recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Min mand er skinsyk*** (orig. Mrs. Leffingwell's Boots) er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Walter Edwards.

Handling
--------

Walter Huntley kjøper et par broderte tøfler til sin forlovede, Mabel Brown. Men etter at hun avbryter forlovelsen deres, gir han tøflene til hushjelpen sin. Fru Leffingwell kjøper i mellomtiden et identisk par tøfler for å ha på seg til en fasjonabel dans, hvor hun imponerer Walter så mye at Mr. Leffingwell forlater festen i irritasjon.

Men når han passerer Walters værelse senere samme kveld, ser han en kvinne fjerne de broderte tøflene fra føttene hennes. Selv om det bare er hushjelpen som prøver på seg de nye skoene hennes, tror Leffingwell at kona hans har bukket under for Walters flørting.

Skuespillere
------------

* Constance Talmadge som Mrs. Leffingwell
* Harrison Ford som Mr. Leffingwell
* George Fisher som Walter Huntley
* Vera Doria som Mrs. Tom Brown
* Fred Goodwins som Aleck Brown
* Mercedes Temple som Wilhelmina
* Herbert Prior som Mr. Tom Brown
* Julia Faye som Mabel Brown

Referanser
----------

1. ↑  MRS. LEFFINGWELL'S BOOTS
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mrs. Leffingwell's Boots* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Min gardeoffiser*** (originaltittel: *Das Lied ist aus*, også vist i Norge med tittelen *Min gardeofficer*) er en tysk romantisk operettefilm fra 1930 regissert av Géza von Bolváry og med Willi Forst og Liane Haid i hovedrollene. En franskspråklig version av filmen ble innspilt samtidig med tittelen *Petit officier... Adieu!*

Handling
--------

Tilla Morland er en berømt opera-diva som nettopp har landet nok en populær sang hos publikum. Dette ønsker hun nå å feire sammen med nære venner i Carlton Bar etter premieren. Hennes største suksess i Singspiel er sangen «Adieu, min lille Gardeoffizier» og det er ikke overraskende at vennene ber henne synge denne sangen i løpet av sammenkomsten. Men en annen gjest ved et annet bord er ikke det minste interessert i hennes sanger, tar han kontakt med en servitør for å betale regningen sin. Etter å ha betalt reiser gjesten seg, og forlater restauranten. Tilla, som ikke er vant til slik oppførsel fra folk som hører på sangene hennes, blir opprørt over det hun mener er mangel på respekt. Hun begynner snart å trekke seg veldig tilbake fra resten av samfunnet, ikke engang hennes beste venner får møte henne lenger.

Men når Tilla trenger en privat sekretær for skriftlig korrespondanse og andre forretningsmessige forhold, møter hun den fattige tidligere offiseren Ulrich Weidenau. Men Tilla tror ikke sine egne øyne, når han oppdager at dette var mannen med den bryske oppførselen under sang-fremføringen hennes ved restauranten. Men han blir likevel ansatt, og etter hvert blir de forelsket i hverandre. Men ingen av dem klarer å innrømme de virkelige følelsene sine for hverandre. Weidenau, som er svært formell og reservert av natur, mener også at et forhold til Tilla er en dårlig ide fordi hun er vant til en veldig høy levestandard – noe han er alt for fattig til å kunne tilby henne.

Medvirkende
-----------

* Liane Haid: Tilla Morland
* Willi Forst: Ulrich Weidenau
* Margarete Schlegel: Emmy Stein
* Otto Wallburg: der Baron
* Fritz Odemar: der Verleger
* Ernst Verebes: Jerome Tönli
* Hedwig Bleibtreu: die Dame
* Eva Schmid-Kayser: die Zofe
* Marcel Wittrisch: der Sänger

Musikk i filmen
---------------

* *Adieu, mein kleiner Gardeoffizier*
* *Das Lied ist aus: Frag’ nicht, warum ich gehe*
* *Die Liebe, die ist wie ein Tonfilm*
* *Ja, wenn das Wörtchen „wenn" nicht wär’*
* *Prinz Kuno und die Postmeisterstochter*

Alle sanger komponert av Robert Stolz med tekster av Walter Reisch

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 11. juli 2016.
2. ↑   *filmportal.de*, Wikidata Q15706812,
3. 1 2 3   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
4. ↑  «Filmtilsynets database» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Min gardeoffiser* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Min gardeoffiser* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Min gardeoffiser* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (de) *Min gardeoffiser* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Min gardeoffiser* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Fly** er ei elv i Papua Ny-Guinea. Den er 1 050 km lang, og den nest lengste elva i landet etter Sepik. Den har sitt utspring i Star Mountains, og renner over de sørvestlige lavlandsområdene før den munner ut i Papuagulfen gjennom et stort delta.

Den renner hovedsakelig gjennom Western Province, men over en kort strekning danner elva grensa mellom Papua Ny-Guinea og Indonesia. Denne delen går noe vest for 141°Ø, og for å kompensere for denne lille territorielle gevinsten for Papua Ny-Guinea, ligger grensa sør for Fly litt øst for 141°Ø. Som en del av samme avtale har Indonesia rett til å bruke Fly til skipstransport helt ned til munningen.

Historie
--------

Det opprinnelige kartet laget av L.M. D'Albertis i 1876
Fly ble første gang oppdaget av europeere i 1842, da Francis Blackwood, kaptein på korvetten HMS «Fly», kartla vestkysten av Papuagulfen. Elva ble oppkalt etter skipet og han mente det ville være mulig for en liten dampbåt å reise oppover elva.

I 1876 var den italienske oppdageren Luigi D'Albertis den første personen som klarte dette, da han reiste 900 km inn i landet på Ny-Guinea med dampskipet «Neva». Dette var det lengste noen oppdager til da hadde reist innover øya.

Referanser
----------

1. ↑  «Blackwood, Francis Price (1809 - 1854)». Australian Dictionary of Biography.
2. 1 2  Lightbody, Mark (1985). *Papua New Guinea: a travel survival guide* (3 utg.). Lonely Planet. s. p. 172. ISBN 0-908086-59-8. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Charles James January** (født 1. februar 1888 i Ferguson i Missouri, død 26. april 1970 i Hidalgo County i Texas) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

January vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Christian Brothers College* som kom på andreplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club*.
*Christian Brothers* tapte første kampen med 0-7 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, *St. Rose Parish*, med 4-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *Christian Brothers College* og *St. Rose Parish* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
January var midtbanespiller og spilte alle fire kampene.

Hans brødre John og Thomas spilte også på laget *Christian Brothers College*.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i fotball, USAs flagg USA

Referanser
----------

1. 1 2   United States World War I draft registration card, oppført som Charles James January[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Security Death Index[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=charles;n=january[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Texas Deaths and Burials - FamilySearch Historical Records, oppført som Charles James January[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Find A Grave Index - FamilySearch Historical Records, oppført som Charles James January[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Texas Deaths and Burials - FamilySearch Historical Records[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2   Social Security Death Index[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles January – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles January – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles January – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Dette er et japansk navn. Slektsnavnet er «Yoshida».

**Ken'ichi Yoshida** (吉田 健一, *Yoshida Ken'ichi*) (født 1. april 1912, død 3. august 1977) var en japansk forfatter og litteraturkritiker som virket i Shōwaperioden.

Tidlig liv
----------

Yoshida ble født i Tokyo som Yoshida Shigerus eldste sønn. Faren arbeidet på det tidspunktet som diplomat i Roma (og ble senere statsminister for Japan). Hans mor Yukiko – datter av Grev Makino Nobuaki – dro fra Tokyo kort tid efter Ken'ichis fødsel for å slutte seg til sin ektefelle; Ken'ichi ble dermed oppdratt hos Makino-husstanden i de første årene av sitt liv. Han ble gjenforent med sine foreldre da han var seks år gammel, da faren hans ble utsendt til Qingdao. Senere kom han til å bo i Paris, London og Tianjin (hvor han studerte ved en skole for britiske barn) før han dro tilbake til Tokyo for å fullføre sin skolegang. I oktober 1930 ble han immatrikulert ved King's College ved Cambridge, hvor han hørte på Goldsworthy Lowes Dickinsons forelesninger. Han dro imidlertid tilbake til Tokyo i februar 1931, da Dickinson hadde rådet ham til å reise til sitt hjemland for å vie sitt liv til litteraturen. I de påfølgende årene studerte han fransk i Tokyo. Han debuterte i 1935 med en oversettelse av Edgar Allan Poes *Memorandum* (*Oboegaki*).

Forfatterskap
-------------

I 1939 grunnla Yoshida litteraturtidsskriftet *Hihyō* (批評, **Hihyō**) (direkte oversatt "Kritikk(er)") sammen med Nakamura Mitsuo (中村 光夫, *Nakamura Mitsuo*) og Yamamoto Kenkichi (山本 健吉, *Yamamoto Kenkichi*). Dette tidsskriftet publiserte anmeldelser av moderne franske og engelske forfattere. I efterkrigstiden var Yoshida svært produktiv, og publiserte i tillegg til oversettelser av Charles Baudelaire og William Shakespeare også noveller og romaner. Han gav også ut lettere verker, som f.eks. *Saishō Onzōshi Hinkyusu* (宰相御曹司貧窮す, *Prime Minister's Eldest Son Suffers Dire Poverty*), som ble titulert av forlaget mot Yoshidas ønsker; dermed gav han også ut en privat utgave av samme verk under tittelen *Detarameron* (出鱈目論, *On Hogwash*).

Yoshida bodde i Kamakura i Kanagawa-prefekturet mellom 1946 og 1953 og opprettholdt en lang korrespondanse med de litterære kretser i Kamakura; i disse kretsene fantes Ishikawa Jun (石川 淳, *Ishikawa Jun*), Ōoka Shōhei (大岡 昇平, *Ōoka Shōhei*), Kobayashi Hideo (小林 秀雄, *Kobayashi Hideo*), Mishima Yukio (三島 由紀夫, *Mishima Yukio*) og Nakamura Mitsuo (中村 光夫, *Nakamura Mitsuo*). Yoshida døde i 1977 i en alder av 65 år; hans grav befinner seg ved Kuboyama Reien-gravlunden i Yokohama.

Det ble sagt om Yoshida at han – på grunn av sin utdannelse ved Cambridge – tenkte mer på engelsk enn på japansk.

Referanser
----------

Kilder
------

* Katō, Shūichi. *A History of Japanese Literature*. RoutledgeCurzon, 1997. ISBN 1-873410-48-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii **·** Discogs
 |
**Keppel Island** (spansk: *Isla de la Vigia*) er en av Falklandsøyene, beliggende nord for Vest-Falkland og mellom Saunders Island og Pebble Island. 

En bred, flat dal strekker seg langs midten av øya med en rekke innsjøer som danner en viktig habitat for andefugler. I nordøst er kystlinjen dypt innskåret av flere bukter og sandstrender.

Øya er oppkalt etter admiral Augustus Keppel (1725–1786) som tjenestegjorde i Royal Navy under syvårskrigen og den amerikanske uavhengighetskrigen. Fra 1855 til 1898 ble det drevet en misjonsstasjon på øya, beregnet på ildlendere. Enkelte av bygningene fra misjonsstasjonen er bevart.

I 1885 ble en sauefarm etablert på Keppel Island, og denne var i drift frem til 1992. Øya er nå ubefolket og er vernet som naturreservat.

Fuglelivet på Keppel Island omfatter, i tillegg til andefugler som brunhodegås og falklandsskovleand, arter som klippehopperpingvin, magellanpingvin, bøylepingvin og svartbrynalbatross. En stor bestand av brunrotter legger en begrensning på mangfoldet i fuglelivet.

Referanser
----------

1. ↑  Falkland Islands Important Bird Areas Arkivert 10. juli 2011 hos Wayback Machine. Falklands Conservation

Eksterne lenker
---------------

* Keppel Island Museum of Liverpool

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Olav Toreson Beito** (født 30. mars 1901 i Øystre Slidre, død 28. september 1989) var en norsk språkforsker og professor i nordisk ved Universitetet i Oslo.

Livet
-----

Beito ble *cand. philol.* i 1932 og var siden lektor ved skoler i Fredrikstad og Oslo. Fra 1936 til 1939 og i 1948 foreleste han ved Universitetet i Oslo. Han fikk doktorgraden i 1942 med en avhandling om *R-bøygning*. Fra 1954 til 1955 var han lektor i norsk ved Islands universitet. Fra 1957 var han dosent i nordisk ved Universitetet i Oslo, og professor fra 1959.

Beito utga *Norske sæternamn* for Institutt for sammenlignende kulturforskning (1949). Han redigerte en rekke utgivelser i serien *Skrifter frå norsk målførearkiv* og utga en samling *Norske målføretekster* (1963). I 1979 utga han en samling *Artiklar og talar i utval*.

Utmerkelser
-----------

Beito var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi (1951).

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Olav Toreson Beito, Norsk biografisk leksikon ID Olav\_T\_Beito, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Aschehougs konversasjonsleksikon*, bind 2. Oslo: Aschehoug, 1968.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Olav Beito i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Regjeringsbygninger og Atkinsons klokketårn i Jesselton, rundt 1910.  Foto: Phillipe Funk 
**Keppel Province**, også omtalt som **Province Keppel**, er en tidligere provins i Britisk Nord-Borneo. Den ble etablert som ett av fire administrative områder i staten Nord-Borneo i 1885, og ble videreført ved opprettelsen av protektoratet i 1888.

Keppel-provinsen strakte seg langs store deler av vestkysten, fra «The Tip of Borneo» helt nord på Borneo, og sørover til Kimanisbukta. I østlig retning strakte området seg til Kinabalu-fjellet. Dette tilsvarer omtrent Sabahs Patai Barat-divisjon uten Ranau-distriktet, vestsiden av Kota Marudu-distriktet og den vestlige halvdelen av Kudat-distriktet. 

Provinsen fikk sitt navn etter den britiske admiralen Sir Henry Keppel. På begynnelsen av 1920-tallet ble Nord-Borneos provinser erstattet av 17 distrikter.

Referanser
----------

1. ↑  Library Index, Sabah, or British North Borneo Arkivert 2014-05-03, hos Wayback Machine.. Besøkt 2. mai 2014. (en)
2. ↑  Sabah Law, British North Borneo, 1888. Protectorate Agreement Arkivert 3. mai 2014 hos Wayback Machine. London 12. mai 1888. Besøkt 2. mai 2014. (en)
3. ↑  Kartdata fra *A map of British North Borneo*, utgitt for British North Borneo Company i 1888.
4. ↑  Kota Kinabalu City Hall, About KK Arkivert 3. mai 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 2. mai 2014 (en)
5. ↑  International Court of Justice: Case concerning sovereignty over Pulau Ligitan and Pulau Sipadan Arkivert 27. februar 2009 hos Wayback Machine.. Judgement of 17. December 2002. Side 24 (note 2). Besøkt 2. mai 2014. (en)

Eksterne lenker
---------------

* Library of Congress, A map of British North Borneo, med provinsinndelingen. Utgitt i 1888.
* Library of Congress, A map of British North Borneo, med provinsinndelingen. Utgitt i 1903.
**Torben Andreas Grut** (født 2. juni 1871 i Tun, Västergötland, død 24. desember 1945) var en svensk arkitekt. Grut ble, da han praktiserte sin virksomhet i Stockholm fra 1903 til ut 1920-tallet, betraktet som en av de ledende arkitekter i sin generasjon. Han er spesielt kjent for å ha tegnet idrettsbygninger, da først og fremst for Stockholms stadion, og ulike representasjonsbygninger.

Familien var av dansk opprinnelse, og faren var godseier ved Gammalstorp Herregård. Etter fullført studenteksamen studerte Torben Grut videre til arkitekt ved Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. Professor der var Isak Gustaf Clason, som kom til å få stor betydning for Grut som utøvende arkitekt. I studietiden ble han også kjent med blant annet Ferdinand Boberg. Etter fire års studier ved KHT ble Grut i 1894 ansatt hos den danske arkitekten H. Holm. Samtidig ble han også elev ved Københavns Kunstakademis antik- og malerskole. I 1893 og 1896 var han ansatt hos Isak Claeson, og i 1898 og 1899 hos Ferdinand Boberg. Blant hans selvstendige arbeider kan man nevne *Villa Bebro* i Mullsjö (1899), *Tennishuset* i Idrottsparken i Stockholm (1900), flere villaer som arkitektens egen villa på Djurgården (1906), *Solliden* på Öland (1906), *Villa Apelgården* for bokforlegger Wahlström i Storängen i Nacka (1906) og *Villa Waern* i Storängen (1905).

Blant offentlige bygninger er den mest kjente Stockholms stadion (1910–1912). Andre offentlige bygninger er blant annet Norrfjärdens kyrka nær Piteå (1909), Stengårdshults kyrka med klokketårn i Småland, Berga slott på Södertörn (1915), herrebadet i Saltsjöbaden (1925), og ombygging av den svenske ambassadebygningen i Helsingfors til tessinsk barokk (1923), noe som gjør at fasaden er lik den man finner på Stockholms slotts nordside.

Bilder
------

* Stockholms stadionStockholms stadion
* SollidenSolliden
* Ambassadebygningen i HelsingforsAmbassadebygningen i Helsingfors
* Herrebadet i SaltsjöbadenHerrebadet i Saltsjöbaden

Kuriosa
-------

Torben Grut var far til den kjente svenske idrettsutøveren William Grut.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Torben A Grut», Svensk biografisk leksikon-ID 13256[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 11. juli 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Svensk biografisk leksikon-ID 13256, oppført som Torben A Grut, besøkt 17. november 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Michael Ekberg, *Torben Grut : En arkitekt och hans ideal*, ISSN 0348-4114
* Pekka Kärki, *Svenska ambassaden i Helsingfors* (1972) ISBN 951-9000-03-8 (finnes i ny ugave fra 1986, da med ISBN 91-86670-01-8)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Olav Askvik** (født 12. mai 1915 i Jelsa i Suldal, død 28. juni 2011) var en norsk jurist og politiker for Venstre.

Askvik ble cand.jur. i 1946. Under andre verdenskrig var han – som en rekke andre studenter – blitt arrestert og sendt til Tyskland. Han var kontorsjef ved Østfold fylkesskattekontor fra 1948 og dommerfullmektig i Moss 1953–54. Han flyttet så tilbake til Møre og Romsdal, hvor han var fylkesskattesjef fram til 1973. Deretter var han sorenskriver i Karmsund til pensjonsalderen i 1985. I 1986–88 var han ekstraordinær dommer i Gulating lagmannsrett.

Askvik var medlem av Bolsøy kommunestyre 1960–63, deretter fram til 1973 av Molde bystyre og formannskap. I 1966–67 var han varaordfører og i 1970–71 ordfører. Han var også i perioder medlem av fylkestinget og fylkesutvalget i Møre og Romsdal. I Haugesund var han en tid leder av kommunens og fylkets eldreråd. Han var vararepresentant til Stortinget for Møre og Romsdal i perioden 1965–69.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* NTBs omtaler i samband med 80-årsdagen, 90-årsdagen og 95-årsdagen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Olav Askvik hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Olav Askvik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Petter Petterson** | **Ordfører i Molde**(1970–1971) | Etterfølger:**Johan Skipnes** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
**Olav André Manum** (født 4. mars 1955) er norsk frilansjournalist, oversetter og forfatter.

Blant hans produksjon kan nevnes den første norske novelleantologien med homofili som tema, *Venner og elskere* (redaktør og oversetter, Pax 1984). Han var i en periode på 1980-tallet redaktør av det homopolitiske tidsskiftet *Løvetann*. Han har oversatt Doris H. Linders bok *Seksualpolitikk og kvinnekamp: historien om Elise Ottesen-Jensen* (Tiden, 1996). Sammen med Arne Grønningsæter og Archie Hlophe ga han i 2004 ut boka *Bafana på tur*, en samling brev og reportasjer fra Sør-Afrika. Mens han var styremedlem i Fellesrådet for Afrika redigerte han artikkelantologien *Umthetho – åtte afrikanske forslag til norsk utenrikspolitikk*. Han har i en årrekke vært tilknyttet HivNorge, blant annet som hovedjournalist i organisasjonens fagblad *Positiv*. I 2010 utgav han boka *Kjærlighet, kunnskap og kondom, den hivpolitiske kampen i Norge* (Pax). I 2011 var han engelskspråklig redaktør og medforfatter for det russiske heftet *HIV:today – a guide for journalists, managers, pedagogues and decisionmakers*. Han har produsert en rekke artikler om sørafrikansk politikk, kultur, litteratur og musikk, og for Landsorganisasjonen i Norge har han skrevet en serie informasjonshefter om fagbevegelsen i det sørlig Afrika. Manum er medlem av Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.

Han er gift med Arne Grønningsæter.

Referanser
----------

1. ↑  «oria.no». bibsys. Besøkt 4.5.2016.
2. ↑  Linder, Doris H. (1996). *Seksualpolitikk og kvinnekamp*. Oslo: Tiden. s. 4. ISBN 8210039725.
3. ↑  «NFF-bulletin 3-2006». Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening. Arkivert fra originalen 24. mai 2015. Besøkt 28.5.2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**KEO-satellitten** er en satellitt som var planlagt skutt ut i rommet i 2000, ble av økonomiske og andre årsaker utsatt til 2002, 2007/2008, 2010/2011, 2012, 2013, 2015, etterfulgt av 2015/2016, per sommeren 2008 antas det at utskyting kan skje i 2010 eller 2011. Satellitten er planlagt som en tidskapsel, der innholdet er meldinger fra dagens innbyggere på Jorden til menneskeheten 50000 år fram i tid. Den banen som planlegges for satellitten vil føre den tilbake til jordatmosfæren om 50000 år.

Prosjektet er støttet av blant annet UNESCO, Hutchison Whampoa og European Space Agency. Navnet er satt sammen av de tre mest brukte lydene i de mest utbredte språkene i verden i dag. UNESCO forlangte at linken til deres hjemmeside ble slettet, noe som ble gjort i 2004.

Jean-Marc Philippe, grunnleggeren av KEO, døde 12. november 2008.

Per november 2020 er ingen lanseringsdato bekreftet. Om dette prosjektet noen gang blir gjennomført er ikke godt å si.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Disengrenda** (1-17, 2-36) er en vei i Nordre Aker (tidl. Grefsen) bydel i Oslo. Veien fortsetter i sørlig retning fra Damveiens utløp i Lofthusveien – og fortsetter i en bue østover. Veiens østligste punkt ender i en blindvei like før grensa til Bjerke bydel, mens den i sør løper sammen med Disenveien. I nord er bebyggelsen villapreget, mens den i sør glir over til rekkehus og lavblokker mot Disenveien/Traverveien. Veien har i alt 30 nummer.

Disengrenda ligger på den gamle Disen gårds grunn, derav navnet. Gårdslåven er revet, men hovedbygning og stabbur står fortsatt, med adresse Kolderups vei 23, og eies av Disengrenda borettslag. Hovedbygningen rommer selskapslokaler for utleie. 

Disengrenda med omegn beskrives i romanene "Seierherrene" av Roy Jacobsen og "Sorgenfri" av Jo Nesbø.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (D)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Se også
-------

* Liste over Oslos gater

Eksterne lenker
---------------

* Oslo byleksikon: Disengrenda
* Disen gård Arkivert 11. desember 2006 hos Wayback Machine.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Charles Julius «John» Deedes** (født 18. oktober 1913 i Edinburgh, død 7. mai 2005) var en britisk offiser. Han utmerket seg under kampene i Norge i 1940 og ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats.

Biografi
--------

Deedes var sønn av general Charles Deedes og fikk derfor kallenavnet John. Han fikk sin militære utdannelse ved Royal Military Academy Sandhurst og begynte i 1933 i tjeneste i King's Own Yorkshire Light Infantry.

Da andre verdenskrig brøt ut i 1939 ble han sendt til Frankrike. Etter at Tyskland invaderte Norge gikk han sammen med britiske tropper i land ved Åndalsnes og ble sendt for å møte invasjonsstyrkene i Gudbrandsdalen. Han utmerket seg i harde kamper ved Kvam og ble Mentioned in Despatches. Innsatsen her ble også hedret av norske myndigheter og i statsråd 20. mars 1942 ble han tildelt Krigskorset med sverd.

Deeds gjennomførte stabsskole og hadde en kortere periode i Karibia før han ble sendt til Italia. I harde kamper ved Anzio i april 1944 utviste han fremragende lederskap og mot og ble for dette tildelt Military Cross. Han gjorde fra februar 1945 stabstjeneste i Kairo.

Etter krigen ble han stasjonert i Palestina, før han i 1948 til 1949 tjenestegjorde under Berlinblokaden. Han tjenestegjorde deretter i forsvarsdepartementet i London, før han i 1954 ble gitt kommando i King's Own Yorkshire Light Infantry og sendt for å slå ned opprør i koloniene. Han var først i Kenya under Mau Mau-opprøret, deretter i Aden og til slutt på Kypros der britene bekjempet EOKA. Han ble igjen Mentioned in Despatches. Hjemme i Storbritannia fikk Deedes i 1958 kommando over 146 Infantry Brigade (TA), der han var til 1962 da han igjen gikk til forsvarsdepartementet. Han ble stabssjef ved Eastern Command før han ble pensjonert som generalmajor i 1968.

Deedes ble i 1953 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire og i 1968 følgesvenn (CB) av Order of the Bath.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p34807.htm#i348061, oppført som Maj.-Gen. Charles Julius Deedes[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p34807.htm#i348061, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Darryl Roger Lundy (på en), *The Peerage*, Wikidata Q21401824,
5. 1 2 3 4  «Major-General C. J. Deedes», 16. august 2005.
6. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 37.
7. 1 2 3  «Major-General John Deedes», *The Telegraph*, 18. juni 2005.

Portal: Andre verdenskrig
**Uppåkra** (tidligere dansk: **Opager**) er en liten landsby ca. 5 km sør for Lund i Skåne, Sverige. På 1990-tallet ble Uppåkra viden kjent for de oppsiktsvekkende funnene som ble gjort av bosetningsspor fra yngre jernalder. Det er nå godtgjort at det har vært en svært tidlig bydannelse på stedet, allerede så tidlig som i merovingertid.

Allerede på 1930-tallet var det kjent at det var spor av førhistorisk bosetning på stedet. Dessuten ble det tilfeldigvis konstatert påfallende høye fosfatkonsentrasjoner i jordsmonnet rundt Uppåkra. Opp gjennom årene ble det gjort flere mindre arkeologiske undersøkelser, men uten at man fattet mistanke om at stedet kunne gjemme noe større enn vanlig gårdsbebyggelse. I 1990 søkte noen amatørarkeologer om tillatelse til å undersøke området med metalldetektor. Dette ble gjennomført i samarbeid med Universitetet i Lund, noe som resulterte i et oppsiktsvekkende stort antall løsfunn fra pløyelaget i åkrene sør for Uppåkra kirke. 

Rekonstruksjon av kultbygningen ved Uppåkra av Sven Rosborn
Funnene var ikke bare mange i antall, men de indikerte også at her kunne det være spor etter noe langt større enn bare vanlig bosetning. Senere på 1990-tallet ble det tatt opp arkeologiske undersøkelser som har fortsatt opp til i dag. Hittil er ca. fem dekar flateavdekket, og funnene innbefatter spor av flere bygninger, derav en stor hallbygning. Størst oppmerksomhet fikk imidlertid en bygning som har hatt usedvanlig store takbærende stolper og ellers en uvanlig planløsning. Den er tolket som en førkristen kultbygning, et av de svært få sikre funn av sitt slag.

Bydannelsen ved Uppåkra er ikke sikkert belagt i skriftlige kilder. En antydning kan ligge i et avsnitt av Egil Skallagrimsons saga. Der beskrives hvordan Egil på vei fra Østersjøen gjennom Øresund nærmest i forbifarten plyndrer en rik by kalt Lund. Nå var dette tidligere enn Lund ble grunnlagt, så det kan muligens ha vært Uppåkra som ble plyndret.

Det har imidlertid i tillegg versert en noe uklar hentydning til en forløper til Lund, kalt «*De tre högars marknad*», og som skulle ha eksistert i lang tid før Lund ble grunnlagt. Dette beskrives blant annet i et historisk verk fra 1599, *Monumenta Scanensia*, som en hedensk kultplass, en vakker lund med klare kilder, som en gang skulle ha ligget nær tre gravhauger øst for Lund. Dit kom folk for å tilbe gudene Tor, Odin og Frigg, som hadde hvert sitt bilde på haugene. 

Denne historien har lenge ikke vært tatt på fullt alvor, men etter funnet av bydannelsen og kulthuset har den blitt noe mer aktuell. Det er nemlig to store gravhauger fra bronsealderen ved Uppåkra, og det har eksistert en tredje ikke langt fra Uppåkra kirke. En hypotese kan være at nettopp disse haugene kan være de som nevnes i forbindelse med «De tre högars marknad». Så da Lund ble grunnlagt ble markedsfunksjonen lagt dit, og Uppåkra gikk tilbake til en vanlig landsby.

Referanser
----------

1. ↑  Asmussen, Jesper: *På historisk rundrejse i Skåne. Den dansk-svenske historie*, Forlaget Globe, 2012

Eksterne lenker
---------------

* Uppåkra arkeologiska center. Besøkt den 29. april 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Distocupes*** er en slekt vedspisende biller som tilhører den arkaiske familiegruppen Cupedidae. Det er bare kjent én nålevende art, men mange flere fra fossiler.

Utseende
--------

*Distocupes varians* er ca. 12 millimeter lang, mørkbrunlig til svart, kledt med lysere skjell. Som vanlig for Cupedidae er kroppsformen lang og smal. Oversiden er tett punktert og nokså matt. Hodet har framstående kjever (*mandibler*) og små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er ganske lange og trådformede. Hodet er firkantet med markerte tinninger og nokså små, rundede fasettøyne. Brystskjoldet (*pronotum*) er lite og kort, rundet og betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er lange (ca. 5 ganger så lange som brystskjoldet), jevnbrede, med rekker av kraftige punkter. De fossile artene verierer mer i utseende.

Levevis
-------

Larvene lever i råtten, død ved av ulike treslag. Forøvrig er lite kjent om biologien til denne arten.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det østlige Australia inkludert Tasmania.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Archostemata
		- Familien **Cupedidae** Laporte de Castelnau, 1836
			* Underfamilien Cupedinae
				+ Slekten ***Distocupes*** Neboiss, 1984
					- *Distocupes varians* (Lea, 1902)

Eksterne lenker
---------------

* *Distocupes varians* på Tree of life
* (en) *Distocupes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Distocupes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Distocupes* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Distocupes* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Distocupes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Hardanger og Voss fogderi** var et fogderi i Søndre Bergenhus amt som i hovedtrekk omfattet Hardanger og Voss. Fogderiet ble opprettet i 1857. Før det hørte Voss til Nordhordland og Voss fogderi, og Hardanger til Søndhordland og Hardanger fogderi.

Det grenset til Nordhordland fogderi og Søndhordland fogderi i vest, til Sogn fogderi i nord, til Ryfylke fogderi i sør, og til Hallingdalen fogderi og Øvre Telemarken fogderi i øst.

Fogderiet omfattet herredene Ullensvang, Ulvik, Vikør, Røldal og Voss. Jondal herred ble skilt ut fra Strandebarm herred og Søndhordland fogderi i 1864. Vossestrand herred ble skilt ut fra Voss i 1868. Evanger herred ble skilt ut fra Voss i 1885. Eidfjord og Granvin herreder ble skilt ut fra Ulvik i 1891.

I 2011 tilsvarer det kommunene Odda, Ullensvang, Ulvik, Granvin, Eidfjord, Kvam, Jondal og Voss, med unntak av at øvre Bergsdalen og øvre Eksingedalen i tidligere Evanger herred nå ligger i Vaksdal kommune (se Nordhordland fogderi), og at bygdene *Innstranda*, *Strandebarm*, *Omastrand* og *Mundheim* i nåværende Kvam kommune, og *Kysnesstranda* i nåværende Jondal kommune, hørte til Strandebarm herred og Søndhordland fogderi.


| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
**Nyrki Tapiovaara**  (født 10. september 1911 i Sockenbacka i Helsinge (nå i Helsingfors), død 29. februar 1940 i Tohmajärvi, Finland) var en finsk filmskaper som spilte inn et fåtall filmer. Han er kjent for sin skarpe samfunnskritikk, og sin evne til å stå imot de klisjeer som dominerte sin tids finske filmkunst.[]

Biografi
--------

Tapiovaara er legendarisk innenfor finsk filmkunst, og er generelt sett anerkjent for å være blant de viktigste filmskapere i Finlands historie.[] Tapiovaaras første film, Juha, er også hans mest velkjente.[] Den er basert på den klassiske neo-romantiske romanen med samme navn, som er skrevet av den finske forfatteren Juhani Aho. Tapiovaara er trofast mot den originale romanen, samt til den finske kulturtradisjonen i sin beskrivelse av natur og omgivelser.[]

Han har blitt sammenlignet med Jean Renoir.[] Gjennom sin filmkunst viste han respekt og velvilje for mennesker, men forakt for menneskets pretensjon og ufølsomhet.[] Filmene hans har påvirket mang en finsk filmskaper gjennom tidene, blant annet Risto Jarvas *Rally* (orig : *Bensaa suonissa* "Bensin i årene") og *Når Himmelen Faller* (orig : *Kun taivas putoaa*) følger i Tapioovaras fotspor, med andre ord som en trojansk hest innenfor borgerskapets og kapitalismens vegger.[]

Tapiovaara var bare 28 år gammel da han døde. Han ble rapportert savnet etter at han forsvant på en patrulje bak fiendens linjer ved Ladoga et par uker før slutten på vinterkrigen i 1940.

Filmografi
----------

* 1937 *Juha*
* 1938 *Varastettu kuolema* «Stjålet død»
* 1939 *Kaksi Vihtoria* «To Viktorer»
* 1939 *Herra Lahtinen lähtee lipettiin*
* 1940 *En manns vei*

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Nyrki Tapiovaara», Biografisk leksikon for Finland ID 5077-1416928957683[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Uppslagsverket Finland, oppført som Tapiovaara, Nyrki, Uppslagsverket Finland-id TapiovaaraNyrki[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Finnish cinema*. Peter Cowie. – Helsinki : VAPK, 1990. ISBN 951-37-0000-3. På engelsk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nyrki Tapiovaara på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Nyrki Tapiovaara i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Nyrki Tapiovaara på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Nyrki Tapiovaara på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Nyrki Tapiovaara hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* «Nyrki Tapiovaara». *Biografiskt lexikon för Finland* **(svensk)**. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-5077-1416928957683.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Distribusjonsvolumet** (**Vd**) beskriver en fundamental farmakokinetisk egenskap ved et legemiddel, nærmere bestemt hvordan legemiddelet fordeler seg mellom den sentrale sirkulasjonen og resten av organismen. Ved et lavt distribusjonsvolum fordeler legemiddelet seg i liten grad utenfor blodbanen, og det teoretisk laveste mulige Vd er plasmavolumet. 

  

{\displaystyle {V\_{D}}={V\_{P}}+{V\_{T}}\left({\frac {fu}{fu\_{t}}}\right)}
Hvor VP = plasmavolum, VT = tilsynelatende vevsvolum, fu = ubundet fraksjon i plasma og fuT = ubundet fraksjon i vev.

En måte å forstå Vd på er det tilsynelatende volumet som kreves etter intravenøs administrasjon av en gitt dose for å oppnå den målte plasmakonsentrasjonen umiddelbart etter administrasjon:

{\displaystyle {V\_{D}}={\frac {\mathrm {total\ mengde\ legemiddel\ i\ kroppen} }{\mathrm {legemiddelkonsentrasjon\ i\ blod} }}}

Eksempler
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Legemiddel** | **VD** | **Kommentarer** |
| Warfarin | VD = 8L | Gjenspeiler høy grad av proteinbinding. 
  |
| Teofyllin, Etanol | VD = 30L | Gjenspeiler fordeling i totalt kroppsvann.
  |
| Klorokin | VD = 15000L | Sterkt lipofile molekyler som oppmagasineres i fettvev.
  |
| NXY-059 | VD = 8L | Sterkt ladet hydrofilt molekyl. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
Hardangerjøkulen sett fra Hårteigen
Rembedalskåka, en arm av Hardangerjøkulen
Hardangerjøkulen, sett fra sørvest mot nordøst. I forgrunnen brearmen Vestra Leirebottsskåka.
**Hardangerjøkulen** er den sjette største isbreen på Norges fastland, og ligger i Eidfjord og Ulvik kommuner i Vestland. Arealet er cirka 73 km² og det høyeste punktet på breen er 1 863 moh. 

Hardangerjøkulen er en typisk platåbre på vannskillet mellom Østlandet og Vestlandet. Breen har flere brearmer, der Blåisen og Midtdalsbreen øst mot Finse og Rembesdalskåka vest mot Simadalen, er mest kjent. Ved Rembesdalskåka ligger DNT Fjellsport Oslos hytte Demmevasshytta.

Hardangerjøkulen inngår i Skaupsjøen/Hardangerjøkulen landskapsvernområde, som ble opprettet den 10. april 1981 og dekker et areal på 553,747 km².

Midtdalen ble brukt til innspillingen av Star Wars Episode V: Imperiet slår tilbake som isplaneten Hoth.

Flystripen under krigen
-----------------------

Under andre verdenskrig arbeidet den tyske okkupasjonsmakten med å anlegge en flystripe oppe på breplatået. Flystripen skulle lages ved å fylle sprekkene med snø og is, over dette skulle det være et lag tjærepapp og til slutt et lag sagflis. Materiellet ble fraktet fra Finse med muskelkraft av soldater og noen norske frivillige, de brukte også et beltegående kjøretøy (en slags traktor). Den menige soldaten Robert Pötzl fotograferte arbeidet og fotografiene er bevart. Arbeidet ble påbegynt i april-mai 1940. Bakgrunnen var de store avstandene og bombeflyenes begrensede rekkevidde ved både kampene i Narvik og mulig angrep på Storbritannia fra Norge. En flyplass i 1800 meters høyde for tanking ville spare mye drivstoff. Generaloberst Hans-Jürgen Stumpff, sjef for dei tyske luftstyrkene i Norge, reiste selv til Finse for å se på prosjektet. Arbeidet med flystripen ble oppgitt i desember 1940 på grunn av de vanskelige forholdene.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Hardangerjøkelens referansesadel er på vannskillet mellom Tågavatni og Låghellertjørni, like vest for Rallarvegen, 1312 moh.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015. Arkivert fra originalen 20. september 2020. Besøkt 8. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 3. juli 2015.
3. ↑  «Movie locations». Besøkt 4. juni 2020.
4. ↑  Indrebø, Dag (17. mars 2019). «Då tyskarane ville bygge flyplass på Hardangerjøkulen». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 17. mars 2019.

Se også
-------

* Liste over norske isbreer

Eksterne lenker
---------------

* NVEs sider om Rembesdalskåka
* Demmevasshytta
* Finse 1222

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Portal: Alternativ behandling

**Innerlight** var et MLM-selskap etablert av den amerikanske naturmedisineren Robert O. Young.

Selskapet ble etablert i 1994 og i 2001 ble markedsstrategien endret til multi-level marketing (MLM). I 2004 solgte Young virksomheten til selskapene *Darius Marketing Inc.* og *Innerlight Inc*. Young var fortsatt engasjert i selskapet, men i 2004 oppsto en langvarig konflikt mellom Young og Innerlight som ikke ble løst før i 2008. Det samme året etablerte selskapet et nettverk i Norge. Konseptet har fått særlig stor utbredelse i Ungarn.

Personene som ble tatt opp i nettverket kunne også kjøpe en utdannelse i såkalt blodanalyse med mikroskop, og fikk tittelen *mikroskopist*. Blant de ledende personer i det norske nettverket var Tor Einar Olaisen og Kevin Frøystad, begge med forhistorie som toppledere i nettverksselskaper eller pyramidespill. I nettverket ble også drikken *SuperGreens* omsatt som er dokumentert av laboratoriet ConsumerLabs å inneholde de giftige stoffene bly og kadmium.

Youngs teorier og behandlingsmåter er blitt sterkt kritisert av medisinske fagmiljøer, særlig for hans anbefalinger til kreftpasienter om å kutte ut konvensjonell behandling til fordel for hans metoder.

Innerlight ble lagt ned i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Historien til InnerLight Inc.[*død lenke*] Innerlight
2. ↑  «Innerlight-pyramide vokser i Stavanger». *Stavanger Aftenblad*. 29. april 2010.
3. ↑  «Healing for alle penga». *Glomdølen*. 11. oktober 2009.
4. ↑  «Sløste bort 5,7 mill. på et år». *Dagbladet*. 18. februar 2005.
5. ↑  «Tjente 21.000 på salget i april». *Stavanger Aftenblad*. 11. mai 2010.
6. ↑  Her er de skjulte pyramidetoppene Dagbladet
7. ↑  SuperGreens testing ConsumerLabs.com
8. ↑  «Satset livet på pH-kuren og tapte». *Stavanger Aftenblad*. 18. januar 2011.
**Sgurr nan Gillean** er et fjell i fjellkjeden Cuillin på Skye i Skottland. Det har en høyde på 964 m, og er en av elleve munros i fjellkjeden. 

Det er den nærmeste toppen til Sligachan, og den triangulære profilen er synlig bak Sligachanhotellet. Dette gjør Sgurr nan Gillean til et av de lettest gjenkjennelige fjell i kjeden. Selve toppen er et lite platå med storslagen utsikt. 

Den mest populære ruten til toppen kalles *Tourist Route*, men er ikke en enkel rute. Den følger en sti mot sør og krysser bekken Allt Dearg Beag («liten rød bekk»). Den går så opp i en botn, Coire Rhiabhach. Det siste stykket, fra enden av botnen og langs den sørøstlige ryggen opp til toppen, er svært åpent og krever visse klatreferdigheter. Det finnes også alternative ruter, som krever noe mer klatreerfaring.

Vestryggen leder ned til et pass som skiller Sgurr nan Gillean fra Am Basteir. Ved omkring to tredjedeler av veien ned er det en spesielt smal og utsatt del, hvor man finner restene av en stor stående kampestein. Den er kjent som *the Gendarme*, og brakk av og trillet ned på grunn av frostsprengning vinteren 1986/1987. Den smale seksjonen kan unngås ved å bruke Nicholsons Chimney på nordsiden, men dette krever mer avanserte klatrekunnskaper.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**District of Columbia National Guard** er nasjonalgarden i District of Columbia. Den består av land- og luftstyrker som er underlagt USAs president, i motsetning til nasjonalgarden i USAs delstater, der delstatens guvernør er øverstkommanderende inntil styrkene eventuelt beordres til føderale oppdrag. Borgermesteren i District of Columbia kan anmode om bistand til å slå ned opptøyer og håndheve loven, men det er ingen kommandokjede mellom borgermesteren og nasjonalgarden.

Hovedkvarteret er D.C. Armory, som ligger ved siden av Robert F. Kennedy Memorial Stadium.

Blant avdelingene i DC National Guard er 113th Wing, som opererer jagerflyet F-16 Fighting Falcon og transportflyet C-40 Clipper fra Joint Base Andrews i Maryland.

Referanser
----------

1. ↑  Executive Order 11458, 1 October 1969, 34 Federal Register 15411, 15433.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) District of Columbia National Guard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Kalbächer Gasse
**Freßgass** («etegaten») er den alminnelige betegnelsen på en eksklusiv forretningsgate som består av *Kalbächer Gasse* og *Große Bockenheimer Straße* i Frankfurt am Mains indre by. Fra 1977 har den vært fotgjengersone. Den går fra Operaplassen i vest til Börsenstraße og Rathenauplassen i øst. Ved Rathenauplassen går den over i den korte *Biebergasse* som ender ved Hauptwache, og som deretter går over i forretningsgaten Zeil. Den er således del av en sammenhengende gågate som ender ved Konstablerwache, og som også leder til Römerberg. Gatens historie går helt tilbake til middelalderen, men sitt nåværende navn, *Freßgass*, fikk den omkring 1900 fordi det fantes et stort antall eksklusive slakterier, bakerier, delikatesseforretninger og spisesteder i gaten. Freßgass var i førkrigstiden den viktigste handlegaten for Westend, mens bydelen fremdeles var dominert av sitt høyborgerskap. Den sparsomme baronesse Mathilde von Rothschild lot der ifølge overleveringer sine champignoner veie uten stilk. På Freßgass samles gjerne de ansatte i bankene og nærliggende kontorhus i Frankfurt-Innenstadt til lunsj, og spisestedene betjener også særlig opera- og teatergjester foruten handlende. Hver sensommer arrangeres det vinfest (offisielt *Rheingauer Weinmarkt*), hvor vingodsene i Rheingau og Rheinhessen presenterer rundt 600 viner og sekter for omkring 400 000 besøkende. Gatene rundt Freßgass er Frankfurts dyreste og dessuten senter for Frankfurts natteliv. Leieprisene i området hører til de høyeste i byen. For å beskytte gatens særpreg, spesielt tradisjonelle forretninger, har byen Frankfurt vedtatt et eget dokument som regulerer forretningslivet i gaten. Freßgass grenser til gatene Hochstraße, Kleine Hochstraße, Kaiserhofstraße, Meissengasse, Börsenstraße og Goethestraße. I umiddelbar nærhet, i hver sin ende, ligger operaen og børsen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Nyresnes** er et forsvarsanlegg i Njervefjorden i Spangereid og var en del av forsvarsverket på Njerveåsen. Anlegget Njerveåsen ble påbegynt i 1941 og ble senere forsterket med en stilling ute på Nyresnes. Her ble det i 1943 anlagt kanonstilling, fjellanlegg og brakke. Anlegget på Njerveåsen samt Nyresnes var del av det tyske invasjonsforsvaret under andre verdenskrig. Forsvarsverket Njerveåsen ligger i Spangereid i Lindesnes kommune, Agder fylke.

Det ble allerede fra 1941 anlagt et forsvarsanlegg på Njerveåsen i Spangereid. Den tyske okkupasjonsmakten regnet Spangereid området som et potensielt landgangsmål ved en alliert invasjon. Her på idylliske Spangereid var det gode strender for landsetting, dessuten var det også gode veiforbindelser for videre fremrykning.

Tyskerne antok at Storbritannia ville angripe Norge og Vest-Europa etter at det tyske felttoget mot øst startet. Parallelt med at tyskerne gikk til angrep på Sovjetunionen i 1941, startet den tyske okkupasjonsmakten derfor å bygge ut og forsterke en rekke forsvarsverk langs hele norskekysten. De alliertes styrkeoppbygging fortsatte, og sannsynligheten for angrep fra vest økte. Dermed fortsatte okkupasjonsmakten å forsterke kystfortene i Norge i årene 1942/1943.

Anlegget på Njerveåsen ble forsterket med en kanonbunker utstyr med stridsvognkanon i kaliber 5cm. I tillegg ble satt opp en ytterligere 5 cm kanon (5cm KwK) på Nyresnes. På neset lengre ute i fjorden. Også her ble det satt opp brakke for innlosjering av mannskaper, samt 2 fjellanlegg. Stillingen på Nyresneset er en forsterkning til anlegget på Njerveåsen.

Se også
-------

* Njerveåsen

Kilder
------

* Nyresnes - av Thorunn Lunde - Vestagdermuseet.no besøkt 04.04.2021