recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dekeleia markert på kart i forhold til Athen og Sparta.
**Dekeleia** (gresk: Δεκέλεια) var landsby i nordlige Attika som i antikkens Hellas fungerte som en handelsrute som knyttet Euboea med Athen. Byen ble okkupert, i 413 f.Kr. av Sparta i løpet av Peloponneserkrigen, noe som hindret korntilførselen fra Euboia til Athen. Den siste delen av krigen blir derfor kalt den dekeleiiske krig.

Spartanske militær utpost
-------------------------

Historikeren Herodot har rapportert at dens innbyggere nøt et særskilt forhold med Sparta. Spartanerne tok kontroll over Dekeleia en gang rundt 413 f.Kr. Etter råd fra Alkibiades i 415 f.Kr. den tidligere athenske hærføreren som gikk over til Sparta da Athen beskyldte ham for blasfemi, befestet Dekeleia som en betydelig militær utpost. Det skjedde i de siste stadier av Peloponneskrigen, noe som ga spartanerne kontroll over bondelandet i Attika og samtidig avskar den fremste handelsruten over land for import av mat til Athen. Det var et alvorlig tilbakeslag for athenerne som samtidig ble uttrykkelig beseiret i den sicilianske ekspedisjonen byen hadde ført i vest.

Spartas militære nærvær i Attika avvik fra deres tidligere politikk hvor de reiste hjem i vintermånedene, og opprettholdt nå militær tilstedeværelse året rundt. Spartansk patruljering gjennom de attiske landområdene forhindret athensk kavaleri og begrenset Athens mulighet til å utnytte sølvgruvene i sørøstlige Attika som var en viktig inntektskilde for byen. Thukydid har beregnet at 20 000 slaver, mange av dem faglærte arbeidere, rømte til Dekeleia, fra 413 f.Kr. og inntil Peloponneskrigen ble avsluttet i 404 f.Kr.

Forskere har identifisert stedet for den spartanske borgen til Palaiokastro, (gresk: Παλαιόκαστρο, «gammel borg») i dag markert av gravene til den greske kongefamilie, i Tatois nasjonalskog øst for fjellet Parnitha. En betydelig rundmur gjort av naturstein og pukkel, rundt 2 meter bred, har blitt avdekket. Innenfor er det funnet takfliser og andre spor fra klassisk tid. Denne lokaliseringen er i overensstemmelse med beskrivelsen til Thukydid  som midtveis mellom Boiotia og Athen, synbart fra Athen og dominerende i Attikas beliggenhet. Stedet kontrollerte oldtidsvegen som kunne bruke vogner, og som blant annet knyttet Athen til kornhavnen i Oropos.

Referanser
----------

1. ↑  Eller Dekelia, Deceleia eller Decelia, tidligere også Tatoi
2. ↑  Herodot, 9.73
3. ↑  Thukydid, 7.27
4. ↑  Markering på Google kart
5. ↑  McCredie (1966)
6. ↑  Thukydid, 7.19

Litteratur
----------

* Fine, John V. A. (1983): *The Ancient Greeks: A Critical History*. Harvard University Press.
* McGregor, Malcolm F. (1987): *The Athenians and their Empire*. Vancouver: University of British Columbia Press.
* McCredie, James R. (1966): *Fortified military camps in Attica*. Hesperia Supplement XI.

Eksterne lenker
---------------

* «Decelea» ved Jona Lendering på *Livius.org*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GeoNames
 |
**Hierokles** (gresk Ἱεροκλῆς) var en bysantinsk geograf fra 500-tallet e.Kr. og er den antatte forfatteren av *Synekdemos* (eller latin *Synecdemus*), en geografisk tekst som inneholder en tabell over administrative divisjoner i Det bysantinske riket (Østromerriket) og en liste over byer i hver av divisjonene. 

Verket er datert til regimet under Justinian I den store, men gjort før 535 ettersom det deler de 912 byene på listene i riket blant 64 *eparchier* (gresk ἐπαρχίᾱ; latin *eparchia*). *Synekdemos* er således et av de mest uvurderlige verker som er bevart for å studere den politiske geografi i øst for 500-tallet. Verket til Hierokles sammen med et av Stephanos av Bysants var hovedkildene til Konstantin VIIs avhandling Περί θεμάτων Άνατολῆς καί Δύσεως (*Om temaer i øst og vest*, kjent på latin som *De Thematibus*).

Synekdemos har blitt gjenutgitt i ulike utgaver siden 1735, blant annet av Gustav Parthey (*Hieroclis Synecdemus*; Berlin, 1866), deretter i en korrigert tekst av A. Burckhardt i Teubner-serien i 1893. En av de nyeste utgavene ble gjort av E. Honigmann (*Le Synekdèmos d'Hiéroklès et l'opuscule géographique de Georges de Chypre*; Brussels, 1939).

Synekdemos av Hierokles må ikke bli forvekslet med en gresk-ortodoks bønnebok med det samme navnet.

Referanser
----------

1. ↑  Hieroclis Synecdemus; Leipzig, 1893

Litteratur
----------

* Cohen, Getzel (1995): *The Hellenistic Settlements in Europe, the Islands, and Asia Minor*. Berkeley; Oxford: University of California Press ISBN 0-520-08329-6; p. 7.
* Buchwald, Wolfgang: *Dictionnaire des auteurs grecs et latins de l'Antiquité et du Moyen-Âge*; s. v. Hiéroclès, s. 408.
* *Oxford Dictionary of Byzantium*, s. v. «Hierokles», bind. II, 930.

Eksterne lenker
---------------

* Synecdemus (Balkan-provinsene), med to svært gode kart Arkivert 12. desember 2007 hos Wayback Machine. at SOLTDM.COM

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Walton Newbold** (født som **John Turner Walton Newbold** 8. mai 1888 i Culcheth, Lancashire i England, død 20. februar 1943) som var en av de første stortingsrepresentantene i Storbritannia som ble valgt til dette embetet som kommunist. 

Newbold ble utdannet ved Buxton College og senere ved University of Manchester. Da han forlot universitetet, begynte Newbold å undervise i historie og politikk, og han var ofte engasjert i industriell og økonomisk forskning. Newbold sluttet seg til Fabian Society i 1908, og deretter ble han medlem av Independent Labour Party (ILP) i 1910. I tråd med ILPs pasifistiske stilling til første verdenskrig ble Newbold medlem av organisasjonen Nei til verneplikt. Newbold var militærnekter. 

Newbold var medlem av det britiske sosialistpartiet, og i 1921 trakk han seg fra sine posisjoner i ILP, sluttet seg til det nylig grunnlagte Communist Party of Great Britain og var medlem av den første sentralkomiteen i dette partiet. Under det neste valget i 1922 ble Newbold valgt til å representere den skotske valgkretsen Motherwell i Underhuset. Newbold fikk støtte fra Labour Party etter dette valget. Han ble noen ganger ansett som noe ineffektiv i parlamentet og ble enkelte ganger spottet av mange av de andre parlamentsmedlemmene for sine mange gamle og ofte skitne klær. Newbold mistet sitt sete i parlamentet i det neste valget. I 1924 gikk Newbold ut av det britiske kommunistpartiet og sluttet seg til Labour.

Referanser
----------

1. 1 2   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 150422, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walton Newbold hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Constance Mabel Jeans** (født 23. august 1899 i Nottingham, død 1984 i Falmouth i Cornwall) var en britisk svømmer som deltok i de olympiske leker, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Jeans vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Hun var med på det britiske laget som kom på andreplass på 4 x 100 meter fri med tiden 5.40,8 bak USA (som satte ny verdensrekord med 5.11,6). De andre svømmerne på det britiske laget var; Hilda James, Grace McKenzie og Charlotte Radcliffe. Jeans kom på fjerdeplass i både 100- og 300 meter fri.

Fire år senere, under OL 1924 i Paris, vant hun en ny sølvmedalje på 4 x 100 meter fri, og hun ble nummer fire på 100 meter fri og på 400 meter fri kom hun på sjuendeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i svømming, 4 x 100 meter fri kvinner Storbritannias flagg Storbritannia
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i svømming, 4 x 100 meter fri kvinner Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Constance Jeans – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Constance Jeans – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Constance Jeans – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Constance Jeans – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Constance Jeans – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Constance Jeans – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
De største stammene i Wales på den tid da romerne invaderte. Grensesettingene er antatt.
**Dekeangliene** var en keltisk stamme som levde på De britiske øyer før den romerske invasjonen i år 43 e.Kr. Dekeangliene levde i det nordlige Wales, men det er uvisst om deres område dekket kun dagens fylker Flintshire og Denbighshire i det nordøstlige Wales eller om det strakte seg lengre vestover.

Stammenavnet til dekeangliene er stavet ulikt og noen presis angivelse finnes ikke; *Deciangli; Decangi; Deceangi; Cangi; Ceangi* eller *Ceangli*. Navnet synes å være fonetisk knyttet til distriktet Tegeingl i Flintshire. 

Det var den romerske legaten Publius Ostorius Scapula som satte i gang invasjon av Wales. Dekeangliene ble angrepet en gang rundt år 48. Det synes som om dekeangliene overga seg uten større motstand, i motsetning til silurene og ordovikene som sto imot lengre og ytte hardere motstand mot de romerske invasjonsstyrkene. Grunnen kan være at dekeangliene ikke hadde noen form for utbygd sentral ledelse av stammen, men var spredt rundt i sitt område i mindre grupper og familier. De var derfor ikke i stand til å organisere en effektiv motstand mot den store og velorganiserte romerske hæren.

Dekeangliene synes å ha levd hovedsakelig i bygdeborger, og en kjede av bosetninger synes å ha strukket seg langs fjellkjeden Clwydian Range som går fra Llandegla i sør til Prestatyn i nord. 

Vi kjenner ikke til at noen romersk festning ble opprettet i dekeanglienes område, og heller ikke om romerne anla en by der, skjønt en festning for hjelpetropper i *Canovium* (Caerhun) var antagelig på deres landområder. En sivil bosetning kan ha oppstått rundt denne. Muligheten til å utvinne bly i Halkynfjellene ved dagens landsby Halkyn synes å ha vært kjent av romerne før de invaderte området. I tillegg var det kobbergruver i Pen y Gogarth (engelsk: *Great Orme*) i nærheten av Llandudno.

Se også
-------

* Liste over keltiske stammer

Eksterne lenker
---------------

* Deceangi hos Roman-Britain.org
* Deceangli hos Romans in Britain
**Brit Haver** (født 26. desember 1942 i Oslo) er lege, spesialist i psykiatri, dr.med. og professor emerita i psykiatri.

Haver ble født i Oslo, men flyttet med familien til Stavanger hvor hun vokste opp. Brit Haver var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.Hun ble cand.med. ved Universitetet i Bergen i 1967 og i 1976 spesialist i psykiatri. Hun tok doktorgrad i 1988, og var den første kvinnelige psykiater som disputerte ved UiB. Fra 1991 til 1994 var hun gjesteforeleser ved Karolinska Institutet og enhet for *Early treatment for women with alcohol addiction* (EWA). Hun har spesielt interessert seg for temaet kvinner med alkoholavhengighet, og fikk for dette arbeidet Kongens fortjenstmedalje i 2015. Hun har utgitt flere bøker, bla lærebok om bipolare lidelser (2012) og "Hva gikk galt hos legen? Når dialogen svikter" i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad Lokal & Kultur: "JUBILEUM", 19. september 2011 s.9.
2. ↑  internetandpsychiatry: *Brit Haver MD PhD* Arkivert 20. mai 2012 hos Wayback Machine. hentet 26. desember 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Constand Viljoen** (født 28. oktober 1933 i Standerton i Transvaal i Sør-Afrika, død 3. april 2020 i Ohrigstad i Limpopo) var en sørafrikansk general og politiker. Viljoen var leder for Frihetsfronten fra 1994 til 2001, da han ble etterfulgt av Pieter Mulder.

Biografi
--------

I 1952 trådte Viljoen inn i Union Defence Force, den senere South African Defence Force (SADF). Sin militære offisersutdannelse (1954 til 1954) påbegynte Viljoen ved et studium på Universitetet i Pretoria, som han avsluttet med en B.Sc. (B. Mil).[] Viljoen sluttet seg til den sørafrikanske forsvarsmakten i 1956. 

I løpet av sin militære karriere steg Viljoen raskt i gradene.[] Med tjenestegraden generalmajor nådde han generals grad i 1974. Fra 1976 til 1980 var han hærsjef og fra 1980 til 1985 landets forsvarssjef. Han deltok i krigen i Angola, der han planla flyangrepet mot Kassinga i 1977. 

Han var i en overgangsperiode grunnlegger og ledende skikkelse for boernasjonalistiske *Volksfront*, som i 1994 gjennomførte en militær intervensjon i bantustanen Bophuthatswana i et forsøk på å redde dens diktatoriske president Lucas Mangope foran det forestående demokratiske valget.[] Han uttrykte før og etter hendelsen støtte for allmenn stemmerett (blant annet med utsagnet «As hulle kan veg vir Suid-Afrika, kan hulle stem vir Suid-Afrika!,» «kan de slåss for Sør-Afrika, så kan de stemme for Sør-Afrika!») og ble betraktet som en moderat og respektfull representant innen den militære boernasjonalismen.[]

Forut for det første frie valget grunnla han Frihetsfronten, *Vryheidsfront*, som demokratisk kamporgan. Partiet ble med ni mandater det største opposisjonspartiet (de store minoritetspartiene Inkatha og Nasjonalistpartiet valgte å delta i Mandelas enhetsregjering). 

Ved Nelson Mandelas pensjon 1999 holdt han en lovtale avsluttet med noen ord på i xhosa: «Gå, og hvil i fred. Gå og hvil i skyggen av et tre nær ditt hjem.»[]

Viljoen gikk ut av parlamentet og av lederskapet for FF i 2001. 

I 2003 ble det kjent at Viljoen hadde vært en målskive for den paramilitære høyreorienterte gruppen Boeremag, som betraktet ham som en forræder som fordekt hadde sveket afrikanderne. I 2008 ble han kjent for hvordan han voldsomt avverget et angrep fra to yngre ranere, som umiddelbart ble arrestert av politi.[]

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Constand L. Viljoen, Munzinger IBA 00000021068, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   News24, «General Constand Viljoen, former SADF commander and political leader, dies at 86»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Gastrow, s. 298
4. ↑  «Was the TAU part of the Boeremag plot?». Independent Online. Arkivert fra originalen 30. april 2009. Besøkt 29. april 2009.

Litteratur
----------

* Shelagh Gastrow: *Who’s Who in South African Politics, Number 5*. Ravan Press, Johannesburg 1995, s. 298–301, ISBN 0-86975-458-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
***En dag på landet*** (originaltittel: *Une partie de campagne*) er en fransk kortfilm fra 1946 regissert av Jean Renoir. Manus er basert på en novelle av Guy de Maupassant, som var en venn av Renoirs far. Filmen omhandler en kjærlighetsaffære som utspiller seg i løpet av en sommer-ettermiddag i 1860 langs Seinens bredder.

Filmen ble påbegynt av Renoir i 1936 men ikke fullført. Først i 1946 ble det tilgjengelige materialet klipt sammen av produsenten Pierre Braunberger og gitt kinopremiere.

Handling
--------

Monsieur Dufour, en butikk-eier fra Paris, tar med familien sin for en dag med avslapning på landsbygda. Når de stopper for lunsj ved restauranten til Poulain (spilt av Jean Renoir) blir Henri og Rodolphe interessert i Dufours datter Henriette (spilt av Sylvia Bataille) og hans kone Madame Dufour. De avleder Dufour og hans butikk-medarbeider og fremtidige svigersønn Anatole (spilt av Paul Temps) ved å låne dem noen fiskestenger, før de reiser sammen med Henriette og Madame Dufour.

I løpet av utflukten deres uttrykker Henriette sin entusiasme for landsbygda. Henri foreslår at hun kan komme på besøk igjen, på egen hånd, og han tilbyr seg å møte henne. Men Henriette sier at faren hennes aldri ville tillate det. Henri ror til et bortgjemt sted ved elvebredden, hvor han forfører Henriette. Ett år senere har Henriette giftet seg med Anatole.

Rolleliste
----------

* Sylvia Bataille som Henriette
* Georges D'Arnoux som Henri.
* Jane Marken som Madame Dufour
* André Gabriello som Monsieur Dufour
* Jacques B. Brunius som Rodolphe
* Paul Temps som Anatole

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En dag på landet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *En dag på landet* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *En dag på landet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *En dag på landet* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *En dag på landet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *En dag på landet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *En dag på landet* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *En dag på landet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Foyles
**W & G Foyle Ltd.** (vanligvis bare kalt **Foyles**) er en bokhandel i nr. 113-119, Charing Cross Road, London. Den er berømt for sitt store utvalg av titler, og (tidligere) for sin eksentriske forretningsdrift. Butikken ble starta av brødrene William og Gilbert Foyle i 1904 i Islington, og flytta i 1929 til Charing Cross Road. Williams datter Christina Foyles ledet virksomheten fra 1963 til sin død i 1999.

Foyles har figurert i Guinness rekordbok som verdens største bokhandel med hensyn til hylleplass og antall titler. Den er fortsatt en av Londons største, og tiltrekker seg bokelskere såvel som vanlige turister.

Foyles var tidligere berømt og berykta for sine uvanlige forretningsmetoder. En av særegenhetene var kassesystemet, som forlangte at kunden stilte i (en ofte endeløs) kø for å motta en kvittering på den boka han ønsket å kjøpe, og deretter til en ny kø for betaling. Hos Foyles kunne for øvrig usolgte bøker bli stående i årevis på hylla etter at de var utsolgt fra forlaget, noe som gjorde Foyles til en gullgruve for bokkjøpere med spesielle ønsker.

Etter Christina Foyles' død er driften overtatt av hennes nevø Christopher Foyle, og Foyles er gradvis blitt modernisert og standardisert. I 2005 åpna forretningen en avdeling i Royal Festival Hall på South Bank.

Foyles er også kjent for sine litterære lunsjer, en tradisjon som går tilbake til 1930.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |

Portal: Litteratur
**Dekar** (forkortet **daa**, noen ganger **da**) er en enhet for måling av areal som tilsvarer 1 000 kvadratmeter. Dekar er ikke en SI-enhet, men er en offisiell norsk måleenhet i forskrift om måleenheter og måling.

I dagligtale blir ofte betegnelsen *mål* benyttet synonymt med *dekar*. Et mål har imidlertid hatt varierende definisjoner opp gjennom tidene, og brukes ikke offisielt. Før innføringen av det metriske systemet (forløperen til SI-systemet) i 1875, var et mål definert som 1/4 tønneland = 10 000 kvadratfot, tilsvarende cirka 984 m².

Etymologi
---------

Et dekar, fra *deka* som er 10  og *ar* som er 100 m², altså 1 000 m².

Anvendelse og konvertering
--------------------------

Dekar, sammen med hektar, brukes særlig til å angi tomtestørrelser.

**1 dekar** = 1 000 m2, dvs. 31,62 m x 31,62 m eller 10 m x 100 m  

**1 dekar** = 10 ar  

**10 dekar** = 1 hektar  

**1 000 dekar** = 1 km2, kvadratkilometer

Dekar er ikke mye brukt internasjonalt, men benyttes i Norge, i de tidligere områder underlagt Det osmanske rike i Midtøsten og på Balkan (Bulgaria).

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Dekar* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  Eksempel: «Korn og oljevekster, areal og avlinger, 2012, foreløpige tall», *Statistisk sentralbyrå*
3. ↑   «Market of agricultural land in Bulgaria» Arkivert 22. oktober 2010 hos Wayback Machine.. *BNR Radio Bulgaria*. 5. oktober 2010

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om måleenheter og måling, Nærings- og handelsdepartementet, Justervesenet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Polyfenoler** er en gruppe av kjemiske substanser som finnes i planter. De kjennetegnes ved at de har mer enn én fenolgruppe per molekyl. Polyfenoler blir normalt delt videre inn i hydrolyserbare tanniner, hvilket er estere av gallussyre og glukose og andre sukkere; og fenylpropaner, slik som ligniner, flavonoider og kondensert tannin.

Kjemi
-----

### Klassifisering og nomenklatur

Inndelingen av polyfenoler i tanniner, ligniner og flavonoider kommer av de mange enkle polyfenolproduktene som utledes fra sekundært plantestoffskifte av shikimsyre, så vel som klassiske inndelinger basert på den relative viktigheten av hvert basiskomponent i de forskjellige studieretningene. Tanninkjemi har sitt opphav i viktigheten av det eponyme tanninet i garveindustrien; ligniner i kjemien av jord- og plantestruktur; og flavonoider i kjemien av planters sekundære stoffskifter for planteforsvar, og blomstenes farge (f.eks. fra antocyaniner).

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Grunnenhet: | Gallussyre | Flavon | Kanelsyre |
| Klasse/Polymer: | hydrolyserbare tanniner | Flavonoid, kondenserte tanniner | Ligniner |

Polyfenoler grupperes og klassifiseres også etter type og antall fenoliske undergrupper som finnes. Mer enn én undergruppe kan eksistere for et gitt polyfenol.

Referanser
----------

1. ↑  P. M. Dewick, *The Biosynthesis of Shikimate Metabolites*, Natural Product Reports 12:579-607 (1995)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL **·** NKC
 |
**Polykrates-sagnet** eller *Ringen i fisken* er et vandresagn som er blitt fortalt mange steder i Norge. I kortform der det slik:

*En rik person kaster en gullring i havet og sier at det er like usannsynlig at han får denne ringen tilbake som at han skal bli fattig. Noen dager senere får han servert en fisk, og inne i fisken ligger ringen. Personen mister deretter rikdommen sin.*

  

Sagnet kalles Polykrates-sagnet fordi en liknende fortelling finnes om den greske tyrannen Polykrates fra Samos. Polykrates var alliert med den egyptiske farao Amasis II, og ifølge Herodot var Amasis redd for at Polykrates hadde for mye lykke med seg. Gudene kunne komme til å hevne seg på ham, og Amasis foreslo at Polykrates skulle kaste en av sine kjæreste eiendeler på havet for å formilde gudene. Polykrates kastet da en gullring med diamanter på havet, men noen dager senere ble det fanget en fisk som inneholdt ringen. Amasis brøt da alliansen.

Likheten i disse to fortellingene betyr ikke nødvendigvis at sagnet er direkte inspirert av Herodots fortelling. I nordisk folkedikting finner vi mange tilfeller av motivfellesskap med antikke litteratur. Folkevisa Villemann og Magnhild har for eksempel motivet felles med det greske sagnet om Orfeus og Eurydike. Folklorister mener at dette godt kan være to likeverdige utforminger av et gammelt og utbredt fortellingsmotiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Kroning av Basileios II. til bysantinsk medkeiser, ved patriark Polyeuktos, *Johannes Skylitzes* krønike, Madrid
**Polyeuktos** (gresk: Πολύευκτος, død 5. februar 970 i Konstantinopel) var patriark av Konstantinopel (956–970). For sitt strålende intellekt, sin trosiver og sine talegaver fikk han tilnavnet «en annen khrysostomos».

Han venereres som hellig i den ortodokse kirke, med minnedag 5. februar.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Polyeuktos var en vanlig og enkel munk til han ble utvalgt til høyt embede. 

### Patriark

Den 3. april 956 ble han utnevnt til patriark av Konstantinopel. Han etterfulgte den keiserlige fyrste Teokylakt Lekapenos, som var beryktet som eksentrisk og korrupt, som hadde dødd etter et fall fra sin hest. 

Polyeuktos kritiserte keiser Konstantin VII Porphyrogennetos offentlig, til tross for at det var nettopp denne keiser som hadde gitt ham hans høye kirkelige embede. Han begynte med å sette spørsmålstegn ved gyldighetene til Konstantins foreldres ekteskap, og gikk så langt som å gjenopprette patriark Euthymius' navn og rykte, den patriark som i sin tid hadde kraftig motsatt seg dette ekteskap.

I 957 ble den russiske prinsesse Olga av Kiev som første fyrstinne av Kiev døpt i Konstantinopel.

I 958 eleverte han biskop Petrus av Otranto sør på den italienske halvøy (958) til rang av metropolitanerkebiskop, med den forpliktelse å etablere den greske liturgiske ritus i hele denne kirkeprovinsen. Den latilske ritus ble imidlertid senere innført der etter at normannerne hadde erobret området, skjønt den greske ritus klarte seg i en rekke mindre byer i erkebispedømmet og i dets suffraganseter helt frem til 1500-tallet.

Den 16. august 963 kronet Polyeuktos Nikephoros II til keiser. Hans ekteskapsinngåelse med Theophanou am 20. september samme år avviste patriarken imidlertid av kirkerettslige grunner, og ekskommuniserte keiseren for ett år. Nikeforos' første hustru hadde vært død i flere år da han giftet seg med Theophano, men det var en nokså utbredt oppfatning i den østlige kristenhet på denne tid, særlig på 900-tallet, at enkemenns gjengifte ikke skulle aksepteres. 

Han vegret seg også mot å krone Johannes Tzimiskes til ny bysantinsk keiser, inntil Theophanou var blitt forvist fra det keiserlige palass og de som hadde myrdet keiser Nikephoros var blitt straffet. Så døde han den 5. februar 970.

Kilder
------

* Johannes Skylitzes, Krønike, i: Hans Thumb (utg.): *ioannis Scylitzae Synopsis historiarum*, Berlin, de Gruyter, 1973 (gresk originaltekst)

Referanser
----------

1. ↑  Norwich, John Julius. *Byzantium, The Apogee*. [New York: Alfred A. Knopf, 1992) p. 173.

Litteratur
----------

* Gustave Schlumberger: *Un empereur byzantin au dixième siècle: Nicèphore Photas.* Paris 1923
**Dovendyr og maurslukere** (Pilosa) er en orden i gruppen gomlere (Xenarthra), som består av to ordener. Den andre er beltedyr (Cingulata). Videre består Pilosa av to underordner: dovendyr (Folivora) og maurslukere (Vermilingua). 

Artene er enten insektetere eller planteetere og lever kun i Mellom-Amerika og/eller Sør-Amerika. De har relativt små hjerner og alle mangler fortenner. Den eksterne strukturen av cerebrum indikerer at beltedyrene er den mest originale gruppen av gomlere, fulgt av dovendyrene, og til slutt maurslukerne, som derav har den mest utviklede hjernen blant dem. De fleste artene mangler dessuten, eller har lite utviklede jeksler, som eventuelt mangler emalje og har åpen rot om de har noen. Det betyr i så fall at disse tennene vokser gjennom hele livet. Noen arter, som maurslukere, mangler helt tenner. Alle artene har lavt stoffskifte og lave kroppstemperaturer (i snitt cirka 34 ℃), noe som begrenser den geografiske utbredelse til varmere strøk. I dag finner man dem i Kansas og Missouri (USA) i sin nordligste utbredelse og i Patagonia (Argentina) i sin sørligste utbredelse.

Beltedyr, dovendyr og maurslukere splittet trolig lag alt for mer enn 75–80 millioner år siden. Analyser har fastslått at artene i de tre gruppene er like forskjellige fra hverandre som rovpattedyr, flaggermus og primater er. I dag regnes Pilosa som ei eksklusiv gruppe i Amerika, men fossile beviser indikerer at de en gang i tiden også trolig fantes i Europa, kanskje også i Asia. I kritt kan denne gruppen ha hatt en kosmopolitisk utbredelse, men den ble på et tidspunkt begrenset til Sør-Amerika. Gruppa hadde også større biologisk mangfold en gang i tiden, og de fossile bevisene antyder at mangfoldet kan ha vært ti ganger større enn i dag.

Inndeling
---------

**Treliste**
* Xenarthra, gomlere
	+ Cingulata, beltedyr
	+ Pilosa, dovendyr og maurslukere
		- Folivora, dovendyr
		- Vermilingua, maurslukere

Referanser
----------

1. 1 2  The Docent Council of the San Francisco Zoo (2014) Xenarthra Arkivert 18. august 2021 hos Wayback Machine.. Besøkt 2021-08-18

Eksterne lenker
---------------

* (en) *dovendyr og maurslukere* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *dovendyr og maurslukere* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *dovendyr og maurslukere* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *dovendyr og maurslukere* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *dovendyr og maurslukere* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *dovendyr og maurslukere* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pilosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pilosa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Satellittbilde fra NASA MODIS, 2002.
Kart som viser Doverstredets plassering. Avmerket som *Strait of Dover*.
**Doverstredet** (historisk kalt *Dover Narrows*; fransk: *Pas de Calais*, «Calais-stedet», nederlandsk: *Nauw van Calais* eller *Straat van Dover*) er den smaleste delen av Den engelske kanal. Under Doverstredet ligger Kanaltunnelen som forbinder britiske Folkestone og franske Calais. Stredet merker grensen mellom Den engelske kanal og Nordsjøen, og samtidig skiller den De britiske øyer fra det europeiske fastlandet. Den korteste avstanden over stredet er fra South Foreland, 33,1 km nordøst for Dover i grevskapet Kent, og til Cap Gris-Nez, en odde i nærheten av Calais, i det franske departementet Pas-de-Calais i Frankrike. Mellom disse punktene strekker den mest populære ruten for kanalsvømmere.

På klare dager er det mulig å se med den nakne øye den motsatte kystlinjen til England fra Frankrike, og motsatt retning. Det mest kjente og opplagte synet er de hvite klippene ved Dover fra den franske kysten, foruten også bygninger ved begge kyster, og lys om nettene, slik som beskrevet i Matthew Arnolds dikt «Dover Beach» (1867).

Referanser
----------

1. ↑  «English Channel». *The Cambridge Paperback Encyclopedia*, 1999.
2. ↑  Rosenblatt, Roger (14. januar 1985): «Where Is Our Dover Beach?» Arkivert 22. august 2013 hos Wayback Machine.. Time
3. ↑  «Dover Beach», *Wikisource*

Eksterne lenker
---------------

* Channel Navigation Information Service Arkivert 2. februar 2011 hos Wayback Machine.navigasjonsinformasjon
* Channel Swimming & Piloting Federation, kanalsvømming
* Channel Swimming Association, kanalsvømming

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Hippias fra Elis** (gresk: Ἱππίας) var en gresk sofist på slutten av det 5. århundre f.Kr. Han var en yngre samtidig av Protagoras, og ble fremstilt av Platon i to dialoger (*Hippias minor* og *Hippias maior*), samt i dialogen *Protagoras*.

Han ble født i Athen, og nøt i sin levetid stor respekt blant sine medborgere. I Athen ble han kjent med Sokrates og andre ledende tenkere. Med den selvsikkerhet som kjennetegnet de senere sofister hevdet han å være en autoritet på alle områder, og underviste i poesi, grammatikk, historie, politikk, arkeologi, matematikk og astronomi. 

Innen matematikk er hans navn knyttet til vinkelens tredeling. Han løste dette problemet ved å innføre en helt ny kurve for det formål. Denne har senere fått navnet kvadratrise.

Han ble født rundt midten av det 5. århundre f.Kr. (ca. 460 f.Kr.), og levde minst så lenge som Sokrates (399 f.Kr.).

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Nestle, Wilhelm: *Vom Mythos zum Logos*. 2. oppl. Stuttgart: Kröner 1942, s. 360 ff.

Eksterne lenker
---------------

* MacTutor, Hippias of Elis, University of St. Andrews, Scotland.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MacTutor **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Clifford Thomas Crowley** (født 13. juni 1906, død 27. april 1948) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Crowley ble olympisk- og verdensmester i ishockey i vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada i OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som besto av fire lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Crowley, William Cockburn, Albert Duncanson, George Garbutt, Roy Hinkel, Victor Lindquist, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Romeo Rivers, Harold Simpson, Hugh Sutherland, Stanley Wagner og Aliston Wise. Crowley spilte en kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Clifford Crowley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Clifford Crowley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Clifford Crowley – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Clifford Crowley – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Clifford Crowley – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Skjelstad gård Foto: Ola Øgar Svendsen / Riksantikvaren 
**Dovre prestegård** er Skjelstad gård, som ble prestegård idet Dovre prestegjeld ble opprettet i 1860. Gården ligger høyt oppe i fjellsiden et stykke nord for kirken.

Gården har fem bygninger med fredet eksteriør, deriblant det laftede våningshuset på halvannen etasje, som ble oppført mellom 1863 og 1870. Også låve, stall, fjøs og stabbur er oppført før 1899. Bygningene har gjennomgått betydelige endringer gjennom årene, men anses likevel å utgjøre et helhetlig kulturmiljø.

Nabogården på den andre siden av elven Einbugga er Tofte, der det skal ha stått et kapell som gjerne regnes som første inkarnasjon av Dovre kirke.

Referanser
----------

1. ↑  Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Oppland
2. ↑  Birkeland & Nerdahl, s. 116.
3. ↑  Opplysningsvesesenets fond
4. ↑  Pål H. Tallerås (1978). *Kyrkjene i Dovre*. Dovre kommune. s. 9.

Kilder
------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «133 Dovre prestegard». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 115–116. Arkivert fra originalen 1. september 2019. Besøkt 1. september 2019.
* Dovre prestebolig hos Opplysningsvesenets fond

Eksterne lenker
---------------

* «Dovre prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Oversiktsbilde over banen
Inngangspartiet
**Hippodromen i Moskva** (russisk: Центральный Московский ипподром, *Tsentralnyj Moskovskij Ippodrom*) er en av Russlands største arenaer for hestesport. Hippodromen brukes både til travsport og til galopp, og har en historie som strekker seg tilbake til 1834. Hippodromen er også et senter for forskning og hesteoppdrett.

Hippodromen ligger nordvest for Moskva sentrum i Begovaja-gaten, ikke langt fra metrostasjonen Begovaja. Det er løp på hippodromen hver helg og på onsdagskveldene.

Hippodromen ble i utgangspunktet brukt til travløp, men etter at jernbanelinjen vestover ble utvidet i 1930 måtte den gamle galoppbanen (som lå like i nærheten) vike plass. Galopp- og travløpene ble derfor samlokalisert på hippodromen. 

Sommeren 1950 ble hovedtribunen ødelagt i en brann. Den ble gjenoppbygget i perioden 1951-55 i sosialistisk klassisisme etter tegninger av arkitekten Ivan Zjoltovskij.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Moscow Hippodrome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (ru) Hippodromens nettsted
* (en) «A Day at the Races» på businessreview.ru
Sett fra utsiden
**Estadio Metropolitano Roberto Melendez** er et flerbruksstadion med bare sitteplasser, lokalisert i den colombianske byen Barranquilla. Det er tegnet av José Francisco Ramos. Dette er hjemmebanen til det lokale fotballaget Atlético Junior, og har 60 000 plasser, noe som gjør den til Columbias største stadionanlegg. Den ble bygget til Columbias mislykkede forsøk på å få arrangere VM i fotball 1986. Det arrangementet gikk til Mexico i stedet. Banen ble innviet med en fotballkamp mellom Uruguays landslag og Atlético Junior i 1986, i en kamp Uruguay vant 2-1. Banen ble opprinnelig bare kalt Estadio Metropolitano, men fikk også navnet Robert Melendez i 1991, for å ære den store colombianske fotballspilleren med samme navn. Dette var offisiell landslagsarena for Colombia frem til 2006. I 2001 undergikk den store renovasjonsarbeider i sammenheng med fotballturneringen Copa América, der den ble brukt som arena for Gruppe A mellom 11. juli og 17. juli. Hjemmelaget og senere mester, Colombia, spilte sine kamper på denne stadion. Shakira har opptrådt på denne stadion, og Carlos Valderrama spilte sin avskjedskamp her 1. februar 2004.
Skogsområdet Eshtaol plantet av JNF
**Jødisk Nasjonalfond** - **Keren Kajemet LeYisrael**, forkortet KKL-JNF, har i løpet av 110 år utviklet seg til å bli en global miljøleder og blitt den sentrale basen for samarbeid med landet og folket i Israel. Organisasjonen ble grunnlagt i 1901 i Basel i Sveits. Navnet Keren Kajemet LeYisrael er den hebraiske oversettelsen av navnet Jødisk Nasjonalfond. KKL-JNF har kontorer i ca. 40 land over hele verden, som samler inn penger primært til miljøarbeid i Israel.

KKL-JNF er en kombinasjon av flere aktiviteter på forskjellige områder. Arbeidet fører veien til et bedre, sunnere miljø - med forskning, resirkulering av vann, øko-turisme, store åpne områder, grønne skoger og rekreasjonsområder i naturen, og respekt for natur- og kulturarv. Videre skapes jordbruksområder, nye lokalsamfunn, rehabiliterer elver og det bekjempes mot ørkenspredning. Organisasjonen utdanner barn til å bli miljøbevisste borgere for å skape en bedre fremtid for Israel. Dette er bare noen av våre mange og varierte grønne aktiviteter. Jødisk Nasjonalfond eier nå over 13% av landet i Israel og arbeider for en bærekraftig fremtid for Israel og verden forøvrig.

Årlig planter JNF 500.000 nye trær. Organisasjonen arrangerer også undervisning, driver forskning og utvikler øko-turisme og infrastruktur. JNF har plantet over 240 millioner trær i Israel og laget mer enn 200 dammer og reservoarer. JNF ble medgrunnlegger (og er fortsatt medlem) av International Arid Lands Consortium (IALC), en internasjonal organisasjon som arbeider for å hindre ørkenspredning.

KKL samarbeider med palestinske og jordanske samarbeidspartnere på jordbruk, utdanning, sanitær og vann teknologi.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jewish National Fund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jødisk Nasjonalfond på Twitter Rediger på Wikidata

* (he) Jødisk Nasjonalfond på Facebook Rediger på Wikidata

* (en) Jødisk Nasjonalfond på Facebook Rediger på Wikidata

* (ru) Jødisk Nasjonalfond på Facebook Rediger på Wikidata

* (he) Jødisk Nasjonalfond på Instagram Rediger på Wikidata

* (en) Jødisk Nasjonalfond på LinkedIn Rediger på Wikidata

* (he) Jødisk Nasjonalfond på YouTube Rediger på Wikidata

* (en) Jødisk Nasjonalfond på YouTube Rediger på Wikidata
* (en) Israels Jødisk Nasjonalfond
* (no) Norges Jødisk Nasjonalfond
* (da) Dansk Jødisk Nasjonalfond
* (sv) Svenska Keren Kajemet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Eva Margot Roux** (født **Johansen**; 10. januar 1944, død 7. september 2019) var en norsk maler, aktiv fra 1970-tallet til hennes død. Hennes verk var inspirert av norsk natur og fabler, og brukte varierte stiler, blant annet abstrakt og realisme.

Biografi
--------

Eva Margot ble født 10. januar 1944, og vokste opp på Mosby i Kristiansand, og viste som barn interesse for tegning og fortelling. Hun fulgte senere et kurs om tegning på NKS (korrespondanse), og gikk på maler kurs hos Arne Solheim i Kristiansand. 

Hun reiste til Paris i januar 1966, hvor hun jobbet som au pair til 1970. Hun giftet seg med sin første franske ektemann som hun tok tilbake til Mosby i 1971, og giftet senere med den franske gitaristen Philippe Charles Roux. I Mosby dedikerte hun tiden sin eksklusivt til maling, og innviet sin aktive kunstner karriere ifra 1977 ved flere utstillinger i Kristiansand, blant annet ved Amatørenes Årlige. Ved disse utstillingene møtte Eva Margot andre uetablerte kunstnere hun hadde utstillinger og arbeid med senere. Hun hadde også et vennskapelig forhold til Viggo Aadnevik, som malte portrett av henne i 1967 og hadde oppmuntret henne til å male.

Hennes siste utstilling var i Kristiansand i 2017, men malte fortsatt til sin død 7. september 2019.

Referanser
----------

1. 1 2  «Biografi». *EvaMargot* **(norsk)**. Besøkt 13. juni 2021.
2. ↑  «HodgePodge». *Kilden teater og konserthus*. Besøkt 13. juni 2021.
3. ↑  «Biography». *EvaMargot* **(engelsk)**. Besøkt 13. juni 2021. «Avril 1967 Evas portress, malt av Wiggo Aadnevik»

Eksterne lenker
---------------

* The Work of Eva Margot, Philippe Roux sitt nettsted om Eva Margot
***Jødinden, elleve blomstrende tornekviste*** er en diktsamling av Henrik Wergeland, utgitt høsten 1844. 
Diktene ble skrevet mens han lå på sykeleiet. Boka kan betraktes som et supplement til *Jøden* fra 1842.

I denne samlingen konsentrerer Wergeland seg mer om de jødiske kvinnene og deres offer. Noen av stykkene er små skuespill, og et par av dem har vært yndede framføringsnumre i regi av suttung-grupper for barn og unge, spesielt «Sjelekamp og Seier» og «Blodet». Det første, en enakter, handler om en jødisk mor som får sønnen sin drept på guttens fødselsdag, og som velger å beskytte og oppdra sønnens morder, en forsømt gutt fra gata. Det andre stykket forteller om to jenter, den ene jødisk, den andre kristen, som beviser for hverandre at de begge har det samme blodet av samme farge, etter at den jødiske jenta er blitt mobbet for «verre blod» av en lekekamerat. Med barn og unge er det bare første del, Barnet, som er satt opp.

Diktene «Paa Sygelejet» og «Følg Kaldet» er mer personlige. Det første regnes til «dødsleiediktene», mens det siste nok er å regne for et programdikt. I forbindelse med Wergelandsfesten på Tangen har det vært regnet som en ære for smågutter å få være med på opplesningen av dette diktet.

Mange av Wergelands dikt er blitt satt opp med barn og unge som utøvere, for eksempel "Røst i Ørkenen", «Jeg er nu saadan, jeg» og «Kvinnene på Kirkegården» - et av Wergelands store toleransedikt, og i slekt med «De tre» som står i diktsamlingen *Jøden* fra 1842, og med «I Tordenen» i hans første diktsamling fra 1829.

I 1983 fikk hele diktsyklusen Jødinden dramatisk form på Suttungteatret, med teatrets voksne skuespillere. Svein Gundersen var regissør, arkitekt Tore Lahn scenograf, Karen Høie spilte den krevende rollen som Tabitha.

Innhold
-------

* «Paa Sygelejet»
* «Tornekviste?»
* «Blodet» 1. «Barnet», 2. «Jomfruen», 3. «Mødrene», med tre deler: Ildebranden, Sammentreffet, Taknemmelighed.
* «Den lykkelige Viv»
* «Sjelekamp og seier»
* «Kvinderne på Kirkegaarden»
* «Drengen ved ‘Blåaporten’» 1. «Djurgårdsreisen», 2. «Afreisen», 3. «Afhentningen».
* «Røst i Ørkenen»
* «Jeg er nu saadan jeg! (statsøkonomisk)»
* «Følg Kaldet!»
* «Kaadt Ukrudt»
* «Efterretningen» (Anhang)

Referanser
----------

1. ↑  Francis Bull. «Følg kaldet! Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine.». *Tretten taler på Grini*. 1945

Eksterne lenker
---------------

* Jødinden på sceneweb https://sceneweb.no/nb/production/37705/J%C3%B8dinden-1983-4-17[*død lenke*]

Portal: Litteratur
**Eva Moberg** (født 14. februar 1932 i Stockholm i Sverige, død 22. mai 2011 i Stockholm i Sverige) var en svensk journalist, forfatter, spaltist og manusforfatter.

Liv og arbeid
-------------

Moberg ble født i Stockholm og er datteren til forfatteren Vilhelm Moberg og Margareta Törnqvist. Hun gikk ut av videregående skole i 1952, og i 1963 ble hun lisensiat i litteraturhistorie, religionshistorie og praktisk filosofi. Hennes avhandling omhandlet den franske forfatteren Colettes syn på forholdene mellom kjønnene. Hun var redaktør for Fredrika Bremer-förbundets tidsskrift, *Hertha* (1960-1963), kulturredaktør i ukeavisen Vi (1967-1976), og spaltist i Dagens Nyheter (1976-1992). Hun har skrevet om samfunnsproblemer, politikk, og etiske spørsmål. Fra 1968 til 1970 var hun ansatt som manusforfatter for Sveriges Television, hvor hun blant annet skrev en rekke kjente TV-revyer og situasjonskomedier.

Moberg var en tidlig deltaker i debatten om likestilling i Sverige. I 1961 publiserte hun artikkelen "Kvinnans villkorliga frigivning", som satte i gang en intens og langvarig debatt om mannens og kvinnens stilling i familien og samfunnet generelt. Artikkelen ble ansett som starten på nyfeminismen i Sverige. I artikkelen argumenterte hun for at likestillingen mellom menn og kvinner hadde fortsatt en lang vei å gå, ettersom det fortsatt var forventet at kvinner skulle gifte seg og ta seg av både hus og barn. På midten av 60-tallet ble Moberg medlem i Gruppe 222, en løst sammensatt aktivistgruppe for likestilling. Gruppe 222s og Mobergs idéer om et likestilt samfunn kritiserte den tradisjonelle mannsrollen; de hevdet at det ikke bare var kvinnen som måtte bli frigjort, men også mannen.

Fra 1964 til 1976 var Moberg gift med TV-produsenten Hans Hederberg, som hun også fikk en datter med i 1966. Fra 1981 og fram til sin død, var Moberg samboer med dramatikeren og journalisten, Gottfried Grafström.

Referanser
----------

1. ↑   Svenskagravar.se, «Moberg Hederberg, Eva», besøkt 3. april 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Sveriges dödbok 1830-2020, oppført som Moberg Hederberg, Eva, besøkt 11. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Nationalencyklopedin, NE.se-ID eva-moberg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Svenskagravar.se, «Moberg Hederberg, Eva», besøkt 3. april 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Eva Moberg. «Biografi». Besøkt 16. oktober 2019.
6. ↑  Eva Moberg. «English». Besøkt 16. oktober 2019.
7. ↑  Lennerhed, Lena (2014). «Sexual Liberalism in Sweden». I Hekma, Gert; Giami, Alain. *Sexual Revolutions: Genders and Sexualities in History*. Springer. s. 28. ISBN 9781137321466.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |