannferdig i alle detaljer, fortalt om da William Wallace overfalt engelskmennene ved Loudoun Hill. Diktet forteller om hvordan en gjestmild krovert først skaffet forsyninger til den skotske gruppen på 50 fotsoldater mens de forberedte seg på å avskjære en engelsk konvoi på veg vestover til Ayr.

Den egentlige slagmarken var sannsynligvis på østsiden av det trange passet kjent som Winny Wizzen. Wallace skjulte sine menn bak hauger og grøfter i ruinene til et forlengst forlatt romersk fort. Diktet forteller at skottene hadde gjort vegen enda smalere ved å grave diker slik at rytterne med pakninger ikke kunne ri mer enn to i bredden.

Slaget
------

William Wallace og hans krigere sprang fram sine skjulesteder, konsentrerte seg om konvoiens front og hindret de bakenfor å komme seg fram. Skottene stakk sverdene opp i den ubeskyttede buken på hestene. Hestene kollapset og kaos og forvirring bredte seg blant ridderne. Wallace kommanderte så den andre bølgen av angrep mot midtseksjonen på konvoien og benyttet samme taktikk.

Ifølge legenden gikk Wallace selv etter Fenwick for å hevne farens død. Til tross for Fenwick ga motstand ble han snart kastet av hesten med et hendig slag fra Wallaces ‘claymore’ (et langt dobbelkantet sverd som var favorisert av skotske høylendere) og deretter kom Wallace nevø, Robert Boyd fra Kilmarnock og gjorde ende på ham.

Ettermæle
---------

William Wallaces første bragd som geriljaleder ga ham ikke bare seieren over engelskmennene, men også to hundre pakninger av verdisaker, armeringer og våpen. Etter sigende mistet han bare tre av sine folk mens av den engelske konvoien på 180 mann var det bare 80 som overlevde. Kanskje det viktigste var lærdommen at tungt kavaleri ikke nødvendigvis er uovervinnelig.
Universitetets merke
**Det pavelige lateranuniversitet** (*Pontificia Università Lateranense* eller *Lateranum*) er et av de pavelige universitetene i Roma. Det ble grunnlagt i 1773 da pave Klemens XIV ga presteskapet i Roma ansvaret for det teologiske og det filosofiske fakultetet fra Det pavelige universitet Gregoriana som ble drevet av Jesuittene. I 1824 flyttet pave Leo XII universitet til Sant’Apollinare Palazzo og lot jesuittene gjenoppta virksomheten ved sitt tidligere universitet. I 1853 etablerte Pius IX fakultetene for kirkerett og Civil law, samt det pavelige institutt for *Utriusque Iuris*. I 1958 fikk universitetet sin nåværende organisering da pave Pius XII etablerte det pavelige pastorale instituttet som senere fikk navn etter pave Johannes Paul IIs første encyklika, *Redemptor hominis*. Det følgende året ga pave Johannes XXIII universitetet status som pavelig universitet og dagens navn.

Rektorer (siste år)
-------------------

* Pietro Rossano (1982–15. juni 1991)
* Umberto Betti (1991–1995)
* Angelo Scola (15. juli 1995–5. januar 2002)
* Salvatore Fisichella (18. januar 2002–30. juni 2010)
* Enrico dal Covolo (30. juni 2010–2018)
* Vincenzo Buonomo (2018–)

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pontifical Lateran University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
De fire største krigsskueplassene under slaget: 1) Sibuyansjøen, 2) Surigaosundet, 3) Samar, 4) havet utenfor Kapp Engaño. Leyte Gulf ligger mellom punkt 2 og 4.
**Slaget ved Leyte Gulf**var et sjøslag under andre verdenskrig som fant sted ved øya Leyte på Filippinene fra 23. til 26. oktober 1944. Slaget blir vanligvis regnet som det største i krigen.

Slaget ble utkjempet mellom marinestyrker fra USA og Australia på den ene siden, og den japanske flåten på den andre siden. Krigshandlingene fant sted i og ute på havet mellom og ved de filippinske øyene Leyte, Samar og Luzon. Den 20. oktober invaderte USA øya Leyte, som del av en plan som skulle isolere Japan fra landområdene de okkuperte i Sørøst-Asia, særlig med tanke på å fravriste den japanske krigsmakten og industrien krigsviktig tilgang på olje. Den japanske flåten mobiliserte så godt som alle større krigsskip i et forsøk på å slå tilbake den allierte invasjonen, men ble jaget vekk av den amerikanske marinens 3. og 7. flåte. Japans flåte led store tap, og fikk siden aldri en tilsvarende krigsstyrke. Under resten av Stillehavskrigen lå størstedelen av de store japanske krigsskipene, i mangel på drivstoff, i basene sine, hvor de måtte tåle tap under vedvarende flyangrep.

Slaget ved Leyte Gulf besto egentlig av fire ulike trefninger mellom de stridende maktene. Det omfattet slag i Sibuyansjøen, Surigaosundet, utenfor Kapp Engaño og ved øya Samar, såvel som andre mindre angrep i området.

Under slaget benyttet det japanske flyvåpenet organiserte kamikazeangrep for første gang. Japan hadde på dette tidspunkt færre krigsfly enn de allierte hadde krigsskip, noe som viser hvor svekket Japan var som krigsmakt i forhold til de allierte høsten 1944.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Det praktisk-teologiske seminar** er en frittstående kirkelig utdanningsinstitusjon tilknyttet Universitetet i Oslo, som gir utdannelse, såkalt *practicum*, til teologer som skal utøve prestetjeneste i Den norske kirke. 

Seminar sorterer administrativt sett direkte under Kulturdepartementet.

PTS er også gitt myndighet til å godkjenne teologer for prestetjeneste i Den norske kirke som har gjennomført sin utdanning i andre land. I tillegg skal PTS drive forskning og utviklingsarbeid innenfor sine fagområder. 

Målet for Det praktisk-teologiske seminars undervisning, øvelser og evaluering av prestekandidater er at de som uteksamineres har de kunnskaper og ferdigheter, samt den personlige egnethet som kreves for å kunne være prest. Seminaret skal samarbeide med biskopene og øvrige kirkelige organer, og med universitetssektoren og de øvrige institusjoner som befatter seg med praktisk kirkelig utdanning.

Se også
-------

* Praktisk teologi
* Det teologiske fakultet (UiO)

Referanser
----------

1. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
2. ↑  PTS – Om oss
3. ↑  Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet - Det praktisk-teologiske seminar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
| Slaget ved Lottorp |
| --- |
| Konflikt: Første slesvigske krig 1848-1851 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 24. november 1850 |
| Sted | Lottorp ved Slesvig by |
| Resultat | Dansk seier |

 |
| Stridende parter |
| Schleswig-Holstein Schleswig-Holstein (opprørshær) | Danmarks flagg Danmark |
| Kommandanter og ledere |
| General Karl Wilhelm von Willisen |
| Tap |
| 1 drept1 såret | 0 drept0 såret |

| Første slesvigske krig |
| --- |
| Bov – Slesvig – Oversø – Nybøl – Dybbøl – Eckernförde Fjord – Dybbøl – Kolding – Gudsø – Århus – Dybbøl – Helgoland – Fredericia – Isted Hede – Jagel – Mysunde – Friedrichstadt – Lottorp |

**Slaget ved Lottorp**, også *Kampen ved Lottorp*, var et slag i den første slesvigske krig (1848–1850).

Etter Slaget på Isted Hede i juli 1850 trakk de tyske slesvig-holstenere seg tilbake bak festningen i Rendsborg, men i området mellom de to frontlinjer utspant det seg en rekke mindre kamper. En av disse var kampen om landsbyen Lottorp litt sør for Slesvig by, hvor de danske forposter den 24. november 1850 kl. 3.30 ble angrepet av tyskerne. Formålet var å trekke de danske tropper ned til Holstein (som var et tysk len) og dermed dra de tyske statene inn i den første slesvigske krig igjen.

Landsbyens danske forsvar var sterkt mannskapsmessig i undertall, da opprørerne angrep med to kompanier fra sør og vest. Men like etter angrepet ble en 50 mann forsterkning sendt fra landsbyen Over Selk. Danskene innledet et motangrep imot tyskerne i byen. Tyskerne hadde satt fyr på byens gårder og danskene trengte inn i den nå brennende landsbyen.

Foruden Slaget ved Lottorp hadde det siden Isted vært en rekke mindre kamper i området mellom de to frontlinjer (nord for Rendsborg og øst for Eckernförde). Noen dager senere angrep opprørerne Friedrichstadt.

Portal: Militærhistorie
**Péter Lékó** (født 8. september 1979 i Subotica i Serbia) er en ungarsk sjakkspiller. Han ble utnevnt til stormester i 1994, 14 år gammel (på det tidspunkt den yngste noen gang). 

På FIDEs liste over verdens høyest rangerte spillere har han en rating på 2675 per april 2019, og ligger med det på 69.-plass.

I september – oktober 2004 var Lékó svært nær ved å bli PCA-verdensmester i sjakk, da han spilte tittel-match over 14 partier mot Vladimir Kramnik i Brissago i Sveits. Før siste parti ledet Lékó med 7:6, og trengte bare en avsluttende remis for å fravriste Kramnik verdensmestertittelen. Men med kniven på strupen klarte Kramnik å vinne det siste partiet, slik at sluttresultatet ble uavgjort 7:7. Kramnik beholdt dermed tittelen etter gjeldende regler. 

Lékó oppnådde sin høyeste Elo-rating på FIDEs offisielle lister i april 2005 med 2763 poeng, noe som da ga ham en 4.-plass på listen over verdens beste spillere. At han i årene etter årtusenskiftet hørte til det absolutte toppsjiktet blant verdens sjakkspillere framgår også tydelig av det faktum at han er den eneste ikke-verdensmester som har lykkes med å vinne både Wijk aan Zee- (2005), Dortmund- (1999, 2002, 2008) og Linares-turneringen i sjakk (2003).

Lékó nyter spesielt stor respekt for sin dype innsikt i åpningsteori, og har vært sekundant i 3 VM-matcher, riktignok alltid på den tapende siden: For Vladimir Kramnik i 2008 (mot Viswanathan Anand) og for Anand i 1998 (mot Anatolij Karpov) og 2013 (mot Magnus Carlsen).

Meritter
--------

* 2008: 1.-plass i Dortmund-turneringen
* 2005: 1.-plass i Corus-turneringen i Wijk aan Zee
* 2004: Spilte uavgjort i VM-tittelmatch mot Vladimir Kramnik
* 2004: 2.-plass i Linares-turneringen
* 2004: 2.-plass i Corus-turneringen
* 2003: 1.-plass i Linares
* 2002: 1.-plass i Dortmund-turneringen
Vant retten til å utfordre Vladimir Kramnik om VM-tittelen
* 2001: 3.-plass i Dortmund
* 1999: 1.-plass i Dortmund
* 1996: Vant VM (for spillere under 16 år)
* 1995: 3.-plass i Dortmund-turneringen

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Peter Leko, Munzinger IBA 00000025074, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Péter Lékó – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Péter Lékó – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Péter Lékó – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Péter Lékó – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Péter Lékó – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Péter Lékó – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Offisiell webside for VM 2004 Kramnik Vs. Leko
* Dannemann World Chess Championship 2004 Alle reportasjer fra Chessbase
* VM 2005, 4.-plass
* 25 kritiske stillinger fra Lékós partier

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba) **·** Munzinger (sport)
 |
**Fehrbelliner Platz undergrunnsstasjon** er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Fehrbelliner Platz er på linjene U3 og U7.

Stasjonen åpnet 12. oktober 1913 samtidig med resten av U3-linjen. U7-delen av stasjonen åpnet 29. januar 1971 under utvidelsen fra Möckernbrücke undergrunnsstasjon. Stasjonens inngangsparti var da blitt komplett ombygget i en omdiskutert 1970-talls «oljeplattform-stil». 

Torget Fehrbelliner Platz som stasjonen ligger på er oppkalt etter kommunen Fehrbellin i Brandenburg. Fehrbellin er kjent på grunn av slaget ved Fehrbellin mellom Brandenburg-Preussen og Sverige i 1675. Torget har form av en hestesko og er omkranset av kontorbygninger fra den nasjonalsosialistiske perioden. Blant annet det hovedkvarteret for den tidligere Tysk arbeidsfront som sto ferdig i 1943.


| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Heidelberger PlatzKrumme Lanke |  | U3 |  | HohenzollernplatzNollendorfplatz |
| Konstanzer StraßeRathaus Spandau |  | U7 |  | BlissestraßeRudow |

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Fehrbelliner Platz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
| Slaget ved Les Cèdres |
| --- |
| Konflikt: Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15.–16. mai 1776 |
| Sted | nær Montréal, Canada45°18'22,39"N 74°3'16,60"V |
| Resultat | Britisk seier |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg USA | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg Issac Butterfield | Storbritannias flagg George Forster |
| Styrker |
| 390 regulære soldater og militsmenn | 36 regulære soldater11 militsmenn160 indianere |
| Tap |
| 390 døde, sårede eller tatt til fange | 8 døde30 sårede |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Invasjonen av Canada, 1775–76 |
| --- |
| Ticonderoga – Crown Point – Longue-Pointe – Fort St. Jean – Quebec - Les Cédres – Vaudreuil – Trois-Riviéres – Valcour Bay – Fort Cumberland |

**Slaget ved Les Cèdres** (engelsk: *the Cedars*) var en serie trefninger som skjedde under den amerikanske uavhengighetskrigen, 15.–16. mai 1776 ved Fort Cedars, 48 km vest for Montréal, Canada. 

Den amerikanske garnisonen ble vanligvis ledet av oberst Timothy Bedel, men som i tidspunktet for slaget var syk og var borte fra sin post for å bli frisk ved Lachine. Under kampen ble den amerikanske styrken ledet av major Butterfield. Den amerikanske styrken var på rundt 400 menn og overgav seg til styrke fra British Army som bestod av det 8. fotregimentet og allierte irokesere som totalt var på 650 menn, og av disse var rundt 500 irokesere. 

Til å begynne med ble skylden for nederlaget lagt på Bedel av Benedict Arnold. Resultatet var at Bedel ble fjernet fra sin post. Men etter at Arnold hoppet av til britene, ble Bedel gjeninnsatt og fikk til slutt tittelen som generalmajor og ledet New Hampshires milits. 

Etter overgivelsen av Cedars ble noen amerikanske fanger raskt utvekslet mot britiske soldater som ble tatt i beleiringen av Fort St. Jean. Men et antall krigsfanger fra Connecticut ble fengslet på britiske fangeskip som var ankret opp i Wallabout Bay i New York Harbor. Majoriteten av disse troppene tjente i et regiment ledet av oberst Charles Burrall. Disse fangene ble holdt i mer enn et år før de ble utvekslet. Dødsratene ombord i disse skipene var nærmere 40 % og ble fremprovosert gjennom lite eller ingen mat, forferdelige forhold og sykdom (blant annet kopper dysenteri).

Litteratur
----------

* Metzger: *Prisoners in the American Revolution*,the Loyola University Press,1962, Chicago.

Eksterne lenker
---------------

* Slaget ved Cedars
**Fagerborg** er et sogn og boligstrøk i Oslo. Strøket omfatter området mellom Bislett i sør, Majorstuen i vest, Marienlyst og Blindern i nordvest, Ullevål i nord og Adamstuen i øst. Navnet kommer fra en løkkeeiendom som lå i Fagerborggata 52. Denne ble i 1837 skilt ut fra Nedre Blindern gård, men hadde tidligere vært en del av Bymarken. Løkkeeiendommens hovedbygning fra 1870-årene ble senere brukt som barnehjem og under andre verdenskrig som skole, før den ble revet i 1957.

Bebyggelsen er variert, og består av en blanding av villaer og småhus fra perioden 1880–1920, rekkehus fra 1920-årene, en del leiegårder fra 1880- og 1890-årene og nyere boligblokker. Den nordvestlige delen av området domineres av Jessenløkken, boligkompleks fra årene 1919–1922 i området Suhms gate – Kirkeveien (ring 2) – Gørbitz’ gate – Jacob Aalls gate, og består av tilsammen 37 leiegårder, bygget i nordisk nybarokk.

Fagerborg har en ungdomsskole og kirke. Fagerborg kirke ble bygget i 1903 i det ene hjørnet av Stensparken.

Fagerborg kirke Foto: Hans-Petter Fjeld

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fagerborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Elven Dordogne i Périgord
Fire regioner i Périgord
**Périgord** (oksitansk *Peiregòrd* / *Perigòrd*) er en tidligere provins i Frankrike som løselig tilsvarer dagens département Dordogne som i dag er en del av regionen Nouvelle-Aquitaine. Den er delt inn i fire områder; Périgord(s) Noir, Blanc, Vert og Pourpre; dets geografi og naturlige ressurser gjør det til en av de få uberørte europeiske områdene utenfor Norden, og verneområdet Parc Naturel Régional Périgord-Limousin har som formål å verne området i denne tilstanden.

Området er kjent for sin *cuisine*, sitt kjøkken, særlig dets produkter knyttet til ender og gjess, som eksempelvis *foie gras*. Det er et av områdene for trøfler i Frankrike, historisk sett det mest berømte. Périgourdinevinene omfatter den kjente Bergerac (røde og hvite) og Monbazillac.

*Préfecture* (hovedstaden) i Dordogne er Périgueux, en by rik på historie. Bergerac i sør og Sarlat i øst er under-*préfecturer*.

Arkeologi
---------

*Se også: Hulemalerier og forhistoriske bosettinger i Vézèredalen*
Det finnes fine romerske ruiner i Perigueux som har blitt restaurert og hele området er kjent som «menneskehetens vugge» på grunn av sine mangfoldige forhistoriske steder, hvor det mest berømte forhistoriske stedet er hulen med veggmaleriene i Lascaux og hvor avbildninger av urokser, hester, dåhjort og andre dyr (men ikke mennesker) er datert tilbake 17 000 år.

Senteret for de forhistoriske studiene er den lille byen les Eyzies, hjemmet til den nylig bygde Det forhistoriske museum og med resultatene fra arkeologiske undersøkelser som ble etablert fra 1800-tallet i dalen til elven Vézère som er uvanlig rik på forhistoriske steder fra mer enn 40 000 år siden. Dalen, et av UNESCOs betydningsfulle steder knyttet til Verdensarven, inneholder 147 forhistoriske steder som dateres fra paleolittisk tid og 25 dekorerte huler.

Périgord var en de viktigste slagmarkene under hundreårskrigen mellom Frankrike og England på 1300- og 1400-tallet. Det er også et område for 1001 festninger og slott fra middelalderen og renessansen som Puymartin, Losse, Hautefort og Beynac som er plassert hovedsakelig langs elvene Dordogne og Vézère. Andre festninger er Jumilhac le Grand, Fénelon, Biron, Bourdeilles, Castelnaud, Puyguilhem, og Rouffiac.

Eksterne lenker
---------------

* Slott og hager i Losse Arkivert 17. juli 2009 hos Wayback Machine.
* Festningen Castelnaud
* Festningen Hautefort
* Festningen Jumilhac
* Nettsted for Périgord

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Slaget ved Leal** (estisk: *Lihula lahing*) hendte på sensommeren året 1220 der svenskene led et nederlag mot en estisk hær fra Øsel. Hendelsen som er datert til den 8. august, er nedskrevet i både Henrik av Livlands krønike (1224) og Livlands eldre rimkrønike (slutten av 1200-tallet).

Dette hendte i etterkant av et svensk korstog ledet av kong Johan Sverkersson som gjengjeldelse for estiske røvertokter omkring traktene ved innsjøen Mälaren, omtalt i svenske beretninger som «hedninger från öster». Svenskene samlet en stor hær som for over havet til Rotalia (Wiek), den vestlige delen av Estland mellom Rigabukta og Finskebukta der de tok den gamle borgen Leal som ble gjort om til hovedkvarteret for den svenske hæren. Ekspedisjonen til Wiek i Estland hadde også maktpolitiske motivasjoner i tillegg til straff og korstog mot hedninger. Svenskene støtte ikke på motstand og trodde derfor at all motstandsvilje i forveien var blitt knust av de danske og tyske korsfarerne.

Kong Johan Sverkersson dro hjem etter å ha innsatt en sterk garnison i festningen Leal under ledelse av jarl Karl den døve og kongens kansler, Linköpingsbiskopen Karl Magnusson med over 500 mann. Men om morgen en augustdag kom en sterk flåte fra Øsel til Rotalia med en hær av krigsvante øselboere som omringet festningen og satt den under beleiring. Svenskene foretok et utfall, men de ble overmannet av de øselboerne som var overlegne i 
antall. Senere inntok de og satte festningen i brann hvoretter hele garnisonen ble slaktet til siste mann. Av de fem hundre svenskene hadde bare et fåtall kommet seg vekk med livet i behold til Reval.

Men korsfarerne som hadde vært rystet over massakren ved Leal, undersøkte omstendighetene nærmere og det viste seg at de lokale beboerne i Rotalia hadde samarbeidet med øselboerne. Dette ble meget hardt straffet av både danskene og tyskerne som inntok området og underla det plyndring og herjing. I et slag ved Suntaken vant de tyske korsfarerne som drepte 500 estere. Rotalia ble et lovløst område i mange år framover.

Kilder
------

* *Dick Harrison* Gud vil det! Nordiska korsfarare under medeltiden 2006 ISBN 91-7037-247-0

Portal: Estland
**Slaget ved Lohede** stod 29. november 1331 ved Danevirke mellom Christoffer 2 og grev Gerhard av Holsten. Dette ble det avgjørende slaget mellom den danske kongelige hæren og den holstensk-tyske hæren om herredømmet over kongeriket Danmark og endte med et nederlag for danskene. Grev Gerhard var ansett som en av de fremste feltherrene i samtiden med sin hær som for det mest besto av leietropper og profesjonelle rytterne.

Slaget var meget hardt og raste gjennom hele dagen med tapper innsats på begge sider, men utfallet som dessuten avgjorde spørsmålet om herredømme over det danske landet, var opplagt med grevens mer krigsvant styrke. Christoffer 2 måtte flykte sammen med sin eldre sønn Erik som hadde blitt hyllet som medkonge og deretter som direkte arving. 

Hans yngre sønn Otto ble tatt til fange under slaget. Erik falt av hesten under en ulykke og ble alvorlige skadet, og døde kort tid etter av disse skadene. Den slagne Christoffer 2 klarte å rømme til Kiel.

Grev Gerhard tvang danskekongen til å akseptere de harde fredsbetingelsene 10. januar 1332. Landsdelene Fyn og Jylland ble pantsatt til grev Gerhard som krevde en umiddelbar betaling på 100 000 mark sølv. Grev Johan av Holsten beholdt resten som resultatet av freden i året 1330. Med det var kongen blitt en konge uten land forhatt av folket og adelen, og huset hans ble påtent og nedbrent av de adelige.

Frarøvet både makt, respekt og verdighet ble han av grev Johan sendt til Falster der han døde i Nykøbing 2. august 1332. Like før han døde hadde greven sluppet ham fri fra Ålholm Slott.

Portal: Danmark