recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Intelligenspartiet** eller *Troppen* var en norsk (kultur)politisk gruppering som samlet seg omkring Johan Sebastian Welhaven.
«Intelligensen»s viktigste parole angikk forholdet til Danmark. De mente at det var viktig å bygge det nye Norge med sterk forankring til dansk kultur, dansk språk og en estetikk som var preget av Johan Ludvig Heiberg. De representerte en motpol til Patriotene der Henrik Wergeland var frontfigur; blant patriotene gikk Intelligenserne under navnet «danomanerne». Det var etterkommere av Intelligenspartiet som senere skulle komme til å stifte partiet Høyre.

Konflikten hadde utspring i studentmiljøet og ble utløst av Welhavens angrep på Wergelands verdensdikt i Morgenbladet 15. august 1830, Skabelsen, Mennesket og Messias. Den utviklet seg gjennom Stumpefeiden og Dæmringsfeiden og tilspisset seg en siste gang i 1838, da Intelligensene iverksatte pipekonsert ved andre framføring av Wergelands syngespill *Campbellerne* eller *Den Hjemkomne Sønn*. Framføringen ble brukt som et påskudd. Stykket i seg selv var harmløst, og det var første gang Wergeland fikk et stykke framført på et offentlig teater. Reaksjonene sto ikke i rimelig forhold til situasjonen.

Hartvig Lassen skriver at «Partihadet» her hadde grepet «en meget upassende Anledning til at skaffe sig Luft mod en politisk Modstander». Intelligensepartiet led ved denne anledning nederlag. Men en av deres representanter, Peter Jonas Collett, forsøkte å forsvare Intelligensens opptreden ved en artikkelserie i Den Constitutionelle, der Welhavens estetiske synspunkter nok en gang ble anført mot Wergeland på en ekstrem måte. Blant annet ble følgende påstått: «Der er intet Haab længer; vi have intet mere at vente; hans Genius ligger dræbt i hans egen Barm.»

Lassen konstaterer at hver gang Wergeland på denne måten ble fordømt, «gik hans Digtning frem med usvækket Friskhed, kun bestandig med større Renhed og Harmoni» (jf. Lassen, Harvig 1877, *Henrik Wergeland og hans Samtid*).

Se også
-------

* Konflikten mellom Wergeland og Welhaven
* Intelligentsia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Pro bono publico**, vanligvis forkortet til **pro bono**, er et latinsk uttrykk som betyr «for det offentlige gode». Uttrykket brukes om arbeid som utføres frivillig og ubetalt som en tjeneste til det offentlige samfunnet. 

I motsetning til annet frivillig arbeid og dugnadsarbeid, innebærer pro bono at fagfolk tilbyr sine spesialiserte ferdigheter eller tjenester gratis til folk som ikke normalt har råd til dem. Det er særlig vanlig i den juridiske profesjonen at advokater vil påta seg å representere eller gi råd til personer som blir ansett som trengende eller i saker som advokaten oppfatter som viktige. Et advokatfirma vil ofte ha som politikk å utføre en viss mengde pro bono-arbeid.

Pro bono-organisasjoner
-----------------------

Enkelte organisasjoner spesialiserer seg på å organisere pro bono-arbeid. Mange av disse har utspring i Taproot Foundation (USA) som senere etablerte et globalt nettverk, Global Pro Bono Network. I Norge representeres bevegelsen av Prosperastiftelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Prospera Stiftelsen». *prosperastiftelsen.no* **(engelsk)**. Besøkt 2. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* International pro bono, International Bar Association Arkivert 1. november 2020 hos Wayback Machine..

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
En mille-feuille med børstet glasur
**Mille-feuille** (fransk uttale: ​[mil fœj], «tusen blader») er et fransk bakverk hvis eksakte opprinnelse er ukjent. Bakverkets moderne form ble påvirket av forbedringer av Marie-Antoine Carême.

Tradisjonelt består en mille-feuille av tre lag butterdeig (*pâte feuilletée*), som alternerer med to lag *crème pâtissière*, men noen ganger brukes pisket krem eller syltetøy i stedet. Det øverste butterdeigslaget drysses med melis, og noen ganger kakao, kakesmuler eller pulveriserte nøtter (for eksempel ristede mandler). Alternativt kan toppen glaseres med glasur eller fondant i vekslende hvite og brune striper, og deretter børstes.

Se også
-------

* Napoleonskake

Noter
-----

1. ↑  Navnet er også skrevet som «millefeuille» og «mille feuille».

Referanser
----------

1. ↑  Szántó, András. «The Best Krémes in Budapest, Hungary». *WSJ* **(engelsk)**. Besøkt 25. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mille-feuille – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
***Schistodactylus*** er en selkt av små, rødlige køllebiller.

Utseende
--------

Små (ca. 2 millimeter), rødaktige køllebiller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Oversiden er ganske kraftig punktert. **Hodet** er omtrent så langt som bredt, fasettøynene er middelsstore og noe utstående. Antennene er ganske lange og kraftige, tydelig kølleformede, de tre ytterste leddene danner en kølle med det ytterste leddet betydelig større enn de andre. Palpene kan være sterkt utviklet, hvert ledd med en lang, utoverrettet tagg. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, bredest foran midten, litt hjerteformet uten påfallende groper eller furer. Dekkvingene er kraftig utvidet bakover, forholdsvis korte. De er vanligvis glatte og blanke, med en lengdefure bed roten midt på. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er middels lange og kraftige, med fortykkede lår. Et kjennetegn ved denne gruppen er at dekkvinger + bakkropp til sammen danner en pæreform.

Levevis
-------

De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.

Utbredelse
----------

Gruppen er bare kjent fra Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae)
				+ Underfamilien **køllebiller, Pselaphinae**
					- Overstammen Pselaphitae
						* Gruppen **Schistodactylini** Raffray, 1890
							+ Slekten ***Schistodactylus*** Raffray, 1883 - fire arter, Australia
								- *Schistodactylus brevipennis* Lea, 1911
								- *Schistodactylus foveiventris* Wilson, 1923
								- *Schistodactylus gracilis* Wilson, 1926
								- *Schistodactylus phantasma* Raffray, 1883

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - *Schistodactylus*
* (en) *Schistodactylus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Schistodactylus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Intensjonsbasert ledelse** er en ledelsesform som blant annet sier at identifikasjon med målene og oppgavene fører til selvstendighet og egenkontroll av utførelsen, at man ikke bare aksepterer, men tar personlig ansvar, en tro på evnen til å bruke kreativitet og skaperkraft i utførelsen av ens arbeide, og at det at oppgavene blir vellykket utført er den beste belønning.

Med intensjonsbasert ledelse er man opptatt av mål (hva) mer enn regel (hvordan).

I intensjonsbasert ledelsesteori anser man at medarbeidere har 5 behov til sine ledere:

* Støtte gjennom å stille forventninger
* Gi forutsetninger
* Gi tilbakemelding underveis
* Gi hjelp ved behov
* Gi rettferdig belønning

Intensjonsbasert ledelse kjennetegnes ved at ledelsen har fokus på «vi», istede for kun «meg» og «de». Ledere og medarbeidere omgås hverandre naturlig, og fokuserer på ros – ikke ris. I intensjonsbasert ledelse har man fokus på å tenke muligheter og positivt, skape kreativitet, fokuserer på å utnytte styrken og kompetansen i alle medarbeidere. Videre søker man å kommuniserer med og ikke til, og være aktivt lyttende. Intensjonsbasert ledelse skal gi alle en rimelig opplevelse av innflytelse. Eksempelets makt er en viktig faktor, sammen med ofte og ærlig informasjon ut i virksomheten. Fokus på relasjoner, delegering, sterkt fokus på personlig ansvar og det å gjør andre til «helter» er også kjennetegn ved intensjonsbasert ledelse.

Kilder
------

Wang-Hansen, Jon: Intensjonsbasert ledelse  

Godejord, Per Arne: Intensjonsbasert ledelse DOI: 10.13140/RG.2.2.14562.32968 ·  

Skatvold, Knut O.: Erfaringer fra en innføring av intensjonsbasert ledelse[*død lenke*] (pdf)
Tom Collins
Lonkero
**Longdrink** er en alkoholholdig blandingsdrink med et relativt stort volum (> 12 cl, ofte 20–40 cl). Til sammenligning med cocktailer er longdrinken beregnet til å nytes over lengre tid. En longdrink er perfekt å nippe til ved bassenget, eller når du skal grille kveldens middag.

Longdrikene har ofte færre ingredienser enn en cocktail, longdrik har heller ikke så høy alkoholprosent som cocktailer siden begge typer har en tendens til å inneholde samme mengde alkohol. En typisk longdrink er en Tom Collins.

En longdrink serveres i et longdrinkglass/highballglass, som rommer ca. 20-30 cl. Mange ganger serveres en longdrink med relativt store mengder knust is, noe som gjør drinken til en svalende drikk sammenlignet med en cocktail.

**Finsk long drink**

I Finland er long drink (kalles også "lonkero") vanligvis en drikkeferdig blandingsdrikk som er en blanding av gin og grepfruktbrus, sitronbrus eller tranebær. Den har et alkoholinnhold på 5,5 volumprosent. Den ble lansert før sommer-OL i Helsingfors i 1952 og har siden vært populær i Finland.

Den kan også kjøpes på Vinmonopolet i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Longdrink - Recept - Tasteline.com». *Tasteline* **(svensk)**. 27. november 2015. Besøkt 19. november 2021.
2. ↑  «Hartwall Original Long Drink». *Original Long Drink*. Besøkt 19. november 2021.
**Presidentvalget i USA i 1876**, det 23. presidentvalget i USAs historie, var et av de mest omdiskuterte i amerikansk valghistorie. Rutherford B. Hayes ble til slutt valgt til USAs 19. president uten å ha fått flest stemmer av folket i valget.

Kart over valgresultatet. Rød viser stater vunnet av Hayes/Wheeler, blå av Tilden/Hendricks. Tallene viser hvor mange valgmannsstemmer hver stat hadde. Klikk på kartet for å se en større utgave.
Demokraten Samuel J. Tilden fikk flere stemmer enn republikaneren Rutherford B. Hayes da valgurnene var opptelt, og hadde 184 valgmannsstemmer mot Hayes' 165 da det manglet 19 valgmannsstemmer. Disse 19 var stridens kjerne: i tre stater, Florida, Louisiana, og Sør-Carolina, rapporterte begge partiene at deres kandidat hadde vunnet i staten, og i Oregon ble en valgmann erklært ulovlig og byttet ut. Diskusjonene dreide seg blant annet om de svartes stemmerett der de svarte støttet Hayes og republikanerne. Uklarhetene omkring utfallet i disse delstatene skulle lamslå USA i fire måneder. Stemmene ble til sist gitt til Hayes etter en bitter disputt. 

Mange historikere mener at en uformell hestehandel ble gjort for å løse konflikten. I bytte mot sørstatenes støtte til Hayes lovte han at de føderale styrkene skulle trekkes ut av området, og på den måten sette en endelig stopper for etterdønningene etter den amerikanske borgerkrigen. 

Ved valget fikk Tilden drøye 250 000 flere stemmer av folket enn Hayes og dette var andre gang en valgt president ikke var den som hadde fått flest stemmer av folket. Første gang var i 1824 og etter 1876 har det skjedd ytterligere tre ganger; 1888, 2000 og 2016.

Se også
-------

* Liste over Amerikas forente staters presidenter

Eksterne lenker
---------------

* (en) United States presidential election, 1876 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stemmer fordelt på fylker (counties)
* How close was the 1876 election? – Michael Sheppard, Michigan State University

| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Presidentvalget i USA i 1844** var det 15. presidentvalget i USAs historie. Ved dette valget gjenerobret demokratene makten da James K. Polk slo ut Whigpartiets kandidat Henry Clay i et meget jevnt valg og ble landets 11. president.

Kart over valgresultatet. **Blå** viser stater vunnet av Polk/Dallas, **gull** av Clay/Frelinghuysen. Tallene viser hvor mange valgmenn hver stat hadde. Klikk på kartet for å se en større utgave.
Mye av valgkampen i 1844 dreide seg om utenrikspolitikk. Texas var også et tema, Polk mente Texas skulle innlemmes i USA, mens Clay var mot dette. Polk stilte til valg på en plattform som omfavnet amerikansk territorialekspansjon, og i tillegg til Texas mente demokratene at USA hadde et «klart og utvilsomt» krav på «hele» Oregon. Ved å knytte sammen grensetvisten i Oregon med den mer kontroversielle debatten om Texas appellerte demokratene til ekspansjonister både i nord og i sør. Polks motstand mot ekspansjon var en av grunnene til at han tapte valget, men også økonomiske spørsmål ble viktige for resultatet. 

Dette var det siste valget som ble avholdt på forskjellige dager i forskjellige stater, fra og med valget i 1848 avholdt alle stater valg på samme dato i november.

Se også
-------

* Liste over Amerikas forente staters presidenter

| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Nanshantempelet i Longkou
**Longkou** (kinesisk: 龙口; pinyin: *Lóngkǒu*) er et byfylke og en viktig havneby i Shandong i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Yantai.

Byfylket hadde 620 088 innbyggere i 1999.

Frem til 1986 het fylket **Huang** (黄县; *Huáng Xiàn*).

Kulturminner
------------

Familien Dings tidligere residens (*Ding shi guzhai*, 丁氏故宅) og den gamle byen Guicheng (*Guicheng chengzhi*, 归城城址) fra bronsealderen står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 206, som går gjennom Longkou, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens offisielle hjemmeside
* Ding shi guzhai
* Survey and Excavation of Guicheng, Shandong Province

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Kaptein William Kidds lik som blir utstilt i et jernbur.
«Fuglebur» varianten hengende i Coriciano i Italia.
Illustrasjon av et tettsittende jernbur lignende til det William Jobbling ble hengt i.
**Jernbur** ble både brukt til å henrette og å utstille allerede henrettede kriminelle for å skremme tilskuerene fra å gjøre det samme. I de tilfellene hvor jernburet ble brukt til å torturere og å henrette kriminelle døde de av sult og tørst. Mange ganger hadde den kriminelle blitt henrettet på forhånd før de ble utstilt i burene og vanligvis skjedde det ved henging.

Jernburene ble brukt i middelalderen, men ble mer populær i England i det 18. århundre og kunne bli brukt på både mordere, forræderi, landeveisrøvere, sjørøvere og andre tyver. Henrettede som ikke ble satt i bur ble ofte dissekert og brukt av legestudenter. Burene ble plassert på områder som var lett synlige for at så flest som mulige skulle se dem og noen ganger kunne innbyggerne kjenne lukten av likene. De kunne blant annet bli plassert i både byene, langs veier og ved havner. Burene var dyre å lage og det var ikke alltid at byens smeder hadde tidligere erfaringer, så mange ganger måtte de improvisere og derfor ser burene ulike ut på de ulike stedene og periodene. Noen av burene lignet på en forstørret versjon av fuglebur, mens andre var menneskeformede og tettinnsittende.
Det var ingen faste regler om hvor lenge et bur skulle bli stående, men det var vanlig å ta dem ned etter at klærne begynte å bli slitte eller at kroppen hadde råttnet slik at skjelettet begynte å bli synlige. I mer øde strøk langs veiene kunne et lik bli værende i lengre perioder og noen ganger år. Noen ganger ble liket smurt inn i tjære som forsøk på å forsinke forråtningsprossessen slik at utstillingen skulle kunne vare lengre.

Eksempler på personer som ble puttet i bur
------------------------------------------

Kaptein William Kidd ble hengt og puttet i bur 1701 for å ha deltatt i sjørøveri. William Jobbling opplevde samme straff etter å ha bli dømt for vold og han var en av de siste personene som ble puttet i jernbur i England. Det skjedde på 1830-tallet.

Se også
-------

* Tortur
* Dødsstraff

Referanser
----------

1. 1 2 3  «GIBBETING». *HARNESSING THE POWER OF THE CRIMINAL CORPSE* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 14. juli 2019. Besøkt 23. juli 2019.
2. ↑  «A Look Back At The Disturbing Practice Of Gibbeting». *All That's Interesting* **(engelsk)**. 5. januar 2018. Besøkt 23. juli 2019.
3. ↑  «The Incredibly Gruesome Medieval Practice of Gibbeting» **(engelsk)**. 25. oktober 2017. Arkivert fra originalen 23. juli 2019. Besøkt 23. juli 2019.
4. ↑  «A Look Back At The Disturbing Practice Of Gibbeting». *All That's Interesting* **(engelsk)**. 5. januar 2018. Besøkt 23. juli 2019.
5. 1 2  «William Jobling». *www.capitalpunishmentuk.org*. Besøkt 23. juli 2019.
6. ↑  «Execution of Captain Kidd | History Today». *www.historytoday.com*. Besøkt 23. juli 2019.
7. ↑  «William Kidd». *Biography* **(engelsk)**. Besøkt 23. juli 2019.
***The Lash*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av James Young.

Handling
--------

En av skikkene på den bretonske øya St. Batiste er at enhver kvinne som blir involvert i en utenomekteskapelig affære, skal straffes. Som et resultat, når Sidonie (spilt av Marie Doro) innleder en affære med den engelske Warren Harding (spilt av Elliott Dexter) forbereder de andre innbyggerne seg på å idømme henne straff.

Men for å unngå dette stikker Sidonie av sammen med Warren. Men når hun oppdager at hun allerede elsker med en annen kvinne, er hennes første respons betinget av oppveksten hennes. Sidonie angriper derfor den andre kvinnen med en pisk. Etterpå returnerer Sidonie på egen hånd til St. Batiste, og gjør seg klar til å akseptere straffen hennes. Men kort tid før hennes offentlige ydmykelse kommer Warren tilbake, og han nekter å la denne piskingen finne sted - hvoretter han lover å forbli trofast mot Sidonie.

Skuespillere
------------

* Marie Doro som Sidonie Du Val.
* Elliott Dexter som Warren Harding.
* James Neill som John Du Val.
* Thomas Delmar som Pierre Broule.
* Jane Wolfe som Henriette Catenat.
* Veda McEvers som Violet Wayne.
* Raymond Hatton som Mr. Crawdon.
* Josephine Rice som Mrs. Warren Harding.

Referanser
----------

1. ↑  The Lash
2. ↑  THE LASH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lash* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lash* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Lash* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Lash* på Silent Era Rediger på Wikidata
Prževal'skijbreen på kartet over AntarktisPrževal’skijbreenPrževal'skijbreenPrževal'skijbreen på kartet over Antarktis
**Prževal'skijbreen** er en isbre i Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Den ligger øst i den sentrale delen av Humboldtfjella.

Området ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Området ble ytterligere kartlagt av en sovjetisk ekspedisjon i begynnelsen av 1960-årene som ga den navnet *Lednik Prževal'skogo* etter den russiske geografen Nikolaj M. Przjevalskij (1839–1888).

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 11683
* Prževal’skijbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** SCAR

 |
**Jernhattene** var tilnavnet til en kategori av den mandsjuiske adel under Qing-dynastiet, det keiserdynasti som regjerte Kina fra 1644 til 1911.

Dynastiet utviklet et svært komplisert og omfattende rangeringssystem for sin adel. Den generelle konvensjon var at alle titler skulle nedarves til eldste sønn, men for hvert slektsledd gikk adelstittelen ned med én grad. 

Det var imidlertid tilfeller da keiseren gav en adelstittel som skulle «nedarrves gjennom hver generasjon» 世襲罔替. Da dette skjedde, ble det alltid sett på som en utsøkt ære. 

Adelsfolk som arvet sine titler på denne måten, ble av og til kalt **jernhatter**. 

Mot slutten av 1800-tallet ble *jernhatter* betegnelsen på den fraksjon av mandsjuiske prinser og andre ved Qing-hoffet i Beijing som var blant de mest heftige motstandere av vestlig innflytelse i Kina og av landets modernisering etter utenlandske forbilder. De var for det meste, men i stor grad, adelsfolk med slik nedarvede titler, og de var en avgjørende kraft bak bokserne under bokseropprøret 1899–1900.
Hazrat Fatimah-moskeen i Qom
**Qom** (persisk: قم) er en by som ligger sør for Teheran i Iran. Byen er administrasjonssenteret for provinsen Qom, 
og har 959 116 innbyggere (2006). Byens historie går tilbake til 800-tallet. Byen ble ødelagt av den tyrkiske hærføreren Timur Lenk på 1300-tallet og igjen av afghanerne i 1722. 

Byen er en av sjiamuslimenes helligste og er Irans teologiske sentrum der mullaene får sin utdannelse. 

Etter den iranske revolusjon og på grunn av Ruhollah Khomeini ble byen enda mer betydningsfull. Antallet islamlærde der steg etter 1979 til rundt 50 000. Qom er som lærested for sjiittisk islam lange mer konservativt enn Najaf i Irak, og det er fra Qom at tanken om de geistliges rett og plikt til å styre regjeringen og avkreve full lojalitet fra befolkningen springer ut.

Historie
--------

Området har vært bebodd siden det 5. årtusen f.Kr.

Severdigheter
-------------

De mange gravmæler over persiske konger og sjiittiske hellige har gjort Qom til et viktig pilegrimsmål. Berømt er gravmoskeen fra ca. 1600.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. juni 2007. Besøkt 7. februar 2016. , *Statistical Centre of Iran*, resultat fra folketelling 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (fa) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Qom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Ulykkesstedet like etter hendelsen.
**Jernbaneulykken i Santiago de Compostela** fant sted 24. juli 2013 da et høyhastighetstog av typen Alvia på vei fra Madrid til Ferrol nordvest i Spania sporet av i høy hastighet i en kurve på høyhastighetslinjen Olmedo–Zamora–Galicia, omtrent fire kilometer før jernbanestasjonen i Santiago de Compostela. Av de 222 personene ombord, 218 passasjerer og fire besetningsmedlemmer, ble 79 drept og rundt 140 skadet.

Togets datarecorder viste at toget var underveis med mer enn det dobbelte av maksimal hastighet på 80 km/t da det kjørte inn i kurven. Ulykken ble registrert av et bakkebasert overvåkingskamera som viste at alle 13 vogner sporet av og fire veltet. Ulykken var den første som skjedde på en høyhastighetslinje i Spania og var den verste togulykken i Spania på 40 år.

Referanser
----------

1. ↑  «El fallecimiento de una estadounidense eleva a 79 los muertos en el accidente de Santiago» **(spansk)**. RTVE. 28. juli 2013. Besøkt 29. juli 2013.
2. ↑  ««Svart boks» bekrefter hastigheten på ulykkestoget». Aftenposten. 25. juli 2013. Besøkt 29. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Santiago de Compostela derailment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Qiying
Qiying (2. fra høyre) med Théodore de Lagrené (2. fra venstre) i 1844.
**Qiying** (kinesisk: 耆英; pinyin: *Qíyīng*, mandsjuisk: *Ciyeng*, født 21. mars 1787 i Beijing i Kina, tvunget til selvmord 29. juni 1858) var en mandsjuisk statsmann under Qing-dynastiet. 

Qiying innehadde en rekke fremtredende stillinger i Qing-regjeringen, men ble også degradert en rekke ganger på grunn av korrupsjon.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Qiying var etterfølger av Nurhacis niende sønn Babuta. Han var medlem av det keiserlige hus Aisin-Gioro og tilhørte det mandsjuriske *rene blå banner* av de åtte banner.

### Embedsmann

Qiying innehadde en rekke stillinger i Qing-styret. Han ble degradert en rekke ganger på grunn av korrupsjon, men ikke varig, og forble ved hoffet. 

I 1842 fikk han bemyndigelse til å slutte fredsavtale med Storbritannia etter første opiumskrig, og han var ansvarlig for den kinesiske forhandling og undertegnelse av Nanjingtraktaten av 29. august 1842. Dette var den første av de traktater som kineserne senere kalte de ulikeverdige traktater. 

Han hadde samme rolle i forhold til Wangxiatraktaten og Whampoatraktaten, begge i 1844. Han var det året blitt generalguvernør av Liangguang (Guangdong og Guangxi), et verv han hadde til 1848. I mars 1847 avtalte han og den svenske forretningsmannen Carl Fredrik Liljevalch den første handelsavtalen mellom Sverige-Norge og Kina i Guangzhou, den såkalte Kantontraktaten. 

Qiying deltok også i 1858 da Tianjintraktaten ble forhandlet. Under forhandlingene gjorde de britiske tolkene Horatio Nelson Lay og Thomas Francis Wade sitt for å eksponere Qiyings dobbeltspill ved å fremlegge dokumenter som britene hadde fått fatt i fra Guangzhou, i hvilke Qiying uttrykte sin forakt for britene. Ydmyket brøt Quying strakks opp fra forhanmdlingene i Tianjin og dro til Beijing, og han ble senere arrestet for å ha forlatt sin post i strid med sine keiserlige ordre. 

Qiying ble deretter dømt til døden, men fikk etter ordre fra keiser Xianfeng-keiseren anledning til å begå selvmord isteden.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Qiying, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* John King Fairbank: *The Manchu Appeasement Policy of 1843* i *Journal of the American Oriental Society* 59, no. 4 (1939): s. 469-84.
* Arthur W. Hummel, Sr. (red.): *Eminent Chinese of the Ch'ing period (1644-1912).* 2 vols. Washington: United States Government Printing Office, 1943.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Felix Mendelssohn Bartholdy, portrettert av Wilhelm von Schadow i 1834.
**Psalm 42** (*Wie der Hirsch schreit*) (norsk: Salme 42) er en kantate for sopran, blandet kor og orkester, av Felix Mendelssohn-Bartholdy (opus 42). Teksten er basert på Det gamle testamentet, salme 42, i Salmenes bok, i oversettelse av Martin Luther. Verket ble komponert i 1837 og uroppført i 1838. Mendelssohns første versjon ble urfremført 1. januar 1838 i Gewandhaus, Leipzig, mens en annen versjon ble fremført 8. februar 1838, samme sted. 

En ny versjon, bearbeidet av komponisten Johannes X. Schachtner utkom i 2005.

Referanser
----------

1. 1 2  «Thematisch-systematisches Werkverzeichnis — Sächsische Akademie der Wissenschaften». *www.saw-leipzig.de*. Besøkt 27. november 2016.
2. ↑  «Felix Mendelssohn Bartholdy-Portal - Digitale Bibliothek Suche». *www.mendelssohn-stiftung.de*. Arkivert fra originalen 28. november 2016. Besøkt 27. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Tyskland
**Ole Hansen Tokerud** (født 10. oktober 1871, død 13. august 1928) var en norsk journalist og politiker (Ap). Tidlig på 1900-tallet var han sentral i oppbygginga av arbeideravisen *Social-Demokraten*, den nåværende *Dagsavisen*.

Tokerud var utdannet smed og typograf. Han ble fagorganisert i 1893, og formann i Den Typografiske Forening i 1899.

Han ble ansatt i *Social-Demokraten* i 1898. To år senere ble han redaksjonssekretær, en stillingen han hadde fram til 1918. Dette var en periode med sterk vekst i avisen, og i denne utviklingen var Tokerud under skiftende redaktører en svært viktig mann. Etter å ha trådt tilbake som redaksjonssekretær fortsatte han å jobbe i avisen fram til sin død.

I årene fra 1905 til 1919 og fra 1925 satt Tokerud i Bærum herredsstyre. Han var stortingskandidat for Arbeiderpartiet i 1906 og 1909, og i 1926–1927 var han første varamann og møtte også en tid på Stortinget.

Han har fått oppkalt en plass etter seg i Bekkestua sentrum i Bærum.

Referanser
----------

1. ↑   Vestfold Fremtid, utgitt 14. august 1928[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 14. august 1928[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dødsfald: Redaktionssekretær Ole H. Tokerud er inat avgaat ved døden paa Bærums sykehus». *Asker og Bærums Budstikke*, 13. august 1928.

Kilder
------

* «Tokerud, Ole H.», *Arbeidernes leksikon* bind VI, Arbeidermagasinets forlag (1936)
**Steve Elliott** (født 29. oktober 1978 i Derby, Derbyshire, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for tre engelske klubber. Han er forsvarsspiller og spiller nå for Bristol Rovers i Football League Two.

Biografi
--------

Steve Elliott, som har vært en del av Derby County sitt fotballakademi, startet sin karriere i Derby i 1997. Han debuterte for Derby den 16. september 1997 da de slo Southend United 1-0 i den engelske ligacupen. Den 17. desember 1997 fikk han sin første ligakamp for *the Rams*, og det skjedde mot Newcastle United i en kamp i Premier League. Totalt spilte han 3 ligakamper og 3 cupkamper for Derby i 1997/98-sesongen. Den påfølgende sesongen ble det 11 ligakamper, mens han i 1999/00-sesongen fikk bokført 20 ligakamper for klubben fra Derbyshire. Deretter ble det 6 ligakamper både i 2000/01-sesongen og 2001/02-sesongen før han noterte seg for 23 ligakamper og 1 ligamål i 2002/03-sesongen. Målet, som var hans første klubbmål for Derby, scoret han 25. november 2002 i en kamp mot Milton Keynes Dons. 

Etter 4 ligakamper for Derby i første del av 2003/04-sesongen valgte Steve Elliott å signere på en låneavtale med Blackpool i november 2003, og han debuterte for *the Seasiders* 15. november 2003 i en ligakamp mot Chesterfield. I februar 2004 ble låneavtalen omgjort til en permanent avtale og en måned senere var Elliott med på å vinne FA Trophy som Blackpoolspiller da de 21. mars 2004 slo Southend United 2-0 i finalen på Millennium Stadium i Cardiff.

Sommeren 2004 gikk Elliott gratis til Bristol Rovers, og han debuterte for Rovers 7. august 2004 i en kamp mot Mansfield Town. Den 26. februar 2005, i en ligakamp mot Macclesfield Town, scoret han sitt første mål for *the Gas*. Totalt fikk han med seg 41 ligakamper og 2 ligamål i sin første sesong for Bristol Rovers, mens han 2005/06-sesongen stoppet på 45 ligakamper og 2 ligamål.

Karriere som spiller
--------------------

|
|  |
|  | Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg | Derby County | Kontrakt | 86 | 72 | 1 | 1 | 08/1997 - 11/2003 |
| Englands flagg | Blackpool | Lån | 15 | 12 | 0 | 0 | 11/2003 - 02/2004 |
| Englands flagg | Blackpool | Kontrakt | 18 | 16 | 0 | 0 | 02/2004 - 06/2004 |
| Englands flagg | Bristol Rovers | Kontrakt | 131 | 110 | 7 | 7 | 06/2004 - |

Meritter
--------

Vant FA Trophy med Blackpool i 2004.

Referanser
----------

Kilder
------

* Rollin, Glenda & Rollin, Jack (2006): *SKYSPORTS FOOTBALL YEARBOOK 2006-07* (side 448).   
 Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steve Elliott – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Steve Elliott – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Steve Elliott – FBref Rediger på Wikidata
***Helteglorien*** (originaltittel: *What Price Glory?*) er en amerikansk stumfilm fra 1926 regissert av Raoul Walsh.

Dette var den første filmen med rollefigurene Flagg og Quirt, som ble spilt av Victor McLaglen og Edmund Lowe. Walsh regisserte også de to påfølgende filmene, *Kamphaner i kjærlighet* (1929) og *Women of All Nations* (1931). Det ble også laget en fjerde film med Flagg og Quirt under tittelen *Hot Pepper* (1933), men den ble regissert av James Blystone.

Handling
--------

Flagg og Quirt er to amerikanske militærveteraner som tjenestegjør i United States Marine Corps. De har i mange år vært bitre konkurrenter. Så blir Flagg utnevnt til kaptein, og får kommandoen over en gruppe soldater ved frontlinjen i Frankrike under første verdenskrig.

Sersjant Quirt blir også plassert i Flaggs enhet, men som underoffiser. Det tar ikke lang tid før den gamle kivingen mellom Flagg og Quirt gjenoppstår, og samtidig blir de begge forelsket i en vakker fransk kvinne som heter Charmaine.

Rolleliste
----------

* Edmund Lowe – kommandérsersjant Quirt
* Victor McLaglen – kaptein Flagg
* Dolores del Río – Charmaine de la Cognac
* William V. Mong – Cognac Pete
* Phyllis Haver – Shanghai Mabel
* Elena Jurado – Carmen, en filippinsk pike
* Leslie Fenton – løytnant Moore
* Barry Norton – menig 'Mother's Boy' Lewisohn
* Sammy Cohen – menig Lipinsky
* Ted McNamara – menig Kiper
* August Tollaire – fransk borgermester
* Mathilde Comont – Camille, den fete damen

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Helteglorien* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Helteglorien* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Helteglorien* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Helteglorien* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Helteglorien* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Halfdan Raabe** (født 18. juli 1852 på Østre Toten, død 27. august 1945) var en norsk skolemann.

Raabe var bror av Jens Raabe. Han ble student i 1871 og *cand. theol.* i 1877. Senere var han lærer i Kopervik og kateket i Farsund. Fra 1886 til 1907 var han overlærer ved Tøyen folkeskole i Kristiania, og deretter ved Bolteløkken skole helt til 1923. Ved siden av var han lærer i kateketikk ved det praktisk-teologiske seminaret fra 1906. Fra 1892 til 1911 var han formann i fellesstyret for Norges lærerforeninger, og hadde som sådan stor innflytelse på skolereformene i denne perioden, særlig når det gjaldt spørsmål om lærernes økonomi. Han var medlem av kommunestyret i Kristiania. Fra 1908 var han med i direksjonen for «Toftes Gave», og fra 1912 i forstanderskapet for den nye lærerskolen i Kristiania. Han skrev en rekke artikler i *Norsk Skoletidende* og utga *Norges folkeskolevæsen i hundrede aar* (1914).

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

(da) Keilhau, W.:  «Halfdan Raabe», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XIX, København: J. H. Schultz, 1925, s. 799.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
***Helt privat*** er et norsk talkshow og humorprogram som gikk på TVNorge i 2000. Programmet ble ledet de to P3-profilene Janne Rønningen og Kristin Skogheim og var lagt opp som et fiktivt reality-program av typen Big Brother (som var like rundt hjørnet).

De to programlederne ble fulgt over en periode på 13 uker høsten 2000 fra en liten leilighet på østkanten i Oslo. De ble overvåket av 16 kamera og seere kunne følge dem på Internett hvis de ville. Høydepunktene fra video-overvåkningen ble sendt i selve talkshowet som gikk på mandagskveldene.

Innhold
-------

Ulike tema ble diskutert i hver sending av det TV-sendte talkshowet, og i studio var det et fast panel som bestod av Bård Torgersen og Anna B. Jenssen. I tillegg ble det i hvert program invitert gjester. Blant disse var Brita Møystad Engseth, Erlend Loe, Gro Isachsen, Sossen Krohg, Tom A. Haug og Kåre Conradi. Programmet inneholdt også en fast spalte kalt «Kjendiser gjør private ting», som viste opptak av norske kjendiser som gjorde helt trivielle ting i noen få minutter. Programmet hadde et ironisk preg.

Allerede en uke før den første TV-sendingen gikk på lufta var det mulig å følge de to i huset via programmets nettside. De med internett-tilgang kunne dermed følge med på alt som skjedde i alle rom i leiligheten unntatt soverommene. Nettstedet hadde 110 000 sidevisninger i løpet av de første fem timene det lå ute.

TVNorge sendte også en spesialsending på 25 minutter som het «Snart - Helt privat». Denne gikk uken før de ordinære sendingene og var en presentasjon de to programlederne.

Mottakelse og seertall
----------------------

*Helt privat* ble forholdsvis godt mottatt av Dagbladets TV-anmelder mens VGs anmelder var noe mer lunken.

Seertallene lå på mellom 150 000 og 200 000. Første episode ble sett av 152 000, siste av 169 000.

Referanser
----------

1. ↑  VG - MR. STOREBROR (11.11.2000, s.29)
2. ↑  VG - REALITY-TV OG DOBBELTMORALISME (23.09.2000, s.43)
3. 1 2  Dagbladet - Et hjem for oss, et hjem for deg (18.8.2000)
4. 1 2  Dagbladet - Private Janne (12.9.2000)
5. ↑  Aftenposten - TV-premiere på Helt privat (11.9.2000, s.23)
6. ↑  «Digi - Klikker som gale på kikker-TV (7.9.2000)». Arkivert fra originalen 8. desember 2015. Besøkt 4. desember 2015.
7. ↑  VG - FJORTIS-FJERNSYN? (12.9.2000)
8. ↑  VG - TV-toppen i perioden 26.9.2000-5.12.2000
9. ↑  VG - TV-toppen (26.09.2000)
10. ↑  VG - TV-toppen (5.12.2000)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (arkivert)
Tegning av Quezontjenestekorset
Båndstripe for Quezontjenestekorset
**Quezontjenestekorset** (tagalog: *Krus ng Serbisyo ni Quezon*, engelsk: *Quezon Service Cross* også kalt *Congressional Quezon Service Cross*) er en filippinsk orden innstiftet av 21. oktober 1946 av den første filippinske kongress. Den er oppkalt etter president Manuel L. Quezón. Ordenen er den fremste i Filippinenes ordensvesen og tildeles filippinske statsborgere for fremragende innsats for land og folk. Quezontjenestekorset tildeles av Filippinenes president med tilslutning av Kongressen.

Tildeling
---------

Quezontjenestekorset tildeles for eksepsjonelt fortjenstfull innsats for Filippinene av en art sammenlignbar med den president Quezon nedla. Ordenen er kun tildelt seks personer:

* Carlos P. Romulo i 1951
* Emilio Aguinaldo i 1956
* Ramon F. Magsaysay posthumt i 1957
* Benigno S. Aquino posthumt i 2004
* Jesse Robredo posthumt i 2012
* Miriam Defensor Santiago posthumt i 2018

Tildeling av Quezontjenestekorset lå nede i årene fra 1973 til 1986, da Kongressen var suspendert under president Ferdinand Marcos' styre.

Kilder
------

* History of the Quezon Service Cross, 18. august 2012 *Official Gazette*
* Congress of the Philippines, Joint Resolution No. 4. Joint Resolution to Create The Quezon Service Cross for Exemplary Service to the Nation in Memory of the Late President Manuel L. Quezon, 21. oktober 1946, *Official Gazette*
* Executive Order No. 236: Establishing The Honors Code of The Philippines to Create an Order of Precedence of Honors Conferred and for other Purposes Arkivert 8. september 2013 hos Wayback Machine. 19. september 2003, *Official Gazette*
Skeisteinen på Molandsmoen
**Skeisteinen** er en runestein som står på Molandsmoen, ca. to kilometer nord for Moland kirke i Fyresdal, Telemark. Den har id nr. 127468 i Riksantikvarens kulturminnedatabase.

Molandsmoen er en flat furumo, og her var det gamle *skeidet* – stedet der lokalbefolkningen opprettholdt de urgamle tradisjonene med hestekappløp og -kamper. Den første skildringen av dette er ved biskop Niels Glostrup ved en visitasreise i 1618. Tradisjonen beskrives også av presten H.J. Wille i 1786. Han nevner også at plassen der hestekampene fant sted var avgrenset av fire reiste steiner. To av disse steinene er bevart, den ene av dem er runesteinen. Innskriften leses:

**þorolv rit**
**saskal raþa ru(nar)**
**er l(e)r stirebs**
På norrønt blir det: *þorolfr reit sà skal ràda runar, er lèr stìgreips*.

På moderne norsk blir det: «Torolv skrev. Den skal råde (disse) runer, som låner stigbøyle (til en annen)».

Magnus Olsen argumenterer for at dette går tilbake på en gammel straffemetode som er mest kjent som «tremerr». Der blir den som skal straffes satt overskrevs på en trebukk, med vekter på føttene, og er nødt til å sitte der for et angitt tidsrom. Vektene kalles «stigbøyler», og det er de det etter Olsen mening siktes til i innskriften.

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1951. s. 229ff.

Eksterne lenker
---------------

* «Skeisteinen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Kurt Arthur Benno Student**  (født 12. mai 1890 i Birkholz i Det tyske keiserriket, død 1. juli 1978 i Lemgo) var en tysk offiser og general i Luftwaffe som kjempet under første verdenskrig som jagerflypilot og som kommandant for tyske fallskjermtropper under andre verdenskrig. Han ble dømt for krigsforbrytelser etter andre verdenskrig.

Student ble en av de store innovatorer med hensyn til bruken av fallskjermstyrker, som han begynte å organisere i 1937. Det var hans fallskjermstropper – den 7. fallskjermsdivisjon, som ble anvendt i 1940 i Norge, Belgia og i Nederland, der han selv ble alvorlig såret, og hans tropper spilte en avgjørende rolle i invasjonen av Kreta, men tapene her var så store (4000 mann) at Adolf Hitler ble skremt fra å bruke luftlandsetting i større skala deretter. 

Han ble tatt av britiske tropper i april 1945. I 1947 ble han dømt til fem års fengsel for krigsforbrytelser, men ble løslatt i 1948 av medisinske grunner.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000377, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *German paratroops, 1939-45 : the Fallschirmjäger*. Barnsley: Pen & Sword Aviation. 2013. ISBN 978-1-78159-112-3. OCLC 843806027.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Stian Dahlslett** (født 3. oktober 1976) er en norsk illustratør, designer og konseptkunstner.

Stian Dahlslett vokste opp med tysk mor og norsk far i et tospråklig miljø i Namsos i Nord-Trøndelag. Etter videregående skole studerte han visuell kommunikasjon i Münster i Tyskland, der han spesialiserte seg innen illustrasjon og grafisk design med særlig vekt på *character design* og *production painting*. Etter skolen arbeidet han med konseptdesign for en tysk science fiction-serie på TV og i Cornelsen Verlag, Tysklands ledende skolebokforlag.[]

I 2003 ble Dahlslett ansatt ved Lucasfilm Ltd. der han var med på konseptutvikling av kostymer og rollefigurer i filmen *Star Wars Episode III: Sithene tar hevn*. Fra 2004 til 2011 jobbet han som art director hos videospill-produsenten Funcom.

Stian Dahlslett mottok Nord-Trøndelag fylkeskommunes kunststipend i 2005.[]

Stian Dahlsetts bilder er preget av et svært sikkert tegner- og malerhåndverk. Stilen er påvirket av tradisjonene fra romantisk og naturalistisk malerkunst såvel som av internasjonale science fiction-illustratører.[]

Referanser
----------

1. 1 2  «Star Wars-kunstner i Namsskogan Familiepark». *Adresseavisen*. 12. juni 2014. Besøkt 28. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Intervju om kostymedesign i Aftenposten 2005
Kart som viser Skeiða- og Gnúpverjahreppur
**Skeiða- og Gnúpverjahreppur** er en kommune (*sveitarfélag*) i regionen Suðurland på Island med 516 innbyggere ved utgangen av 2008. Kommunen ble dannet 9. juni 2002 da Skeiðahreppur og Gnúpverjahreppur ble slått sammen. Kommunen har to små tettsteder, Brautarholt på Skeið og Árnes i Gnúpverjahreppur – begge ble dannet rundt skoler og kulturhus.

Geografi
--------

Háifoss, Islands nest høyeste foss; 122 meter høy
Geografisk sett er kommunen lang og smal med mye ubebygd høyfjell. Deler av isbreen Hofsjökull tilhører Skeiða- og Gnúpverjahreppur. Þjórsá danner østre kommunegrensen mens Stóra-Laxá skiller kommunen fra Hrunamannhreppur og Hvítá skiller den fra Bláskógabyggð. Øvrige nabokommuner er Flóahreppur og Grímsnes- og Grafningshreppur i Árnessýsla og Ásahreppur og Rangárþing ytra i Rangárvallasýsla.

Næringsveier
------------

Landbruk, turisme og vannkraft er de viktigste næringsveiene og inntektskildene i kommunen.

### Landbruk

I Skeiða- og Gnúpverjahreppur er små- og storfeavl viktig. Kommunen har mye melkeproduksjon samt store områder på høyfjellet som brukes som sommerbeite for sau.

### Turisme

Kjente turistattraksjoner er blant annet Háifoss, Stöng, Hjálparfoss, Gjáin og Þjórsárdalur.

### Vannkraftverk

Innen kommunegrensene ligger to vannkraftverk, Búrfellsvirkjun (270 MW) og Sultartangavirkjun (120 MW), og fire andre er planlagt; Holtavirkjun (53 MW), Hvammsvirkjun (82 MW), Urriðafossvirkjun (130 MW) og Búðarhálsvirkjun (80 MW).

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. juni 2019; utgiver: Islands statistikkbyrå.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skeiða- og Gnúpverjahreppur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Islands flagg | **Kommuner i Suðurland** |  |
| Ásahreppur | Bláskógabyggð | Flóahreppur | Grímsnes- og Grafningshreppur | Hrunamannahreppur | Hveragerðisbær | Mýrdalshreppur | Rangárþing eystra | Rangárþing ytra | Skaftárhreppur | Skeiða- og Gnúpverjahreppur | Sveitarfélagið Árborg | Sveitarfélagið Ölfus | Vestmannaeyjabær |

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |