recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anne Michelle de Massy** (født **Anne Michelle Lütken** 28. november 1959 i Oslo, død 25. november 2001 i London) var en norsk modell som 11. september 1982 ble gift med baron Christian de Massy, som er nevøen til fyrst Rainier III av Monaco. Ekteskapet var barnløst, og de ble skilt i 1987.

Hun levde et jetsetliv etter skilsmissen, og var sammen med Constantine Niarchos i mange år før han døde av en overdose i 1999, dette førte til at hun var rubrikkstoff over hele Europa.

25. november 2001 døde hun i sin luksusleilighet i London som følge av pusteproblemer. Hun ble bare 41 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Anne Michele Lütken, The Peerage person ID p20421.htm#i204201, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p20421.htm#i204201, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Norsk baronesse funnet død (artikkel i Dagbladet 29. november 2001)
* Hennes kropp orkade inte mer (artikkel i Aftonbladet 30. november 2001)
**Anne Mette Sannes** (født 14. august 1964 i Porsgrunn) er en norsk sciencefiction­forfatter, vitenskaps­formidler og produsent av dokumentar­filmer om verdensrommet. Hun er gift med astrofysiker Knut Jørgen Røed Ødegaard.

Bakgrunn
--------

Sannes gikk på Porsgrunn videregående skole, var utvekslingselev i Delaware i USA og har studert i Tyskland. Hun har en interfakultær cand.mag.-grad fra Universitetet i Bergen samt utdanning i organisasjon og ledelse.[]

Hun er oppvokst i Bamble i Telemark og debuterte som forfatter i 2005. Sannes har tidligere arbeidet i oljebransjen i Stavanger, som kunde- og personalkonsulent samt undervist i ungdomsskole og videregående skole.[]

I tillegg til forfatterskapet holder hun og ektemannen foredrag og astroshow. Sannes jobber også med meteorittleting og krysspeiling av observerte meteorittfall, og sammen med ektemannen ledet hun utenlandssendingen under venuspassasjen i Tromsø i 2012.[]

Sannes har hatt en rekke opptredener i media i forbindelse med himmelbegivenheter, meteorittfall, astroshow og utgivelse av bøker og filmer.[]

Bibliografi
-----------

### Egne utgivelser

* Herr Glødegaard og den store meteorittjakten - barnebok (2007)
* 81 lysår hjemmefra – barne- og ungdomsbok + lydbok (2005)

### Fellesutgivelser

* Terra Nova, tredje bok i science fiction-trilogien Ad Astra -ungdom (2015)
* Proxima Centauri, andre bok i science fiction-trilogien Ad Astra -ungdom (2013)
* Apollomannen, første bok i science fiction-trilogien Ad Astra – ungdom (2012)
* Vårt magiske univers - DVD og Blu-ray (2011)
* Himmelbegivenheter i Norge – DVD (201
* Himmelbegivenheter i Norge – Hefte (2010)
* Universet – DVD (2009)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anne Mette Sannes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Anne Mette Sannes på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Deltager på Lindmo 26.oktober 2013
* (no) Formidlingsnettsted til Anne Mette Sannes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Arthur Allman** (født 24. desember 1890 i Milton i England, død 22. desember 1956) er en tidligere fotballspiller for blant andre Manchester United. Hans rolle på banen var som midtstopper. Ligadebuten for Manchester United kom 13. februar 1915 mot Sheffield Wednesday (1. Divisjon, 2-0 hjemme, ca. 7,000 tilskuere). 

Klubber: Sneyd Green School (junior), Smallthorpe, Shrewsbury Town, Wolves (slutten av 1912), Swansea Town (1913), Manchester United (12 kamper, 0 mål), Stoke City (under 1. verdenskrig), Millwall Athletic (mai 1919, i southern league), Port Vale (prøvespill i 1921), Aberaman (sesongen 1921/22), Crewe Alexandra (aug. 1922), Aberaman (fra juni 1924). Fra Swansea Town til Manchester United i mai 1914 for £150.

Karriere
--------

| Klubb | Ses | Kamper | Mål | Div | Plass | FA-cup | Liga-cup | E-cup | Manager |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Manchester United | 1914/15 | 12 | 0 | 1 | 18 | 1. runde | - | - |  |

Referanser
----------

1. ↑  «Arthur Allman». MUFCINFO.com.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ole Steen-Olsen** (født ca. 1941 på Bornholm) er en danskfødt norsk jurist og politiker for Arbeiderpartiet. Han underviste i en årrekke ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo, var mangeårig juridisk rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe og var en del av Justisdepartementets politiske ledelse fra 1986 til 1989.

Utdannelse og karriere
----------------------

Han var utdannet cand.jur. ved Københavns Universitet og kom til Norge i 1960-årene. Han var universitetslektor og siden førsteamanuensis ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Han var i 16 år juridisk rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe og personlig rådgiver (politisk rådgiver) for justisminister Helen Bøsterud fra 1986 til 1989. Steen-Olsen var justisminister Bøsteruds nærmeste medarbeider og sammen «snudde [de] opp ned på tilvante arbeidsmåter i departementet». I rollene i stortingsgruppen og regjeringen var han med å skrive flere norske lover. Fra 1993 arbeidet han også som juridisk rådgiver for regjeringene i flere utviklingsland i forbindelse med bruk av private selskaper til utbygging av infrastruktur; bl.a. arbeidet han med slike prosjekter i Kina og Malaysia. Han arbeidet også med utvikling av modeller for privat finansiering av veier i England og USA. Steen-Olsen var i flere tiår kjent som en svært populær foreleser i erstatningsrett; en av hans tidligere studenter, Geir Lippestad, uttalte at «han hadde fullt hus på alle sine forelesninger. Det var nesten som å være på revy». Han fikk undervisningsprisen ved fakultetet så ofte at den ble omtalt som «gjengangerprisen». Han ble i 1976 ridder og i 1985 kommandør av «Den gulblakke hoppes orden».

Bibliografi
-----------

* «Kritiske bemærkninger til obligasjonsrettens almindelige del», *Jussens Venner*, 1973
* «Om adækvans og samvirkende skadeårsager ved forsikring mod tidstap», 1977
* *Forsikringsopgøret ved salg af skib* (1976)
* *Produktansvaret i norsk ret* (1977)

Referanser
----------

1. ↑  «Politisk rådgiver i Justis- og beredskapsdepartementet». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 28. oktober 2013. Besøkt 20. januar 2022. «Personlig rådgiver (17. mai 1986 - 1. juli 1992) : 1986-1989: Ole Steen-Olsen»
2. ↑  «Verdibørsen». NRK. 2004. Besøkt 20. januar 2022.
3. ↑  «Dagbladet». 21. mars 1999.
4. ↑  «Stavanger Aftenblad». 30. desember 2002.
5. ↑  «Stavanger Aftenblad». 19. juni 2002.
6. ↑  «En seriøs mann». *universitas.no*. 18. januar 2012. Besøkt 20. januar 2022. «–⁠ Jeg hadde en fin studietid. Det var trivelig å gå på jussen nede i Karl Johan, sier Geir Lippestad.»
7. 1 2  *Anniversarius centesimus : Juristforeningen gjennem hundrede aar 1908-2008*. Oslo: Juristforeningen. 2008. ISBN 9788299087414.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Ole Syversen Fagernæs** (født 18. oktober 1865 - død 6. desember 1915) var en norsk folkeskolelærer og venstre-politiker. Han var ordfører i Eidskog kommune i 1913-1915. Fagernæs var gift med lærer Anna Mathilde Fagernæs (født Wenger), som begge arbeidet og bodde i lærerboligen på Gaustad skole (Magnor skole).

Politiske karriere
------------------

Fagernæs var med i Eidskogens skolestyre. Jobben som ordfører innebar blant annet av å være med i Eidskogen Formandskap De hadde jevnlige møter i et festlokale ved Skotterud. Han var en av de tre foreslåtte kandidatene til Forlikskommissærvalget (Forliksrådet) i Eidskog i 1914. 

I 1913 ble Fagernæs valgt som ord fører i Eidskog kommune, men døde bare to år etter han ble valgt. 

I forbindelse med stortingsvalget 1915, stilte Fagernæs som kandidat for partiet Arbeiderdemokratene. Partiet var et underparti av Venstre, og hadde som mål å sanke stemmer fra Arbeiderpartiets velgere. Han ble derimot nødt til å trekke seg grunnet sykdom, og ga derfor fra seg dette vervet til sin kollega og nære venn folkeskolelærer Gunnar Mandt. 

Da Fagernæs døde ble det i Eidskogen Herredstyre enstemmig vedtatt at begravelsen skulle foregå på kommunens bekostning. I begravelsen var naboordførerne Hauge fra Aaasnes og Nils Aas fra Brandval tilstede. Den nye ordførren, Olof Nilsson, holdt en liten tale til minne om den avdøde med følgende ord: "Med dypt følt tak for hvad du i en række av aar har utrettet for Eidskogens kommune, lægger jeg denne krans paa din baare. "

Familie
-------

Sammen med Anna Mathilde Wenger fikk Fagernæs tre barn:  

* Syver Fagernæs (22.02.1906 - 07.08.1980), skattedirektør i Norge (1969-1976), far til programleder Ellen Åse "Toppen" Bech og jurist Sven Ole Fagernæs
* Kari Jørunn Oulie-Hansen (04.06.1910 - 09.04.2008)
* Marte (døpt: Martha Gunvor) Nerdrum (11.12.1914 - 05.07.1994) provisor og politiker.

Referanser
----------

1. 1 2  «?». *Indlandsposte*. 18.12.1915.
2. ↑
3. ↑   Anna Mathilde Fagernæs
4. ↑
5. ↑
**Dolmen by** er kanskje Hitras best kjente severdighet med flere hundre små hus, hytter, kirker, naust og eget havneområde.

Dolmen by ble opprinnelig etablert av Johan Hopsø i 1957 som et hobbyprosjekt, men det hele utviklet seg langt ut over det. 14. juli 2007 markerte byen sitt 50-årsjubileum.

Hopsø bygget noen av husene etter modell fra øyregionen, og om andre hus diktet han fargerike historier om beboerne inspirert av stort og smått som hadde hendt i distriktet. Etterhvert som hobbyprosjektet ble kjent, fikk det som da begynte å bli kalt «Dolmen by» stadig oftere besøk av skuelystne. Ettersom Hopsø og hans hustru bodde avsides, måtte besøkende hentes med båt av byens grunnlegger personlig. Johan Hopsø var i mange år en inspirert guide ved byvandringer i Dolmen by, og hans historiefortelling var nok for mange en like stor attraksjon som lilleputthusene hans. Byen stod ute om sommeren, men ble satt under tak i vinterhalvåret for å beskytte bygningene.

Petter Johansen overtok byen fra Hopsø og utviklet den videre til bli en samling av mange hundre små hus, hytter, kirker, naust og båter, med tilhold vest på Dolmøya. Byen har vært på flyttefot flere ganger og vært innom både Jonsvatnet ved Trondheim og i Lillehammer.

I 2001 ble byen kjøpt tilbake til Hitra og flyttet til en permanent plassering ved Dolmsundet Hotell på Hitra i det som ble kalt for *Dolmsundet Opplevelsepark* der byen deler plass med andre attraksjoner, som et gjenreist langhus fra jernalderen, foruten et eget havbruksanlegg, krabbefabrikk og vindmøller.

Skiftende eierforhold og økonomiske problemer har i flere perioder gjort byen utilgjengelig for publikum, siste gang etter en konkurs i 2005. I perioden juni 2006 - august 2009 var imidlertid byportene igjen åpne. Dolmen By hadde da vel 700 bygninger av forskjellig slag, blant annet med og eget havneanlegg. Flere av Hopsøs opprinnelige hus sto i byen. Mange av husene er direkte kopier av hus som står og har stått i Hitra- og Frøyaregionen.

Dolmen by er ikke tilgjengelig for publikum fra og med 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «Dolmen by er konkurs». Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 21. april 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Dolmen by

Portal: Hitra
**Ole Ingebrigtsen Soelberg** (født 11. oktober 1798 i Soknedal, død 2. januar 1874 i Strinda) var en norsk gårdbruker og politiker.

Han var innvalgt på Stortinget fra Søndre Trondhjems amt 1833–1838, 1842–1847 og 1851–1856, og satt i Lagtinget, Stortingets militærkomité, Stortingets kirkekomité, Stortingets veikomité og Stortingets protokollkomité. Sammen med Mikkel Nilsson Grendahl, Ingebrigt Haldorsen Sæter og Diderik Iversen Tønseth var Ole Soelberg blant de fire fremste haugianerne som ble valgt til stortingsmenn for Søndre Trondhjems amt, flere av dem også samtidig.

Soelberg var medlem av Strinda herredsstyre i en årrekke og ordfører i periodene 1839–1843, 1846–1849 og 1856–1861. Av andre lokale verv kan nevnes direktør i Strindens Sparebank, forlikskommissær og valgmann.

Soelberg var bondesønn fra Soknedal. Han hadde bakgrunn som underoffiser i jegerkorpsene i Holtålen og Selbu, og solgte slektsgården Oppstu Sør-Solberg og kjøpte gården Hegdalen i Strinda herred utenfor Trondhjem i 1835. Året etter solgte han Hegdalen og kjøpte Øvre Rotvoll i samme herred. Soelberg solgte Øvre Rotvoll for å opprette Rotvoll landbruksskole der i 1860, og kjøpte gården Hesthagen ved Gløshaugen samme år.

Ole Soelberg var far til Lars Soelberg og oldefar til Olaf Løhre.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 808[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914*. 1. Kristiania. s. 808–809.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ole Soelberg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Geni
 |
**Songtsän Gampo** (tibetansk: ; wylie-translitterasjon: *Srong-btsan sGam-po*; mandarin: 松赞干布, *Qizonglongzan*; ca. 617-649 AD) var grunnleggeren av det tibetanske imperium. Ifølge tibetansk tradisjon var han den trettitredje herskeren fra sitt dynasti, Yarlung-dynastiet. Under Songtsän Gampo angrep tibetanerne de omliggende områdene og gjorde Tibet til en stormakt, noe landet forble fram til den siste kongens død midt på 800-tallet. Han er også kjent for å ha giftet seg med en nepalsk og en kinesisk prinsesse (kineserne regnet dette som et bevis på Tibets underkastelse under Kina, noe tibetanerne ikke er enige i), som sammen skal ha påvirket kongen til å introdusere buddhismen i Tibet. 

Det er vanskelig å fastsette datoene for Songtsän Gampos fødsel og tronebestigelse. I tibetanske kilder er det generelt akseptert at han ble født i år 617 (et år før Tang-dynastiets grunnlegger Gaozu ble keiser). Problemet er at han skal ha blitt født i et uspesifisert oksens år i den kinesiske kalenderen, og det kan også ha vært 569, 593 eller 605, dette kan ikke bestemmes helt sikkert. Han skal ha besteget tronen da han var trettet (tolv i veksterlige aldersbestemmelser), og det kan ha vært i 629. 

Songtsän Gampo med Bhrikuti Devi (venstre) og Wenchen (høyre).

Referanser
----------

1. ↑   BDRC Resource ID P8067[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   IdRef, www.idref.fr, besøkt 1. mai 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Namri Songtsän  (som konge)** | **Keiser av Tibet**(Ca.629–649) | Etterfølger:**Mangsong Mangtsän  (som keiser)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Vakhsj** (tadsjikisk: Вахш eller وخش), i det nordlige sentrale Tadsjikistan også kjent som **Surkhob** (tadsjikisk: Сурхоб), og i Kirgisistan som **Kyzyl-Suu** (kirgisisk: Кызылсуу – *Kyzylsuu*), er ei elv i Sentral-Asia. Den er ei sideelv til Amu-Darja, og er 786 km lang, med et nedbørfelt på 39 100 km².

Geografi
--------

Elva har sitt utspring i Kirgisistan, og den renner mot vest og inn i Tadsjikistan, hvor den løper sammen med elva Pjandzj og danner elva Amu-Darja på grensa mellom Tadsjikistan og Afghanistan. Middelvannføringen i Vakhsj er 536 m³/s. Elva, som får mesteparten av sin vannføring fra smeltevann fra isbreer, har sin maksimale vannføring i sommermånedene juli og august. Elva renner mellom svært høye fjell, som ofte begrenser elveløpet til trange passasjer i dype kløfter. De størstesideelvene er Muksu og Obihingou.

Demninger
---------

Vannkraftpotensialet i Vakhsj er blitt sterkt utnyttet av Sovjetunionen og senere av Tadsjikistan. Det er nå fem utbygde vannkraftverk langs Vakhsj i Tadsjikistan, en av dem er verdens høyeste fullførte demning, Nurek. De fem kraftverkene leverer 90 % av landets elektrisitet. Det er i tillegg under bygging eller planlagt ytterligere fire demninger langs elva, herunder Rogun-demningen, som vil overgå Nurek som verdens høyeste når den er ferdig utbygd.

Blokkeringer
------------

Vakhsj er utsatt for blokkering av jordskred forårsaket av jordskjelv i den seismisk aktive regionen. Slike jordskred representerer en betydelig trussel mot demningene og vannkraftverkene langs elva. Som følge av et slikt jordskred i 2002 fikk Tadsjikistan et lavrentelån fra Den asiatiske utviklingsbanken for å redusere skadevirkningene av skredet.

Referanser
----------

1. ↑  «Highest Dams (World and U.S.)». 1998 ICOLD World Register of Dams. Arkivert fra originalen (chart) 5. april 2008. Besøkt 14. september 2008.
2. ↑  "US $5.3 Million to Tajikistan for Emergency Landslide Stabilization Measures" (10. september 2002). Den asiatiske utviklingsbanken: press release no. 148/02. Besøkt 14. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Kart over deler av Vakhsj, med elvas ni demninger Arkivert 19. februar 2006 hos Wayback Machine.
* Kart over nedbørfeltene til større elver i Tadsjikistan Arkivert 9. mai 2005 hos Wayback Machine.
* Indeks over kart og grafer vedrørende Tadsjikistans vannressurser Arkivert 1. mai 2006 hos Wayback Machine.
* "Tajikistan – Topography and Drainage". Utgitt av Federal Research Division av Library of Congress. Online-versjon besøkt 14. september 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Harry F. Tate** (født 31. juli 1886 i St. Louis i Missouri, død 27. oktober 1954 i St. Louis i Missouri) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Tate vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *St. Rose Parish*, som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club* og *Christian Brothers College* fra USA. *St. Rose Parish* tapte første kampen med 0-4 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, *Christian Brothers*, med 7-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *St. Rose Parish* og *Christian Brothers College* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
Tate var angrepsspiller og spilte alle fire kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i fotball, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Tate – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harry Tate – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harry Tate – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Harry van Hoof** (født 16. mars 1943) er en nederlandsk dirigent, komponist og arrangør.

Gjennom årene har han fått et godt omdømme i musikk- og TV-verden, og han har satt sitt navn på mange vellykkede produksjoner. Han har sitt eget produksjonsselskap. Han hadde sin første suksess som arrangør med *Sofietje* 'av Johnny Lion. I Nederland har han jobbet lenge sammen med BZN. 

Van Hoof er i Nederland best kjent som dirigent av de nederlandske bidragene til Melodi Grand Prix. Han stod for bidragene fra 1972 til 1979, 1986, 1988 og 1990 og 1992 og 1994. I 1975 var han også involvert i seieren med Teach-In med låten *Ding dinge dong*. Arrangementene til sangene i 1972 («Als het om de liefde gaat» av Sandra & Andres), 1973 («De oude muzikant» av Ben Cramer) og 1976 («The party's over» av Sandra Reemer) var alle laget av Van Hoof. 

Internasjonalt er van Hoof kjent for sitt mangeårige samarbeid med artisten Gheorghe Zamfir, og svært mange av panfløyte-artistens innspillinger er arrangert og dirigert av Van Hoof. På utgivelsen *Harmony* fra 1984 spiller Zamfir også van Hoofs egen komposisjon *Themanuel*.

16. mars 1967, giftet han seg med Trea Dobbs, som han senere har skilt seg fra.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 427842, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Harry van Hoof wordt 75: Ik zou me geen raad weten zonder muziek ED (nederlandsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry van Hoof – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Harry van Hoof på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Harry van Hoof på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Harry van Hoof på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Emil Alexander Lindh** (født 15. april 1867 i Helsingfors, død 3. september 1937 i Helsingfors) var en finsk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm. 

Lindh vant en olympisk sølvmedalje under OL 1912 i Stockholm med den finske båten «Nina» som kom på andreplass, bak den svenske båten «Kitty» i 10-metersklassen. Mannskapet besto av Waldemar Björksten, Bror Brenner, Emil Lindh, Harry Wahl, Jacob Björnström, Allan Franck og Adolf Pekkalainen.

Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. Den svenske båten «Kitty» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Nina» og den russiske båten «Gallia II» hadde fire poeng hver etter de to seilasene, «Nina» vant skilleracet.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Sølv Sølv i seiling, 10-metersklassen Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emil Lindh – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Emil Lindh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Geni
 |
**Harry August Wahl** (født 17. juli 1869 i Fredrikshamn, død 31. juli 1940 i Viborg) var en finsk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Wahl vant en olympisk sølvmedalje under OL 1912 i Stockholm med den finske båten «Nina» som kom på andreplass, bak den svenske båten «Kitty» i 10-metersklassen. Mannskapet besto av Waldemar Björksten, Bror Brenner, Emil Lindh, Harry Wahl, Jacob Björnström, Allan Franck og Adolf Pekkalainen.

Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. Den svenske båten «Kitty» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Nina» og den russiske båten «Gallia II» hadde fire poeng hver etter de to seilasene, «Nina» vant skilleracet.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i seiling, 10-metersklassen Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Wahl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harry Wahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harry Wahl – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Geni
 |
**Harry Tenbrook** (Opprinnelig: **Henry Olaf Hansen**) (født 9. oktober 1887 i Kristiania, død 4. september 1960 i Woodland Hills) var en norskfødt amerikansk skuespiller. I filmer hadde han en lang karriere i biroller, hovedsakelig i *programmers* og actionmelodramaer. I de senere årene spilte han jevnlig i John Fords filmer.

Tenbrook debuterte i en kortfilm i 1911. Han hadde rollen som den slemme *hombre*, Sid Garrett, i westernfilmen *Kindled Courage* (1923). Tenbrook portretterte vanligvis personer som truet lov og orden i sine filmer.

Lydfilmdebuten gjorde han i danske Benjamin Christensens merkelige amerikanske melodrama *Seven Footprints to Satan* (1929), der han spilte Thelma Todds bilfører.

Gjennom hele 1930- og 1940-tallet var Tenbrook en flittig karakterskuespiller og spilte en mengde mindre roller: bootlegger i gangsterfilmen *Scarface* (1932), medlem av skipsmannskapet både i *King Kong* (1933) og oppfølgeren *Song of Kong* (1933).

Med John Fords *Siste vogn til Lordsbury* (1939), hvor han så vidt kan skimtes som telegrafoperatør, ble han medlem av regissørens skuespillergruppe. Tenbrook hadde for øvrig spilt i Fords film *The Seas Beneath* (1931), en spionfilm med handling langt til den første verdenskrig, og i *The Informer* (1935).

Han døde av lungekreft.

Referanser
----------

1. ↑   filmportal.de, Filmportal-ID 082dc514a47e4615843bf8388f01ffea, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Wollstein, Hans J.: *Strangers in Hollywood*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Tenbrook på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Harry Tenbrook i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Harry Tenbrook på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Harry Tenbrook på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Harry Tenbrook hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Jameson Adams** (født 6. mars 1880 i Rippingale, Lincolnshire, død 30. april 1962 i London) var en britisk utforsker av Antarktis og medlem av Nimrod-ekspedisjonen, den første ekspedisjonen ledet av Ernest Henry Shackleton i et mislykket forsøk på å nå Sydpolen. Likevel var han en av en gruppe på fire som har nådde polarplatået for første gang, og dermed viste vei til Sydpolen. Den 9. januar 1909 oppnådde de en «Farthest South» på 88° 23'S 162° 00'E, bare 97 nautiske mil fra Sydpolen, da de ble tvunget til å snu på grunn av forestående sult.

Adams ble ført i Rippingdale, Lincolnshire, som sønn av en lege og barnebarn av en kaptein i den indiske marinen. I en alder av tretten år sluttet han skolen for å gå inn i handelsflåten. I 1902 ble han fenrik i Royal Naval Reserve, og da han oppnådde graden løytnant var han en av de siste til å oppnå en sjøkapteins sertifikat under seil. Men han ga opp en lovende karriere for å delta som andrekaptein under Ernest Shackletons Nimrod-ekspedisjon.

Da han returnerte fra Antarktis i 1909 gikk han inn i embedsverket, hvor han ett år senere ble utnevnt til sjef for Nord-Eastern Division of Employment Exchanges. Han ble senere kalt tilbake til sjøforsvaret ved utbruddet av første verdenskrig, og der ble han flaggløytnant for admiral Hood og kommandør over Dover Patrol. Etter en periode med spesialarbeid ved Ministry og Munitions ble han sendt til Flandern for å lede et batteri av marinens beleiringsvåpen. En stygg skade i hodet gjorde at han returnerte i 1917, hvorpå han ble tildelt Distinguished Service Order og Croix de Guerre for sine tjenester.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Jameson Boyd Adams, Find a Grave 6380672, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave 6380672[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, Find a Grave 6380672[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Find-A-Grave site
**Kobbervraket** er et fartøysvrak fra middelalderen som ble oppdaget i den polske byen Gdańsk i 1969. Dette vraket hadde en last som besto av kobber og jern i barrer som var buntet sammen og deretter klemt fast med trekiler. Av den grunn ble vraket, som trolig var en holk, kalt «Kobbervraket». Offisielt kalles polske vraket «W-5», som det femte vrak funnet i Gdańsk.

Kobbervraket viste seg å være et rimelig stort lasteskip med en kjøllengde på 16,34 meter og en bredde på 6 meter. Lasten hadde forskjøvet seg og blitt liggende på styrbordssiden etter skipet hadde sunket. Spor etter ild på trematerialet viste at det hadde forulykket på grunn av brann. Lasten og sandbunnen hadde imidlertid skapt spesielle forhold som bevarte store deler av det intakte skipet, som forårsaket store vansker for marinarkeologene, som først i 1975 klarte å heve mesteparten. Gevinsten av hevingen er at W-5 er ansett som det beste bevarte vraket med last i hele Polen fra middelalderen.

Dateringen av Kobbervraket viser at skipsvraket stammer fra perioden 1390 til 1430, og formodentlig er en holk. Undersøkelsene av vrakrestene som var delt i tre seksjoner, påviste flere tekniske detaljer, blant annet en meget rigid «innved» eller et skjelett av spanter som styrket konstruksjonen av det skallbygde fartøyet. Det ble også funnet tverrbjelker med synlige endestykker utenfor skipssidene på Kobbervraket. Dette er et vanlig konstruksjonstrekk på større klinkbygde fartøyene fra middelalderen.

Eksterne lenker
---------------

* Kobbervraket i Gdańsk
* Undervannsarkeologi, skipsvrak i polske museer
**Axel Andersen** (født 22. august 1846 i Stavern, død 7. desember 1913 i Kristiania) var en norsk filolog, pedagog og dogmehistoriker.

Axel Andersen ble student i 1864, studerte klassisk filologi og ble *cand. mag.* i 1871. Fra 1869 var han ansatt ved Gjertsens skole i Kristiania, og fra 1876 til han søkte avskjed i 1900 var han adjunkt ved Kristiania katedralskole.

Dogmehistoriker
---------------

Andersen deltok på den antikirkelige fløyen i religionsdebatten i Norge på slutten av 1800-tallet. I 1895 utga han boken *Skolen og «kirken»*, der han angrep Den norske kirkes innflytelse over skolevesenet i Norge. I de neste årene drev han omfattende studier over Det nye testamente, og utga i 1898 en bok (*Lov og evangelium*) der han angrep lutherdommens lære om rettferdiggjørelse. I 1898 leverte han en doktoravhandling om *Nadveren i de par første aarhundreder eft. Kr.* I denne avhandlingen forsøkte han å påvise at nattverden ikke var innstiftet av Jesus, men en senere oppfinnelse. Avhandlingen ble bedømt av det historisk-filosofiske fakultetet ved universitetet i Kristiania. I bedømmelseskomitéen satt filologen P. O. Schjøtt og de to teologene Sigurd Odland og Lyder Brun. De to siste stemte mot godkjennelse, og Andersen fikk derfor ikke doktorgraden. Avhandlingen ble likevel rost av Arne Garborg, og Bjørnstjerne Bjørnson skrev en brosjyre («Natveren seet i Udviklingens Lys», 1903) basert på den.

Etter å ha blitt avvist av universitetet søkte Andersen avskjed fra stillingen som lærer for å vie seg til fortsatt polemikk med teologene. I 1902 skrev han en tysk artikkel om nattverden i *Zeitschrift für die neutestamentliche Wissenschaft*, og i 1904 ble doktoravhandlingen oversatt til tysk. Andersens arbeid ble rost i flere utenlandske tidsskrifter, og hans venn Anathon Aall forsøkte på dette grunnlaget å få universitetet til å omgjøre sin beslutning. Det historisk-filosofiske fakultetet opprettholdt imidlertid forkastelsen av avhandlingen ved en avstemning i 1909. I stedet ble han ansatt som lektor i latin ved universitetet i 1910. Han fikk også en viss oppreisning ved at den tyske teologen Adolf von Harnack under sitt foredrag i Kristiania i 1910 spesielt fremhevet ham som en betydelig forsker.

Litteratur
----------

* Einar Molland: *Norges kirkehistorie i det 19. århundre*, bind II. Oslo: Gyldendal, 1979.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Axel\_Andersen, besøkt 21. april 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Axel Andersen i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Eberhard Konrad Roman Vogdt** (født 14. juli 1902, død 9. februar 1964 i Vest-Tyskland) var en estisk seiler som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Vogdt vant en olympisk bronsemedalje i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på den estiske båten «Tutti V» som kom på tredjeplass i 6-metersklassen, bak den norske båten «Norna» og «Hi-Hi» fra Danmark. Mannskapet på «Tutti V» var; Nikolai Vekšin, William von Wirén, Eberhard Vogdt, Georg Faehlmann og Andreas Faehlmann. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse Bronse i seiling, 6-metersklassen (Estland)

Portal: Estland

Referanser
----------

1. ↑   Eesti spordi biograafiline leksikon, oppført som Eberhard Konrad Roman Vogdt, ESBL athlete ID Eberhard+Konrad+Roman\_Vogdt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eberhard Vogdt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eberhard Vogdt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Eberhard Vogdt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Et åpnet eksemplar av **Koranen**, islams hellige skrift.
**Corpus Coranicum** er et forskningsprosjekt innen Berlin-Brandenburgs Vitenskapsakademi for å skape forutsetninger for en bedre forståelse av Koranen.

Med start fra 2007 har ansvaret ligget på professoren i midtøstenstudier, Angelika Neuwirth, ved Freie Universität Berlin. Prosjektet har til hensikt å dokumentere Koranen i sin håndskrevne form og i debs muntlige tradisjon, og inkluderer en omfattende kommentar til å tolke i samband med dens historiske utvikling.

Meget av *Corpus Coranicum* kildematerial består av fotografier av gamle Koran-manuskripter som ble innsamlet før andre verdenskrig av Gotthelf Bergsträsser og Otto Pretzl. Anton Spitaler hevdet at fotosamlingen var blitt ødelagt. Mot slutten av sitt liv medgav han at han hadde gjemt bildene under nesten et halvt århundre, og Neuwirth overtok ansvaret for arkivet.

Se også
-------

* Koranen

Referanser
----------

1. ↑  Andrew Higgins and Almut Schoenfeld, "The Lost Archive: Missing for a half century, a cache of photos spurs sensitive research on Islam's holy text", *Wall Street Journal*, 12. januar 2008. Lest: 2011-08-01.

Eksterne lenker
---------------

* Corpus Coranicum Arkivert 26. februar 2011 hos Wayback Machine.
**Arathorn II**, sønn av Arador av Valandils hus, er en fiktiv karakter fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den femtende Høvdingen av Dúnedain.

Som sine forfedre før han, var han blitt oppfostret av Elrond i Kløvendal mens hans far Arador holdt til i villmarken. Arathorn ba om Gilraens hånd i en svært ung alder. Og selv om hennes far, Dírhael, satte seg imot dette giftermålet til å begynne med, fordi han forutså at Arathorn kom til å få et kort liv, men hans kone Ivorwen fikk overtalt han til å gå med på giftet likevel. De giftet seg i 2929, og i 2931 fikk de sønnen Aragorn.

Arathorn ble Høvding av Nordens Dúnedain i år 2930 T.T. da hans far ble fanget av troll. Han styrte i bare tre år, fram til 2933, da han selv ble drept av en pil mens han jaktet på orker. Arathorn II ble ikke mer enn 60 år gammel (noe som er svært lit for en av Dúnedain). Han ble etterfulgt av sin sønn, Aragorn II, som da ennå bare var et spedbarn, som også var kjent som Elessar Telcontar, og som tok opp igjen Gondors krone.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arador** | **Høvdinger av Dúnedain**(2930–2933 A.T.) | Etterfølger:**Aragorn II, Kong Elessar av Gondor og Arnor** |

Portal: Litteratur
Nordfjorden
Nordfjord ved fergestrekningen mellom Anda og Lote  Foto: C. Hill 
**Hundvikfjorden** er navnet på en del av Nordfjord på kommunegrensen mellom Stad og Gloppen i Vestland. Fjordstykket er rundt 14 kilometer langt fra vest til øst, og har to sidefjorder i Gloppen kommune, Hyefjorden og Gloppefjorden.

Fjordens innløp i vest er mellom Krokeneset i nord (ved fjordåpningen til Eidsfjorden) og Øksneelvane kraftverk i sør. Denne sørlige delen av fjorden ligger i Bremanger kommune. Fjordsidene har bare et fåtall spredde, isolerte garder ved fjordsidene, men på nordsiden av fjorden ligger bygden Hundvika, som har veisamband nordover til Nordfjordeid. Mellom innløpet til Hyefjorden og Gloppefjorden ligger neset Hestenesøyra, som trafikkeres av Rv615. På vestre side av Hyefjorden ligger Skjerdalen, Mettenes og Hyeneset, tre garder som er avhengige av båt for kommunikasjon.

Fjorden er omgitt av høye fjell, særlig mot sør der Skjerdingane stiger til 1276 meter over havet. Sør for Skjerdingane ligg Gjegnalundsbreen og fjelltoppen Gjegnet (1670 moh). På nordsiden av fjorden ligger de mindre toppene Hornet (719 moh) og Trollenykjen (899 moh). 

Mot øst ved ferjesambandet (E39) Anda – Lote slutter Hundvikfjorden, og Nordfjord fortsetter østover som Utfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Hundvikfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**«Ebony & Ivory»** er en veldig kort coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)*. Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio.

Original-versjonen har samme tittel og ble skrevet av Paul McCartney. Den ble en hit i 1982 og McCartney sang den i duett sammen med Stevie Wonder. Originalteksten er en oppfordring til at svarte og hvite mennesker kan leve sammen og være vel forlikte.

Musikerne på den korte introen var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer) og Geir Langslet (synth).

Etter introen overtar trekkspill, akustisk gitar og bass. Det er Tom Mathisens far, Joku Fahr (egentlig John Henry Mathisen) som spiller trekkspill mens han synger kun en setning fra originalen to ganger på gebrokkent engelsk før sønnen Tom sier "Ja, jeg tenker vi lar den gå". Joku Fahr fikk kun kvelden forut å øve inn sangen på før innspilling. Fahr ble ikke fornøyd med resultatet. Prima Vera derimot var veldig fornøyd.>

> Joku Fahr hjelper Paul McCartney til nok en suksess.
> 
> 
> Kommentar til «Ebony & Ivory» på albumomslaget.
> 
> 

Joku Fahr / Prima Veras versjon av «Ebony & Ivory» ble også utgitt i januar 1994 på *Absolute Prima Vera*.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)* – albumomslag informasjon
3. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De Gærne Har Det Godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 kapittel «Joku Fahr – Popidol»
**Recipharm AB** er et svensk selskap som produserer legemidler, grunnlagt i 1995 som Recip. Det har produksjon i ti land, i Sverige i blant annet Solna, Strängnäs, Karlskoga og Uppsala.

Beskrivelse
-----------

Selskapet har sine røtter i selskapet Pharmacia. En av Pharmacias tablettfabrikker i Årsta i Stockholm skulle i 1995 nedlegges på grunn av en beslutning om utflytting av tablettproduksjon til Italia. Thomas Eldered, som var fabrikksjef på anlegget, og Lars Backsell, som var sjef for Pharmacias egenvernsavdeling, gjennomførte en såkalt «management buyout».[*klargjør*] De grunnla Recip med 140 medarbeidere og med Apoteksbolaget som fremste kunde.

Årene 1998–2004 ble det ervervet ytterligere tre fabrikkanlegg i Sverige. I 2001 ble varemerket Recipharm tatt i bruk for kontraktsproduksjon. Fra 2007 ble produksjonen konsentrert til kontraktsproduksjon og de egne produktene solgt ut. Selskapet endret navn til Recipharm. 

I 2007 kjøpte man den første fabrikken utenfor Sverige, i Monts i Frankrike, og senere fulgte kjøp i blant annet Storbritannia, Frankrike, Sveits og Spania. Et flertall av kjøpene var av nedleggingstruede anlegg.

Produksjonsanlegg (pr. 2020)
----------------------------

Selskapet oppgir på sine nettsider i desember 2020 de følgende steder:

* Frankrike: Fontaine, Kaysersberg, Monts, Pessac
* India: Bengaluru, Karnal / Paonta Sahib
* Israel: Ness Ziona
* Italia: Brescia, Lainate, Masate, Paderno Dugnano, Pianezza
* Portugal: Odivelas, Queluz
* Spania: Parets, Leganés
* Sverige: Höganäs, Stockholm (HQ), Karlskoga, Solna, Strängnäs, Uppsala, Uppsala Development
* Storbritannia: Ashton, Cramlington, Holmes Chapel, Queenborough, King's Lynn
* Tyskland: Monheim, Wasserburg, Zwickau
* USA: Research Triangle Park i Morrisville (Nord-Carolina)

Koronavaksine
-------------

Recipharm tegnet i november 2020 en avtale med Moderna om produksjon av Modernas koronavaksine mRNA-1273 for utenomamerikanske markeder.

Referanser
----------

1. ↑  *Locations* på Recipharms webbplats, lest den 18. desember 2020
2. ↑  *Börsveckan* 2020:50, side 6

Eksterne lenker
---------------

* Recipharms nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
Brønner på Hortobágy puszta
**Den store ungarske slette**, eller bare **Den ungarske slette**, **Store Alföld** eller **Alföld** (ungarsk *Alföld* eller *Nagyalföld*, slovakisk *Veľká dunajská kotlina*, rumensk: *Câmpia Tisei*, serbisk og kroatisk: *Panonski basen* eller *Панонски басен* – Den pannoniske sletta) er en slette eller et bekken som ligger i sørlige og østlige deler av Ungarn. Den strekker seg også inn i østlige deler av Slovakia (*Východoslovenská nížina* – Det østslovakiske lavlandet), sørvestlige deler av Ukraina (*Zakarpats'ka nyzovyna* – Det transkarpatiske lavlandet), vestlige deler av Romania (med forskjellige navn), nordlige områder av Serbia, og østlige deler av Kroatia (med forskjellige navn). Sletten utgjør den største delen av Den pannoniske slette.

Geografisk utstrekning
----------------------

Slettelandet i nåværende Ungarn
Den grenser til Karpatene i nord og øst, Dunántúli-középhegység i nordvest, de kroatiske fjellene i sørvest, og omkring elven Sava i sør.

Fram til første verdenskrig tok slutt lå slettelandet i midten av det gamle ungarske kongeriket, og ble ofte omtalt som Puszta. Siden 1918 (eller Trianon-traktaten 1920) er det oppdelt mellom Ungarn og fem omliggende land: Slovakia, Ukraina, Romania, Serbia og Kroatia til tross for at slettelandet (til forskjell fra de omkringliggende fjellkjedene) nesten overalt hadde ungarsk befolkningsmajoritet.

I Ungarn er Alföld delt opp i to områder: Észak-Alföld (Nord) og Dél-Alföld (Syd).

Store Alföld i Ungarn
---------------------

En gård i Alföld, 1800-tallet av Géza Mészöly
Sletten dekker 52 000 km² av Ungarn, eller rundt 56 % av landet. Det totale arealet er rundt 100 000 km².

De største ungarske forfatterne som er inspirert eller assosiert med Alföld er Ferenc Móra og Zsigmond Móricz i tillegg til poetene Sándor Petőfi og Gyula Juhász.

Av ungarske vitenskapsfolk som er født på Alföld er fysikeren Zoltán Bay, kjemikeren János Irinyi, oppfinneren av lydløse fyrstikker, farmakologen János Kabay, fysikeren og farmasøyten Gábor Kátai, og fysikeren og pulmonologen Frigyes Korányi.

De to store elvene Duna (Donau) og Tisza med deres bielver går gjennom store deler av dette slettelandet og gjør det dyrkbart.

De største byene og landsbyene med medisinske bad er Berekfürdő, Cserkeszőlő, Gyula, Hajdúszoboszló, Szentes og Szolnok.

### Deler

Den store ungarske sletten består av følgende områder: 

* Mezőföld
* Sárrét
* Sárköz
* Drávamellék
* Kiskunság
* Jászság
* Pest-sletta
* Heves-sletta
* Borsodi-Mezőség
* Bodrogköz
* Tiszahát
* Szatmár-sletta
* Maros-Körös köze
* Körös-vidék
* Nagykunság
* Hortobágy
* Hajdúság
* Nyírség

Se også
-------

* Den pannoniske slette
* Wien-bekkenet
* Puszta

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GeoNames
 |
**Kłodzko** (tsjekkisk: *Kladsko*; tysk: *Glatz*; latinsk: *Glacio*) er en by sørvest i Polen i Nederschlesiske voivodskap. Kłodzko ligger i Kłodzkodalen ved elva Nysa Kłodzka.
Kłodzko er sete i Kłodzko fylke (Powiat kłodzki), men selve byen er en separat urban *gmina*. Kłodzko er det største handelssenteret og et viktig trafikknutepunkt i området. På grunn av de mange historiske monumentene i byen blir den noen ganger omtalt som «Lille Praha».

Historie
--------

Området har vært bosatt minst siden 1. århundre f.Kr. og arkeologiske funn peker på at bosetningen tjente på ravhandelen mellom Østersjøområdet og Romerriket, siden den lå ved den historiske ravveien. Kłodzko ble først nevnt i skriftlige kilder i 981, og området hørte til den slaviske ślężaner-stammen til slutten av det 10. århundre før det kom under böhmisk styre.

Gjennom middelalderen byttet Kłodzko hender flere ganger. Den polske kongen Bolesław hadde strategiske interesser i Schlesien, og han erobret byen flere ganger på grunn av dette. Etter et böhmisk angrep i 1038 kom festningen under styre fra Praha, men noen år senere ble den gitt tilbake til Polen.

Kłodzko fikk byrettigheter omkring 1223. Byen fortsatte å skifte mellom böhmisk og polsk herredømme, og ble også en periode erklært uavhengig. Hussitterkrigene i det 15. århundre hemmet byens utvikling, og som følge av dem ble byen rammet av epidemier og branner. I tillegg ble den ødelagt av flere flommer.

I det 16. århundre var det Habsburgerne som forsøkte å holde kontrollen over regionen, frem til Fredrik den store invaderte. Kłodzko (Glatz) ble følgelig en del av Preussen i 1763. Byen led også mye under Napoleonskrigene, da den ble angrepet av franskmennene. I 1871 ble byen en del av Det tyske keiserrike, og var tysk frem til andre verdenskrig sluttet. Etter krigsoppgjøret har Kłodzko vært en polsk by.

* Den gotiske broen i Kłodzko.Den gotiske broen i Kłodzko.
* Byport i barokk stil.Byport i barokk stil.
* Festningen i Kłodzko ligger på en høyde over byen.Festningen i Kłodzko ligger på en høyde over byen.
* Fra en rekonstruksjon av slaget om festningen i Kłodzko i 1807.Fra en rekonstruksjon av slaget om festningen i Kłodzko i 1807.

Vennskapsbyer
-------------

* Frankrikes flagg Carvin, Frankrike – siden 1980.
* Tysklands flagg Bensheim, Tyskland – siden 1991.
* Tsjekkias flagg Náchod, Tsjekkia – siden 1995.
* Belgias flagg Fléron, Belgia – siden 1995.
* Tsjekkias flagg Rychnov nad Kněžnou, Tsjekkia – siden 2008.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 3. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kłodzko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kłodzko – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Josef K** var et skotsk post-pønkeband som var aktiv på begynnelsen av 1980-tallet. Bandets navn kommer fra en hovedperson i Franz Kafkas roman *Prosessen*.

Bandet kom sammen i Edinburgh i 1977 under navnet «TV Art», men tok navnet Josef K i 1979. Musikalsk blandet gruppa post-punk-gitarer med funk og disco-rytmer. Om bandets kommersielle suksess var laber kan man se deres innflytelse på andre band som Interpol og spesielt Franz Ferdinand.

Medlemmer
---------

* Paul Haig – gitar, sang
* Malcolm Ross – gitar, fiolin
* David Weddell – bassgitar
* Ronnie Torrance – trommer

Alle sangene var skrevet av enten Paul Haig eller Paul Haig/Malcolm Ross.

Paul Haig gikk videre med solokarriere og utga en rekke album på sitt eget plateselskap *Rhythm of Life* mellom 1984 og 2002, mens Malcolm Ross ble medlem av Orange Juice og deretter med Aztec Camera og Blancmange før også han forsøkte en solokarriere.

Plateutgivelser
---------------

* Sorry For Laughing (ikke utgitt album 1980, utgitt 1990)
* The Only Fun In Town (1981)
* Young and Stupid (samlealbum med singler 1979-1981, utgitt 1991)
* Endless Soul (samlealbum, utgitt 1998)

Crazy to Exist (live recordings from 1981, released 2002)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josef K på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Josef K på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Josef K på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Josef K på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Josef K på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Josef K biografi
* (en) Rhythm of Life Paul Haigs plateselskap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |