recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Slaget om Pyongyang** (japansk: 平壌作戦; kinesisk: 平壤之戰) var det andre større feltslaget under den første sino-japanske krig. Den fant sted 15. september 1894 i Pyongyang i Korea mellom styrker fra Meiji-Japan og Qing-Kina. Den omtales somme tider i vestlige kirker med den arkaiske stavemåte **slaget ved Ping-yang**. Mellom 13.000 og 15.000 kinesiske styrker fra Beiyanghæren under general Ye Zhichaos overkommando var ankommet Pyongyang den 4. august 1894, og hadde foretatt grundige reparasjoner av de gamle bymurer, og anså seg trygge på grunn av sine mange soldater og sine befastninger.[]

Prins Yamagata Aritomos Første armé av Den keiserlige japanske armé rykket frem mot Pyongyang fra flere retninger den 15. september 1894, og om morgenen angrep de bymurene i nord og sørøst, over nesten helt åpent lende. Det kinesiske forsvar var sterkt, men det ble etterhvert utmanøvrert av en overraskende flankemanøver av japanere som kom fra baksiden, og dette kostet kineserne stort mannefall sammenlignet med japanernes. 

Med dette slaget overtok Japan dem militære kontroll over Korea.

Litteratur
----------

* Elleman, Bruce A. (2001). *Modern Chinese Warfare, 1795–1989*. Routledge. ISBN 978-0-415-21474-2.
* Jowett, Philip (2013). *China's Wars: Rousing the Dragon 1894-1949*. Bloomsbury Publishing. ISBN 1-47280-673-5.
* Olender, Piotr (2014). *Sino-Japanese Naval War 1894–1895*. MMPBooks. ISBN 83-63678-30-9.
* Paine, S.C.M (2003). *The Sino-Japanese War of 1894–1895: Perception, Power, and Primacy,*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-81714-5.
* Chamberlin, William Henry. *Japan Over Asia*, 1937, Little, Brown, and Company, Boston, 395 pp.
* Kodansha *Japan: An Illustrated Encyclopedia*, 1993, Kodansha Press, Tokyo ISBN 4-06-205938-X
* Lone, Stewart. *Japan's First Modern War: Army and Society in the Conflict with China, 1894–1895*, 1994, St. Martin's Press, New York, 222 pp.
* Paine, S.C.M. *The Sino-Japanese War of 1894–1895: Perception, Power, and Primacy*, 2003, Cambridge University Press, Cambridge, MA, 412 pp.
* Warner, Dennis and Peggy. *The Tide At Sunrise*, 1974, Charterhouse, New York, 659 pp.
**Torbjørn Haug** (født 26. august 1929 i Vefsn, død 28. desember 2006 i Bodø) var norsk bankmann og kommunepolitiker.

Torbjørn Haug ble født på Halsøya i Vefsn til foreldre handelsbetjent Aksel Haug og Åsta, f. Jakobsen.

Han ble ansatt ved Forretningsbankens avdeling i Mosjøen i 1952, som var blitt åpnet i 1945. Der ble han i 1966 banksjef, en stilling som han hadde til han i 1973 ble banksjef ved hovedkontoret i Trondheim. Haug var administrerende direktør i Nordlandsbanken 1975-1995.

I en toårig periode var Haug Den norske Bankforenings formann. Blant andre verv var Haug formann i Saga Petroleums bedriftsforsamling og styremedlem i Widerøes Flyveselskap.

Torbjørn Haug var aktiv kommunepolitiker for Høyre i Mosjøen.

* Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (1994)

Referanser
----------

1. ↑  Vefsn klokkerbok (1917–1948): Fødte og døpte 1929, side 71
2. 1 2 3 4 5  Fygle et al. (1993), s. 377.
3. ↑  Fygle et al. (1993), s. 380.
4. 1 2 3  Avisa Nordland: Torbjørn Haug er død 29. desember 2006.

Litteratur
----------

* Fygle, Svein et al. (1993): *Banken, folket og fylket : Nordlandsbanken og Nordlands næringsliv gjennom 100 år*, ss. 374ff, 377ff, 400, 402f, 411ff, 415ff og 421ff. ISBN 82-992832-0-5
Shona-heksedoktor fra Zimbabwe  Foto: Hans Hillewaert, august 1989 
**Shona** er betegnelsen på flere folkegrupper i Zimbabwe og det vestlige Mosambik. De er rundt åtte millioner mennesker som snakker en rekke beslektede dialekter hvis standardiserte former også er kjent som shona.[] De snakker også de offisielle språkene i sine respektive land, engelsk i Zimbabwe og portugisisk i Mosambik. Shona er kristne, enten katolikker eller protestanter i både Mosambik og Zimbabwe, eller delvis kristne, delvis animister i Zimbabwe.[]

Mange svarte zimbabwere identifiserer seg ikke som shona, men foretrekker i stedet å beskrive sitt opphav etter sitt spesifikke språk/dialektgruppe.[]

Forfedrene til dagens shonagruppe er antatt å ha vært de første bofaste innbyggerne i regionen hvor Store Zimbabwe senere ble etablert. Det finnes arkeologiske bevis fra jernalderen som viser bosetning i det 5. århundre.[]

Shonaene var under uavhengighetskrigen primært organisert i Zanu, mens ndebele var organisert i Zapu-PF. Robert Mugabe, som fratrådte som Zimbabwe leder over 90 år gammel i 2017, er shona. Etter hans kåring som president spilte han i 1980-årene det etniske kort overfor ndebelegruppen. []

Kunstneren Fanizani Akuda tilhørte folkegruppen shona.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Pontiacopprøret** var en krig i 1763 av nordamerikanske indianere som var misfornøyd med britisk styre i De store sjøer-regionen etter britenes seier i den Den franske og indianske krig (1754–1763). Krigere fra flere stammer gikk til felles front for å drive britiske soldater og bosettere ut av regionen. Krigen ble oppkalt etter ottawahøvdingen Pontiac, den mest prominente av de mange høvdingene i konflikten.

Krigen begynte i mai 1763 da indianere, bekymret for tiltak iverksatt av den britiske generalen Jeffrey Amherst, angrep en rekke britiske fort og bosetninger. Åtte fort ble ødelagt, og hundrevis av kolonister drept eller fanget, med mange flere som rømte regionen. Stridene kom til ende etter britiske militærekspedisjoner i 1764 førte til fredsforhandlinger over de neste to årene. Indianerne klarte ikke å drive vekk britene, men opprøret fikk de britiske myndighetene til å modifisere policiene som hadde provosert fram konflikten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pontiac's War – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Lundheim folkehøgskole** er en kristen folkehøgskole på Moi i Rogaland. Skolen tar årlig imot vel 75 elever og eies av Stiftelsen Lundheim folkehøgskole. Stiftelsens styre utnevnes av Norges Handikapforbund, Lund kommune og Noregs Kristelige Folkehøgskolelag.

Historie
--------

Skolen ble etablert under navnet *Fjordsyn folkehøgskole* etter andre verdenskrig i noen gamle tyskerbrakker og var da Skandinavias første folkehøgskole for funksjonshemmede. I 1952 flyttet skolen inn i nye lokaler i det nyinnkjøpte Moi turisthotell samtidig som skolen fikk dagens navn.På 1970-tallet startet man også å ta inn funksjonsfriske elever. Skolen tar fremdeles inn mange elever som har behov for særlig oppfølging og tilrettelegging, men flertallet av elevene har ingen funksjonsnedsettinger. På Lundheim velger elevene to linjer med unntak av de som går på Global-linjen, som bare har ett valg. Skolen tilbyr et variert utvalg av linjer og valgfag. Lundheim har eget LAN og arrangerer i samarbeid med Lions et eget sykkelritt, Lundheimrittet.

Linjefag
--------

* Allround
* Musikk
* Cosplay
* Fotball
* E-sport
* Global - Afrika og Asia
* Gla'mat
* Kreativ Data
* Media
* MultiSport
* Allround Aktiv
* Film og Foto

Internater
----------

På Lundheim har vi tre internater: Skogly, Hovedbygget og Gamlebygget. Bygningene er godt tilrettelagte for rullestolbrukere. Wifi over hele skolen utenom på skolens nyeste bygg Skogly, hvor det er nettverk-plugg i veggen på alle rom.

Stab
----

Lundheim har ca. 40 årsverk, fordelt på

* Assistenter
* Lærere
* Assisterende rektor
* Rektor
* Kontor
* Økonomileder
* Internatpersonale
* Driftsleder
* Kjøkkenpersonale

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Lundheim folkehøgskole på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Lundheim folkehøgskole på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Lundheim folkehøgskole på YouTube Rediger på Wikidata
* (no) Lundheim LAN

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Affektavflatning** er en manglende evne til å reagere med normale følelser i forhold til andre. Det klassifiseres ofte som redusert eller fraværende emosjonell respons.

Affektavflatning er en av de symptomene på schizofreni, PTSD og dyssosial personlighetsforstyrrelse, og kan gis uttrykk som manglende kommunikasjon av følelser i kroppsspråk og ansiktsmimikk. Individet fremstår ofte som følelseflat og uengasjert. De med psykose kan ha problemer å gjenkjenne følelser hos andre, og problemer med egen følelseregulering eller å gi uttrykk for følelser. Det er viktig å påpeke at i behandling av personer med affektavflatning ikke å mistolke et manglende engasjement med mangelende følelser.

Kjenntegn
---------

* Inadekvate følelser som å å le i upassende situasjoner
* Følelseflat
* Anhedoni
* Apati
* Manglende lystopplevelse
* Angst

Se også
-------

* Ambivalens
* Psykose
* Schizofreni

Referanser
----------

1. ↑  Helsedirektoratet - 12.4.2 Negative symptomer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Javeriana-universitetet** er et romersk-katolsk pavelig universitet i Bogotá i Colombia, som også har en campus i Cali. Det tilbyr utdanning i en rekke tradisjonelle universitetsfag. Studenttallet ligger i overkant av 12 000.[]

Universitetet er Colombias eldste,[] og ble stiftet av og har hele tiden vært under ledelse av jesuittordenen.

Grunnlaget ble lagt i 1604, og i 1623 fulgte den erkebiskoppelige anerkjennelse. I 1767 måtte universitetet stenge, i sammenheng med de spanske tiltakene mot jesuittordenen.

I 1930 ble universitetet gjenåpnet av pave Pius XI.

Både nå og tidligere har en rekke norske studenter oppholdt seg der.

Referanser
----------

1. ↑   www.auf.org, besøkt 23. november 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Pontificia Universidad Javeriana i Bogotá
* Pontificia Universidad Javeriana i Cali

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**José Câmnate na Bissign** (født 28. mai 1953 i Mansôa i Portugals oversjøiske provins Guinea - *Província Ultramarina da Guiné*) er en katolsk prelat som var biskop av bispedømmet Bissau fra 1999 til 2020.

Liv og virke
------------

Han ble presteviet 31. desember 1982 for bispedømmet Bissau. Den 15. oktober 1999 ble han utnevnt til biskop av Bissau, et bispedømme som på den tid og i drøye ett år til omfattet hele Guinea-Bissau. Bispevielsen fant sted den 12. februar 2000 i friluft nær katedralen i Bissau, og ble foretatt av titulærerkebiskop Jean-Paul Aimé Gobel, assistert av medkonsekrantene biskop Paulino do Livramento Évora, C.S.Sp. av Santiago de Cabo Verde og biskop Pierre Sagna, C.S.Sp. av Saint-Louis du Sénégal.

Han var bispedømmet Bissaus andre biskop, landets første innfødte, og overtok etter italienske biskop Settimio Ferrazzetta, O.F.M. (biskop 1977-1999).

Mgr. Camnate na Bissign var involvert i dialogen mellom de forskjellige politiske og religiøse grupper i Guinea-Bissau. Han var en av hovedforkjemperne for Kommisjonen for Rettferdighets- og Freds og Rådet for økumenisk og interreligiøs dialog og for fremme av menneskeverd. 

Fra 2017 var han president for Den katolske bispekongeranse for Senegal, Mauritania, Kapp Verde og Guinea-Bissau.

Pave Frans innvilget hans helserelaterte ønske om fratreden fra embedet som biskop av Bissau 67 år gammel den 11. juli 2020.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio, O.P. (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) \*1758
* Pave Leo XII (1760-1829) \*1794
* Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) \*1826
* Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) \*1839
* Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) \*1861
* Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) \*1886
* Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) \*1901
* Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) \*1919
* Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) \*1933
* Pave Johannes Paul II (1920-2005) \*1958
* Erkebiskop Jean-Paul Aimé Gobel (1943-) \*1994
* Biskop *José Câmnate na Bissign* (1953-) \*2000

Referanser
----------

1. ↑  catholic-hierarchy.org camnb, lest 6. februar 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**«St. Vincents alterskap»** eller **«St. Vincents tilbedelse»** er et polyptyk som består av seks malerier, malt med olje eller tempera på eikebord; trolig rundt 1470. De antas å være malt av den portugisiske kunstneren Nuno Gonçalves, som var hoffmaler fra 1450 til 1471. Bildene tilhører Nasjonalmuseet for eldre kunst i Lisboa, Portugal.

«St. Vincent-panelene» er 207 cm høye, og er et av de første gruppeportrettene i europeisk kunsthistorie.
Kunstverket ble inntil 1880-åra oppbevart i klosteret *Sant Vicente de Fora* i Lisboa, og var derfor ikke kjent av allmennheten. Bildene er et dobbeltportrett av den hellige Vincent av Saragossa, omgitt av rundt seksti personer som både representerer hoffet og ulike samfunnsklasser i 1400-tallets Portugal. Selv om bildegruppen i form er en altertavle, er det bare hovedpersonen selv, helgenen, som representerer tro og religion. Henrik Finne skriver at «Takken og hyldesten til den hellige mann er bare et påskudd: for kongen til samlet å vise alt hvad landet eier av makt og ånd, og for kunstneren til å åpenbare hele det veldige omfang av sine evner som maler og menneskeskildrer.»

Blant personene i bildene gjenkjennes prins Henrik Sjøfareren til høyre for helgenen i det venstre hovedpanelet, og hans nevø, kong Alfonso V som kneler foran helgenen. I det samme venstre hovedpanelet er kunstneren selv til stede øverst til venstre. Andre personer som avbildes er hoffastrologen, representanter for redere og sjøfart, adel, kongens høyere embetsmenn og prester. I bildeflaten til høyre sees overrabbineren Josef Chaiun som har en rød jødestjerne på brystet av kappa si. I andre panel finnes munker, soldater, en tigger og en fisker.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Nuño Gonçalves i Store norske leksikon
2. ↑  *Dreyers kunstleksikon. Bind 13: Kunstmuseer*. Oslo: Dreyer. 1992. s. 74. ISBN 8209105787.
3. 1 2  «Portugisiske samfunnsstøtter». *Historiens folk og riker : De store oppdagelser : 1400-1500 e. Kr*. Oslo: Gyldendal. 1990. s. 14-15. ISBN 8257407275.
4. 1 2  Henrik Finne (1935). «Et bortgjemt geni». *Kunst og kultur*. Universitetsforlaget. s. 151-162.
5. ↑  Jansen, Hans (1993). *Antisemittismen : en historisk skildring i tekst og bilder*. Oslo: Sambåndet. s. 40. ISBN 8290777892.
6. 1 2  Harry Fett (1935). «Atlanterhavs-fronten». *Kunst og kultur*. Universitetsforlaget. s. 163-180.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Saint Vincent Panels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**St Luke's** er et tidligere verdslig sogn i distriktet Islington i sentrale London, omtrentlig avgrenset av gatene Goswell Road og City Road, mellom undergrunnsstasjonene Barbican og Old Street. Det ligger rett nord for City of London. Det har sitt navn fra den nå nedlagte kirken St Luke's ved Old Street vest for undergrunnsstasjonen. Kirken ble bygd i 1733, og området hadde tidligere et stort frikirkelig innslag; her bodde eksempelvis reformatoren John Wesley. Befolkninga i St Luke har tradisjonelt tilhørt arbeiderklassen.

Historie
--------

Etter at myrene her ble drenert på 1500-tallet ble det bygd et sykehus for pestofre, som sto fram til 1736. I sør ble Greycoat veldedighetsskole grunnlagt ved gaten Golden Lane i 1698. Den ble omdøpt til St Luke’s i 1732 og flyttet til Old Street i 1870. Etter en brann i 1881 ble skolen flyttet til Radnor Street, hvor den fortsatt er.

Det verdslige og kirkelige sognet St Luke's ble opprettet ved byggingen av kirken i 1733 fra deler av det eksisterende sognet St Giles Cripplegate utenfor City of London.

Mentalsykehuset St Lukes Hospital ble grunnlagt i 1751. Det ble seinere overtatt av Bank of England, som hadde sitt seddeltrykkeri her. Bygningene ble ødelagt under blitzen i 1940.

Administrativt tilhørte Finsbury grevskapet Middlesex fram til 1889, da det ble en del av County of London. Fra 1899 var St Luke's en del av kommunen Finsbury, til denne i 1965 ble slått sammen med Islington.

Referanser
----------

1. ↑   «St Luke’s, Islington», *Hidden London*
2. ↑   «Old Street St Luke EP Middlesex through time» Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine. *A vision of Britain*.

Eksterne lenker
---------------

* Whitecross Street
* St Luke's Parochial Trust
* Islington Museum and Local History Centre Arkivert 4. juni 2011 hos Wayback Machine.
**Tandberg Eiendom AS** er et norsk eiendomsselskap med sine røtter i Asker sentrum. Firmaet er familiedrevet og eies 100 % av familien Tandberg. Selskapet eier, utvikler og forvalter eiendom som omfatter handel, kontor, lager, bolig og parkering.

Selskapet ble etablert i slutten av 1970-årene da Ingunn Tandberg startet import av tekstiler fra Østen og kleskjeden Madam Blue vokste frem. På det meste besto kjeden av 18 butikker i Østlandsområdet og hadde over 100 ansatte. Selskapet drev også som grossist under morsselskapet Blue Dress og designet selv majoriteten av kleskolleksjonen. Overskudd fra Madam Blue / Blue Dress ble fortløpende, fra midten av 1980 årene, investert i bygårder og forretningslokaler i Oslo og etter hvert i Asker. Slik vokste Tandberg Eiendom frem til det suksessfulle selskapet det er i dag.
​
Tandberg Eiendom har to avdelinger, en plassert i Asker og en i Oslo. Selskapet har en eiendomsportefølje på rundt 100 000 kvm BTA.[*når?*]

Referanser
----------

1. ↑  «Bra år for Tandberg-brødrene» estatenyheter.no, 6. september 2013
Fabrikkbygningen Tandberg Electronics kjøpte i 1975 
Typebetegnelse-merke brukt på CTV3
**Tandberg Electronics Limited** var en divisjon av Tandbergs Radiofabrikk opprettet våren 1975 i Gateside utenfor Haddington i Skottland for å produsere fargefjernsyn. Avviklet i mars 1979 i forbindelse med at Tandbergs Radiofabrikk A/S gikk konkurs desember 1978.

De produserte CTV2 frem til den nye modellen CTV3 var ferdig utviklet i 1977. De startet først opp i en 7 år gammel bygning på 2000 kvadratmeter, og utvidet med nybygg på 4000 kvm.

Etter utskiftning av konsernledelsen (i Norge) besluttet bedriftsforsamlingen i mai 1978 at fabrikken i Haddington skulle opphøre i sin nåværende form, men skulle fortsette å produsere for det britiske markedet. Dette til tross for at at produksjonen i Haddington var lønnsom. Bedriften ble ledet av Otto Kaltenborn (1975-77) og deretter av Andreas Skogvold. På topp hadde Tandberg ca 150 ansatte, Mitsubishi overtok fabrikken og utvidet ytterligere til 500 ansatte og drev fargefjernsynsproduksjon der frem til 1999.

Tandbergs periode i Haddington er markert med en skulptur og plakett i en av byens parker: To stangende geiter av Dyre Vaa med tittel «The Competition».

Se også
-------

* Tandberg
* Tandbergs Radiofabrikk
* Vebjørn Tandberg
Korsfestelsen, illustrasjon fra *Durham-evangeliene*
**Durham-evangeliene** (*The Durham Gospels*) er en angelsaksisk evangeliebok fra slutten av 600-tallet som i dag blir bevart i Durhamkatedralens katedralsbibliotek (*MS A.II.17*) i England. En enkel folie av dette manuskriptet er i dag ved Magdalene College ved University of Cambridge (*Pepysian MS 2981*).

Durham-evangeliene ble produsert ved Lindisfarne og deretter fraktet til Durham for beskyttelse da munkene flyttet til samme sted på grunn av angrep fra norske røvere og vikinger. Durham-evangeliene har blitt skrevet av den samme skriveren som også gjorde *Echternach-evangeliene*.

Generelt ble manuskripter produsert med liten utsmykking i klostrene på 500-tallet hvis man dømmer det som er blitt bevart fra denne tiden. Det var først på slutten av 600-tallet at klostrene hadde vokst i størrelse og rikdom til at det satte sitt preg på kirkekunsten. Den rikt dekorerte Durham-evangeliene er en tidlig bok fra Lindisfarne og den første som benyttet fletteverk og ranker i sin dekorasjon, og en dekorativ initialbokstav med tohodede slanger.

Det er et annet fragmentarisk evangeliemanuskript (*MS A.II.10*) i katedralsbiblioteket som noen ganger også blir referert til som «Durham-evangeliene».

Litteratur
----------

* De Hamel, Christopher: *A History of Illuminated Manuscripts*. Boston: David R. Godine, 1986.

Eksterne lenker
---------------

* Hiberno-Saxon Art

Portal: Litteratur
**Põltsamaa landkommune** er en landkommune beliggende vest i Jõgeva fylke i det østlige Estland. Kommunen har cirka 10 000 innbyggere og et areal på om lag 890 km². 

Kommunens administrasjonssenter ligger i byen Põltsamaa som også er en egen bykommune. Den største byen i landkommunen er Adavere med 651 innbyggere, Lustivere har 428, Võisiku har 412, Esku har 384 mens Kamari har 185. Folketallet i kommunen er tydelig fallende.

Den nåværende kommunen ble opprettet den 21. oktober 2017 gjennom en sammenslåing av daværende Põltsamaa landkommune og Põltsamaa bykommune, samt kommunene Pajusi (unntatt byen Kaave) og Puurmani (unntatt byene Jõune, Pööra, Saduküla og Härjanurme).

Referanser
----------

1. ↑  ; *Det estiske landinspektorat*; besøksdato: 11. mars 2018.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 4. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Põltsamaa Parish – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i Jõgeva fylke |
| --- |
| Regionens våpen | Landkommuner | Jõgeva **·** Mustvee **·** Põltsamaa | Estlands flagg |
| Historiske kommuner | Jõgeva **·** Kasepää **·** Mustvee **·** Pajusi **·** Pala **·** Palamuse **·** Puurmani **·** Põltsamaa **·** Saare **·** Tabivere **·** Torma |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Pølsemaker** er et håndverksyrke innen kjøttfaget. Pølsemakeren arbeider med å foredle kjøttråvarer etter slakting med fin og grovdeling. Selv om yrkestittelen bruker betegnelsen pølse-, og produksjon av gode pølsevarer er en viktig del av fagkunnskapen, står også produkter som deiger, farser, posteier, ruller, skinker og pålegg og prosesser som salting, røyking og speking samt produksjon av ferdigmat på pølsemakerens oppdragsliste.

Det skilles mellom tradisjonelle pølsemakere og industripølsemakere. Andre, tilliggende håndverksyrker er slakter, butikkslakter og kjøttskjærer.

Utdannelse i Norge
------------------

En pølsemaker med svennebrev, kan videreutdanne seg til pølsemakermester og kvalifisere seg for mesterbrev i sitt fag. Praktiske svenneprøven går over en dag i bedrift eller eget egnet sted. På svenneprøven skal det skjæres helt ned en halv storfe til indrefilet, rundbiff, flatbiff og så videre Halv gris til koteletter, surret stek og så videre Lage en røkt pølse for eksempel wiener, røkt kjøttpølse. En kokt pølse for eksempel sosisser, medisterpølse, alt fra grunnen av. Riktig håndtering av maskiner og utstyr. 2 eller 3 sensorer vil stille spørsmål under svenneprøven. Etter bestått teoretisk og praktisk prøve, blir man tildelt svennebrev.

Pølsemaker er nært tilknytning til slakterfaget. Utdannelsen til pølsemaker har den mest allsidige utdannelsen innen kjøttfaget. Den har samme utdannelsen som butikkslakter og kjøttskjærer. Det er også vanlig at pølsemaker jobber sammen med slakter, da mer som en hjelper.

Pølsemakere arbeider i håndverksbedrifter som produserer kjøttvarer for salg, i slakterbutikker, i supermarkeder med betjent kjøttdisk/-avdeling og produksjon eller i industrianlegg for kjøttvareproduksjon.

Utdannelsen er 4 år. 2 år på skole, 2 år i bedrift.

Se også
-------

* Slakter
* Pølser
* Pølsetarmer

Referanser
----------

1. ↑  «Fagbrev og svennebrev». *utdanning.no*. Besøkt 9. april 2018.
2. ↑  «polsemaker». *www.matfag.org*. Arkivert fra originalen 6. august 2016. Besøkt 9. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av pølsemaker
* 
* 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Tandberg Television
**Tandberg Television** (Enhetsregisteret:NO977234913MVA) var et verdensledende selskap innen utvikling og levering av digital-TV og satellittutstyr. 

Selskapet har sine røtter i Tandbergs Radiofabrikk, ved at det ble etablert som et datterselskap av Tandberg 10. oktober 1984. Aktiviteten var i Tandbergs fabrikk på Kjeller, TR3.

Selskapet utviklet og produserte kringkastingsutstyr basert på C-MAC formatet, i samarbeid med Televerket.

I 1994 flyttet selskapet til Lysaker. Den 3. januar 1997 ble selskapet skilt ut fra Tandberg som eget børsnotert selskap.

Ca 1999 kjøpte de en del fra Rupert Murdochs NewsCorp som innbefattet en utviklingsavdeling i Southampton,England, og slet med underskudd i lengre tid etter dette. Som en konsekvens av dette ble all utvikling og administrasjon i løpet av 2001-2003 overtatt av avdelingen i Southampton og det som ble igjen av selskapet i Norge etter dette ble flyttet til Helsfyr.

25. januar 2007 ga selskapet Arris et bud pålydende 7,7 milliarder kroner for Tandberg Television (NOK 96 per aksje). Oppkjøpet ble ikke godkjent. Aksjekursen på det aktuelle tidspunktet var høyere enn dette tilbudet.

Tandberg Television ble 13. mars 2007 solgt til svenske Ericsson for om lag 10 mrd SEK (NOK 106 per aksje). De fortsatte å operere som en selvstendig enhet innad i Ericsson-konsernet (i en gruppe kalt Ericsson Business Unit Multimedia) inntil 25. januar 2010, hvor de ble en integrert del under navnet Ericsson Television Ltd.*.*

Referanser
----------

1. ↑  «Tandberg Television i Budstikkas store Asker og Bærum-leksikon». Besøkt 29. september 2012. [*død lenke*]
2. ↑  Farewell Tandberg Television, hello Ericsson TV[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tandberg Television – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Pønologi** (fra latin *poena*, «straff») utgjør fengselsvitenskap: det som befatter seg med de prosesser som er uttenkt og anvendt for straff, undertrykking og forebygging av kriminalitet og behandlingen av fanger.

Moderne pønologi befatter seg i hovedsak med fengselsadministrasjon og rehabilitering av kriminelle. Ordet brukes sjelden om teorier og metoder for avstraffelse i mer uformelle miljøer slik som barneoppdragelse.

Denne teorien om bestraffelse bygger på forestillingen om at straff skal påføres en overtreder i den hensikt å forandre vedkommende eller rehabilitere vedkommende slik at tilbakeføring til samfunnet (reintegrering) blir lettere. Straffemetoder som er i overensstemmelse med denne teorien er samfunnstjeneste, betinget fengsel samt de som innebærer veiledning og etteromsorg av overtrederen.

Denne teorien bunner i troen om at man ikke kan påføre en streng straff i form av fengsel og forvente at overtrederen kommer til å bli forandret og bli i stand til å reintegreres i samfunnet ved løslatelse. Selv om det ikke gis slipp på viktigheten av å påføre de personer som bryter loven straff, for å opprettholde sosial orden, gis også viktigheten av rehabilitering prioritet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Pønologi i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Andøya Space Education** (tidligere **NAROM** eller **Nasjonalt senter for romrelatert opplæring**) er et datterselskap av Andøya Space som skal fungere som senter/skolelaboratorium for alle utdanningsnivåer innen romrelatert opplæring. I 2020 byttet senteret navn til Andøya Space Education. 

Andøya Space Education er samlokalisert med Andøya Space, og ble åpnet 20. oktober 2000 av daværende statsråd Trond Giske.

Oppgaver
--------

Andøya Space Education har følgende hovedoppgaver:[]

* Bidra til å sikre rekrutteringen til norsk romvirksomhet – skape økt forståelse for nytten av romvirksomhet
* Skape økt interesse for MNT-fagene (matematikk, naturfag og teknologi)
* Være en viktig bidragsyter i utvikling av elektroniske læringsressurser innen romrelatert opplæring.
* Være et bindeledd mellom norsk romrelatert industri og utdanningssystemet.

NAROM har initiert, utviklet og gjennomført en rekke undervisnings-aktiviteter, seminarer og konferanser innen romteknologi, romfysikk, atmosfære og miljø. I tillegg har NAROM utviklet og driver flere romrelaterte og nettbaserte læringsressurser.

European Space Camp arrangeres årlig i samarbeid med Forbundet Unge Forskere.

Organisasjon
------------

Andøya Space Education (tidligere NAROM) ble etablert i 2000 som et såkalt «ideelt aksjeselskap», og har en årlig basisbevilgning over Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett. 

Andøya Space Education har[*når?*] en stab på rundt 20 fast ansatte, og to vitenskapelige stillinger knyttet til Universitetet i Tromsø og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* ESERO Norway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Alan Gowen** (født 19. august 1947 i Hampstead i London, død 17. mai 1981) er en tidligere keyboardist innenfor sjangrene progressive rock og jazz-fusion. Han er videre kjent for sine arbeider med gruppene Gilgamesh og National Health.

Gowen startet sin musikalske karriere med White Mule i 1970 før han ble med i bandet Assagai i 1971. Han gikk videre derfra til å grunnlegge Sunship i 1972 sammen med trommeslageren Jamie Muir (også han fra Assagai) samt bassisten Laurie Baker. Dette bandet inkluderte også saksofonisten Lyn Dobson og Allan Holdsworth på gitar. Etter dette grunnla Gowen bandet Gilgamesh i 1973 hvor han startet å samarbeide med Hatfield and the North, noe som igjen ledet til oppstarten av National Health, med Hatfield and the Norths Dave Stewart i 1975. Gowen forlot for øvrig National Health to år senere i 1977.

I 1978 grunnla Gowan bandet Soft Heap sammen med saksofonisten Elton Dean, bassisten Hugh Hopper og trommeslageren Pip Pyle. Sistnevnte ble her erstattet av Dave Sheen, og dette bandet turnerte sommeren 1978 under navnet *Soft Head*. I samme år spilte Gowan også inn et studioalbum med Gilgamesh. Alan Gowen ble igjen medlem av National Health i 1979 samtidig som han også fortsatte å arbeide med Soft Heap i samme periode.

Utgivelsen *Before a Word is Said* (fra 1981), innspilt sammen med bassisten og vokalisten Richard Sinclair (fra Caravan, Hatfield and the North og Gilgamesh), gitaristen Phil Miller (fra National Health) og trommeslageren Trevor Tomkins (fra Gilgamesh), ble den siste utgivelsen Gowen spilte inn før han døde av leukemi den 17. mai 1981.

Bandoversikt
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| 1970 | White Mule |
| 1971–1972 | Assagai |
| 1972 | Sunship |
| 1972–1975 | Gilgamesh |
| 1975–1977 | National Health |
| 1977–1978 | Gilgamesh |
| 1978–1981 | Soft Heap |
| 1979–1980 | National Health |
| 1981 | Gowen Miller Sinclair-Tomkins |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alan Gowen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Alan Gowen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Alan Gowen på AllMusic Rediger på Wikidata
* Calyx.Club.fr – Gowens biografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Nintendo DS Browser** er en versjon av nettleseren Opera for bruk på Nintendo DS, utviklet av Opera Software og Nintendo. Nintendo DS Browser kommer i to versjoner; en for Nintendo DS og en for Nintendo DS Lite. Nettleseren bruker den todelte skjerm på DSen for enten å ha en lengre vertikal skjerm eller for å zoome inn på deler av nettsiden. Den første modusene bruker avansert teknologi fra Opera til å tilpasse nettsidene til skjermens smale bredde. Den andre modusen kalles DS-modus, og gir en forminsket oversikt over nettsidene hvor det er mulig å velge områder og forstørre.

Lansering
---------

Nintendo DS Browser ble lansert i Japan 24. juli 2006 og i Europa 6. oktober 2006 for £30 (samme pris som vanlige spill). I Australia ble den lansert 18. januar 2007 for AU$69.95, men bare til DS Lite. DS-versjon er tilgjengelig er kun tilgjengelig direkte fra Nintendo Australia.

I Nord-Amerika ble den sluppet 4. juni 2007 og koster $30.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nintendo DS & DSi Browser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Andrew «Andy» Trudeau** er en fiktiv person i fjernsynsserien Charmed.

Trudeau var en tredjegenerasjons politi inspektør for San Francisco Politiet, frem til han sa opp etter å bli beskyldt for å holde tilbake bevis i etterforskningen mot Prue og søstrene. Kort tid etter i 1999 ble Andy drept an en demon kjent som Rodriguez som jobbet sammen med demonen Tempus. Partneren han i politiet var Darryl Morris.

Andy har vært en livslang venn av Halliwell søstrene siden han bodde i nærheten og vokste opp med dem. Som barn fikk han hukommelsen konstant modifisert av Penny Halliwell, jentenes bestemor, siden de brukte magi på han. Som vi ser i en episode at lille Piper fryser han når søstrene reiser tilbake i tid. Han og Prue har hat et av-og-på igjen type forhold siden high school.

Han ble først introduser mens han etterforsker mordet på Serena Fredrick, en praktiserende heks som ble drept av trollmannen Jeremy Burns. Som på det tidspunktet poserte som en nyhetsreporter. 

Andy blir mistenkelig til Prue når han ser katten deres Kit som tidligere var katten til Serena. 
Han ble senere drept av en energiball som blir kastet av Rodriguez, en demon som poserer som en agent fra Internal Affairs.
Pest og Elisabeth-brua fra Gellertfjellet
**Pest** (slovakisk Pešť, kroatisk/slovensk Pešta, serbisk Пешта) er i dag den østlige delen av Budapest i Ungarn, og utgjør omtrent to tredjedeler av Budapests areal. Den er delt fra Buda, den andre delen av Budapest på motsatt side av elven Donau. Blant de viktigste delene er Indre by, blant annet Det ungarske parlament, Heltenes plass og Andrássy Avenue. I daglig tale på ungarsk brukes Pest ofte som synonym på hele byen Budapest.

Buda og Pest var opprinnelig to ulik byer, men ble forent i 1873. Det er en del ulike forklaringer til hvor navnet Buda kommer fra. En teori sier at hunerkongen Attila hadde en sønn ved navn Buda, og han var den som ga navn til byen. En annen teori, som er mer sannsynlig, er at det kommer fra det slaviske ordet *Voda* for «vann», og at det er avledet fra dette. Navnet Pest kommer fra et slavisk ordet *Pjecs* i betydningen «ovn, komfyr». Byen har fått dette navnet i minne av de ovner hvor folket brente murstein for husbygging.

Før sammenslåingen var Pest en uavhengig by. Referanser til den i skriftlige kilder dateres tilbake til 1148. I tidligere århundrer var oldtiden keltiske og romerske bosetninger her. Pest ble et viktig økonomisk sentrum i løpet 1000-1200-tallet. Den ble ødelagt i 1241 under mongolinvasjonen, men bygget opp igjen kort tid etter. I 1838 flommet Donau over og oversvømte byen. I 1849 ble den første broen i fritt spenn, Széchenyi lenkebro, strukket over Donau og forbant Pest med Buda. Som en konsekvens ble de to byene forent i 1873 med Óbuda for å bli Budapest.

Eksterne lenker
---------------

* Pest på Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Thore Langfeldt** (født 30. september 1943 i Oslo) er en norsk psykolog og sexolog.

Han er utdannet psykolog ved Universitetet i Oslo i 1972 og er spesialist i klinisk psykologi og i klinisk sexologi. Han arbeidet deretter som forsker ved Nevrofysiologisk Institutt i Oslo. Fra 1980 til 1983 var Langfeldt faglig leder for døgnavdelingen for barn ved Statens senter for barne- og ungdomspsykiatri. Fra 1983 hadde han privat praksis som psykolog. I 1989 startet han Institutt for klinisk sexologi og terapi som han ledet fram til 2004. Sammen med Elsa Almås tok Langfeldt i 1982 initiativet til stiftelsen av Norsk forening for klinisk sexologi (NFKS). Langfeldt har også vært seniorforsker ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS).

Langfeldt er blant annet kjent for sitt arbeide med barns seksuelle utvikling og har undervist ved flere universiteter i inn- og utland. Han har blant annet skrevet bøkene: *Barns seksualitet*, *Sexologi* og *Erotikk og fundamentalisme: fra Mesopotamia til kvinnefronten*. Han har utviklet en terapeutisk tilnærmelse for behandling av personer som har begått seksuelle overgrep. 

Thore Langfeldt ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2011) for sin «innsats for norsk psykologi, sexologi og terapi.»

Langfeldt er gift og har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Thore\_Langfeldt[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  75 års omtale i Aftenposten 30. september 2018
3. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», kongehuset.no, besøkt 13. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thore Langfeldt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Thore Langfeldt hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Thorger Stahl** (født 30. november 1914 på Rjukan, død 9. mai 2002) var en norsk industriarbeider og motstandsmann. Han var til sjøs fra 1932 til 1938, da han gikk i land og tok maskinistskolen i Oslo. Han fikk så arbeid på Akers mekaniske (maskinverkstedet), og ble tidlig i krigen med i en Milorg-gruppe hvor han ble leder for en gruppe på 5-6 mann. Han drev med våpenopplæring.

Våren 1942 hørte han rykter om at alle maskinister ville bli beordret til ubåtbunkere i Bergen eller Trondheim. Sammen med sin forlovede, Mirjam Kristiansen, valgte han å flytte til Porsgrunn, hvor de giftet seg 12. september samme år. Noen hadde ordnet det slik at han fikk jobb på HEFA (Herøya Fabrikker).

I januar 1944 ble han arrestert og sendt til Grini. Årsaken til at han ble arrestert var at hans tidligere gruppe i Oslo hadde sprukket. I april 1944 ble han sendt til Sachsenhausen hvor han ble til krigens slutt. Han kom hjem via Sverige med De hvite bussene.

Etter krigen bosatte familien seg på Herøya. HEFA ble innlemmet i Norsk Hydro, hvor han arbeidet til han gikk av med pensjon. Fra tidlig på 1950-tallet var han formann for mekanisk vedlikehold i MGO fabrikken (Bygg 103). I flere perioder av sitt liv var han preget med nerver som følge av sine opplevelser under krigen.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Thorger Stahl»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Porsgrunns Dagblad, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 13. mai 2002[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Norsk fangeleksikon, Grinifangene. Publisert. Cappelen, 1946.
4. ↑  Nordmenn i fangenskap 1940-1945: Kristian Ottesen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
**Thore Idsal Tau** (født 22. juni 1909 i Lillesand, død 20. september 1981 i Lillesand) var en norsk oberst og motstandsmann under andre verdenskrig.

Tau foreldre var fanejunker Ola Olsen Tau (1871–1951) og Inga Margrethe Kjetsaa (1873–1950). Etter examen artium i Kristiansand tok han Krigsskolen, og ble løytnant i 1934 i Hans Majestet Kongens Garde.

Andre verdenskrig
-----------------

Tau var den første norske offiser som møtte tyske invasjonssoldater på norsk jord, da han kom til Lillesand 8. april 1940 for å ta seg av overlevende etter senkingen av MS «Rio de Janeiro» samme dag. Han var under krigen politifullmektig ved Arendal politikammer, og sjef for det sivile luftvern i byen, hvor det var mange som jobbet i det illegale motstandsarbeidet. Han ble etter hvert med i ledelsen av Milorgs Kampgruppe 3 i Arendal.

Under opprullingen av organisasjonen på høsten 1942 ble han arrestert av Gestapo, og sendt med buss mot Kristiansand for avhør på Arkivet. Politimann og Milorgleder i Arendal, Ragnvald Olsen, fikk i oppdrag å sende ham med bussen, og det ble laget en fluktplan. Han ble eskortert av en ny uerfaren politibetjent, som fikk beskjed å sette seg bak i bussen, mens Tau satt foran. Sjåfør på bussen var Knut Lauvrak, som også var motstandsmann. Etter avtale stoppet bussen underveis og Tau klarte å unnslippe. Han ble funnet av politimann Oddvar Dyvik fra Lillesand, som gjemte han i heia, og fikk etter hvert eskortert han til Froland ikledd en politiuniform. Tau reiste deretter med jernbanen til Sverige, og kom seg så til England.

I England sluttet han seg til de militære styrker, og han giftet seg med Dorothy Helen Hart i 1944, samme år ble han kaptein.

Etter krigen
------------

Tau var bataljon- og stabssjef i Tysklandsbrigaden etter krigen. Han fortsatte i det militære, og da han gikk av med pensjon, var han oberst og sjef for Infanteriregiment #7 i Kristiansand, som han hadde ledet siden 1962. Han var også en ivrig idrettsmann og lokalpolitiker.

Tau fikk tildelt Deltagermedaljen med rosett for sin tjeneste under andre verdenskrig.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Thoresengården
**Thoresengården** er en forretningsgård som ligger i direkte tilknytning til Søndre torv i Hønefoss og har adresse **Søndre torv 1**. Gården ble bygget i årene 1961–1963 og består av butikklokaler og kontorer. For publikum er det adkomst til gården fra både torvet, Kirkegata og Kvernberggata. Det er parkeringsplasser for biler foran bygget.

Thoresengården ble bygget på tomten der Kaffistova sto. Det gamle bygget ble opprinnelig satt opp i 1860-årene for å huse bryggerimester Conrad Ohlsen. Ringerikes Sparebank hadde også sine lokaler der i årene 1899–1903. Kaffistova startet opp sin virksomhet der i 1910. Bygningen ble revet tidlig på 1960-tallet og erstattet av dagens forretningsbygg. Owe Nikolai Thoresen og Gunnar Berg (Thoresen & Berg) kjøpte den gamle eiendommen i 1943, men de to skilte lag i 1956, slik at Owe Nikolai Thoresen (Owe N. Thoresen) ble eneeier av Søndre torv 1.

Referanser
----------

1. 1 2  Christopher Hals Gylseth, Olav Norheim (2009). «Søndre torg i Hønefoss» (PDF). Ringerike Historielag. Besøkt 18. mai 2022.
**Thordis Støren** (født Lundegaard 30. mars 1914 i Arendal, død 23. januar 2002 i Oslo) var en norsk advokat, kvinnesaksforkjemper og forfatter. Hun er særlig kjent for sin forskning på kvinner i den norske juristprofesjonen.

Hun ble cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1938, ble senere advokat og skrev blant annet boken *Justitias døtre* om de første kvinnelige juristene i Norge og *Justitias gode tjenere* om de første kvinnelige advokatene. Hun var i 1950- og 1960-årene landsstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening, der hennes kusine Eva Kolstad da var leder. Hun utgav i 1960 *De unge og lovene* sammen med Ragnar Kolstad (gift med Eva Kolstad).

Hun var datter av ordfører i Arendal Oscar Lundegaard og var etterkommer etter eidsvollsmannen Teis Lundegaard; hennes morfar var skipsreder Carl Herlofsen Sørensen som grunnla C. H. Sørensen & sønner. I 1968 var hun gudmor for tørrlasteskipet «Viator».

I et intervju med *A-magasinet* fra 1989 het det at «oppvokst som hun er i Arendal, var Thordis Støren byens første kvinnelige jurist. Helst ville hun nok blitt skrankeadvokat, men i hennes ungdom hadde ingen tillit til en kvinnelig jurist. De jobbene hun søkte som dommerfullmektig, fikk hun ikke svar på engang. Hun var simpelthen nødt til å bli kvinnesakskvinne, og hun har slåss for sine medsøstre i faget.»

Bibliografi
-----------

* *De unge og lovene*, Gyldendal Norsk Forlag, 1960 (med Ragnar Kolstad)
* *Kvinnekunnskap*, Gyldendal Norsk Forlag, 1976
* *Ikke-kristen etikk*, Gyldendal Norsk Forlag, 1981 (med Edvard Beyer)
* *Justitias døtre: de første kvinnelige jurister*, Universitetsforlaget, 1984
* *Justitias gode tjenere: de første kvinnelige advokater*, Dreyer, 1987

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pc00000002835356, besøkt 18. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Folkets Framtid*. 22. januar 1988.
3. ↑  *Adresseavisen*. 1956-05-14.
4. ↑  *Dagbladet*. 28. mai 1962. s. 4.
5. ↑  *Fædrelandsvennen*. 1964-06-08. s. 4.
6. ↑  «Stor Arendals-bulkcarrier døpt ved FMV». *Norges Handels og Sjøfartstidende 1968.11.20*. 20. november 1968.
7. ↑  *A-Magasinet*. 18. mars 1989. s. 70–73.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Thore Heramb** (født 29. desember 1916 i Kristiania, død 16. juni 2014 på Fagerborg i Oslo) var en norsk kunstner og maler.

Han debuterte på Høstutstillingen i 1939 etter å ha studert ved Statens håndverks- og kunstindustriskole fra 1935 til 1937 samt Kunstakademiet under Jean Heiberg fra januar 1939 og fram til den tyske okkupasjonen våren 1940. Han foretok en studiereise til København og Italia og hadde to lengre opphold i Paris etter krigen.

I 1947 og 1948 utførte han utsmykningen av daværende Akers herredshus. Han gikk omtrent på den tid inn på en stil preget av abstraksjon og gråtoner, men ble senere mere koloristisk. Fransk maleri betydde mye for Herambs billedskapende utvikling. Fram til 1956 var han fast ansatt som fargekonsulent for Oslo kommune, men ble så kunstner på heltid.

Foruten utstillinger i inn- og utland, satt han i Nasjonalgalleriets råd for anskaffelser. Han er representert i nasjonalgalleriene i Stockholm og København, foruten Museet for samtidskunst i Oslo og andre større norske kunstmuseer.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Thore\_Heramb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 69bddd13-b8fb-45be-9171-f05556e9d353, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dødsfall» (pressemelding). Aftenposten. 18. juni 2014.
4. 1 2 3 4  Østby, Leif (20. februar 2017). «Thore Heramb». *Norsk kunstnerleksikon* **(norsk)**. Besøkt 28. januar 2019.
5. 1 2 3  Alfsen, Glenny (18. august 2014). «Thore Heramb». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 28. januar 2019.

Kilder
------

* (no) Thore Heramb i Store norske leksikon
* Gunnar Danbolts katalog over Griegsamlingen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |
Nyingchi (rosa) i prefekturet Nyingchi (gult)
**Nyingchi** (kinesisk: 林芝县; pinyin: *Línzhī Xiàn*; tibetansk: ཉིང་ཁྲི་ས་རྫོང་ ; Wylie: *Nying khri rdzong*) er et fylke i Nyingchi i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 28 801 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Bayi (八一镇, administrativt sete); Bêba (百巴镇); Lunang (鲁朗镇); Nyingchi (林芝镇);

**Kommuner:**

* Puqu (布久乡); Mainri (米瑞乡); Güncang for monbafolket (更章门巴族乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i*
China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Bayi
* The History Recorded in the Inscription on the Demo Stone Board (China Tibet Information Center)
* Fotos fra Nyingchi
* Foto fra Bayi hos *Panoramio*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |