**Tyrihjelm** (*Aconitum septentrionale*) er en høy, flerårig urt i soleiefamilien. Den vokser i rasmarker, vierkratt og bjørkeskog til fjells, og i nordvendt granskog i lavlandet. Den er et medlem av de frodige høystaudeengene i fjellet sammen med turt, ballblom, mjødurt, skogstorkenebb og kvitsoleie. Blomstene er som regel fiolette, men kan en sjelden gang være (gul)hvite.

Denne planten har en eiendommelig utbredelse. I Norge finnes den fra Bykle i Setesdal til Tjeldsund og Arnøya i Troms og Finnmark. I Nordland går den ut til kysten, men sør for Trondheimsfjorden har utbredelsen en vestgrense i de indre fjordstrøk. Den norske utbredelsen henger sammen med forekomsten i Midt-Sverige. I Finland finnes arten bare noen få steder helt i øst, og den er også sjelden i Nordvest-Russland. Øst for Ladoga og Onega blir den vanlig igjen, og man finner den østover til Sibir, Mongolia og Nord-Kina.

Tyrihjelms utbredelse er sammenfallende med utbredelsen til dens viktigste pollinator, lushatthumla. Dette skyldes trolig koevolusjon: For å få tak i nektaren i blomstene må pollinatoren ha svært lang tunge siden nektaren finnes i øvre ende av de to nektariene (nektarutskillings- og nektaroppsamlingsorgan) i toppen av blomsten. Det er bare to humler i Norge som har lang nok tunge, hagehumle og lushatthumle. Av disse er den siste nesten utelukkende å se på tyrihjelm når denne planten er i blomst. Imidlertid er det mange humler (med kortere tunge) som "stjeler" nektar ved å stikke hull i blomstens øvre deler (sees som små hull). Dermed når "tjuvhumlene" tak i nektaren som finnes i krøllen øverst i nektariet. Humler som samler nektar på denne måten kommer ikke i kontakt med pollenbærere eller arr og bidrar dermed ikke til pollinering. Slike besøk er derfor bortkasta sett fra plantas side.

Planten inneholder det meget giftige alkaloidet lappaconitin. Et avkok av planten har vært brukt som et effektivt lusemiddel, derav det utbredte navnet lushatt på denne plantearten. Ved inntak fører den til kramper, lammelser og døden. Planten er brukt som hageplante, og det bør advares mot at barn kommer i kontakt med planten. Barn liker gjerne å ta på planter, og slikke fingrene etterpå. Dette kan være nok til en alvorlig forgiftning. 

Noen botanikere regner tyrihjelm som en underart av *Aconitum lycoctonum*. Det vitenskapelige navnet blir da *Aconitum lycoctonum* subsp. *septentrionale*. Andre underarter er subsp. *vulparia* og subsp. *neapolitanum*, som forekommer i Mellom- og Sør-Europa. Disse underartene har gule blomster. Artsdatabanken velger å opprettholde *Aconitum septentrionale* som en egen art.

Referanser
----------

1. ↑  «Nordisk stormhatt». Den virtuella floran. Arkivert fra originalen 12. juli 2022. Besøkt 28. april 2016.
2. ↑  «*Aconitum septentrionale*». *Flora of China*. Besøkt 5. august 2019.
3. ↑  Tyrihjelm i Artsdatabanken. Besøkt 5. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

Tyrihjelmblomst med tepaler(kronblad) fjerna og de to lange honningbladene(nektariene) synlige.
* (en) *Tyrihjelm* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tyrihjelm* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Tyrihjelm* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Tyrihjelm* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tyrihjelm* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tyrihjelm* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Tyrihjelm* hos Panarctic Flora Rediger på Wikidata

* (en) *Tyrihjelm* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Tyrihjelm* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aconitum septentrionale* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aconitum septentrionale* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norges sopp- og nyttevekstforbund oppgir tyrihjelm som «meget giftig».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |