recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nøste Kendzior** (født *Ellen Johanne* 8. juli 1950 i Vardø, død 2. desember 2006) var en norsk litteraturkritiker, skribent og skjønnlitterær oversetter. 

Kendzior var cand.philol. i finsk fra Universitetet i Oslo, 1986. Som kritiker var hun i om lag femten år tilknyttet NRK, som kritiker i programmene *Kritikertorget*, *Boktilsynet* og *Kulturnytt*. Hun skrev også for ukeavisen Dag og Tid. 

Som oversetter oversatte hun over førti bøker til norsk, fra finsk, dansk og svensk. Hovedvekten i hennes oversettervirke lå på finsk samtidslitteratur. Hun skrev for- eller etterord i 9 oversettelser. Hun bidro blant annet i *Nordnorsk kulturhistorie* (1994) og følgende antologier om litteraturkritikk: *Kritisk tilstand* (1995), *Samtale med et svin* (1995) og *Det glatte lag* (1996).

Hun hadde tillitsverv i Kritikerlaget og i Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening. Kendzior var av samisk ætt, men betraktet seg selv som et resultat av den finsk-norsk-russisk-samiske kulturblandingen i Øst-Finnmark. Hun var gift og hadde en datter.

Priser
------

* 1997 – Den finske stats pris til en utenlandsk oversetter, for Kivis *Sju brødre*
* 2000 – Årets litteraturkritiker

Eksterne lenker
---------------

* sambok 45 bøker oversatt av Kendzior
* Norart 30 artikler av og om Kendzior
* nordnorskforfatterlag.no[*død lenke*] Medlemspresentasjon

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Nøste**, til tider kalt Vestre Nøste, er et boligstrøk i Lier kommune. Det representerer den delen av Lier som ligger nærmest Drammen og bebyggelsen er sammenvokst. Nøste regnes derfor som en del av Drammens bybebyggelse, selv om området ligger i Lier kommune.

Historie
--------

Boligstrøket har navn etter gården Nøste (gammelnorsk: *Naustar*, flertall av naust for båter). Gården ble trolig ryddet i vikingtida eller i tidlig kristen tid, og den ble delt i to alt i gammelnorsk tid, Vestre og Østre Nøste. Grensen i vest gikk langs nøstebekken, en bekk som for lengst er lagt i rør, men som hadde sitt utspring i Drammensfjorden på Brakerøya. På vestsiden av bekken lå i gammel tid gården Braker, som har gitt navn til Drammens bydeler Brakerøya og Bragernes. I nord grenset Nøste til Stoppen gård, i øst til Høvik gård, mens Nøstes område i sør gikk helt ned til fjorden, til det som i dag utgjør deler av Lierstranda. 

Etter hvert ble det bygslet bort mange hustomter på både østre og vestre gård, men først i annen halvpart av 1800-tallet ble tomtene helt skilt fra gårdene. Begge gårdene ble senere stadig redusert ved utparsellering av byggetomter. 1 1904 var det registrert 69 bruksnummer på Østre Nøste og 7 på Vestre Nøste, og i 1952 var tallet henholdsvis 127 og 178.

Dagens Nøste
------------

Selve *Nøste* i vår tid ibefatter utelukkende boligfeltene over og under Nøsteveien fra Drammen til og med der epleåkrene begynner. Til regionen kan en dessuten regne med Hasselbakken, Årkvisla, Kjellstad, Jensvoll med Lier VGS, Lierstranda, Frydenlund og Stoppen med Høvik skole og St. Hallvard videregående skole.

Nøste er et typisk villastrøk med for det meste frittstående eiendommer og hus. Dette står i en viss kontrast med nabostrøkene Lierstranda og Brakerøya som har hatt noe større grad av arbeiderbefolkning og dermed generelt mindre eiendommer. Byggeskikken på Nøste, i hvert fall de vestre delene, kan sies å være en forlengelse av byggeskikken i Bragernesåsen.

Bandy- og fotballklubben Sparta/Bragerøen (Spa/Bra) har medlemmer både fra Nøsteområdet og fra Brakerøya og Bragernesåsen i Drammen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
Kristiansunds kommunevåpen
Kommunevåpenet til tidligere Frei kommune.
Våpenet er tegnet av Nils Fiske.

**Sammenslåingen av Kristiansund og Frei kommuner** trådte i kraft 1. januar 2008. Sammenslåingen ble avgjort ved folkeavstemning i begge kommunene 22. mars 2004. 27. mai 2004 godkjente Kongen i statsråd kommunesammenslåingen.

Den nye kommunen fikk navnet Kristiansund.

Hendelsen ble markert på Omsundet bru, som delte de to kommunene.

I Frei ble resultatet 1 330 ja-stemmer (51,5%) og 1 252 nei-stemmer, med en valgdeltagelse på 67,6%. I Kristiansund var det 95,5% ja-stemmer, med en valgdeltagelse på 39,5%.

I møte 30. april 2006 vedtok fellesnemnda enstemmig at dagens byvåpen for Kristiansund skal brukes som våpen for den nye kommunen.

5. januar 2008 var alle kommunens innbyggere invitert til fest i Braatthallen i Kristiansund for å markere sammenslåingen.

Planleggingen av sammenslåingen
-------------------------------

For å planlegge sammenslåingsprosjektet, samordne og forberede iverksetting av sammenslåingen ble det opprettet et politisk utvalg kalt *Fellesnemnda*. Medlemmene i Fellesnemnda ble valgt av og blant medlemmene i de to kommunestyrene. Antall representanter skal ifølge inndelingsloven avspeile innbyggertallet, men Kristiansund og Frei søkte i fellesskap om unntak fra denne regelen og fikk aksept for dette. Fellesnemda bestod av elleve medlemmer hver kommune og hadde sitt første møte 23. juni 2005. 

Et nyhetsblad, *Kommunen vår*, ble første gang utgitt på slutten av 2004 for å gi informasjon til innbyggerne om sammenslåingen. Nyhetsbladet har siden kommet ut i fem årlige utgaver.

Følger
------

For Kristiansund økes folketallet fra 17 000 til 22 000, og arealet økes fra 20 km² til 87 km².
Den nye kommunen får en tetthet på 257 personer pr. km². Over 1 000 nye boliger er planlagt bygget.

Sammenslåingen har også hatt negative konsekvenser. Hjemmetjenestene på Freiøya og Frei sjukeheim fått et dårligere tilbud til sine brukere.

Referanser
----------

1. ↑  «Den nye kommunen». Kristiansund kommune. Arkivert fra originalen 19. august 2007. Besøkt 31. desember 2007.
2. ↑  «Fellesnemda». Kristiansund kommune. Arkivert fra originalen 21. august 2007. Besøkt 31. desember 2007.
3. 1 2  «Kristiansund blir større». NRK Nyheter. Besøkt 31. desember 2007.
4. ↑  «Eldre på Freiøya med dårligere hjelpetilbud». Tidens Krav. Besøkt 9. september 2008.

Se også
-------

* Kommunesammenslåing

Eksterne lenker
---------------

* Kristiansund- og Frei kommunes informasjonsside om kommunesammenslåingen
En 1910 Speedwell Reklame - *Syracuse Post-Standard*, 1910
**Speedwell Motor Car Company** var en tidlig amerikansk bilfabrikk, etablert av Pierce Davies Schenck som produserte biler fra 1907 til 1914. Selskapet leide fabrikklokalet fra Wright hvor de hadde bygget sitt fly fra februar til november 1910 før Wright bygget sin egen fabrikki i vest-Dayton. Den store Dayton-flommen  i 1913 skadet Speedwell-fabrikken i Dayton's Edgemont nabolag og alt inventaret gikk tapt. Selskapet måtte gå i akkordforhandlinger i 1915. 

1911 Speedwell-Modellen F. Special
Fabrikken fikk senere tilhold i en Delcofabrikk. Speedwells fabrikkbygninger er ikke bevart.

Historie
--------

I 1911 bygget Speedwell en lukket to-dørs sedan, som var den første registrerte bruker av det begrepet.

I England ble en annen bil markedsført under Speedwell-navnet fra 1900 til 1908. Foruten navnet, er det ingen relasjon mellom selskapene.

Se også
-------

* Brass Era Car

Referanser
----------

1. ↑  Johnson, Mary Ann; maps by Frank Pauer. *Field Guide to Flight: On the Aviation Trail in Dayton Ohio* (Rev. utg.). Dayton, Ohio: Landfall Press. ISBN 0-913428-58-2.
**Victoria Eleanor Louise Doorly** (født 1880 i Kingston, Jamaica, død 1950 i Dartmouth) var en britisk barnebokforfatter og lærer, best kjent for sin biografi om Marie Curie, *The Radium Woman* (1939) som hun ble tildelt Carnegie Medal in Literature for.

Doorly ble født på Jamaica men flyttet til England i 1887, da faren døde. Hun ble oppfostret av en grandtante i Leamington Spa og studerte ved Leamington High School og en periode ved et fransk lycée. Hun tok eksamener i fransk og historie før hun begynte som lærer ved North London Collegiate College School. Hun var rektor for Twickenham County School i syv år og deretter for *King's High School for Girls* i Warwick fra 1922 til 1944. Hun var ugift.

Hennes forfatterskap – med sin vekt på biografier om vitenskapens helter – kan antagelig sees i lys av lærergjerningen. Hun hadde også en forkjærlighet for Frankrike som gjenspeiler seg i bøkene. Ingen av hennes bøker finnes på norsk.

Bibliografi i utvalg
--------------------

* *England in Her Days of Peace* (1920)
* *The Insect Man* (1936), om Jean-Henri Fabre
* *The Microbe Man* (1938), om Louis Pasteur
* *The Radium Woman* (1939), om Marie Curie
* *The Story of France* (1944)
* *Ragamuffin King* (1951), om Henrik IV av Frankrike

Referanser
----------

1. ↑   carnegiegreenaway.org.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  carnegiegreenaway.org.uk biografi Arkivert 29. januar 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  kingshighwarwick.co.uk Skoleavis fra høsten 2009, med en biografi[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**«Bimbo»** er en populær amerikansk sang skrevet i 1948 eller 1949 av Glenn O'Dell, men kreditert Rodney (Rod) Morris eller «Pee Wee» King.

Sangen ble spilt inn av Gene Autry og opprinnelig utgitt på 78-platen Columbia 21204 i 1954. Den finnes også på albumet *Always Your Pal, Gene Autry* (1998). Det er et album med «singalong»-cowboymelodier for barn

Den ble spilt inn av Jim Reeves på platen Abbott 148 i 1953.

En versjon sunget av Suzi Miller ble spilt på BBC radios *Children's Favourite Show* i 1950- og 1960-årene.

«Bimbo» blir brukt som temasang til Liverpool-komikeren John Bishops radioshow på City Talk.

Norske versjoner
----------------

Juul Hansen og Henry Ruud har skrevet norske tekster. Hansens versjon bærer tittelen «Bimbo». Ruuds versjon har tittelen «Bingo».

| År | Sangtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954 | «Bimbo» | Sølvi Wang med orkester | Juul Hansen | 78-plate | His Master's Voice A.L. 3414 |
|  |  |  |  | 78-plate | His Master's Voice A.L. 3457 |
| 1960 | «Bimbo» | Harry Waagens kvintett | Juul Hansen | Single | Philips 353 157 PF |
| 1969 | «Bingo» | Rolf Just Nilsen | Henry Ruud | Single | Triola TN 579 |

De to HMV-platene er samme innspilling.

Referanser
----------

1. ↑  Gene Autry
2. ↑  Always Your Pal, Gene Autry: Album review and songs from Answers.com
3. ↑  45 Discography for Abbott Records
4. 1 2  Se plateetiketten
Erik Akkersdijk løser en 3×3× Rubiks kube på 10,50 sekunder.
**Speedcubing** (også kjent som **speedsolving**) er hobbyen som involverer å løse en rekke vriende gåter, den mest berømte er 3x3x3-puslespillet eller Rubiks kube, så raskt som mulig. For de fleste gåter innebærer å gjennomføre en serie trekk som endrer et kryptert puslespill i en tilstand der hver side på puslespillet har en ensfarget farge. Noen puslespill har forskjellige krav som skal løses, for eksempel klokken, der alle ringer må flyttes til klokken tolv. Standard puslespillstørrelser er 2x2x2, 3x3x3, 4x4x4, 5x5x5, 6x6x6 og 7x7x7. Det er også forskjellige former på de berømte puslespillene, inkludert Pyraminx, Megaminx, Skewb og Square-1. En person som konkurrerer i speedcubing er kjent som en speedcuber.

Referanser
----------

1. ↑  «WCA Regulations». World Cube Association. Besøkt 2. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Speedsolving.com
* Speedsolving.com Wiki
* Fridrich Method
* Roux Method
* ZZ Method
* World Cube Association
**Speideraksjonen** er en årlig innsamlingsaksjon og er et samarbeid mellom Norges speiderforbund og Flyktninghjelpen.

Over 10 000 speidere i mer enn 200 lokale speidergrupper over hele Norge deltar i aksjonen som pågår en uke i april.

De innsamlede midlene går hvert år til Flyktninghjelpens nødhjelpsarbeid og et spesifikt prosjekt.Siden oppstarten i 2004 har aksjonen bidratt med over syv millioner kroner, som blant annet har gått til prosjekter rettet mot barn i Øst-Timor, Sri Lanka og Nord-Uganda.

I 2006 satt Speideraksjonen fokus på barn og unge i flyktningleirer i Nord-Uganda. Resultatet ble 957.936 kroner.
I 2007 var fokuset rettet mot Sri Lanka, et land som har vært herjet av en borgerkrig i over 20 år. Resultatet ble 1,1 millioner kroner.
I 2008 var igjen Sri Lanka målet til aksjonen. Resultatet ble da 1.150.000 kroner.
I 2009 ble det samlet inn penger for å kunne gi utdannelse til ungdom i Øst-Timor. Da ble det samlet inn 985.000 kroner.
Også i 2010 var Øst-Timor målet for aksjonen. Da ble det samlet inn hele 1.123.000 kroner.
I 2011 skal det samles inn penger til barn og ungdom i Liberia.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Logo
**Speidernes beredskap** (**SBG**, tidligere kalt *Rovernes Beredskapsgruppe*) er et nettverk av grupper i Norges speiderforbund, som i tillegg til vanlig speiderarbeid, har spesiell erfaring med å drive redningstjeneste og annen samfunnsnyttig tjeneste. Medlemmene trenes til å drive godt beredskapsarbeid gjennom friluftsliv, arrangementer og realistiske øvelser. De er godt rustet til å delta i leteaksjoner hvor speidere og andre er involvert. Alle medlemmene i Speidernes beredskapsgrupper er medlemmer av Norges speiderforbund. Speidernes Beredskap inngår også sammen med andre hjelpekorps i FORF.

Speidernes Beredskap er organisert med et ansvarsområde som dekker ett politidistrikt.

Referanser
----------

1. ↑  «Nytt nettverk: Speidernes beredskap». *speiding.no*. Norges speiderforbund. 20. juni 2018. Besøkt 7. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Speidernes Beredskap
* Speidernes Beredskapsgruppe Agder
* Speidernes Beredskapsgruppe Sør-Vest
* Speidernes Beredskapsgruppe Trøndelag
* Speidernes Beredskapsgruppe Vest
* Speidernes Beredskapsgruppe Sør-Øst
**Speider-Sport AS** er Norges speiderforbunds autoriserte forhandler av speiderartikler.

Historikk
---------

Norsk Speidergutt-Forbunds Depot i 1914 åpnet salg av speidereffekter fra et vareskap hver onsdag aften i Munkedamsveien. Vareskapet ble omdannet til aksjeselskapet Speiderdepotet A/S, med én mann på lønningslisten. Etter krigen ble aktiviteten gjenopptatt og andelslaget Speider Sport A/L ble stiftet i 1945. Fra 2000 drev eksterne aktører butikken på vegne av Speider‑sport. I 2012 tok vi tilbake driften og endret selskapsform fra andelslag til aksjeselskap.

Speider-sport AS drives i dag kun som nettbutikk med lager i Fredrikstad. Vi eies av Norges speiderforbund og alt overskudd går til mer speiding i Norge. I 2016 genererte vi 1,3 million kroner til Norges speiderforbund!

Våre verdier
------------

* **Synlighet** – speidermerkede produkter som syns.
* **Tilgjengelighet** – enkel handel for medlemmer og andre.
* **Ansvarlighet** – miljøperspektiv i produksjon og utvikling.
* **Lønnsomhet** – riktig pris til medlemmer og langsiktig avkastning til speiderarbeidet i Norge.

Formål
------

* Speider-Sport AS er Norges speiderforbunds autoriserte forhandler av speiderartikler.
* Vi har som ambisjon å gjøre speiding mer synlig, mer tilgjengelig og mer lønnsom. Vi formidler produkter testet og anerkjent av erfarne speidere – og er opptatt av å være på lag med naturen.

Våre satsningsområder
---------------------

* Speiderens offisielle drakt, merker og bøker.
* Profilprodukter som skaper synlighet.
* Produkter til krets/korps og landsleir.
* Speiding kler meg-kolleksjonen.

Eksterne lenker
---------------

Speider-sport sin nettbutikk

Norges speiderforbund

Speiderbasen

Speidermuseeet i Norge
**Johan Alin** (født 1. mars 1879 i Östra Vemmerlöv, død 24. september 1944 i Göteborg) var en svensk arkeolog og skolemann.

Utdannelse
----------

Alin var som mange av de første generasjoner arkeologer ikke ansatt som det, uten hadde det som en syssel som de brant sterkt for. Allikevel ble han utnevnt æresdoktor ved Stockholms högskola i 1936 for sin innsats inne arkeologi. Etter sin folkeskolelærereksamen i Lund i 1901 flyttet han til Göteborg og ble boende der til sin død drøyt fire tiår seinere. Han arbeidet ved fire folkeskoler i byen og var for øvrig en aktiv samfunnsborger da det gjaldt skole- og hjembygdsspørsmål.

Arkeologi
---------

Alins innsats som arkeolog ble innledet på 1910-tallet da han drev fornminnelager for det vestre Sverige, under ledelse av Georg Sarauw, sjef for den arkeologiske avdelingen ved Göteborgs museum helt siden 1912. Alin kom også med tiden å utføre små utgravninger, selv om hans hovedsakelig arkeologiske gjerning handlet om et utall besiktelser og restaureringer av fornminner. Som folkeskolelærere likte han å holde arkeologiske foredrag og skrev flittig, både småskrifter og artikler. Han påbegynte et prosjekt som skulle ha resultert i en bok om Bohusläns steinalder, men rakk aldri å avslutte den før sin død. Deler av den kom allikevel ut som forskjellige skrifter med navnet *Stenåldersforskningen i Bohuslän* og *Förteckning över stenåldersboplatser i norra Bohuslän*. Den siste ble komplettert med tekstavsnitt av Nils Niklasson og Åke Fredsjö. Sammen med Georg Sarauw ga Alin ut *Götaälvsområdets fornminnen* i 1923. Noe som gav dem Vitterhetsakademiens Monteliuspris i 1928. Takket være Alin så ble den klassiske Sandarnaboplassen oppdaget i Göteborg, ved siden av mange andre steinaldersboplasser i Västsverige.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «Johan Alin», besøkt 12. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 13. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Andersson, Stina, Johan Alin – fornminnesinventerare och stenåldersforskare. *Profiler i västsvensk arkeologi. Fynd – Tidskrift för Göteborgs stadsmuseum och Fornminnesföreningen i Göteborg. Nr 1-2/2000*, sid 36-41.

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**SC 07 Bad Neuenahr** er en tysk fotballklubb fra byen Bad Neuenahr-Ahrweiler, sør for Bonn i Rheinland-Pfalz. Klubben er sterkt dominert av suksessen til kvinnefotballaget, som ligger på en tiendeplass på evighetstabellen etter avsluttet sesong 2009/10.

Historie
--------

Klubben ble stiftet i 1907, noe navnet henspiller på, og klubben er dermed en av de eldste fotballklubbene i delstaten. Herrelaget har aldri hatt noen suksess å snakke om, og finnes godt nede i divisjonssystemet under navnet Ahrweiler, da SC 07 Bad Neuenahr er juniorpartner i en sammenslåing mellom de to klubbene.

Kvinnelaget var også tidlig ute da de ble stiftet den 20. juni 1969, på et tidspunkt kvinnefotball var formelt forbudt av DFB, det tyske fotballforbundet. Laget ble fort regionens beste lag, og de kom med i det første tyske mesterskap i 1974. Imidlertid fikk de god motstand av Bonner SC og Bergisch Gladbach, og de kom ikke langt før de noe overraskende i 1978 vant hele mesterskapet. Dette er per avsluttet sesong lagets eneste seier.

Imidlertid var laget etablert i toppen, og i 1980, 1981 og 1983 ble det semifinale. Også i cupen gikk det bra, i den første cuprunden, i 1980-81, ble det semifinale. Den påfølgende cupen og cupen i 1983-84 endte også med semifinale for laget. I 1985-86-cupen ble det også en semifinale, men deretter stoppet det. TuS Ahrbach tok over dominansen fra regionen, og Bad Neuenahr ble mer tilbaketrukket. 

Da Bundesliga ble startet opp i 1990, var Bad Neuenahr med i første sesong, men rykket ned. Laget rykket opp igjen i 1993, men rykket igjen rett ned i 1994. Laget lå an til å bli et heislag, da de rykket opp neste år for å rykke ned igjen i 1995-1996-sesongen. Laget greide å kvalifisere seg til den forente Bundesliga. Med ett poengs margin lyktes laget å ikke rykke ned i første sesong. Det samme skjedde i sesongen etter, men i neste sesong overrasket laget med en sjetteplass, poengmessig nærmere førsteplassen enn nedrykk. Etter fire sesonger på den nedre halvdel kom laget kraftig tilbake i 2004-05-sesongen, da laget presterte en femteplass. De fulgte opp med en fjerdeplass sesongen etter, og vinglet mellom de to plassene helt til de i 2008-09-sesongen igjen var rett over nedrykksstreken. De fulgte opp med en sjetteplass sesongen etter.

I cupen fikk laget noen stygge resultater fram til de i 1998 kom til kvartfinalen. Deretter hadde Bad Neuenahr en god del hederlige tap, flere på straffer, mot blant annet mot storlagene 1. FFC Frankfurt og Turbine Potsdam.

Litteratur
----------

* Grüne, Hardy (2001). Vereinslexikon. Kassel: AGON Sportverlag ISBN 3-89784-147-9

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) SC 07 Bad Neuenahr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Das deutsche Fußball-Archiv historiske tyske ligatabeller (på tysk)
Dikteren Xu Zhimos tidligere bosted
**Haining** (kinesisk: 海宁; pinyin: *Hǎiníng* - fra *hai* «hav» + *ning* «roe [roe ned]») er et byfylke i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jiaxing.

Befolkningen var på 638 953 innbyggere i 1999.

Fylket ligger inntil elven Qiantang i sør, og det besøkes gjerne av folk som vil se den dramatiske tidevannsbølgen som under visse springfloder skyller opp elven. Hangzhoubukten, som elven munner ut i, er slik beliggende og utformet at tidevannsflommen raser oppover elven med tidevannsbølger som i nedre løp kan være mellom 1,5 til 4,6 meter høye. 

Haining er ellers kjent for sin lærindustri.

Administrative enheter
----------------------

Haining har fire subdistrikter og åtte storkommuner:

* Subdistriktet Xiashi (硖石街道);
* Subdistriktet Haizhou (海洲街道);
* Subdistriktet Haichang (海昌街道);
* Subdistriktet Maqiao (马桥街道);
* Storkommunen Xucun (许村镇);
* Storkommunen Chang'an (长安镇);
* Storkommunen Yanguan (盐官镇);
* Storkommunen Xieqiao (斜桥镇);
* Storkommunen Yuanhua (袁花镇);
* Storkommunen Dingqiao (丁桥镇);
* Storkommunen Huangwan (黄湾镇);
* Storkommunen Zhouwangmiao (周王庙镇).

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens offisielle hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***SCUM Manifesto*** er et radikalfeministisk manifest skrevet av Valerie Solanas og utgitt i 1967. Manifestet fikk stor offentlig oppmerksomhet da Solanas forsøkte å drepe kunstneren Andy Warhol i 1968 og det ble en ikonisk tekst innenfor radikalfeminismen fra slutten av 1960-årene.

Manifestet hevder at menn har ødelagt verden, og at det er opp til kvinner å reparere den. For å oppnå dette foreslår manifestet opprettelsen av organisasjonen SCUM, som skal jobbe for en omveltning av samfunnet og en eliminering av det mannlige kjønn. I en omtale av manifestet samme år som det ble utgitt forklarte Solanas at SCUM stod for «Society for Cutting Up Men», men etter at manifestet fikk sitt gjennombrudd i offentligheten uttalte hun at SCUM ikke stod for noe bestemt. Solanas holdt en rekke rekrutteringsmøter for SCUM da manifestet kom ut, men ti år senere uttalte hun at organisasjonen bare var et litterært redskap og aldri eksisterte som reell organisasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Echols, Alice (1989). *Daring to Be Bad: Radical Feminism in America 1967–1975*. Minneapolis, MN: University of Minnesota Press. ISBN 0-8166-1787-2.
2. ↑  Hewitt, Nancy A. (2004). «Solanas, Valerie». In Susan Ware og Stacy Lorraine Braukman. *Notable American Women: A Biographical Dictionary Completing the Twentieth Century*. Cambridge, MA: Belknap Press. ISBN 0-674-01488-X.
Populasjonene av lunde har i flere tiår vært i drastisk tilbakegang, noe forskerne mener skyldes endringer i næringsgrunnlaget som følge klimaendringer og overfiske. Lunden på bildet ble avbildet på øya Runde på Sunnmøre. Foto: Martin Mecnarowski, 2009 
**SEAPOP** (avledet fra engelsk *seabird populations*) og **SEATRACK** er et overvåkings- og kartleggingsprogram for norske sjøfugler, etablert i 2005. Programmet dekker Norskekysten og Svalbard med tilhørende havområder, og skal fremskaffe og vedlikeholde grunnleggende kunnskap om sjøfugl for å bidra til en bedre forvaltning av disse marine miljøene. Spesiell fokus rettes mot innhenting av data som gjør det mulig å modellere effekter av menneskets inngrep og skille disse fra det som primært skyldes naturlig variasjon.

SEAPOP organiseres og driftes av personell fra Norsk institutt for naturforskning (NINA) og Norsk polarinstitutt, mens det har blitt finansiert av Klima- og miljødepartementet, Olje- og energidepartementet og Norsk olje og gass. Styringsgruppen består av representanter fra Miljødirektoratet (leder), Kystverket, Miljødirektoratet, Norsk olje og gass, Sjøfartsdirektoratet, Oljedirektoratet, og Fiskeridirektoratet. I tillegg har representanter fra både Havforskningsinstituttet, NINA og Norsk polarinstitutt status som observatører og rådgivere i styringsgruppen.

I tillegg til overvåking og kartlegging finansierer også SEAPOP en rekke spesialiserte korttidsstudier på sjøfugløkologi og habitatbruk. Dette er typisk studier som retter seg mot arter som er spesielt sårbare overfor visse miljøpåvirkninger eller som på en eller annen måte er spesielt interessante eller verdifulle med hensyn til bevaring. SEAPOP har også en oppdatert liste over vitenskapelige publikasjoner med tilknytning til programmet, og oppsummeringer av de viktigste resultatene presenteres i årlige rapporter.

Viktige støttespillere til SEAPOP er blant annet Statsforvalteren, Sysselmesteren på Svalbard, Statens naturoppsyn, Kystvakten, Meteorologisk Institutt, og Norsk Ornitologisk Forening.

Referanser
----------

1. 1 2  Anker-Nilssen T, Bustnes J, Erikstad K, Lorentsen S, Tveraa T, Strøm H, Barrett Rt. SEAPOP. Et nasjonalt sjøfuglprogram for styrket beslutningsstøtte i marine områder. *Norsk Institutt for Naturforskning*; 2005. 66 p.. NINA rapport(1)

Eksterne lenker
---------------

* SEAPOP (offisiell hjemmeside)
**Albert Inkpin** (født 16. juni 1884 i London, død 1944) var en britisk kommunist og den første generalsekretæren i Communist Party of Great Britain (CPGB). 

Inkpin var flere ganger innsatt i fengsel for forskjellige politiske lovbrudd.[] Han ble ansatt som assistent og var medlem av National Union of Clerks fra 1907. Inkpin ble overbevist om marxismen, og ble medlem av Social Democratic Federation (SDF) i 1906. Han ble medlem av det nylig etablerte britiske sosialistpartiet (BSP) i 1911. I 1913, ble Inkpin valgt til generalsekretær i det britiske sosialistpartiet. Inkpin var en engasjert internasjonalist og anti-militaristi, en kraftig motstander av første verdenskrig. Albert Inkpin var sekretær for Den blandede provisoriske komité som var en del av kommunistpartiet. 

Inkpin var i en lengre periode i Sovjetunionen og da han returnerte til Storbritannia fikk han flere juridiske vanskeligheter med britiske myndigheter. Han ble tiltalt og dømt for utskrift og distribusjon av kommunistisk litteratur, og han ble dømt til seks måneders fengsel i første halvdel av 1922.[] Mens han var i fengsel, sto Inkpin som kandidat for London County Council.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17145539r[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 19254, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Alvin, oppført som Albert Samuel Inkpin, Uppsala Universitet Alvin-ID alvin-person:70893[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Johan Andreas Schneider** (født 31. januar 1847 i Åsnes, død 15. april 1919 i Skien), vanligvis kalt **J. A. Schneider**, var en norsk skoleleder, redaktør og lokalhistoriker.

Han arbeidet i skoler over store deler av landet, blant annet som adjunkt ved Molde latingymnasium og middelskole fra 1875 og som konstituert overlærer i Skien fra 1900. I tillegg var han redaktør for *Romsdals Budstikke* i 1877–79 og 1882–85. Han var også politisk aktiv og tilhørte den radikale venstresiden. Hans svigerfar var Hans Thiis Møller, som også var venstremann. Johan Andreas var bror av Jacob Sparre Schneider.

J. A. Schneider skrev boken *Molde og Romsdalen: en historisk Oversigt* (1905). Han utgav det lokalhistoriske verket *Fra det gamle Skien* i tre bind i perioden 1914–24, som også er en viktig kilde til Henrik Ibsens biografi. Han fikk en gate i Molde oppkalt etter seg, Overlærer Schneiders veg, og en gate på Falkum i Skien, J. A. Schneiders veg.

Referanser
----------

1. 1 2  Finne-Grønn, S. H. (1927). *Legatslegten Broch: fortegnelse over samtlige adgangsberettigede til professor Ole Jacob Brochs familielegat samt genealogiske oplysninger om slegten forøvrig*. Oslo: [Cammermeyer]. s. 79.
2. ↑  *Genealogiske Optegnelser om Slægten Christie i Norge 1650–1890, og med den forbundne Slægter, væsentlig samlede af W. H. Christie*. Bergen. 1909. s. 87.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. april 2017. Besøkt 15. oktober 2015.
4. ↑  Schneider, J. A. (1905). *Molde og Romsdalen: en historisk Oversigt*. Kristiania: Trondhjems Historiske Forening.
5. ↑  *Alle Skiens gater*, Forlaget Grenland, 1998.

Litteratur
----------

* Fiskergård, Peter (1976). *Personen bak gatenavnet*. Molde: [Molde kulturvern].
Norsk sanitetspersonell fra Forsvarets sanitet under Koreakrigen
**Ikke-stridende** (*non-combatants* på engelsk) er et juridisk begrep fra internasjonal humanitærrett, og beskriver personer som ikke kan angripes i en militær konflikt. Begrepet brukes om sivile som ikke deltar i konflikten, medisinsk personell (leger, sykepleiere og sanitetssoldater), som har mandat etter folkeretten til å ta vare på sårede og syke i krigssoner (beskyttelsen gjelder også medisinsk personell som er medlemmer av de væpnede styrkene), stridende som er *hors de combat*, og nøytrale personer som ikke deltar i striden. Ikke-stridende kan ikke angripes, og sivile, medisinsk personell eller nøytrale parter kan helles ikke tas som krigsfanger, og i tillegg har medisinsk personell rett etter folkeretten til å utføre sitt humanitære arbeid i krigssoner uten å bli forhindret. Det er et brudd på krigens lover, dvs. en krigsforbrytelse, å angripe ikke-stridende.

Medisinsk personell
-------------------

Beskyttelsen av medisinsk personell går helt tilbake til den første Genèvekonvensjonen fra 1864 og beskyttelsen av ikke-stridende har blitt utdypet i senere konvensjoner og protokoller. I den første Genèvekonvenjonen ble det bestemt at sårede skulle behandles humant, at medisinsk personell, både militære og sivile, skulle anses som nøytrale, og at enhver som hjalp sårede skulle respekteres og «forbli fri». Medisinsk personell, og medisinske bygninger og kjøretøy, har rett til å bruke Røde Kors-bevegelsens emblemer, det røde korset, den røde halvmånen eller den røde krystallen, som beskyttelsesmerke (*protective sign*). Personell bærer også ofte identitetskort som identifiserer dem som «beskyttede personer» (*protected persons*) etter Genèvekonvensjonene. I praksis består medisinsk personell i dag ofte av sanitetspersonell innenfor sitt lands forsvar, i Norge av personell fra Forsvarets sanitet. Historisk spilte også den frivillige sykepleien, organisert bl.a. av nasjonale Røde Kors-foreninger, en viktig rolle. Det er forbudt etter krigens folkerett for sanitetspersonell som tjenestegjør som og er identifisert som dette å delta i krigshandlinger, og bygninger og kjøretøy identifisert som del av saniteten kan heller ikke brukes til militære operasjoner. Dette forbudet er en forutsetning for at personellet har status som beskyttede personer etter krigens folkerett.

Referanser
----------

1. ↑  Knut Ipsen, «Combatants and Non-combatants», i Dieter Fleck (red.), *The Handbook of International Humanitarian Law*, Oxford University Press, 2013, s. 300-331

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Helge Mæhlum** (født 11. april 1924 i Ringsaker, død 3. februar 2007) var en norsk teolog og professor i teologi fra 1985 ved Norsk lærerakademi i Bergen, hvor han ble tilsatt fra starten i 1968 som forskningsstipendiat. Han var også Lærerakademiets første rektor fra 1968 til 1970, et verv han også hadde fra 1975 til 1977. Før han kom til NLA hadde han ulike lærer og prestestillinger fra 1954. Mæhlum var medlem av hovedstyret i Norsk Luthersk Misjonssamband fra 1970 til 1976.

Selv om han hadde sin teologiske embetseksamen fra Menighetsfakultetet, valgte han å ta doktorgraden i Basel i Sveits. Det gjorde han på en avhandling om Paulus sine fangenskapsbrev i den etiopiske tekst-tradisjonen. Av den grunn lærte han seg det gamle etiopiske språket ge'ez. Etter at han ble pensjonist i 1989, tok han filologisk embetseksamen med tysk hovedfag og gresk og hebraisk mellomfag.

Bibliografi
-----------

* *Die Vollmacht des Timotheus nach den Pastoralbriefen* 1969
* *Utropet på festdagen : setningsrytmikk og skrifthenvisning i Joh. 7, 37-39* 1974
* *Apostelen Paulus' fangenskapsbrev i den etiopiske tekst-tradisjon : Brevet til kolosserne : tekstkritisk og teologisk vurdert på grunnlag av Pentaglotto Ambrosiano og 27 andre håndskrifter i Etiopia, Frankrike, England og Italia* 1979 – 3 bind

Bind 1 : Innføring, håndskrifter, tekstformer, etiopiske tekstrevisjoner 1-2
Bind 2 : Etiopiske tekstrevisjoner 3-6.
Bind 3 : Komprimert rapport (III A-B), klarering av det etiopiske materialet for den nytestamentlige tekstkritikk.
* *Brevet til Kolosserne* 1979
* *Grunnkurs i nytestamentlig gresk* 1987
* *Entmutigende Barriere oder offene Quelle? : eine Untersuchung zur Verwendbarkeit von zwei modernen deutschen, einsprachigen Universalwörterbüchern im Hinblick auf Studium, Unterricht und Examen an norwegischen Universitäten* 1992

Eksterne lenker
---------------

* Minneord hos Norsk Lærerakademi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Helge Lyder Waldum under utnevningen som ridder av 1. klasse av St.Olavs orden i februar 2011
**Helge Lyder Waldum** (født 1946 i Meråker) er en norsk lege og spesialist i indremedisin og fordøyelsessykdommer. 

Waldum ble i 1971 cand. med. ved Universitetet i Oslo med innstilling til Kongen. Han tok i 1980 den medisinske doktorgrad ved Universitetet i Tromsø i 1980 og i 1993 i ved Université Paris VII – Diderot. Waldum var fra 1980 professor ved Universitetet i Tromsø og har vært professor ved NTNU i Trondheim fra 1986, der han er tilknyttet St. Olavs hospital i Trondheim.

Waldum ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats innen medisinsk forskning og klinisk medisin.»

Referanser
----------

1. ↑  *Adresseavisen*, 11. mai 2006, s. 15.
2. ↑  75 års omtale i Aftenposten 11. mai 2021
3. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», kongehuset.no, besøkt 25. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bok av Helge Lyder Waldum: "The Influence of the Pharmaceutical Industry on Medicine, as Exemplified by Proton Pump Inhibitors" Cambridge Scholars Publishing

* 

* (no) Publikasjoner av Helge Lyder Waldum i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Helge Lyder Waldum i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Bruchsal fengsel** (***Justizvollzugsanstalt Bruchsal***) er et fengsel i Bruchsal i den tyske delstaten Baden-Württemberg.

Fengselet ble oppført mellom 1841 og 1848 som tukthus for menn etter planer av den badiske regjeringsbyggmesteren Heinrich Hübsch. Hovedbygningen består av fire fløyer og var inspirert av fengselet i den engelske byen Pentonville. De første fangene var deltagere i 1848-revolusjonen i Baden.

Bruchsal fengsel er siden det ble åpnet blitt utvidet flere ganger. Fengselsområdet er i dag på ca. 100 mål, og fengselet har en kapasitet på 600 fanger og 320 ansatte. Rundt 400 av fangene har mulighet til å arbeide i fengselets verksteder.

Kjente fanger er bl.a. den venstreekstreme terroristen Christian Klar, som har sittet i fengsel siden 1982, og seriemorderen Heinrich Pommerenke, som er den fange som har sittet lengst i fengsel i Tyskland, siden 1959.

Eksterne lenker
---------------

* JVA Bruchsal

  

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Parabolantenne
Parabolantenne er en type antenne for mottak av høyfrekvens radiosignaler (mikrobølger) fra direktestrålende sendere.

Navnet kommer av at tverrsnittet av antennens reflektor er parabelformet (med parabelens åpning mot senderen) og dermed gjør det mulig å fokusere parallelt innkommende stråler mot ett punkt der antennens mikrobølgehode er plassert. Vi utnytter også en annen av parabolens spesielle egenskaper; at alle innkommende parallelle stråler reiser like lang vei til fokuspunktet og dermed vil være i fase med hverandre. Dermed oppnås en forsterkning av signalet.

Parabolantenner brukes i det meste av satellittbasert kommunikasjon og distribusjon, det gjelder både overvåking, punkt-til-punkt-kommunikasjon og kringkasting. Antennen må da plasseres innenfor satellittens dekningsområde og rettes mest mulig direkte mot satellitten. For kringkastingsformål brukes geostasjonære satellitter som går i bane over ekvator ganske rett sør for oss (bare noen grader til øst eller vest).

Slike antenner brukes også i telekommunikasjon i såkalte punkt-til-punkt radiolinjesystemer selv om reflektoren her vanligvis er skjult bak et deksel så den ikke ser parabolformet ut.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Kallikratidas** var en spartansk marinekommandant under Peloponneskrigen. Han ble i 406 f.Kr. sendt til Egeerhavet for å overta kommandoen over den spartanske flåten fra navarken Lysander.

Kallikratidas tid som navark ble kort, og han støtte på flere vanskeligheter. De viktigste blant disse var intrigene til hans forgjenger som tydeligvis hadde returnert pengene som skulle betale flåten, tilbake til den persiske prinsen Kyros. Kallikratidas trengte penger fra Kyros til å betale sine menn, men som tradisjonell spartaner avskydde han å be om pengene fra en perser. Hans halvhjertede forsøk på å sikre finansiering fra Kyros mislyktes, og han ble tvunget til å finne alternative kilder for finansiering, noe som byen Milet til slutt gav.

Han vant mot den athenske admiralen Konon, men stod snart ovenfor en betydelig athensk styrke som ble sendt for å unnsette Konon. Han møtte denne styrken i slaget ved Arginusai i 406. Han styrke ble alvorlig beseiret, og Kallikratidas selv ble drept. Etter hans død, vendte Lysander tilbake fra Sparta for igjen å overta stillingen som navark.

Kallikratidas huskes som en spartaner av den gamle skolen. Han avskydde politikken som innebar en allianse med Persia som Lysander dro fordel av, og han hevdet at dersom valget var hans, ville han søke fred med Athen. Pengers økende rolle i spartansk politikk og diplomati fornærmet hans tradisjonelle, antimaterielle holdninger. Selv om han ikke lyktes i sin kommando, vant han respekten til mange spartanere og allierte og fikk et godt ettermæle etter sin død.

Litteratur
----------

* Plutark, *Parallel Lives*
* Kagan, Donald, *The Peloponnesian War* (Penguin Books, 2003). ISBN 0-670-03211-5
* Fine, John V.A. *The Ancient Greeks: A critical history* (Harvard University Press, 1983) ISBN 0-674-03314-0

Eksterne lenker
---------------

* Et utdrag Arkivert 23. februar 2006 hos Wayback Machine. fra Plutarks biografi om Lysander som tar for seg Kallikratidas tid som navark (på engelsk).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Paracaskulturens utbredelse i det sørlige distriktene av dagens Peru
*Candelabro de Paracas* («Paracas-lysestaken») eller *Candelabra de los Andes* er en førhistorisk geoglyf på Paracas-halvøya i Pisco-bukta i Peru. Alderbestemming av keramikk fra Paracas-kulturen som er funnet i nærheten, antyder at tegningen er fra cirka år 200 f.Kr.
**Paracaskulturen** utviklet seg i tidlig horisont fra 700 f.Kr. til om lag år 1 i det geografiske området mellom de to elvene Ica og Pisco i det som i dag er Ica-regionen i Peru, medregnet halvøya Paracas. Nordlig grense for kulturinnvirkning var dagens by Chincha, 200 km sør for Lima, mens sørlig grense var Yauca i Arequipa-regionen som ligger 150 km sør for Nazca. 

Kronologisk kom paracas etter chavín, og ble etterfulgt av nazcakulturen og wari. Det mest framstående særtrekket innen kunst og håndverk fra paracaskulturen er tekstilkunsten med blant annet bruk av alpakkaull. 

Paracaskulturen utviklet seg i to trinn: *Paracas Cavernas* og *Paracas Necrópolis*.

Man har funnet antikviteter fra *Paracas Cavernas* som kan dateres frem til år 200 f. Kr. Den største bosetningen var da i Tajahuana, ved grensen til Icaelven, i Ocucajeområdet. Cavernas (menn i huler) har navn etter gravskikken i perioden. Gravene hadde form av en dyp flaske med et gulv på 5 til 6 meter i diameter. De døde ble pakket inn i kunstferdige tekstiler og plassert på golvet.

Den politiske enheten paracas var den første militaristiske staten i den andiske verden. Militarismen ble nyttet til å verne eget territorium. Statsgrensene var ofte et resultat av sterkt permanente kriger.

Oldtidsminner fra *Paracas Necrópolis* er fra ca. år 200 f.Kr. til noe etter år 1. Pisco – Paracas var det sentrale området i utviklingen da.

* Bolle fra Paracas eller Ocucaje, farget med harpiks og datert til 600-200 f.Kr.Bolle fra Paracas eller Ocucaje, farget med harpiks og datert til 600-200 f.Kr.
* Mumiemaske fra Paracas i Perus sørlige kystområder fra ca. 400-100 f.Kr.Mumiemaske fra Paracas i Perus sørlige kystområder fra ca. 400-100 f.Kr.
* Kunstig deformerte hodeskaller fra Paracas-kulturen utstilt i Museo Regional de Ica i IcaKunstig deformerte hodeskaller fra Paracas-kulturen utstilt i *Museo Regional de Ica* i Ica

Se også
-------

* Nazcakulturen, peruansk indianerkultur ca. 100-600

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paracas culture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin
 |
Brudavolltunet Foto: Andreas Vartdal 
**Brudavolltunet** er et museum i Ørsta på Sunnmøre som inngår i Stiftinga Viti. Museet er et eldre gårdstun som ble kjøpt til museumsformål i 1958. Tunet ligger ca. 5 km fra Ørsta sentrum.

Tunets historie
---------------

Brudavollen har trolig vært bebodd siden 1500-tallet. På 1600-tallet ble tunet tatt av skred og husene flyttet til
nytt sted på eiendommen. Gården har etter det man kjenner til vært einbølt. I sin tid var den det gårdsbruket i Ørsta med størst jordvidde.
Slik tunet står i dag viser det et vanlig hjem i fiskerbondesamfunnet på 1800-tallet.
Etter at Ørsta bygdemuseumslag ble stiftet i 1951, kjøpte dette Brudavolltunet i 1958. Det var husene i det gamle tunet og 
noen mål jord. Resten av bruket ble overtatt av ny eier.

Brudavollen som museum
----------------------

Husene i Brudavolltunet:

* Stue med loft.
* Kårstue med ildhus.
* Grindløe med fjøs. Løa er fredet.
* Bud.
* Treskerhjulhus med overvannhjul og murt vannrenne.
* Smie. Den ble flyttet til Brudavolltunet fra Digernes i Ørsta.

Sentralt i tunet ligger en stor steinhelle som har blitt brukt som hagebord og arbeidsplass. Hagen i tunet ble trolig anlagt på 1830-tallet.

Ørsta bygdemuseumslag var eier og driver av Brudavollen til i 2004. Etter det har Stiftinga Brudavolltunet vært eier.
Brudavolltunet er en avdeling av Stiftinga Viti.

Bilder fra tunet
----------------

* Stua og stabburet  Foto: Andreas VartdalStua og stabburet  Foto: Andreas Vartdal
* Stabburet Foto: Andreas VartdalStabburet Foto: Andreas Vartdal
* Den fredede grindløa Foto: Andreas VartdalDen fredede grindløa Foto: Andreas Vartdal
* Den gamle hagen Foto: Andreas VartdalDen gamle hagen Foto: Andreas Vartdal

Litteratur
----------

* brudavolltunet.no
* Ivar Myklebust: *Ørsta*. Ekset, 1933. Fotografisk opptrykk ved Ørsta Mållag 1988
* Ragnar Standal: *Ørsta bygdetun. Husa på Brudavollen*. Volda, 1983
* Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). *Museums in Norway*. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. ISBN 8271770039.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brudavolltunet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Brudavolltunet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Audun Iversen** (født 30. april 1962) er en norsk politiker som representerer partiet Høyre. Han var Oslos finansbyråd fra 1999 til 2002.

Iversen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole, og har også mellomfag i sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen, kommunaløkonomisk analyse fra Norges Kommunal- og sosialhøyskole og Master of Management fra Handelshøyskolen BI.

Iversen har vært finanskonsulent i KLP forsikring, har jobbet i økonomiavdelingen i Akershus fylkeskommune og i regionalpolitisk avdeling i Kommunaldepartementet. Han var assisterende banksjef i DnBs konsernkundedivisjon før han ble byråd.

Iversen var relativt ukjent i politikken da han overtok som finansbyråd i 1999 etter Heidi Larssen. I oktober 2000 ble ansvarsområdet til Iversen utvidet, da han overtok porteføljen til Robert Wright; service og organisasjonsutvikling. Høsten 2002 ble Iversen etterfulgt av André Støylen.

Referanser
----------

1. ↑  *Grete Horntvedt skiftes ut med Bård Folke Fredriksen: Oslo får ny skolebyråd*. Aftenposten Aften (27. oktober 1999)
2. ↑  *Oslos superbyråder: «Byregjeringen» slankes fra åtte til seks*. Dagsavisen (12. oktober 2002)

| * v
* d
* r
Oslos finansbyråder |
| --- |
| Hans Svelland (1986–88) **·** Michael Tetzschner (1988–89) **·** Merete Johnson (1989–90) **·** Trond B. Svendsen (1990) **·** Sverre Frich jr. (1990–91) **·** Hans Andreas Limi (1991–92) **·** Rune Bjerke (1992–95) **·** Gro Balas (1995–97) **·** Heidi Larssen (1997–99) **·** Audun Iversen (1999–2002) **·** André Støylen (2002–2007) **·** Stian Berger Røsland (2007–2009) **·** Kristin Vinje (2009–2013) **·** Torger Ødegaard (2013–2014) **·** Eirik Lae Solberg (2014–2015)  **·** Robert Steen (2015–) |
**Paul René Roestad** (født 1948) er en norsk filmfotograf.

Roestad debuterte som B-filmfotograf på filmmusikalen *Ungen* (1974). Han var Wam & Vennerøds sjeffotograf på 1970-tallet og arbeidet på filmer som *Lasse & Geir* (1976), *Det tause flertall* (1977), *Hvem har bestemt* (1978), *Svartere enn natten* (1979) og *Liv og død* (1980). Han har også vært fotograf på flere av Vibeke Løkkebergs filmer. Han har videre hatt foto på filmer som *Flaggermusvinger* (1992) og *Jomfruene i Riga* (1996).

For sin mangeårige innsats i norsk film gjennom mange år, ble han tildelt Amandakomiteens Gullklapper under Amandaprisen 2022.

Etter 1990-årene har han vært redaktør for *jobbfeber.no* og sittet som generalsekretær i IMAGO fra 2003 til 2008.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, www.proff.no, besøkt 25. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Her er årets Amandavinnere», besøkt 21. august 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *filmfestivalen.no*. 20. august 2022. Besøkt 21. august 2022.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  
«Om Jobbfeber.no». jobbfeber.no. Arkivert fra originalen 15. september 2008. Besøkt 27. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul René Roestad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Paul René Roestad i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Paul René Roestad på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Paul René Roestad hos The Movie Database Rediger på Wikidata
***«Kalle Petterson och Josefina»*** er et skillingstrykk som synges til melodien «Ved Idas grav». Forfatteren er ukjent, og skillingsvisen betegnes ofte som en rallarvise.

Teksten
-------

**1.**Nu jag sjunga vill för er en liten sång,  

den har tröstat mig i livet mången gång,  

om min älskogs korta lycka och om sorgen lång och grå,  

ty den minnes Kalle Petterson ändå.  

  

**2.**Jag var i min gröna ungdoms tjugo år,  

hon var trettisju och hade krusigt hår.  

Jag var älskogoerfaren, jeg var trogen i min håg  

hon var falsklig som skum på havets våg.  

  

**3.**Än jag minns när under vårens blommors dryss,  

jag av Josefina fick den första kyss.  

Och jag även minns tyvärr den vinterkvällens timma som  

Josefina första gången inte kom.  

  

**4.**Sedan dess så gick det kväller tiotalls,  

jag kom varje kväll men hon kom inte alls.  

Ty när jag i midnattstimmen stod med sorgset hjärta kvar  

Josefina smekade en annan kar.  

  

**5.**Men i dag så sjunger jag av hjärtans fröjd  

jag har ingen fru men jag är lika nöjd.  

Ingen bråkar när jag kommer, ingen grälar när jag går  

jag är ogift vare lovad här jag står.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen,Damm 2007