recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sweetwater** var et amerikansk rocke-band startet i 1968 av Nancy «Nansi» Nevins (vokalist), August Burns (cello), Albert Moore (fløyte/vokal), Alan Malarowitz (trommer), Elpidio Cobian (congatrommer), Alex Del Zoppo (keyboard) og Fred Herrera (bass). I ettertid er de mest kjent som bandet som egentlig skulle åpne Woodstock-festivalen i 1969. Richie Havens var første artist på scenen, men Sweetwater var det første **bandet** på scenen.

Historie
--------

Sweetwater var pionerer innen sjangerblandingen av psykedelisk rock og fusion, som ble varemerket til blant andre Jefferson Airplane, og som ofte nevnes som «det typiske 60-talls-soundet» fra USA. Bandet var ofte oppvarmere for The Doors i 1968 og 1969, og var også med Eric Burdon & The Animals på turné i 1968. 

Tre dager etter en opptreden på TV-programmet *The Red Skelton Show* i desember 1969, ble vokalisten Nancy Nevins påkjørt og hardt skadet i en bilulykke. Dette gjorde at bandet fikk en lite velkommen bråstans i karrieren, og populariteten de hadde bygget opp på slutten av 1960-tallet svant hen. Nevins fikk mindre midlertidige hjerneskader, samt en større permanent skade på stemmebåndet etter ulykken. 

Bandet forsøkte å fortsette tidlig på 1970-tallet, men med en Nancy Nevins som hadde tydelige problemer med stemmen ble det vanskelig å gjenvinne populariteten. De ga ut totalt tre album før bandet ble oppløst i 1971. I 1975 ga Nevins ut et soloalbum, men det var ikke mange som husket den tidligere stjernen, og salget av platen var dårlig. 

Gruppen ble gjenforent i 1994 for å spille under festivalen *Woodstock '94*, og i 1999 laget musikk-kanalen VH1 filmen *Sweetwater: A True Rock Story* om bandets historie. Amy Jo Johnson spilte den unge Nancy Nevins, mens Michelle Phillips (kjent fra The Mamas and the Papas) spilte den noe eldre Nancy. Etter utgivelsen av *Live at Last* i 2002, ble det i 2005 utgitt remaster-versjoner på CD av de tre originale albumene, og bandet gir fremdeles sporadiske konserter.

De mest kjente sangene av Sweetwater er «Motherless Child», «What's Wrong?», «Why Oh Why» og «In a Rainbow», alle fra debutalbumet *Sweetwater*, utgitt i 1968.

Diskografi
----------

### Sweetwater

* *Sweetwater* (1968)
* *Just for You* (1970)
* *Melon* (1971)
* *Cycles: The Reprise Collection* (1999) – («Limited Edition» – 10 000 nummererte kopier)
* *Live at Last* (2002)

### Nancy Nevins solo

* *Nancy Nevins* (1975)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Sweetwater på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Sweetwater på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sweetwater på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Sweetwater på Songkick Rediger på Wikidata
* (en) CC Musics søkeresultat på Sweetwater-albumer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Lasteskip er skip som er spesialiserte for frakt av gods. MS «Njord» er et containerskip, spesialisert for containertransport.
En **lastebåt**, **lasteskip** eller **frakteskip** er et fartøy som er bygd med lasterom tilpasset forskjellig type last, i motsetning til passasjerbåt som primært er bygd for personbefordring. Tørrlast kan føres i bulk eller som stykkgods pakket i hensiktsmessig emballasje, flytende last i tanker. Stykkgods i containere som går på spesielle containerbåter. En lastebåt kan gå i linjefart eller trampfart. En mindre lastebåt i fart på kysten kalles gjerne fraktefartøy.

Tunggodsskip er skip som kan ta inn og transportere gods som ikke kan fraktes på annen måt, som for eksempel andre skip.

Referanser
----------

1. ↑  Hiteshk (3. januar 2021). «What are Cargo Ships?». *Marine Insight* **(engelsk)**. Besøkt 18. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cargo ships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** KulturNav
 |
Eksempel på et lastelinjesertifikat utstedt av et klassifiseringsselskap
Et **lastelinjemerke**, **fribordsmerke** eller uformelt et *Plimsoll-merke*, er en oppmerkning midtskips på et skips skrogside som viser hvor dypt det er tillatt å laste skipet. Tilsvarende merker kan være påført nær begge ender.

Bakgrunn
--------

Det uformelle navnet stammer fra briten Samuel Plimsoll som kjempet en utrettelig kamp for å forbedre sikkerheten til britiske sjøfolk. Denne kampen ble kronet med hell da parlamentet vedtok *the Merchant Shipping Act* i 1875. Loven påbød innføring av lastelinjer på alle handelsskip. Dette forhindret «flytende likkister» (engelsk *coffin ship*).

En *plimsoller* er et folkelig uttrykk om et fartøy som er dårlig vedlikeholdt og ikke sjødyktig, gjerne overlastet. Ordet *plimsoller* brukes ikke i England der et slikt fartøy gjerne kalles "coffin ship".

Utforming
---------

Merkene er plassert midtskips under dekkslinjen som vanligvis går gjennom det punktet forlengelsen av friborddekkets overflate skjærer skipssidenes ytterflater. Merket består av en ring med 300 mm ytre diameter som er gjennomskåret av en horisontal linje på 450 mm. Linjens øvre kant går gjennom ringens sentrum. På denne linjen plasseres initialene til klassifikasjonsselskapet/lastelinjemyndigheten som har ansvar for å utstede lastelinjesertifikat. Initialene LR står f.eks. for Lloyd's Register og NV for Det Norske Veritas.

De horistontale linjene angir høyeste tillatte vannivå på skipets skrogside for forskjellig tetthet av sjøvannet. Tettheten varierer primært med salthet (salinitet) og temperatur og det er derfor egne linjer for fersk- og saltvann samt for sommer- og vinterforhold.

Plasseringen av lastelinjemerket på skipet er fastsatt av Den internasjonale konvensjonen om lastelinjer, 1966.

Hvor lavt eller høyt fribord et skip kan ha, er regulert av et lastelinjemerke. Dette merket er malt i vannlinjen på et skip, og regulerer hvor høyt fribord et skip kan ha i forskjellige farvann.
Lastemerke på et skip  Foto: Hannes Grobe 
Fribord er brukt i maritim sammenheng om avstanden mellom dekket og lastelinjemerket på skroget, men i vanlig tale blir det ofte brukt om høyden fra havflaten og opp til fribordsdekket. På skip over en viss størrelse reguleres fribordet av et lastelinjemerke.

Bokstavene i lastelinjemerket har følgende betydning:

* TF – Ferskvann, Tropene
* F – Ferskvann
* T – Saltvann, Tropene
* S – Saltvann, sommer
* W – Saltvann, vinter
* WNA – Vinter Nord-Atlanteren

Se også
-------

* Konvensjonen om lastelinjer
* Samuel Plimsoll

Kilder
------

* «Den internasjonale konvensjon om lastelinjer, 1966», fra Lovdata

Eksterne lenker
---------------

* (en) load line – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* The Plimsoll Mark på The Plimsoll Club

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Asbjørn Magnus Toms** (1915–1990) var en norsk skuespiller, regissør og dramatiker.

Toms begynte som elev på Det Norske Teatret i 1940 og scenedebuterte der året etter. Han var ansatt der fra 1941 og frem til han gikk av med pensjon i 1986.

Sammen med Alf Prøysen dramatiserte han Prøysens roman *Trost i taklampa* i 1952 for scene, og videre til musikal i 1963. De samarbeidet ellers om komediene *To pinner i kors* (1954), *Tingel-Tangel i natt* (1959) og barneteaterstykket *Sirkus Mikkelikski* (1954). Etter Prøysens død i 1970 laget han tre kabareter basert på Prøysens viser og stubber, karakterisert som «ein slags prøysensk ønskekonsert»: *Kjæm du i kveld* (1974), *Når groværet kjem* (1980) og *Nå seile vi på Mjøsa* (1988), den siste sammen med Barthold Halle. Toms har også laget barneforestillingene *I bakvendtland* (1972), *Hompetitten* (1977) og *Teskjekjerringa på camping* (1989).

Han samarbeidet med Kjell Aukrust om sceneversjonen av *Muskedunder og sirupsnipper* (1961), med Alfred Hauge om dramatiseringen av *Cleng Peerson*, med Vera Henriksen om dramatiseringen av *Vargtid* og *Selshemnaren* (begge 1960).

Toms skrev og instruerte stykket *Konflikt* på Riksteatret i 1974, et stykke som omhandlet Menstadslaget. Han skrev også flere barneteaterstykker med utgangspunkt i eventyr.

Toms ble i 1986 tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Filmografi
----------

Asbjørn Toms hadde få roller på film:

* 1939 – *De vergeløse* (Lorang)
* 1975 – *Min Marion* (En bonde)
* 1977 – *Dagny* (Henrik Ibsen)
* 1981 – *Fleksnes* – På topp-planet (sjefen til Fleksnes) (TV-serie)

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eilif Straume. Nekrolog. *Aftenposten*, 5. april 1990
3. ↑  Svein Erik Brodal. «Prøysen og teateret»: I *Prøysenårbok 20004*
4. ↑  ebok av *Muskedunder og sirupsnipper* hos bokhylla.no
5. ↑  (no) bibsys.no
6. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 13. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Asbjørn Toms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Asbjørn Toms på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Asbjørn Toms hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Asbjørn Toms hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Last Train** er en pub i Universitetsgata i Oslo. Stedet er et av de få gjenlevende fra 1980-tallets utelivseksplosjon. Den fikk i 2020 Oslo bys kunstnerpris «for sin uvurderlige betydning for Oslos musikkliv og sitt konstante og uforanderlige nærvær i Oslo sentrum siden 1984».

Last Train ble åpnet i 1984, og etablerte seg snart som et møtested for folk innenfor rockemiljøet. 80-tallets temapreg, med togseter, ble etterhvert droppet til fordel for en mer anonym pub-stil. Særpreget ble ivaretatt av konsertplakater og rock-relaterte fotografier på veggene.

Musikkvalget, med utpreget vekt på det 60-tallsinspirerte, ble likevel et av stedets største aktiva. Puben ble stamsted for Oslos psychedelia-miljø.

Fra 1990 har det lille lokalet også vært brukt til konserter. Ved siden av lokale band som *Astroburger* og *Dog Age*, kan nevnes navn som *TV Personalities*, *Turboneger*, *Soundtrack of Our Lives*, *Gluecifer*, *Hellacopters*, *BigBang*, *The Hives*, *We* og *Madrugada*. Last Train feiret både 10- og 20-årsjubileene med å utgi samleplater med band og artister med tilknytning til stedet.

Referanser
----------

1. ↑  Robin Olsen: «Last Train mottar Oslo bys kunstnerpris» i *Musikknyheter* 26. mars 2021

Eksterne lenker
---------------

* Aftenposten – Oslopuls.no – Last Train «Last Train er en mørk rockepub, med en liten scene i hjørnet hvor det spilles konserter innimellom. Her har det skjedd lite de siste 10 årene, interiøret er likt og klientellet er fortsatt trofast.»
* Kjendisenes Oslo De går ikke hvor som helst for å ta seg en øl. «Danny Young (t.v.) og Arne Skagen, alias Captain Poon fra Gluecifer, trives best på rockebaren Last Train.»
* Aftenposten – Oslopuls.no – Rocka Last Train «Cables startet rockeåret 2006 med å spille for et utsolgt Last Train.»
* Dagbladet – Uteliv – Jaqueline konsert «Guttene er nå ute på en stor norgesturné og søndag 24.09 gjester de altså Last Train, Oslo. Ta turen og få med deg en tornado av hardrock!»
* Siste toget hjem

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Kø ved Nalen en torsdag i mars 1964.
**Nalen** (etablert 1888) er en rock- og jazzklubb i Regeringsgatan 74 i Stockholm, opprinnelig kalt *Nationalpalatset* eller bare *Nationalen*, forkortet *Nalen*.

Det var i sin storhetstid 1933-60 ledet av Gustaf Lindblom (1891-1960) og kjente swing-orkestre var her, etterhvert også rocke-band. Rundt 1943 var blant andre den norske Pete Brown her og spilte trommer sammen med stortalentet Åke Hasselgård. Den svensk-norske psykologiprofessor og jazzpianist Dan Olweus vant solopriser her i 1948. I perioden 1951-64 huset det Nalenbandet ledet av Arne Domnérus og Rolf Ericson. I dette spilte jo Egil Johansen trommer. Andre hyppige band var Carl-Henrik Norin sitt band såvel som Putte Wickmans. Lokalet kunne ta 700 gjester, hovedsakelig fra den svenske landsbygda, og det var alkoholfritt. Det var på Nalen i 1954 at Jokkmokks-Jokke ble kjent, og en ung Arne Bendiksen på kontrabass var nær ved å bli innehaver. I 1956 ble biskop Helge Ljungberg kjent da han talte her, og ungdommen ropte «See you later alligator». Det var her Monica Zetterlund debuterte i 1958 og møtte blant andre en turnerende Dave Brubeck. Den såkalte «Nalenpastoren» var vekkelsespredikant Gösta Engwall, så etter noe dødtid på 1960-tallet ble det i 1967 nedlagt til fordel for platevirksomhet. I Stockholm hadde jo da også Gyllene Cirkeln blitt viktig jazzscene. Ikke før på 1990-tallet gjenåpnet Nalen som musikk-klubb, og siden 1998 har man delt ut den svenske jazzprisen Django d'Or her. Det drives av Sami, Svenska artisters och musikers intresseorganisation.

Referanser
----------

1. ↑  Lars Nilsen (11.6.2010). «Nalen, jazzlaboratoriet i Regeringsgatan». NRK, Studio Sokrates.
2. ↑  «Arne Bendiksens ønskekonsert». NTB. 29.11.2004.
3. ↑  «Stockholms biskop holdt andakt før lørdagsdansen på "Nalen", og danseungdommen satte pris på tiltaket». VG. 27.10.1958.
4. ↑  «Nalen».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nalen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
*Konsensusdemokrati kan også vise til Deliberativt demokrati*
**Konsensusdemokrati** eller **konsosiert demokrati** er en betegnelse brukt på en type demokratisk styreform som er kompromissorientert. Blant de europeiske landene regnes gjerne Nederland, Belgia, Sveits og Østerrike som konsosierte demokratier.

Beskrivelse
-----------

Den nederlandsk-amerikanske statsviteren Arend Lijphart peker på konsensusdemokrati – eller konsosierte demokratier – som en motsetning til majoritetsdemokrati. I et konsensusstyre samles flest mulig om de politiske beslutninger, mens i et flertallsstyre er det flertallets syn som kommer til uttrykk.

Nederland, Belgia, Sveits og Østerrike er land som tradisjonelt har hatt en slik styreform. Lijphart trekker fram åtte idealtypiske kjennetegn på konsensusmodellen, som alle representerer en antitese til tilsvarende kjennetegn i majoritetsmodellen.

* Den utøvende makt er delt mellom flere partier som sitter sammen i en storkoalisjon som består av flere partier enn det som er nødvendig for å få flertall i parlamentet.
* Det er en formell *og* reell maktdeling mellom den utøvende myndighet og parlamentet.
* Parlamentet består av to kamre, med tilnærmet lik makt, og valgt ut fra ulike prinsipper (slik at de kan ha ulik sammensetting) og der minoriteter ofte er bedre overrepresentert i det ene kammeret.
* Det er et flerpartisystem.
* Det er et flerdimensjonalt konfliktmønster der *mer* enn ett saksområde dominerer i den politiske debatten.
* En proporsjonal valgordning.
* En sterkt desentralisert statsmakt og gjerne føderale ordninger.
* En *skriftlig* konstitusjon som gir mindretallet vetorett mot endringer.

De konsosierte demokratier skiller seg vesentlig fra Westminster-/majoritetsmodellen. Sistnevnte modell konsentrerer makten hos det parlamentariske flertallspartiet, noe som kunne fungere og bli akseptert i et homogent samfunn, der politisk debatt ofte kun dreide seg om *en* konfliktlinje, den økonomiske, og der standpunktene var formet ut fra "mer eller mindre", ikke "enten/eller". I et heterogent samfunn som Nord-Irland, der konfliktlinjene er sterkere, dømte majoritetsmodellen den katolske minoriteten til varig politisk avmakt – og opprøret kom. Budskapet fra det splittede Nord-Irland var at i slike samfunn er brobygging og maktdeling viktigere for demokratisk stabilitet enn klare politiske ansvarsforhold.

Referanser
----------

1. ↑  Heidar og Berntsen 1998, s. 42
2. ↑  Heidar og Berntsen 1998, s. 146
3. ↑  Heidar og Berntsen 1998, s. 145

Litteratur
----------

* Knut Heidar og Einar Berntzen (1998). *Vesteuropeisk politikk : Partier, regjeringsmakt, styreform*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200427110.
* Arend Lijphart: *Patterns of Democracy: Government Forms and Performance in Thirty-Six Countries* Yale University Press 1999 ISBN 0-300-07893-5, h. ISBN 0-300-07894-3, ib.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** HDS
 |
**Konsistent hashing** er en teknikk for indeksering i et datanett. Det er en variant av hashing som forsøker å fordele lagringen likt på de ulike bøtter i tabellen. Dette er spesielt anvendelig i en distribuert hashtabell, der ansvaret for lagring er spredt på flere noder i et datanett.

Hver bruker har et synsfelt (*view*) bestående av en andel av tabellens bøtter. Andelen er fast, men kan bestå av ulike bøtter over tid. Ulike brukere kan ha forskjellige synsfelt, men når de arbeider med felles bøtter, vil hashfunksjonen med overveldende sannsynlighet, sikre at arbeidet skjer mot samme ansvarlige, slik at en unngår inkonsistens, sprikende tilstand.

Dette gjør at en kan lagre tabellen distribuert, uten å kopiere endringer til alle noder når endringene skjer. Nye bøtter er betraktelig enklere å legge til, og ved oppslag tar det kun O(1) tid. 

Teknikken ble først utviklet ved Massachusetts Institute of Technology og beskrevet i

* Karger, D. Lehman, E. Leighton, T. Panigrahy, R. Levine, M. and Lewin, D. Consistent hashing and random trees: distributed caching protocols for relieving hot spots on the world wide web. I: *Proceedings of the twenty-ninth annual ACM symposium on Theory of computing*, ACM Press, side 654–663, 1997.
Trykt cellofanpose med sjokoladejherter og glassklar cellofanforpakning med pepperkaker
**Cellofan** er en tynn gjennomsiktig, plastlignende folie lagd av regenerert cellulose. Folien har lav permeabilitet for luft, oljer og bakterier, noe som gjør den anvendelig i mange forpakningsformål. Den er 100 % bionedbrytbar.

Produksjon
----------

Fremstillingsmåten er lik som for viskose frem til ekstruderingen, men det ektruderes gjennom en slisse i stedet for en dyse (spinrette).

Cellulose blir oppløst i kaustisk soda.

(C6H10O5)n + nNaOH → (C6H9O4ONa)n + nH2O
Løsningen blir presset mellom valser for å få ut overskudd av væske og danner ark. Arkene hakkes eller kuttes opp til pulver. Pulveret «eldes» i kontakt med oksygen. Deretter blir pulveret blandet med karbondisulfid og temperaturen holdes på 20 – 30 °C for å få en kontrollert reaksjon. Det dannes da cellulosexantat.

(C6H9O4ONa)n + nCS2 → (C6H9O4O-SC-SNa)n
Pulveret skifter farge til gult. Det gule pulveret blir løst i lut og det dannes viskose. Viskoseløsningen får stå å «modne».

(C6H9O4O-SC-SNa)n + nH2O → (C6H10O5)n + nCS2 + nNaOH
Etter modningen blir viskoseløsningen filtrert for å fjerne eventuelle forurensninger. Løsningen blir så avgasset for å fjerne luftbobler. Detter går løsningen til ekstrudering gjennom en slisse inn i et syrebad av svovelsyre. 

(C6H9O4O-SC-SNa)n + ½nH2SO4 → (C6H10O5)n + nCS2 + ½nNa2SO4
Det dannes da en film som går videre gjennom flere bad for å vaske bort restkjemikalier, bleking og behandling med glyserol for å gjøre filmen mindre sprø.

Anvendelse
----------

Cellofan anvendes mye til forpakninger. Særlig egnet til matvarer siden permeabiliteten er lav. Det anvendes i tape. Anvendes som et slippmiddel under produksjon av glassfiber og gummi, som halvgjennomtrenglig membran i enkelte typer batterier.

Bruken av cellofan har gått ned siden 1960-årene, på grunn av at plastprodukter har overtatt applikasjonene. Siden det er 100 % biodegraderbart har det fått økt popularitet i matvareforpakninger.

Historie
--------

Cellofan ble oppfunnet av den sveitsiske kjemikeren Jacques E. Brandenberger da han var ansatt i en restaurant. I 1900 ble han inspirert av vinsøl på en duk og fant ut at han skulle lage en duk som var væskeavstøtende i stedet for absorberende. Etter litt prøving med viskose­beleggninger på tøy kom han frem til cellofan. Det tok enda ti år innen han hadde perfeksjonert cellofanfilmen. I 1912 konstruerte han en maskin for fremstillingen og kalte produktet «Cellophane» fra *cellulose* og *diaphane* (gjennomsiktig). Året etter ble produksjonen industrialisert.

Referanser
----------

1. ↑  at Pak-Sel Inc Arkivert 24. januar 2009 hos Wayback Machine. Accessed March 2007.
2. ↑  Biodegradable cellophane at Green Earth Office Supply. Accessed March 2007.
3. ↑  Hounshell, David A. (1988). *Science and Corporate Strategy: Du Pont R&D, 1902-1980*. Cambridge University Press. s. 170. ISBN 0521327679.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
**Hans Gude Gudesen** (født 6. mars 1950) er en norsk oppfinner og vitenskapsmann som har vært sentral i pågående utvikling av ny teknologi.

Gudesen kommer fra Fredrikstad. Han er utdannet mag. art. i arkeologi ved Universitetet i Oslo. Etter dette jobbet han en rekke år i USA innenfor utvikling av ny teknologi. Han var i tidlig kontakt med NTNU-professorene Arne Halaas og Tor A. Ramstad for at de skulle samarbeide; dette førte til selskapet Fast Search & Transfer ASA. På 1990-tallet var Gudesen hjernen i selskapet Opticom, hvor han satt på aksjer for rundt en milliard kroner. Senere byttet den gjenværende delen av selskapet navn til Thin Film Electronics.

Bibliografi
-----------

* Hans Gude Gudesen: *Merovingertiden i Øst-Norge : kronologi, kulturmønstre og tradisjonsforløp*, Universitetets oldsaksamling, 1980:2, ISSN 0333-1296, Oslo, ISBN 82-7181-016-2

Referanser
----------

1. ↑  «Verdifull Gudegave i Opticom». *Aftenposten*, 8. desember 1999.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Sirenuse** (italiensk: Le Sirenuse), også kjent som Li Galli (Gallos), er noen små øyer utenfor Amalfikysten i Italia, nær Positano og Capri. Øygruppen består av tre øyer, Gallo Lungo, La Castelluccia og La Rotonda. Navnet Sirenuse er antagelig en referanse til at dette var stedet (blant flere forslag) hvor de mytologiske sirene oppholdt seg.

Beskrivelse
-----------

Som nevnt består øygruppen av tre hovedøyer, Gallo Lungo som har form som en halvmåne, La Castelluccia (også kalt for Gallo dei Briganti) og den nær sirkelrunde La Rotonda. Nærmere kysten er det en fjerde øya, den ganske lille Isca, og finnes også framstående berg som såvidt stikker opp av havet som kalles for Vetara.

I middelalderen var det et kloster på Gallo Lungo og deretter et fengsel. Den russiske danseren Rudolf Nurejev (1938–1993) kjøpte denne øya i 1988 og tilbrakte sin siste år her. Deretter ble øya i 1996 kjøpt av hotelleieren Giovanni Russo.

Den italienske dramatikeren og skuespilleren Eduardo De Filippo (1900–1984) kjøpte Isca, og den er fortsatt eid av hans sønn.

Mytologi
--------

Allerede i antikken ble området sett for seg som stedet hvor sirene bodde, som var noen kvinnelige vesener som trakk til seg sjøfolk med sin lokkende sang til de begikk skipsforlis. Disse sirene er nevnt med navn, Parthenope, Leucosia, og Ligeia. En av dem spilte på lyre, en av dem sang og den tredje spilte på fløyte. De er nevnt på 100-tallet f.Kr. av den greske geografen Strabon og rundt 120 e.Kr. av den greske poeten Straton fra Sardis. I antikke fortellinger ble sirene avbildet med fuglekropper og kvinnehoder, men middelalderens tolkninger av de samme historiene så dem som havfruer. Begrepene *Sirenai* og *Sirenusai* fra latinske *Sirenusae* betyr sirener, noe som indikerte både sirene i seg selv og deres bosted. Det moderne navnet Li Galli («Hanene») kan være, men ikke nødvendigvis, en referanse til fuglekroppene til antikkens sirener.

Sirenuse sett fra Sant'Agnello.

Litteratur
----------

* Berger, Diane (1999): *Rivera Style*. London: Scriptum Editions. ISBN 1-902686-01-2.
* Fisher, Robert (2011): *Close to Paradise – The Gardens of Naples, Capri & the Amalfi Coast*. London: Frances Lincoln Limited. ISBN 978-0-7112-3038-5.
* Sabella, Giuseppe; Sabella, Roberto (2010): *Positano*. Salerno: Matonti Editore.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Museet åpnet i 2019 nytt formidlingssenter
**Naturalis Biodiversity Center** (nederlandsk: Nederlands Centrum voor Biodiversiteit Naturalis) er et naturhistorisk museum i den gamle universitetsbyen Leiden i Nederland. Museet åpnet i september 2019 inn i en ny påkostet bygning etter å ha vært stengt en periode. Utstillingene og formidlingen har gjennomgått store moderniseringer.

Selv om navnet og organisasjonen er relativt nytt kan museets historie trekkes så langt tilbake som til tidlig 1800-tall. Samlingene er av verdens største innen naturhistorie.

Museet ble i 2021 kåret til Årets museum i Europa.

Virtuelt museum
---------------

Under koronaviruspandemien ble museet gjort virituelt tilgjengelig internett. De besøkende kan bevege seg gjennom utstillingene og tilbys informasjon og korte tilgjengelige videoer med nederlandsk og engelsk tekst som gir kontekst til museets "highlights".

* Virtual Museum

Historie
--------

Museets historie strekker seg tilbake til 1820 da Riksmuseum for naturhistorie Rijksmuseum van Natuurlijke Historie ble opprettet av Kong William II av Nederlandene. 
I 1986 ble det vedtatt å omgjøre museet til en mer publikumsvennlig institusjon. En ny museumsbygning ble oppført og den ble åpnet av dronningen 7.april 1998. Museet var tidligere fusjonert med Riksmuseum for geologi, og i 2010 ble også Zoologisk museum i Amsterdam og Nederlandsk nasjonal herbarium i Leiden fusjonert til det som i dag heter Nederlandsk Centrum voor Biodiversiteit.

Mindre enn et år etter åpningen måtte museet stenge på grunn av Covid 19, men i 2020 kunne det igjen åpne.

Samlingene
----------

* Papaver orientale, J. M. Prange *Papaver orientale*, J. M. Prange
* Bufo japonicus, Kawahara Keiga *Bufo japonicus*, Kawahara Keiga
* Harpago chiragra, marine gastropod*Harpago chiragra*, marine gastropod
* Labradorite Labradorite
* Hispaniolan or Cuban Macaw (extinct)
* Propalaeotherium fossil *Propalaeotherium* fossil
* Tyrannosaurus rex Trix fossil in its permanent exhibition room*Tyrannosaurus rex* Trix fossil in its permanent exhibition room

Referanser
----------

1. ↑  «Groot deel Naturalis per 31 augustus dicht voor verbouwing». *Unity NU*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** SkyscraperCenter
 |
Noen takter fra begynnelsen av 4. sats. Merk at cellostemmen her er notert i C-nøkkel.
**Cellosonate i g-moll**, op. 19, er en sonate for cello og piano komponert av Sergej Rakhmaninov. Den ble fullført i november 1901 og publisert ett år senere.

Rakhmaninov selv følte at tittelen *cellosonate* ikke var helt korrekt, siden de to instrumentene i hans øyne var ment å være likestilte. På grunn av dette går sonaten ofte under navnet *Sonate i g-moll for cello og piano*. Mange av temaene i verket blir først presentert av klaveret, dernest utviklet videre av celloen. 

Sonaten er i fire satser:

1. *Lento — Allegro moderato*
2. *Allegro scherzando*
3. *Andante*
4. *Allegro mosso*

Premiere
--------

Sonaten var dedikert Anatoliy Brandukov, som sammen med Rakhmaninov sto for urframføringen den 2. desember 1901.

Referanser
----------

1. ↑  Culshaw, J. (1949). *Rachmaninoff*. London: Dobson. s. 138.
2. ↑  Harrison, Max (2006). *Rachmaninoff: Life, Works, Recordings*. London: Continuum. s. 101–3. ISBN 0-8264-9312-2.

Eksterne lenker
---------------

* Cellosonate, op. 19: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Melking av reinen var en del av den nomadiske samiske reindriftskulturen. Reinen ga samene kjøtt og melk til næring, og skinn, horn og sener til andre formål.  Foto: Fra Sør-Varanger ca 1895, Ellisif Wessel 
**Naturalhusholdning** (eller *bytteøkonomi*) er et eksempel på et økonomisk system der borgerne i samfunnet selv produserer det meste av det de trenger selv, og de bruker derfor ikke penger på noe som helst. I et slikt system er ofte jordbruk som er hovednæringen, og de som bor der er stort sett selvforsynt. Enkel byttehandel var den vanligste måten å få tak i ting en trengte, men ikke hadde anledning til å lage selv.

I Norge førte den industrielle revolusjonen, i siste halvdel av 1800-tallet, til en overgang fra naturalhusholdning til pengehusholdning. Pengehusholdning innebærer at man kan kjøpe de varene man trenger. Overgangsperioden mellom jordbrukssamfunnet og industrisamfunnet kalles ofte det store hamskiftet.

Referanser
----------

1. ↑  Thomassen, Eivind (23. januar 2023). «naturalhusholdning». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 27. mai 2023. «Naturalhusholdning er en økonomisk enhet som produserer det den selv forbruker, for eksempel av boliger, klær og mat.»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Naturalhusholdning i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Core Energy AS** var et norsk oljeselskap grunnlagt i 2010 av HitecVision med fokus på produserende og modne felt på norsk sokkel. Selskapet ble i 2016 slått sammen med Spike Exploration og Pure E&P til Point Resources.

Historie
--------

**Core Energy** ble grunnlagt i oktober 2010. Hovedinvestor var HitecVision som gikk inn med 150 millioner amerikanske dollar i selskapet. HitecVision hadde tidligere stått for finansieringen av de nystartede oljeselskapene Spring Energy og Revus Energy. I 2011 ble Core Energy godkjent som rettighetshaver på norsk sokkel. I april 2011 kjøpte selskapet Hess’ 4,9% andel i Snorrefeltet (PL 057). Senere samme år kjøpte selskapet Norecos andeler i Bragefeltet (PL 055 og PL 185) og Hymefeltet (PL 348 og PL 348 B) for 85 millioner amerikanske dollar.
I 2016 ble Core slått sammen med Spike Exploration og Core Energy til Point Resources.

### Administrerende direktør

* 2010-2015 Jan Harald Solstad
* 2015-2016 Thomas Bjørgo

Utmerkelser
-----------

* 2012: Gullkronen i kategorien «Newcomer of the year» av Rystad Energy.

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Core Energy får grønt lys». oilinfo.no. Besøkt 22. desember 2011. [*død lenke*]
2. ↑  (no) «Core Energy kjøper Snorre-andel». oilinfo.no. Besøkt 22. desember 2011. [*død lenke*]
3. ↑  (no) «Noreco selger Brage og Hyme». oilinfo.no. Besøkt 22. desember 2011. [*død lenke*]
4. ↑  (no) «Nytt oljeselskap: – Slutt på å lete og selge». sysla.no. Besøkt 18. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Core Energy Arkivert 4. januar 2012 hos Wayback Machine.
**H. Mounier** er et fransk cognachus.

Historie
--------

Cognachuset ble etablert i 1858 av Henri Mounier, sammen med kjellermesteren Jean Salmon og Eugène Bellet. Henri Mounier hadde en karriere bak seg som kaptein i den franske handelsflåten. Selskapet fikk navnet «Mounier & Cie». Eksporten gikk først til Nederland, senere også andre land i nordlige Europa.

I starten solgte de cognac kun i tønner, som var vanlig den gang. Dette skiftet imidlertid i andre halvdel av 1800-tallet, og i 1874 bestemte Henri Mounier seg for å gjøre det samme. Han etablerte et nytt selskap, «Henri Mounier & Co», senere byttet selskapet navn til «H. Mounier», som de heter den dag i dag.

Utvalg
------

H. Mounier leverer ikke bare cognac, men også andre brennevinstyper, samt vin. De leverer cognac under flere merker (serier). «Polignac» er deres hovedmerke. «Paul Bocuse» ble lansert i 1983, «De Bonnefont» i 1965, «La Fayette» i 1954 og «Vigier Latour» i 1937.

Også andre alkoholholdige drikker selger de under andre merker enn «H. Mounier».

### Cognac

**Prince Hubert de Polignac**

* VS – 100% Fins Bois
* VSOP – hovedsakelig Grande og Petite Champagne, en blanding av opptil 30 år gamle cognacer
* Premier Grand Cru – 100% Grande Champagne
* Napoléon
* XO Royal – Kun Grande og Petite Champagne
* Dynastie – 100% Grande Champagne
* 1975 Vintage – årgangscognac, 100% Grande Champagne
* Réserve de Prince – 100% Grande Champagne, med bestanddeler som er opptil over 100 år gamle

**Henry Mounier**

* VS (\*\*\*)
* VSOP
* XO

**Paul Bocuse** (samarbeide med en fransk gastronom med samme navn)

* Torque d'Argent VSOP – En Fine Champagne
* Napoléon
* Torque d'Or XO

**De Bonnefont**

* Fine Cognac

**La Fayette**

* VS
* VSOP
* Napoléon
* XO

**Vigier Latour** (serie etablert i 1937)

Den norske cognacen Nansen produseres også av H. Mounier; 

* Nansen VS
* Nansen XO

Tidligere ble også cognacmerket Amundsen produsert her, men produksjonen ble flyttet til Maison Brillet i 2002.

### Pineau des Charentes

De selger Pineau under flere merker; 

* Reynac Pineau – Blanc, Rosé og en med lenger lagringstid; Extra Vieux
* Vigier Latour – Blanc og Rosé
* Paysans Charentais – Blanc og Rosé
* La Jasserie – Blanc og Rosé
* Henri Mounier – Blanc og Rosé
* Paul Bocuse – Blanc og Rosé

### Armagnac

* Marquis de Vibrac Napoléon

### Brandy

De selger Brandy under to merker;

* De Pourvil
* Bel Alix

### Calvados

* Michel Biron

### Likør

* EX – en blanding av konjakk og bringebær

### Whisky

* Highland King – en *Blend* og en 5-års *Single Malt*

### Tequila

* El Charro

### Vin

* Calvet

Referanser
----------

1. ↑  H.Mounier - L'âme des anges - Cognac

Eksterne lenker
---------------

H. Mouniers hjemmeside
Cognac Polignac
Kart over Cordilleras Béticas
**Cordilleras Béticas** er et fjellsystem sør og øst i Spania. Det kalles også "Sistema Penibético" eller *Penibética* og består av flere fjellkjeder som går fra det vestlige Andalucía til Murcia og Valencia, i hovedretning fra sørvest til nordøst. Sierra Nevada og Aljibefjella i Andalucía er en del av dette fjellsystemet. 

Det finnes flere forskjellige plantesamfunn i Cordilleras Béticas, som krattskog, eikeskog, løvskog og barskog, som varierer med høyden, jordsmonnet og topografien. Fjellkjeden, sammen med Riffjellene i Marokko, som vender mot Cordilleras Béticas på den andre siden av Alboransjøen, er et av de ti områdene rundt Middelhavet med den største biologiske mangfold. Biologer kaller området Betica-Riff-komplekset. Cordilleras Béticas har mange middelhavsplanter, blant annet flere arter fra eldgamle laurbærskoger, som dekket mye av middelhavsområdet for millioner av år siden da det var fuktigere her. 

Gibraltarklippen blir også regnet som en del av Cordilleras Béticas. De fleste fjellkjedene i systemet er som regel mer kjent for sine individuelle navn. Cordilleras Béticas er en del av en stor fjellkjede, Gibraltar-buen, som følger den marokkanske kysten fra Oujda i øst til Tanger i vest, og krysser Gibraltarstredet og går østover igjen fra Cádiz til Valencia og Balearene.

I nord er Cordilleras Béticas adskilt fra Meseta Central (her Sierra Morena) av bekkenet til Guadalquivir.

Geologi
-------

Cordilleras Béticas hører geologisk til en større fjellkjede som vanligvis kalles De iberiske fjell som representerer den vestlige kanten av den alpine fjellkjeden. De geodynamiske mekanismene som har dannet fjellsystemet er ennu relativt ukjente.

Inndeling
---------

Cordilleras Béticas er delt inn i følgende fjellkjeder

* Serranía de Ronda
* Sierra Nevada
* Sierra de los Filabres
* Sierra de Alhamilla
* Sierra Cabrera
* Sierra Almagrera
* Sierra Almagro
* Sierra Almen
* Gibraltarklippen

Referanser
----------

1. ↑  Guide til det Upper Rock naturreservat Arkivert 24. juli 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
Må ikke forveksles med Idrettslaget Korlevoll-Odda.

**Odda Idrettslag** (stiftet 24. november 1907) er et norsk idrettslag fra Odda i Vestland, som driver med alpint, friidrett, helsesport, håndball, skiskyting, tennis og turn. Tidligere var også fotball og svømming blant idrettene. Klubben er det største idrettslaget i Odda med 605 medlemmer.

Idretter
--------

### Fotball

Utdypende artikkel: Odda Fotballklubb

Sammen med Sørfjorden IK og SK Fonna dannet fotballgruppa i 1992; Odda Fotballklubb.

Idrettsanlegg
-------------

Aktiviteten i idrettslaget foregår i Oddahallen, tenninsbaner på Eide, i gymnastikksalen ved Odda barneskole og på Lontjørn.

Skiskytterstadion og en tre kilometer lang lysløype finnes på Lontjørn Skistadion, og klubben leier ut skihytta når den ikke er opptatt av idrettsmessige formål.

Kjente utøvere
--------------

Svømmeren Arne Borgstrøm er klubbens mest meritterte utøver, med sine fem kongepokaler i svømming.

Referanser
----------

1. 1 2  Om Odda Idrettslag
2. ↑  Sælensminde, Ellinor (17. februar 2017). «Årets klubb 2016». Norges Fotballforbund. Besøkt 3. juni 2020.
3. ↑  Lontjørn Skistadion

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Patrice Luzi Bernardi** (født 8. juli 1980 i Ajaccio) er en fransk fotballkeeper som spiller i Rennes.

Luzi startet sin karriere som juniorspiller i Monaco, før han skrev profesjonell kontrakt med klubben i 1999. Han fikk kun en ligakamp for Monaco, og i 2001 signerte han for Ajaccio. Her ble han kun en sesong etter å ha spilt en eneste ligakamp.

29. juli 2002 hentet Liverpool manager Gérard Houllier ham gratis til klubben. Han fikk først tildelt trøye nummer 39 i Liverpool. Han tilbragte mesteparten av tiden sin på reservelaget, men 7. januar 2004 kom han inn som innbytter for Jerzy Dudek, da polakken ble skadet i bortekampen mot Chelsea på Stamford Bridge. Liverpool vant forøvrig kampen 1-0. Luzi hadde på dette tidspunkt fått trøyenummer 29 for Anfield-klubben.

1. juli 2005 signerte han for den belgiske klubben Mouscron. Her fikk han med seg 26 ligakamper. Han ble kun værende en sesong, i det han signerte for Charleroi i 2006. Her spilte han 28 ligakamper.

I 2007 signerte han for Rennes.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Patrice Luzi – Ligue de Football Professionnel Rediger på Wikidata

* (fr) Patrice Luzi – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Patrice Luzi – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Patrice Luzi – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside
* Profil på LFChistory.net
**Jacob Nicolay Ramm** (født 18. november 1890, død 31. oktober 1982) var en norsk tannlege fra Kristiania, kjent som leder av Norges Bandyforbund (1924–26) og Norges Fotballforbund (1927–28).

I den tid da bandy var undergruppe i fotballforbundet ledet han «hockeykomiteen» (1914–17), og var i det første styre da Norges Bandyforbund ble stiftet i 1920, for øvrig under navnet Norges Ishockeyforbund. Ramm representerte da Mercantile. Han var også (som representant for laget Hockeyklubben) en aktiv spiller og dommer i bandy, blant annet finaledommer for NM i bandy i 1915, 1923 og 1924. I fotball representerte han Viking (Kristiania), Lyn og Mercantile som spiller, sistnevnte også som leder.

Ramm tok examen artium i 1909, Krigsskolen i 1910 og avla tannlegeeksamen i 1914. Han drev praksis i Kristiania fram til 1917, var dernest skoletannlege på Rjukan fra 1917 til 1920, før han i 1921 åpnet ny praksis i hovedstaden. I perioden 1924–1936 bestyrte han skoletannpleien i Aker. I 1929 ble han engasjert som sekretær i Den norske tannlegeforening, en stilling som i 1932 ble utvidet til generalsekretær. Ramm var generalsekretær for tannlegeforeningen fram til 1939 og var bestyrer for Oslo kommunale folketannpleie fra 1939 til han gikk av med pensjon i 1957. Ramm satt dessuten i flere komiteer, blant annet den som opprettet Folketannrøkta i 1950. For dette ble han ridder i 1951. Hans kone var tannlege Ingeborg Ramm.

Utmerkelser
-----------

* Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (1951).

Utgivelser
----------

* *Den norske tannlegeforening 75 år* (1959).
* *Norske tannleger 1846-1962* (1962).
* *Skandinavisk Tannlegeforening gjennom 100 år* (1966).

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jacob\_Ramm[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Jacob Nicolay Ramm Oppr. Ramson, Norsk biografisk leksikon ID Jacob\_Ramm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Peder Chr. Andersen (1927). *Norges Fotballforbund gjennem 25 år*. Oslo. s. 213.
4. ↑  Arne Riis (red.) (1970). *Norges Bandyforbund 1920-1970*. Oslo: Grøndahl & Søn.
5. 1 2 3 4  (no) Jacob Ramm i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Jane Badler** (født 31. desember 1953 i Brooklyn i New York) er en amerikansk skuespiller og sanger. Hun er kanskje mest kjent kjent for sin rolle som Diana som var høvdingen og antagonisten i science fiction-miniserier V – The Original Mini Series fra 1983 og dens oppfølgere. Hennes rolle Diane fra miniserien V ble kåret til den beste science ficton-skurken noensinne i en undersøkelse som ble utført av TV-kritikere.

Badler vant tittelen Miss New Hampshire og deltok i konkurransen om å bli Miss Amerika i 1973. Deretter begynte hun ved Northwestern University som ligger i delstaten Illinois der hun studerte drama og teater. Badler sin første store TV-rolle var som karakteren Melinda Cramer Janssen i den amerikanske såpeoperaen One Life to Live som gikk på dagtid i USA, hvor hun spilte fra 1977 til 1981 og kom tilbake på besøk igjen i 1983. 

Etter å ha spilt i miniseerien V fikk Badler en av hovedrollene i filmen *The Covenant* som var en thriller basert på en rik og mektig familie som levde i verdslig velstand som et resultat av at de hadde inngått en avtale med djevelen. Men denne gjelden måtte de tilbakebetale med vanlige menneskelige ofre. 

Badler har også vært en gjeste-stjerne i såpeoperaer som Falcon Crest og Jessica Fletcher. I 1988 spilte hun rollen som Tania Winthrop i den kortvarige actioneventyr-serien *The Highwayman*. Hun reiste også til Australia for å spille agent Shannon Reed i gjenopplivingen av Mission: Impossible for denne TV-seriens andre og siste sesong fra 1989 til 1990. Etter at denne TV-serien tok slutt flyttet Badler til Australia på permanent basis og hun giftet seg med forretningsmannen Stephen Hains. De fikk to sønner sammen som heter Sam og Harry. Hun har senere dukket opp på den australske Game Show Cluedo mellom 1992 og 1993 og hun hadde en gjestehovedrolle i TV-serien *Snowy River: The McGregor Saga* i 1995. 

Badler hadde sin debut som sanger med sitt første soloalbum som ble gitt ut den 1. juni 2008. Albumet ble kalt *The Devil Has My Double*.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1127168, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jane Badler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jane Badler på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jane Badler i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jane Badler på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Jane Badler på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jane Badler på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jane Badler hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jane Badler på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jane Badler på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jane Badler på Songkick Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Abigail «Abby» Sciuto** er en fiktiv person i TV-serien *NCIS*. Rollen blir spilt av den amerikanske skuespilleren Pauley Perrette. Karakteren Abby er rettsmedisinsk spesialist ved NCIS' hovedkvarter i Washington Navy Yard og er ekspert i ballistikk, digital rettsvitenskap og DNA-analyse. 

Hun blir i serien kalt for Abby, og det er kun obduksjonslegen Dr. Donald Mallard som konsekvent bruker hennes dåpsnavn Abigail. 

I sesong 15 dør karakteren Clayton Reeves, en britisk agent fra Secret Intelligence Service, mens han forsøker å beskytte Abby mot en leiemorder ansatt for å drepe henne. Men Abby blir alvorlig skadet i drapsforsøket. Men hun kommer seg snart, og sporer opp mannen som hadde betalt for leiemordet: En mann som hun hadde møtt flere år tidligere. Abby narrer ham til å tro at hun har tilsatt en dødelig dose cyanid i kaffen hans, og tilbyr deretter å gi ham en motgift i bytte mot tilståelsen hans. Dette lykkes, og han blir raskt arrestert av de andre NCIS-agentene. Abby trekker seg deretter fra jobben sin NCIS for å følge Reeves sin kropp tilbake til England. Der ønsker hun også å grunnlegge en ny veldedig organisasjon til ære for Reeves og moren hans, for å hjelpe fattige og hjemløse.

Eksterne lenker
---------------

* cbs.coms nettsider på NCIS
**Rolf Jacob Sartorius** (født 2. oktober 2002 i Oklahoma i USA) er en amerikansk sanger og internettstjerne som ble berømt via sosiale medier. 
Aller først ble han kjent gjennom appen Vine. Han postet sin første video 17. august 2014, men postet ikke videre før februar 2015, da han merket at han hadde fått mange likes. Videoen var egentlig et bilde av en tekst med musikk til, og det var skrevet om mobbing. Selv har Jacob Sartorius blitt utsatt for mobbing på skolen, og har derfor nå privatskole. Da han holdt på med Vine kalte han seg selv for 'hiplikejacob' 

Senere begynte han med appen musical.ly. Han ble mer og mer berømt gjennom appen, og nå har han 20,6 millioner fans i appen. (2. August 2019) Kort tid etter å ha holdt på med musical.ly sluttet han å kalle seg for hiplikejacob, og kaller seg nå bare Jacob Sartorius. 
Det første navnet hans er egentlig Rolf (Rolf Jacob Sartorius). Navnet har han arvet fra bestefaren og faren som har samme navn, men han er adoptert, og har vokst opp i Virginia, hvor han enda bor. Selv er han ikke veldig begeistret for navnet, og går bare for Jacob.

5. mai 2016 ga han ut sin første singel «Sweatshirt», som nådde nr. 90 på ​​den amerikanske Billboard Hot 100 og nr 81 på den kanadiske Hot 100. 
Senere ga han ut «Hit or miss», før han også ga ut sin tredje singel «all my friends» dagen han ble 14 år.

Så 19. Januar kom han ut med sitt første EP, men seks sanger. 
Han startet «the last tekst world tour», som nå snart er ferdig (18. juli 2017) og tar av med «the left me hanging tour» etterpå, hvor han skal til UK og Europa igjen.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD person-ID 298842, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jacob Sartorius på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jacob Sartorius på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Sartorius på AllMusic Rediger på Wikidata
* Jacob Sartorius på Twitter Rediger på Wikidata

* Jacob Sartorius på Facebook Rediger på Wikidata

* Jacob Sartorius på Instagram Rediger på Wikidata

* Jacob Sartorius på YouTube Rediger på Wikidata

* Jacob Sartorius på TikTok Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |