recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Heuser i det krigsskadede kunstakademiet i Düsseldorf, 1947
**Werner Heuser** (født 11. november 1880 i Gummersbach, død 11. juni 1964 i Meerbusch-Büderich) var en tysk maler som klassifiseres som ekspresjonist eller ekspressiv realist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Werner Heusers far var Franz Eugen Heuser (1847–1900) som var fabrikant i et spinneri. Moren var Eugenie (1849–1920), født Hoestermann.

Da Werner Heuser var ett år gammel forlot faren familien og dro til naboens hustru til New Braunfels i Comal County i Texas (USA). Hans dypt rystede mor overlot oppdragelsen av Werner og hans brødre Johann Peter Eugen (1873–1921) og Kuno (1876–1918) tidvis til entante, kalt *Thekla*, i Bonn.

Werner Heuser besøkte til 1896 gymnasiene i Bonn og Siegburg. Fra 1897 fylfte en læretid hos Villeroy & Boch, da bodde han gos en fetter i Merzig. Etter avslutning av denne utdannelsen dro Werner Heuser i 1900 til Düsseldorf.

### Kunstnerkarriere

Heuser begynte ved kunstakademiet i Düsseldorf i 1900 der han studerte blant annet under Johann Peter Theodor Janssen, Adolf Maennchen og Eduard Gebhardt, og senere studerte han i Dresden. Fra 1905 til 1914 bodde han i Roma, Paris og Sør-Frankrike, og fra 1914-1918 hadde han krigstjeneste. 1926-1937 var Heuser professor ved kunstakademiet i Düsseldorf.

#### *Entartet*

Et av Werner Heusers bilder (*"Taufe"* fra 1919) var blant de beslaglagte bildene som nazi-regimet til Adolf Hitler viste fram på den store *"Entartete Kunst"*-utstillingen i München, 1937. (14 andre arbeider er katalogisert som beslaglagt). Hensikten med utstillingen var å latterliggjøre den modernistiske kunsten.

#### Etter annen verdenskrig

Fra 1946-1949 var Heuser direktør ved kunstakademiet i Düsseldorf, og var en sentral person for gjenoppbyggingen av akademiet etter krigen.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 86833, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.findagrave.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Beslagliste:

Eksterne lenker
---------------

* Artfacts.net Nettside med to verk av Werner Heuser.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
Hydrofoil på et vindsurfebrett
Et **foilbrett** eller et **hydrofoilbrett** er et surfebrett med en hydrofoil som stikker nedi vannet. Foilen fører til at resten av brettet kan være over vannet under kjøring.

Historie
--------

Laird Hamilton hadde vært en fremtredende figur i oppfinnelsen av storbølge-surfing, altså surfing på så store bølger at surferen må fraktes ut til startstedet med vannscooter (tow-in surfing). Han oppdaget senere foilbrettene sin evne til å utnytte energien i bølgen når man blir dratt md vannscooter.[*bør utdypes*] Mango Carafino er en hawaiisk storbølge-surfer og surfeinstruktør som har fått æren for å ha utviklet hydrofoil for kitesurfing og wakeboarding.

Teknisk
-------

Designet gjør at at surferen kan høste den kinetiske energien fra det øverste vannlaget. Hydrofoilen eliminerer også effekten av ujevnheter i vannet, og kan derfor gi en mer behagelig surfing. På grunn av hydrofoilen kan også surferen vinkle seg høyere opp mot vinden enn på tradisjonelle kitebrett hvor skroget glir direkte på overflaten av vannet.

Eksempel foil til på vindsurfing.
På grunn av redusert friksjon kan hydrofoiler oppnå høyere hastigheter, samt få mer løft ved lavere hastigheter. Foils har blitt brukt på vindsurfebrett utviklet av Neil Pryde Maui. Ved å bruke et vindseil av moderat størrelse kan et vindsurfebrett med foil oppnå hastigheter på over 3 meter per sekund (11 km/t; 5,8 kn) raskere enn relativ vind.

Motoriserte foilbrett
---------------------

I 2017 ble verdens første masseproduserte elektrisk drevne foilbrett introdusert av selskapet Liftfoils fra Puerto Rico.

Referanser
----------

1. ↑  TonyKlarich. «Stand Up Guys». Arkivert fra originalen 4. februar 2013. Besøkt 14. mai 2012.
2. ↑  Scott Bass. «Laird Hamilton: A Surfermag.com exclusive interview». Besøkt 2. desember 2010.
3. ↑  «Carafino Hydrofoils». Arkivert fra originalen 14. juni 2009. Besøkt 18. juni 2019.
4. ↑  Nicholas Leason. «How We Built an Electric Flying Surfboard from the Ground Up». Arkivert fra originalen 14. august 2017. Besøkt 14. august 2017.
Lennart Geijer, Sveriges justisminister 1969-1976 og hovedperson i Geijeraffären.
**Geijeraffären** var en politisk skandale i Sverige som omfattet mørklegging av fakta og falske dementier. Det hele begynte den 18. november 1977 da avisen *Dagens Nyheter* trykket en artikkel av Peter Bratt om at Lennart Geijer, Sveriges justisminister fra 1969 til 1976, hadde kjøpt seksuelle tjenester på et bordell i løpet av sin embetstid. Dette var et sikkerhetsproblem, især hvis noen av de involverte prostituerte hadde kontakter med østblokkambassadene og deres agenter. Kilden skal ha vært et memorandum fra rikspolitisjefen Carl Persson til statsminister Olof Palme.

Palme og Geijer dementerte alt som stod i artikkelen, sammen med Stockholms politisjef Hans Holmér, Geijers pressekontakt Ebbe Carlsson og Hans Dahlgren på regjeringskanselliet. Dementiet påpekte to mindre saksfeil i artikkelen. DN godtok dementiet og måtte betale erstatning til Lennart Geijer, et beløp han overførte til et stipend om undersøkende journalistikk.

Staffan Heimerson, redaktør i *Aftonbladet*, bestilte en granskning fra Jan Guillou. Guillou forsøkte og lyktes med å få Bratt til å røpe sin kilde. Det var Leif G.W. Persson som arbeidet for rikspolitisjefen, som på direkte spørsmål bekreftet overfor Bratt at det var sendt et memorandum der justisministeren ble vurdert som en sikkerhetsrisiko. *Aftonbladets* ansvarlig utgiver Gösta Sandberg avstod fra å publisere artikkelen.

I mai 1978 sendte Sveriges Television et Studio S-program, «Papperen på bordet», der man fortalte at memorandumet omtalte Geijer. Da Gunilla Andrén reiste spørsmålet i Riksdagen 9. mai, dementerte Palme nok en gang, denne gang sammen med den sittende statsministeren Thorbjörn Fälldin.

En journalist i *Expressen*, Jan Mosander, krevde at sikkerhetspolitiet skulle utlevere det aktuelle notatet. Han fikk det først ved hjelp av en domstol. Det ble publisert i *Expressen* og bekreftet historien.

I desember 2007 krevde to av de prostituerte, som under Geijer-affæren var i 14-årsalderen, en million svenske kroner hver i erstatning av den svenske staten.

Referanser
----------

1. ↑  Aftonbladet - *Politiker och kändisar pekas ut* 5 december 2007

Litteratur
----------

* Jan Guillou og Göran Skytte: *Nya berättelser: från Geijer till Rainer*, 1984 (ISBN 91-7684-046-8)
* *Stormarnas hus: en krönika om DN 1964-1989*, 1989 (ISBN 91-7588-955-2)
* Janne Mattsson og Deanne Rauscher: *Makten, Männen, Mörkläggningen. Historien om bordellhärvan 1976*, 2004 (ISBN 91-85000-22-1)
* SVT/TV2 30. september 2007: *Makten och sanningen* (belysning med referanser og intervjuer)

Eksterne lenker
---------------

* Makten och sanningen: Peter Bratt - en undersökare[*død lenke*]
* Makten och sanningen på SVT Play
* De utpekade kunderna
**QDGC** – Quarter Degree Grid Cells (eller QDS – Quarter Degree Squares) er en måte å dele lengde/breddegrad-ruter opp i mindre ruter. Ved å gi de mindre rutene unike navn etter en standard er man i stand til å referere kvadratiske områder med en unik kode. På denne måten får man det man kaller et geokodesystem. Metoden beskrives i detalj i en vitenskapelig artikkel  *.*

En kode som representerer et område på omtrent 55 x 55 kilometer (ca. 3000 km²) vil på denne måten benevnes slik:

* E010S01A

Rundt ekvator teller vi 360 lengdegrader. Fra nordpolen til sydpolen teller vi 180 breddegrader. Samlet gir dette oss 64800 (360 x 180) ruter som dekker jordens overflate. Disse rutene blir mer avlange dess nærmere vi kommer polene. Ved polene er de ikke lengre rektangulære, men ender opp i spisse triangler hvor den nordligste/sydligste enden ligger på polpunktet.

Rundt ekvator er disse rutene tilnærmet kvadratiske. Fra ca. +/-40 breddegrader gjør dette rutene bra egnet til presentasjon av fenomener som kan generaliseres. Gradekvadrater (1 x 1 grad) er imidlertid litt store for biologisk relaterte observasjoner. Ved å dele disse rutene opp i mindre ruter får man et verktøy som er godt egnet for presentasjon av data knyttet til biologisk mangfold.

Hver graderute er angitt med en full referanse. E010S01 er referansen til en rute i Tanzania. **S** betyr at ruten ligger sør for ekvator, og **E** betyr at den ligger øst for nullmeridianen. Numrene refererer til lengde og breddegrader.

En rute uten noen lavere referanse kalles QDGC nivå 0. Det er altså en slik rute som kan deles i fire.

|  |  |
| --- | --- |
| A | B |
| C | D |
|

For å få enda mindre ruter kan rutene over også deles i fire. Dette gir oss totalt 16 ruter i en graderute. Navnene på rutene i det nye nivået gis navn etter samme standard. Full referanse til en QDGC nivå 2 rute ville derfor bli:

* E010S01AD

Også ruten AD kan deles opp i fire. Denne oppdelingen fortsettes til man når et nivå som er hensiktsmessig i forhold til den arten man studerer. Hensiktsmessigheten er igjen avhengig av forhold som rekkevidde, artens sårbarhet, observasjonsdataenes nøyaktighet mm.

Referanser
----------

1. ↑  R. Larsen, T. Holmern, S. D. Prager, H. Maliti and E. Røskaft (2009) *Using the extended quarter degree grid cell system to unify mapping and sharing of biodiversity data*, African Journal of Ecology. Volume 47, Issue 3 , Pages382 - 392

Eksterne lenker
---------------

* Avian Demography Unit
* QDGC website
*Schwibbogen* i vinduet.
Schwibbogen på julemarkedet i Dresden (*Striezelmarkt*).
**Schwibbogen** (eller *Erzgebirgischer Schwibbogen*) er en advents- og julelysestake som har sitt opphav i det tyske fjellområdet Erzgebirge. Den er et fast element i regionens folklore og fikk sitt navn på grunn av likheten med en arkitektonisk strebebue.

Beskrivelse
-----------

Buen symboliserer med største sannsynlighet himmelhvelvingen eller en regnbue.[] Tidigere eksemplar viser for eksempel solen, månen og stjerner. Ifølge en mindre troverdig teori foresiäller buen begynnelsen av en stollgang.[] Frem til 1900-tallet ble buen fremstilt vanligvis av metall men senere er Schwibbogen av tre mer vanlig.

Over buen festes levende lys som symboliserer gruvearbeidernes lengten etter dagslys.[] Gruvearbeiderne så under vinteren intet dagslys på flere uker. Det var mørkt når de begynte arbeidet om morgenen og mørkt når de kom hjem om kvelden.

Motivet under buen kan variere. Et av de vanligste motivene er to gruvarbeidere som holder et våpen samt en treskjærer og en kvinne som lager kniplinger. Disse sysler var vanlige i fjellene på 1700- og 1800-tallet. Det kan også forekomme kristne symboler, skogsdyr, nøtteknekkere (utskjert treskulptur) eller Räuchermännchen.

Idag benyttes oftest elektrisk lys i stedet for levende lys. I adventstiden eller kort før jul stilles Schwibbogen i vinduet eller på et anner representativr sted.

Noen byer og landsbyer i Erzgebirge har store versjoner på sitt sentrale torg. Den største Schwibbogen ble oppstilt i 2009 for julemarknedet i Dresden som ligger noe utenfor fjellregionen.[]

Litteratur
----------

* Richard Truckenbrodt: *Der Schwibbogen*. I: *Glückauf* 50 (1930), s. 296-297.
* Siegfried Sieber: *Der Schwibbogen als Weihnachtsleuchter*. I: *Der Heimatfreund für das Erzgebirge* 15 (1970), s. 241-243.
* Chemnitzer Fachschule für Tourismus (red.): *Deckenleuchter und Schwibbogen im Sächsischen Erzgebirge*, Husum Verlag 1997 ISBN 978-3-88042-805-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Schwibbogen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Nederlands flagg Nederland |
|  VM |
| Sølv | Helsingfors 2005 | Kulestøt |
| Bronse | Osaka 2007 | Diskos |
|  Innendørs-EM |
| Sølv | Madrid 2005 | Kulestøt |

**Rutger Smith** (født 9. juli 1981 i Leek) er en nederlandsk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt og diskos. 

I 1999 ble Smith junioreuropamester i både kulestøt og diskos, og i 2000 ble juniorverdensmester i kulestøt og tok bronse i diskos. To år senere, under EM 2002 i München kom han til finalen i kulestøt og ble nummer åtte med 19,73. Han deltok i begge grenene i VM 2003, men ble utslått i kvalifiseringen i både diskos og kule. Ved U23-EM i friidrett 2003 fikk han gull i diskos og bronse i kulestøt. 

Ved VM i friidrett innendørs 2004 deltok han bare i kulestøt, og ble slått ut i kvalifiseringen med 19,67 meter, og ved OL 2004 i Athen ble han igjen slått ut i kvalifiseringen i både kulestøt og diskos.

Under innendørs-EM 2005 tok han sølv i kule etter et støt på 20,79, kun slått av danske Joachim Olsen. Samme år tok han også sølv i VM utendørs i Helsingfors, denne gang støtte han 21,29 og ble slått av amerikaneren Adam Nelson. 

Han deltok i begge øvelsene under EM 2006 i Göteborg, der han ble nummer fire i kulestøt og nummer sju i diskos. Under VM 2007 i Osaka tok han bronse i diskos etter å ha kastet 66,42, og i kulefinalen kom han på fjerdeplass med 21,13.

Ved VM i friidrett innendørs 2008 kom han på femteplass i kulestøt. Ved OL 2008 i Beijing ble det igjen to finaler, denne gangen ble han nummer sju i diskos og nummer ni i kulestøt. Han slet med ryggproblemer etter OL, og konkurrerte ikke igjen før i april 2011.

Han deltok i diskos ved VM i friidrett 2011, men ble slått ut i kvalifiseringen med 62,12 meter. 

I 2012 nådde han finalen ved VM i friidrett innendørs 2012, og kom på 7.-plass med 20,30 meter.

Personlige rekorder
-------------------

* Kule – 21,62
* Diskos – 67,77

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 174376[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  European Athletics - *Dutch discus thrower Cadée hits 2011 world-lead, Smith returns*, besøkt 27. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rutger Smith – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Rutger Smith – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Rutger Smith – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rutger Smith – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rutger Smith – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Rutger Smith – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Rutger Smith – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos Diamond League

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hindko** (ہندکو, हिन्दको [hindkoŭ]), også kjent som **hindku** eller **hinko**, er et indoarisk språk som tilhører undergruppen lahnda. Det snakkes av hindkowaner i Pakistan og Nord-India, samt av hindki-folk i Afghanistan. Hindko er forholdsvis nært beslektet med punjabi. Selve navnet *hindko* (som er en sammentrekning av *hindaku*) er pashtunsk og betyr «indisk fjell», et begrep pashtunerne ga til folket som migrerte fra «hind», som ifølge dem lå like øst for Indus. Ordet *hindko* har også blitt tolket som «Indias språk». Begrepet finnes også i greske referanser til den fjellrike regionen i det østlige Afghanistan og nordlige Pakistan som Καύκασος Ινδικός (*Kaukasus Indikus*, eller Hindu Kush).

Språket snakkes i områdene Khyber Pakhtunkhwa (inkludert hazarere), Punjab (inkludert Attock) og i Pakistan-administrerte Kashmir av rundt 1,2 til 2 millioner mennesker. På det meste finnes det 4 millioner mennesker som bruker språket. Det snakkes av en rekke ulike folk. Det finnes ingen standard hindko, men de sørlige dialektene er lettere å forstå for alle brukere enn de nordlige. Enklest å forstå for andre hindkospråklige er dialektene fra Peshawar og Talagang. 

Det finnes ingen generiske navn for brukerne fordi de tilhører forskjellige etniske grupper og har en tendens til å identifisere seg selv ut fra større familier eller kaster. Imidlertid blir folket fra den største gruppen i distriktene Haripur, Abbottabad og Mansehra anerkjent kollektivt som Hazarewal, navngitt etter den tidligere Hazara-divisjonen som omfattet disse distriktene. I Peshawar by blir de kalt peshawari eller kharay av pashtunerne, som har betydningen «bybeboere» eller hindkowan.

Referanser
----------

1. ↑  «Journal of the Research Society of Pakistan». *Journal of the Research Society of Pakistan*. 22: 23. 1964.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  «Lahnda». Encyclopædia Britannica. Besøkt 23. mai 2007.
3. ↑  Abstract of speakers’ strength of languages and mother tongues – 2001 Arkivert 6. februar 2012 hos Wayback Machine. *Census of India* (besøkt 19. mars 2008)
4. ↑  «Peshawarites still remember the Kapoor family». Daily Times. Arkivert fra originalen 24. juli 2012. Besøkt 14. september 2007.
5. ↑  Encyclo pædia Britannica Eleventh Edition - Kohistan
6. ↑  - Gerieson Linguistic Survey of India Arkivert 4. oktober 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hindkos uoffisielle hjemmeside
* (en) Hindko på ethnologue.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**AUF-saken** (også omtalt som **AUF-skandalen**) var en sak der fire tillitsvalgte i AUF i Oslo i april 1998 ble funnet skyldig i grovt bedrageri og forsøk på grovt bedrageri. En av de tiltalte ble også dømt for simpelt underslag. De fire ble dømt for omfattende juks med medlemslistene til AUF, med hensikt å motta mer offentlig støtte enn de hadde krav på. Som følge av bedrageriet mottok AUF i Oslo flere hundre tusen kroner for mye fra Oslo kommune. De fire dømte var Bjørn Jarle Røberg-Larsen, Ragnar Bøe Elgsaas (daværende leder av Oslo AUF), Anders Hornslien (daværende stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet) og Anders Greif Mathisen. Røberg-Larsen ble i tillegg dømt for simpelt underslag. Hornslien og Elgsaas anket dommen, men anken ble avvist. Hornslien ble dømt til henholdsvis fem måneders fengsel og Elgsaas syv måneders fengsel, hvorav 90 dager var betinget hos begge.

Bedrageriet ble utført ved at AUF «forskuddsbetalte» kontingenten til personer de mente hadde interesse av å bli eller forbli medlem av AUF, enda disse ikke hadde uttrykt ønske om å være medlem. Elgsaas fortalte i retten at han kjente seg pressa av Trond Giske og Rita Ottervik til å fortsette med denne praksisen, som hadde pågått i årevis. Hornslien forklarte at Trond Giske og Turid Birkeland hadde pressa Oslo AUF til å holde medlemstallet kunstig høyt, og at Arbeiderpartiet sentralt kunne be AUF Oslo om å skjerpe seg dersom de mente medlemstallet var for lavt. Jens Stoltenberg og Turid Birkeland uttalte at de kjente til «forskutteringen», men Stoltenberg nekta for dette i retten. Øystein Mæland, Thorbjørn Jagland og Anniken Huitfeldt innrømte også at medlemstallet var kunstig høyt. Huitfeldt fortalte at hun hadde blitt lært opp til «forskuttering» allerede da hun meldte seg inn i AUF.

Referanser
----------

1. ↑  «Ikke ny behandling av AUF-saken». *NTB*. Dagbladet. NTB. 30. juli 1998. Arkivert fra originalen 11. juni 2009. Besøkt 11. juni 2009. «De fire tidligere tillitsvalgte i AUF i Oslo ble i april funnet skyldige i grovt bedrageri og forsøk på grovt bedrageri. Røberg-Larsen ble også dømt for simpelt underslag. Bedrageriet skjedde som juks med medlemstallet i organisasjonen. Hornslien anket over både skyldsspørsmålet og straffeutmålingen, mens Bøe Elgsaas bare anket over straffeutmålingen. Han var leder og nestleder i AUF i Oslo i den aktuelle perioden.»
2. ↑  *Halden Arbeiderblad 1998.07.31*. Norge;Viken;;Halden;;;;. 1998-07-31. s. 7.

Eksterne lenker
---------------

* AUF-saken: Et kjempesvik mot tillit
* Maraton-strid om penger og politikk (tidslinje over saken i perioden 1995-1996)
* AUF-saken: Bildebevis fremlagt
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Storbritannias flagg Storbritannia |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | BC1-2, lag |
| Gull | Beijing 2008 | BC1-2, lag |

**Daniel Bentley** (født 15. august 1984 i Chelmsford i Essex) er en engelsk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 

Bentley er født med cerebral parese, bruker rullestol, og begynte med boccia da han var 16 år gammel, ved Treloar College. Han debuterte internasjonalt i 2004.

Karriere
--------

Ved EM i boccia i 2005 kom han på 18.-plass individuelt.

Han deltok ikke ved de store mesterskapene i 2006 og 2007, men etter bl.a. seier ved det britiske mesterskapet i 2008, der han slo Nigel Murray i finalen, ble han tatt ut til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. Der fikk det britiske laget gull i lagkonkurransen, der Bentley deltok sammen David Smith, Nigel Murray og Zoe Robinson. Individuelt ble han slått ut i gruppespillet, med 2.-plass i sin gruppe, bak Fernando Ferreira. 

Ved EM i boccia 2009 i Portugal kom han på 14.-plass individuelt og fikk sølv i lagkonkurransen (BC1/BC2).

I 2011 fikk han gull individuelt ved Europa Cup på Hamar, og bronse i lagkonkurransen ved World Cup i Belfast, der han også kom på 37.-plass individuelt. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nr. 15 i verden i klassen BC2.

Han fikk bronse i lagkonkurransen ved London Boccia Invitational 2012. Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London var han med på Storbritannias lag som fikk bronse i klassen BC1-2, her spilte Bentley sammen Nigel Murray, Zoe Robinson og David Smith. Storbritannia slo her Portugal 7-5 i bronsefinalen. Individuelt ble han slått ut i 1/16-delsfinalen, der han tapte 1-4 for Cristina Goncalves.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Dan Bentley* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 4. november 2012.
2. ↑  CPISRA - *World ranking list of BC1 - Wednesday, Nov 19 2008* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 4. november 2012.
3. ↑  IPC - *Beijing 2008 Paralympic Games - Boccia - Mixed Team BC1-BC2*, besøkt 4. november 2012.
4. 1 2  CPISRA - *Boccia World Rank List - Friday, Dec 16 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 4. november 2012.
5. 1 2  British Paralympic Association - *Daniel Bentley*, besøkt 4. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* GB Boccia - BC2 Dan Bentley
* British Paralympic Association - Daniel Bentley
* London 2012 - Daniel Bentley
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Unionsstaten Russland og Belarus
Et klikkbart Euler-diagram som viser unionsstaten plassert blant andre samarbeidsavtaler i Europa.
**Unionsstaten Russland og Belarus** er en overnasjonal enhet bestående av Den russiske føderasjon og Republikken Belarus. Unionens sekretariat har siden 2011 blitt ledet av Grigorij Rapota. Formålet med unionen er å skape fred og stå sammen mot den felles fiende i vest.

Den opprinnelige avtalen som opprettet et samvelde mellom de to statene ble undertegnet 2. april 1996. Denne avtalen åpnet for tettere samarbeid enn via Samveldet av uavhengige stater, og la til rette for en parlamentarikerforsamling der begge landene skulle ha samme representasjon. Allerede året etter ble samveldet omdannet til en union, da en ny avtale ble undertegnet 2. april 1997. I desember 1998 ble det undertegnet flere avtaler mellom landene, blant annet på det økonomiske området. I desember 1999 kom den foreløpig siste avtalen; her ble unionsstaten opprettet.

Det er noe motstridende syn i de to landene om hvilken form unionsstaten skal ha. Russland ser på unionsstaten som noe som skal være en integrert enhet på linje med en føderalstat, mens man i Belarus ønsker at unionsstaten skal organiseres som en konføderasjon. Det har vært liten suksess i å løse denne uenigheten.

Bestemmelsene i unionsavtalen har i liten eller ingen grad blitt implementert. Dette gjelder blant annet planene om en felles valuta og en tollunion, der arbeidet med en samkjøring har stoppet opp.

Fra offisielt hold i Unionsstatens parlamentarikerforsamling har det blitt åpnet for at utbryterrepublikkene Sør-Ossetia og Abkhasia kan bli med i Unionsstaten på et senere tidspunkt.

Referanser
----------

1. 1 2  Žulys, Audrius (2005). «Toward a Union State of Russia and Belarus». *Lithuanian Foreign Policy Review* (15-16). Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 29. september 2009.
2. ↑  «Russia and Belarus form confederation». BBC News. 8. desember 1999. Besøkt 29. september 2009.
3. ↑  
«South Ossetia and Abkhazia Are Welcome to Join the Union State». Portal of the Union State. 21. september 2009. Arkivert fra originalen 5. desember 2012. Besøkt 29. september 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Union State of Russia and Belarus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Unionsstatens offisielle nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN
 |
**Dette er et galleri med historiske kart over Rana. Kartene er kategorisert etter tidsperioden de forestiller. Alle kartene er hentet fra kartverkets historiske arkiv, eller wikipedia.**

Gradteigkart
------------

Gradteigskart (J16), 1894 Arkivert 20. september 2015 hos Wayback Machine.

Gradteigskart Topografisk kart over kongeriget Norge J.16. (1908) Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine.

Gradteigskart Topografisk kart over kongeriget Norge J.16. (1919) Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.

Gradteigskart Topografisk kart over kongeriget Norge J.16. (1930) Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine.

Gradteigskart Topografisk kart over kongeriget Norge J.16. (1954) Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.

Gradteigskart Topografisk kart over kongeriget Norge J.16. (1958) Arkivert 8. mars 2016 hos Wayback Machine.

Gradteigskart, Rana Gradteig J 16, 1962 Arkivert 26. september 2015 hos Wayback Machine.

Landgeneralkart
---------------

Landgeneralkart over Norge, Blad XXIV, 1921 Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine.

Landgeneralkart over Norge, Blad XXIV, 1932 Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine.

Landgeneralkart over Norge, Blad XXIV, 1939 Arkivert 21. september 2015 hos Wayback Machine.

Landgeneralkart over Norge, Blad XXIV, 1956 Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.

Annet
-----

* Kart over det nordlige Norge, 1852Kart over det nordlige Norge, 1852
**Merkel Jagd - und Sportwaffen GmbH** er en tysk våpenprodusent i Suhl, Thüringen som hovedsakelig produserer jaktvåpen. Siden 2007 har Merkel vært et datterselskap av De forente arabiske emirater-selskapet Caracal International med hovedkontor i Abu Dhabi.

Historie
--------

Merkel RX Helix (2010)
Albert Oskar Merkel, Karl Paul Merkel og Gebhard Merkel grunnla selskapet Gebrüder Merkel Suhl i 1898, og i 1905 begynte selskapet med produksjon av våpen. I 1907 pensjonerte Albert Oskar Merkel seg fra Selskapet.

Under første verdenskrig jaktvåpen led våpenproduksjonen og Merkel mistet mange utenlandske markeder. Etter krigen eksporterte Merkel igjen rifler til 28 land, men slet økonomisk med ettervirkningene fra krigen helt frem til 1924. I 1933 døde ded-grunnleggeren Gebhard Merkel, og i 1938 tok Adolf Schade og Ernst Merkel over ledelsen.

Etter utbruddet av andre verdenskrig i 1939 begynte selskapet å produsere karabiner og motor- og maskindeler. I 1937 mottok Hermann Göring en Merkel-hagle gravert med jaktmotiv. Det er antatt at gaven ble bestilt til Göring av general Franco i Spania. Etter slutten av krigen ble haglen tatt som krigsbytte og presentert for general Dwight Eisenhower, og den er nå utstilt på NRA-museumet i Fairfax. I 1942 døde Karl Paul Merkel, og i 1943 stoppet produksjon av jaktvåpen i praksis opp.

Etter krigen ble produksjonen av jaktvåpen gjenopptatt, og i 1952 ble selskapet overtatt av staten i Øst-Tyskland. Etter gjenforeningen av Tyskland i 1990 gikk selskapet gjennom er modernisering, og i 2007 ble det solgt til UAE-selskapet Caracal International som er en del av det statlig eide selskapet EDGE Group.

Referanser
----------

1. ↑  «War Trophy: A Treasure from the National Firearms Museum:». Besøkt 5. oktober 2016.
2. ↑  «NRA Museums:». Besøkt 16. september 2016.
**Lizzie Bergmann Lichtenberg** (1937–2018) var en dansk politiker. Hun var medlem av Folketinget fra 1981 til 1990. Hun representerte Det Konservative Folkeparti.

Liv og virke
------------

Hun var gift med Otto Lichtenberg (1935–2020), som var kommandørkaptein i Søværnet og formann i Danmarks marineforening.

Lizzie Lichtenberg kom med i kommunepolitikk og menighetsråd i Blovstrød i 1960-årene, og hun ble viseborgermester i den sammenslåtte Allerød kommune i 1970. Hun satt også en periode i Frederiksborg amtsråd.

I 1981 ble Lichtenberg valgt inn i Folketinget fra Vestsjællands amtskrets. Hennes innsats var i første rekke på det sosialpolitiske området. Hun ble gjenvalgt frem til 1990, da hennes mann ble nestkommanderende ved flåtestasjonen i Frederikshavn. Hun ble nominert i Nordjyllands amtskrets, men falt ut av Folketinget.

Lizzie Lichtenberg var leder for Europabevegelsen i Danmark fra 1985 til 1990.

Lizzie og Otto Lichtenberg flyttet senere tilbake til Allerød, der hun hadde flere frivillige verv.

Referanser
----------

1. ↑   www.dodsannoncer.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Frederiksborg Amts Avis, type referanse dødsannonse, utgitt 19. mars 2018[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  «Lizzie Lichtenberg (KF)» **(dansk)**. Folketinget. Besøkt 25. september 2023.
4. 1 2 3 4 5 6  «Lizzie Lichtenberg fylder 80 år» **(dansk)**. Sjællandske Nyheder. 20. januar 2017. Besøkt 25. september 2023.
5. ↑  Bjerg, Hans Christian (2013). *For Søværn og Søfart: Danmarks Marineforening 1913–2013* (PDF) **(dansk)**. København. s. 122–123. ISBN 978-87-91099-10-6.
6. ↑  Dødsannonse for Otto Lichtenberg i *Allerød Nyt* 25. mars 2020.
**Ae** er en landsby i regionen Dumfries and Galloway i det sørvestlige Skottland. Den ligger ved elven Ae. Landsbyen på rundt 200 innbyggere skal ha det korteste navnet i Storbritannia. Landsbyen ligger i utkanten av en 15 000 mål stor (61 km2) menneskeskapt barskog, og er omtrent 14 km nord for Dumfries.

Stedet ligger i en stor barskog som ble plantet av Forestry Commission i 1947. Blant de vanligste tresortene er sitkagran, lerker, furu og gran. Det er også et rikt dyreliv, med blant annet rådyr, rødrev, hare, skogsdue, spurvehauk og fasan.

Toponymi
--------

I 1787 ble områdets stedsnavn skrevet med ligaturen Æ. I 1826 ble navnet skrevet som Ae, som etter rykte er det korteste stedsnavnet i Storbritannia. Imidlertid består det skotsk-gæliske navnet på øya Iona av en enkelt bokstav, *Ì*, og det er også en elv i det skotske høylandet kalt *E*.

Britiske forskere antar at stedsnavnet sannsynligvis kommer fra det norrøne ordet *aa* (hvor de antagelig mener å), og som betyr «vann». Hvis man ser på norske stedsnavn, er Å en representasjon av gammelnorske eller norrøne *ár*, «elv», og opphavlig det det samme ordet som latinske *aqua* og med samme grunnbetydning som «vann». I Norge var *á* tidligere en vanlig benevnelsen for elv og var vanlig som ledd i stedsnavn.

Historie
--------

Den skotske skribenten og utgiveren Robert Chambers skrev i 1826 om Ae-området, og beskrev det som en myr med en *glen* (dal, kjent som Glenae), hvis innbyggere var «lenge kjent for klammeri, kamper og aktivitetsbragder». Chambers skrev at de fleste menn i området var sysselsatt i jordbruk og transport av varer på hesteryggen mellom landsbyen og Glasgow, samt byene Carlisle og Manchester. Disse «guttene fra Ae» hadde et rykte som gikk foran dem, og var kjent for «klubbespill [og] boksing» på hver marked og bryllup i området.

Området Ae med dens bondegårder er gamle, men selv landsbyen Ae er en av de yngste i Storbritannia, og ble grunnlagt i 1947 av Forestry Commission.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Reader's Digest Association (1990), s. 16
2. ↑  «Ae», *Wikishire.co.uk*
3. ↑  Great Britain House of Lords (1787), s. 201
4. ↑  «Ae Feature Page», *Undiscovered Scotland*
5. ↑  Sandnes, Jørn & Stemshaug, Ola (1997): *Norske stadnamnleksikon*, 4. oppl. Oslo: Det Norske Samlaget, s. 510
6. 1 2 3 4   Chambers (1826), s. 111

Litteratur
----------

* Reader's Digest Association (1990): *Book of British Villages*, London: Reader's Digest, ISBN 0-276-42018-7, OCLC 35330841
* Chambers, Robert (1826): *The Popular Rhymes of Scotland*, W. Hunte
* Great Britain House of Lords (1787): *Journals of the House of Lords / Great Britain, Parliament, House of Lords, vol. 38*, HMSO
* Pye, Kenneth; Croft, Debra (2004): *Forensic geoscience: principles, techniques and applications*, London: Geological Society, ISBN 1-86239-161-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ae, Dumfries and Galloway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Videoopptak av landsbyen Ae, *YouTube*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Jen Mo Dane** var et canadisk svindelforetak som opererte på 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet. Ifølge Forbrukerombudet var det en dansk statsborger som sto bak det canadiske foretaket, og konseptet var primært laget for et danske markedet. Økokrim mente at konseptet ble drevet av danskfødte Peder Jensen som var bosatt i Canada.

Selskapet markedsførte en inntektsmulighet der deres medarbeidere skulle få betalt for å legge reklame i ferdig frankerte konvolutter. Man måtte da sende et pengebeløp til selskapet og samtidig en ferdig frankert konvolutt til konsulenten. Når man da hadde registrert seg på denne måten fikk man opplyst at det man skulle fylle i konvoluttene var reklame for Jen Mo Dane lik den man selv hadde blitt lokket av. Reklameutgiftene til aviser, tekst-TV osv. måtte man selv betale for. Man ble forespeilet å tjene opptil 3.000 kr pr. uke.

Som medlem ble man tilsynelatende også meldt inn i "Hjemmemailernes Forbund", og man fikk tilsendt en fiktiv liste over amerikanske selskaper som søkte etter personer som ønsket å jobbe hjemmefra.

Konseptet minnet mye om klassiske pyramidespill. De fleste av medlemmene kom aldri i gang fordi de innså at de var blitt lurt, mens enkelte skjønte at de kunne tjene penger på å lure flere. Etter hvert som internett ble et utbredt medium ble det enkelt å finne massiv negativ omtale av selskapet, noe som gjorde at konseptet raknet.

I Danmark ble flere av selskapets danske medløpere tiltalt for bedrageri

Referanser
----------

1. ↑  Jobbtilbud var ulovlig pyramidespill Bergens Tidende
2. ↑  *Jobbtilbud er ulovlig pyramidespill*, Glåmdalen, 11. november 2003
3. ↑  «Føler seg lurt av useriøst firma». *VestNytt*. 2. mars 2000.
4. ↑  Forbrukerombudet advarer mot ­tilbud om å jobbe hjemme for Jen Mo Dane Forbrukerombudet
5. ↑  *For godt til å være sant*, Sarpsborg Arbeiderblad, 20. september 2002
6. ↑  Advarer mot fristende jobbtilbud Adresseavisen
7. ↑  *Advarer mot `konvoluttfirma`*, Østlandets Blad, 10. oktober 2002
8. ↑  Advarer mot jobb-pyramider Forbrukerrapporten 1996 nr. 9 (Nasjonalbiblioteket)
9. ↑  Advarer mot lettjente penger NRK
10. ↑  Pyramide vokser tross advarsler Forbrukerrapporten. 1999 Nr. 10 (Nasjonalbiblioteket)
11. ↑  Juridisk Årbog 1993-1994 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Forbrugerstyrelsen (dansk)
Hyakutakes komet sett gjennom Hubbleteleskopet den 4. april 1996
**Hyakutakes komet** (japansk uttale: [çʲakɯ̥take]), formell benevnelse **C/1996 B2**, er en langperiodisk komet som ble oppdaget den 31. januar 1996 av den japanske astronomen Yuji Hyakutake. Kometen passerte svært nær jorden i mars 1996. Uformelt kalt «den store kometen i 1996» var dens nærpassering av jorden en av de nærmeste de siste 200 år. Kometen var svært lys på himmelen og ble sett mange steder på jorden. Kometen overskygget nyhetene den lenge forventede kometen Hale-Bopp, som nærmet seg de indre delene av solsystemet på denne tiden.

Kometen var den første kjente som utstrålte røntgenstråling, trolig fremkalt av vekselvirkningen mellom ioniserte partikler fra solvinden og nøytrale atomer i kometens koma. Romsonden Ulysses krysset kometens hale mer enn 500 millioner km fra kometkjernen, og påviste dermed den lengste kjente halen for en komet.

Før dens siste reise gjennom solsystemet hadde kometen en omløpstid på omkring 17,000 år, men gravitasjonen fra gasskjempeene økte denne omløpshastigheten til 70,000 år.

Referanser
----------

1. ↑  Kometen ble oppdaget 31. januar 1996 30.8 UT, se IAU Circular No. 6299
2. ↑  Horizons output (30. januar 2011). «Barycentric Osculating Orbital Elements for Comet Hyakutake (C/1996 B2)». Arkivert fra originalen 3. juli 2013. Besøkt 30. januar 2011.  (Horizons)
3. ↑  James, N.D (1998). «Comet C/1996 B2 (Hyakutake): The Great Comet of 1996». *Journal of the British Astronomical Association*. 108: 157. Bibcode:1998JBAA..108..157J.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Bueskyting |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | Recurve lag |
| Gull | Athen 2008 | Recurve W2 |
| Sølv | Athen 2008 | Recurve lag |
|  VM i bueskyting |
| Sølv | Cheongju 2007 | Recurve, lag |
|  Para-asialekene |
| Sølv | Guangzhou 2011 | Recurve W2 |
| Gull | Guangzhou 2011 | Recurve lag |

**Cheng Changjie** (født 3. februar 1989) er en kinesisk funksjonshemmet bueskytter som konkurrerer i klassen W2.

Meritter
--------

Han fikk sølv i lagkonkurransen ved VM i bueskyting for handikappede i 2007. Individuelt kom han på 11.-plass. 

Ved Paralympiske sommerleker 2008 fikk han gull i klassen W2 individuelt med buetypen recurve. Her slo han italienske Marco Vitale 108-104 i finalen. I lagkonkurransen fikk Kina sølv, bak Sør-Korea. 

I 2011 fikk han sølv individuelt og gull i lagkonkurransen ved Para-asialekene i Guangzhou. Han deltok også ved VM i bueskyting for handikappede i 2011, der han kom på 9.-plass individuelt, og Kina kom på 5.-plass i lagkonkurransen. 

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han i klassen W2 individuelt med buetypen recurve. I plasseringsrunden fikk han 3. beste poengsum av de 24 som deltok, med 626 poeng. Han ble imidlertid slått ut av Hasihin Sanawi 1/8-finalen. Han deltok også i lagkonkurransen, der det kinesiske laget fikk brpnse, etter å ha slått Storbritannia 206-193 i bronsefinalen. Cheng deltok der sammen Dong Zhi og Li Zongshan.

Referanser
----------

1. ↑  London 2012 - *Men's Individual Recurve - W1/W2*, besøkt 8. september 2012.
2. ↑  London 2012 - *Men's Team Recurve - Open*, besøkt 8. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Para-archery.com[*død lenke*]
* London 2012 - Changjie Cheng
Etnisk fordeling i 1973 før den tyrkiske invasjonen. Gul farge viser land med hovedsakelig gresk befolkning, mens purpur farge viser hovedsakelig tyrkisk befolkning.
Den lyserøde områdene er administrert av greskkyprioter. Grønne områder er britiske militærbaser.
**Greskkypriot** (gresk:: Ελληνοκύπριοι, *Ellinokýprioi*; tyrkisk: *Kıbrıslı Rumlar*) er den etniske greske befolkningen på øya Kypros,  som utgjør øyas største etniske og lingvistiske samfunn.

Greskkypriotene utgjør rundt 77 prosent av befolkningen, men besitter omtrent 59 prosent av øyas landområde etter at Tyrkia invaderte og okkuperte den nordlige delen av øya i 1974. Greskkyprioter er hovedsakelig medlemmer av Den ortodokse kirke på Kypros, en autokefal ortodoks kirke på Kypros som er en av de eldste autokefale kirkene i verden, og fikk sin uavhengighet fra patriarken i Antiokia i 431. Kirken på Kypros omfatter større grupper enn kun de greskortodokse, og i henhold til Kypros' konstitusjon av 1960, omfattes også arabisktalende kristne maronitter, kypriotiske armenere og romersk-katolikker («latinere») som ble gitt valget å bli omfattet i den ene eller andre av to utgjørende samfunn (den gresk eller den tyrkisk), og som til sist stemte ved valg for å tilhøre det greskkypriotiske samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑   «The Constitution - Appendix D: Part 01 - General Provisions». *Constitution of Cyprus*. Republikken Kypros' konstitusjon
2. ↑   «About Cyprus - History - Modern Times». Myndighetenes nettportal, området av interesse. Myndighetene på Kypros
3. ↑  «Cyprus» Arkivert 26. desember 2018 hos Wayback Machine.. *The World Factbook*. Central Intelligence Agency.
4. ↑   Solsten, Eric (Januar 1991): «A Country Study: Cyprus». Federal Research Division. Library of Congress.
**Ardshalvøya** (irsk: *An Aird*) er en halvøy i grevskapet Down i Nord-Irland. Den skiller det store havinnløpet Strangford Lough fra North Channel, forbindelsen mellom Irskesjøen og Atlanterhavet. Det er flere byer og landsbyer på halvøya, blant andre de store byene Bangor og Newtownards og Portaferry, og mindre som Donaghadee, Millisle, Portavogie og Portaferry. Bukta Belfast Lough ligger nord for halvøya. Burr Point er det østligste punktet på det irske fastlandet, mens det absolutt østligste punktet er Big Bow Meel Island, en knaus som ligger 900 meter utenfor Ardshalvøya. I henhold til folketellingen i 2011 er det bosatt rundt 23 524 innbyggere på Ardshalvøya.

Historie
--------

I tidlig middelalder var Ardshalvøya bebodd av Uí Echach Arda, en irsk-gælisk klan eller stamme, og var en del av kongeriket Ulaid. På slutten av 1100-tallet ble området invadert og erobret av normannerne fra England under John de Courcy, og ble et grevskap under jarldømmet Ulster. Jarldømmet kollapset på 1300-tallet, men den irsk-normanniske familien Savage kontrollerte den sørlige delen av halvøya (*Upper Ards* eller *Little Ards*) i løpet av de følgende tre århundrene, mens den nordlige delen (*Lower Ards* eller *Great Ards*) ble en del av det irsk-gæliske territoriet til Clannaboy. Savagefamilien bygde en rekke borger og klostre på sine områder.

Det var et mislykket forsøk fra engelskmennene på å kolonisere Ardshalvøya på 1570-tallet. I middelalderen dominert den irske klanen O'Neill østlige Ulster, og det var Brian O'Neill som på 1570-tallet, for å hindre at engelske kolonister bosatte seg i området, benyttet seg av en taktikk med brent jord hvor alle steinbygningene ble ødelagt og jordbruksland ble rasert, og etterlot halvøya som en øde ødemark. På begynnelsen av 1600-tallet ble Lower Ards kjøpt opp av James Hamilton og Hugh Montgomery, som bosatte skotske protestanter der som en del av bosetningen av Ulster med det mål å presse innfødte, katolske irlendere ut.

James Hamilton utviklet byer som Bangor, Groomsport, Holywood, Dundonald og Killyleagh; mens Hugh Montgomerys leietakere bygde eller restaurerte byer som Newtownards, Greyabbey og Donaghadee. Titusenvis av skotske nyankomne med sin kultur, språk, religiøse tro, folkekultur, landbrukspraksis, etternavn og skotsk språk.

Referanser
----------

1. ↑  «An Aird / Ards Peninsula», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑   «Ireland - Geographical facts and figures», *Travel through the Ireland story*.
3. ↑  «Census 2011 Population Statistics for Ards Peninsula District Electoral Area», *NISRA*
4. ↑  Burke, Bernard (1863): *A Genealogical and Heraldic Dictionary of the Landed Gentry of Great Britain and Ireland*. Harrison Pall Mall, London
5. 1 2 3  «The Ulster-Scots and the Ards Peninsula», *Visits Ards and North Down*
6. ↑  «16th century colonisation plans for Ulster», *BBC*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ards Peninsula – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Musketérkorpset skyter salutt med amusetten, Bogstad gård, 2013
**Det Søndenfieldske Frivillige Musceteer Corps**, vanligvis forkortet **DSFMC**, er en millitærhistorisk gruppe tilknyttet Forsvarsmuseet i Oslo. Korpsets hovedfokus er reenactment fra Napoleonskrigene, fra Danmark-Norge ble trukket inn i krigen i 1808 og fram til fredsslutningen med Sverige i 1814. Gruppen har både en infanteriavdeling og en artilleriavdeling, sistnevnte utstyrt med en amusett, en lett feltkanon. Gruppen har også en mer generell marketenteri-gruppe og en avdeling som viser Akershus festnings vaktstyrke i 1608.

Det Søndenfieldske Frivillige Musceteer Corp ble opprettet av Forsvarsmuseet i forbindelse med 175-årsjubileet for Norges Grunnlov i 1989. Som sitt bidrag til feiringen, ønsket museet å vise aspekter av datidens krigføring. Korpset har arrangert lystleire og holdt demonstrasjoner på Akershus festning i forbindelse med jubileer. Artilleriavdelingen har vært brukt en del til å skyte salutt. Korpset har også deltatt på både nasjonale og internasjonale reenactment-arrangementer og var hovedarrangør bak arrangementene på Langnes som markerte slaget ved Langnes skanse, det siste større slaget mellom svenske og norske styrker i 1814.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Søndenfieldske Frivillige Musqueteer Corps Det Søndenfieldske Frivillige Musqueteer Corps - Hjemmeside». Arkivert fra originalen 26. september 2017. Besøkt 25. mai 2013.
2. ↑  Programmet fra markeringen ved Langnes, 2004 Arkivert 8. oktober 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Film fra oppvisningen under lystleiren på Akershus, 1999, fra YouTube.
**GoodWeave International** er et nettverk av ideelle organisasjoner som arbeider mot ulovlig barnearbeid i teppeindustrien. Organisasjonen ble grunnlagt i 1994 av Kailash Satyarthi, en aktivist for barns rettigheter. GoodWeave International har et sertifiseringsprogram hvor bedrifter kan få inspisert sine produksjonsmetoder, og etter godkjenning selge teppeprodukter med en tilleggslogo som bekrefter at deres produkt er laget uten barnearbeid.

Denne merkeordningen kom som et svar på bekymring for barnearbeid i teppeindustrien. Menneskerettighetsorganisasjoner i Europa og India hadde satt søkelys på denne problematikken fra 1980, og utviklet sammen med UNICEF og andre et program kalt Rugmark, for bygge opp en merkeordning der kjøpere av orientalske tepper kunne se om teppet var laget av voksne og ikke av barn. Et element var også å gi skolegang og rehabilitering på lang sikt til av barn som hadde blitt utnyttet illegalt over tid av teppeprodusenter. Rugmark ble formelt lansert i India høsten 1994.

Rugmark utvidet til Nepal i 1996, og fortsatte utvidelsen til andre land under navnet Rugmark International fra 1998.

I 2009 omgjprde Rugmark International sertifiseringsprogrammet til den nåværende GoodWeave-etiketten. Det internasjonale nettverket består landkontorer i India og Nepal på produsentsiden, og tilsvarende kontorer i USA, UK og Tyskland som importører. GoodWeave Tyskland og GoodWeave Storbritannia er ansvarlig for lisensiering i hele Europa mens GoodWeave USA er ansvarlig for lisensiering hele Nord-Amerika.

Referanser
----------

1. ↑  Nettvideo av grunnlegger Kailash Satyarthi, besøkt 10. oktober 2014
2. ↑  Artikkel i New York Times *Did Children Slave To Make This Rug?* Besøkt 10. oktober 2014

Eksterne lenker
---------------

* Nettsiden til GoodWeave International