recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ki Mi-sook** (født 10. juni 1962), sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul

Mi-sook ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og Sovjetunionen

I finalerunden som besto av fire lag, vant de to kamper, de slo Norge med 23-20 og Sovjetunionen med 21-19 men tapte kampen mot Jugoslavia med 19-22. De vant finalegruppen med fire poeng foran Norge og Sovjetunionen som begge fikk tre poeng.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kim Mi-sook – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kim Mi-sook – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kim Mi-sook – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kim Mi-sook – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kim Mi-sook – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
Gens de couleur libres. *Fri fargede kvinner med deres barn og tjenerskap*, oljemaleri av Agostino Brunias, Dominica, c. 1764–1796.

Fri farget kvinne med *quadroon* barn. Sent 1700-tall i New Orleans.
**Gens de couleur libres** (fransk: 'De fri fargede mennesker') eller på spansk *gente de color libre*, var hva man kalte klassen av fri fargede av blandet afrikansk og europeisk opphav i fransk- og spanskspråklige amerikanske områder i slaveritiden.

Beskrivelse
-----------

Frigitte svarte av fullstendig afrikansk opphav ble ikke inkludert i betegnelsen, selv om både de og *Gens de couleur libres* inngikk i det bredere klassifiseringsuttrykket *affranchi*. Også i de engelskspråklige tretten kolonier satte man på tilsvarende måte et visst skille mellom fri fargede, som ble kalt «Free People of Colour» og en frigitt person av helt afrikansk opphav, som i stedet ble kalt for «Free Negro». 

Uttrykket var medt benyttet i det franske Vestindien og i Louisiana (særlig i New Orleans), der en stor klasse av dette slag stammet fra det berømte *plaçage*systemet. 

Dette uttrykk, likesom *plaçage*systemet, gikk ut av aktiv bruk etter avskaffelsen av slaveriet og er dermed språkbruk spesifikk for slavetiden.

Nærmere franske klassifiseringer
--------------------------------

I Vestindia kom systematiseringen og radikaliseringen av bruken av nyanser til uttrykk i menighetsbøkene etter Syvårskrigen (1756-1763). Følgende begreper ble brukt i menighetsregistre og deretter i sivilstandsregistre i henhold til de forskjellige gradene av såkalt «métissage»:: 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Proporsjon svart avstamning** | **Saint-Domingue** | **Guadeloupe/Martinique** |
| 7/8 | Sacatra | - |
| 3/4 | Griffe | Capre |
| 5/8 | Marabou | - |
| 1/2 | Mulâtre | Mulâtre |
| 1/4 | Quarteron | Métis |
| 1/8 | Métis | Quarteron |
| 1/16 | Mamelouk | Mamelouk |
| 1/32 | Quarteronné | - |
| 1/64 | Sang-mêlé | - |
|

Kjente eksempler
----------------

* Zabeau Bellanton
* Chevalier de Saint-Georges
* Marie Laveau
* Mary Seacole
* Thomas Alexandre Dumas

Litteratur
----------

* Sister Dorothea Olga McCants, translation of Rodolphe Lucien Desdunes, *Nos Hommes et Notre Histoire*
* John Blassingame, *Black New Orleans, 1860–1880* (Chicago, 1973)
* *New Orleans Architecture: The Creole Faubourgs* (Gretna, 1984), Sally Kittredge Evans

Referanser
----------

1. ↑  Frédéric Regent: *Esclavage, métissage et liberté*, Grasset, 2004, s.14
2. ↑  Gérard Etienne, François Soeler: *La femme noire dans le discours littéraire haïtien: éléments d'anthroposémiologie*, Balzac-Le Griot, 1998, s.27
3. ↑  Regent Frédéric: « Structures familiales et stratégies matrimoniales des libres de couleur en Guadeloupe au XVIIIe siècle », Annales de démographie historique 2/2011 (n° 122) , s. 69-98
**Den keiserlige jaktpark** (kinesisk: *Nan Haizu*) var en jaktpark eksklusivt satt til side for Qing-dynastiets keisere. Den dekket et meget stort område noen kilometer sør for Beijing, og var beskyttet for inntrengere med en over 72 km lang solid stein- og mursteinsmur. Jaktområdet dekket hele 320 kvadratkilometer.

Opprinnelig var området myrland, og var kjent som Beijings sørlige myrområde. Det vokste frem som et eksersisområde for de keiserlige tropper, men ble gradvis mer eksklusivt satt til side for keisernes fornøyelsesjakt. Når dette skjedde, er noe uklart.

Parken ble rammet av en alvorlig flomkatastrofe i 1894, og da ble muren rundt rasert slik at en stor del av davidshjortene som hadde parken som sitt habitat, unnslapp, bare for å bli felt av sultende bønder på landsbygda. Seks år etter, under bokseropprøret, skjøt soldater fra åttenasjonsalliansen ned resten av flokken. Senere er en liten flokk blitt gjenoppbugd i det lille av parken som fremdeles er igjen, og som nå er kjent som *Milu Yuan*. Det meste av området er blitt bebygd og inngår i Beijing by.
**Spor** er en brukshundorientert oppgave der sporhund og hundefører skal følge et spor som er lagt av et menneske eller et dyr. Spor er svært krevende og utmattende for hunden, som må gå med nesen i bakken hele tiden for ikke å miste sporet.

En typisk sporhund er en politihund, militær tjenestehund eller en hund som er trent i å gå spor av andre årsaker, f.eks. en jakthund eller en hund som konkurrerer i IPO eller bruks. Hensikten med å trene hunder til å gå spor er primært å finne igjen folk, som enten har gått seg vill eller har rømt, og dyr, som kan være skadd. Spor er imidlertid også en populær form for hundesport.

Utstyr
------

Når hunder går spor benyttes primært en sporsele eller en sykkelsele og ei lang line (10-20 m er vanlig).

Hunder
------

Alle hunder kan i utgangspunktet trenes opp i å gå spor. Noen raser har imidlertid større forutsetninger enn andre, rett og slett fordi lukteorganet er bedre utrustet. I så måte har f.eks. raser som blodhund, beagle og labrador retriever gjort seg spesielt bemerket, men det betyr ikke at også andre raser kan bli like gode eller til og med bedre.

Spor som konkurranse
--------------------

Spor inngår som konkurranse i både IPO (se der) og bruks.[*klargjør*] I brukshundsport laveste klasse (D) legger fører selv ut sporet. I de øvrige klassene er sporoppgaven ukjent for fører. Antallet pinner som hund og fører har med tilbake er grunnlaget for poengberegningen. Siste pinne må finnes for å få bestått. Alder, lengde på sporet og søketid avhenger av hvilken klasse man starter i.

Se også
-------

* Sporing

| * v
* d
* r
Hundesport |
| --- |
| Agility **·** Blodspor **·** Brukshundsport **·** Budføring **·** Feltsøk **·** Ferskspor **·** Flyball **·** Hundefrisbee **·** Hundekjøring **·** Hundekløving **·** Hundeveddeløp **·** IPO **·** Lure coursing **·** Lydighet **·** Rapportering **·** Rundering **·** Spor **·** Viltspor |
**Jesper Lundgaard** (født 12. juni 1954 i Hillerød) er en dansk musiker (kontrabass), kjent fra utallige samarbeid og over 400 innspillinger med skandinaviske og verdens-ledende jazzmusikere.

Bakgrunn
--------

Lundgaard er sammen med bassisten Mads Vinding, neste generasjons bassister etter legenden
Niels-Henning Ørsted Pedersen, som suksessfullt har klart å adoptere Pedersens nyskapende tekniske oppdagelser på kontrabassen. Han er utdannet i musikkvitenskap ved Aarhus Universitet (1976).

«Superbassisten»
----------------

Han var med i Bent Eriksens trio (band for gjestende amerikanske storheter), samt med i Thad Jones og Mel Lewis Orkester på turne i Europa (1978). I Bob Rockwell Quartet spilte han også med Butch Lacy og Jukkis Uotila. 
Lundgaard spilte med den norske gitar-legenden Thorgeir Stubø og var med på flere av hans innspillinger: *Flight* (1986), *Everything we love* (Hot Club Records, 1985) samt Stubøs siste *The end of a tune* (innspilt i '86, utgitt 1988, post mortem på Cadence Jazz Records).
Fra 1992 var han med i Svend Asmussen kvartett, samt på turne med Hank Jones og Idris Mohammed.
Han har også bidratt til utgivelser med Tangoorkesteret. Lungaard dannet i 1994 sin egen «Repertory Quartet» med Alex Riel trommer, 
Jacob Fischer gitar og Bob Rockwell tenorsaks; de spilte musikk av Thad Jones (*This bass was made for walking* 1994). Ole Koch Hansen piano erstattet etterhvert Fischer.
Den nye Alex Riel trio inkluderte Lundgaard og Heine Hansen, og spilte på Oslo Jazzfestival 2005.

Utmerkelser
-----------

Mottaker av Ben Websters pris, JASA-prisen og Django d'Or i Danmark.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 804789, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Lundgaard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jesper Lundgaard på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Lundgaard på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Lundgaard på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Lundgaard på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portaler: Danmark | Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Kim Manners** (født 13. januar 1951, død 25. januar 2009) var en regissør og produsent fra USA som er mest kjent for å ha jobbet på TV-seriene *The X-Files* og *Supernatural*.

Manners debuterte som regissør i 1978 med en episode av *Charlie's Angels*. Han har også regissert episoder av *21 Jump Street*, *Mission: Impossible*, *Star Trek: The Next Generation*, *Baywatch*, *The Adventures of Brisco County, Jr.* og *The Commish*.

Manners ble ansatt som produsent og regissør på *The X-Files* under seriens andre sesong etter råd fra Rob Bowman, som jobbet på første sesong, og manusforfatterne James Wong og Glen Morgan som hadde tidligere jobbet med Manners på *21 Jump Street*. Han ble, sammen med seriens andre produsenter, nominert til fire Emmy-priser i kategorien «Outstanding Drama Series» i 1995, 1996, 1997 og 1998.

Etter at *The X-Files* ble avsluttet i 2002 regissterte Manners flere mindre prosjekter før han ble ansatt som produsent og regissør på *Supernatural* i 2005. Han jobbet på serien i de fire første sesongene frem til sin død.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w61r6wxv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.reuters.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kim Manners på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Kim Manners i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Kim Manners på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kim Manners på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kim Manners hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Kim Manners hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Supernatural Wikis artikkel om Kim Manners med lenker til intervjuer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Digitale sentralbankpenger** (DSP), engelsk **Central bank digital currency** (CBDC) er digital valuta, utstedt av en sentralbank. En rekke land har begynt å prøve ut DSP (per 2022). Den kinesiske sentralbanken har utstedt over 260 millioner digitale kontoer, men kun tre digitale Yuan i snitt på hver. De fleste sentralbanker ser på om de skal utstede slike penger. En rapport fra det britiske overhuset konkluderte med at DSP var «en løsning på leting etter et problem».

DSP regnes både som selve betalingsmiddelet, og også betalingssystemet rundt valutaen. Dette er noe som har blitt mer aktuelt i årene opp til 2020 og senere pga. markert fall i bruken av tradisjonelle kontanter, og et ønske om et regulert alternativ til kryptovaluta.

I Norge
-------

Norges Bank hadde per 2020 en arbeidsgruppe som utredet forskjellige løsninger for digitale sentralbankpenger. De så i hovedsak sett på to ulike løsninger, en kontobasert løsning og en token-basert løsning. Den kontobaserte løsningen er sentralisert og ligner på tradisjonell betaling med bankkort, mens den token-baserte løsningen kan også fungere desentralisert og ligger nærmere opp til tradisjonelle kontanter.

Løsningene stiller seg forskjellig på viktige områder. Tradisjonelle kontanter er i motsetning til betaling med bankkort anonymt, noe en digital løsning også må være for å kunne være en *fullgod* erstatning. En sentralisert kontobasert løsning selv med uregistrerte brukere vil ikke kunne gi noen sikker garanti for anonymitet, da transaksjoner fremdeles vil være sporbare. Norges bank vurderte det ikke som nødvendig at DSP skal ha samme grad av anonymitet som kontanter.

Andre ting som Norges Bank beskrev som ønskelige egenskaper var egnethet som tvunget betalingsmiddel, mulighet for offline-betalinger og løsninger for tredjepartstilbydere.

Referanser
----------

1. ↑  «Monopoly money». *The Economist*. 443 (9293): 10. 23. april 2022. «The average amount in an e-CNY wallet is three yuan (47 cents), which does not suggest it has been a runaway success.»
2. ↑  «Monopoly money». *The Economist*. 443 (9293): 10. 23. april 2022. «In Britain, a House of Lords committee concluded that CBDCS were a "solution in search of a problem".»
3. 1 2  Norges Bank memo 2/2019 - Digitale sentralbankpenger

Kilder
------

* «Digitale sentralbankpenger», fra Norges bank
**Den katolske kirke** er den nest vanligste trosretningen i **Belarus**: Om lag 15 % av befolkningen bekjenner seg til katolisismen, mot 80 % russisk-ortodokse. Kirken er organisert i fire bispedømmer, derav ett erkebispedømme:

Bispedømmer
-----------

* Minsk-Mahiljoŭ erkebispedømme
* Grodno bispedømme
* Pinsk bispedømme
* Vitebsk bispedømme

Kirkeprovinsen Minsk-Mahiljoŭ har altså samme utstrekning som staten Belarus.

Historie
--------

Selv om den russisk-ortodokse kirka har vært dominerende i Belarus og Russland, har (erke)bispedømmet Mahiljoŭ hatt stor betydning for katolisismen i Det russiske keiserdømmet. Med Polens tre delinger fikk riket nemlig et stort antall katolske innbyggere fra områder som tidligere hadde hørt til Polen. Mahiljoŭ bispedømme ble opprettet i 1773 for alle rikets katolikker, og ble opphøyet til erkebispedømme og metropolitanbispedømme over de ervervede polske og litauiske bispesetene i 1782 (Kamenets-Podolsk, Kaunas, Kiev, Lutsk, Vilnius samt Minsk). Mesteparten av tiden fungerte imidlertid den russiske hovedstaden St. Petersburg, ikke den belarusiske byen Mahiljoŭ (Mogiljov), som det faktiske bispesetet. Katolisismen ble dessuten utsatt for harde forfølgelser både under tsarene Nikolaus I og Aleksander II og i sovjettida.

Personer
--------

### Primas

Belarus har ingen primas, men erkebiskopen av Minsk-Mahiljoŭ er landets biskop med høyest rang.

### Nuntius

Pavens nuntius i Belarus er Martin Vidovic (per 2009).

### Kardinaler

Den eneste belarusiske kardinalen er den forhenværende erkebiskopen av Minsk-Mahiljoŭ, Kazimierz Świątek (uten stemmerett).

### Helgener

Belarusiske katolske helgener er bl.a. Euphrosyne av Polazk, Josafat Kuntsewytsj og Kyrill av Turaŭ.

| * v
* d
* r
Den katolske kirke i Europa |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Republikken Makedonia
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
	+ England og Wales
	+ Skottland
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 | Den hellige stols våpen |
| Avhengige områder | 
* Færøyene
* Gibraltar
* Guernsey
* Isle of Man
* Jersey
* Åland

 |
**Det keiserlige kjøkken**, eller **palassrettene** (kinesisk: 宮廷菜, pinyin: *Gongtingcai*), er et av Kinas kjøkken. Rettene, som i utgangspunktet stammet fra alle deler av landet, ble utelukkende laget for det keiserlige hoff under Qing-dynastiet. Det var også keiserlige kjøkken under tidligere regimer, men den strikte reserveringen til selve keiserhoffet var ikke bestandig så sterk.[]

I Den forbudte by og ellers der de keiserlige oppholdt seg var det et atskilt kjøkkenstell for keiseren og et annet for hans hustru, keiserinnen. Disse to kjøkkener hadde begge til felles at kokekunsten var særlig omhyggelig, raffinert og gjerne omstendelig, utvalget av råvarer svært kresent, og råvarene var til tider svært sjeldne og kostbare.[] Den visuelle presentasjon var også svært viktig, slik at rettens farge og utforming var en egen kunst.[]

Etter dynastiets fall i 1911 ble det spredt rundt om i Beijing av de mange da nylig oppsagte keiserlige kokkene.[] Senere er det mer og mer blitt å betrakte som en edlere variant av beijingkjøkkenet.[]

Det er senere vokst frem restauranter der enhver betalingsvillig kan nyte retter av den utsøkthet som kvalifiserte til det keiserlige matstell. De mest berømte keiserlig-kjøkken-restauranter er begge i Beijing: *Fang Shan* (kinesisk: 仿膳; pinyin: *fǎngshàn*) i Beihaiparken og *Ting Li Ting* (forenklet kinesisk: 听鹂厅; tradisjonell kinesisk: 聽鸝廳; pinyin: *tīng lí tīng*) i Sommerpalasset.

Referanser
----------

1. ↑  «The History of Chinese Imperial Food». *Beijing Tourism*. Beijing.com.cn. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 19. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* 宫廷菜 Det kinesiske keiserlige kjøkken (på kinesisk) fra Baidu Baike
* Det kinesiske keiserlige kjøkkens historie
**Digital nedlastning** er en metode for å overføre filer som musikk, filmer, tv-serier, videospill, bøker og lignende fra internett og til enheter som mobiltelefoner, datamaskiner, nettbrett, smart-tv-er og lignende. Ved digital nedlastning overfører brukeren en kopi av en sang, film eller bok over til sin enhet. Digital nedlastning kan skje i lovlige former via kommersielle tjenester som for eksempel Apple Music og Ebok.no, eller det kan skje ulovlig gjennom ikke-offisielle programmer og fildelingstjenester som Pirate Bay.

Digital nedlastning er ikke det samme som strømming, der brukeren spiller av innholdet direkte uten å laste ned en kopi til sin enhet. Eksempler på strømmetjenester er Spotify, Netflix og NRK TV. I flere strømmetjenester kan brukene imidlertid «offline» innhold, altså laste ned lokale filer til sin enhet og spille dem av uten internettdekning.

Historie
--------

Bruken av digital nedlastning økte i omfang etter år 2000, og allerede før 2010 hadde digital nedlastning av musikk passert det fysiske musikksalget i butikker. Utover i 2010-årene sørget imidlertid strømming for at veksten i digital nedlastning avtok og etter hvert sank. Årsaken var at brukerne kunne se og lytte til innhold uten å laste det ned og ta opp plass på sine enheter. I 2017 genererte strømming av musikk langt mer inntekter i USA enn noen andre metoder, mens andelen digital nedlastning hadde sunket kraftig – og lå til og med lavere enn fysisk salg i USA.

Formatet og lydkvaliteten hos musikkbutikker som iTunes Store, er som regel MP3 med 256 kbit/s, mens Apple Music bruker ACC-formatet.

Produkter for nedlastning
-------------------------

En rekke ulike filformater og medier er tilgjengelig for digital nedlastning. Eksempler er:

* Musikk som album og sanger
* Bøker
* Filmer
* Tv-serier
* Videospill
* Dataprogrammer som Microsoft Office og Adobe-produkter
* Mobilapplikasjoner

Se også
-------

* Musikknedlastning
* Strømming

Referanser
----------

1. ↑  «Strømming – hva er lov og ikke?». *DinSide.no* **(norsk)**. 23. juli 2016. Besøkt 22. februar 2020.
2. ↑  «Er Nedlasting og streaming det samme». *www.datamaskin.biz*. Besøkt 22. februar 2020.
3. ↑  ITavisen.no (30. november 2016). «Nå skjer endelig den store Netflix-forbedringen: Last ned innholdet!». *ITavisen* **(norsk)**. Besøkt 22. februar 2020.
4. ↑  Holmslet, Gaute Beckett (15. april 2017). «Den store strømmeguiden». *DinSide.no* **(norsk)**. Besøkt 22. februar 2020.
5. ↑  IDG: *Digital musik större än skivor 2010*; läst 17 december 2008
6. ↑  «Försäljning av nedladdad musik rasar». Ny Teknik. 27. oktober 2014.
7. ↑  «Strömmad musik ger störst intäkter». *SVT Nyheter* **(svensk)**. 23. mars 2018. Besøkt 22. februar 2020.
8. ↑  ITavisen.no (10. juni 2015). «Lydkvaliteten på Apple Music avslørt». *ITavisen* **(norsk)**. Besøkt 22. februar 2020.
**Jesper Livang Simonsen** (født 16. januar 1989) er en norsk håndballspiller. Pr. 2019 spiller han for OSI Håndball i 1. Divisjon håndball for menn.

Oppvekst og tidlig karriere
---------------------------

Simonsen er oppvokst på Tjøme i kommunen Færder i Vestfold. Han var fra en ung alder et talent i håndball og fullførte sin videregåendeutdanning ved Sandefjord videregående skole med studiespesialisering innen toppidrett. I 2009 vant Simonsen Norgesmesterskapet for juniorer i håndball for Runar IL .

Nøtterøy håndball
-----------------

I 2008 signerte Simonsen for Nøtterøy Håndball og rykket opp til Eliteserien i 2011. Simonsen spilte i Eliterserien i 6 måneder før han ga seg på toppnivå grunnet skader.

OSI Håndball
------------

I 2015 signerte Simonsen for OSI Håndball. I 2018 rykket OSI Håndball opp til 1. Divisjon håndball for menn. Simonsen står oppført med 145 skåringer for klubben.

Andre meritter
--------------

Simonsen er også en habil golfspiller og står med klubbrekord på Tjøme golfklubb for den lengste driven i klubbens historie. Han har også vunnet klubbmesterskapet i 2018

Referanser
----------

1. ↑   www.topphandball.no, besøkt 7. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «NM-finaler Menn Junior». *www.handball.no*. Besøkt 15. mars 2019.
3. ↑  «– Nå skal vi ut og feire». *www.tb.no* **(norsk)**. 27. mars 2011. Besøkt 15. mars 2019.
4. ↑  «Jesper Livang Simonsen». *www.topphandball.no*. Besøkt 15. mars 2019.
5. ↑  «Fantastisk Sommercup med grillfest!». *Tjøme Golfklubb*. 8. juli 2018. Besøkt 15. mars 2019.
6. ↑  «Jesper Livang Simonsen sto i mot alt og vant Gudfarkruset!». *Tjøme Golfklubb*. 12. juli 2018. Arkivert fra originalen 25. november 2020. Besøkt 15. mars 2019.
St. Josefs-katedralen i Asmara, innviet i 1922, er Eritreas eldste katolske kirke.
Eparkiene (bispedømmene) i Eritrea: Asmara eparki i øst (rødt), Barentu eparki i vest, Keren eparki i nord.
**Den katolske kirke** er et av fire trossamfunn som er lovlig i **Eritrea**. De tre andre er den eritreisk-ortodokse kirke, islam og protestantisme. Drøye 150 000 innbyggere bekjenner seg til katolisismen. Med 3 % av befolkningen er katolisismen dermed betydelig mindre utbredt enn den eritreisk-ortodokse kirke og islam (begge på over 40 %).

De absolutt fleste katolikker i Eritrea hører til den etiopisk-katolske kirke (99,4 %). Eritrea er delt i tre etiopisk-katolske eparkier (bispedømmer) som ligger i Addis Abebas kirkeprovins:

* Asmara eparki
* Barentu eparki
* Keren eparki

De få latinsk-rituelle katolikkene i landet tas hånd om av de etiopisk-katolske prestene.

Historie
--------

Den første katolske jurisdiksjon i landet var det latinsk-rituelle *apostoliske prefekturet Eritrea*, som i 1894 ble utskilt fra det apostoliske vikariatet Egypt. Prefekturet ble i 1911 selv opphøyet til apostolisk vikariat med sete i Asmara. Under tiden som italiensk koloni bodde det et større antall romersk-katolikker i Eritrea (ca. 1000 i 1911, 76 000 i 1939), men de fleste av disse forlot landet etter andre verdenskrig.

1930 fikk Eritrea sin første etiopisk-katolske jurisdiksjon, *ordinariatet Eritrea*. Dette ble i 1951 opphøyet til *apostolisk eksarkat Asmara* og i 1961, etter den etiopiske anneksjonen av Eritrea, til eparki i den nyopprettede kirkeprovinsen Addis Abeba.

1995, to år etter Eritreas uavhengighet, ble de to nye etiopisk-katolske eparkiene Barentu og Keren ble opprettet. Samtidig ble det latinske vikariatet opphevet.

Internasjonale forbindelser
---------------------------

Leo Boccardi er per 2011 apostolisk nuntius til Eritrea og Sudan (med sete i Khartoum). Biskopene i Eritrea inngår i en felles bispekonferanse med Etiopia.

Eksterne lenker
---------------

* «Giga-Catholic Information» om Eritrea (engelsk)

| * v
* d
* r
Den katolske kirke i Afrika |
| --- |
| 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Djibouti
* Egypt
* Ekvatorial-Guinea
* Elfenbenskysten
* Eritrea
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Kongo-Brazzaville
* Kongo-Kinshasa
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Den sentralafrikanske republikk
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Swaziland
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 | Den hellige stols våpen |
| Avhengige områder | 
* Ceuta
* Mayotte
* Melilla
* Réunion
* St. Helena
* Vest-Sahara

 |
Beliggenhet i Kina
Gate i Turfan
Blikk mot *Flammefjellene*
Eminminareten i Turfan
**Turfan** (تۇرپان **Turpan**, kinesisk: 吐魯番, pinyin: *Tǔlǔfān*) er en oase i Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Den hadde en befolkning på 254 900 ved utgangen av 2003.

Turfan er en by på fylkesnivå i prefekturet Turfan. Den ligger ca. 150 km sørøst for Ürümqi, Xinjiangs hovedstad, i Turfansenkningen, bare 33 meter over havet.

Historie
--------

Turfan ble anlagt ved en stor oase og ble et viktig handelssted. Den lå på den nordlige ruta av handels- og karavaneveien mellom Kina og Vesten (den såkalte *silkeveien*), og var i sin tid nabo til kongedømmene Korla og Karashahr i sørvest og byen Qarakhoja (Gaochang) i sørøst.

Mange fragmenter av dokumenter knyttet til den iranske religionen manikeismen er blitt funnet i Turfan.

Administrative enheter
----------------------

Turfan består av to subdistrikter, to storkommuner og syv kommuner:

* Subdistriktet Laochenglu 老城路街道
* Subdistriktet Gaochenglu 高昌路街道
* Storkommunen Qiquanhu 七泉湖镇
* Storkommunen Daheyan 大河沿镇
* Kommunen Yarhu (Ya'er) 亚尔乡
* Kommunen Aydingkol (Aidinghu) 艾丁湖乡
* Kommunen Putao 葡萄乡
* Kommunen Qatekale (Qiatekalei) 恰特卡勒乡
* Kommunen Erbao 二堡乡
* Kommunen Sanbao 三堡乡 (med Astanagravene)
* Kommunen Shengjin 胜金乡

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender på grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.

Eksterne lenker
---------------

* Turpan
* Infoside
**Bernard «Ben» Willem Jan Verweij** (født 31. august 1895 i Medan på Sumatra, død 14. juli 1951 i Amsterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Verweij var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.

Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Belgia - Bronse i fotball Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. ↑  «Ben Verweij Bio, Stats, and Results». *Olympics at Sports-Reference.com*. Arkivert fra originalen 16. desember 2012. Besøkt 29. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ben Verweij – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ben Verweij – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ben Verweij – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Ben Verweij – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ben Verweij – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Ben Verweij – EU-Football.info Rediger på Wikidata
**Michael Gray** (født 3. august 1974), er en engelsk fotballspiller fra byen Sunderland.

Karriere
--------

Gray fikk sin debut for Sunderland AFC som 18-åring i sesongen 1992/93. Han spilte i mange posisjoner, men mistet etterhvert plassen på laget og slet benken. I 1996/97-sesongen fikk han endelig tillit igjen og spilte seg nå til fast plass på venstrekanten på midtbanen, men sesongen ble ødelagt da han ble den store syndebukken som bommet på straffe i straffekonkurransen i playoff-finalen mot Charlton Athletic.

2 år senere fikk Gray sin debut for England. Under Kevin Keegan ble han byttet inn i kampen mot Ungarn 28. april 1999, og fikk senere to kamper til, en som innbytter mot Sverige og en fra start mot Bulgaria. Samme året rykket Sunderland opp til Premier League, som vinner av engelsk 1. divisjon.

Året etter ble Gray så plaget av skader at han ikke klarte å nå laget som skulle til Fotball-EM 2000 i Nederland og Belgia.

Sunderland rykket ned igjen i 2002/03-sesongen, og Gray spilte bare 2 kamper før han ble utlånt til Celtic FC. Her ble han i 4 måneder. før han flyttet til Blackburn Rovers den 1. januar 2004, på free transfer.

Han fikk sin debut mot Chelsea, hvor laget tapte 2-3. Gray var en av de viktige brikkene som gjorde at Rovers holdt plassen samme året.

Februar 2005 reiste han på lån til Leeds United for resten av sesongen. Da han returnerte foran 2005/06 sesongen, hjalp han Rovers med å kvalifisere seg til UEFA-cupen, som en etablert førstelagsspiller. Han startet også som fast førstelagsspiller i starten av 2006/07 sesongen, men mistet plassen på laget etter slett innsats da Rovers ble utklasset 2-6 av Arsenal lille julaften 2006. Etter dette har han ikke spilt for førstelaget, og etter at Rovers kjøpte Stephen Warnock fra Liverpool.

Den 25. juli 2008 signerte Gray en ett-års kontakt med championship klubben Wolverhampton Wanderers.

Uheldig medieoppslag
--------------------

Gray var involvert i en krangel med Wayne Rooney i 2006 ved uenigheter på en restaurant. Rooney mente at Gray hadde fornærmet forloveden hans, Coleen McLoughlin, og de endte derfor opp i tottene på hverandre. Senere ble Gray kastet ut av restauranten.

Referanser
----------

1. ↑  (en) «Gray signs one-year Wolves deal». *BBC Sports*. 2. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Gray – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Michael Gray – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Michael Gray – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Michael Gray – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Michael Gray – FBref Rediger på Wikidata
**Jon Arne Abrahamsen** (født 8. mai 1951) er en tidligere norsk fotballspiller som var målvakt og fikk tre A-landskamper for Norge. 

Han spilte for IL Domen på heimplassen Kiberg i Vardø kommune, og hadde så tre år for Polarstjernen IL fra Vestre Jakobselv i Vadsø kommune, begge i hjemfylket Finnmark. Så ble det fra 1973 spill som målvakt i 2. divisjon fotball for herrer 1973 for FK Mjølner i Narvik lenger sør, der han tok over etter Herbert Randal. Han debuterte da også for Nord-Norges landsdelslag i fotball.

Før 1975-sesongen meldte han overgang til Bodø/Glimt, hvor han var med på å vinne Cupen i 1975. Våren 1975 var han også i troppen for det såkalte «Presselaget» som trente med landslaget. Abrahamsen ble av VG utpekt til «Årets keeper» i 1980. Han spilte så i 1981 tre kamper for Norge under Tor Røste Fossen. Det ble tre tap, 0–1 borte mot Bulgaria, 1–2 hjemme for Ungarn og 1–3 borte for Finland.

Han ble senere teknisk medarbeider for Widerøe. Abrahamsen spilte 72 kamper for Bodø/Glimt i øverste nivå i norsk fotball.

Referanser
----------

1. ↑  Per H. Berg, *Stort keeperspill* i VG den 20. mai 1974.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Abrahamsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jon Abrahamsen – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jon Abrahamsen – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Jon Abrahamsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Norgesmestere for Bodø/Glimt i 1975 |
| --- |
| 
* Jon Abrahamsen
* Tor Eriksen
* Einar Kolstad
* Oddbjørn Kristoffersen
* Trond Tidemann
* Arild Olsen
* Harald Johan «Dutte» Berg
* Jacob Klette
* Ove Andreassen
* Arne Hanssen
* Terje Mørkved
* Sturla Solhaug
* Trygve Nygård
* Truls Klausen

 |
**Taiwansk uavhengighet** (kinesisk 台灣獨立, pinyin: Táiwān dúlì, taiwansk: Tâi-oân To̍k-li̍p; forkortet 台獨, Táidú, Tâi-to̍k) betegner målet for en politisk bevegelse som ønsker å opprette en taiwansk stat, *Republikken Taiwan*, på det området som idag administreres av Republikken Kina, og som er politisk og kulturelt uavhengig av det øvrige Kina (*Fastlands-Kina*).

Den historiske bakgrunnen er delingen av Kina i 1949, da nasjonalistregjeringen (Kuomintang) etter å ha tapt kontrollen over fastlandet til kommunistene, søkte tilflukt på Taiwan (Formosa) og enkelte andre øyer. Til dags dato har begge regjeringene hevdet å utgjøre den legitime regjeringen for hele Kina, og hatt ambisjoner om å militært ta kontrollen over den andre delen for å gjenforene landet.

Bevegelsen for taiwansk uavhengighet støttes av den pan-grønne koalisjonen i Republikken Kina, mens den pan-blå koalisjonen, som består av bl.a. Kuomintang, er imot en slik taiwansk uavhengighet og ønsker å bevare Republikken Kina som en *kinesisk* stat. Folkerepublikken Kinas regjering er også imot taiwansk uavhengighet, fordi den ønsker at territoriet som kontrolleres av Republikken Kina, gjenforenes med Fastlands-Kina. Folkerepublikken Kina truer derfor med å angripe Republikken Kina dersom landet erklærer seg som en uavhengig taiwansk stat. Meningsmålinger indikerer at et flertall av innbyggerne i Republikken Kina er for å bevare status quo.[]

Se også
-------

* Kina
* Taiwan
* Republikken Kina
* Folkerepublikken Kina
* Fastlands-Kina
***The Woman in the Room*** er en novelle skrevet av Stephen King. Den ble første gang utgitt i novellesamlingen *Night Shift* i 1978.

Novellesamlingen ble utgitt på norsk, med tittelen *Nattmennesker*, første gang i 1984. Novellen heter i Thor Dag Halvorsens oversettelse *Kvinnen i sykeværelset*.

Handling
--------

Johnny besøker Lewiston Hospital hver eneste dag for å møte moren sin, som har blitt diagnostisert magekreft. Morens tilstand plager Johnny så mye at han bare klarer å se henne når han har drukket alkohol først. For å lindre lidelsene gjennomfører legene en operasjon. Men av konsekvensene av operasjonen er delvis lammelse, og Johnny forstår at dette er begynnelsen på slutten for moren hans. Han lurer på om han kan hjelpe henne med å dø, slik at hun slipper å lide alt for lenge, og han bestemmer seg snart for å gjøre dette.

Johnny besøker derfor moren sin på sykehuset for aller siste gang, og får henne til å svelge flere smertestillende tabletter som han tror er nok til å ta livet av henne. Deretter kysser han sin sovende mor, tørker fingeravtrykkene av pille-esken de hadde brukt, før han legger esken blant morens eiendeler, og han forlater værelset.

Referanser
----------

1. ↑  King, Stephen (1984). *Nattmennesker*. Hjemmet A/S. ISBN 9788273153029.
**Solveig Agnes Widerøe** (født Schrøder 9. april 1914, død 16. september 1989) var en norsk motstandskvinne, av Gunnar Sønsteby omtalt som «en sentral person i motstandsbevegelsen fra desember 1942». Hun hadde to barn og mannen Viggo Widerøe (flyger) var i tyske konsentrasjonsleire, mens hun selv bedret matforsyning i Danskehjelpen og ga dekning i Voksenlia til britiske offiserer på oppdrag i Norge, samt ly og pleie til en sterkt skadet Birger Rasmussen.

Med Viggo Widerøe giftet hun seg i 1935 og ble med på flyveoppdrag i polare strøk, som i 1936-37 da ekspedisjonen «Thorshavn IV» reiste til Øst-Antarktis for luftfotografering. Datteren Turi Widerøe (født 1937) ble den første kvinnelige flyger i et større flyselskap da hun i 1968 ble flyger i SAS. Solveigs foreldre var ingeniøren Olaf Schrøder (1882–1956) og Klara Emilie Stange (født 1881).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Birger Rasmussen og Gunnar Sønsteby (25.9.1989). «Solveig Widerøe». Aftenposten.

Portal: Andre verdenskrig
**Taixu** (forenklet kinesisk: 太虚; tradisjonell kinesisk: 太虛; pinyin: **Tàixū**; Wade–Giles: *T'ai Hsü*), født 8. januar 1890 i Haining i provinsen Zhejiang i Kina, død 12. mars 1947 i Shanghai) var en buddhistisk modernist, aktivist og tenker som gikk inn for reform og fornyelse av kinesisk buddhisme. Han kjennes som *den ærverdige Taixu*.

Liv og virke
------------

Taixus borgerlige navn var **Lu Peilin** (呂沛林, *Lǚ Pèilín*). Da han var 16 ble han ordinert til Linjiskolen innen Chan-buddhismen i Xiao Jiǔhuá-tempelet (小九華寺/小九华寺) i Suzhou. Ikke lenge etter ble han gitt dharmanavnet *Taixu*, som betyr «stor tomhet». I 1909 dro han til Nanjing og ble med i *sutraskjæringselskapet* grunnlagt av lekbuddhisten Yang Renshan.

Som følge av sine studier av politiske skrifter og artikler av Kang Youwei, Liang Qichao, Tan Sitong og Zhang Taiyan ble Taixu opptatt av buddhismens reform. I 1911, mens han var i Guangzhou, rok han kontakt med revolusjonære som ville styrke Qing-dynastiet, og deltok i noen av deres hemmelige planleggingsmøter. 

Etter at Qing-styret hadde falt grunnla Taixu *Foreningen for buddhismens fremme* (佛教協進會/佛教协进会 *Fójiào xiéjìn hùi*), som imidlertid gikk i oppløsning grunnet motstand fra konservative buddhistwe. Taixu gikk inn i religiøs tilbaketrukkenhet (閉關/闭关 *bìguān*) på Putuo Shan i tre år fra oktober 1914.

Frem til sin død virket Taixu så for fornyelsen av buddhismen i Kina.

Han døde i 1947 i at Jadebuddhaens tempel (玉佛寺. *Yùfó sì*) i Shanghai.

Bibliografi
-----------

* Taixu, "Science and Buddhism." *Lectures in Buddhism.* Paris, 1928
* Taixu, *Taixu dashi quanshu.* (The Complete Works of the Venerable Master Taixu), 20 vols. Taipei, 1956.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Taixu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID n85308922, besøkt 15. februar 2020[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Pittman, Don A. *Toward a Modern Chinese Buddhism: Taixu's Reforms.* Hawai'i UP. Honolulu, 2001.
* Welch, Homles. *The Buddhist Revival in China.* Havard UP. Cambridge, 1968.

Eksterne lenker
---------------

* The Short Record of Master Taixu Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine.
* Taixu: To Renew Buddhism and Save the Modern World
* Taixu Biography
* An Interfaith Dialogue

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Blockhusuddens fyr i 2007
**Solventil** er en teknisk anordning som automatisk tenner og slukker gasslyset i et AGA-fyr, avhengig av det omgivende lyset.

Solventilen ble oppfunnet av Nils Gustaf Dalén og i 1912 mottok han Nobelprisen i fysikk for denne oppfinnelsen. Oppfinnelsen er kjernen i det såkalte AGA-fyret, som gjorde mange fyrvoktere arbeidsløse på starten av 1900-tallet, men takket være forbedret brenselteknologi muliggjorde den også installasjon av automatiske fyr på mange avsidesliggende plasser.

Funksjon
--------

Solventilen inneholder tre blanke metallstaver og en matt,sort stav. Ettersom en sort overflate absorberer varme bedre enn lys, blir den sorte staven varmet opp av dagslyset. Når den blir varmet opp, utvides den og blir lengre. Den når da en ventilarm som tetter et gassmunnstykke og stenger av gassen. Når det blir mørkere krymper den sorte stangen og ventilarmen åpner så gassmunnstykket igjen. Det gassdrevne hovedlyset blir tent av en mindre evighetsflame og er altså påslått kun når det er nødvendig. Solventilen gjorde mange fyrvoktere arbeidsløse, men mengder av gass ble spart og oppfinnelsen ble spredt verden over. I 1912 ble Blockhusudden fyr i havneinnløpet til Stockholm det første i verden med solventil.

Se også
-------

* Acetylen

Eksterne lenker
---------------

* Dalénmuseet i Stenstorp Moderne museum med mange av Daléns og Aga's oppfinnelser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Solveig Kopperstad Bratseth** (født 5. mai 1958) var 1.nestleder i Norsk Sykepleierforbund (NSF) fra 2011 - 2019. Hun var valgt til medlem i forbundsstyret i NSF i 2004 – 2007 og gjenvalgt som medlem i 2007 – 2011. 

På landsmøtet i 2011 ble hun for første gang valgt til 1.nestleder for perioden 2011-2015, andre gang for perioden 2015-2019. 

Kopperstad Bratseth er oppvokst i Herøy kommune på Sunnmøre og utdannet sykepleier ved Bergens Diakonissehjems Sykepleierhøgskole. Hun har arbeidet som sykepleier, sykepleierleder og som seniorrådgiver i NAV. Bratseth var medlem i Trondheim bystyre for KrF fra 1995 – 2007. Fra 2005 – 2013 var hun 1. vara for Sør-Trøndelag KrF på Stortinget.

Referanser
----------

1. ↑   www.stortinget.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ny forbundsledelse valgt i Norsk Sykepleierforbund». *www.nsf.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 13. august 2020. Besøkt 22. mai 2020.
3. ↑  Unio. «Ny ledelse i NSF». *Ny ledelse i NSF*. Arkivert fra originalen 25. januar 2018. Besøkt 25. januar 2018.
4. ↑  «Forbundsledelsen gjenvalgt» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 26. januar 2018. Besøkt 25. januar 2018.
5. ↑  «Bratseth, Solveig Kopperstad (1958-)». *Stortinget*. 9. mars 2008. Besøkt 25. januar 2018.
**JonBenét Patricia Ramsey** (født 6. august 1990 i Atlanta, Georgia, død 25. desember 1996 i Boulder, Colorado) var en amerikansk pike som hadde vunnet en skjønnhetskonkurranse og som ble drept, bare seks år gammel. Drapssaken fikk stor oppmerksomhet i media, og er fortsatt ikke løst. 

Drapet fant sted i julen 1996, da hun ble funnet drept i et lite rom i familiens kjeller. Bena og hendene var bundet sammen, og hun hadde tape over munnen. Foreldrene hennes, John og Patsy Ramsey, ble hovedmistenkte for drapet, helt til 16. august 2006 da John Mark Karr, en tidligere lærer, ble arrestert i Bangkok for drapet. Det viste seg snart at Karr var uskyldig.

Patsy Ramsey døde av kreft den 24. juni 2006.

JonBenét hadde blitt torturert, seksuelt misbrukt og deretter blitt kvalt til døde. Det var faren som først oppdaget liket og forsøkte å gi henne førstehjelp. Mordet forblir uløst. Morderen hadde etterlatt et brev som sier at han hadde kidnappet henne, med krav om løsepenger. Da foreldrene begynte å lete etter henne fant de henne død i kjelleren.

Eksterne lenker
---------------

* (en) JonBenét Ramsey på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Ramsey-saken hos "Court TV"
* (en) The Smoking Gun – JonBenet Ramsey-dokumenter

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Arescini** er en gruppe med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, blanke, gule eller røde og svarte bladbiller. Hodet er lite, med et smalt, neseaktig fremspring mellom antennene, pronotum rektangulært og dekkvingene nokså jevnbrede. Antennene er ganske kraftige, omtrent så lange som hode + pronotum.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i den Neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813
					- stamme **Arescini** Chapuis, 1875
						* slekten *Arescus* Perty, 1832
						* slekten *Chelobasis* Gray, 1832
						* slekten *Nympharescus* Weise, 1905
						* slekten *Xenarescus* Weise, 1905

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Arescini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Arescini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Solveig Seem** (født 29. oktober 1957 i Grong i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (H) og offentlig tjenestekvinne.

Hun vokste opp på slektsgården Østre Seem i Grong, der foreldrene var politisk aktive i Senterpartiet. Hun er søster av Erik Seem, tidligere ordfører i Grong for Senterpartiet. Hun gikk Namdal gymnas og så Oppland distriktshøgskole. Etter å ha vært formann i Namsos Unge Høyre og viseformann i Nord-Trøndelag Unge Høyre, satt hun i Unge Høyres sentralstyre 1979–1980. Hun hadde også sentrale verv i Norges Gymnasiastsamband og Norges Konservative Studenterforbund. Hun tok hovedfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Hun flyttet med sin familie fra Oslo til Hamar i 1990. Etter ett år ved trygdekontoret i Stange var hun ansatt ved Hamar bispedømmekontor 1994–2007. Hun har vært prosjektleder for Kirsten Flagstad Festival. I 2007 ble hun personalrådgiver ved Hedmark fylkesmannsembede på Hamar.

Seem var medlem av Hamar kommunestyre 1999–2011, Hamars varaordfører 2001–2003 og leder i Høyres kommunestyregruppe 2001–2003 og 2007–2011. Hun var også medlem av Hedmark fylkesting 2007–2015 og gruppeleder 2014–2015.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ambisjonsministeren». *Østlendingen*. 21. juni 2007. Besøkt 15. januar 2015.
2. 1 2 3  Lillebo, Håvard (23. november 2001). «- Må samarbeide bedre». *Østlendingen*. Besøkt 15. januar 2015.
3. ↑  «Nord-trønder i Unge Høyres sentralstyre». *Trønder-Avisa*: 5. 26. juni 1979.
4. ↑  «Nord-trøndere på UH-landsmøtet». *Trønder-Avisa*: 3. 28. juni 1980.
5. ↑  «50 år 29. oktober: Personalrådgiver Solveig Seem». NTB. 5. oktober 2007.
6. ↑  «Solveig Seems profil». Høyre. Besøkt 15. januar 2015. [*død lenke*]

Portal: Konservatisme