recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arthur Fredrik Thuesen** (født 4. april 1882 i Drammen, død 6. august 1974) var en norsk kjemiker, lektor og boksamler.

Arthur Thuesen var sønn av kontorsjef Rasmus Fredrik Loss Thuesen (1851–1935) og Anne Jørgine Johannesen (1859–1928). Han ble student i 1901 og *cand. real.* i 1910. Fra 1912 til 1919 var han amanuensis i kjemi ved Universitetet i Kristiania. Fra 1912 til 1927 var han lærer i kjemi og fysiologi ved Halling skole, og fra 1918 til 1936 bibliotekar ved kjemisk institutt ved universitetet. Han underviste dessuten om næringsmidler ved Norsk Hotellfagskole fra 1926 til 1939.

Thuesen var en ivrig boksamler og en av stifterne av Bibliofilklubben i 1922, og styremedlem eller formann i flere perioder. Han ble «ridder av Bokormen» i 1927 og æresmedlem i 1971. Han var også med i styret for Norsk Forening for Bokkunst. Boksamlingen hans omfattet til å begynne med bøker om naturfag, men senere samlet han på skjønnlitteratur fra tiden før 1814. Han utga selv en bok om beslaglagte og forbudte bøker, samt flere småskrifter om forskjellige emner.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, oppført som Arthur Fredrik Thuesen, Store norske leksikon-ID Arthur\_Fredrik\_Thuesen[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Bibliofilklubbens medlemmer i de første 50 år*. Oslo: Bibliofilklubben, 1972.
* «THUESEN Arthur» i *Hvem er Hvem? 1948.*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Arthur Thuesen i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Jens Nielsen Dolmer** (ca. 1611–1670) var en dansk historiker. Han er kjent for sin utgave av *Hirdskrå* (1666), og det antas at han er forfatter til det anonyme politiske skriftet *Norges Rige Arve-Rige* fra 1656.

Liv
---

Navnet stammer trolig fra landsbyen Dolmer ved Grenå. Som ung har han forfattet et latinsk minnedikt over Else Bülow, og i 1636 var han student ved Universitetet i Leiden. Han tok magistergraden ved Københavns universitet i 1639 og ble året etter utnevnt til lærer for Christian IVs uekte sønn Ulrik Christian Gyldenløve, som oppholdt seg ved Sorø akademi. Som belønning fikk han et prebende i Oslo, og senere ble han dessuten innstilt til et ledig sognekall ved domkirken i Århus. Men etter at han i sinne hadde gitt eleven sin en ørefik, ble han anklaget for myndighetsmisbruk, mistet prebendet og gikk glipp av prestestillingen.

Dolmer kom derfor aldri til å bli prest, men tilbragte resten av livet som privatlærd. Etter at han en tid hadde vært hovmester hos Christian Rantzau, fikk han en pensjon av Fredrik III, med forpliktelse til å arbeide med dansk historie. Han døde i København i 1670. Enken, Kirsten Nielsdatter, ble gift med borgermester Laurits Brix i Trondheim.

Virke
-----

Bokbindet på et eksemplar av *Hirdskraa*, innbundet av Sigurður Guðnason (1636–1704), som var bokbinder for biskopen i Skálholt. I dag i British Librarys samlinger.
Dolmer var sin tids beste kjenner av Norges historie, i hvert fall i Danmark. Med hjelp av islendingen Oddur Eyolfsson utga han *Hirdskrå* på gammelnorsk, med en dansk oversettelse og ordforklaring. Ellers har han bare etterlatt seg et forsøk på en verdenshistorisk oversikt på et enkelt papirblad, *Tabula chronologica omnium ætatum* (ca. 1654).

Siden Dolmer var en av få samtidige som hadde studert Norges statsrettslige historie, foreslo Gustav Storm i 1884 at han måtte være forfatter til det anonyme politiske skriftet *Norges Rige Arve-Rige* fra 1656, som støttet tanken om at kongen burde ha eneveldig makt, og der det ble argumentert for at Norge i motsetning til Danmark var et arverike. Denne identifiseringen har blitt godtatt av senere historikere.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kongsrud, Helge (1984). *Den kongelige arveretten til Norge 1536-1661*. Universitetsforlaget. s. 18. ISBN 8200067777.

Litteratur
----------

* Holger Rørdam: «Dolmer, Jens», i *Dansk biografisk Lexikon*, IV. bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1890

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Hestehov har adventivknopper på sin leddelte jordstengel

**Adventivknopp** er en knopp som dannes et annet sted på planten enn der hvor knopper vanligvis dannes, i bladhjørne eller i stengelspiss.

Adventknopper på jordstengler
-----------------------------

Om en plante har ledd-delte jordstengler, vil det være en knopp på hvert ledd. Spissen av jordstengelen vokser opp i lyset og danner lysskudd på vanlig måte. 

Men ettersom hvert ledd har en adventivknopp, vil hvert ledd kunne bli opphav til en ny plante. Det skjer om planten deles, for eksempel når man luker i hagen og vil rive opp en plante med roten. Adventivknoppene sørger for at en ny plante spirer fra et ledd som er igjen. Planter med ledd-delte jordstengler er derfor svært vanskelige å bli kvitt. Slikt ugress må fjernes på et tidlig stadium og i mange omganger.

### Ugress med krypende jordstengler

* Skvallerkål
* Ugrasklokke
* Kveke
* Sneller
* Hestehov

Adventivknopper på blad
-----------------------

Adventivknopper er også grunnlaget for formering med bladstiklinger, noe som er lett å gjøre med flere stueplanter, blant annet begonia, saintpaulia, peperomia, streptocarpus og gloksinia. Om man fjerner midtnerven fra streptocarpus og deler bladet i flere biter med et par bladnerver på hver bit, vil det vokse frem nye planter fra sidenervene.

Eksterne lenker
---------------

* Hagegals side om ugress Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
* Se ordet *gemmipär* i Ugglan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Westpunt** er det vestligste punktet på øya Curaçao. Det er også navnet på en liten landsby i nærheten, øyas nordligste bosetning. Øyas nordligste punkt, Watamula, ligger to kilometer nordøst. Ved folketellingen i 2011 hadde Westpunt et folketall på 738.

Navnet Westpunt viser til beliggenheten på vestpynten av Curaçao og er kjent fra omkring 1700. Landsbyen vokste fram på 1800-tallet. Det var tidligere slaver som slo seg ned der. Innbyggerne livnærte seg av landbruk, husdyrhold og fiske. Westpunt er kjent som fiskerlandsby.

Over tid utviklet Westpunt seg til også å bli et rekreasjonssted. Westpunt tiltrekker seg blant annet dykketurister.

Referanser
----------

1. ↑  *G-4 Population by neighbourhood, age and sex* Arkivert 28. juli 2017 hos Wayback Machine. Central Bureau of Statistics Curaçao. Lest 28. juli 2017.
2. ↑  *Buurtprofiel Westpunt* Arkivert 7. september 2015 hos Wayback Machine. Ministerie SOAW, 2011, s. 8.
3. ↑  «Westpunt» Arkivert 19. august 2017 hos Wayback Machine. *Encyclopedie van Curaçao*. Lest 29. juli 2017.
4. ↑  «Westpunt» Arkivert 26. juli 2014 hos Wayback Machine. Curacao Diving Paradise. Lest 28. juli 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Konrad von Hochstaden** (rundt 1205 – 28. september 1261) var tysk greve og erkebiskop av Köln fra 1238 til 1261.

Konrad var sønn av grev Lothar I av Are-Hochstaden og Mathilde av Vianden. Fødselsdatoen hans er ukjent og man vet svært lite om hans tidlige ungdom. I 1238 ble han valgt til erkebiskop av Köln etter Henrik av Müllenark.

Sammen med erkebiskop Sigfrid av Mainz gjorde Konrad i 1241 et formelt opprør mot keiser Fredrik II. I 1242 ble han tatt til fange av grev William IV av Jülich, men han ble løslatt etter ni måneder.

I 1246 deltok han i valget av Henrik Raspe av Thüringen som tysk konge i Fredriks sted, og etter Henriks død i 1247, støttet han valget av grev Wilhelm av Holland, som han kronet i Aachen den 1. november 1248. Fra 1254 begynte Konrad likevel å motarbeide Wilhelm og forsøkte å avsette ham. Etter Wilhelms død i 1256 kronet Konrad Richard av Cornwall til konge den 17. mai 1257.

Konrad døde den 28. september 1261. Han er begravet i Kölnerdomen, som han la ned grunnsteinen til den 15. august 1248.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   andreacefalo.com, besøkt 1. april 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Archbishop Konrad von Hochstaden [Catholic-Hierarchy]». *www.catholic-hierarchy.org*. Besøkt 19. desember 2021.

Kilder
------

* Konrad von Hostaden i Nordisk Familjebok (1911)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Holger Frederik Rørdam** (født 14. juni 1830 i Laastrup, død 12. mai 1913 i Lyngby) var en dansk prest og historiker. 

Holger Rørdam var sønn av den kjente presten Hans Christian Rørdam. Han ble student i 1847 og *cand. theol.* i 1853, men kastet seg så over historiske studier. Hans første historiske avhandling var «De danske og norske Studenters Deltagelse i Kjøbenhavns Forsvar mod Karl Gustaf» (1855). 1860–64 var han sogneprest i Angel. Etter krigen bodde han en tid i København, før han i 1869 ble prest i Kornerup og Svogerslev på Sjælland. Fra 1883 var han prest i Brændekilde og Bellinge på Fyn, og fra 1883 i Lyngby ved København.

Som historiker var Rørdam først og fremst opptatt av kirkehistorie. Han skrev om *Kjøbenhavns Kirker og Klostre i Middelalderen* (1859–63), og beskrev Sønderjyllands kirkehistorie i *Kirkekalender for Slesvig* (1862–64). I 1867 tok han doktorgraden med en avhandling om «Historieskrivningen og Historieskriverne i Danmark og Norge siden Reformationen».

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Holger Fr. Rørdam, Dansk Biografisk Leksikon-ID Holger\_Fr.\_Rørdam[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, oppført som Holger Frederik Rørdam, CERL-ID cnp01088991, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.danskeselskab.dk, besøkt 22. april 2019[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* L. Moltesen: «Rørdam, Holger Frederik», i *Salmonsens konversationsleksikon*, bind XX, s. 709–710. Kjøbenhavn: J. H. Schultz, 1926.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Danmark
**Iver Pedersen Adolphus** (født 1620 i Bergen, død 31. mars 1665) var en norsk prest.

Han var sønn av dr. jur. og dr. med. Peder Alfsen og Anne Jacobsdatter Wulf. I 1631 ble faren utnevnt til lagmann i Trondhjem, som han tiltrådte i 1632. Iver begynte deretter på skole i Trondhjem. 1644–46 studerte han i Leiden, hvor han utga *Medulla oratoria*, en slags håndbok i retorikk, som vant meget bifall. Etter hjemkomsten ble han 1647 kapellan i Fron i Gudbrandsdalen. I 1651 ble han sogneprest i samme menighet. I 1661 ble han utnevnt til prost i Gudbrandsdalen prosti.

Den 8. mai 1649 tok Iver Pedersen Adolphus magistergraden ved Københavns Universitet, med stor berømmelse for lærdom og begavelse. Han foranlediget opptagelsen av Lesja jernverk, men da noen av de andre interessentene forsøkte å skyve ham ut av foretagendet, oppstod det heftige og langvarige stridigheter. Han var gift med Birgitte, datter av den forrige sognepresten i Fron, Thor Lauridsen.

Verker
------

Iver Pedersen Adolphus. *Medulla Oratoria*. Antwerpen: Hendrik Aertssens, 1662.
* *Breviarium distinctionum* (Leiden, 1646)
* *Medulla oratoria* (Leiden, 1646, Amsterdam 1656 og 1662, Dresden 1693 og senere)
* *Undervisning om de Formørkelser som 1654 sig have ladet see* (Christiania, uten år)

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Iver Pederssøn Adolph, Store norske leksikon-ID Iver\_Pederssøn\_Adolph[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Ivar Kleiven (27. september 2014). «Iver Pedersen – ein fronsprest for si kappe». *Fron historielag* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 19. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Iver Pedersen Adolphus i Dansk biografisk Lexikon
* (no) Iver Pedersen Adolphus i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
*Se også: Nord-Audnedal prestegjeld*
Vigmostad kirke
**Nordre Undal prestegjeld**, etter 1917 benevnt **Nord-Audnedal prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Mandal prosti. Det omfattet sogn i tidligere Nord-Audnedal, nå Lindesnes kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Vigmostad kirke.

Nord-Audnedals hovedsogn er nå en del av Lindesnes kirkelige fellesråd, som er underlagt Mandal prosti i Agder bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Vígmundarstaðir sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vigmostad antas å være lagt under Undal prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Det vidløftige Undal prestegjeld ble delt ved kgl. res. 10. juni 1844, og Nordre Undal ble da eget sognekall med Vigmostad hovedsogn og Konsmo annekssogn.

Dette prestegjeldet ble så nedlagt våren 1971, Vigmostad ble overført til Sør-Audnedal prestegjeld, mens Konsmo gikk til det nye Nord-Audnedal prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1912). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 148.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 62.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no
4. ↑  Ougland, Torbjørn (1998). *Vigmostad kirke 150 år*. [Vigmostad menighetsråd]. s. 30-32.
**Ingeborg Margrethe von Haffner** (1793-1845) var en norsk baronesse, gift Wedel-Jarlsberg. Hun var søster til statsråd Wolfgang Wenzel Haffner. 

Ingeborg Margrethe var datter av offiseren Johan Friedrich Wilhelm Haffner, til Dal og Sara Vilhelmine Hagerup (1770-1814). I Christiania møtte hun som 18-årig den 26 år gamle baron Frederik Wilhelm Wedel-Jarlsberg, som var på vei nordover som amtmann til Finnmarkens amt. 5. mai 1812 giftet paret seg i Christiania, og dagen etter la de ut på den seks uker lange reisen til Finnmarken. Vel fremme tok de opphold på Alten gaard. Senere ble baronen utnevnt til amtmann i Bratsberg og Jarlsberg og Laurvigs amt. I begynnelsen bodde de i Skien, men flyttet siden til Brunlaug ved Frederiksvern. 

Baronessen døde i Christiania den 22. juli 1845. Det ble tatt en dødsmaske av henne, hvoretter en byste samme år ble utarbeidet av billedhugger H. Hansen. Hun ble bisatt i gravkapellet på Jarlsberg.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Halvorsen, J. B. «289 (Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880 / Sjette Bind. U-Ø)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 7. november 2021.
3. ↑  Wedel Jarlsberg, F. Fredrik Hartvig (Fritz) (1932). *Reisen gjennem livet*. Gyldendal. s. 22.
4. ↑  «Aftenposten 10. desember 1917». Oslo;. 1917. s. 1.
5. ↑  «Greverne og Friherrerne af Jarlsberg» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 200. 1951.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Aryabhata** (født 476 i Patna, død 550) var en kjent indisk astronom og matematiker. I en alder av 23 år publiserte Aryabhata en astronomisk avhandling om 118 sanskritvers, for å oppsummere tidens vedisk matematikkunskaper. *Āryabhaṭīya*, som publikasjonen ble kalt, skulle bli en av de mest briljante prestasjoner i matematikkens historie med vidtrekkende konsekvenser i både øst og vest. Tidlige arabiske forskere som studerte Aryabhata kalte ham Ardshabahr.

Astronomi
---------

Aryabhatiya inneholder en teori, der Jorden kretser rundt sin egen akse og han bestemte korrekt jordens aksielle rotasjon. Muligens inspirert av Yajnavalkya la han også frem en heliosentrisk gravitasjonsteori, nesten 1 000 år før Kopernikus. Aryabhata sluttet seg til at planetbanene var elliptiske og kom med en gyldig forklaring på sol- og måneformørkelser. Hans teori om relativ bevegelse antedaterte Einsteins med 1 400 år.

Matematikk
----------

Arybhatas studier i algebra og trigonometri, som la grunnlaget for derivasjon og integrasjon, påvirket europeiske matematikere 1 000 år senere, da hans tekster ble oversatt til europeiske språk fra 700-tallets arabiske oversetninger av sanskritoriginalen. Han beregnet verdien av pi til 3,1416, men han gjorde også feilaktige beregninger av tetraeder og kulens volum. Aryabhatas fremstillng av å fra ut kvadratroten og kubikkroten forutsetter at dagens tallsystem benyttes.

Den nærmeste som kom til å følge sporene til Aryabhata var Brahmagupta.

Referanser
----------

1. 1 2  «Aryabhata» **(svensk)**. Nordisk familjebok. Besøkt 1. mai 2010.
2. 1 2 3 4  Aryabhata the Elder - Biografi *School of Mathematics and Statistics - University of St Andrews, Scotland*
3. ↑  Bharatadesam - Science and Technology

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MacTutor **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things
 |
**Frands Rantzau** (født 1605, døde 5. november 1632 i København) til Rantzausholm (opprinnelig Holme kloster, i dag Brahetrolleborg) var dansk riksråd og rikshovmester. Han var sønn av Sophie Rosenkrantz og riksråd Breide Rantzau (1556-1618).

Frands Rantzau tilbrakte sin tidligere ungdom ved hoffet til tronarvingen «den utvalgte prins» Christian før han studerte i Leipzig, Jena, Strasbourg og Padova. Tilbake i Danmark ble han lagt merke til av Christian IV som utnevnte den bare 22 år gamle mannen til stattholder i København, en stilling som hadde stått ledig siden hans fars død i 1618. I 1627 ble han også opptatt i kongens familie, da han ble forlovet med Christian IVs eldste datter med Kirsten Munk, den ni år gamle Anne Cathrine Christiansdatter.

Som stattholder i København hadde Rantzau ansvaret for orlogsverftet på Bremerholm, Tøjhuset og Provianthuset. I 1632 ble han utnevnt til rikshovmester, men ekteskapet med kongedatteren ble aldri av. I festlig lag med kong Christian på Rosenborg slott gikk de to mennene utenfor, og Rantzau ramlet i vollgraven og druknet. Kongen skal nesten ha druknet selv da han forsøkte å redde svigersønnen, men ble reddet av slottets kjøkkenmester. Da Anne Cathrine døde alt året etter, ble det sagt å være av sorg over Rantzaus død.

Referanser
----------

1. ↑  Herregården Brahetrolleborg, tidligere Rantzausholm
2. ↑  Bisgaard, Lars: «Breide Rantzau» i *Den Store Danske* på lex.dk. Hentet 8. december 2022 fra
3. ↑  «Frands Rantzau», *Dansk biografisk leksikon*
4. ↑  «Rosenborgs voldgrav»

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos Dansk Biografisk Leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Willum Worm** (1633-1704) var jurist og overbibliotekar ved Det Kongelige Bibliotek. 

Han fødtes i København i 1633 som sønn av legen Ole Worm og hans 2. hustru, Susanne Madsdatter. I årene 1653-63 studerte han i utlandet, ble i 1657 doktor i medisin ved Padua, og etter sin hjemkomst igjen professor i fysikk ved Københavns Universitet. I 1671 overtok han rollen som overbibliotekar ved Kongens Store Slottsbibliotek etter Peder Griffenfeld. Under ham ble biblioteket overflyttet fra Københavns slott til den nye bygning i 1672. I 1679 ble Esaias Pufendorfs bibliotek innlemmet i samlingen, og i 1697 utstedtes den første forordning om pliktavlevering.

I 1680 ble Worm assessor i Højesteret og justituarius i 1690. Han gjorde også tjeneste i Danske Kancelli i årene 1684-99, og deltok i utarbeidelsen av Christian Vs Norske Lov.

I 1666 hadde han giftet seg med Else Luxdorph (d. 1728), en søster til oversekretær Bolle Luxdorph. Hun fødte ham 8 barn. I sine siste år var Worm svakelig, og døde den 17. mars 1704 i sin gård på Gammeltorv. Den kostbare samling av nordiske, især islandske håndskrifter, som han for størstedelen hadde arvet etter faren, gikk til grunne ved Københavns brann i 1728 i hans sønns, Sjællands biskop Christen Worms, bibliotek.

Referanser
----------

1. ↑   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Worm, Willum (Dansk biografisk Lexikon / XIX. Bind. Vind - Oetken. Rettelser og Tilføjelser. C. F. Brickas Biografi)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 20. august 2022.
3. ↑  Fabritius, Albert (1943). *Det Kongelige Biblioteks embedsmænd og funktionærer 1653-1943* (PDF). København: Ejnar Munksgaard. s. 30-31.
4. ↑  «Villum W.1081-1082 (Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 32. Werth - Väderkvarn)». *runeberg.org* **(svensk)**. 1921. Besøkt 20. august 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Asbjørn Peter Hasund** (24. mars 1930 i Herøy kommune i Møre og Romsdal, død 20. august 2022 i Kristiansand) var en norsk tannlege og professor ved Universitetet i Bergen (UiB) og ved universitetet i Hamburg.

Liv og virke
------------

Han var født i Herøy på Sunnmøre, vokste opp i Vik og tok examen artium i Volda. Etter tannlegeutdannelse ved Norges Tannlegehøyskole i Oslo (1955) gjennomførte han spesialutdannelse i Chicago. I 1962 fikk han i oppdrag å bygge opp den kjeveortopediske utdanningen ved det nye odontologiske fakultetet i Bergen. Med inspirasjon fra Chicago organiserte han en toårig heltids spesialistutdanning som ble mønster for tilsvarend utdanning i flere europeiske land (bergensmodellen). Han ble dr.odont. i 1967. Fra 1968 var han professor og bestyrer av Avdeling for kjeveortopedi ved Det odontologiske institutt i Bergen. Han var dekanus ved Det odontologiske fakultet ved UiB fra 1971 og professor ved Universität Hamburg (Tyskland) fra 1981. Han gikk av med pensjon i 1995, men var aktiv også senere og var blant annet knyttet til universitetet i Basel (Sveits) i perioden 2008-2013.

Hasund har utgitt en rekke arbeider innen biometri og ortopedi.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sverre Bjåstad: Utflyttarboka for Hareid og Ulstein 2007, s. 443
3. ↑  Hvem er hvem 1973, s. 216 - Asbjørn Peter Hasund
4. ↑  Tor E. Torbjørnsen og Kari Line Roald: -*Asbjørn Hasund* - Minneord i Aftenposten 9. september 2022
5. ↑  Professor dr.odont. Asbjørn Hasund - viking-orthodontics.de
6. ↑  Professor dr.odont. Asbjørn Hasund ist im Alter von 92 Jahren verstorben - viking-orthodontics.de
7. ↑  Asbjørn Peter Hasund - Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
Medaljong med Dorotheas profilportrett, av Matthes Gebel, 1537
**Prinsesse Dorothea** (født 10. desember 1520 i København, død 31. mai 1580 i Neumarkt in der Oberpfalz), var en dansk-norsk-svensk prinsesse samt kurfyrstinne av Pfalz. Hun var eldste datter av kong Christian II og dronning Elisabeth av Danmark-Norge.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Dorothea var kun to år gammel da hun sammen med sine søsken og foreldre flyktet fra Danmark til Nederlandene. Etter dronning Elisabeths tidlige død og Christian IIs reise til Norge i 1531, ble hun oppdratt av grandtanten Margrethe og siden av sin mors søster Maria, begge regenter i Nederlandene. 

Ved hoffet i Bruxelles holdt man utad fast ved katolsk tro, men både Maria og det fordrevne kongeparet hadde lutherske sympatier, som synes å ha gått videre til Dorothea.

### Ekteskap

Hennes bror Hans døde i 1532, og morens slekt forsøkte å gifte henne bort til en mann som kunne hevde Dorotheas arverett til Danmark, Norges og Sveriges troner. På morbroren, keiser Karl Vs befaling ble hun 15 år gammel i Heidelberg i 1535 giftet bort til den 53 år gamle Frederik II av Pfalz som delte hennes protestantiske sympatier. Hans tidligere forsøk på å tre inn i ektestanden var mislyktes ikke mindre enn syv ganger.

Etter 1536 ble kravet til de nordiske tronene ikke lenger aktivt understøttet av habsburgerne, selv om Dorothea og mannen fortsatte med å hevde det. Kravet ble siden overtatt av lillesøsteren Christine.

Ekteskapet var barnløst, så ved Frederiks død i 1556 gikk kurfyrstetittelen først til en nevø og siden til en fjern slektning. Dorothea dro deretter til Neumarkt som hun hadde fått som livgeding. Hun opprettholdt kontakten med sine habsburgske slektninger og beholdt sin protestantiske tro. Den 31. mai 1580 døde hun her, hvoretter hun ble begravet i Helligåndskirken i Heidelberg. Hun sies å ha vært enda mer ødsel enn sin ektefelle, som i sin tur skildres som en «jovial epikureer».

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10554.htm#i105534, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Dorothea i Dansk kvindebiografisk leksikon
5. ↑  Dansk biografisk Lexikon om Dorothea
6. ↑  Dorothea i Dansk kvindebiografisk leksikon
7. ↑  Dansk biografisk Lexikon om Dorothea

Litteratur
----------

* Dansk biografisk Lexikon om Dorothea
* Dorothea (1520 – 1580) i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
* Beek,Dag Johan (2013), *I erkebiskopens tid. Maktkamp, mennesker og miljø i erkebiskop Olav Engelbrektssons tid.* Kristiansand,eget forlag

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
**Frants Eberhard von Speckhan** (1628-1697) var en tysk-dansk offiser som var kommandant på Akershus.

Han fødtes i Königsberg som sønn av senere kommandant i Frederikstad Johan Eberhard Speckhan (d. 1675) og Anna Jeckel. Han gjorde tjeneste i Frankrike før han i en alder av ca. 30 år kom i den dansk-norske konges tjeneste. I 1658 ble han major ved *Livregimentet til Fods*. Da Corfitz Ulfeldt og Leonora Christine i 1660 flyktet fra Sverige, tok de opphold i Speckhan og konens hus. Det ble senere foretatt husundersøkelser i boligen, da hustruen hadde skjult flere af Ulfeldts saker. I 1661 utnevnte kongen Speckhan, uaktet at han ikke var adelsmann, til seremonimester. 

I 1669 ble han oberstløytant ved *Livgarden til Hest*, hvoretter han i 1670 ble opptatt i adelstanden av Christian V.

Den 29. oktober 1674 ankom Speckhan Akershus for at overta kommandantstillingen der. Egentlig var han mere hoffmann enn offiser, og fordi kongen ønsket ham tilbake til hoffet, ble han den 17. desember 1680 utnevnt til hoffmarskalk i København. Kun 1½ år senere ble han dog fjernet fra hoffet, og utnevntes i stedet til stiftsbefalingsmann over Ribe stift samt amtmann over Riberhus amt. Han fikk samtidig tittel av gehejmeråd, og året mottok han av kongen det hvite bånd.

Speckhan døde i Ribe 26. desember 1697.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Frantz Eberhardt Speckhan, lokalhistoriewiki.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Danmarks Kirker, bind 1979[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Bricka, Carl Frederik. «v. Speckhan, Frants Eberhard (Dansk biografisk Lexikon / XVI. Bind. Skarpenberg - Sveistrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2022.
4. ↑  Gulowsen, J. (1906). *Gyldenløvefeiden 1675-1679*. Jacob Dybwad. s. 290.
5. ↑  *Norsk militært tidsskrift*. Oslo Militære Samfund. 1926. s. 217-20.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Skule Thordsen Thorlacius' gravminne, Urtegården ved Helligåndskirken i København
**Skúli Þórðarson Thorlacius** (født 10. april 1741 i Rangárvalla syssel på Island, død 30. mars 1815 i København) var en islandsk skolemann og filolog. Han er sælig kjent for sitt arbeide med *Heimskringla*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Skúli ble født på gården Teigur i Rangárvallasýsla i Island av foreldrene administrator Þórður Brynjólfsson og Kristín 
Sigurðsdatter. Han dimitterte i 1758 fra Skálholt latinskole, og reiste deretter til København for å studere. I 1765 tok han teologisk eksamen og i 1768 magistergraden.

### Ekteskap

I 1770 giftet han seg med Agatha Riisbrigh (død 1825), med hvem han fikk sønnen Børge Riisbrigh Thorlacius.

### Karriere

I årene 1769–1777 var han rektor ved Kolding latinskole, og deretter ble han forflyttet til Vor Frue skole (Metropolitanskolen) i København hvor han virket til 1803. Her ga han seg til å arbeide med gammel islandsk litteratur og nordisk-filologiske emner.

I 1780 ble han utnevnt til geheimearkivar, en stilling han fraba seg. I stedet ble han utnevnt til justisråd og ble samme år medlem av Den Arnamagnæanske Kommission. I 1789 ble han også medlem av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab.

#### Filologisk arbeide

Etter Gerhard Schønings død i 1780 fikk Thorlacius overdratt oppgaven med å ferdiggjøre folioutgaven av Heimskringla. Han fullførte det tredje bindet i 1783, og gikk siden i gang med det neste, men arbeidet gikk i stå og ble ferdiggjort av andre (1813). Filologisk-antikvariske avhandlinger av ham finnes i *Videnskabernes Selskabs Skrifter*, *Skandinavisk Musæum* og *Antikvariske Annaler*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Skúli Þorðarson Thorlacius, BNF-ID 12203324b[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Thorlacius, Skúli Thórðarson*, Dansk biografisk Lexikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Minnesøyle ved Langesund kirkegård over Hans Peter Holm. Teksten er forfattet av Adam Oehlenschläger og lyder: FOR HANS PETER HOLM SÖE CAPITAINE OG RIDDER AF DANNEBROG DEN ÆDLE BORGER OG KIEKKE KRIGER SOM FANDT SIN DÖD i LANGESUNDS FIORDENS BÖLGE DEN 26DE OCTOBER 1812 REISTES DETTE MINDE AF SÖRGENDE VAABENBRÖDRE OG VENNER
**Hans Peter Holm** (født 17. juni 1772 Søholm på Sjælland, død 26. oktober 1812 i Langesundsfjorden) var en danskfødt marineoffiser, som kjempet i Norge under krigen i 1812.

Biografi
--------

Han var sønn av skipsfører i Asiatisk Kompagni Peder Holm (1725–86) og Christence Morslet (1744–1819). Allerede som ung gutt, reiste han med faren til Ostindia. Han ble sekondløytnant i Marinen i 1789, avanserte 1797 til premierløytnant, 1805 kapteinløytnant og 1811 til kaptein.

I årene 1801–03 var han på flere rejser til Vestindia, og i 1804 overtok han stillingen som havnemester i Christiansted og overlos på St. Croix. Her giftet han seg i 1807 med Marie Heegaard (1791–1860), datter av plantasjeeier Jacob Heegaard (1761–1804) og Dorcas Lillie Rogers (1766–1806). Han fikk med henne sønnen Peter Christian Holm (1807–1864). Da britene ved krigsutbruddet samme år besatte St. Croix, fortsatte Holm å fungere i sine embeter, til han våren 1809 reiste til Frankrike med en amerikansk brigg.

I norsk tjeneste
----------------

Våren 1811 ble Holm kaptein og sjef for orlogsbriggen «Laaland» og samtlige orlogsbrigger stasjonert i Norge. Det lyktes ham den 2. september 1811 å erobre den engelske brigg «the Manly» utenfor Arendal. For denne og tidligere dåder, ble han i 1812 belønnet med sjefskommandoen over den norske sjømaktens største skip, fregatten «Najaden». Britene var dog ute etter det nybygde skipet, og under slaget ved Lyngør den 6. juli 1812 ble «Najaden» ødelagt av det engelske linjeskip «Dicator». Nesten halvdelen av besetningen omkom, men Holm klarte å gjenerobre briggene «Kiel» og «Laaland» fra britene. 

Høsten 1812, på en inspeksjonsreise langs den norske kyst, forliste han i en jolle under en storm i Langesundsfjorden i Bamble. Han ble begravet ved Langesund kirke og en jernsøyle reistes der til minne om ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Hans\_Peter\_Holm[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Hans Peter Holm*, Store norske leksikon
4. ↑  *Holm, Hans Peter*, Dansk biografisk Lexikon
5. ↑  *Holm, Hans Peter*, Dansk biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree **·** VIAF
 |
**Carl Johan Eliassen** (født 12. august 1927 i Mosjøen, død 13. april 1973 i Oslo) var utdannet cand.jur. ved Universitetet i Oslo (1954). Hans var dommerfullmektig i Bodø fra 1955 og var kontorsjef i Strinda kommune i Sør-Trøndelag fra 1959-1963, rådmann i Bodin kommune i Nordland fra 1963 og til 1968, da Bodin ble slått sammen med Bodø. Ved sammenslåingen ble Eliassen finansrådmann i Bodø kommune fram til sin død i 1973.

Han var i begynnelsen av 1970-årene leder for den regjeringsoppnevnte Eliassen-komiteen, som planla utbedring av vann- og kloakksystemet i Norge.

Eliassen var sønn av kjøpmann Carl August Eliassen og Bergljot f. Støre i Mosjøen, og bror til ambassadør Kjell Eliassen.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten (11.07.1970): *Seip inn for en avgift på vann og kloakk*
2. ↑  Nordland fylke, Mosjøen i Vefsn, Klokkerbok nr. 820C05 (1917-1952), Fødte og døpte 1928, side 31. Lenke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Kristian Modahl** (født 27. august 1891 i Bergen, død 1978) var en norsk redaktør og politiker, hjemmehørende i Norges Kommunistiske Parti.

Han tok middelskole og ble typograf i 1912. I 1920 begynte han i arbeideravisen *Sogns Social-Demokrat* på Lærdalsøyri, - den første sosialistiske avisen i Sogn og Fjordane. Han tok over som redaktør i september. I 1921 flyttet avisen til Vadheim og endret først navn til *Sogn og Fjordane Socialdemokrat*, så fra 1923 til *Fritt Folk*

Ved den store partisplittelsen i november 1923 var Modahl en av delegatene som marsjerte ut fra Arbeiderpartiets landsmøte og stiftet Norges Kommunistiske Parti. Avisen hans *Fritt Folk* fulgte også NKP. Ved årsskiftet 1923-1924 flyttet partiet avisen til Høyanger, og Modahl ble den første formannen i NKP-laget på stedet.

Etter partisplittelsen ble imidlertid konflikten AP-NKP stadig mer tilspisset, og lokalt toppet den seg i 1928, da NKP-avisen ble kastet ut av sine lokaler i Folkets Hus og måtte innstille.

I årene 1929-1931 studerte Modahl ved Kominterns kaderskole i Moskva, den såkalte Lenin-skolen. 1929-1930 var han KUNMZ-student, 1930-1931 MLS-student. Han fikk også med seg en praksisperiode i det tyske kommunistpartiet, der han arbeidet i seks uker for å lære av partiets cellevirksomhet og faglige arbeid i bedriftene.

Da han kom tilbake til Norge fikk han vervet som partisekretær i Vestlandske distrikt av NKP, og skjøttet det fra 1932 til 1935. Han var redaktør i NKPs sentrale vestlandsavis *Arbeidet* i årene 1933-1934 og i 1938. I 1935 ble han også medlem av Bergen bystyre.

Modahl ble arrestert av tyskerne i 1940, på et tidspunkt da NKPs folk fortsatt levde i legalitet. Han ble tatt etter et større møte hvor Peder Furubotn hadde talt, og hensikten var å forberede illegal virksomhet.

Etter frigjøringen i 1945 ble han igjen redaktør i *Arbeidet*, og fra 1946 medlem av formannsskapet i Bergen. Han var også formann i arbeidsløshetsnevnden og medlem i ligningsrådet.

Referanser
----------

1. ↑  Hvem er Hvem 1973
2. ↑  Bendik Hjermann: *Raud storm, Høyanger NKP 1923-1930*, bacheleroppgave 2011
3. ↑  NRK fylkesleksikon, *Sogns Social-demokrat*
4. ↑  Side 370. Ole Martin Rønning: *Stalins elever. Kominterns kaderskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.
5. ↑  Side 141. Ole Martin Rønning: *Stalins elever. Kominterns kaderskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.
6. ↑  Hvem er Hvem 1973
7. ↑  Side 85. Einhart Lorenz: *NKPs presse i 1920-årene, Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie 1/1979*, Pax, Oslo ISBN 82-530-0957-7
8. ↑  Hvem er Hvem 1973
9. ↑  Side 298. Ole Martin Rønning: *Stalins elever. Kominterns kaderskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.
10. ↑  Hvem er Hvem 1973
**Carl Johan Fredrik Jakhelln** (født 27. august 1914 i Andenne, Belgia, død 25. april 1987 i Alicante) var en norsk diplomat, kjent for sine skildringer av fangenskapet under den andre verdenskrig da han var fange nummer 318 på Grini og høsten 1941 ble sendt til Sachsenhausen, der han begynte å skrive dikt som "Etter appellen" og "Gasskammerdag", samt ble kjent med Alfred Dunkel. Hans far var diplomat og Carl bodde i oppveksten i Belgia, Russland, Argentina, Frankrike og Danmark. I Danmark tok han eksamen ved Sorø Akademi før han ved Universitetet i Oslo studerte sosialøkonomi, kunsthistorie og språk, inntil han ble arrestert i 1941.

Etter krigen var han i utenrikstjenesten, før han fra 1948 til 1960 virket for De forente nasjoner.
I New York var han fra 1948 politisk rådgiver i Sikkerhetsrådet, så i 1955 observatør ved valget i Togoland. I 1956 ble han utnevnt til stasjonssjef i Seoul (gjenoppbyggingen etter Koreakrigen), og Dag Hammarskjölds egenhendige utsendte til Laos. Fra 1960 til 1966 var han ambassaderåd i København, før han den 21. februar 1966 startet som generalkonsul til Marseille. Deretter var han generalkonsul i Bremen fra 1971 og i Le Havre fra 1975. Sine siste år bodde han på Alfaz del Pi i Alicante.

Han var sønn til sendemann Johan Fredrik Winter Jakhelln (1876–1973) og Josephine Couderchet (1883–1961).

*Se Jakhelln (slekt)*

Utgivelser
----------

* Carl Jakhelln, August Lange, Olav Larssen og Waclaw Winiarski (1945). *3 fra Sachsenhausen*. Tanum. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Olav Dalgard, Bjarne Aanesen, Carl Jakhelln og Lars Moen (1945). *Dikt fra Sachsenhausen*. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Carl Jakhelln (1987). *Echeveau*.  [Dikt]

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Carl\_Johan\_Frederik\_Jakhelln[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsdato hentet fra gravferdsetaten i Oslo.
3. ↑  Dag Christensen (5.3.1969). «Carl J. F. Jakhelln er vår mann i Marseille». *VG*.
4. ↑  (no) Carl Johan Frederik Jakhelln i Store norske leksikon
5. ↑  Peder Nordbye (4.5.1987). «Carl J. Jakhelln, nekrolog». *Aftenposten*.
6. ↑  «Carl Jakhelln i Hvem er Hvem». Runeberg. 1973.
7. ↑  «Johan Fredrik Winther Jakhelln i Hvem er Hvem». Runeberg. 1912.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Knut Knutssøn Baad til Moland** (–1519) var en norsk riksråd og lensmann. 

Knut var sønn av Knud Aslaksen til Brøden og Sidsel Eriksdatter. Knuts bestefar var en opprinnelig svensk adelsmann, som ved å gifte seg inn i slekten "Tre Rosor" hadde arvet jordegods i Norge og ble medlem av Riksrådet.

Knut nevnes som hoffsinde i 1501, og virket senere som lensmann vekselvis på Hamarhus, Akershus og Båhus. Han var en av samtidens største jordegodsbesittere. Til tross for riksrådets frifinnelse, lot kong Christian II ham i 1519 fengsle og halshugge for forræderi. Henrettelsen ble en av av hovedanklagene mot Christian II ved hans avsettelse i 1523.

Knut Knutssøn var gift første gang med Märta Carls (eller Knuds)datter (Bonde), annen gang med Gro Gyldenhorn, enke etter lensmannen på Tønsberg, Mads Olufsen. Med Knut Knutssøn utdøde den norsk gren av slekten på sverdsiden. Den skal ha ført samme våpenmerke som den svenske slekten Bonde; en båt med en fjærbusk i hver stavn.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Baad af Norge» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 40–41. 1884.
3. 1 2 3  *Norsk biografisk leksikon*. xx: Aschehoug. 1936. s. 514-15.
4. ↑  *Aschehoug og Gyldendals store norske leksikon*. xx: Kunnskapsforlaget. 1991. s. 141. ISBN 8257304727.
5. ↑  «Baat (eller Baad) (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind II: Arbejderhaver—Benzol)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 31. desember 2022.
6. ↑  Brekke, Øystein Hellesøe (3. september 2019). *En fryktet kvinne* **(norsk)**. Vigmostad & Bjørke AS. ISBN 978-82-419-5086-5.
7. ↑  «Baad | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 31. desember 2022.
8. ↑  Hiort-Lorenzen, Hans Rudolf; Thiset, Anders. «Baad (Danmarks Adels Aarbog / 1887. Fjerde Aargang)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 31. desember 2022.
**Ole Martin Siem** (født 6. januar 1915 i Horten, død 3. november 1996 i Oslo) var en norsk industrileder.

Slekt
-----

Martin Siem var sønn av kommandørkaptein Ole Siem (født 1882) og Marie Augusta Ursin Holm (1888–1961). Han ble i 1939 gift med Inger Aagaard (født 1916). Hans søster Nøste var gift med Thore Albert Boye. Han var far til forretningsmennene Kristian Siem og Ole Martin Siem.

Liv
---

Siem ble student i 1933 og gikk ut av Norges tekniske høyskole (NTH) i 1938. Han var deretter ingeniør ved Trondhjems Mekaniske Værksted fra 1939 til 1940, da han begynte ved Akers mekaniske verksted i Oslo. Under krigen var han med i Hjemmefrontens sjømilitære etterretningsorganisasjon.

Fra 1947 til 1950 var han ingeniør hos Westfal-Larsen & Co. i Bergen. I 1951 vendte han tilbake til Akers mekaniske verksted som underdirektør, og ble etter hvert forfremmet til driftsdirektør (1953), administrerende direktør (1958) og generaldirektør (1965). Fra 1970 til 1972 var han direktør for A/S Fred. Olsen, og fra 1972 administrerende direktør for Saga Petroleum A/S.

På 1950- og 60-tallet bygget Martin Siem opp Akers Mekaniske Verksted til Akergruppen, Norges største bedrift. Han fikk stor betydning for den norske samfunnsutviklingen i en tid preget av industrireising. I 1965 ble han styreleder i Fondet til fremme av forskning og utvikling i industrien (Utviklingsfondet). Gjennom Siems nære samarbeid med eier, skipsreder Fred. Olsen, og de tillitsvalgte i verkstedklubben, ble Aker banebrytende innen skipsbygging og leverandørindustrien til oljenæringen. Som leder måtte Martin Siem ta krevende valg i en konkurranseutsatt industri. For å lykkes skapte han en kultur preget av samhandling og medvirkning på alle nivåer. Selv om mye av den gamle Aker-industrien er borte, lever verdiene videre gjennom lovfestede rettigheter for arbeidstakere og partssamarbeidet i arbeidslivet. Aker utviklet også kompetanse og teknologi som har lagt grunnlag for deler av dagens norske industriproduksjon. I 1969 hjalp Martin Siem israelske Aker-kunder med å få ut fem kanonbåter fra Frankrike. Det skjedde under dramatiske omstendigheter, og fikk stor oppmerksomhet over hele verden.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ole Martin Siem, (06.januar 1915 - 03.november 1996).», besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Hvem er Hvem 1973*
* *Kristian Ilner: Martin Siem – Industribyggeren* 363 sider 2019 ISBN 978-82-300-1970-2
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Kontoret for belgisk murstein** var et norsk departementskontor, opprettet ved årsskiftet 1947/1948 under Forsynings- og gjenreisningsdepartementet.

Kontoret ble overført til Kommunal- og arbeidsdepartementet 1. juli 1950, og ved utgangen av året ble det nedlagt. Kontoret hadde ansvar for anskaffelse, transport, lagring og salg av belgisk murstein til bruk i gjenreisningen av Norge etter den tyske okkupasjonen.

I 1946 var underskuddet på byggematerialer som murstein stort i Norge. De norske teglverkene opplevde vansker som ble merket i hele landet, ikke minst Oslo. Belgia var kjent for sin storproduksjon av murstein, og Oslo kommune hadde kjennskap til belgiske leverandører. Kommunen kontaktet derfor belgierne i håp om å få innført et større parti murstein. Et normalt årsforbruk i Norge var på 50 millioner murstein; men i april 1947 bestilte Oslo kommune 50 millioner med fullmakt fra Kommunal- og arbeidsdepartementet. 30 millioner murstein var bestilt til staten; resten til Oslo kommune selv. I juni kom de første leveransene, men da var det et problem at man manglet andre bygningsmaterialer, i tillegg til lagerplass, slik at murstein noen steder måtte oppbevares under åpen himmel.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Barstad, Riksarkivet: «Eget kontor for belgisk murstein», *Arkivmagasinet* 2/2015

Litteratur
----------

* Johannessen, Knut / Kolsrud, Ole / Mangset, Dag (red.): *Håndbok for Riksarkivet*. Side 208-209 og 265. Ad Notam Gyldendal. Oslo ISBN 82-417-0137-3

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Kontoret for belgisk murstein på Arkivportalen
*Piscina* i den gamle katolske sognekirken St. Peter og Paul i landsbyen Odendorf, Swisttal i Rhein-Sieg-distriktet (Nordrhein-Westfalen)
**Sakrarium** eller en **piscina** (fra latin *piscina*, «fiskedam»; «(bade)basseng») er i katolske og mange anglikanske kirker en form for utslagsvask og utløpskanal i kirkerom for væske fra hellig kar, for eksempel dåpsvann og vievann. Væsken renner ned i grunnmuren til kirken for å gå ned i vigslet jord, og ikke i kloakksystemet, slik at eventuelle rester fra nattverden behandles med respekt når man vasker kalk og ciborium. Under romertiden var det et kar for bading i bad og hager, og under den tidlige kristne kirke ble det navnet på dåpsvannkaret, senere for selve utløpskanalen.

De sto opprinnelig nær alteret, men senere har det blitt vanligere å plassere dem i sakristiet (fra middelalderlatin *sacristia*, «klokker»), som var en nisje eller et lite rom ved alteret. Dersom en konsekrert hostie blir uspiselig skal den løses opp i vann og helles i sakrariet. 

Etter andre Vatikankonsil ble de fjernet i mange katolske kirker som en følge av liturgiske reformer, men det er fortsatt påbudt å ha et sakrarium i enhver katolsk kirke.

Bilder
------

|  |
| --- |
| * Piscina og hagioskop i Seton Collegiate Church  i Cockenzie, SkottlandPiscina og hagioskop i Seton Collegiate Church i Cockenzie, Skottland
* Brännkyrka i Stockholm. Piscina av Sven Lundqvist.Brännkyrka i Stockholm. Piscina av Sven Lundqvist.
* Piscina i sakristiet i St. Marien-kirken i Homberg i Efze, TysklandPiscina i sakristiet i St. Marien-kirken i Homberg i Efze, Tyskland
* Doble piscina fra 1500-tallet ved fransiskanerklosteret i Kilconnell, IrlandDoble *piscina* fra 1500-tallet ved fransiskanerklosteret i Kilconnell, Irland
 |

Referanser
----------

1. ↑  «sakrarium», *SAOB*
2. ↑  piscina, *NAOB*
3. ↑  «piscine (n.)», *Online Etymology Dictionary*
4. ↑  sakristi, *NAOB*
5. ↑  Brodby-Johansen, R. (1977): *Kunstordbog*, Thaning og Appel, s. 182. Brodby oppgir en annen etymologi enn NAOB, fra latin *sacer*, «hellig».
6. ↑  Hagioskop, et hull i kirkemuren for å se inn i rommet hvor alteret står

Eksterne henvisninger
---------------------

(en) Piscinas (architecture) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Piscina og Døbeiont» av Lorentz Dietrichson i *Omrids af den kirkelige Kunstarkæologi*, Runeberg.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |