recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stendhals syndrom**, også kjent som **Stendhal-syndromet** eller **Firenze-syndromet**, er en psykosomatisk lidelse som forårsaker økt hjerterytme, svimmelhet, forvirring og til og med hallusinasjoner når individet opplever kunst, vanligvis når kunsten er spesielt vakker eller store mengder kunst er samlet på én plass. Termen kan også brukes for å beskrive en lignende reaksjon til en overflod av valg under andre omstendigheter, for eksempel under shopping.

Stendahls syndrom har fått navn etter Henri Beyles psevdonym Stendhal.
Syndromet er oppkalt etter den franske forfatteren Stendhal (psevdonym for Henri-Marie Beyle, 1783–1842), som beskrev sin erfaring med fenomenet under sitt besøk i Firenze i Italia i 1817.

Selv om det finnes mange beskrivelser av mennesker som blir svimle og besvimer mens de inntar florentinsk kunst, spesielt ved Uffizi, fra begynnelsen av 1800-tallet av, fikk ikke syndromet sitt navn før 1979, da det ble beskrevet av den italienske psykiateren Graziella Magherini, som observerte og beskrev over hundre tilfeller blant turister og besøkende i Firenze. Syndromet ble først diagnostisert i 1982.

I populærkulturen
-----------------

En ekstrem fiksjonalisert variasjon av Stendhals syndrom finnes i romanen *Diary* som den amerikanske forfatteren Chuck Palahniuk utga i 2003.

Det er også en skrekkfilm som kalles *The Stendhal Syndrome* (skrevet og regissert av Dario Argento), hvor en politikvinne lider av en dramatisert versjon av Stendhals syndrom mens hun jager en serievoldtektsmann og -morder i Uffizi.

Eksterne lenker
---------------

* Stendhalsyndromet: Når renessansekunst fører til nervøse sammenbrudd - Tidsskrift for Norsk Psykologforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
**Frøydis Langmark** (født 1941) er en norsk lege og spesialist i patologi som har hatt stillingen som direktør for Kreftregisteret (1983–2011). 

Langmark tok medisinsk embetseksamen i 1966 ved UiO og tok spesialistutdannelse ved Rikshospitalet og Radiumhospitalet. Hun arbeidet i flere år ved patologiavdelingene på Rikshospitalet og Radiumhospitalet. I 1981 ble hun ansatt som spesiallege i patologi ved Kreftregisteret, der hun to år senere ble direktør. Hun gikk av med pensjon i 2011.

Langmark har også vært styreleder for Statistisk sentralbyrå og Norges Forskningsråd, president i Polyteknisk Forening og leder av Den norske patologforening. I 2012 fikk hun heder av International Association of Cancer Registries (IACR) og ble samtidig utnevnt til æresmedlem i organisasjonen. IACR er en paraplyorganisasjon for kreftregistre, den ble grunnlagt i 1966 og har medlemmer i hele verden.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, side(r) 36, urn.nb.no, utgitt 4. januar 2001, besøkt 16. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sandarhistorielag.no, besøkt 16. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Verdig avslutning for direktør Frøydis Langmark». *www.kreftregisteret.no* **(norsk)**. 2011. Besøkt 16. juni 2021.
4. ↑  80 års omtale i Aftenposten 4. januar 2021
5. ↑  «Kreftregisteret personlig takker av». *Dagens Medicin* **(norsk)**. 2010. Besøkt 16. juni 2021.
6. ↑  «Frøydis Langmark hedret internasjonalt». *Dagens Medicin* **(norsk)**. 2012. Besøkt 16. juni 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CiNii
 |
**Kari Manger** (født 8. mars 1948) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet.

I kommunevalgene i 1987, 1991 og 1995 var Manger Arbeiderpartiets ordførerkandidat i Askøy kommune, men vant valget først i 1999. Hun ble kommunens første kvinnelige ordfører da hun ble valgt med støtte fra Fremskrittspartiet og Malvin Eilertsens liste Upolitisk. I 2003 ble hun gjenvalgt for fire nye år som ordfører. Da denne perioden var fullført trakk hun seg fra politikken av hensyn til egen helse. Hun hadde da vært sykemeldt i perioder fra ordførervervet.

En av Mangers hjertesaker var å få gjenopptatt næringsvirksomhet på Hanøytangen etter at Hilmar Reksten måtte gi opp sine planer der. I 2001 kjøpte Askøy kommune ut eierandelen til Bergen kommune på Hanøytangen. Hun gikk også inn for å forskuttere ny fylkesvei frem til Hanøytangen for å få fortgang i næringsutviklingen der. Etter først å ha fått nei fra fylkeskommunen fikk hun til en avtale med Høyre som sikret finansiering av prosjektet.

I en kort periode var Manger vararepresentant på Stortinget.

Referanser
----------

1. ↑   stortinget.no, stortingsrepresentant-ID KAM[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Manger, Kari (1948-)». Stortinget.
3. ↑  «Jokeren Malvin avgjorde». *Askøyværingen*. 24. september 1999.
4. ↑  ««Kari-effekten» slo til». *Askøyværingen*. 17. september 2003.
5. ↑  «Askøy-ordføreren gir seg». *Bergens Tidende*. 16. januar 2007.
6. ↑  «Askøy». *NRK*. 4. juni 2007.
7. ↑  «Kari vil ha arbeidsplasser». *Bergensavisen*. 17. januar 2001.
8. ↑  «Askøy overtar Hanøytangen». *NRK*. 16. januar 2001.
9. ↑  «Askøy frykter for vei til Hanøytangen». *Bergens Tidende*. 28. februar 2003.
10. ↑  «Høyre snur og berger veien». *Bergens Tidende*. 11. mars 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Kari Irene Nissen Brodtkorb** (født 3. mars 1942 i Oslo) er en norsk arkitekt og tidligere arkitekturprofessor ved AHO. Hun er kjent som en av Norges fremste boligplanleggere, hvor komplekset *Stranden* på Aker Brygge i Oslo peker seg ut. For dette prosjektet ble hun tildelt Houens fonds diplom i 1994.

Utdannelse, karriere og utmerkelser
-----------------------------------

Brodtkorb ble utdannet ved NTH og ble uteksaminert i 1965. Året etter begynte hun å arbeide som arkitekt ved Harald Hilles arkitektkontor, hvor hun var ansatt frem til 1971. Etter dette hadde hun egen praksis i Oslo frem til 1974, før hun fra 1977 og frem til 1985 var hun ansatt ved *Anker & Hølaas arkitektkontor*, hvorav de siste fem årene som partner. Etter dette startet hun selv egen praksis i Bærum i 1985. Som arkitekt stod hun bak en rekke særpregede boligprosjekter i Oslo, som ofte ble formet som landsbyer med referanser til hvit mellomeuropeisk modernisme. Eksempler på dette er Gullkroken (1986), Hofftunet (1988) og boliger ved Smestad hovedgård (1990).

Hennes kanskje mest kjente byggverk er bolig- og næringskomplekset *Stranden* på Aker Brygge i Oslo, som ble oppført i perioden 1987 til 1990. Bygget er oppført i tegl og svartmalt stål, og knytter en forbindelse til områdets eldre verftsarkitektur. Hun har blitt tildelt en rekke arkitekturpriser, blant annet Murverksprisen i 1988 for sitt forfatterskap, og Houens fonds diplom i 1994 for *Stranden*. For sistnevnte bygg ble hun også tildelt Norsk Stålkonstruksjonspris og European steel award i 1991. Prosjektet Lysaker brygge ble også tildelt Statens Byggeskikkpris i 2004. I perioden fra 1990 til 1994 var hun også professor i arkitektur ved Arkitekthøgskolen i Oslo (AHO).

I 2014 ble hun tildelt Anders Jahres kulturpris.

Under Arkitekturdagen 2016 ble hun tildelt æresmedlemskap i Norske arkitekters landsforbund.

Utvalgt virke
-------------

Centralhuset og Centralstationen i Göteborg.
* Gullkroken i Oslo (1982–1986) – 30 rekkehus.
* Hofftunet i Oslo (1984–1988) – 110 leiligheter.
* Smestad hovedgård i Oslo (1990) – 60 leiligheter.
* Stranden, Aker brygge (1987–1990) – boliger og næringslokaler.
* Karenslyst allé 12 og 14 i Oslo (1998) – næringsbygg.
* Haga golfklubb i Bærum (2003)
* Strandpromenaden i Kristiansand (2004) – 93 leiligheter.
* Centralhuset i Göteborg (2004) – stasjon, hotell, næringslokaler og spisesteder.
* Lysaker Brygge i Bærum (2004) – boliger og næringslokaler.

Litteratur
----------

* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 128. ISBN 978-82-7935-197-9.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten.no – Bygger med kvinnevinkel (Av Elisabeth Johansen. Publisert 1. oktober 2006, besøkt 4. august 2010)
2. ↑  Finstad, Vibeke Wessel (2016). «Brodtkorb nytt æresmedlem». *Arkitektnytt* (11): 38–39.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kari Nissen Brodtkorb i Norsk biografisk leksikon (Forfatter Peter Butenschøn)
* Brodtkorb.no – Arkitektkontoret Brodtkorb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** ULAN
 |
**Stener Heyerdahls park** er et parkanlegg i Festningsgata i Kvadraturen i Kristiansand. Parkens navn er til minne om legen Stener Severin Heyerdahl (1811 – 1883). Parken ligger på det tidligere hospitalets tidligere kirkegård. Før anleggelsen av parken, ble gravene flyttet. I parken er det et lekeanlegg for barn.

Parkens historie
----------------

I 1896 gav en utflyttet kristiansander, gartner av yrke, uttrykk for forargelse over at byens politikere ikke gjorde noe med den åpne plassen der det tidligere hadde vært kirkegård. «paa et kort besøg i min fødeby, ser jeg at Hospitalets kirkegaard fremdeles henligger stemoderlig behandlet», skrev han i et brev til formannskapet. Dette utløste en rekke forslag for hva som måtte gjøres fra både innbyggerne i byen og folk utenbys. Men lite skjedde fra kommunens side.

I desember 1898 tok flere av Kristiansands innbyggere til orde for å anlegge et parkanlegg i byen. «Parken skal være til glæde for hele den øvre Bydels Beboere, samtidig som det vil være til fryd for vor By», skrev de i et brev til formannskapet, og lanserte samtidig det som tidligere hadde vært sykehusets kirkegård som et egnet sted for anleggelse av parken.

I mai 1900 vedtok formannskapet å anlegge et parkanlegg. Lokaliseringen ble Hospitalets kirkegård. Da året 1900 gikk mot slutten var den åpne plassen blitt et parkanlegg med plen, trær og benker.

Eksterne lenker
---------------

* «En park til ære for byens bedste søn»
**Lyme Regis** er en kystby i Dorset i England. Den ligger 40 km vest for Dorchester og 40 km øst for Exeter. Den er lokalisert i bukten Lyme Bay ved kysten av Den engelske kanal og på grensen av grevskapene Dorset–Devon. Den liker å kalle seg for *Dorsets perle*. Byen er kjent for sine fossiler som er funnet i klipper og strender, som er en del av det som kalles kommersielt for *Jurassic Coast* (Jurakysten). Kyststripen er et verdensarvsted. Av byens 3 671 innbyggere (2011) er omkring 45 % pensjonister; mange av dem har flyttet dit fra andre steder på grunn av det behagelige klimaet.

Byen ble grunnlagt som en havn på 1200-tallet, og var lenge en av Englands viktigste. 1900-tallet var preget av nedgangstider, og i 1960-årene ble jernbanestasjonen lagt ned. Byen livnærer seg for det meste på turisme. Muren i havnen, kjent som «The Cobb», er omtalt i Jane Austens roman *Overtalelse* (1818), men også i John Fowles' roman *Den franske løytnants kvinne* (1969) og i filmen av samme navn. Fowles er for øvrig født i byen.

I 1685 steg James Scott, 1. hertug av Monmouth, i land i Lyme Regis og startet sitt mislykkede opprør.

I 1812 fant Mary Anning, en fattigjente i tolvårsalderen, fossilet av den første kjente ichtyosaurus under en av sine vandringer langs kystklippene ved Lyme Regis. Hun solgte fossiler til besøkende og ble opphav til den engelske tungekrølleren *She sells seashells on the seashore*. Anning fant også den første kjente plesiosaurus, og flere av hennes funn kan beskues i Natural History Museum i London.

Referanser
----------

1. ↑  «Parish Population Data» Arkivert 2. november 2014 hos Wayback Machine. *Dorset County Council*.
2. ↑  Bryson, Bill (2005): *En kort historie om nesten alt*, Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, ISBN 82-05-33391-2, s. ?

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lyme Regis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lyme Regis hos Wikivoyage
* Offisielt turistnettsted for Lyme Regis
* Byrådet
* Geologi i området Lyme Regis, ved Universitetet i Southampton
* Landslides at Lyme Regis British Geological Survey
* Lyme Regis for turister og besøkende
* Lyme Regis i Open Directory Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Lyktebærerfly** (*Euplexia lucipara*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes over hele Sør-Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 32 – 36 mm), brunlig nattfly med et karakteristisk vingemønster. Forkroppen er mørkgrå. **Forvingen** er lyst brungrå med et bredt, mørkt brungrått tverrbånd i midten. Den er også mørkgrå langs den litt bølgete ytterkanten. Nyremerket er skinnende hvitt, dette er "lykten" i det norske navnet og også i det latinske artsnavnet. Ringmerket er brungrått, lysere enn det omkringliggende området. **Bakvingen** er brungrå, lysere ved roten, med en hvit flekk i bakhjørnet.

Levevis
-------

Arten finnes i løv- og blandingsskog, i skogkanter og i hager. Larven kan finnes på mange ulike urter, busker og trær. De voksne sommerfuglene fly om natten i mai – juli og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Lyktebærerflyet forekommer i Nord-Afrika, i det meste av Europa og videre østover til Kina, Korea og Japan. I Norge er den vanlig over hele Sør-Norge.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Lyktebærerfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Euplexia lucipara* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *lyktebærerfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *lyktebærerfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *lyktebærerfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *lyktebærerfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *lyktebærerfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *lyktebærerfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euplexia lucipara* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Euplexia lucipara* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Kivik** (tidligere dansk: **Kivig**) er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 960 innbyggere.

Kivik er opprinnelig et fiskevær, der hovednæringene i dag er fiske og turisme. Kivik er kommunens nest største tettsted etter Simrishamn.

Markeder og epleproduksjon
--------------------------

Kivik er i dag mest kjent for sine ulike markeder, blant annet Kiviks marknad og *Äppelmarknaden i Kivik*, og har de siste årene blitt utviklet til et eksklusivt feriemål. Kivik er det sentrale stedet for epledyrkingen i området. Kiviks musteri driver produksjon av eplemost i Karakås.

Fornminner
----------

Kivik er spesielt kjent for en gravrøys fra bronsealderen, den 3 000 år gamle «kungagraven». Det er det største gravminnet i sitt slag i Sverige og måler 75 meter i diameter.

Administrativt
--------------

Kivik ble municipalsamhälle i 1890. Senere ble Kivik administrasjonssenter i den tidligere Kivik kommune, som i dag inngår i Simrishamn kommune.

  

* Havnen i KivikHavnen i Kivik
* Markedet i KivikMarkedet i Kivik

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 6. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Borrby **·** Brantevik **·** Gärsnäs **·** Hammenhög **·** Kivik **·** Sankt Olof **·** Simris **·** Simrishamn **·** Skillinge **·** Vik **·** Vitaby **·** Östra Tommarp |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Heidi Ihlen** (født 1954) er en norsk motivasjonsrådgiver og psykolog. Hun driver egen praksis sammen med sin søster Bente-Marie Ihlen og har utgitt tre bøker innen sitt fagfelt.

Ihlen er utdannet psykolog fra Universitetet i Oslo (1988). Hovedoppgaven hennes hadde tittelen *Å være underveis : beskrivelse av en omorganiseringsprosess ved et A-senter*.

Hun har jobbet i poliklinikk med rusrelaterte problemer. Hun har over flere år arbeidet med å utvikle kommunikasjonsverktøy til bruk for leder-og kollegateam. Hun har vært opptatt av kommunikasjon og gruppebygging og har hatt et omfattende samarbeid rundt disse temaene med sin søster, Bente-Marie Ihlen, som også er psykolog. Hun tok videreutdanning i narrativ psykologi og via denne utviklet hun en større interesse for kognitiv tenkning. Hun har vært privatpraktiserende siden hun i 1992 etablerte Parkveien psykologisenter, sammen med sin søster og psykolog Marit Mogstad. Senere etablerte de to søstrene Ihlen-psykologene i Sandvika. Både hun og søsteren har vært brukt som motivasjonsrådgivere av toppidrettsutøvere, næringslivsledere og organisasjonsledere. Blant andre skøyteløperen Johann Olav Koss. Hun har også undervist på profesjonsstudiet i psykologi, UiO.

Ihlen har gitt bøkene *Effekt, falske smil og ekte ørefiker: en bok om kommunikasjon og teambygging* (1997) (sammen med Bente-Marie Ihlen og Johann Olav Koss), *På seg selv kjenner man ingen andre: om kommunikasjon og teambygging* (2003) (sammen med Bente-Marie Ihlen) og *Ubehag: Om hvordan vanskelige følelser kan gi gode relasjoner* (2014) (Sammen med Bente Ihlen).

Referanser
----------

1. ↑   Budstikka, utgitt 11. november 2014, besøkt 14. juli 2021, «Jubilanter 60 år»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Nordlandsposten, side(r) 40, urn.nb.no, utgitt 29. august 1995, besøkt 14. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dagbladet, utgitt 6. desember 1997, besøkt 14. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Å være underveis : beskrivelse av en omorganiseringsprosess ved et A-senter». *bibsys-almaprimo.hosted.exlibrisgroup.com* **(engelsk)**. 1988. Besøkt 14. juli 2021.
5. ↑  «Om oss». *Velkommen til Ihlenpsykologene*. Besøkt 14. juli 2021.
6. ↑  «Nordlands Framtid 1995.12.02». Norge;Nordland;;Bodø;;;;. s. 4 og 5.
7. 1 2  «Ihlenpsykologene». *Velkommen til Ihlenpsykologene*. Besøkt 14. juli 2021.
8. ↑  «Magasinet Psykisk helse». *psykiskhelse.no*. 2015. Arkivert fra originalen 14. juli 2021. Besøkt 14. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 - Ihlenpsykologene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Lyme Bay på kart over Storbritannia
Golden Cap på andre siden av Lyme Bay, sett fra Lyme Regis.
**Lyme Bay** er et område av den Den engelske kanal sørvest i England, mellom Torbay i vest og Isle of Portland i øst. Grevskapene Devon og Dorset ligger begge ved bukten.

Området rundt Lyme Bay er en del av et verdensarvsted, Jurassic Coast, som er navnsatt på grunn av de geologiske formasjonene her fra juratiden. Jurassic Coast strekker seg over 153 km, fra Orcombe Point i nærheten av Exmouth i vest, til Old Harry Rocks i øst. Mange av de første oppdagelsene av dinosaurer og andre forhistoriske reptiler ble gjort i områdene rundt Lyme Regis og Charmouth. Blant de første som gjorde oppdagelser her var den selvlærte paleonotologen og fossilsamleren Mary Anning, i 1820-årene.

Været i bukten er temperert etter engelsk standard, og langt mere temperert enn mange andre steder ved tilsvarende breddegrad, noe som skyldes det varme vannet golfstrømmen fører med seg. Området rundt kysten av Lyme Bay er derfor et populært feriemål.

Exercise Tiger ble avholdt ved Lyme Bay, og var et prøveforsøk på invasjonen av Frankrike på D-dagen i 1944. Øvelsen ble en katastrofe da tyske motortorpedobåter dukket opp og tok livet av 749 amerikanere og briter midt i bukten.

Bosettinger
-----------

Golden Cap og East Devon sett fra Burton Bradstock.
* Axmouth
* Beer
* Branscombe
* Charlestown
* Dawlish Warren
* Exmouth
* Fortuneswell -and the Isle of Portland
* Budleigh Salterton
* Eype
* Charmouth
* Lyme Regis
* Otterton
* Seaton
* Sidmouth
* West Bay

Elver
-----

* Axe
* Exe
* Otter

Referanser
----------

1. ↑  «Dorset and East Devon Coast». UNESCO World Heritage Centre. 2001. Besøkt 14. januar 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Nederlands flagg Nederland |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | Rio 2016 | BC1, individuelt |
| VM i boccia |
| Bronse | Beijing 2014 | BC1, individuelt |
| EM i boccia |
| Bronse | Guimaraes 2013 | BC1, individuelt |

**Daniël Perez** (født 26. oktober 1981) er en nederlandsk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 

Han har cerebral parese, som skyldes oksygenmangel ved fødselen. Han har spanske foreldre.

Idrettskarriere
---------------

2013
Perez debuterte internasjonalt ved EM i boccia 2013. Der fikk han bronse individuelt i klassen BC1, etter at han vant bronsefinalen 6-0 over Katarina Curinova.

2014
Ved VM i boccia 2014 fikk han bronse, etter at han vant alle kampene i gruppespillet, men tapte semifinalen mot David Smith, som ble hans eneste tap i dette mesterskapet. Han vant bronsefinalen 3-2 over thailandske Pattaya Tadtong. 

2015
Han kom på 5.-plass lagkonkurransen BC1-2 ved EM i boccia 2015, men var nummer 1 på verdensrankingen i klassen BC1 ved utgangen av 2015. 

2016
Ved VM i boccia 2016 kom han på 12.-plass individuelt. Han deltok også ved Paralympiske sommerleker 2016, der han spilte seg fram til finalen, der han tapte 0-5 for britiske David Smith. I lagkonkurransen i klassen BC1-2 spilte han sammen med Bernd Meints og Judith Bulthuis, og disse kom på 12.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  BISFED - *2013 European Championships, Povoa - Individuals BC1*, besøkt 3. oktober 2016.
2. ↑  Rio 2016 - *Mixed Individual - BC1 Gold Medal Match* Arkivert 10. oktober 2016 hos Wayback Machine. besøkt 6. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Rio 2016 Arkivert 3. oktober 2016 hos Wayback Machine.
* (en) IPC - Resultater Rio 2016
* (nl) Profil hos Team NL
*Moraea callista*, en art iris funnet i Kitulo nasjonalpark.
**Kitulo nasjonalpark** er et botanisk verneområde i høylandet i det sydlige Tanzania. Parken dekker et område på 412.9 km² og ligger del i Mbeya-regionen, dels Iringa-regionen. Verneområdet omfatter *Kitulo Plateau* og den tilstøtende *Livingstone Forest*. Parken er administrert av Tanzania National Parks (TANAPA), og er den første nasjonalpark i det tropiske Afrika, opprettet primært for beskyttelse av floraen.

Den lokale befolkning omtaler Kitulo som *Bustani ya Mungu'* (Guds have), mens botanikere betegner den som et Serengeti av blomster.

Verning av Kiitulos unike flora ble først foreslått av Wildlife Conservation Society (WCS), som et tiltak mot den voksende internasjonale handel med orkide-løk og øket jakt- og hogstaktivitet i den omkringliggende skog. Tanzanias president Benjamin Mkapa kunngjorde opprettelsen av Kitulo nasjonalpark i 2002. Parken ble formelt opprettet i 2005, og ble Tanzanias 14. nasjonalpark. Fremtidige forslag fra TANAPA går ut på utvidelse av parken til å omfatte den tilstøtende Mount Rungwe Forest.

Kipunji
I 2005,oppdaget feltarbeidere fra WCS en ny art av aper i og omkring Mount Rungwe 
og i Livingstone skogsområde av nasjonalparken. Opprinnelig kjent av lokalbefolkningen som mangabey, senere ble navnet forandret til sitt tanzanianske navn på swahili som kipunji. Den er en av de 25 mest truede arter av aper i verden.

Referanser
----------

1. ↑  «Tanzania's New National Park Protects Edible Orchids». Environment News Service. 21. mars 2002. Arkivert fra originalen 7. januar 2019. Besøkt 12. mars 2011.
2. ↑  «Tasty orchids are selling like hotcakes in Tanzania». Mail and Guardian Online. 6. mars 2003.
3. ↑  «New Primate Discovered In Mountain Forests Of Tanzania». sciencedaily.com. 29. mai 2005.
4. ↑  «25 Most Endangered Primates: The Kipunji». Primate Specialist Group. Arkivert fra originalen 27. juli 2011. Besøkt 11. mars 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. juli 2011. Besøkt 12. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Kitulo, Tanzania National Parks website

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Tanzania |
| --- |
| Nasjonalparker | Arusha • Gombe Stream • Jozani Chwaka Bay • Katavi • Kilimanjaro • Kitulo •  Manyarasjøen • Mahale Mountains • Mikumi • Mkomazi  • Ruaha • Rubondo Island • Saadani • Serengeti • Tarangire • Udzungwa Mountains | Tanzanias flagg |
| Reservater | Amani • Ngorongoro • Selous • Uwanda |
| Marinparker og reservater | Dar es Salaam: (Bongoyo • Mbudya • Pangavini • Fungu Yasini) • Mafia Island • Maziwi • Mnazi Bay-Ruvuma elvemunning |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Øskje i svidekor fra Valle i Setesdal. I dag kjenner vi ikke så mange navn på bygdehåndverkere som drev med svidekor, men denne skal være laget omkring 1820 av *Tarald Sveinsson Haamaaren*. Diameter 47 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1913-0802.
**Svidekor** er brukt i folkekunsten for å dekorere umalte gjenstander av tre. Til å utforme dekoren ble det brukt svijern med forskjellige geometriske figurer i enden. Jernene ble varmet i peisen slik at man kunne brenne dekoren inn i treet, og ved å kombinere tre-fire forskjellige jern kunne det lages mange forskjellige mønster. Tilsvarende jern med initialer eller navn kunne brukes for å sette eiermerke på gjenstander av tre.

Svidekor er mest brukt på mindre gjenstander som skrin, øskjer, tiner, ambarer, stettefat og boller. De eldste svidekorerte gjenstandene har geometrisk dekor, og det er mange paralleller til dekor i karveskurd. Men når rosemalingen brer seg kommer det nye impulser og det blir med vanlig ranker, blomster og bladverk.

Svidekor ser ut til å ha vært særlig populært på 1700- og første halvdel av 1800-tallet. Utover på 1800-tallet ser svidekor mer ut til å ha gått av moten, og da ble mange gjenstander med svidekor overmalt.

Litteratur
----------

* Midttun, Gisle (1921): «Kunstarbeid og handverk.» I *Setesdalen, Norske bygder*. Kristiania. s. 251-262.
* Mørch, Andreas (1964): *Sigdal og Eggedal. Bind IV. Bygdehistorie.* Sigdal og Eggedal historielag. Drammen.
* Weiser-Aall, Lily (1947): «Magiske tegn på norske trekar.» Artikkel i *By og bygd V. Norsk Folkemuseums årbok 1947.* Side 117-144. Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Midttun (1921) s. 259.
2. ↑  Midttun (1921), s. 258-259.
3. ↑  Mørch (1964) s. 721-722.
Anatolia i 1097, før beleiringen av Nikea
**Danishmend Gazi**, fullt navn **Gümüştekin Danishmend Ahmed Gazi** eller **Danishmend Taylu** (død 1104), var grunnlegger av beyliken danishmendene. Etter den tyrkiske fremrykningen inn i Anatolia som fulgte slaget ved Manzikert, kontrollerte hans dynasti de nordlige-sentrale regionene i Anatolia. 

Nederlaget til den bysantinske hæren ved Manzikert gjorde det mulig for tyrkerne, inkludert styrkene som var lojale ovenfor Danishmend Gazi, å okkupere nesten hele Anatolia. Danishmend Gazi og hans styrker tok det sentrale Anatolia som sitt land og erobret byene Neocaesarea, Tokat, Sivas og Eukaita. 

Under det første korstoget var han direkte i veien for de fremrykkende korsfarerne. Han tapte i slaget ved Dorylaion i 1097, men fikk seg en seier ved å ta Bohemond I av Antiokia til fange i 1100. Han fortsatte å føre felttog og utvidet sitt område sørover og erobret Malatya (Melitene) i 1103 i slaget ved Melitene.

Han ble etterfulgt av sin sønn emir Gazi Gümüştekin
.

En grav som blir tillagt ham finnes i Niksar.

Danishmend Gazi er den sentrale figuren i *Danishmendnâme*, et tyrkisk epos. I dette verket blandes hendelser fra Danishmend Gazis liv med legendariske bedrifter fra den arabiske krigeren Sidi Battal Gazi (8. århundre) og den persiske helten Abu Muslim. 

Legendene som utgjør *Danishmendnâme* ble samlet fra tyrkisk muntlig tradisjon for første gang på ordre fra den seldsjukkiske sultanen Kayqubad I, et århundre etter Danishmends død. Den endelige formen som har nådd vår tid er et kompendium som ble satt sammen på instruksjon fra den osmanske sultanen Murad II tidlig i det 15. århundre.

Noen ganger henvises Danishmend Gazi til med tittelen *melik* som betyr «konge». Denne ble satt på hans barnebarn i 1134 av den abbasidiske kalifen i Bagdad og ble noen ganger brukt retrospektivt av samtidige og historiografer. Den andre tittelen, *gazi*, betegner en kriger.

Der er også noe forvirring på navnet hans og forskjeller i bruk av navnet blant forskere. Han hadde det samme navnet som sin sønn, Gümüştekin. Faren henvises vanligvis i korthet til som Danishmend Gazi, mens hans sønn blir kalt emir Gazi, uten å nevne fellesnavnet Gümüştekin på noen av dem. Videre er også danishmend-dynastiet sitert å ha familiebånd til seldsjukkenes dynasti, men her varierer forklaringene.

Referanser
----------

1. ↑  «Turkish dynasties» **(engelsk)**. Foundation for Medieval Genealogy.
2. ↑  «Traditional Tomb of Danishmend Melik Ahmed Gazi» **(engelsk)**. Archnet. Arkivert fra originalen 5. april 2007.

Litteratur
----------

* (begrenset utdrag) Clifford Edmund Bosworth (2004). *The New Islamic Dynasties: A Chronological and Genealogical Manual ISBN 0748621377* **(engelsk)**. Edinburgh University Press.
* Irene Melikoff, **Danishmendname** *La Geste de Melik Danishmend*, 1960, oversettelse til engelsk og introduksjon til et tyrkisk epos fra det 13. århundre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Svetozar Stojanović** (født 18. oktober 1931 i Kragujevac, Kongeriket Jugoslavia (dagens Serbia), død 7. mai 2010) var en serbisk filosof og politisk teoretiker. 

Stojanović var en intellektuell og akademiker som bidro til filosofisk teori og engasjert i praktisk politikk. Han mottok en PhD i filosofi fra Universitetet i Beograd i 1962. Sammen med syv andre professorer og lærere ble han utvist fra Universitetet i Beograd i januar 1975 for opposisjonell virksomhet under Josip Broz og hans Tito-regime i Jugoslavia. Han vendte tilbake til universitetet på begynnelsen av nittitallet da det sosialistiske Jugoslavia falt fra hverandre. I 1992 og 1993 tjenestegjorde han som spesialrådgiver for den tidligere jugoslaviske presidenten Dobrica Ćosić. 

Han satt som formann for International Humanist and Ethical Union mellom 1985 og 1987. Stojanović var en langvarig kritiker av Slobodan Milošević og en av hovedpersonene i oktober 2000 serbiske demokratiske revolusjonen som endte med å styrte Milošević. Han ble utnevnt til Kommisjonen for sannhet og forsoning av den tidligere jugoslaviske presidenten Vojislav Kostunica, og senere ble han medlem av Utenriksdepartementet i Serbia. 

Stojanović var grunnlegger og president for den serbiske-amerikanske Center for National Strategy i Beograd, som utviklet seg til forum for serbisk-amerikansk dialog og samarbeid. Han var sjefredaktør for Praxis International fra 1987 til 1990 og han var medlem av redaksjonsrådet for filosofi og samfunnskritikk, basert i Boston. Stojanović skrev syv bøker, fire brosjyrer, og cirka 130 tidsskriftartikler. Hans verker er oversatt til fjorten språk, inkludert engelsk, tysk, fransk, russisk, spansk og japansk.

Referanser
----------

1. ↑   www.politika.rs[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Pontopolycope*** er en underslekt av slekten *Polycope*, eventuelt en selvstendig slekt innenfor familien Polycopidae - den eneste gjenlevende i overfamilien **Polycopiodea**, som igjen er den eneste undergruppen av underordenen **Cladocopina** - i ordenen Halocyprida av Myodocopa-muslingkreps, som er små krepsdyr. Derimot er det også en familie av utdødde arter i ordenen, Quasipolycopidae (Jones, 1995). Artene i Polycopidae-familien er ganske distinkte fra øvrige Halocyprida-arter, og det har vært foreslått at de utgjør en egen orden.

Slekten inneholder minst 4 - 6 anerkjente arter.

Alle artene lever i saltvann. En mer utførlig beskrivelse av artenes felles morfologiske trekk, er gitt i artikkelen om familien Polycopidae.

Taksonomisk plassering av gruppen
---------------------------------

Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og baserer seg på studier av morfologi snarere enn genetikk. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som for øvrig foreslår at Polycopidae-artene er distinkte fra Halocyprida-artene og kan rettferdiggjøre en egen orden, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger *Catalogue of Life*:  - og i hovedregel *WoRMS*-databasen.

**Treliste**
* Rekke: krepsdyr (Crustacea) - 67.000 arter Brünnich, 1772
	+ **Klasse muslingkreps (Ostracoda)** - 4 ordener, 13.000 arter Latreille, 1802
		- * Orden Halocyprida - 2 underordener, 3 familier, 45 slekter, 241 arter Dana, 1853
				+ Underorden Cladopina
					- Overfamilie Polycopoidea
						* Familie Polycopidae - 6 slekter, 14 arter Sars, 1865
							+ *Slekt Polycope*
								- *Underslekt **Pontopolycope***  Chavtur, 1981
									* *Polycope dentata*  Brady, 1868 = *Pontopolycope dentata*  Müller, 1894

Referanser
----------

1. ↑  Dais, George E. Martin, Joel W.: An Updated Classification of the Recent Crustacea Arkivert 12. mai 2013 hos Wayback Machine. *Natural History Museum of Los Angeles County* 2001, side 1-132
2. ↑  Bisby F.A. Roskov Y.R. Orrell T.M. Nicolson D. Paglinawan L.E. Bailly N. Kirk P.M. Bourgoin T. Baillargeon G. Ouvrard D. (red.): «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist» - Species 2000. Reading, Storbritannia.
3. ↑  Pontopolycope - *WoRMS*. Besøkt 20. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pontopolycope* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata
**Svette** også kalt perspirasjon eller transpirasjon innebærer utskillelsen og fordampning av vannholdig væske fra svettekjertler i huden.

I tillegg til vann inneholder svette salt, natriumklorid, urea, feromoner og små mengder albumin som er et eggehvitestoff. Feromoner er luktstoffer som kan gi signaler om seksuell interesse, og andre funksjoner som angst etc.

Den viktigste funksjonen til svetten er temperaturregulering ved at fordampningen av svetten krever mye varme. Manglende svetting kan gi overoppheting, hypertermi. Siden kroppen mister mye vann og salt i varmt vær, er det viktig å drikke mye og å få i seg litt salt når det er varmt. Nordmenn er lite vant til å ta slike hensyn, noe som kan gi alvorlige problemer med dehydrering ved opphold i tropisk klima og ved varmebølger om sommeren.

Ved unormal varmeproduksjon som ved økt muskelbruk kan svetting bli nødvendig for å unngå for høy temperatur i kroppen.

Svettekjertlene kan reagere på psykiske belastninger som frykt, eller på for lavt blodtrykk, og gi kaldsvetting.

Svettelukt
----------

Ved svetting blir salt, urea og feromoner liggende igjen på huden etter at vannet i svetten er fordampet.
Det som lukter av svette er ammoniakk som dannes av at bakterier på huden som bruker urea som energikilde og bryter det ned til ammoniakk og vann. (Kroppens måte å kvitte seg med giftig ammoniakk på er at leveren bruker energi til å lage ureamolekyler av vann og ammoniakk. Mesteparten av urea utskilles med urinen.) 

Gammel svettelukt er for en stor del nedbrytning /harskning av hudtalg til smørsyre (butyric acid). Talg og smørsyre er fettløselig og gjør det tilrådelig å bruke såpe eller badeolje en til to ganger i uka for å hindre slik lukt. Fersk svettelukt kan hindres med vann uten såpe fordi ammoniakk og urea er vannløselig. 

Ved bruk av såpe på kroppen ofte, og så varmt dusjvann at talgen blir en flytende olje, vil såpa og vannet fjerne talgen fort slik at talgproduksjonen bli for liten i forhold til behovet for mykgjøring av hudens overflateceller, som lett vil bli harde og sprekke opp. Resultatet vil være eksemer og soppinfeksjoner i huden.

Feromonene på huden er viktige for å fremstå som seksuelt attraktiv. Mange ødelegger sine muligheter til seksuell oppmerksomhet ved å dusje rett før møter med for dem seksuelt attraktive individer. Skal man på fest eller ut på byen, bør man dusje om morgenen og ikke rett før en skal ut. (ifølge professor i hudsykdommer Ole Fyrand)

Svette og sykdom
----------------

Plutselig markant forandring i svetting eller opplevelse av nattesvette (uten noen opplagt årsak) kan være grunn til å kontakte lege. Kaldsvetting er også tegn på alvorlig sykdom, angst eller smerte. Dersom dette kan kombineres med andre symptomer, bør dette vurderes av lege.

Referanser
----------

1. ↑  «Økt eller nedsatt svette». Pasienthåndboka.no. Arkivert fra originalen 9. april 2010. Besøkt 24. august 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Svetoslav Gavriiski** (født 18. desember 1948 i Svisjtov) er en bulgarsk økonom, som fra 1997 til 2003 var sentralbanksjef i Bulgarias nasjonalbank (Balgarska Narodna Banka).

Gavriskii gikk ut fra videregående skole i Sofia i 1967, og avsluttet i 1972 sin utdanning innen utenrikshandel (Foreign Trade Economics) ved Karl Marx Higher Economics Institute. 

Fra 1972 til 1977 jobbet han i Finansdepartementet, i avdelingen for utenrikshandel. I 1977 begynte han å jobbe i valutaavdelingen (Foreign Exchange Finance). Etter dette jobbet han som *seniorekspert* med nasjonalregnskapet i Økonomi- og Planleggingsdepartementet fra 1988 til 1990, før han igjen returnerte til Finansdepartementet i 1990, som *seniorekspert* innen internasjonale økonomiske relasjoner. Etter en kort periode som leder av avdelingen for internasjonale økonomiske relasjoner fra 1991 til 1992 ble han i 1992 utnevnt til visefinansminister. 

Fra februar til mai 1997 var han fungerende finansminister i Stefan Sofianskis forretningsministerium. Han deltok i utarbeidelsen av den nye sentralbankloven som trådte i kraft fra 1. juli 1997, og 11. juni 1997 ble han utnevnt til landets sentralbanksjef, og tok over etter Lyubomir Filipov. Han hadde denne stillingen fram til 2003, da Ivan Iskrov overtok stillingen. 

Gavriiski er i dag direktør i Allianz Bank Bulgaria.

Referanser
----------

1. ↑  BNB - *BNB Governors*
2. ↑  Allianz Bank Bulgaria - *Presentation* Arkivert 11. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 2. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Bulgarias nasjonalbank – *Svetoslav Gavriiski*
**Torodd Kvaale** (født 16. mars 1927 i Lom, død 28. februar 1995) var en norsk kulturjournalist, kjent fra 80-tallet som leder av NTBs kulturavdeling

Han var sønn av læreren og forfatteren Olav Kvaale.
I 1946 begynte han i Dølabladet for så å være i Norsk Tidend en tid, to år for
Utenriksdepartementet sin pressetjeneste, før han i 1956 fikk hyre av NTB som
språkekspert og viktig medlem av språkomiteen der. Kvaale gjorde seg sterkt gjeldende
i nasjonale media fra 1985 til 1994,
som aktiv journalist i den kulturavdelingen han hadde etablert i NTB. Hans siste artikkel var
om Fjernsynsteatret.
Som ung ledet han ungdomsgruppen av interessenter for Venner av Det Norske Teatret (1951).
Han var også ungdomsvenn av Tor Jonsson og vertskap for denne, da han i 1950 flyttet til Oslo det siste halvåret før han døde.

Utgivelser
----------

* Torodd Kvaale (1960). *Tor Jonssons diktning, studierettleiing*. Oslo.  [15 sider]
* Johannes Skar (1961). Olav Bø, Arne Berg og Reidar Djupedal, red. *Gamalt or Sætesdal, bind III*. Lokalhistorisk forlag, Espa.  [Biletredaktør var Torodd Kvaale, tre bind, først utgitt Samlaget]
* Torodd Kvaale (1979). *Litt skulesoge frå Lom*. Lom, forfatteren.  [124 sider]

Referanser
----------

1. ↑  Torodd Kvaale (19.12.1994). «Fjernsynsteatret in memoriam». NTB.
2. ↑  «Minneord». Bergens Tidende. 4.3.1995.
3. ↑  Marit Berge Sundli (1991). *Fåkjeldland, minne frå Tor Jonssons heimegrend*. Lom, Steinvarp. s. 36.  [88 sider, illustrert av Liv Sundli]
**Pierre Daye** (født i 24. juni 1892 i Schaerbeek i Belgia, død 24. februar 1960 i Buenos Aires i Argentina) var en belgisk kollaboratør med nazistene under den andre verdenskrig. Han bodde i eksil i president Juan Peron sitt Argentina etter den andre verdenskrig.

Daye samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten under verdenskrig og ble dømt til døden for krigsforbrytelser den 18. desember 1946 av krigsforbryterdomstolen i Brussel. Etter verdenskrigen flyktet Daye til Argentina med hjelp av Charles Lescat som også arbeidet til fordel for tyskerne. Den 17. juni 1947 anmodet belgiske myndigheter om Dayes utlevering fra Argentina, men det ble avslått. I Argentina gjenopptok Daye sitt forfatterskap og han arbeidet som redaktør og journalist. Han returnerte senere til Europa, hvor han skrev sine egne memoarer og publiserte sin egen selvbiografi.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ODIS, ODIS ID PS\_4862[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w66m43jt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Pierre Dureau** (født 23. august 1915 i Neuilly-sur-Seine, død 22. april 2006 i La Cadière d'Azur) var en fransk offiser, kjent for sin innsats under andre verdenskrig. Dureau deltok i det franske ekspedisjonskorpset som ble satt inn i slaget om Narvik og ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats der.

Andre verdenskrig
-----------------

Dureau studerte juss og gjennomførte kurs ved militærakademiet Saint-Cyr.
 Ved utbruddet av andre verdenskrig i 1939 tjenestegjorde han i Den 6. alpejegerbataljon. I april 1940 ble Dureau sendt med det fransk-polske ekspedisjonskorps til Norge. Han utmerket seg i kamp mot tyske invasjonsstyrker i Nord-Norge i mai–juni 1940. Han gjorde seg særlig bemerket for sitt mot i kamp ved Elvenes og Roasme.

Etter evakueringen av de allierte styrker fra Norge i juni 1940 kom Dureau til Storbritannia, der han ble med i general de Gaulles frie franske styrker. Han tjenestegjorde som instruktør og var deretter i de Gaulles stab. I august 1941 ble han stasjonert i Syria og Libanon. Deretter tjenestegjorde han under general Edgard de Larminat inntil januar 1943 da han ble tilknyttet Fremmedlegionens 13. halvbrigade. Dureau kjempet i Tunisia og deretter i Italia, der han ledet bombekasterne i Fremmedlegionens 1. bataljon. I august 1944 deltok han i landgangen i Provence og kjempet deretter i frigjøringen av Frankrike helt til de siste kampene i Alsace og Alpene. Dureau hadde ved krigens slutt grad av kaptein.

Etter krigen gikk Dureau over i privat næringsliv, der han var aktiv i skogs- og byggebransjen.

Utmerkelser
-----------

Løytnant Pierre Dureau ble i statsråd 20. mars 1942 hedret med det norske Krigskorset med sverd for sin innsats i kampene ved Narvik. Han ble også tildelt St. Olavs Orden.

Dureau ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen og ble hedret Croix de Guerre, samt andre franske utmerkelser. Han ble også dekorert med det belgiske Croix de Guerre, utnevnt til offiser av Leopoldsordenen og mottok det polske Tapperhetskorset. Dureau var ridder av Alaouite-ordenen og av Iftikhar-ordenen.

Referanser
----------

1. ↑   Compagnon de la Libération ID 309[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7  «Pierre Dureau», Musée de l'Ordre de la Libération. Lest 29. november 2015.
3. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 43.

Kilder
------

* «Pierre Dureau», biografi fra nettsedet til den franske Frigjøringsordenens museum
* Gjems-Onstad, Erik (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Grøndahl og Dreyers Forlag, 1995
Kvinne står ved siden av en bils stigbrett
Toyota 4Runner med stigbrett
**Stigbrett**, engelsk: *running board* er et smalt trinn montert under sidedøren  i en bil eller lastebil. Det er til nytte, spesielt i høye kjøretøyer, og var typisk for gamle biler, som hadde mye høyere bakkeklaring enn dagens kjøretøy. Det brukes også som pynt på kjøretøy som ellers ikke krever det. Opprinnelsen til navnet **stigbrett** er uklart. De første stigbrett før bilen, ble installert på vogner så tidlig som i det 17. århundre. Om de ble oppkalt etter oppfinneren eller med referanse til funksjonen er åpent for debatt.

I begynnelsen av det 20. århundre var alle biler utstyrt med stigbrett. Nødvendigheten av å bruke dem ble forårsaket av det faktum at de første bilene var utformet med et smalt, høyt karosseri boltet til chassiset. Et stigebrett fungerte som en trapp til et kjøretøy, og var bredt nok til å tjene som et sted å sitte, endatil ligge på for en voksen.

I løpet av 1920-og 1930-tallet ble bilene konstruert mer elegante og aerodynamiske. Det eliminerte behovet for stigbrett. Den første bilen som ble konstruert  uten stigbrett var 1936-modellen av Cord. Det endret  holdning til stigbrett i mange år fremover.

Stigbrett kan også brukes til å stå på når bilen er i bevegelse. Navnet stigbrett ble også brukt på eldre jernbanevogner som ikke hadde inngang i begge ender, men der hvor hver enkelt kupé hadde egen dør, og som konduktøren benyttet ved billettkontroll, eller for å betjene vogners bremser.

Referanser
----------

1. ↑  OSS 5193829"Sub frame support system and running board for a vehicle"
2. ↑  «A Brief History Of Running Boards».
**Blåmjelt** (latin: *Astragalus norvegicus*) er en ganske sjelden plante i mjeltslekten, som tilhører erteblomstfamilien *(Fabaceae)*. Den er 20-35 cm høy, med oppreist, stiv stengel og eggeformede, ganske store parstilte blad uten klengetråder. De blekblå eller blå-lilla blomstene blomstrer i juli-august.

Blåmjelt har mellomgrønne, eggerunde og butte blader som sitter parvis på egen bladstilk. Ørebladene (der stilken deles eller bladstilkene er festet) er relativt smale, ofte trekantede, og 5-8 mm lange. 

Belgene er brungrønne og hårete med svarte hår. De er 10 mm lange, og åpner seg om høsten.

Arten skilles fra setermjelt ved at sistnevnte har små og smale blader, mens blåmjelt har store og eggformede blader. Dessuten er blomstene mer utpreget blå og mindre lilla enn hos setermjelt.

Utbredelse
----------

Blåmjelt vokser på fuktig og kalkholdig grunn. Den trives på steder som overrisles av vann, langs elver og bekker, i kratt og på blomsterenger.

Den er utbredt i fjellet og i innlandet fra Sogn og hedmark og nordover, men bare spredt i Finnmark.

I Norden lever den spredt i Sverige spredt i Dalarne, Jämtland og Härjedalen.

Referanser
----------

1. 1 2  Lennart Stenberg (red.), Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals Store nordiske Flora*, 2003 (Oslo 2007), side 338

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blåmjelt* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Blåmjelt* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Blåmjelt* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Blåmjelt* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Blåmjelt* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Blåmjelt* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Blåmjelt* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Blåmjelt* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Astragalus norvegicus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Astragalus norvegicus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |