recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hodotermitidae** er en gruppe (familie) av insekter som tilhører underordenen termitter. De er regnet som forholdsvis primitive termitter.

Utseende
--------

Middelsstore til ganske store (gjerne 10-20 mm) termitter. Forskjellen i utseende mellom de ulike kastene er forholdsvis moderat. De kjønnede individene er omtrent dobbelt så store som arbeiderne og har vinger. De mangler punktøyne (*ocelli*) og har tre- til åtte-leddete haletråder (*cerci*). Soldatene har forstørrede hoder og lange, sigdformede kjever, men er ikke svært mye større enn vanlige arbeidere. Arbeiderne har store, runde hoder, forholdsvis kraftige kjever, perlekjede-formede antenner og en thorax som er noe sklerotisert (hard) og brungul.
De er den eneste termitt-familien der arbeiderne har øyne.

Levevis
-------

Disse termittene lever i nokså fuktig og råtten, død ved. De kan ødelegge ubehandlet treverk, men dersom de finnes var treverket trolig råteskadet alt før termittene kom inn. De gnager ut et åpent, forgrenet gangnettverk i treet. Som andre termitter fordøyer de cellulose ved hjelp av mikroorganismer (flagellater) i tarmen. *Hodotermes*-arter har vært registrert som skadedyr på korn (spiser stråene), men det er uklart hvor mye skade de egentlig gjør.

Utbredelse
----------

Familien er utbredt i Afrika, Midtøsten og India.

Fossile arter
-------------

 *Meiatermes bertrani*, en av de fossile artene
I tillegg til de nålevende slektene er det beskrevet seks slekter av fossile arter, noen fra så langt tilbake som tidlig kritt.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Ekte insekter** (Ectognatha)
	+ **Dicondylia**
		- **Vingede insekter** (Pterygota)
			* **Neoptera** («nyvinger»)
				+ Overorden **Dictyoptera**
					- Orden **kakerlakker** (Blattodea)
						* Underorden termitter (Isoptera)
							+ Familie Hodotermitidae -nålevende slekter:
								- *Anacanthotermes* Jacobson, 1901 – 13 arter, finnes i Nord-Afrika
								- *Hodotermes* Hagen – 2 arter, Afrika
								- *Microhodotermes* Sjöstedt – 3 arter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hodotermitidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hodotermitidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hodotermitidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Hodotermitidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Hodotermitidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hodotermitidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hodotermitidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

* Tree of Life: Hodotermitidae Med flotte bilder.
* Norsk Entomologisk forening
**Jan Otto Hauge** (født 31. desember 1945, død 3. september 2016) var en norsk journalist, redaktør og pressemann.

I sine unge år var Hauge aktiv i AUF og var sammen med Per Olav Marcussen om å skrive en artikkel i *Dagbladet* (15. juni 1968) om hvordan AUF delvis ble finansiert av midler fra CIA. Avsløringen i *Dagbladet* bidro til at daværende leder, Ola Teigen, trakk seg og en ny radikal ledelse ble valgt.

Hauge arbeidet som pressesekretær for Sosialistisk Venstrepartis stortingsgruppe, var journalist og redaksjonssjef i avisen *Ny Tid*, og arbeidet som frilanser. Fra 1991 til 2002 var han redaktør i fagbladet *Journalisten*.

Han var spesielt kjent for sin rolle i den såkalte «listesaken».

Referanser
----------

1. ↑  «Jan Otto Hauge er død», artikkel i *Journalisten* 4. september 2016
2. ↑  Thorenfeldt, Gunnar (5. november 2016). «Sannheten bak kronprinsen Ola Teigens fall». *Magasinet*. s. 20-28.
3. ↑  Side 14, *journalisten* nr. 15 2014

Litteratur
----------

* «Sannheten bak 'kronprinsen' Ola Teigens fall», artikkel i *Magasinet*, bilag til *Dagbladet* 5. november 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Albion College** er en privat læreinstitusjon i Albion i staten Michigan i USA. Det ble grunnlagt i 1835 av metodister. 

Fagkretsen fokuserer på språk og humaniora *(liberal arts)*, og holder høyt faglig nivå. Universitetet legger særlig vekt på å gi laveregrads studenter forskningserfaring. Skolepengene er på US$ 26 112 (2006), og høyeste gradsnivå er Bachelor.

Albion College ga adgang til kvinnelige studenter allerede i 1850, men Donna Randall er den første kvinnelige rektor i universitetets historie.

Mer enn 17 000 har alumnimedlemskap (2007).

Referanser
----------

1. 1 2   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Albion College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Albion College på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Foto: Ola Øgar Svendsen & Grethe Gundhus / Riksantikvaren 
**Hoel Gård** er en gård på Nes i Ringsaker kommune. Låven på gården har to klokketårn og danner et tun sammen med Gårdsmuseet og hovedbygningen fra 1719. I 1867 ble gården kjøpt opp av Petter Wessel Kildal, og etter hvert rustet opp. Gården har Norges lengste lindeallé, 1 600 meter. Hovedbygningen ble fredet i 1923. I 1932 kjøpte familien Sandberg garden.

På Hoel kan gjester holde møter, kurs og konferanser, og det er tilbud om overnatting for grupper.

26. august 2010 ble Hoel Gård tildelt Olavsrosa for «eksemplarisk forvaltning av et norsk storgårdanlegg og for å åpne kulturhistorien for allmennheten.»

Hoel Gård ble i 2018 medlem av De Historiske Hotell og Restauranter.

Referanser
----------

1. ↑  «Hoel gård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
2. ↑  «Hoel gård». Norsk kulturarv. Besøkt 31. juli 2021.
3. ↑  «Kurs og konferanse på Hoel Gård». Hoel gård. Besøkt 20. juli 2020.
4. ↑  «Heder til Hoel gård». Østlendingen. Besøkt 20. juli 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Alunverket tegnet av J.W. Edy, 1800
Merker i fjellet langs Konows gate etter uttak av alunskifer
**Alunverket**, egentlig *Christian og Sophia Magdalenas Alunverk*, var en av de første større industrier i Christiania. Alunbruddet var i Ekebergskrenten, mens Alunverket ble anlagt på Grønlia mot Alnaelva i 1737, under den vestvendte Ekebergskråninga. Blant investorene var Peder Mortensen Leuch (1692–1746) og Peter Collett (1694–1740).

Alunverket produserte alun, som ble brukt i garverier og til farging av tekstiler. Råstoffet var alunskifer, som ble brutt i Ekebergskrenten mellom Ekebergveien og Oslo gate. Konows gate er dagens navn på veien som følger langsmed alunskrenten. På 1800-tallet het veifaret Gravergata – trolig etter arbeidet med utvinning av det verdifulle mineralet. Det er tydelige spor i terrenget etter aktivitetene.

Alunverket måtte imidlertid stenge allerede etter få år på grunn av feil i arbeidsprosessen, men åpnet igjen i 1758 etter utbedringer og utvidelser. I 1776 ble virksomheten utvidet med et pottaskekokeri, og i 1806 ble Norges første verksskole opprettet for arbeidernes barn.

Bedriften ble lagt ned i 1815, og eiendommene ble solgt på auksjon til et britisk selskap i 1831. Deretter ble de kjøpt av Jacob Peter Meyer i 1838. Hans sønn Lorentz Meyer anla et større hageanlegg og en herskapsbolig tegnet av Johan Henrik Nebelong på området i 1850-årene, kalt «Alunverket». Eiendommen ble ekspropriert i 1877 i forbindelse med anlegget av Smaalensbanen og Ljabrochausséen, og de øvre delene av eiendommen i Ekebergskråningen ble kjøpt av kommunen lagt ut til park og til Kongsveien i 1889.

Eksterne lenker
---------------

* «Alunverket» på Lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Joseph Hou Jinde** (født 1918 i Weixian i Hebei i Kina, død 22. mai 1994) var katolsk biskop av Xingtai i Hebei i Folkerepublikken Kina fra 1989 til sin død.

Hou Jinde ble presteviet i 1945 av biskop Joseph Cui (Zoei) Shouxun av Yongnian i Hebei. To år etter studerte han ved Fu Jen katolske universitet i Beijing og underviste så ved en lærerhøyskole i to år. 

Biskop Cui døde tidlig i 1950-årene, og ble etterfulgt i 1958 av den kina-nominerte og -ordinerte biskop Wang Shouqian. Denne døde i 1964, og deretter ble det ikke utnevnt flere biskoper.

Men i 1980 ble Yongnian bispedømme oppstykket slik at dets områder ble til de nye (ikke Roma-opprettede) bispedømmene Xingtai og Handan. Xingtai bispedømme fikk også tilført områder fra bispedommet Linqing, nemlig de deler av dette gamle bispedømmet i provinsen Shandong som etter grenserevisjoner var havnet i Hebei-provinsen. 

Fader Hou Jinde hadde under kulturrevolusjonen vært holdt i fangenskap i et laogai-program. Han ble løslatt i begynnelsen av i 1980-årene.

Hou Jinde ble valgt til administrator av Xingtai i 1987, og året etter nominert til biskop der.

Før bispevielsen hadde han siden det åpnet i 1984 undervist ved provinsialseminaret i Shijiazhuang, der han også var spiritual.

Den 28. oktober 1989 ble han ordinert til biskop av Xingtai – uten pavelig mandat – med biskop Peter Chen Bolu av Handan som hovedkonsekrator. Det var den første bispevielse i «den åpne kirke» som ble gjennomført på kinesisk – tidligere var det alltid på latin.

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID houjd, besøkt 11. september 2021[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Ebba Einarsson** (født 2. februar 2000) er en svensk roer. Hun ble svensk mester i firersculler sprint under Svensk mesterskap i roing 2017. 

En uke etter det svenske mesterskapet i roing i juli 2017 fikk hun en blødning i ryggmargen, og ble lam fra livet og ned. Hun måtte da bytte til para-roing, og skal delta i para-roing under VM i roing 2018.

Idrettskarriere
---------------

Einarsson deltok i Svensk mesterskap i roing 2017. Der vant hun firersculler sprint, sammen med Lovisa Wallin, Sascha Andersson og Annie Svensson. Hun fikk også sølv i dobbeltsculler sammen med Sascha Andersson. En uke etter dette mesterskapet ble hun lam fra livet og ned, men deltok som *cox* i Svensk mesterskap i roing 2018 der hun fikk gull i åtter i kvinneklassen (8+DS) og sølv i herreklassen (8+HS).

Hun deltok i pararoing under VM i roing 2018, og kom der på åttendeplass i singelsculler (PR1 W1x).

Referanser
----------

1. ↑   World Rowing athlete database, «Ebba Einarsson», World Rowing-ID ddf51b0c-054b-4c89-a554-ad924c9fc6b2, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK.no - *En uke etter dette bildet er Ebba (17) lam fra livet og ned*, besøkt 8. september 2018.
3. ↑  Svenska Roddförbundet - *Resultat Sprint SM 2017* Arkivert 9. september 2018 hos Wayback Machine. besøkt 8. september 2018.
4. ↑  Falkenbergs Roddklubb - *Lyckat SM med 6 guld* Arkivert 9. september 2018 hos Wayback Machine. besøkt 9. september 2018.
5. ↑  World Rowing - *(PR1 W1x) PR1 Women's Single Sculls - Final*, besøkt 18. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ebba Einarsson – FISA Rediger på Wikidata
«Illustrasjon slår forklaring». Reklameplakat for *Western Engraving* i Seattle USA 1916 viser en illustratør med malerstokk å støtte tegnerhanda på.
**Malerstokk** er en liten stokk eller pinne som kunstmalere bruker til å støtte handa på når de maler med en pensel.

Stokken er rett, tynn, vanligvis 70–80 cm lang og utstyrt med en liten kule eller myk pute i den ene enden. Ved å hvile handa på stokken kan en arbeide mer kontrollert med detaljer og føre penselen uten å kline til maleriet.

På selvportretter og andre malerier fra perioden fra 1500- til 1800-tallet er malerstokk typisk malerutstyr sammen med palett, pensler og staffeli.

Malerstokk kalles *maulstick* eller *mahlstick* på engelsk etter det nederlandske *maalstok*.

* Miniatyrmaleri fra 1533 av evangelisten Lukas som maler jomfru Maria med malerstokk og staffeliMiniatyrmaleri fra 1533 av evangelisten Lukas som maler jomfru Maria med malerstokk og staffeli
* Selvportrett av Catharina van Hemessen 1548Selvportrett av Catharina van Hemessen 1548
* Selvportrett av Sofonisba Anguissola 1556Selvportrett av Sofonisba Anguissola 1556
* Selvportrett av Thomas Willeboirts Bosschaert (1613–1654) 1637Selvportrett av Thomas Willeboirts Bosschaert (1613–1654) 1637
* John Raphael Smiths portrett av George Morland 1792John Raphael Smiths portrett av George Morland 1792
* Selvportrett av Rolinda Sharples med mor ca. 1820Selvportrett av Rolinda Sharples med mor ca. 1820
* Litografi av selvportrett av Alexandre-Gabriel Decamps 1852Litografi av selvportrett av Alexandre-Gabriel Decamps 1852
* Selvportrettet av Adriaen van Ostade 1663Selvportrettet av Adriaen van Ostade 1663

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maulsticks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Eide bibliotek 2008
**Eide bibliotek** er et bibliotek i Eide kommune i Møre og Romsdal. Hovedbiblioteket ligger sentralt på øvre torg. Biblioteket har en 80-prosentsstilling bemannet, og er åpent 15 timer i uka.

Historikk
---------

Eide bibliotek 1875
Eide bibliotek 2008
Den første skriftlige kilden til Eide biblioteks historie er en «Forhandlingsprotokol for Eide Sogns Bogsamling» datert den 18. august 1875. Referatet er imidlertid slik formulert at en med sikkerhet må kunne slå fast at Eide bibliotek nok hadde eksistert i flere år. Det forteller bl.a. om hvilke bøker man vedtok å kjøpe inn:

« Aar **1875** d.18de August holtes Møde i Bestyrelsen for Eide bogsamling. Formand Leiv Halaas fraværende. Bibliotekar Aslak Olsen Halaas tilstede. Hvor da forhandledes: 1. Bestemtes innkjøp af følgende Bøger til Boksamlingen. Ahlfeldt, Menneskelivet Smidt, Handarbeideren Stenersen, Veiledning i kreaturstell Alene i London Plath W, En leges brev til en Moder …  »

I 1875 var biblioteket plassert i et lite avlukke i tårnet bak galleriet i kirken. Der hadde bibliotekar Aslak O. Halaas ei luke som han betjente lånere gjennom. Bøkene var nummerert og stilt opp kronologisk etter dato de var kjøpt inn. Den første registrerte boken i katalogen til Eide sognebibliotek var: *No 1. Luthers forklaring over Galaterbrevet*. En rekke gamle bøker fra det 18. århundre finnes fremdeles i biblioteket. En av dem er *Utvalgte skrifter* av Henrik Wergeland fra 1876. Den ble registrert som nr. 200. Av protokollene gikk det frem at rundt århundreskiftet hadde boksamlingen ca. 400 bøker.

Fra 1936 til 1938 oppholdt biblioteket seg i større lokaler som senere ble brukt som postkontor. Etterpå flyttet biblioteket til et rom i det gamle bedehuset i Eide sentrum. I 1950 flyttet biblioteket til kommunehuset. I perioden fra 1961 til 1977 var biblioteket plassert i 1. etg. hos Einar G. Naas. I 1977 bygde kommunen nytt rådhus og biblioteket fikk flytte tilbake til det gamle kommunehuset.

Da boksamlingen og tjenestene økte merket biblioteket plassmangel. I 1995 lyktes det å få nye lokaler på 200 kvm. i Egil K. Eides forretningsbygg i Eide sentrum.

Litteratur
----------

* Hjellnes, Louise Aurdal: *Eide kommune 100 år*, «Eide bibliotek 122 år». Eide, 1987
* Forhandlingsprotokol for Eide Sognsbogsamling. Eide, 1875

Eksterne lenker
---------------

* Søk i Bibliotekets kataloger[*død lenke*]
* Info om biblioteket Eide kommune
**Helen Dean King** (født 1869, død 1955) var en amerikansk biolog. Hun var født i Oswego i New York der hun tok Vassar College i 1892 og i 1899 fikk sin doktorgrad i filosofi fra Bryn Mawr College, hvor hun var stipendiat og studentassistent i biologi 1897 til 1904.[] Hun lærte fysiologi ved Miss Baldwin School, Bryn Mawr, 1899-1907, hun var stipendiat ved University of Pennsylvania i 1906-1908, og fungerte som assistent i anatomi i 1908-1909 og som advokatfullmektig etter 1909 ved Wistar Institute.[] Hun var også assistent ved Woods Hole i Massachusetts. Hennes undersøkelser behandles i hovedsak med problemer av kjønnsbestemmelse.[]

På Wistar jobbet hun for å hjelpe til med å avle Wistar-rotter, en stamme av genetisk homogene hvite rotter som ble mye brukt i biologisk forskning.

Referanser
----------

1. ↑   «Dictionaries thesauruses pictures and press releases - King, Helen Dean»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xq05k4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Open Library, Open Library-ID OL2343850A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Natalja Viktorovna Bykova** (russisk: Наталья Викторовна Быкова født 17. august 1958) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Bykova vant en olympisk bronsmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Bykova spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Natalia Bykova – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Natalia Bykova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Natalia Bykova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Natalia Bykova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Sri Lankas riksvåpen** er et sirkelrundt emblem som fikk sin nåværende form i 1972. Sentralmotivet er i rødt en stående gull løve med et hevet sverd i sin høyre labb. Omkring løven er det tre sirkler i blått-hvitt-blått. Disse er lagt midt på en gull lotusblomst med seksten kronblader (*Palapeti Vitaya*). Blomsten er igjen omgitt av en krans av gull risaks, plantet i en gull vase (en «rikdomsvase» *Punkalasa*). Nederst er plassert en måne og en sol på hver sin side av vasen. Øverst er det buddhistiske livshjulet (*dharmacakra*) i blått.

Historisk utvikling
-------------------

* Nederlandsk kolonivåpen 1702-1796Nederlandsk kolonivåpen 1702-1796
* Britisk kolonivåpen 1802-1948Britisk kolonivåpen 1802-1948
* Ceylons riksvåpen 1952-1972Ceylons riksvåpen 1952-1972

Løven *sihalapia* er hentet fra kongedømmet Kandys merke 1581 – 1815.

Før uavhengigheten var Sri Lanka kjent som Ceylon og benyttet det britiske riksvåpenet som nasjonalt symbol. Da Sri Lanka ble uavhengig fra Storbritannia ble i 1952 et nasjonalt symbol tatt i bruk med den samme løven over et banner, med en krone på toppen som symboliserte at Sri Lanka var et samveldeland.

Da Sri Lanka ble republikk i 1972 ble kronen fjernet og dagens riksvåpen ble introdusert.

| * v
* d
* r
Asiatiske riksvåpen |
| --- |
| Afghanistan  **·** Armenia  **·** Aserbajdsjan  **·** Bahrain  **·** Bangladesh  **·** Bhutan  **·** Brunei  **·** De forente arabiske emirater  **·** Filippinene  **·** Georgia  **·** India  **·** Indonesia  **·** Irak  **·** Iran  **·** Israel (Palestina)  **·** Japan  **·** Jemen  **·** Jordan  **·** Kambodsja  **·** Kasakhstan  **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong  **·** Macao)  **·** Republikken Kina  **·** Kirgisistan  **·** Kuwait  **·** Kypros  **·** Laos  **·** Libanon  **·** Malaysia  **·** Maldivene  **·** Mongolia  **·** Myanmar  **·** Nepal  **·** Nord-Korea  **·** Oman  **·** Pakistan  **·** Qatar  **·** Russland  **·** Saudi-Arabia  **·** Singapore  **·** Sri Lanka  **·** Syria  **·** Sør-Korea  **·** Tadsjikistan  **·** Thailand  **·** Turkmenistan  **·** Tyrkia  **·** Usbekistan  **·** Vietnam  **·** Øst-Timor |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Johann Heinrich Burchard** (født 26. juli 1852, død 6. september 1912) var en hamburgsk advokat og politiker. Han var senator i Hamburg fra 1885 til sin død, og var førsteborgermester og president for senatet (dvs. statsoverhode og regjeringssjef) i 1903, 1906, 1908–1909 og fra 1. januar 1912 til sin død. Han var også andreborgermester (dvs. visestatsminister og visepresident) i Hamburg i 1902, 1904–1905, 1908 og 1911. Hamburg var i hans levetid først en suveren stat og siden en forbundsstat i Tyskland.

Han var sønn av bankieren Friedrich Wilhelm Burchard (1824–92) og Marianne Gossler (1830–1908), og var gift med Emily Henriette Amsinck (1858–1931). Både han og ektefellen tilhørte Hamburgs fremste hanseatiske slektskrets. Han var kjent for sin prinsippfaste republikanske holdning og forsvar av hanseatisk kultur og for sin avvisning av adelskap og ordener i årene etter at republikken Hamburg ble innlemmet i et føderalt keiserrike. Som borgerlig statsoverhode i Hamburg var han likeverdig med forbundsfyrstene (hvorav fire hadde tittelen konge) i de andre tyske delstatene, noe han gjorde et poeng av å understreke.

Et portrett av Burchard malt av Max Liebermann er utstilt i Hamburgs representasjon (ambassade) i Berlin.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  (de) Heinrich Reincke: «Burchard, Johann Heinrich.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 3, Duncker & Humblot, Berlin 1957, ISBN 3-428-00184-2, s. 31 f. (digitalisering).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Deron John Miller** (født 21. mai 1976 i Chester i Pennsylvania i USA) er frontfigur, gitarist og låtskriver i bandet CKY, som han startet i 1997 sammen med Jess Margera, Chad I. Ginsburg og Ryan Bruni. Derons tidligere band inkluderer This End Up, OiL og Foreign Objects. CKY sin seneste utgivelse var albumet An Ånswer Can Be Found fra 2005, som debuterte på 35.-plass på Billboards Top 100.

Musikkhistorie
--------------

Det var en dag i 1994 at han traff sin fremtidige bandkamerat Jess Margera i en algebratime. De to fant raskt tonen. Deron var i ferd med å slutte i bandet sitt *This End Up*, og Jess fortalte Deron at han kunne spille trommer. Deron ble med hjem til Jess og de to spilte litt sammen. Først syntes Deron at Jess var lite dyktig som trommeslager og håpløs hva rytmer angikk. Men Deron ga Jess en sjanse til og senere startet det bandet Foreign Objects. Etter å ha gitt ut en EP med fem spor bestemte de seg for å starte et nytt, mer kommersielt band kalt oiL. Bandet var på vei til studio for å spille inn demo da de møtte Chad I. Ginsburg i GroundHog Studios i Bucks County i Pennsylvania. Etter å ha hørt en demo med Disengage the Simulator fra bandet ville Chad umiddelbart bli medlem. Han hadde på den tiden nettopp forlatt bandet Rudy + Blitz.

Deron har et sideprosjekt kalt World Under Blood, med hovedgitarist Luke Jaeger, trommeslager Tim Yeung og bassist Risha Eryavec.

Personlig liv
-------------

Deron har dukket opp sammen med CKY Crew i mange av Bam Margeras videoer, inkludert alle CKY filmene og Haggard. Miller giftet seg med Felissa Rose 17. oktober 2004. Miller og Rose lever for tiden i California med sine døtre, Bianca Rose Miller, født 8. juni 2005, og Lola Marue, født 4. mars 2007.

28. juni 2006 Etter å ha gått av scenen under et show i Vermont sa Deron Miller at han ville bruke juli måned på et rusavhengighetsprogram for å komme over stoffmisbruket han har slitt med. Annonseringen kom fire dager etter at han plutselig forlot scenen under en konsert i Burlington i Vermont. En stund etter hendelsen la Miller ut denne beskjeden på bandet nettside:

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 14. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deron Miller på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Deron Miller på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Deron Miller på Twitter Rediger på Wikidata

* Deron Miller på Facebook Rediger på Wikidata
* Deron Millers offisielle nettside Arkivert 4. oktober 2006 hos Wayback Machine.

  


| * v
* d
* r
CKY |
| --- |
| Medlemmer | Deron Miller **·** Chad Ginsburg **·** Jess Margera **·** Matt Deis |
| Studioalbum | *Volume 1* (1999) **·** *Volume 2* (1999) **·** *Infiltrate•Destroy•Rebuild* (2002) **·** *An Ånswer Can Be Found* (2005) |
| Relaterte artikler | Gnarkill **·** Foreign Objects **·** oiL **·** Rudy + Blitz |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Geilo Idrettslag** er et idrettslag fra Geilo i Buskerud. Geilo Idrettslag har 1620 medlemmer og organiserer aktiviteter i 11 undergrupper innen fotball, langrenn/skiskyting, freeski, alpint, sykkel, bordtennis, golf, snowboard, telemark, håndball og allidrett. Geilo Idrettslag har hatt utøvere med deltakelse i flere OL. I 2014 ble hele 4 deltakere fra klubben tatt ut til OL i Sotsji (2 freeski, 1 skiskyting, 1 snowboard).

Klubben har sine kontorer i Geilohallen. Daglig leder er Espen Nordby Andersen og styreleder er Reidar Aasheim.

Historikk
---------

Klubben ble først stiftet som *Gjeilo Sportsklubb*, 2. desember 1917. 35 personer møtte på stiftelsesmøtet. Klubben skiftet navn til *Gjeilo Idrettslag*, 19. mai 1918, og senere til *Geilo Idrettslag*. Geilo IL er arrangør av Skarverennet som arrangeres hvert år i slutten av april. Rennet ble arrangert første gang i 1974, og går fra Finse til Ustaoset langs det storslagne Hallingskarvet. Av andre større arrangement kan nevnes Skarverittet og turrittet Voss-Geilo.

Kjente utøvere
--------------

* Tiril Sjåstad Christiansen, freestyle
* Maria Tviberg, alpint
* Andreas Håtveit, freestyle
* Vetle Sjåstad Christiansen, skiskyting
* Nina Gäßler, sykkel
* Martin Hole, langrenn
* Jeanette Lunde, alpint
* Asle Sjåstad, alpint
* Gjermund Bråten, snowboard
* Joachim Havikhagen, snowboard
* Roger Kleivdal, snowboard
* Tore Holvik, snowboard
* Kristinn Björnsson "Kiddi", alpint
* Aud Hvammen, alpint
* Margit Hvammen, alpint

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Geilo Idrettspark - Nordic Stadiums

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Jiayuguan** eller **Jiayupasset** (kinesisk: 嘉峪关, pinyin: *Jiāyù Guān*, «den herlige dals pass») er det første passet ved vestenden av Den kinesiske mur, nær byen Jiayuguan i provinsen Gansu. Der er også blitt kalt **Jiayuguanpasset**, men ettersom *guan* betyr «pass» er det intet godt navn. Sammen med Juyongguan og Shanhaiguan er det ett av de viktigste passene i Den kinesiske mur. 

Jiayupasset tilhørte militært garnisonen Gansu av Mingdynastiets ni garnisoner

Passet er på det trangeste stedet i det vestlige parti av Hexikorridoren, seks km sørvest for byen Jiayuguan i Gansu. Det er anlagt mellom to høyder, nær en oase. En gang var dette Ming-Kinas vestligste punkt;  en port mot øster har innskriften *Porten til den ærerike sivilisasjon*.

Strukturen ble først bygd tidlig under Ming-dynastiet, en gang rundt år 1372. Fortet der ble vesentlig styrket fordi man fryktet invasjon fra Timur Lenk, men Timur døde av alderstretthet mens han ledet en hærstyrke mot Kina.

Passet hadde en nøkkelrolle som veistasjon på silkeveien. I området rundt Jiayuguan er det en rekke hulefresker, og grotteanlegget i Mogao er heller ikke langt unna.

Jiayupasset ble i 1987 sammen med Badaling of Shanhaiguan listet av Unesco som verdensarv.

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  *Den stora muren* **(svensk)**. Norstedts. 2006. s. 173. ISBN 91-1-301594-X.
2. ↑  «Nine Garrisons of the Ming dynasty» (html) **(engelsk)**. MEMIM Encyclopedia. Besøkt 1. januar 2016.
3. ↑  *Imperial China 900-1800* **(engelsk)**. Harvard University Press. 2003. s. 695. ISBN 0674012127.
4. ↑  *Den stora muren* **(svensk)**. Norstedts. 2006. s. 200. ISBN 91-1-301594-X.
5. ↑  *Den stora muren* **(svensk)**. Norstedts. 2006. s. 58. ISBN 91-1-301594-X.
6. ↑  «The Great Wall» **(engelsk)**. Unesco. Besøkt 2. mars 2016.

Litteratur
----------

* *Den stora muren* **(svensk)**. Norstedts. 2006. ISBN 91-1-301594-X.
* *Imperial China 900-1800* **(engelsk)**. Harvard University Press. 2003. ISBN 0674012127.
**Abdulsalami Alhaji Abubakar** (født 13. juni 1942 i Minna, Nigeria) er en nigeriansk general som var president i Nigeria fra 9. juni 1998 til 29. mai 1999. Nigeria vedtok i løpet av Abubakars presidentperiode en ny konstitusjon som innebar flerpartivalg. Abubakar overlot presidentrollen til den valgte presidenten Olusegun Obasanjo den 29. mai 1999, samme dag som den nye konstitusjonene trådte i kraft.

Nigeria har blitt styrt av militære ledere siden Muhammadu Buhari i 1983 tok over makten fra Shehu Shagari i et statskupp. Selv om demokratisk avholdte valg hadde blitt avholdt siden 1993, ble de annullert av general Ibrahim Babangida. Abubakar ble tatt i ed som Nigerias president den 9. juni 1998. Det var under Abubakar sin ledelse at Nigeria vedtok sin nye grunnlov den 5. mai 1999, som trådte i kraft på samme tidspunkt som Olusegun Obasanjo ble innsatt som president. Etter hans korte periode som statsoverhode mottok Abubakar flere utmerkelser, blant annet de vestafrikanske staters internasjonale gullmedalje, og Star Award of Ghana. I 2000, valgte tidligere FNs generalsekretær Kofi Annan å utnevne Abubakar til å prøve å demme opp om FNs misjon (MONUC) i Kongo-Kinshasa.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Abdusalam-Abubakar, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Abdulsalam Abubakar, Munzinger IBA 00000022632, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Prabook, oppført som Abdulsalami Abubakar, Prabook-ID 1343997[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Al-Sultan Abdullah Ri'ayatuddin Al-Mustafa Billah Shah ibni Almarhum Sultan Haji Ahmad Shah Al-Musta'in Billah** (født 30. juli 1959 i Pekan i Pahang) er sultan av Pahang og konge i valgmonarkiet Malaysia fra 2019. Han etterfulgte sin far Ahmad Shah Al-Mustain Billah, som døde få måneder etter at han abdiserte.

Abdullah gikk på den engelskspråklige katolske skolen St. Thomas School i Kuantan, deretter Aldenham School og Davis College i London. Sin videre utdannelse fikk han ved Royal Military Academy Sandhurst, Worcester College ved University of Oxford, og Queen Elizabeth College (senere en del av King's College London). Han har en universitetsgrad i internasjonal politikk og diplomati, og er brigadegeneral i den malaysiske hær-reserven.

Han har to ektefeller. Han giftet seg første gang i 1986 med Azizah Aminah Maimunah (født 1960), datter av sultan Iskandar av Johor. De har fire sønner og to døtre. Hun er dronning i Malaysia så lenge Abdullah er konge. Han giftet seg for andre gang i 1991 med Cik Puan Julia Rais, en tidligere skuespiller, som han har tre døtre med.

Abdullah av Pahang har hatt både honorære og utøvende verv i idrettsorganisasjoner, blant annet som medlem av FIFAs eksekutivkomite fra 2015 til 2019, visepresident i Asian Football Confederation, president i Football Association of Malaysia, president i Asian Hockey Federation og president i Malaysian Hockey Federation.

Referanser
----------

1. ↑   Roglo, Roglo person ID p=abdullah;n=of+pahang;oc=2, oppført som Abdullah of Pahang[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Biography of Sultan Abdullah, sixth Sultan of Pahang» **(engelsk)**. Bernama. 15. januar 2019. Besøkt 6. juni 2019.
3. ↑  «Bendahara Dynasty. Genealogy» **(engelsk)**. The Royal Ark. s. 15. Besøkt 6. juni 2019.
4. ↑  «Bendahara Dynasty. Genealogy» **(engelsk)**. The Royal Ark. s. 10. Besøkt 6. juni 2019.
Abdülmecid II
Abdülmecids maeri av sin kone
**Abdülmecid II** (arabisk: عبد المجيد الثانى; født 29. mai 1868 i Istanbul, død 23. august 1944 i Paris) var det 37. overhodet av Det osmanske dynastiet og den 101. kalifen fra linjen til Abu Bakr. Han var også den siste kalifen fra det osmanske dynastiet. Han ble født sønn av den daværende sultanen Abdülâziz i Istanbul.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Abdülmecid II var sønn av Abdülaziz og hans hustru Hayranidil Kadın Efendi. Han ble utdannet privat. I pakt med tradisjonen ble han holde seg innen palasset, og det vedvarte til han var 40 år.

Han gikk for å være helt uinteressert i politikk. 

### Maler, sommerfuglsamler

Hans interesse var innen malerkunsten, og han malte selv. Han skulle bli betraktet som en av de viktigste innen senere osmansk malerkunst. 

I 1900 ble ett av hans malerier utstilt i Paris. Portretter av Ludwig van Beethoven, Johann Wolfgang von Goethe og sultan Selim I ble utstilt i 1918 i Wien. Der var også malerier av haremet samlet til musisering, og av hans hustru Şehsuvar Kadınefendi lesende Goethes *Faust*.

Abdülmecid var også en ivrig samler av sommerfugler, og de siste tyve årene av hans liv var dette hans hovedinteresse. Hans favorittmagasin var *Revue des deux Mondes*.

Ved siden av å være formann for det osmanske kunstnerselskap innehadde han generals rang i den osmansle hær.

### Kronprins, kalif

Da hans fetter Mehmet VI ble utnevnt til sultan 4. juli 1918, ble Abdülmecid II utnevnt til kronprins. Etter at Mehmet VI ble avsatt 1. november 1922, ble også sultanatet avskaffet. Men Abdülmecid II ble valgt til kalif av den tyrkiske nasjonalforsamlingen i Ankara 19. november samme året. Han etablerte sitt hovedsete i Istanbul, men allerede 3. mars 1924 ble han utvist fra Tyrkia sammen med resten av sin familie.

### Eksil

Myndighetene bragte ham da fra hans palass til Orientekspressen. Etter kortere opphold i Sveits og i Italiaslo han seg til slutt med i Paris med sin familie. Der døde han den 23. august 1944 i sitt hus ved Boulevard Suchet i det 16. arrondissement. Hans levninger ble overført til Medina i Saudi-Arabia.

Litteratur
----------

* Alan Palmer: *Verfall und Untergang des Osmanischen Reiches-* Heyne Verlag, 1997, ISBN 3-453-11768-9.

Referanser
----------

1. 1 2   Proleksis Encyclopedia, oppført som Abdul Medžid II. Proleksis enciklopedija ID 6600[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Abd ül-Medjid (Abd ül-Medjid II.), Brockhaus Online-Enzyklopädie-id abd-ul-medjid-abd-ul-medjid-ii[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, oppført som Abd al- Majik khan, Store norske leksikon-ID Abd\_al-\_Majik\_khan[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «The Ottoman caliphate: Worldly, pluralist, hedonistic—and Muslim, too». *The Economist*. 19. desember 2015. Besøkt 26. desember 2015.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Orkdalslista** (OL) var en lokal liste som stilte til valg i Orkdal kommune i Trøndelag.

Orkdalslista ble etablert som *Orkdalslista for færre bønder og offentlig ansatte i kommunalt styre* noen måneder før kommunestyrevalget i 1995 med den tidligere Frp-politikeren Gunnar Lysholm som ordførerkandidat. Samtlige av Orkdalslistas første seks representanter i kommunestyret var ansatt i det private næringsliv. Lysholm var ordfører i kommunen 1999–2015, mens Jørgen Indergård var varaordfører fra 2015 til 2019.

Orkdalslista la ned seg selv foran kommunestyrevalget til den sammenslåtte Orkland kommune i 2019.

Valghistorikk
-------------

Valgresultater for Orkdalslista:

| Valg | Stemmer | Mandater |
| --- | --- | --- |
| # |  % |
| 1995 | 582 | 12,9 | 

6 / 45
 |
| 1999 | 571 | 12,8 | 

6 / 45
 |
| 2003 | 675 | 16,4 | 

6 / 35
 |
| 2007 | 1 035 | 21,1 | 

7 / 35
 |
| 2011 | 1 299 | 24,4 | 

9 / 35
 |
| 2015 | 752 | 14,8 | 

5 / 35
 |

Referanser
----------

1. 1 2  Talsnes, Stål m.fl. (14. september 1995). «Protest i øst og vest». *Verdens Gang*.
2. ↑  Mjøen, Marit (22. juli 1995). «Sp-regimet kan falle i Orkdal». *Adresseavisen*: 10.
3. ↑  «Kommunestyrevalg: Orkdal». Poll of polls. Besøkt 6. mars 2016.
**Anna Sofie Jakobsen**, senere **Anna Cheng** Wade-Giles: 鄭安娜, pinyin: *Zhèng ānnà*, (født 8. november 1860 i Christianssand, død 26. september 1911 i Zezhou i Shanxi i Kina), var en norsk luthersk kinamisjonær tilhørende den evangelisk-lutherske frikirke.

Liv og virke
------------

Hun var hushjelp hos en forretningsmann ved navn Rasmussen i Christianssand, og han hadde i 1879 etablert kontakt med den engelske *China Inland Mission* (CIM). Fire år etter kom den svensk-amerikanske evangelisten og misjonsvennen Fredrik Franson til byen og holdt møter i Rasmussens hjem. Anna Jakobsen var en av dem som svarte på kallet, og i 1884 deltok hun på Fransons første evangelistkurs i Christiania. Senere samme år dro hun til England og ble der akseptert av *China Inland Mission*. Hun seilte sammen med Sofie Reuter til Kina den 18. november 1885 som en av de første norske kinamisjonærer overhodet. Hun ble plassert i provinsen Shanxi, der hun blant annet arbeidet i fylket Huozhou.

Etter en voldsom kampanje mot henne i *North-China Herald* ble Anna Jakobsen utstøtt fra CIM i 1898, på grunn av hennes ekteskap med den kinesiske evangelist Cheng Xiuqi. Paret startet deretter en uavhengig misjon kalt «Anna Chengs misjon» i Zezhou 澤州 (del av prefekturet Jincheng) i Shanxi.

Hun ble svært skuffet over den velkomsten ektemannen hennes fikk i Christianssand da de var på ferie der i 1900.

Misjonen fikk finansiell støtte fra Norge, noe som vedvarte også etter hennes død.

Minneplakett
------------

Høsten 2010 ble det avduket en plakett på veggen til huset i Kristiansand der både hun og Sofie Reuter arbeidet før de reiste ut. I dag holder restaurantkjeden McDonald's til i dette huset.

Litteratur
----------

* Linda Benson: *«Muslims, Missionaries and Warlords in Northwestern China»*, i *Oakland University Journal* (Fall 2001), s. 14. Se: www2.oakland.edu/oujournal/files/Benson.pdf
* Harald Stene Dehlin: *Pionerer i skjørt: høsten 1885 forlot de unge norske kvinnene Sofie Reuter og Anna Jakobsen London med Kina som reisemål*, [halvdokumentarisk roman], Oslo: Norsk Luthersk Forlag, 1985 **(upålitelig?)**
* Ole Bjørn Rongen: «Dokumentar, dikting og plagiat - Om fremstillinga av dei første norske Kina-misjonærene, Anna Sofie Jakobsen og Sophie Reuter», i *Norsk Tidsskrift for misjonsvitenskap*, nr 3, 2013, s. 152-171

Referanser
----------

1. ↑  Ole Bjørn Rongen: *«Dokumentar, dikting og plagiat - Om fremstillinga av dei første norske Kina-misjonærene, Anna Sofie Jakobsen og Sophie Reuter»*, i *Norsk Tidsskrift for misjonsvitenskap*, nr 3, 2013, s. 153ff, her s. 155
2. ↑  Forfatteren har blant annet innføyd ikke-autentisk materiale i det som presenteres inne i sitater fra brev skrevet av A. Jakobsen. Kilde: Ole Bjørn Rongen: «Dokumentar, dikting og plagiat - Om fremstillinga av dei første norske Kina-misjonærene, Anna Sofie Jakobsen og Sophie Reuter», i *Norsk Tidsskrift for misjonsvitenskap*, nr 3, 2013, s. 152ff

Eksterne lenker
---------------

* Ricci Roundtable Biography

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Orkel AS** er en norsk industribedrift som produserer landbruksmaskiner. Orkel ligger i Fannrem i Orkland kommune i Trøndelag. Bedriften ble etablert i 1949 av Johan Gjønnes, og er en hjørnesteinsbedrift i Orkdal. Den er blant de største nåværende industribedriftene i Sør-Trøndelag.[]

Orkel er, sammen med Kverneland Group i Rogaland, blant de store produsentene av landbruksmaskiner i Norge. Hovedproduktene er compactorer, traktortilhengere, snøfresere og rundballepresser. Rundballepresser er et produkt som har stor eksportandel, og en Orkels produkter blir solgt i 45 land.

Historie
--------

I 1949, i en alder av 27 år, investerte orkdalingen Johan Gjønnes i et sveiseapparat. Hensikten var å skape et levebrød ut av å reparere kjelker og sykler til naboer og kjente. I en liten smie på Fannrem, ca. 45 kilometer sørvest for Trondheim, utviklet han gradvis virksomheten til produksjon av leker, sykler og enkle håndvogner skreddersydd for landbruket. 

På 60- og 70-tallet økte Gjønnes produksjonen av landbruksorientert utstyr og Orkels produkter fikk raskt rykte på seg for å være solide, innovative, lønnsomme og lite vedlikeholdskrevende. Etterspørselen økte og flere ansatte ble involvert i produksjonen. Mange av de nye medarbeiderne var oppvokst på gård eller hadde bakgrunn fra landbruk, slik at de nye produktene  var et resultat av praktisk erfaring og førstehånds kunnskap om landbrukernes behov. 

Hjulene snurret fortere og snart ble Orkel en sterk nasjonal  merkevare, anerkjent for sin unike kvalitet og innovative design. I 1986 ble den første Orkelpressa oppfunnet, og med runde gressballer, ble verdens øyne for alvor rettet mot Orkel. I dag er Orkel en internasjonal leverandør av noen av verdens tøffeste og solide rundballepresser, traktorhengere, kompaktorer, snøfresere, slåmakiner og river, representert i over 40 land på alle kontinenter.

Selskapet er en av de største produsentene av landbruks- og industrimaskiner i Norge og har en stor del av i hjemmemarkedet. Orkel er et internasjonalt selskap. Fabrikken ligger i Orkdal.

Bilder
------

* Orkel Dens-X CompactorOrkel Dens-X Compactor
* Hi-X Industrial CompactorHi-X Industrial Compactor
* Orkel hiQ SmartbalerOrkel hiQ Smartbaler
* Orkel DX130 dumperhengerOrkel DX130 dumperhenger

Referanser
----------

1. ↑  «Orkel 60 år og like rund / Januar / 2009 / Arkiv / Siste nytt / Nyheter / Gardsdrift - Bedre gardsdrift». *gardsdrift.no*. Besøkt 12. november 2015. [*død lenke*]
2. ↑  «Orkel troner fortsatt på tilhengertoppen». *Nationen - distriktenes næringsavis*. Besøkt 12. november 2015. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Orkel AS' hjemmesider
* Orkel AS' engelske hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Kampucheisk razorback** eller **kambodsjansk razorback** er en langhåret urhund med en såkalt *mothårskam* (ridgeback) på ryggen. Typen er unik for området mellom grensestrøkene mot Laos og hovedstaden Phnom Penh i Kambodsja. Den er svært sjelden.

Kampucheisk razorback ble oppdaget i Mekongdalen i Kambodsja. Man antar at typen er nært beslektet med Boranhund, og da spesielt den varianten som kalles Phu Quoc hund. Den skiller seg imidlertid fra denne gjennom å være generelt større, ha bredere skalle og langhåret pels. Ørene er bredt ansatt og stående. Øynene er mørke og plassert framovervendt i skallen, som har markert stopp. Halen bæres sabelformet og har kraftig busket behåring (spesielt på undersiden). Hårkammen på ryggen er tydelig definert og består av inntil 5 cm lange pelshår som står opp som en børste. Pelsfargen kan variere og hundene kan dessuten ha ulike mønstre.

Kampucheisk razorback kan bli opp mot 25–27 kg tung og 50–55 cm høy. Tispene er som regel betydelig mindre enn hannene.

Kampucheisk razorback er utmerkede jakthunder, men det er kjent at disse hundene også spiser avfall etter mennesker når det ikke strekker til med annet bytte. I hjemlandet har ikke befolkningen et eget navn på hundetypen, som rett og slett kalles *hund*. Som andre primitive hunder er den en ypperlig vakthund.

Se også
-------

* Boranhund
* Thai ridgeback
* Pariahunder

Eksterne lenker
---------------

* The Cambodian Razorback Dog

| * v
* d
* r
Pariahunder |
| --- |
| Africanis **·** Aso **·** Australsk dingo **·** Azawakh **·** Balihund **·** Basenji **·** Boliviansk nakenhund **·** Boranhund **·** Borneohund **·** Canaanhund **·** Carolinahund **·** Ecuadoriansk nakenhund **·** Indisk pariahhund **·** Kampucheisk razorback **·** Khala **·** Kintamanihund **·** Koreansk hund **·** Koreansk jindo **·** Koreansk chejudo **·** Kretahund **·** Meksikansk nakenhund **·** Miryanghund **·** Ny-guinea syngehund **·** Peruviansk inkahund **·** Peruviansk nakenhund **·** Pungsanhund **·** Santalhund **·** Sapsali **·** Siamesisk nakenhund **·** Taiwanhund **·** Telomaihund **·** Thaihund **·** Thai ridgeback |  |
**Knut Skavhaugen** (født 29. april 1911, død 25. mars 1945) var en norsk flyger og offiser før og under andre verdenskrig.

Skavhaugen var flyelev ved Marinens flyskole i Horten fra 1937 til 1938, da han fikk flygervingen. Ved utbruddet av andre verdenskrig var han løytnant i Marinens flyvåpen. Etter en periode ved Little Norway i Canada, kom Skavhaugen til 333 skvadron i Skottland, der han ble sjef for skvadronens B-flight som var oppsatt med Mosquito-fly. 25. mars 1945 deltok han i et angrep på tyske skip i nærheten av Florø. Flyet ble trolig skutt ned av tyske fly ved Alderen, og kapteinløytnant Skavhaugen og hans britiske navigatør Pilot Officer Bobbett omkom. 

For sin innsats under andre verdenskrig, ble Skavhaugen blant annet tildelt St. Olavsmedaljen med eikegren, Krigsmedaljen med to stjerner og Distinguished Flying Cross.

Referanser
----------

1. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 199. ISBN 8250421906.
2. ↑  Sjøoffiser og samfunnsbygger (Bratli, 1995) s. 231

Kilder
------

* Våre falne bind 4
* *Marinens flyvåpen 1912-1944* (Hafsten, Arheim, 2003)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Våre falne

 |
**Anna Sofía Rasmussen** (født 31. januar 1876 ved Skarð, død 4. november 1932 i Tórshavn) var en færøysk folkehøyskolepionér og den første husbestyrerinnen ved Føroya Fólkaháskúli. Hun var søster av skolens grunnlegger, Símun av Skarði, og giftet seg i 1904 med Símuns venn og medarbeider Rasmus Rasmussen.

Hun vokste opp i den lille fiskerbondebygda Skarð nord på Færøyene som datter av Johannes Frederik Johannesen og Else Frederikke Matras. Hun og hennes eneste søsken, Símun, har derfor også blitt kalt Anna Sofiá og Símun av Skar­ði, «fra Skarð». Skarð ble fraflyttet etter at alle arbeidsføre menn i bygda forulykket til sjøs lillejulaften 1913. Moren var av Matras-slekten på Viðareiði, som nedstammer fra bartskjær og landkirurg Hans Albertsen Matras, som kom til Færøyene fra Nakskov i 1707. Lagtingsmann Hans David Matras var bror til Anna Sofías morfar, og lagtingsmann Joen Michael Matras var hennes tremenning.

Hennes livsvei ble preget av at broren Símun mistet den ene foten, og ikke kunne arbeide som fiskerbonde, men heller valgte lærergjerningen. Inspirert av den danske folkehøyskolebevegelsen så gikk Símun av Skarði og Rasmus Rasmussen sammen om å etablere en færøysk folkehøyskole i 1899. Det var den første skolen på Færøyene hvor det ble undervist på det færøyske språket. Skolen begynte i foreløpige lokaler i Klaksvík, og flyttet til Tórshavn i 1909. Anna Sofía var med fra begynnelsen som husbestyrerinne og lærerinne i husstell. Svigerinnen Sanna av Skarði overtok etter hvert som husbestyrerinne.

I 2000 ble Anna Sofía Rasmussen og hennes svigerinne Sanna av Skarði avbildet på et færøysk frimerke. Bortsett fra maleren Ruth Smiths selvportrett var dette de første kvinnene som ble avbildet på færøyske frimerker.

Referanser
----------

1. ↑  «Anna Sofía Rasmussen». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 5. november 1932.
2. 1 2 3 4  Brandt, Don (2006). «Kunst, lærdom og dommedag». *Mere om Færøernes frimærker og historie* **(dansk)**. 2. Oversatt av Niels Vendelbjerg (2 utg.). Tórshavn: Postverk Føroya. s. 251–252. ISBN 99918-3-190-8.
3. 1 2 3 4  Jacobsen, Óli (27. januar 2012). «Háskúlin: Ein partur av søguni er í gamla kirkjugarði» (PDF). *Sosialurin* **(færøysk)**: 17.
4. 1 2  Zachariasen, Louis (1989). «R. Rasmussen og kona». I Andreasen, Poul, Joensen, Fríðfinn og Nielsen, Bjørnfinnur. *Føroya Fólkaháskúli 1899–1989. 90-ára minningarrit* **(færøysk)**. Tórshavn: Føroya Fólkaháskúlafelag. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
5. ↑  Brandt, Don (2006). «En Ø-nation». *Mere om Færøernes frimærker og historie* **(dansk)**. 2. Oversatt av Niels Vendelbjerg (2 utg.). Tórshavn: Postverk Føroya. s. 352. ISBN 99918-3-190-8.
6. ↑  Carøe, Kristian (1917). «Landkirurger og Fysici på Færøerne 1584–1916». *Personalhistorisk Tidsskrift* **(dansk)**. 38. årg. 7. rekke, 2. bd.: 48. ISSN 0300-3655.

Portal: Færøyene