recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Harald Schjelderup** (født 6. april 1968) er en norsk politiker (Ap) bosatt i Bergen som var byrådsleder i Bergen fra 2015 til 2019.

Fra 31. oktober 2011 var han gruppeleder for Arbeiderpartiets bystyregruppe og nestleder av bystyrets finanskomité. Schjelderup sitter fra april 2015 også i Arbeiderpartiets sentralstyre.

Biografi
--------

Harald Schjelderup er født i Bergen og oppvokst på Øvsttun i Fana i Bergen. Han tok videregående utdanning på Fana gymnas, og var ferdig utdannet Cand.polit i 1997 ved Universitetet i Bergen. Schjelderup arbeidet som informasjonskonsulent i Media Bergen 1997-1999, før ordfører Anne-Grete Strøm-Erichsen høsten 1999 hentet ham inn som politisk sekretær. Han var rådgiver i byrådet i perioden 2000-2003. Deretter arbeidet han som informasjonssjef i Statoil frem til 2006, før han tiltrådte som prosjektleder for prosjektet Bergenscenarier 2020 i en prosjektstilling som varte ut 2008. Fra 2009 til 2011 arbeidet Schjelderup som daglig leder i O. Kavli og Knut Kavlis Almennyttige Fond (Kavlifondet). Fra 2011 har Schjelderup vært heltidspolitiker i Bergen bystyre.

Schjelderup har hatt en rekke styre- og tillitsverv, blant annet som styreleder i Sportsklubben Brann, i Bergen Kino og Bergen Internasjonale Filmfestival.

### Politiske verv

Harald Schjelderup ble medlem av Ap i 1989, og var i flere år på 90-tallet aktiv i styret i Nesttun Arbeidersamfunn. Han var varamedlem til bystyret 1995-1999, og styremedlem i Hordaland Arbeiderparti 1998-2003. I november 2014 ble han enstemmig valgt til Aps førstekandidat ved kommunevalget i Bergen i 2015. Han var også partiets kandidat i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  «Harald Schjelderup inn i Aps sentralstyre». Bergensavisen. Besøkt 01.06.2015.

Eksterne lenker
---------------

* Arbeiderpartiet i Bergen
* Bergen kommune Arkivert 20. juni 2015 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Áed mac Boanta** (død 839) er antatt å ha vært en konge av Dalriada i tiden 834-839. Áed kjempet sammen med pikterne i et slag mot norrøne vikinger i 839. Trusselen fra nordboerne hadde fått både Piktland og Dalriada, to tidligere fiender, til å alliere seg. Det ble et stort nederlag for pikterne hvor deres konge Eóganán og hans bror Bran ble drept, sammen med Áed fra Dalriada. Resultatet førte til lederkrise i begge kongeriker.

Kildene
-------

Den eneste referansen til Áed er i de irske årbøkene som er funnet i *Ulster-annalene* hvor det er nedtegnet at «Eóganán mac Óengusa, Bran mac Óengusa, Áed mac Boanta, og andre bortimot talløse» falt i et slag som ble utkjempet av krigere fra Fortriu mot norrøne krigere, vikinger, i år 839.

*Duan Albanach* lister en «Áed An» som regjerte over Dalriada i fire år og i henhold til en synkronisering av dikteren Flann Mainistrech plasserer ham mellom Caustantín mac Fergusa og Eóganán mac Óengusa, sistnevnte en nevø av Caustantín. Det er tvilsomt om Caustantín og Eóganán styrte over Dalriada, men det er antatt at Áed gjorde så.

Áed kan ha blitt etterfulgt som konge av Domnall mac Caustantín. Det er ikke kjent hvilke konger som etterfulgte ham, om noen, før hele området ble erobret og dominert av norrøne nordboere og norrøn-gælere som Uí Ímair på siste halvdel av 800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Ashley, Mike (2012): *The Mammoth Book of British Kings and Queens*, Hachette UK
2. ↑  Haywood, John (2015): *Northmen*, Head of Zeus
3. ↑  Anderson, Early Sources, s. 268–269.
4. ↑  Anderson, Early Sources, s. cxxxiv–cxxxv.
5. ↑  Brouns rekonstruksjon er fulgt her. Se også Bannerman, sidene 86–87.
6. ↑  Broun.

Litteratur
----------

* Anderson, Alan Orr ([1922] 1990): *Early Sources of Scottish History A.D 500–1286*, bind 1. Opptrykk med rettelser. Paul Watkins, Stamford, ISBN 1-871615-03-8
* Bannerman, John (1999): «The Scottish Takeover of Pictland» i Dauvit Broun & Thomas Owen Clancy (red.): *Spes Scotorum: Hope of Scots. Saint Columba, Iona and Scotland*. T & T Clark, Edinburgh, ISBN 9780567086822
* Broun, Dauvit (1998): «Pictish Kings 761–839: Integration with Dál Riata or Separate Development» i Sally M. Foster, red.: *The St Andrews Sarcophagus: A Pictish masterpiece and its international connections*. Four Courts, Dublin, ISBN 9781851824151

Portal: Historie
Familien Adenauers hus i Rhöndorf.
**Auguste («Gussie») Amalie Julie Adenauer**, (født Zinsser 7. desember 1895 i Köln, død 3. mars 1948 i Rhöndorf) var Konrad Adenauers andre hustru.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Gussie Adenauer ble født som den eldste av døtrene til dermatolog og høgskoleprofessor Ferdinand Zinsser (1865-1952) og Wilhelmine Zinsser, født Tourelle (1870-1952). Den 40 år gamle enkemannen Konrad Adenauer kjente den 19 år yngre datteren i familien Zinsser fra nabolaget i Köln.

Interessen for natur og musikk brakte henne og Konrad Adenauer, sammen. Før bryllupet 25. september 1919, konverterte den protestantiske Gussie Zinsser til katolisismen.

### Familieliv, krigstid og sykdom

Paret fikk fem barn. Ferdinand ble født 4. juni 1920, men døde kun fire dager senere. Sønnen Paul ble født 18. januar 1923, døtrene Lotte og Libet kom henholdsvis 30. april 1925 og 17. mai 1928, og sønnen Georg 25. august 1931.

Da Konrad Adenauer var overborgermester arbeidet Gussie Adenauer i det katolske kvinneforbundet og med barne- og ungdomsarbeid innenfor kirken. Hun var også aktiv i partiet Zentrum og ble motarbeidet og hetset av nasjonalsosialistene. Under Det tredje rike flyttet familien til Neubabelsberg i Potsdam, men vendte tilbake til Rhöndorf i 1934, først i Löwenburgstraße 76, og fra desember 1937 det nyoppførte huset i Zennigsweg 8a.

Konrad Adenauer ble arrestert 23. august 1944, men flyktet fra Gestapo-fengselet. Gussie Adenauer ble satt under så sterkt trykk av Gestapo at hun røpet hvor Konrad Adenauer oppholdt seg. Hun opplevde deretter et nervesammenbrudd og forsøkte å ta sitt eget liv. Hun kom seg aldri helt etter de psykiske skadene.

Historikeren Hanns Jürgen Küsters hevder at Gussie Adenauer døde av følgene av sine selvmordsforsøk. Derimot hevder historikeren Henning Köhler at Gussie Adenauer døde av blodkreft.

Referanser
----------

1. 1 2   www.konrad-adenauer.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.konrad-adenauer.de[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6  «Adenauer, Gussie :: Konrad Adenauer». *www.konrad-adenauer.de* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 9. juli 2017. Besøkt 27. juni 2017.
4. ↑  Köhler, Henning (1994). «Der Parteipolitiker». *Adenauer*. Propyläen. s. 448. ISBN 3549054440. «Gussie Adenauer ist also aller Wahrscheinlichkeit nach weder an den Folgen des Suizidversuches noch an den seelischen Folgen des Haffttraumas gestorben, sondern unabhängig davon an Blutkrebs.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Harald Seim** (født 1882 på Seim, Alversund i Nordhordland, død 1975 på Sandane) var en norsk kunstmaler.

Faren Nils Larsson Seim kjøpte Kinn-øya i 1896 og flyttet til Kinn med kona Kari og de tre yngste sønnene Magnus, Harald og Einar. Utenom studietiden bodde han hele livet på Kinn, og kystnaturen med skarv og havørn var viktige motiv i arbeidene hans. Han reiste også til Balestrand og Fjærland og hentet motiv der til maleriene sine. Han studerte i 1909–1917 ved Statens kunstakademi med Christian Krohg som lærer og debuterte med utstilling i Bergen i 1911. Han deltok på Høstutstillingen fra 1912 til 1917 og på vestlandsmalernes utstillinger i Kunstnernes hus i mellomkrigstiden. I 1931 forsøkte han å selge fem maleri signert med «Nikolai Astrup». For dette ble han dømt til 75 dagers betinget fengsel. Tidligere hadde han levert et bilde til Høstutstillingen med Astrups signatur som en demonstrasjon.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Melkild, Arne (1993). *Kunstnarliv*. Leikanger: Skald. ISBN 8299291526.
3. ↑
4. ↑  Dag og Tid, 2. januar 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Zhāng Dàolíng** , grunnleggeren av *tiānshī dào*.
**Zhāng Líng** (tradisjonell kinesisk: 張陵; forenklet kinesisk: 张陵) eller **Zhāng Dàolíng** (張道陵; 张道陵; angivelig født 34 i Pangeng i dagens Jiangsu, død 156 ved Qingchengshan i dagens Sichuan, dødsår også angitt som 178), stilnavn **Fǔhàn** (輔漢; 辅汉), også kalt blant annet **Den himmelske mester Zhāng** (張天師 eller 张天师; *Zhāng Tiānshī*), var en mann under Det østlige Han-dynastiet som blir tilskrevet grunnleggelsen av den «daoistiske» tianshi-bevegelsen, «De himmelske mesternes vei», også kalt «de fem skjepper ris' vei». I noen daoistiske sekter regnes han som en av «de fire himmelske mestere» (四大天師) sammen med Ge Hong, Xu Xun og Sa Shoujian. 

Han skal ha opprettet en egen stat rundt 142 for sine tilhengere, som ble videre utvidet under hans etterkommere Zhang Heng og Zhang Lu før den ble beseiret av Cao Cao i 215. En rekke senere daoistiske skoler regnet seg som etterkommere av hans bevegelse, ikke minst den sørkinesiske zhengyi-retningen, som i dag ved siden av quanzhen er en av Kinas to store daoistiske regninger, hvor Zhāng Dàolíng regnes som den første av en lang rekke «himmelske mestere» ned til det tyvende århundre.

Zhāng Dàolíng regnes ofte som den «religiøse daoismens» grunnlegger, men til tross for dette er det usikkert om han i det hele tatt har eksistert.

Litteratur
----------

* Werner Eichhorn: *Die Religionen Chinas.* Kohlhammer, Stuttgart u. a. 1973, ISBN 3-17-216031-9 (*Die Religionen der Menschheit.* 21).
* Livia Kohn (utg.): *Daoism Handbook*. Brill, Leiden 2000, ISBN 90-04-11208-1 (*Handbuch der Orientalistik*. 4, 14)
* Fabrizio Pregadio (utg.): *The Routledge Encyclopedia of Taoism.* 2 Bände. Routledge, London (o.a.) 2008, ISBN 978-0-7007-1200-7.
* Isabelle Robinet: *Geschichte des Taoismus*. Diederichs, München 1995, ISBN 3-424-01298-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Aimagh** (eller *Eimak*, *Aimaq*) er en persiskspråklig nomadisk eller seminomadisk stamme blandet med iranske og mongolske forfedre som bor i de nordlige og nordvestlige afghanske høylandene rett nord for Herat. De er også i nær slekt med hazarene i Ghor, Farah, Herat, Badghis, Faryab, Jowzjan og Sar-e Pol. Navnet er mongolsk for *klan* eller del av stamme.

De var opprinnelig kjent som *chahar* (de fire) *Eimaks* fordi der var fire stammer: Taimani (dominerende blant befolkningen av Ghur), Ferozhkoi, Temuri og Jamshidi. Anslag over befolkningens antall varierer mellom 250 000 og 2 millioner. Usikkerheten skyldes en flere hundre år lang undertrykkelse av hazarene, derfor blir noen aimagher klassifisert offisielt som tadsjiker eller persere. De er sunni-muslimer i motsetning til hazarene som er sjia. De er et modig, vilt folk og respekterte krigere.

Etterfølgende afghanske regjeringer (stort sett dominert av etniske pashtoer) har spilt på at aimaghene og hazarene har tilhørt to forskjellige retninger innen islam og har ført dem opp som forskjellige nasjonaliteter i listen over etniske grupper i Afghanistan og på den måten redusert størrelsen på hazara-befolkningen i prosent av den nasjonale befolkningen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin
 |
**Zhang Guocheng** (forenklet kinesisk: 张国成; født 12. oktober 1931 i Kunming i Yunnan i Kina, død 21. desember 2022 i Beijing) var en kinesisk ingeniør og akademiker ved Kinas akademi for ingeniørvitenskap.

Biografi
--------

Zhang Giucheng begynte i **Arts and Crafts Corps of the Logistics** og i den politiske avdeling i det fjerde korps av Folkets frigjøringshærs 2. feltarmé i januar 1950, og tjenestegjorde der i ett år. I januar 1952 begynte han på Yunnanuniversitetet og tok slutteksamen i metallurgi. To år etter begynte han ved Kunmings Institutt for teknologi (det senere Kunmings tekniske universitet), der han igjen tok høyere utdannelse i metallurgi. Etter slutteksamen i januar 1956 ble han sendt til Forskningsinstituttet for ikke-jernholdige metaller, hvor gan arbeidet til han ble pensjonert.

Den 21. desember 2022 døde Zhang i Beijing, i en alder av 91 år, av covid-19.

Hedersbevisninger
-----------------

* 1987 *State Technological Invention Award* (3. klasse)
* 1990 *State Science and Technology Progress Award* (3. klasse)
* 1995 *Member of the Chinese Academy of Engineering*
* 1997 *Science and Technology Achievement Award of the Ho Leung Ho Lee Foundation*
* 1999 *State Science and Technology Progress Award* (2. klasse)

Referanser
----------

1. ↑   ysg.ckcest.cn, besøkt 22. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  *sina* **(kinesisk)**. 21. desember 2022 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  *thepaper* **(kinesisk)**. 21. desember 2022 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑
5. ↑  *thepaper* **(kinesisk)**. 21. desember 2022 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
Zhang Guolao

**Zhang Guolao** (kinesisk: 張果老), også **Zhang Guo Lao** (*Chang Kuo Kau*), er en daoistisk udødelig i kinesisk mytologi. Han er en av de åtte udødelige.

Ifølge legenden skal bonden Zhang Guolao ha vært på vei til markede. Da luktet han fra et tempel i veikanten et duftende måltid. Han gikk inn og spiste sammen med et esel opp et urtemåltid. Da kom en alkymist inn og skjelte ham ut på det frykteligste fordi han hadde spist opp all maten alene. Skrekkslagen kastet Chang seg omvendt opp på eselet. Ettersom dette hadde vært et fortryllet måltid, ble han og eselet udødelige. 

Zhang Guolao fremstilles ofte med et muldyr og en bambustrommel med jernstaver. Han er vernehelgen for gamle mennesker, og gir barnevelsignelse.

Litteratur
----------

* Werner Lind: *Das Lexikon der Kampfkünste. China, Japan, Okinawa, Korea, Vietnam, Thailand, Burma, Indonesien, Indien, Mongolei, Philippinen, Taiwan u. a.* Sonderausgabe. Sportverlag, Berlin 2001, ISBN 3-328-00898-5 (*Edition BSK*).

Eksterne lenker
---------------

* Chinese Mythology: The Gods of the Middle Kingdom ...
* The eight immortals

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Andrej Jerman** (født 30. september 1978 i Tržič) er en slovensk alpinist. Hans beste resultat i verdenscupen i alpint kom under 2006/2007–sesongen i Garmisch-Partenkirchen da han vant utforkonkurransen. Under dette mesterskapet fikk han også en sølvmedalje i samme gren. Hans beste resultat inntil dette var en fjerdeplass under utforkonkurransen i Bormio i samme sesong. I super-G er hans beste plassering nummer fire under konkurransen i Lake Louise i 2007.

Jerman representerte Slovenia under Vinter-OL 2002 og Slovenia under Vinter-OL 2006 i Torino. I Torino endte på en 19.-plass i kombinertrennet og på 28.-plass i utfor og super-G. Han deltok også for Slovenia under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 27.-plass i kombinasjonen som beste resultat.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 23. februar 2007 | Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen | Utfor | 1 |
| 24. februar 2007 | Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen | Utfor | 2 |
| 26. januar 2008 | Frankrikes flagg Chamonix | Utfor | 3 |
| 29. desember 2009 | Italias flagg Bormio | Utfor | 1 |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Jerman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Andrej Jerman – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Jerman – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Jerman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Jerman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Jerman – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Jerman – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Adult Children of Alcoholics** («Voksne barn av alkoholikere»), forkortet **ACA**, er et anonymt fellesskap av kvinner og menn som har vokst opp i et alkoholisert eller på annen måte dysfunksjonelt hjem. ACA-ere oppdager ofte at de har mange felles karaktertrekk som følge av hendelser og opplevelser som skjedde i barndommen, for eksempel ved at de blir alkoholikere selv, gifter seg med dem eller begge deler.

ACA er åpent for alle som ønsker å tilfriskne fra effektene av å ha vokst opp i et alkoholisert eller på annen måte dysfunksjonelt hjem. ACA opererer ikke med noen medlemslister og all deltakelse er frivillig.

ACA er et selvstendig 12-trinnsfellesskap som benytter arbeidsmetodikken til Anonyme alkoholikere (AA). ACA jobber med og etter «de tolv trinn og tolv tradisjoner», også dette etter mønster fra AA.

Kjernen i ACA er møtene. Under et møte er det fritt for alle deltakere å ta ordet, og ingen avbryter, kommenterer eller gir råd til det som blir sagt. Alle snakker ut fra seg selv, og deler på denne måten sine erfaringer, styrke og håp. Standard møtetid er en og en halv time.

I tillegg til møtene oppmuntres nye medlemmer til å jobbe med programmet gjennom de 12 trinn, som er basert på handling og grunnet i kjærlighet. Mange finner det nyttig å skaffe seg en sponsor som har den erfaringen man selv mangler når man skal gå i gang med å jobbe trinn. Telefonen kan også være et viktig bindeledd mellom møtene, så man kan snakke med andre ACA-ere.

ACA krever ingen kontingent, alle ACA-grupper er selvhjulpne gjennom egne frivillige bidrag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NDL
 |
*For fjorden i Kvinnherad med lignende navn se Matersfjorden*.
**Matresfjorden** er en fjordarm av Masfjorden i Masfjorden kommune i Vestland. Fjorden er syv kilometer lang, og går østover inn til Matre.

Fjorden har innløp mellom Saltneset på sørsida og Lauvvikneset på nordsida. Like nord for Lauvvikneset ligger Soleheimsøya ved innløpet til Haugsværsfjorden, som er den andre fjordarmen til Masfjorden. Litt øst i fjorden stikker Krossneset ut og danner Haukevika på nordsida. Rett sør for Krossneset ligger Kjølneset med Lysebugen på vestsida og den dypere Haugsdalsvågen på østsida. I botn av denne vågen ligg bruket Haugsdal, hvor Haugsdalselva munner ut i fjorden. Litt lenger inn i fjorden ligg Terneset med Tersundet på nordsida. Like ved Matre ligger Matresøya. I fjordbotnen ved Matre munner Matreselva ut.

Referanser
----------

1. ↑  Matresfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Andrej Ivanovitsj Kuznetsov** (russisk: Андрей Иванович Кузнецов; født 23. april 1966 i Poltava i nåværende Ukraina, død 30. desember 1994 i Italia) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Kuznetsov vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1988 i Seoul. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak USA. Sovjetunionen vant semifinalen mot Argentina med 3 - 0 men tapte finalen med 1-3 mot USA. Kuznetsov spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i volleyball menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrej Kuznetsov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Kuznetsov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Andrej Kuznetsov – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
***Sumuru** kan også sikte til en oldtidsby i Syria, også kale Zemar.*
***Sumuru*** er en kvinnelig superskurk skapt av Sax Rohmer, forfatteren av den mer kjente *Fu Manchu*-skikkelsen. Hun anfører en hemmelig organisasjon ved navn *Te Order of Our Lady*.

Radio
-----

Etter Annen verdenskrig ble Rohmer bedt av BBC om å lage en hørespillserie. Ettersom *Fu Manchu* var blitt en kontroversiell skikkelse, brukte Rohmer det samme grunnleggende opplegget, men med en kvinnelig mesterskurk ved navnet *Sumuru*. Serien *Shadow of Sumuru* ble kringkastet årene 1945-1946 på BBC Light Programme i åtte halvtimeslange episoder med Anna Burden og Robert Beatty i hovedrollene.

Romaner
-------

I 1950 publiserte Rohmer radiohørespillene som roman: *The Sins of Sumuru*. Det amerikanske paperbackforlaget Fawcett Gold Medal utgav den under navnet *Nude in Mink*. Da boken kom ut i nytt opplag bad forleggeren om en bokserie, som kom ut under forskjellige navn i Storbritannia og USA.

* *Nude in Mink*/*The Sins of Sumuru* (1950)
* *Sumuru*/*Slaves of Sumuru* (1951)
* *The Fire Goddess*/*Virgin in Flames* (1952)
* *Return of Sumuru*/*Sand and Satin* (1954)
* *Sinister Madonna* (1956)
* *The Sumuru Omnibus* (2011) compiled by John Robert Colombo

Anthony Boucher beskrev boken fra 1954 som «melodrama almost as entertainingly Perelmanesque as the exploits of the evil Doctor.» Senere skrøt han av *Sinister Madonna* som «outrageously enjoyable,» og «critically indefensible, but my God, such fun. . . !»

Filmer
------

* Harry Alan Towers, som hadde regissert en *Fu Manchu*-filmserie på 1960-tallet med Christopher Lee, laget to Sumuru-filmer med Shirley Eaton som Sumuru.
* *The Million Eyes of Sumuru* (1967) (Shirley Eaton, regissert av Lindsay Shonteff)
* *The Girl from Rio* (1969) (Shirly Eaton, regissert av Jess Franco)
* *Sumuru* (2003) (Alexandra Kamp, regissert av Darrell Roodt)

Referanser
----------

1. ↑  Briney, R.E. (red.): *The Rohmer Review No. 15, September. 1976*
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. desember 2010. Besøkt 9. februar 2011.
4. ↑  «Recommended Reading,» *F&SF*, September 1954, s. 93.
5. ↑  «Recommended Reading,» *F&SF*, June 1956, s. 102-03.

Eksterne lenker
---------------

* The Page of Sumuru
* Book reviews
*Mátra er også en fjellkjede i Ungarn.*

**Matra** var et fransk selskap som drev innen luftfart og produksjon av våpen og biler. Fram til 1984 var det også et bilmerke. I dag (2005) er det en del av Lagardère Group.

Matra var eiet av Floirat-familien, og ble kjent på 1960-tallet da de begynte med bilproduksjon etter å ha kjøpt opp Automobiles René Bonnet. Matra Automobiles produserte løpsbiler og sportsbiler med stort hell og deltok blant annet i formel 1 på 1960 og 1970-tallet.

Senere bygde de en rekke egne mer ordinære bilmodeller, og de bygger fremdeles biler for Renault.

I Norge
-------

Matra ble importert til Norge fra 1974 til begynnelsen av 1980-tallet gjennom Chrysler Norge, men ble ofte registrert som Simca eller Talbot.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Matra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilnorge.no sin historie om merket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |


1. ↑  .
**Arkeologi**


|  |
| --- |
| ***Disipliner**** Egyptologi
* Historisk arkeologi
* Klassisk arkeologi
* Nordisk arkeologi
* Marinarkeologi
* Historisk osteologi
* Industriell arkeologi
* Arkeologisk teori
 |
| ***Metode**** Overflateundersøkelse
* Åkervandring
* Prøvestikk
* Utgravning
* Maskinell flateavdekking
* Stratigrafi
 |
| ***Terminologi**** Struktur
* Artefakter
 |
| ***Datering**** Dendrokronologi
* Karbondatering
* Termoluminescens
* Typologi
 |


Den **arkeologiske teorien** danner grunnlaget for hvordan arkeologer utfører sitt arbeide. Det finnes ingen enhetlig arkeologisk teori og definisjonene kan derfor diskuteres.

Kulturhistorisk arkeologi
-------------------------

*Se hovedartikkel om kulturhistorisk arkeologi*
Frem til midten av 1900-tallet med introduksjonen av ny teknologi, var konsensus at arkeologi var nært beslektet med historiske fag. Den første retningen i arkeologisk teori kalles gjerne for kulturhistorisk arkeologi. Denne retningen ble utviklet på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet, og var i hovedsak opptatt av gruppering av raser eller folkeslag. Nyvinninger innen teknologi og filosofi ble som regel forklart ved migrasjon eller diffusjon. Et hovedargument var at alle sivilisasjoner har sitt opphav i Midtøsten, og at alle nyvinninger spredte seg derfra. Disse forklaringsmodellene var ofte basert på lite nøyaktige dateringer fra innskrifter og keramikk.

Prosessuell arkeologi
---------------------

*Se hovedartikkel om prosessuell arkeologi*
På slutten av 1960-tallet begynte et antall yngre, hovedsakelig engelske og amerikanske arkeologer å motsette seg den kulturhistoriske arkeologien. De mente at arkeologien skulle benytte seg av mer naturvitenskapelige og antropologiske metoder med blant annet hypotesetesting. Denne retningen, som ble kjent som *ny-arkeologi* eller *prosessuell arkeologi,* oppsto hovedsakelig på grunn av tilgangen på ny teknologi og dateringsmateriale som motsa den tidligere teoriretningen. En viktig person innen prosessuell arkeologi var amerikaneren Lewis Binford.

Post-prosessuell arkeologi
--------------------------

*Se hovedartikkel om post-prosessuell arkeologi*
På 1980-tallet vokste det fram en ny retning anført av de britiske arkeologene Michael Shanks, Christopher Tilley, Daniel Miller og Ian Hodder. De var kritiske til den prosessuelle arkeologiens helning mot naturvitenskapelig objektivitet, og de framholdt vekten av relativisme. Denne retningen ble kalt post-prosessuell arkeologi, og har i sin tur blitt kritisert av prosessuelle arkeologer for brist på vitenskapelig stringens. Debatten mellom disse to vitenskapelige retningene pågår fortsatt.

Arkeologisk teori låner nå fra et vidt felt inkludert evolusjonsteori, fenomenologi, postmodernisme, agentteori, kognitiv vitenskap, funksjonalisme, genderarkeologi, hermeneutikk, feministisk arkeologi og systemteori.

Se også
-------

* Kulturhistorisk arkeologi
* Prosessuell arkeologi
* Post-prosessuell arkeologi
**Aimery I de Rochefoucauld** (født ca. 1077, død 1151) var en fransk adelsmann i middelalderen, vicomte av Châtellerault og vasall under Vilhelm IX av Aquitaine. 

Han var sønn av vicomte Boson II de Châtellerault og dennes hustru Eleanora de Thouars. Han giftet seg med grevinne Dangereuse de l'Isle Bouchard (1079–1153). Med Dangereuse fikk han datteren Ænor eller Aenor de Châtellerault. Hans hustru Dangereuse ble røvet av hertug Vilhelm IX av Aquitaine, og Dangereuse var kanskje ikke et uvillig offer for den amorøse trubaduren Vilhelm IX. Hertugens sønn, Vilhelm X, var mindre fornøyd med at faren satte sin lovlige hustru tilside for elskerinnen, men i 1121 lot hertugen sin sønn Vilhelm X bli gift med datteren til Dangereuse, Aenor de Châtellerault. Datteren Aenor fikk tre barn med Vilhelm X, to døtre og en sønn. Da sønnen døde fire år gammel ble den eldste datteren arving til hertugdømmet Aquitaine. Eleanora av Aquitaine ble siden gift først med den kommende franske kongen og deretter med den blivende engelske kongen.

Aimery I fikk følgende barn med Dangereuse:

* Aenor de Châtellerault (født 1103 – død etter 1131)
* Aimable de Châtellerault (1105 – død ukjent)
* Hugues II, vicomte de Châtellerault (1110–1176)
* Raoul av Châtellerault, seigneur de Faye-la-Vineuse (1112 – 1185)

Aimery I døde ved klosteret Notre-Dame de Noyers, rundt 60 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  Aimery Ier, vicomte de Châtellerault 2 (1077 - 1151)
2. ↑  Maubergeonne de l' Isle-Bouchard

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |

Portal: Historie
**Deutsches Kalisyndikat** (*Det tyske kalisyndikat*) var et kartell innen den tyske kaliindustrien, opprettet i 1888.

Tyskland hadde helt frem til første verdenskrig verdensmonopol på kalimarkedet. De gode fortjenestemulighetene dette innebar førte til heftig konkurranse, overdreven kapitalinvestering og overproduksjon, noe som til slutt nødvendiggjorde kartelldannelsen.[]

Kartellet ble oppløst i 1909, og staten innførte i 1910 et tvangssyndikat ved lov om avsetning av kalisalt. Nye vanskeligheter oppstod for den tyske kaliindustrien etter krigen, da dens monopolstilling ble brutt ved at Alsace ble avstått til Frankrike. Gjennom forordninger av 1919 og 1921 ble det i Tyskland så skapt dels en riksforvaltning for kaliindustrien, dels ble den rasjonalisert ved nedleggelse av de minst givende bergverkene. Avsetningen ble deretter tatt hånd om av Deutsche Kalisyndikat G.m.b.H*.*

Lovgivningen hadde gunstige følger for Tyskland, der industrien ble konsentrert innen tre store konserner. Med hovedkonkurrenten Frankrike inngikk det tyske kalisyndikatet overenskomst om beskyttelse av det innenlandske markedet om oppdeling av verdensmarkedet.

Syndikatet ble oppløst etter annen verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1933). *Svensk uppslagsbok. Bd 14*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 986.

Litteratur
----------

* Ernst Laue: *Staßfurt - Wiege des Kalibergbaus*. Zaltbommel 2010. ISBN 9789028866140
* Bergmannsverein "Staßfurt, Wiege des Kalibergbaus" e.V. (Hg.): *150 Jahre Salzbergbau* 1852-2002. 2 Broschüren im Schuber, Staßfurt 2002, ohne ISBN
* Ernst Laue: *Leopoldshall wie es früher war. Vom Ort einer Saline zum Stadtteil Staßfurt.* Wartberg Verlag 2001
* Emil Baumecker: *Leopoldshall, seine Entstehung, Entwicklung und Bedeutung. Festschrift anlässlich des 25jährigen Bestehens der St. Johanniskirche.* Leopoldshall 1901. 1993 als erweiterter Reprint veröffentlicht von Hartmut Wiest, Staßfurt-Leopoldshall. ISBN 3-930207-00-1
* Frank Kowolik: *Das alte Staßfurt. Eine mitteldeutsche Industriestadt in alten und seltenen Bildern.* Oschersleben 1992
* Handbuch der Kali-Bergwerke, Salinen und Tiefbohrunternehmungen, 1936. Finanz-Verlag G.m.b.H. Berlin
Kart over Alaska med Hoonah-Angoon Census Area markert med rødt.
Glacier Bay National Park and Preserve ligger i Hoonah-Angoon Census Area.
**Hoonah-Angoon Census Area**, tidligere **Skagway-Hoonah-Angoon Census Area**, er et folketellingsområde i den amerikanske delstaten Alaska. Det ligger i de sørøstlige delene av staten og omfatter landområder rundt Glacier Bay, den nordlige delen av øya Chichagof, store deler av øya Admiralty og fastlandsområdene mellom Halkham Bay i nord og Fanshaw Bay i sør.

Folketellingsområdet grenser til Yakutat City and Borough i nordvest, Haines Borough og Juneau City and Borough i nordøst, Britisk Columbia i øst, Petersburg Borough i sør og Sitka City and Borough i sørvest. Det har et totalt areal på 28 268 kvadratkilometer og et folketall på 2 145 (2013).

Området som utgjorde Skagway-Hoonah-Angoon var en del av folketellingsområdet Skagway-Yakutat-Angoon frem til Yakutat-området ble organisert i 1992. I 2007 ble området rundt byen Skagway organisert i en egen bykommune, og det gjenværende uorganiserte området fikk sitt nåværende navn.

Kilder
------

* Kartdata fra State of Alaska, Department of Labor and Workforce Development: *Alaska Census Data*. Boundary Maps. (en)

| * v
* d
* r
Boroughs og folketellingsområder i Alaska |
| --- |
| Alaskas flagg | Boroughs | Aleutians East **·** Anchorage **·** Bristol Bay **·** Denali **·** Fairbanks North Star **·** Haines **·** Juneau **·** Kenai Peninsula **·** Ketchikan Gateway **·** Kodiak Island **·** Lake and Peninsula **·** Matanuska-Susitna **·** North Slope **·** Northwest Arctic **·** Petersburg **·** Sitka **·** Skagway **·** «Unorganized» **·** Wrangell **·** Yakutat | USAs flagg |
| Folketellingsomr. | Aleutians West **·** Bethel **·** Dillingham **·** Kusilvak **·** Nome **·** Prince of Wales-Hyder **·** Hoonah-Angoon **·** Southeast Fairbanks **·** Valdez-Cordova **·** Yukon-Koyukuk |
| Byer | Anchorage **·** Bethel **·** Fairbanks **·** Juneau **·** Kenai **·** Ketchikan **·** Kodiak **·** Nome **·** Sitka **·** Wasilla |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Logoen til Deutsches Institut für Normung, «Tysk institutt for standardisering».
Hovedkontorene til Deutsches Institut für Normung i Berlin-Tiergarten.
**Deutsches Institut für Normung** ***(DIN)*** er Tysklands standardiseringsorganisasjon og er Tysklands medlem i ISO. DIN har hovedkvarter i Berlin. Det er for tiden rundt tretti tusen DIN-standarder som dekker de fleste teknologiske områder.

Historie
--------

Instituttet ble opprettet i 1917 som *Normenausschuß der deutschen Industrie* (NADI, «Standariseringskomite for tysk industri»), men omdøpt til *Deutscher Normenausschuß* (DNA, «Tysk standardiseringskomite») i 1926 for å reflektere at organisasjonen nå drev med standardiseringer på mange felt og områder, ikke kun for industriprodukter. I 1975 ble det omdøpt på nytt som *Deutsches Institut für Normung*, eller *DIN*, og er anerkjent av de tyske myndigheter som offisiell nasjonal myndighet for standardisering og som representerer tyske interesser internasjonalt og på europeiske nivåer.

Den første standarden kom i 1918 og var DIN 1 Kegelstifte. Siden 1920 var DIN en registrert organisasjon. I 1922 fulgte DINs mest kjente standard, DIN 476 for papirformater med inndelinger som A3, A4, A5 og videre. Den ble adoptert i 1975 som internasjonal standard, ISO 216.

Etter den andre verdenskrigen ble virksomheten gjenopptatt og i 1951 ble instituttet medlem i ISO, den internasjonale standardiseringsorganisasjonen, som ansvarlig for standardisering i tysktalende land. I 1975 ble det undertegnet en avtale mellom DIN og den tyske staten som slo fast at DIN er den eneste nasjonale standardiseringsorganisasjonen. DIN representerer Tyskland i internasjonale standardiseringsspørsmål og avgjørelser. Foruten å være medlem av ISO er organisasjonen også medlem av den europeiske standardiseringsorganisasjonen CEN, *Comité Européen de Normalisation*.

Annet
-----

I Norge følges ofte DIN-normen på områder som Norsk Standard ikke dekker. For amerikanske produkter er det SAE, *Standard for American Engineering*, som gjelder. Denne legger blant annet til grunn det engelske målesystemet med fot og tommer. Ved beskivelse av bilers motorytelse har både DIN-normen og SAE-normen lenge vært i bruk for beskrivelse av antall hestekrefter. 1 hestekraft DIN tilsvarer 1,144444444444444 hestekrefter SAE.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deutsches Institut für Normung – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** NKC
 |
**Deutscher Jugendliteraturpreis** («Tysk pris for litteratur for unge»), fram til 1981 kalt **Deutscher Jugendbuchpreis**, er en tysk litteraturpris for fremragende barne- og ungdomslitteratur. Den ble opprettet i Vest-Tyskland i 1956 av det som i dag er barne-, familie- og helsedepartementet (*Bundesministerium für Jugend, Familie, und Gesundheit*). Prisen omfatter tyskspråklige bøker, også oversatte, og kan gis til både forfattere og illustratører. Fra og med 1967 er blir utmerkelsen utdelt innen de fire kategoriene barnebok, ungdomsbok, bildebok og faktabok, med vanligvis fem nominerte bøker i hver kategori. Det har også blitt utdelt spesialpriser for hele forfatterskap og for illustrasjonsinnsats i flere bøker. Siden begynnelsen har over 2 500 bøker fått oppmerksomhet gjennom prisen og arrangementet, enten som utvalgte, nominerte eller prisvinnende. *Deutscher Jugendliteraturpreis* er den eneste litteraturprisen som blir betalt av den tyske staten.

Norske prisvinnere
------------------

* 1979: Tormod Haugen: *Die Nachtvögel* (*Nattfuglene*, barnebok)
* 1988: Marit Kaldhol: *Abschied von Rune* (*Farvel, Rune*, bildebok illustrert av Wenche Øyen)
* 1994: Jostein Gaarder: *Sofies Welt* (*Sofies verden*, ungdomsbok)
* 1996: Bjørn Sortland: *Rot, Blau und ein bißchen Gelb* (*Rødt, blått og litt gult*, faktabok illustrert av Lars Elling)
* 2007: Jon Fosse: *Schwester* (*Søster*, barnebok illustrert av Aljoscha Blau)
* 2010: Stian Hole: *Garmans Sommer* (*Garmanns sommer*, bildebok)
* 2018: Øyvind Torseter: *Der siebente Bruder oder Das Herz im Marmeladenglas* (*Mulegutten*, tekst og illustrasjoner).
* 2021: Marianne Kaurin: *Irgendwo ist immer Süden* (*Syden*, barneroman)

Referanser
----------

1. ↑  «Deutscher Jugendliteraturpreis». *www.djlp.jugendliteratur.org*. Arkivert fra originalen 19. juni 2009. Besøkt 14. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deutscher Jugendliteraturpreis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
Deutsches Theater
**Deutsches Theater** (*Das Deutsche Theater in Berlin*) ved Schumannstraße 13 i bydelen Mitte i Berlin er et teater grunnlagt i 1849, og først (fra 1850) kjent som **Friedrich-Wilhelm-Städtisches Theater**. Bygningen ble oppført under ledelse av Eduard Titz 1849-1850.

Et teater grunnlagt av Adolph L'Arronge i 1883 med navnet *Deutsches Theater* overtok 1894 teaterbygningen, og innførte et mer seriøst repertoar. Sjef for teatret efter L'Arronge var Otto Brahm (1894–1903), Max Reinhardt (1905–1932), Heinz Hilpert (1934–1944). Teatret ble stengt i 1944, og gjenåpnet 1946. Deretter ble det ledet av Wolfgang Langhoff (1946–1963), Wolfgang Heinz (1963–1969), Hanns Anselm Perten (1969–1972), Gerhard Wolfram (1972–1982), Rolf Rohmer (1982–1984), Dieter Mann (1984–1991), Thomas Langhoff (1991–2001) og Bernd Wilms (2001- ).

I tilknytning til teatret fantes det en berømt teaterskole.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
«Medveditsa» har flere betydninger.

**Medveditsa** (russisk: Медведица) er ei elv i Volgograd og Saratov oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til elva Don, og er 745 km lang, med et nedbørfelt på 34 700 km² og en middelvannføring på 69 m³/s.

Navnet Medveditsa betyr *binne*, og ifølge historien kommer det av den store mengden bjørn som tidligere fantes i området.

Elva har sitt utspring på Volgaplatået, i de nordøstlige delene av Saratov oblast, og renner hovedsakelig i sørvestlig retning og inn i Volgograd oblast, hvor den munner ut i elva Don. De største sideelvene er, fra høyre: Balanda og Tersa, og fra venstre: Idolga, Karamysj og Artsjeda.

De største byene ved elva er Petrovsk, Atkarsk, Zjirnovsk og Mikhajlovka. Elva er seilbar til Atkarsk.

Referanser
----------

1. ↑  Artikkelen «Medveditsa» Arkivert 17. oktober 2013 hos Wayback Machine. i Store sovjetiske encyklopedi, 3. opplag 1969–1978 (russisk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Medveditsa River (Don basin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Eduard Gerhard, hovedinitiator.
**Deutsches Archäologisches Institut** (det tyske arkeologiske institutt, DAI) er en vitenskapelig forskningsinstitusjon underlagt det tyske utenriksdepartementet. Det utfører utgravninger og forskning innenfor arkeologi og beslektede fagområder. Viktige utgravningssteder inkluderer Madrid, Roma, Istanbul, Athen, Kairo, Damaskus, Bagdad, Teheran og Sanaa.[]

Instituttet ble grunnlagt i 1829 i Roma under navnet Instituto di corrispondenza archeologica. Hovedkontoret befinner seg siden 1832 i Berlin. Den romersk-germanske kommisjonen har sete i Frankfurt am Main, kommisjonen for eldre historie i München og kommisjonen for allmenn og sammenlignende arkeologi i Bonn.

Eksterne lenker
---------------

* (ty) Deutsches Archäologisches Institut Arkivert 7. september 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
*De sørgende foreldre*av Käthe Kollwitz

**Deutscher Soldatenfriedhof Vladslo** eller *Den tyske soldatgravlunden Vladslo* ligger om lag tre kilometer nordøst for Vladslo, nær Diksmuide i Belgia. Den ble anlagt under første verdenskrig i løpet av krigen ble det begravd 3 233 tyske soldater der. I 1956 ble en rekke omliggende tyske krigskirkegårder avviklet og levningene flyttet til fire større gravlunder; Langemark, Hooglede, Menen og Vladso. Etter dette har Vladslo hatt 25 644 soldatgraver.

Gravene administreres av *Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge*.

Gravlunden har et par statuer – *De sørgende foreldre* – av den tyske skulptøren Käthe Kollwitz. Hun laget statuene i 1930-årene til minne om sin yngste sønn, Peter, som ble drept i oktober 1914. Farsfigurens blikk er rettet mot den niende gravsteinen foran ham, som bærer sønnens navn.

Referanser
----------

1. 1 2  «Web matters». Web matters. 23. oktober 1914. Besøkt 10. april 2014.
2. ↑  Sometimes called *The Mourning Parents*
3. ↑  Kreissparkasse Köln. «Kollwitz Museum, Cologne, Germany». Kollwitz.de. Besøkt 10. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deutscher Soldatenfriedhof Vladslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Deutscher Soldatenfriedhof Vladslo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ieper (Ypres) - Belgium. Nearby site: Deutscher Soldatenfriedhof 1914–1918 (German military cemetery), Vladslo. Arkivert 3. mai 2014 hos Wayback Machine.
* German military cemetery Vladslo.
* Ypres: Vladslo German Cemetery.
* (de) Vladslo, on website of Volksbund.
* (nl) Duitse militaire begraafplaats Vladslo (German military cemetery Vladslo), on WO1.be

Portal: Første verdenskrig
**Medocostidae** er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Disse tegene er rovdyr som suger ut kroppsvæsker fra ulike smådyr. 

Gruppen omfatter bare én kjent art, *Medocostes lestoni*, som er kjent fra Ghana og Kongo.

Utseende
--------

*Medocostes lestoni* er en middelsstor (8 – 9 mm), flat, avlangt-oval, sterkt sklerotisert tege. Antennene består av fire ledd, det innerste er sylindrisk, ledd to stavformet, de to ytterste trådformede. Vingene er velutviklede, den membranøse delen av forvingen har tre lange celler ved roten, mange årer går ut fra disse. Beina er ikke særlig lange. Bare hunnen er kjent.

Levevis
-------

Lite synes å være kjent om biologien til denne arten, men det er sannsynlig at den er et rovdyr.
Den er funnet under barken på døde trær, der dens flate kroppsform gjør at den kan bevege seg temmelig fritt.

Systematisk inndeling
---------------------

Medocostidae ble tidligere gjerne regnet som en undergruppe av familien Nabidae.

**Treliste**
* orden nebbmunner (Hemiptera)
	+ underorden **plantesugere** (Homoptera) (parafyletisk)
	+ underorden **teger** (Heteroptera)
		- overfamilie **Cimicomorpha**
			* familie Medocostidae
				+ *Medocostes lestoni* Štys, 1967

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Medocostidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Medocostidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Medocostidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Deutsches Eck** er en landtunge i Koblenz der hvor Mosel munner ut i Rhinen. I 1897 ble det bygget en monumental 37 meter høy rytterstatue av keiser Wilhelm I. Deutsches Eck ble i 2002 oppført på UNESCOs verdensarvliste som en del av Øvre mellomrhindal.

Det «egentlige» Deutsches Eck - Deutschherrenhaus med Den tyske ordens kors
Erkebiskop Diether av Trier tilkalte i 1216 ridderne i den Den tyske orden til Koblenz og skjenket dem en del av landet ved Kastorkirken. Umiddelbart der hvor Mosel og Rhinen flyter sammen ble ordensprovinsens sete bygget. Denne ordensprovinsen var direkte underlagt stormesteren. Området hvor ordensridderne holdt til ble på folkemunne kalt *Deutscher Ordt* og senere *Deutsches Eck*. På 1800-tallet ble landtungen bygget på en bestående sandbanke for å skaffe en nødhavn ved Moselmundingen. I 1888 ble havnen nedlagt for å skaffe et representativt sted for rytterstatuen av Wilhelm I i den prøyssiske Rhinprovinsen. Dermed oppstod *Deutsches Eck* i sin nåværende form.

Omkring 1900
Minnesmerket var uttrykk for den wilhelmistiske tidsånd, og ble allerede i samtiden kritisert for sin overladede, nasjonalistiske symbolikk. Under den kalde krigen tjente det som statlig monument for den tyske enhet, og alle statene og de prøyssiske provinsenes (inkludert østprovinsenes) flagg ble satt opp. Selve Rytterstatuen var blitt ødelagt av en granat under annen verdenskrig, men ble restaurert i 1990. Monumentet er en viktig turistattraksjon, og området brukes ofte til forskjellige utendørsarrangementer som konserter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deutsches Eck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Deutsches Eck – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Privat internettside om Deutsches Eck

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
*Homo rhodesiensis* "Broken Hill kraniet": datert som 130,000 år gammelt (testing med aminosyrer) eller mellom 800,000 og 600,000 år gammelt, avhengig av dateringsmetode.
**Arkaiske mennesker** er en samlebetegnelse på flere kategorier av arten *homo* som kom etter *homo erectus* og *homo ergaster* og som gikk forut for arkaisk homo sapiens.

Samlebetegnelsen omfatter *homo antecessor*, heidelbergmennesket, *homo rhodesiensis*, neandertalere og *homo denisova*.

Den omfatter også *homo cepranensis*, *archanthropus*, Mala Balanica mennesket og Tautavelmennesket. Dette er morfologiske overgangsformer som er vanskelig å plassere i ovennevnte kategorier.

Eksterne lenker
---------------

* Early and Late "Archaic" Homo Sapiens and "Anatomically Modern" Homo Sapiens
* Origins of Modern Humans: Multiregional or Out of Africa?Arkivert 29. april 2001 hos Wayback Machine.
* Homo sapiens, Museum of Natural History
* Human Timeline (Interactive) – Smithsonian, National Museum of Natural History (August 2016).
***Stenosternus*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 16 millimeter), avlang, halvblank, brunsvart skarabide med litt bronseaktig glans. Antennene er 10-leddete med en tre-leddet klubbe. Oversiden er tett, rynkete punktert og litt matt på grunn av dette. Bare hannen er kjent, denne har et firkantet hode uten horn eller knøler i pannen. Pronotum har rundede sider og er noe innskåret foran, bredest et stykke foran midten. Dekkvingene er hvelvede, kraftig punkterte, med en lengderibbe, men uten punktrader. Beina er nokså kraftige med to små tenner på for-leggene og lange sporer på bakleggene. Arten har reduserte flygevinger og er ikke flygedyktig.

Levevis
-------

Arten er bare kjent fra ett eneste eksemplar. Dette eksemplaret mangler en konkret lokalitetsangivelse utover "São Tomé", så ingenting er kjent om biologien til arten.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra São Tomé og Príncipe.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten bør kanskje heller plasseres i stammen Aegidiini, som ellers lever i den Nye Verden.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
					- Stammen Orphnini
						* Slekten ***Stenosternus*** Karsch, 1881
							+ ***Stenosternus costatus*** Karsch, 1881

Referanser
----------

1. ↑  A. V. Frolov (2013) *Stenosternus* Karsch, a possible link between Neotropical and Afrotropical Orphninae (Coleoptera, Scarabaeidae). ZooKeys 335: 33-46.

Kilder
------

* Nettside om slekten Arkivert 11. februar 2017 hos Wayback Machine.
* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stenosternus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stenosternus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Stenosternus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Orphninae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons