recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Herbernsdammen** er en oppdemt innsjø mellom fjellene Stadsheia og Herbernheia i sør og Svartdalsfjellet nord i Bymarka i Trondheim. Den ligger i nedbørfeltet til Trollavassdraget og har utløp i nordøst til Trollabekken gjennom Tømmerdalen og videre til Nydammen. Innsjøen ligger sentralt nord i Bymarka naturreservat og er omgitt av bergpartier mot alle kanter, bortsett fra et myrparti mot nordøst, hvor også utløpet og demningen er plassert. Av fiskeslag i Herbernsdammen finnes røye og stingsild.

Historie
--------

Demningen fra 1924 bestående av dobbel gråsteinsmur med stampet myrjord, om lag 30 meter lang og en høyde på 5 meter.
Herbernsdammen er opprinnelig en naturlig innsjø som først ble oppdemt i siste halvdel av 1700-tallet. Den første demningen var av tømmer og ble oppført for å sikre vann til en oppgangssag i Tømmerdalen. Eierne av Trolla Brug (grunnlagt i 1854) ønsket å sikre vanntilførselen til Trollabekken og gikk i gang med å restaurere demningen i 1857 ved å erstatte tømmerdemningen med en steindam bestående av dobbel gråsteinsmur med stampet myrjord i midten. 

Demningen i Herbernsdammen ble i likhet med resten av demningene i vassdraget forsterket i perioden 1866–1884, og i perioden 1914–1924 ble demningen restaurert og påbygd til dagens størrelse. Demningen er rundt 30 meter lang og 5 meter høy. Den ble sist rehabilitert i 2002 og blir vedlikeholdt av Trondheim kommune. Navnet er av usikker opprinnelse, men et sagn sier at en prest med navnet «herr Behren» skal ha kjørt igjennom isen med hest og druknet, og påfølgende gitt vannet sitt navn.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 2. mai 2022
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 2. mai 2022.
3. ↑  Christensen, Per R. Et al.: *Fra takmark til byens grønne lunge.* – Stedsnavn forteller historie: Elver, bekker, innsjøer og tjønner. s. 69–72
4. ↑  Informasjonplakett av Trondheim kommune oppslått ved demningen. (Besøkt mai 2021).

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 231. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Christensen, Per R. Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan (2006). *Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag*. Trondheim: Tapir akademisk forlag. ISBN 82-519-2122-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring «Herberndammen» hos Strinda historielag
* «Herberndammen» Arkivert 27. november 2021 hos Wayback Machine. Hos Trondheim og omland fiskeadministrasjon (TOFA)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
*Am Abend vor Christi Geburt*, Michael Rieser, 1869
**Herbergssøken** (tysk: **Herbergssuche**) er en adventsskikk i flere særlig katolske land, blant annet i tysktalende land. Tradisjonen knytter an til hvordan Maria og Josef forsøker å finne husrom i Betlehem før Jesu fødsel (nevnt i Lukasevangeliet, 2,7).

I adventstiden var, og er det, vanlig å gjenskape denne leting etter husrom, og gjenkalle det i advenssanger som kretser rundt temaet. Denne gamle kristne skikk pleies fortsatt i familier og i gudstjenestesammenheng - på julespillets manér kan to barn representere Josef og Maria, mens faren eller et eldre barn spiller husverten som avviser paret. 

I Tyskland er en kjent vekselsang knyttet til skikken: 

Wer klopfet an?  

 Oh zwei gar arme Leut’.  

Was wollt ihr denn?  

 Oh gebt uns Herberg heut!  

 Euch durch Gottes Lieb’ wir bitten,  

 öffnet uns doch Eure Hütten!  

O nein, o nein!  

 Ach lasset uns doch ein!  

Das kann nicht sein!  

 Wir wollen dankbar sein.  

Nein, es kann einmal nicht sein,  

drum geht nur fort, Ihr kommt nicht rein!

En annen utvikling av samme skikk er tilkommet senere. Det bringes en mariastatue eller et tresnitt av den hellige familie, eller noe lignende, til en gjestfamilie; hver kveld vandres det videre til neste familie. Ved overleveringen holdes en kort adventsandakt, eller i det minste bes det noen bønner eller blir sunget noen adventssalmer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary and Joseph seeking refuge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Den polske republikks regjering i eksil** (polsk: *Rząd Rzeczypospolitej Polskiej na uchodźstwie*) ble dannet etter Tysklands invasjon av Polen i 1939. Eksilregjeringen ble først oppløst i 1990 som følge av den kommunistiske Folkerepublikken Polens sammenbrudd.

Eksilregjeringen var stasjonert i Paris mellom 1939 og 1940, deretter en kort periode 1940 i Angers og til slutt, etter Frankrikes kapitulasjon, i London. Regjeringen var en koalisjon mellom bondepartiet, sosialistene, arbeiderpartiet og det nasjonale parti. Eksilregjeringen hadde militære enheter som stred på de alliertes side.[] Den hadde også kontinuerlig kontakt med motstandsbevegelsen i det okkuperte Polen og førte videre informasjon til de allierte. Jan Karski var en av kurerene mellom eksilregjeringen og det okkuperte Polen.

Den polske eksilregjeringen fortsatte å eksistere etter andre verdenskrig i den kommunistiske regjeringstid i Polen. Men eksilregjeringen var ikke internasjonalt anerkjent som Polens regjering og hadde ingen reell politisk makt. Da den kommunistiske regjeringen i Polen falt og overgangen til et demokratisk Polen ble innledet oppløste eksilregjeringen i London seg selv.

Eksilpresidenter
----------------

* Ignacy Mościcki, 17.–30. september 1939
* Władysław Raczkiewicz, 1939–1947
* August Zaleski, 1947–1972
* Stanisław Ostrowski, 1972–1979
* Edward Raczyński, 1979–1986
* Kazimierz Sabbat, 1986–1989
* Ryszard Kaczorowski, 1989–1990

Referanser
----------

1. 1 2  Laqueur, Walter (1991). *Det ufattelige var sant: historien om hvordan Vesten fikk kjennskap til Endlösung*. Oslo: Document. ISBN 8275190010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
Kolonimaktenes omtrentlige herrskapsområder i 1898
**Kodok** (arabisk: كودوك‎, før 1905 **Fashoda**) er en by i delstaten Øvre Nilen i Sør-Sudan, ved Hvitenilen. 

Byen er fremfor alt kjent for en fransk-britisk konflikt årene 1898–1899.

Fashoda ble etablert i 1867 på stedet der shillukkongen Denab hadde sin residens. Det ble besatt den 10. juli 1898 av en fransk ekspedisjon under Jean-Baptiste Marchand. Franskmennenes fremtrengning til Nilen førte til alvorlige politiske forviklinger mellom Frankrike og Storbritannia, den såkalte Fashodakonflikten, da Horatio Herbert Kitchener under sin ekspedisjon mot kalifen Abdullahi den 21. september 1898 kom fram til Fashoda. 

Frankrike oppgav til slutt sine krav og franskmennene forlot stasjonen den 11. desember samme år. I 1899 utstedte Frankrike en erklæring om at den franske stat trakk seg ut av Nildalen, og det ble trukket opp en ny grense mellom de britiske og franske interesseområdene.

Kilder
------

* (no) Kodok i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Kodungallur** (tidligere *Cranganore*, kalt *Muziris* av Plinius d.e.) er en by på den indiske Malabarkysten i distriktet Thrissur i delstaten Kerala 26 km nord for Kochi. Byens areal er på 17 km² og folkemengden er 33 000 innbyggere (2001).

Etter tradisjonen var det i Cranganore at apostelen Tomas begynte å omvende indere til kristendommen. Senere ble også islam introdusert, skjønt hinduismen er den religion som står sterkest.

Cranganore var en velstående og stor by fram til midten av 1300-tallet, da forfallet begynte etter keralakeiseren Cheraman Perumals død. Foranledningen til byens svekkelse var oppbyggingen av en ny havn i nabobyen Cochin i sør. Cranganores handel kom til å flytte dit eller til Calicut i nord. Fra 1523 hadde portugiserne et fort i Cranganore som de hadde gjort til sin regionale hovedstad. Fortet ble erobret i 1661 av hollenderne, som kontrollerte det til 1789, da Tipu Sultan kjøpte det og senere ødela det.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Yuuichi Kageyama** (影山勇一), aka **Jasmine You** (茉莉花勇; født 8. mars 1979, død 9. august 2009) var bassist i den japanske gruppa Versailles. Han spilte tidligere for Jakura, hvor han gikk under navnet **Yuu** (勇). I 2006, tre år etter at Jakura ble oppløst, ble han med i HIZAKI grace project, hvor han deltok ved siden av Versailles sine aktiviteter. I 2007 hadde han også en rolle i rockemusikalen «Node of Scherzo».

Jasmine You var kjent for å opptre eksentrisk, og hans soloer på scenen bestod av trylleshow istedenfor musikk. Etter at han begynte i Versailles, tok han ofte på seg rollen som utlending i intervjuer o.l, hvor han snakket japansk med en tilgjort aksent.

Den 9. august 2009 ble det lagt ut en beskjed på Versailles hjemmeside hvor det ble oppgitt at Jasmine You samme morgen hadde gått bort etter kort tids sykdom.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopaedia Metallum, Encyclopaedia Metallum artist-ID 16853, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Elegant Jasmine You living in 『Versailles』 Offisiell blogg

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Manolis Andronikos** (gresk: Μανόλης Ανδρόνικος; født 23. oktober 1919 i Bursa, død 30. mars 1992 i Thessaloniki) var en gresk arkeolog og professor som var ansatt ved Aristoteles-universitetet i Thessaloniki. 

Han studerte filosofi ved Universitetet i Athen, og i 1952 ble han professor i klassisk arkeologi ved Aristoteles-universitetet i Thessaloniki. Senere fortsatte han sine studier ved Oxford University med den berømte professor Sir John D. Beazley (1954–1955). Han kom tilbake til Aristoteles-universitetet i Thessaloniki i 1957 hvor han underviste i arkeologi, først som instruktør før han i 1964 ble ansatt som professor der.

Manolis Andronikos gjennomførte mange arkeologiske undersøkelser overalt i Hellas, men mest i Veria, Naousa, Kilkis, Khalkidiki og Thessaloniki, men hans viktigste forskninger ble gjort i Vergina. Det største øyeblikket i hans liv fant sted 8. november 1977, da han oppdaget ett av de viktigste arkeologiske funnene i hele det 20. århundre. Da fant han det som kan være graven til Filip II av Makedonia ved Vergina i prefekturet Imathia. Graven han identifiserte som Filips var uåpnet og inneholdt mange uvurderlige gjenstander, som for eksempel den gylne larnaks (gresk: Χρυσή Λάρνακα). 

Funnene fra denne kongelige graven ble senere inkludert i den omreisende utstillingen *The Search for Alexander* [«Letingen etter Aleksander»] som ble vist frem i fire byer i USA fra 1980 til 1982. Mens oppdagelsen var av stor arkeologisk viktighet, har identifikasjonen av graven med Filip vært omstridt og mange kritikere mener at det ikke er graven av Filip av Makedonia som var blitt funnet, men isteden hans ubetydelige sønn Filip III Arrhidaios.

Han var medlem av det arkeologiske rådet mellom 1964 og 1965, Athens arkeologiske Organisasjon. Han bodde permanent i Thessaloniki og døde den 30. mars 1992.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id andronikos-manolis, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Andronicos, Manolis, oppført som Manolis Andronicos[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]

  

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
Modell av borgen i 1250 med de bevarte tårnene i grønt. Kapellet i midten (grønt) står ikke igjen.
**Habsburg**, egentlig *Habichtsburg* («Haukeborg»), er en borg på Wülpelsberg like utenfor byen Brugg i den sveitsiske kantonen Aargau. Borgen ble bygget rundt 1020 av biskop Werner I av Strasbourg og er kjent som Huset Habsburgs stamgods.

Borgen mistet sin betydning da familien flyttet bort rundt 1220, men forble i dens eie til 1415 da kantonen Aargau ble medlem av Det gamle sveitsiske edsforbund.

Det meste av borgen ligger i dag i ruiner, og i de delene som fortsatt er intakte finnes det restaurant og museum. I nyere tid kalles borgen også *Schloss Habsburg* (Habsburg slott).

Referanser
----------

1. ↑  «Habsburg (Burg)». *hls-dhs-dss.ch* **(tysk)**. Besøkt 23. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Habsburg Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
Strukturen til isoleucin
**Isoleucin** (Ile, I) er en av de tyve aminosyrene (byggestener til proteinene). Den er en av de
essensielle aminosyrene som kroppen ikke selv kan fremstille, men som må tilføres gjennom mat
eller kosttilskudd. Isoleucin er en aminosyre med en base og en syre festet til aminogruppen, lik som Leucin og Valin.

Genetikken
----------

Kodonet for Isoleucin er ACU, ACC og ACA. I varedeklarasjonen så kan Isoleucin bli kalt for
L-Isoleucin eller D-Isoleucin, som kommer an på om aminosyren er kunstig eller ikke-kunstig
fremstilt, D-Isoleucin og er kunstig fremstilt og L-Isoleucin er ikke kunstig fremstilt. L-Isoleucin kan derimot fremstilles til å bli L-Alloisoleucin.

Kosttilskudd
------------

Isoleucin er en av de tre aminosyrene som brukes i BCAA, BCAA har blitt sett på som et unødvendig kosttilskudd. Mange forskere mener at man får nok av alle de essensielle aminosyrene gjennom maten, som for eksempel i mais og bønner. Det er også tilstrekkelig med aminosyrer i kjøtt, meieriprodukter, egg og korn. BCAA reklamerer seg for å være et mer effektivt produkt for å ta opp essensielle aminosyrer. Kroppen tar ikke opp aminosyrer raskere enn det man gjør gjennom protein, derimot så vil effekten av dette ha så liten betydning for kroppen, siden kroppen sin omgjørelse av protein er så raskt og velfungerende.

Referanser
----------

1. ↑  «Kodon - Institutt for biovitenskap». *www.mn.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 30. mars 2017.
2. ↑  Pubchem. «L-allo-Isoleucine | C6H13NO2 - PubChem». *pubchem.ncbi.nlm.nih.gov* **(engelsk)**. Besøkt 30. mars 2017.
3. ↑  Hessen, Dag O. (2013). «Kapittel 5». *Bios 2 Biologi 2*. Oslo: Cappelen Damn. s. 142–144.

| * v
* d
* r
De 20 alminnelige aminosyrene |
| --- |
| 
* Alanin
* Arginin
* Asparagin
* Aspartat
* Cystein
* Glutamat
* Glutamin
* Glycin
* Histidin
* Isoleucin
* Leucin
* Lysin
* Metionin
* Fenylalanin
* Prolin
* Serin
* Treonin
* Tryptofan
* Tyrosin
* Valin

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Jasmine Baird** (født 29. juni 1999 i Mississauga i Ontario) er en snøbrettkjører fra Canada. Hun deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der hun kom på 15.-plass.

Idrettskarriere
---------------

Baird debuterte i Nor-Am cup i snøbrett 2016/17 den 11. februar 2017, med en femteplass i slopestyle, og hun kom på tredjeplass i slopestyle totalt i Nor-Am cup denne sesongen. Hun fikk sølv i big air under det canadiske mesterskapet i snøbrett 2017, og hun ble canadisk juniormester i slopestyle. Den 25. mars 2017 debuterte hun i verdenscupen, med en niendeplass i slopestyle i Špindlerův Mlýn. Under Junior-VM i snøbrett 2017 kom hun på femteplass i big air og sjuendeplass i slopestyle. Hun fikk en ny sølvmedalje i big air under det canadiske mesterskapet i snøbrett 2018, og deltok i VM i snøbrett 2019, der hun kom på sjetteplass i slopestyle. Under VM i freestyle og snøbrett 2021 kom hun på 18.-plass i big air og 22.-plass i slopestyle.

Hun kom på 74.-plass i verdenscupen 2016/17, i Overall Park&Pipe, og hun kom på 40.-plass i 2017/18, 41.-plass i 2018/19 og 29.-plass i 2020/21. I Nor-Am cup vant hun slopestylecupen i 2017/18 sammenlagt og hun vant big air-cupen i 2018/19.

Under Vinter-OL 2022 kom hun på 15.-plass i slopestyle, der hennes lagvenninne Laurie Blouin kom på sjuendeplass.

Referanser
----------

1. 1 2  Olympics.com - *Jasmine Baird* Arkivert 7. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 7. februar 2022.
2. 1 2  FIS - *Jasmine Baird - Nor-Am Cup standings*, besøkt 7. februar 2022.
3. ↑  FIS - *Jasmine Baird - Results*, besøkt 7. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jasmine Baird – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jasmine Baird – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata

* (en) Jasmine Baird – TheSports.org Rediger på Wikidata
Habo kyrka, oktober 2008.
**Habo** er et tettsted i Jönköpings län i Sverige. Det er Habo kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 6 883 innbyggere.

Habo ligger noen kilometer vest for Vättern, nordvest for Jönköping. Stedet er i vekst og det bygges en rekke flerfamiliehus. Av industri på stedet kan nevnes sukkertøyfabrikken Toms-Webes og beslagtilvirkeren Habo. Fagerholts belysning om lag 10 kilometer nord for Habo sysselsetter mange av Habos innbyggere. Stedet har fem barnehager, fem barneskoler og en ungdomsskole. 

Habo kyrka ligger like utenfor sentrum. Den kalles *trekatedralen ved Vättern*, den er fra 1723 og har form som en basilika. 

Fotballspilleren Erik Edman kommer fra Habo, og Zlatan Muslimović spilte en periode for Habo IF som idrettslaget på stedet heter. Fotballaget deres spiller i lavere divisjoner.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 12. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Habo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Habo kommune i Jönköpings län i Sverige |
| --- |
|  | Fagerhult **·** Furusjö **·** Habo **·** Mullsjö |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
Tverrsnitt av jorda fra kjernen til jordskorpa som illustrerer hvordan den harde litosfæriske mantelen «flyter» over den mer plastiske astenosfæren (ikke skalariktig)
**Isostasi** (av gresk *ἴσος (ísos)* «lik», og *στάσις (stásis)* «stillstand») er den geologiske likevektstilstanden mellom litosfæren og astenosfæren. 

Litosfæren «flyter» i astenofæren omtrent som isfjell i vann, slik at fjellkjedenes store masse synker dypt ned i litosfæren og dermed fordeler lasten på omgivelsene uten å trenge ned i astenosfæren.

Etter at innlandsisen forsvant fra Skandinavia for ca. 11 000 år siden lettet trykket på underlaget og litosfæren flyter opp igjen. Denne landhevingsprosessen er fremdeles i gang i Skandinavia.

Litteratur
----------

* Jacobshagen, Arndt, Götze, Mertmann, Wallfass: *Einführung in die geologischen Wissenschaften.* Eugen Ulmer, Stuttgart 2000, ISBN 3-8001-2743-1

Eksterne lenker
---------------

* Sammenheng mellom erosjon, fjellheving og isostasi med Himalaya som eksempel. Geologisk institutt ved Universitetet i Freiburg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Hellesøy** (offisielt **Hellesøyna**, også kalt **Hellesøyni**) er ei øy ved Hjeltefjorden helt nord i Øygarden kommune i Vestland. Hellesøy er tilknyttet resten av Øygarden med bru på fylkesvei 229. Fra Hellesøy går det lokal rutebåt ut til øyene Lyngøy, Hernar, Sanden, Sulo og Nordøy. Høyeste punkt på Hellesøy er Ørneberget, 35 moh.

Hellesøy har utviklet seg fra å være et fiskevær til å bli et sted som satser på turisme, blant annet ved å arrangere Hellesøy og Øygarden havfiskefestival. Det er et vandrerhjem her og en rekke hytter, rorbuer og leiligheter for utleie. Hellesøy har butikk og restauranten Hellesøy Pub og Restaurant. Den gamle «nothengja», på folkemunnet kalt «Hengjo», ved kaien på Hellesøy er blitt en del av Museum Vest, og det rike fuglelivet gjør at mange ornitologisk interesserte kommer hit for å observere fugler.

Referanser
----------

1. ↑  «Hellesøyna». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 10. oktober 2016.
2. ↑  Hellesøyna på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Karl-Wilhelm Sirkka** (født 1939) er en norsk politiker, aktivist og forretningsmann.

Liv og virke
------------

Han har sin utdannelse fra Bedriftsøkonomisk Institutt, Transportøkonomisk institutt og Universitetet i Tromsø. Han har vært amanuensis ved transportlinjen ved Møre og Romsdal distriktshøgskole, Molde.

Sirkka var i sin ungdom medlem av Unge Høyres sentralstyre, redaktør i *Finnmark Tidende* og fylkessekretær i Finnmark Høyre.

Fra 1969 til 1979 var Sirkka kontorsjef, senere administrerende direktør i Troms Innland Rutebil (nå TIRB). Han hadde permisjon for å være sekretær for kommunalråd for samferdsel og havn Erik Mår i Oslo kommune fra 1972 til 1973.

Sirkka var fra 1980 til 1984 administrerende direktør i Fiskeindustriens landsforening (senere en del av Fiskeri- og havbruksnæringens landsforening) og fra 1981 til 1982 statssekretær for statsråd Inger Koppernæs i Samferdselsdepartementet.

Sirkaa var fra 1984 til 1989 rådgiver i konsulent- og utbyggingsselskapet Barlindhaug i Tromsø, deretter selvstendig konsulent til han ble pensjonist.

Sirkka er, sammen med Jarl Hellesvik, en av forgrunnskikkelsene i Organisasjonen for etnisk og demokratisk likeverd (EDL), som bestrider at samer skal ha særskilte rettigheter som urfolk.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Karl-Wilhelm Sirkka 60 år 4. oktober». NTB. 22. september 1999.
2. 1 2 3 4 5  «Om oss». ResultatLedelse. Besøkt 8. april 2011. [*død lenke*]
3. ↑  Sirkka, Karl-Wilhelm (2017). *Fra idé til faktura – fra samepolitikk til Sametingspolitikk*. Kolofon forlag. ISBN 9788230015643 – via Nasjonalbiblioteket.

Portal: Konservatisme
Kart over Island som viser Tingøyrars posisjon.
**Tingøyrar kloster** (islandsk *Þingeyrar*) er det første klosteret som ble grunnlagt på Island i 1133 og ble det klosteret som ble lengst drevet og først forlatt i 1550. Klosteret tilhørte benediktinerordenen.

Et rikt sted
------------

Tingøyrar i nordvestlige Island var kjent som en av de største gårdene på Húnaþing. Ingen annen gård på Island var større og rike høvdinger har bodd her gjennom tidene. Eiendommen hadde retten til laksefiske i elva Vatnsdalsá og til å fange sel. Tingøyrar ligger nært til Miðhóp og derfra ligger et rev på den andre siden av innsjøen. Sannsynligvis har endelsen i navnet, *eyrar* = elvemunning, oppstått herfra.

Til tross for at Tingøyrar kloster blir omtalt som Islands første kloster blir påstanden utfordret av andre kilder som mener at det aller første ble grunnlagt av en engelsk biskop ved Baer i Borgarfjord. På den annen side er det forskning som mener at Tingøyrar kloster er rundt ti år eldre enn den offisielle datoen.

Andre klostre som ble grunnlagt på Island på den samme tiden var benediktinerklostrene ved Munkaþverá og Kirkjubær, og augustinerklostrene ved Þykkvibær, Flatey, Viðey, Möðruvellir, og Skriðuklaustur.

Et senter for kultur
--------------------

Segl fra 1400-tallet.
Distriktstinget Hunathing ble holdt her i middelalderen, skjønt ingen arkeologiske spor er funnet. Etter at klosteret ble dannet finnes ingen opptegnelser om tinget. 

Klosteret ble det viktigste stedet for kultur og utdannelse på Island i middelalderen. Mange av de manuskripter med sagaer og kvad ble skrevet og mangfoldiggjort her i Islands litterære gullalder. Klosteret hadde også Islands største bibliotek i sin tid. 

Odd Snorresson levde her i den andre halvparten av 1100-tallet og var munk på Tingøyrar. Han skrev en saga i ca. 1190 om den norske kongen Olav Tryggvason på latin. Munken Gunnlaug Leivsson (død 1218) skrev sagaene om de norske kongene og de islandske biskopene her, og abbed ved klosteret, Karl Jonsson (død 1215), skrev *Sverres saga* på oppdrag av kongen selv. Arngrim Brandsson (død 1362) som var abbed i årene 1350–1361 skrev en *Thomas saga* om den engelske helgen Thomas Becket, hovedsakelig satt sammen fra tekster av Robert av Cricklade og Benedict av Peterborough. Han skrev også en biografi om biskop Gudmund Arasson i et forsøk på å få denne helgenforklart.

Svartedauden på slutten av 1300-tallet ødela klosteret og gården fullstendig og la det nesten øde.

Dagens kirke
------------

Det ble bygget en kirke da klosteret på grunnlagt tidlig på 1100-tallet, men den imponerende steinkirken som står i dag ble først bygget i perioden 1864–1877 av gårdeieren Asgeir Einarsson og innviet i 1877. Byggingen tok mange år og stein ble fraktet med slede vinterstid fra Nesbjørg på isen over fra den andre siden av innsjøen Hop. Kirken kostet 16 000 islandske kroner og Einarsson selv påkostet 10 000. Kirken har noen få verdifulle engelske altertavler i alabast fra Nottingham fra 1400-tallet. Prekestolen er fra 1695 med relieffer av hellige menn.

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Fugging**, fram til 2021 skrevet **Fucking**, er en landsby med knapt 100 innbyggere i Oberösterreich i Østerrike. Navnet Fucking skal ha eksistert siden 1070, da stedet ble oppkalt etter en mann ved navnet *Focko*, som bosatte seg der allerede på 500-tallet. Endelsen *-ing* er en gammel germansk form som viser til folket som defineres i rotordet; Fucking betyr dermed «(stedet til) Fockos folk».

Byens seks veiskilt var sjelden på plass samtidig, da de var hyppige tyveriobjekter. I 2004 ble det avholdt en folkeavstemning hvor innbyggerne stemte imot en endring av byens navn. I august 2005 ble veiskiltene erstattet med tyverisikre, fastsveisede og betongforankrede skilter. I november 2020 bestemte innbyggerne å endre navn til **Fugging** fra årsskiftet 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Fucking signs now theft-proof» **(engelsk)**. Ananova. Arkivert fra originalen 30. september 2005. Besøkt 15. desember 2006.
2. ↑  «Landsbyen Fucking skifter navn». *ABC Nyheter*. NTB. 27. november 2020. Besøkt 27. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fugging (Gemeinde Tarsdorf) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Karl-Heinz Kurras** (født 1. desember 1927 i Barten, Øst-Preussen, død 16. desember 2014 i Berlin) var en politimann fra Vest-Berlin. Han var fra 1955 til tidligst 1967 uoffisiell medarbeider for Stasi i DDR og fra 1964 samtidig medlem av SPD og SED.

Kurras ble kjent for at han 2. juni 1967 med sitt tjenestevåpen skjøt Benno Ohnesorg, student ved FU-Berlin, i bakhodet slik at han døde. I den etterfølgende straffesaken ble Kurras frikjent. Drapet på Ohnesorg medførte en radikalisering av studentbevegelsen i Tyskland og Vest-Berlin.

Da det i mai 2009 ble kjent at Kurras hadde arbeidet for DDR, ble det innledet ny etterforskning med tanke på gjenopptakelse. Imidlertid medførte undersøkelsene ikke at det ble funnet bevis for noe drapsoppdrag fra DDR, og i november 2011 ble etterforskningen innstilt.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 162442042[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sven Röbel (18. februar 2015). «Karl-Heinz Kurras: Ohnesorg-Todesschütze ist tot» **(tysk)**. *Der Spiegel*. Besøkt 18. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* stern.de (tysk)  Besøkt 2. juni 2012

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Hellersdorf** er en ortsteil i bydelen Marzahn-Hellersdorf i Berlin.

Historie
--------

I likhet med en rekke andre landsbyer i området, blir også Hellersdorf første gang nevnt i skriftlige kilder i Karl IV's grunnbok fra 1375. Stedet het da *Helwichstorpp* og tilhørte brødrene Dirike som også eide et stort gods (tysk: *Gut*). 

Hellersdorf ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920 og tilhørte da den daværende bydelen Lichtenberg. 

Under den kalde krigen lå Hellersdorf i Øst-Berlin. I 1979 ble Hellersdorf del av den nyetablerte bydelen Marzahn, men allerede i 1986 utskilt igjen fra denne og etablert som en selvstendig bydel (Stadtbezirk). Den nye og selvstendige bydelen Hellersdorf oppstod som et resultat av boligbygging i form av høyhus (Plattenbau) i stor stil, som en del av planene ledelsen i DDR hadde for å gjøre slutt på boligmangelen. Til bydelen hørte også Kaulsdorf, Mahlsdorf og den navngivende (ortsteilen) Hellersdorf.

De to bydelene Marzahn og Hellersdorf ble igjen ble slått sammen i 2001 (under navnet Marzahn-Hellersdorf).

Geografi
--------

Det urbane sentrum av Hellersdorf er Helle-Mitte, ferdigstilt i 1997. Drabantbyen Hellersdorf kan nås gjennom Linje U5 (Hellersdorf undergrunnsstasjon) på U-Bahn og ved trikkelinjene M6 og 18.

Våpen
-----

Hellersdorfs våpen
Hellersdorfs våpen viser landbruksproduksjonen som også omfattet snittblomster. Bjørnen henviser til Berlin. Den nedre halvdel viser blokkbebyggelsen, småhus, samt løv- og barskog. I forgrunnen finnes landbruksområder, elven Wuhle som er grenseelv til Marzahn og sjøene knyttet til denne. Kronen på toppen er felles for alle våpen i Berlin siden 1992.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Hellersdorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Hellersdorf – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hellersdorfs historie på berlin.de

  

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Marzahn-Hellersdorf |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Biesdorf
* Hellersdorf
* Kaulsdorf
* Mahlsdorf
* Marzahn

 | Bezirkswappen Marzahn-Hellersdorf |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kulturrelativisme** er læren om at samfunn er kvalitativt forskjellige, og at de best kan forstås i lys av dette. Alle kulturer har sin egen logikk, og kulturen kan best forstås ut i fra dette. Et eksempel på dette er at et samfunn med mange skoler ikke er bedre enn samfunn uten slike institusjoner. Alle samfunn er forskjellige og at en ikke kan foreta en verdivurdering av en kultur opp mot en annen. Kritikere understreker at teorien, ved å relativisere alle parametre for evaluering til enkeltkulturen, utelukker muligheten for kritikk av holdninger og praksiser på tvers av kulturer. Det kan også hevdes at det er metodisk vanskelig å individuere kulturer på en måte som skiller en kulturrelativistisk forståelse fra en nihilistisk eller fullstendig subjektivistisk form for relativisme.

Det motsatte av kulturrelativisme vil være en monolittisk eller en etnosentrisk kulturforståelse. Den monolittiske innfallsvinkelen tar for gitt at det finnes kun ett sett av verdier som alle kulturer kan vurderes ut fra. Typisk for et slikt sett av verdinormer er at det hevdes å være universelt, for eksempel forankret i religiøse ideer. Menneskerettighetene er et eksempel på et sett av sekulære verdier som påstås å være allmenngyldige. 

Kulturrelativismen vil derimot bestride at det finnes slike allmenngyldige verdier som kan anvendes på alle kulturer. Den vil fremheve at alle slike normsett er sprunget ut av historiske og politiske situasjoner som begrenser deres universalitet. Slik sett er kulturrelativismen en defensiv posisjon, den har innsett at den ikke sitter på sannheten om verden, den mangler det arkimediske punktet som gjør at man kan uttale seg med moralsk autoritet om forhold i andre kulturer. Metodologisk er den imidlertid offensiv, da den utøver en konstant kritikk av fundamentet for alle religioner og påståtte evige sannheter.

Kritikere påpeker derimot at en kulturrelativistisk forståelse selv nettopp er et forsøk på å innføre en universell forståelse som ikke er mindre dogmatisk enn teoriene relativismen kritiserer. Kulturrelativsme beskyldes også for å være en undertrykkende ideologi, da en kulturrelativistisk forståelse av normer og kulturelle forhold fort kan innebære at enkeltindivider per definisjon ikke kan være berettiget i å kritisere etablerte praksiser innenfor sin egen kultur, ettersom normene for hva som er berettiget eller ikke berettiget kritikk vil, ifølge kulturrelativismen, være definert nettopp av den kulturen vedkommende tilhører. Alle kulturelle og religiøse skikker vil kunne forsvares innenfor et rendyrket kulturrelativistisk perspektiv, forutsatt at disse var meningsfylte for dem som utførte dem. For eksempel: omskjæring, kannibalisme og spebarnsdrap. En ren kulturrelativistisk holdning er heller ikke mulig i praksis, da ville en vært ute av stand til å ta moralsk stilling til noe som (Eriksen 2012:47).

Se også
-------

* Etnosentrisme
* Pluralisme (filosofi)
* Postmodernisme
* Relativisme
* Verdirelativisme
* Poststrukturalisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Fuel Freedom International** er et kontroversielt amerikansk selskap grunnlagt av Wendy Lewis og Randy Ray, drevet fra Florida.

Selskapet selger tablettene *MPG-CAPS* som skal puttes på drivstofftanken, og som påstås å kunne gi betydelig reduksjon i både drivstofforbruk og utslipp av miljøskadelige avgasser. Produktet markedsføres og distribueres ved hjelp av multi-level marketing. I Norge ble produktet frontet av Haakon Grunnan, kjent fra pyramidespillet World Games Inc..

Tester har imidlertid vist at tablettene ikke på noen måte svarer til løftene om besparelse i drivstofforbruket. I tillegg til påstandene om uteblivende effekt har også MPG-CAPS blitt mistenkt for å kunne ødelegge bilmotorer.

I februar inngikk FFI et forlik med myndighetene i Florida hvor selskapet også ble ilagt en bot på 100.000 dollar for ulovlig markedsføring og pyramidespill.

Wendy Lewis og Randy Ray etablerte i 2009 også MLM-selskapet Jeunesse.

Referanser
----------

1. ↑  Selger tvilsomme superpiller til bilen din Arkivert 21. september 2013 hos Wayback Machine. ABC Nyheter
2. ↑  Pille mot høyt bensinforbruk NRK
3. ↑  Her er de skjulte pyramidetoppene Dagbladet
4. ↑  AAA: No Magic Pill For Gas Price Blues Arkivert 24. februar 2011 hos Wayback Machine. ConsumerAffairs.com
5. ↑  Report: Fuel Freedom International Rip-off Report
6. ↑  Assurance of Voluntary Compliance State of Florida, Office of the Attorney General, Department of Legal Affairs
**Karl-Johan Erling Göran Persson** (født 25. mars 1975 i London[]) er administrerende direktør i Hennes & Mauritz (H&M). Han er sønn av styreleder og hovedeier i H&M Stefan Persson og Pamela Collett, og sønnesønn av H&Ms grunnlegger Erling Persson.

Karl-Johan Persson vokste opp i Djursholm sammen med en to år yngre søster og en ti år yngre bror. Foreldrene hans skilte seg i 1991. Karl-Johan Persson gikk på Enskilda gymnasiet i Stockholm og deretter studerte historie i Australia. Han flyttet så til London hvor han jobbet i H&M og hadde praksis på Eurosport. Han studerte ved European Business School i London 1996-2000. Da han satt i styrene som styrte H&M-selskapene i Danmark, Tyskland, USA og Storbritannia.

Karl-Johan Persson giftet seg med Leonie Gillberg i Seglora kirke på Skansen i 2002.

Karl-Johan Persson er Djurgårdensupporter, og støtter foreningen Djurgården IF økonomisk sammen med blant annet sin far Stefan Persson.

Referanser
----------

1. ↑  H&M - Verkställande direktör
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. juni 2013. Besøkt 14. juli 2013.
3. ↑  «Så blev Karl-Johan mäktigast av alla». *Affärsvärlden*. Affärsvärlden. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 19. august 2011.
4. ↑  «DNA - Djurgårdens nya affärsnätverk». *Djurgårdens IF*. Djurgårdens IF. Besøkt 3. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* «Så blev Karl-Johan mäktigast av alla» Arkivert 1. juni 2013 hos Wayback Machine. artikkel i *Affärsvärlden* 6. mars 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** Geni **·** Munzinger (iba)
 |
Tingvollfjorden sett fra Hoem i Gjemnes
Tingvollfjorden
*For innsjøen med samme navn i Ål i Buskerud, se Tingvollfjorden (Ål).*
**Tingvollfjorden** (også kalt Sunndalsfjorden og Raudsandsfjorden) er en fjord i kommunene Tingvoll, Gjemnes og Nesset i Møre og Romsdal. 

Fjorden er 35 kilometer lang, og går fra innløpet ved Bergsøysundet sørøstover til Ballsneset ved grensa til Sunndal kommune. Herfra fortsetter fjorden under navnet Sunndalsfjorden inn til Sunndalsøra. Tingvollfjorden og Sunndalsfjorden er til sammen 52 kilometer lang. Ved innløpet i nord går Bergsøyfjorden vestover til Batnfjorden.

Riksvei 70 fra Kristiansund går langs nordsida av fjorden ved innløpet, over Bergsøya og Aspøya, og videre innover på østsida av fjorden til tettstedet og kommunesenteret Tingvoll innerst i Tingvollvågen. Veien passerer gjennom bygdene Bogsaspa, Eikrem, Gyl og Bergem. 

På vestsida av fjorden går fylkesvei 666 fra innløpet sørover gjennom bygdene Kvalvåg, Hoem, Flemma og Angvika til Raudsand, hvor veien går inn i landet. Fra bygda Eidsøra går fylkesvei 62 videre sørover fjorden helt inn til Sunndalsøra.

Referanser
----------

1. ↑  Tingvollfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Tingvoll Museum** ligger i Tingvollvågen i Tingvoll kommune. Museet ble etablert i 1954 på gårdsbruket *Lia (Tingvollia)*. Bruket ble lagt ned dette året, og siste eier og gårdbruker var Anton Tingvolli sammen med søstrene Dordi og Maret. 

Stua fra 1854, stabburet, fjøset/låven (1898) og kornløa står her fortsatt. Det har kommet til flere bygninger etter at museet ble etablert: Smia, strandsittarstua, kverna, oppgangssaga og skolebygningen Bugges Minde. Bugges Minde ble flyttet hit fra Tingvollvågen da kommunen bygde ny barne- og ungdomsskole først på 1970-tallet. Huset ble brukt til skole fra 1845 til 1903, kommunestyresal fram til 1947 og som lærerbolig fram til 1960. I førsteetasjen er det i dag innredet klasserom og lærerbolig, ovenpå ligger kommunestyresalen og en butikk/landhandel. 

Deler av slåttemarka rundt museet blir slått med ljå. Her er det et rikt utvalg av uvanlige planter og sopp som er karakteristisk for ugjødsla slåttemark. 

Museet blir nå drevet som *«levende museum»* og med særlig vekt på formidling til barn og unge. Låven/fjøsen er ombygd innvendig til møte-/selskapslokaler og kontorer. 

Tingvoll Museumslag står som eier av bygninger, samlinger og 200 dekar kulturlandskap. Driften med 1,5 årsverk er underlagt stiftelsen Nordmøre museum med administrasjon i Kristiansund.

Eksterne lenker
---------------

* Nordmøre museum om *Tingvoll museum Arkivert 6. desember 2020 hos Wayback Machine.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Tinia** (også *Tin*, *Tins* eller *Tina*) var i etruskisk mytologi en himmelgud og den øverste gud, tilsvarende romernes Jupiter og grekernes Zeus. Thalna eller Uni var hans hustru, og han var far til Hercle (tilsvarende greske Herakles) og Fufluns (tilsvarende greske Dionysos og romerske Bacchus).

Gudenes hersker
---------------

Etruskerne trodde på ni store guder som hadde makt til å slynge tordenslag; de ble kalt for novensiles av romerne. Av disse tordenslagene var det elleve typer, hvor Tinia som den øverste gud, hadde tre av dem. Tinia var også en del av en mektig triade som omfattet gudinnene Menrva (romerske Minerva) og Uni (romersk Juno), og som hadde templer i hver eneste by i Etruria. Tinia ble tidvis representert som sittende ved en trone og med skjegg, andre ganger stående og uten skjegg. Blant hans symboler var tordenkilen og et maktsepter, og er generelt fulgt av en ørn og tidvis hadde en krans av eføy på hodet

I det etruskiske språket betyr *tin* eller *tinš* «dag» og i flertall gir *tinia* meningen at han er den som styrer tidens gang. Noen av Tinia definerende tilnavn er det gitt detaljer av i *Piacenzas lever*, en bronsemodell av en lever som ble brukt i religiøse ritualer. Noen av hans tilnavn beskrevet her er *Tin Cilens*, *Tin Θuf* og *Tinś Θne*. Det har blitt gjort en rekke forslag hva disse kan bety, men etruskisk er dårlig forstått og det er ingen akademisk enighet til en oversettelse.

Inskripsjoner
-------------

 Etruskisk inskripsjon på bronsestatuen *Kimæren fra Arezzo*: **Tinscvil**.
I noen inskripsjoner hvor han opptrer er som følgende:

* På en kylix (drikkebeger) malt av den greske vasemaleren Oltos, ca. år 500 f.Kr.: *Itun turuce venel atelinas Tinas cliniiaras* («Dette har blitt gitt Venel Atelinas for sønnene til Tin»; sønnene her er dioskurene.
* På en løvelignende bronseuhyre, *Kimæren fra Arezzo* står det *Tinscvil* («En gave til Tinia»).

Referanser
----------

1. ↑  Grummond, (2006), s. 53
2. 1 2  Dennis, George (1848)
3. 1 2  Döllinger (1862)
4. ↑  Bonfante (1983)
5. ↑  Cohen, Beth (Juli 2010): «New Light on a Master Bronze from Etruria», *AJA Online*, (114.3)

Litteratur
----------

* Bonfante, Giuliano & Bonfante, Larissa (1983): *The Etruscan language: an introduction*. Manchester University Press.
* Dennis, George (1848): *The cities and cemeteries of Etruria*, **I**, London, via Archive.org, eller via Bill Thayers nettsted
* Döllinger, Johann Joseph Ignaz von (1862): *The Gentile and the Jew*, **II**, London, via Archive.org
* Grummond, Nancy Thomson de (2006): *Etruscan Myth, Sacred History, and Legend*, University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, ISBN 9781931707862

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zeus in Etruscan art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Per Magnar Arnstad** (1937–2022) var en norsk politiker (Sp) og næringslivsleder.

Han vokste opp på slektsgården Vestre Arnstad på Skatval. Faren Peder J. Arnstad var ordfører og fylkesordfører. Morbroren Johan A. Vikan var ordfører, fylkesordfører, stortingsmann og formann i Norges Bondelag. Per Magnar Arnstad var farbror til Sp-politikerne Eli og Marit Arnstad og til medielederen Ellen Arnstad.

Han tok artium ved Steinkjer landsgymnas i 1958 og ble utdannet exam.oecon. fra Universitetet i Oslo i 1964. Han var formann i Studenttinget til Samskipnaden i Oslo 1964/1965. Etter studiene ble han sekretariatsleder for Senterpartiets stortingsgruppe. Arnstad var informasjonssjef i Norsk Brændselolje 1969–1971 og Senterpartiets assisterende generalsekretær med ansvar for politiske spørsmål 1970–1972. Arnstad var statssekretær for statsråd John Austrheim i Samferdselsdepartementet under Korvald-regjeringen 1972–1973.

I 1974 flyttet Arnstad til Tromsø for bli direktør i Norske Fiskeprodusenters Forening, en forløper til Sjømat Norge. I 1980 ble han direktør i Selskap for næringsutvikling i Troms AS (Sentas). Han var medlem av Senterpartiets sentralstyre 1977–1989 og stilte som stortings- og fylkestingskandidat, men ble ikke valgt. Etter Willoch-regjeringens fall var Arnstad med i en samarbeidsgruppe for å forberede en ny regjeringsdannelse mellom Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre, noe som ble virkelighet med Syse-regjeringen i 1989. I 1992 støttet Arnstad et norsk EØS-medlemskap og avviste heller ikke et EF/EU-medlemskap, stikk i strid med Senterpartiets linje og hans eget standpunkt ved folkeavstemningen 20 år tidligere.

Arnstad kom tilbake til Østlandet som direktør i Transportbedriftenes Landsforening i Oslo og Akershus 1988–1992 og administrerende direktør i Oslo og Follo Busstrafikk 1993–1997. Han var frittstående konsulent i noen år før han pensjonerte seg. Han hadde mange styreverv.

Referanser
----------

1. ↑   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   publisert i Bladet, tidspunkt 10. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Vinge, Olav (red.) (2001). *Skatval. Gårds- og slektshistorie*. 2. s. 9. ISBN 82-995735-0-5.
4. ↑  «Sekretærskifte i Senterungdommen». *Nationen*: 11. 20. desember 1965.
5. 1 2 3 4  «Per Magnar Arnstad 60 år 6. desember». NTB. 14. november 1997.
6. ↑  «Pass opp for sekretærene!». *Bergens Tidende*: 24. 7. oktober 1993.
7. ↑  «Per Magnar Arnstad (Sp)». regjeringen.no. Besøkt 9. desember 2018.
8. ↑  Haugli, Åsne (21. juni 1989). «Hemmelige møter for B-samarbeid». *Dagens Næringsliv*: 2.
9. ↑  Solvoll, Einar (9. mars 1992). «Taler sitt parti midt imot». *Aftenposten*: 6.
10. ↑  Monsen, Trygve (16. september 1992). «Ekstopp i Sp. vil inn i EF». *Aftenposten*: 2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jack Abraham Alhadeff** (født 1943) er professor emeritus i biokjemi ved Lehigh University i USA. Alhadeff ledet universitetets forskning innen biokjemi.

Utdannelse
----------

Alhadeff har en doktorgrad (1972) fra University of Oregon Medical School.

Akademisk karriere
------------------

Alhadeff kom til Lehigh som professor i biokjemi. Før dette hadde han vært postdoktor og førsteamanuensis i nevrovitenskap ved School of Medicine, University of California San Diego.

Kort tid etter ankomsten til Lehigh ble Alhadeff utnevnt til direktør for avdelingen for biokjemisk vitenskap. Alhadeff opprettet et forskningslaboratorium i Mudd-bygningen og forsket om det biokjemiske grunnlaget for menneskelige sykdommer (på proteinnivå) inkludert cystisk fibrose, fukosidose, diabetes og kreft.

På Lehigh trente Alhadeff hovedfagsstudenter i laboratoriet sitt og produserte 17 doktorgrader i løpet av hans periode ved universitetet. Forskningsgruppen hans skrev en rekke akademiske artikler, disse ble referert til i biokjemiske og biomedisinske tidsskrifter.

Alhadeff avholdt en rekke presentasjoner om forskningen hans på lokale, nasjonale og internasjonale vitenskapelige møter.

Han trakk seg fra universitetet i 2010.

Priser
------

Alhadeff fikk Briody prisen i 1988.

Referanser
----------

1. ↑  *Directory of Graduate Research* **(engelsk)**. American Chemical Society. 2001. ISBN 978-0-8412-3817-6.
2. ↑  Stover, Jamie. «Some residents oppose plans to build new adventure ropes course in the Lehigh Valley». *WFMZ.com* **(engelsk)**. Besøkt 15. juni 2022.
3. ↑  «Jack A. Alhadeff: Obama has improved economy and human rights». *The Morning Call*. Besøkt 15. juni 2022.
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  Seventy-Five Years (1940-2015) of Lehigh University's Chemistry Department (core.ac.uk)
5. 1 2  «Biopharmeceutical Technology Institute». *www.lehigh.edu*. Besøkt 15. juni 2022.
6. ↑  Jack A. Alhadeff's research works | University of California, San Diego, California (UCSD) and other places (researchgate.net)
7. ↑  «LEHIGH U. HONORS FACULTY, STAFF MEMBERS». *The Morning Call*. Besøkt 15. juni 2022.
8. ↑  Casey, John. «Carbs for Weight Loss?». *WebMD* **(engelsk)**. Besøkt 15. juni 2022.