recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fredrikstad Rutebiler** (FR) ble stiftet av Fredrikstad kommune 18. august 1957 samtidig med at Fredrikstad-brua åpet.

Bakgrunn
--------

Ved oppstart overtok FR Ingvald Andersens Rutebilselskap i Borge. Selskapet hadde på dette tidspunkt 8 vogner, 8 faste sjåfører og to ekstrasjåfører. Ved oppstarte ble det samtidig kjøpt to nye busser. De neste tre årene ble det kjøpt inn fire nye busser. 

I 1964 overtok FR det som hadde vært Anton Drøbaks Bilruter. I 1959 ble dette selskapet overtatt av Glemmen kommune under navnet Glemmen Kommunale Bilruter. 1. januar 1964 gikk Fredrikstad og Glemmen kommune sammen og Glemmens busselskap ble slått sammen med FR. På dette tidspunktet hadde begge selskapene 14 vogner. 

I 1976 ble også Einar Olsen & Sønners Bilruter A/S inn i FR. Dette selskapet hadde 5 vogner og 4 sjåfører. 

Rutebilstatistikken for 1978 viser at FR hadde 43 heltidsansatte og 22 busser.

I 1978 besluttet FR å bygge nytt garasjeanlegg under Fredrikstad bru på et område på 10 mål. Anlegget ble påbegynt, men ble anlegg for det nye selskapet i 1980.

På slutten av 1970-tallet ble det arbeidet for en fusjon av flere av busselskapene i Fredrikstad-distriktet. Fredrikstaddistriktets Rutebiler AS (FDR) ble opprettet fra 1. januar 1980. Det var kommunene Fredrikstad, Borge, Hvaler og Kråkerøy som opprettet selskapet for å samordne busstrafikken i og rundt Fredrikstad. Dermed var tida over for Fredrikstad Rutebiler.

Litteratur
----------

* Madsen, B.(1978). Norges Rutebileierforbund - avd. Østfold 50 år 1978: Østfold rutebilhistorie. Fredrikstad: Østfold Rutebileier Forbund.
* Thoresen, H. Nilsen, O. R. og Sandhaug, B. (2000). Et buss-selskap beretter: 20 år på hjul: vi ruller videre! Gamle Fredriksstad: Fredrikstaddistriktets rutebiler.

Referanser
----------

1. ↑  50 år for fremgang: beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.
***Snitt – magasinet for visuell kommunikasjon*** var et fagblad for grafiske designere og illustratører i Norge. 

Magasinet het først *Grafisk Design* (fra og med vinteren 1992), siden *Visuelt* (fra og med våren 1992 til mai 2006). *Snitt* ble utgitt av Grafill, interesseorganisasjon for utøvere innen visuell kommunikasjon i Norge, og utkom seks ganger i året.

To av Snitts seks årlige utgivelser var kataloger over vinnerarbeidene i Visuelt-konkurransen og Årets vakreste Bøker. Magasinet hadde som politikk å skifte designbyrå og design hvert andre år. Byråer som arbeidet med *Snitt* var blant andre Skin Design, Virtual Garden Design og sist Heydays. Målsettingen for tidsskriftet var *«å gi informasjon, skape debatt og bidra til å høyne den faglige standarden innen visuell kommunikasjon i Norge»*. Fra og med oktober 2010 fikk magasinet distribusjon gjennom Narvesens bladkiosker. Grafill la imidlertid ned magasinet i 2011.

Judith Nærland var ansvarlig redaktør for bladet i perioden 2004–2006. Hilde Marstrander var ansvarlig redaktør fra desember 2006. 

Portal: Kunst
**Nettbuss Drammen** var et norsk busselskap med hovedbase i Drammen og en del av Nettbuss-konsernet. Selskapet hadde ruteområde i store deler av Buskerud, Øst-Telemark og nordre Vestfold, i tillegg til ekspressbussruter under TIMEkspressen-konseptet mellom disse tre fylkene og Oslo.

Avdeling i Vestfold kjørte også Telemarkekspressen i samarbeid med Telemark Bilruter, gjennom *Telemark Ekspressbusstrafikk AS*, og avdelingen på Ringerike kjørte en avgang på Valdresekspressen.

Historie
--------

Nettbuss Drammen oppstod 1. januar 2003 da Nettbuss Buskerud og Drammen og Omegn Busslinjer (DOB) ble slått sammen. NSB Biltrafikk kjøpte DOB i oktober 1999, og med fulgte det heleide datterselskapet *DOB Reiser*, senere Nettbuss Travel Drammen.

1. februar 2007 overtok Nettbuss Drammen selskapet Bjørhovdens Bilruter i Svene, som ble innlemmet fra 1. januar 2008. Samme dato ble også Nettbuss Vestfold innlemmet.

1. juli 2010 ble Nettbuss Ringerike delt mellom Nettbuss Drammen og Nettbuss Lillestrøm og omtrent halvparten av bussparken ble en del av Nettbuss Drammen.

1. januar 2013 ble selskapet innfusjonert i Nettbuss Sør, men hovedkontoret for det sammenslåtte selskapet ble beholdt i Drammen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Seutelvens Mekaniske verksted** ble etablert i 1917 og var da eneste skipsbyggeri ved Seutelven vest i daværende Glemmen kommune, som etter kommunesammenslåingen 1. januar 1964 ble en del av Fredrikstad kommune.

Opprinnelig var verkstedet et allsidig verksted innen industri og anlegg, men spesialiserte seg som skipsverft etter den andre verdenskrig.

Rundt 1970 arbeidet det ca. 100 mann ved Seutelven og virksomheten var under ekspansjon. Blant annet ble en ny verksted- og kontorbygning satt opp. Med MT «Esso Valløy» i 1972 var det imidlertid slutt og verkstedet ble overtatt av Ing. F. Selmer for 6,8 mill kroner. Arbeidsstokken krympet til 15 mann.

Referanser
----------

1. ↑  Thowsen, Elsa (1962): 183
2. ↑  Juvkam, Dag (1999): 11
3. ↑  Tidsskrift for DS «Hvaler»

Litteratur
----------

* Juvkam, Dag (1999): *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen*, Statistisk sentralbyrå, Oslo på ssb.no.
* Thowsen, Elsa (1962): *Glemmen bygdebok : en bygd blir til by*, [Glemmen : Glemmen kommune] på nb.no.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalsamfunnprosjektet Trosvik 2003
* Flyfoto av A/S Seutelvens fabrikker på Ensjø i Oslo 1954
* Flyfoto av verkstedet
* Arkivportalen: Arkivet etter AS Seutelvens Verksted
Skildring av et telys der luminans vises med falske farger. Linjen til høyre viser forholdet mellom farger og luminansnivåer (cd/m2).
**Luminans** (jf. fransk *luminance*, latin *lumen* «lys») er et fotometrisk mål på lysintensiteten per arealenhet av lys som beveger seg i en gitt retning. Det angir hvor mye lys som slipper gjennom eller reflekteres av en bestemt flate innen en gitt romvinkel, og indikerer hvor sterk lysstyrke et øye vil oppfatte når det betrakter flaten fra et bestemt punkt.

Luminans oppgis i SI-systemet som candela per kvadratmeter (cd/m²). I CGS-systemet er enheten for luminans stilb (sb), hvor 1 sb = 1 cd/cm².

Definisjon
----------

Luminans er definert som

{\displaystyle L\_{v}={\frac {d^{2}F}{dA\,d{\Omega }\cos \theta }}}
hvor

{\displaystyle L\_{v}} er luminans (cd/m²),
{\displaystyle F} er lysstyrke eller lysfluks (lm),
{\displaystyle \theta \,} er vinkelen mellom overflatens normalvektor og den oppgitte retningen,
A er arealet til overflaten (m²), og
{\displaystyle \Omega \,} er romvinkelen (sr).

Se også
-------

* Lysstyrke
* Lysfluks

Referanser
----------

1. ↑  «luminans», *NAOB*
2. ↑   «luminance, 17-21-050». *CIE S 017:2020 ILV: International Lighting Vocabulary, 2nd edition*. CIE - International Commission on Illumination. 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Paul Temple** er en rolleskikkelse skapt av den britiske forfatteren Francis Durbridge. Paul Temple er en berømt forfatter og kriminalekspert som gjerne konsulteres av Scotland Yard når de står fast i en sak. Han arbeider ofte sammen med sin snartenkte og vakre kone Steve, opprinnelig journalist. Temple opptrådte første gang i det britiske kriminalhørespillet *Send for Paul Temple* fra 1938. Stykket ble overført til film i 1946. Krimkarakteren oppnådde stor popularitet, også i Norge. I Norge debuterte han i 1952 i hørespillserien *Paul Temple og Gregory-saken, som* ble sendt i NRK Radioteatret. Dette ble radioteatrets første store publikumssuksess.

Paul Temple er hovedkarakter i rundt 30 britiske hørespill, fire filmer, over et dusin romaner og én TV-serie. Historiene ble også populære i Tyskland, som lagde egne hørespillversjoner.

Norske hørespill med Paul Temple
--------------------------------

* *Paul Temple og Gregory-saken* (1952), basert på det britiske hørespillet *Paul Temple and the Gregory affair* (1946)
* *Paul Temple og Madison-mysteriet* (1953), basert på det britiske hørespillet *Paul Temple and the Madison Mystery* (1949)
* *Paul Temple og Milbourne-saken* (1973), basert på det britiske hørespillet *Paul Temple and the Geneva Mystery* (1965)

Referanser
----------

1. ↑  «NRK - Radioteatret 75 år». *www.nrk.no*. Besøkt 30. desember 2018.
2. ↑  «WebCite query result». *www.webcitation.org*. Arkivert fra originalen 21. oktober 2009. Besøkt 30. desember 2018.
3. ↑  «Paul Temple». *www.thrillingdetective.com*. Besøkt 30. desember 2018.
4. ↑  «Francis Durbridge Homepage | Paul Temple». *krimiserien.heimat.eu*. Besøkt 30. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Brasils sentralbank** (portugisisk: Banco Central do Brasil – BCB) er sentralbanken i Brasil.

BCB ble etablert ved lov 31. desember 1964. 

Før BCB ble pengepolitikken i Brasil styrt av «SUMOC» (Superintendência da Moeda e do Crédito – Valuta- og kredittilsynet), Finansdepartementet og Banco Central do Brasil. Disse tre organene delte de klassiske sentralbankoppgavene seg imellom; 

* SUMOC ble etablert i 1945, for å drive landets pengepolitikk, og å bygge et fundament for en kommende sentralbank. Disse hadde ansvar for bankenes kredittregler, rentesetting m.m.
* Finansdepartementet hadde ansvar for utstedelse av penger
* Banco Central do Brasil hadde oppgavene som bank overfor staten

Det tok imidlertid lang tid før sentralbanken fungerte som en sentralbank, og fikk allokert alle disse oppgavene til seg. Først i 1988 ble oppgavene til Banco Central do Brasil overført til sentralbanken, da regelverket rundt sentralbanken ble revidert. 

Sentralbanksjef pr juni 2022 er Roberto Campos Neto. Han overtok etter Ilan Goldfajn i februar 2019.

Bankens hovedmål er å sikre en stabil valuta (Real), og en sunn finansnæring. Inflasjonsmålet har siden 2005 vært 4,5%, og inflasjonen har ligget over dette siden 2010, men endte på under 3% i 2017.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Brasils sentralbank - *Board of Governors*
2. ↑  Brasils sentralbank - *Roberto Campos Neto*, besøkt 17. juni 2022.
3. ↑  Brasils sentralbank – *Inflation Targeting in Brazil*, besøkt 19. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Banco Central do Brasil – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Bank Indonesia** (**BI**), er sentralbanken i Indonesia. 

Sentralbankens hovedkvarter ligger i Jakarta, og sentralbanksjef er tidligere finansminister Agus Martowardojo.

Historie
--------

Indonesia var nederlandsk koloni fra begynnelsen av 1800-tallet, under navnet Nederlandsk India. I 1828 etablerte Nederland *De Javasche Bank* (DJB), som hadde enerett i kolonien, denne eneretten ble også lovfestet i 1922, da DJB Bank Act ble vedtatt.

Japan okkuperte Indonesia fra 1942 til 1945, og allerede i 1945 lagde Indonesia et utkast til ny grunnlov, med forslag til egen sentralbank under navnet Bank Indonesia. Nederland forsøkte imidlertid å gjenerobre Indonesia, med den konsekvensen at landet fikk to regjeringer, og to sentralbanker. Nederland etablerte Nederlandsche Indische Civil Administrative (NICA). Indonesias egen regjering etablerte Jajasan Poesat Bank Indonesia (Bank Indonesia Foundation) som sentralbank, mens NICA ga De Javasche Bank rollen som utsteder i de områdene de kontrollerte. Denne maktkampen ble løst ved Rundebordskonferansen i 1949, der De Javasche Bank ble besluttet å være sentralbank for Indoniesia.

Den 1. juli 1953 ble De Javasche Bank nasjonalisert, og omdøpt til Indonesias Bank.

Sentralbanksjef
---------------

Pr november 2014 er Agus Martowardojo sentralbanksjef. Han har vært sentralbanksjef siden mai 2013, og hans periode varer fram til 2018. Visesentralbanksjef er Mirza Adityaswara.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Indonesias Bank - *Part 1: History of the Central Bank Development in the Indonesian Archipelago* Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine. besøkt 25. juli 2014.
3. ↑  Indonesias Bank - *Part 6 : DJB during the Revolution Era* Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine. besøkt 25. juli 2014.
4. ↑  Indonesias Bank - *The Board of Governors* Arkivert 3. august 2014 hos Wayback Machine. besøkt 8. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bank Indonesia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bank Indonesia på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
*Two International Finance Center* (venstre), der sentralbanken holder til.
**Hongkongs sentralbank** (engelsk: Hong Kong Monetary Authority, kinesisk: 香港金融管理局) er sentralbanken i Hongkong.

Sentralbanken ble etablert i 1993, og sentralbanksjef er Norman Chan.

Historie
--------

Sentralbanken ble etablert 1. april 1993, ved at valutafondet *Office of the Exchange Fund* og banknemnda *Office of the Commissioner of Banking* ble slått sammen. 

Hongkongs valutafond (Exchange Fund) ble etablert ved valutaloven av 1935, og endret senere navn fra *Currency Ordinance* til *Exchange Fund Ordinance. Dette fondet hadde som ansvar å stille sikkerhet for verdien landets sedler, og overtok i 1976 også Hongkongs* Coinage Security Fund*, som hadde ansvar for å stille sikkerhet for landets mynter, samt at de også overtok ansvaret for landets valutareserver.*

Hovedoppgaver
-------------

Sentralbankens hovedansvar er å sørge for stabil valuta, og en stabil banknæring.

Hovedoppgavene er:

* Opprettholde verdien av Hongkongs valuta (Hongkongdollar)
* Fremme en stabil og velfungerende finansnæring, herunder banknæringen
* Bidra til å opprettholde Hongkongs stilling som et internasjonalt finanssentrum, samt vedlikeholde og videreutvikler landets økonomiske infrastruktur
* Forvalte Hongkongs valutafond (*Exchange Fund*)

Sentralbanksjef
---------------

Pr mai 2016 er Norman T. L. Chan sentralbanksjef (*Chief Executive*).

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. 1 2  HKMA - *Establishment of the Exchange Fund*
2. ↑  Hongkongs sentralbank - *About the HKMA* Arkivert 27. november 2014 hos Wayback Machine. besøkt 18. november 2014.
3. ↑  Hongkongs sentralbank - *Organisation Chart*, besøkt 18. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hong Kong Monetary Authority – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** CiNii
 |
***God kveld, Dagfinn*** var en norsk humor-serie med Dagfinn Lyngbø som gikk TV 2 i 2003.

Den gikk i repriser på TV 2 Zebra i 2007.

Premieren ble sett av 505 000.

Om serien
---------

I studio forteller Dagfinn på sedvanlig vis om tingene som opptar ham. Hva gjør krabber når de er alene, er baderinger og stupebrett tegn på at det finnes vann på Mars og hvordan høres bursdagssangen til Osama bin Laden ut. Med Dagfinns sedvanlige skjeve blikk på virkeligheten får vi se mye av det som gjør ham til en av Norges mest populære stand-up-komikere. Selv om han sitter denne gangen. I utallige roller som alt fra cowboy, til pilot, til motstandskjemper under krigen og mafiaboss hos psykologen, får vi svar på bl. a. spørsmål som: "Finnes det nettverksproblemer i The Matrix?", "Husker alltid antiterrorpolitiet å gå på do før oppdrag?", "Hva kan pornoskuespillere trekke fra av utgifter på selvangivelsen?" og "Hva skjer når bankranere ikke får barnevakt?". I serien møter vi også Daffa, heavy-metal rockeren som opplever at andre i bandet stjeler bevegelsene hans, og flykapteinen som er opptatt av alt annet enn å holde flyet på vingene.

Andre medspillere i serien
--------------------------

* Stine Varvin
* Marte Stolp
* Jan Gunnar Røyse
* Ingar Helge Gimle
* Per Egil Aske
* Trond Fausa Aurvåg
* Johan Golden (Morpheus)
* Stian K. Pettersen
* Bernhard Arnø

Referanser
----------

1. ↑  «Dagfinns kveld». *www.dagbladet.no*. 5.9.2003. Besøkt 25. september 2016.
2. ↑  «Sterke TV 2-tall». Side 2. 8.9.2003. Besøkt 25. september 2016.
**Pengespilloven** (fullt navn: **lov om pengespill m.v.**) er en norsk lov som regulerer hasard. Loven gjelder hasard i forbindelse med idrettskonkurranser og andre konkurranser, tallspillet lotto og lotterispill som avholdes ved bruk av utbetalingsautomater. Pengespilloven ble vedtatt 28. august 1992 og trådte i kraft 1. januar 1993.

Formålet med loven er å sikre at hasard avholdes i betryggende former under offentlig kontroll, med sikte på å forebygge negative konsekvenser, samtidig som det legges til rette for at overskuddet kan gå til ideelle formål.

Det følger av lovens paragraf 2 at det uten hjemmel i lov er forbudt å formidle hasard i forbindelse med idrettskonkurranser og andre konkurranser, og tallspill. Forbudet gjelder også salg av kuponger og lignende i slike tiltak. Idrettsforeninger, humanitære foreninger og andre foreninger med almenyttige formål og selskapets forhandlere har adgang til å opprette spillelag, som på medlemmenes vegne deltar i spill i selskapet. Norsk Tipping og Norsk Rikstoto er de 2 eneste selskapene som har lov til å tilby pengespilltjenester til norske statsborgere. Bortsett fra spill som tilbys av Norsk Tipping, er alle andre former for pengespill på nett ulovlige. Lotterier og spill har alltid vært strengt kontrollert av norske myndigheter. I juli 2007 ble spilleautomater forbudt i Norge. I 2009 ble IVT-er (interaktive videoterminaler) introdusert. Spillerne må ha et spesielt kort for å spille på dem.

Se også
-------

* Lotteriloven

Referanser
----------

1. ↑  § 1
2. ↑  § 2
3. ↑  Fae, Jane. «Norway gov mulls blocking online gambling». *www.theregister.com* **(engelsk)**. Besøkt 30. oktober 2022.
4. ↑  «Spilleautomater i Norge».
5. ↑  «The rise, fall and resurrection of slot machines in Norway | GamblersFever». *gamblersfever.com*. Besøkt 30. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Vard Group AS**, tidligere **STX Europe** og **Aker Yards**, er et skipsverftskonsern med hovedkontor i Ålesund. Den italienske verftsgruppen Fincantieri er majoritetseier i konsernet. Vard eier tre skipsverft i Norge, ett i Brasil, to i Romania og ett i Vietnam. De norske verftene heter Vard Brattvaag, Vard Langsten og Vard Søviknes. Vard la ned driften av Vard Aukra og Vard Brevik i 2020.

Historie
--------

STX Europe ble opprettet etter at det sørkoreanske industrigruppen STX konsernet kjøpte opp det børsnoterte Aker Yards ASA i 2008. Aker Yards ASA var den største skipsbyggingsgruppen i Europa, og den femte største i verden med i alt 19 skipsverft i Norge (seks verft), Finland (tre verft), Tyskland (to verft), Frankrike (to verft), Romania (tre verft), Ukraina (ett verft), Vietnam (ett verft) og Brasil (ett verft). Etter oppkjøpet av Aker Yards ASA har STX solgt de fleste Aker Yards verftene og eier i dag to verft i Finland og to verft i Frankrike sammen med den franske stat. Både verftene i Finland og Frankrike bygger cruiseskip og større passasjerferger. De norske, rumenske, brasilianske og vietnamesiske verftene som utvikler og bygger spesialfartøy for offshore har siden 2010 vært børsnotert i Singapore under navnet STX OSV og skiftet i 2013 navn til VARD i forbindelse med at STX solgte alle sine aksjer i selskapet til den italienske verftsgruppen Fincantieri, som idag er majoritetseier i VARD-konsernet.

Det norske industrikonsernet Aker ASA etablerte Aker Yards som skipsverftsgruppe i 1998 som ved etablering omfattet seks skipsverft. Under Aker ASA periode som hovedeier i Aker Yards (1998-2007) ekspanderte verftsgruppen gjennom flere oppkjøp og organisk vekst. Aker Yards ble børsnotert i 2004 i forbindelse med at Kvaerners skipsverft ble en del av Aker Yards. Aker ASA solgte alle sine aksjer i Aker Yards ASA gjennom salg til finansielle investorer i 2007.
Konsernsesjefen (fra 2001) Roy Reite fratrådte stillingen sin i 2019.

Referanser
----------

1. ↑   Enhetsregisteret, «Vard group AS», norsk organisasjonsnummer 980100820, besøkt 14. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Verft skal heita Vard». *www.aftenbladet.no*. 5. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) VARD – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Vard Group på Facebook Rediger på Wikidata

* Vard Group på LinkedIn Rediger på Wikidata

* Vard Group på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Æneas og penatene, manuskript fra 300-tallet.
Husalter for penater i Herculaneum.
**Penater** (på latin *Penates* eller *Di Penates*) var i den romerske religion guddommelige vesener som voktet over husets forråd og i overført betydning over hele familiens velstand. Opprinnelig to guddommer i hjemmets forrådskammer. Deres navn er beslektet med ordet *penus*, «forråd».

Penatene ble utelukkende omtalt i flertall, og opptrådte aldri som individuelle skikkelser med for eksempel egennavn. Hjemmets lar ble i flere tilfelle assosiert med penatene.

Kulten var i starten knyttet til individet og kongens hus, men etterhvert fikk penatene plass i den romerske statskult som voktere over hele rikets velstand, og ble i denne forbindelse dyrket i forbindelse med Vestakulten. Disse *penates publici* var angivelig medbrakt fra Troja av Æneas, og oppbevart i Lavinium.

Penatenes tempel i Roma lå på Velia, en utløper av Palatinerhøyden, og ble revet i forbindelse med oppføringen av Maxentiusbasilikaen. I stedet ble det innredet en helligdom for dem i Romulus-tempelet på Forum Romanum.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Mark Vernon: *Chambers dictionary of beliefs and religions*, London 2009, ISBN 978-0-550-10344-4
4. ↑  Paola Guidobaldi: *The Forum Romanum* (s. 62-63), forlaget Electa, Milano 1998, ISBN 88-435-6335-1

Litteratur
----------

* Annie Dubourdieu (1989). *Les origines et le développement du culte des Pénates à Rome*. Rom: Ecole française de Rome. «Collection de l'École française de Rome. 118»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
Volvo Venus Bilo. Gustaf L.M. Ericsson som designet bilen, med tillhørende vesker foran Villa Roskull på Lidingö.
**Volvo Venus Bilo** var en konseptbil presentert av Volvo i 1933. Bilen hadde etter den tidens målestokk en strømlinjeformet design. 

Den ble designet av Gustaf L.M. Ericsson i 1932 og ble bygget i 1933 på et chassis av Volvo type PV655 ved Gustaf Nordbergs Vagnfabrik AB.

Historien
---------

Gustaf L.M. Ericsson hadde bakgrunn som bilprodusent og hadde også tidligere bestilt karosserier fra Gustaf Nordbergs Vagnfabrik. Men med denne modellen ga han fabrikken en utfordring.

Bilens skjermer ble integrert i karosseriet slik at sidene ble glatte og uten fottrinn, dermed ble bilen romsligere enn sine samtidige med overflateskjermer. Bakdørene var hengslet i bakkant, alle dørene hadde innfelte håndtak. Mellomrommene mellom motorrommet og karosseriet var ekstra bagasjerom. Bilen kom med ni kofferter spesialdesignet for å utnytte plassen maksimalt. Reservehjulet var festet til en fjærende enhet bak og fungerte som en energiabsorberende støtfanger. PV655 chassiset hadde en 6-sylindret motor fra fabrikken.

Bilen ble presentert for pressen av Gustaf L.M. Ericsson i november 1933, foran hans Villa Roskull på Lidingö. Samtidig fikk bilen navnet Venus Bilo (en hentydning til Venus fra Milo). 

Flere artikler om bilen med det nye designet ble publisert mellom 21. og 23. november samme år. "Dette er Sveriges mest omtalte bil, nemlig Gustaf L.M. Ericssons Volvo, med sin strømlinjeformede karosseri bygget av Nordberg", kunne man lese i Idrottsbladet 23. november 1933

I februar 1934 ble bilen omtalt i søndagsutgaven av The New York Times 18. februar 1934.

Bilen ble solgt til direktør Nils Westerberg i Kalmar som registrerte den i oktober 1934. Etter andre verdenskrig ble bilen solgt til en person i Danmark. Den var eid på midten av 1950-tallet av eieren av et dansk bilopphuggingsverk som hadde bygget om bilen til en pick-up. Den ble brukt fram til 1956, men har ikke blitt sett senere.

Bilder fra fremvisningen til pressen i 1933
-------------------------------------------

* Volvo Venus BiloVolvo Venus Bilo
* Bilens frontBilens front
* Gustaf L.M. EricssonGustaf L.M. Ericsson
* Bilen utenfor Ericsson Villa RoskullBilen utenfor Ericsson Villa Roskull
* Bakdelen av bilenBakdelen av bilen

Referanser
----------

1. ↑  «Volvo Venus Bilo - Sök på Google». *www.google.com*. Besøkt 21. februar 2022.
2. ↑  «Home Page». *Volvo Venus Bilo* **(engelsk)**. Besøkt 25. desember 2021.
**Feiringklinikken** var tidligere Norges eneste pasienteide sykehus for hjertepasienter. I 2018 ble klinikken samlokalisert med Glittreklinikken på LHL-sykehuset Gardermoen. Det eies og drives av Landsforeningen for hjerte- og lungesyke (LHL). Feiringklinikken lå sentralt i Kjerkebygda ned mot Mjøsa på Feiring i Eidsvoll kommune i Akershus fylke. 

Klinikken ble opprettet i juni 1989; senteret ble bygget i 1984 som kurs-konferansesenter for LHL. Klinikken foretok utredning av sykdommer i hjertets kransarterier med koronarangiografi (hjertekateterisering).

På Feiringklinikken ble det fra 2001 tilbudt 4 ukers opptreningsopphold i rehabiliteringsavdelingen. Hjerterehabilitering innebærer to treningsøkter daglig og undervisning i mestring av hjertesykdom, kosthold og treningsteori. Det offentlige har gitt refusjon for slike opphold siden 2003. De første årene sponset Feiringklinikken og LHL hver hjerterehabiliteringspasient med vel 30 000 kr. ved å drive avdelingen uten refusjon.

Eksterne lenker
---------------

* LHL-sykehuset Gardermoen (tidligere Feiringklinikken)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Akrobaten** er en gangbro over sporområdet ved Oslo sentralstasjon som forbinder områdene Grønland og Bjørvika som en del av Stasjonsallmenningen.

Broen forbinder Annette Thommessens plass ved Schweigaards gate på nordsiden av Oslo S og Stasjonsallmenningens sydlige del som løper ut i Dronning Eufemias gate. Den fikk høsten 2011 navnet *Akrobaten* av bydelsutvalget i Bydel Gamle Oslo. Navnet henspiller på broens luftige og spenstige konstruksjon.

Broen er en 206 meter lang fagverksbro med et hovedspenn på 67 meter. Bjørvika Infrastruktur AS var byggherre for anlegget, som er tegnet av Rambøll Norge og L2 Arkitekter ved Ivar Lunde, Hans Petter Brenk Rønning og Thomas G. Løvdahl. Den er bygget av 650 tonn stål og kostet 125 mill. kr. På broen er det montert 30 lyskastere. Arbeidet med broen startet våren 2009 og den ble offisielt åpnet 9. april 2011 av ordfører Fabian Stang. Broelementene er laget i Kaliningrad i Russland. Bygging av vann- og kloakkanlegget *Midgardsormen*, som går under Annette Thommessens plass, medførte sprekkdannelser i trappene fra broen til plassen.

I 2012 vant broen førsteprisen i kategorien gang- og sykkelbroer i ECCS 12 - European Award for Steel Bridges.

I januar 2015 vil en nedgang fra broen til perrongen mellom spor 3 og 4 på Oslo S bli åpnet, noe som vil forkorte gangtiden til stasjonen med ca. fem minutter for reisende som kommer til stasjonen østfra. Det planlegges nedgang til flere perronger senere.

* «Akrobaten» sett fra sør Foto: Helge Høifødt«Akrobaten» sett fra sør Foto: Helge Høifødt
* «Akrobaten» sett fra nord Foto: Knut Arne Gjertsen«Akrobaten» sett fra nord Foto: Knut Arne Gjertsen
* Broen sett fra nord Foto: Tormod FauskrudBroen sett fra nord Foto: Tormod Fauskrud

Referanser
----------

1. ↑  Saksfremlegg fra bydelsadministrasjonen 28. oktober 2011, se side 3 og 5 (besøkt 22. september 2012)
2. ↑  *Gangbro over jernbanesporene på Oslo S.* Entra eiendoms hjemmeside, 7. september 2009, ikke lenger tilgjengelig på internett, og «Triumf på gang». *Aften*, 20. september 2012, side 10
3. ↑  «Må kanskje rives». *Aften*, 15. august 2012, side 10
4. ↑  *Oslo har Europas flotteste gangbro*. osloby.no, 21.september 2012 Arkivert 7. april 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 22. september 2012)
5. ↑  *Bygger ny snarvei til Oslo S.* osloby.no, 23. juni 2014 Arkivert 25. juni 2014 hos Wayback Machine. (besøkt 24. juni 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Akrobaten - Broer.no
* Akrobaten vant europeisk stålpris[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Broer i Oslo |
| --- |
| Over Akerselva | 
* Anker
* Beier
* Bentsebrua
* Bispebrua
* Grüner
* Gullhaug
* Hausmann
* Jerusalem
* Nybrua
* Sanner
* Vaterland
* Vøyen
* Aamodt bru

 | bro |
| Andre | 
* Akrobaten
* Bygdøylokket
* Geita
* Lja
* Lodal
* Nordenga
* Nylandsveien sør
* Ormsund
* Sagkrakken
* Ulvøy

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Jonáš Jozef Maxim** (født 21. nobember 1974 i Levoča i Tsjekkoslovakia) er den valgte slovakisk gresk-katolsk erkebiskop av Prešov for bysantinene i Slovakia.

Liv og virke
------------

### Prest

Han utdannet seg ved det gresk-katolske fakultet for teologi i Prešov, og ble presteviet den 11. juli 1998.

Etter å ha oppnådd den akademiske tittel magister i teologi (1998), begynte han studiene ved Det pavelige orientalske institutt i Roma, hvor han fikk sin lisensgrad (2000). Fra 2001 til 2004 var han spiritual ved Prešov-seminaret, og fra 2002 til 2004 underviste han som assistent ved lærestolen for systematisk teologi ved Universitetet i Prešov. 

I 2004 gikk han ved novisiatet til studittenes lavra i Univ i Ukraina og den 22. mai 2008 mottok han den lille «schima».

I 2008-2009 var han medlem av Univ-novisiatet og senere superior ved eremitasjen *Sankt Andreas* i Lužki. I 2010 ble han utnevnt til novisemester frem til han ble valgt valg som superior for klosteret *Sankt Josef* Lviv, en stilling han innehadde til 2013. Fra 2013 til 2017 fullførte han doktorgradsstudiene ved Det pavelige orientalske institutt i Roma, med en avhandling om studittenes monastisisme. Da han kom tilbake til Ukraina, var han superior for klosteret *Sankt Mikael* i Lviv og den stedlige sogneprest. I 2020 ble han valgt til igumen fra Lavraen i Univ.

I tillegg til slovakisk og ukrainsk taler han italiensk, engelsk, russisk, fransk, polsk og tysk.

### Metropolitanerkebiskop av Prešov for bysantinerne

Den 26. oktober utnevnte pave Frans ham til metropoliterkebiskop av Prešov for bysantinerne.

Referanser
----------

1. 1 2   press.vatican.va[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**The Hærmætti Tysland Band** er et trøndersk parodi-band som skriver og framfører låter i Terje Tyslands ånd.

I 2006 ga bandet ut CD-en *Ørli Mornings*, med slagere som «Rosali», «Homo no igjen» og «Øl over heile mæ».

Fiktiv historie
---------------

The Hærmætti Tysland Band består av «brødreflokken» Tarjei Tysland (Frode Sander Øien), Tore Tysland (Lars Lien), Tony Tysland (Even Granås), Trond Tysland (Truls Lorentzen), samt «søskenbarnet» Truls Tysland (Erlend Smalås). På grunn av frykt for kemneren ble Tyslandbrødrene – og søskenbarnet – nødt til å hive seg inn i musikkbransjen. Spelekvinnen Turid Laila er også med på årets sommerturne rundt om i landet. Bandet hadde mange spillejobber denne sommeren, blant annet i Steinkjer der Turid Laila er født og oppvokst. 

Tyslandbrødrene kommer fra den urtrønderske bygda Tyslandsvika i Proppdal kommune. Selv om navnet tilsier at gjengen er i familiær tilknytning med selveste Terje Tysland, er det ingen blodsbånd mellom Tyslandene. Brødrene fra Proppdal har selv uttalt at slektskapet «sitter i magen og ryggen, da Terje Tysland har vært innom alle stilarter og er ryggraden i all fin musikk».

Diskografi
----------

* *Ørli mornings* (2006)
* *Radio Tyslandsvika* (2009)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Intervju med bandet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Kopp** er et tradisjonelt matlagingsmål for måling av volum. Kopp er ikke en SI-enhet. Måleenheten kopp er mer utbredt i USA og Canada enn i Europa.

Kopp er en enhet som hovedsakelig brukes til å måle opp mindre mengder i forbindelse med matlaging.

En kopp er vanligvis definert som 250 milliliter (2,5 dl), men dette kan variere etter hvor man er i verden (for eksempel i USA er en kopp definert som 240 ml). Vanlige kopper som ikke er kalibrerte som matlagingsmål kan også variere utover dette.

Man snakker alltid om strøkne kopper, hvis annet ikke er nevnt. Strøkne kopper betyr at innholdet i måleredskapet går helt opp til kanten men at innholdet ikke har en topp på oversiden av kanten.

* 1 kopp = 250 ml (2,5 dl)
* 1/2 kopp = 125 ml (1,25 dl)
* 1/3 kopp = 80 ml (0,8 dl)
* 1/4 kopp = 60 ml (0,6 dl)

Man får kjøpt målekopper i forretninger som fører kjøkkenredskaper.

Referanser
----------

1. ↑  «Målekopper | MatVit.no». Besøkt 23. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Sand kirke i Nord-Odal
**Nord-Odal prestegjeld** *(Nordre Odalen prestegjeld)* var et prestegjeld tilhørende Vinger og Odal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet kirkesognene i Nord-Odal kommune i Innlandet fylke, og hovedkirken var Sand kirke.

Nord-Odal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Odal kirkelige fellesråd underlagt Solør, Vinger og Odal prosti.

Historikk
---------

*Sands sókn í Ódalr* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sand antas å være lagt under Odalen prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 10. april 1819 ble Odalen prestegjeld delt i Søndre og Nordre Odalen prestegjeld.

Nordre Odalen prestegjeld dannet grunnlaget for Nordre Odalen formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Sand
* Oppstad

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 194.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 34.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Nathaniel Lyon** (født 14. juli 1818, død 10. august 1861) var den første generalen for unionshæren som ble drept under den amerikanske borgerkrigen. Han er også kjent for sine handlinger i delstaten Missouri i begynnelsen av borgerkrigen.

Lyon er en kontroversiell figur i amerikansk historie. Noen tilskriver hans raske handling og kompromissløse unionisme æren for å ha hindret Missouri å løsrive seg fra resten av unionen. Andre stiller spørsmålstegn ved hans rolle i hendelser som Camp Jackson-affæren, som opprørte mange av Missouris innbyggere i spørsmålet om løsrivelse.

Hans slektninger hadde kjempet under uavhengighetskrigen mot Storbritannia og Lyon var fast bestemt på å følge i deres fotspor med en militær karriere. I 1837 begynte han ved United States Military Academy, hvor han ble uteksaminert i 1841. Han slåss under den meksikansk-amerikanske krigen. Lyon var kjent for sin kjærlighet til sennep, og ble ofte sett av soldater mens han spiste brødskiver med mye sennep på, selv i kamp. Lyon giftet seg aldri, og det ble ofte sagt at han testamenterte alle sine eiendeler til den føderale regjeringen i USA, men dette er omstridt.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14422172f[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 3113, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zs391r, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sieboldmagnolia** (*Magnolia sieboldii*) er en løvfellende busk eller lite tre som vokser vilt i Øst-Asia. På norsk kalles den av og til «junimagnolia», et navn som også brukes om en helt annen art, *Magnolia obovata*.

I hjemlandet blir den et opptil 10 m høyt tre, men i Norge er den en 2–3 m høy busk. Bladene er omvendt eggformede, 9–15 cm lange og 4–9 cm brede. Oversiden er dekket av brune og hvite stjernehår og har gule flekker, og undersiden har hår langs nervene. Blomstene er hvite, dufter, henger litt ned og er 7–10 cm i diameter. Pollenbærerne er purpurrøde. Blomstringen starter samtidig som løvet spretter og fortsetter utover sommeren. Den befruktede blomsten utvikler seg til en rød, avlang samfrukt, som er 2–7 cm lang.

Sieboldmagnolia vokser i fjellskoger 1600–2000 moh. Den er utbredt i Japan, Korea og de kinesiske provinsene Anhui, nordlige Fujian, Guangxi, Guizhou, Hebei, Hubei, Hunan, Jiangxi, Jilin, Liaoning og Zhejiang.

Den er vanlig plantet i hager, og i Norge kan den dyrkes til herdighetssone 4.

Kilder
------

* «*Oyama sieboldii*». Flora of China. Besøkt 31. mars 2018.
* Det Norske hageselskap (1998). *Hageselskapets sortsliste* (9 utg.). Oslo: Grøndahl Dreyer. s. 74–75. ISBN 82-504-2454-9.
* I. Palmstierna (1999). *Trær & busker i hagen*. Oversatt av N.P. Thuesen, foto B.K. Johanson. Orion. s. 160. ISBN 82-458-0370-7.
* E. Hansen (1997). *Prydbusker og trær for norske hager* (2 utg.). Oslo: Landbruksforlaget og Det norske hageselskap. s. 199. ISBN 82-529-1693-7.

Eksterne lenker
---------------

Frukt
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Phymatidae** er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Disse tegene er rovdyr som suger ut kroppsvæsker fra ulike smådyr. 

Gruppen omfatter ca. 200 kjente arter fordelt på ? slekter. Det er funnet to arter i Europa, men ingen i Norge.

Utseende
--------

Middelsstore (gjerne 8 – 12 mm), kraftig bygde teger. De har farger som gjør at de er svært godt kamuflert når de sitter i blomster. Hodet er mer eller mindre firkantet. Antennene består av fire ledd, er forholdsvis korte og litt klubbeformede. Thorax er hvelvet og knudrete. Frambeina er utformet som fangeredskaper som ligner sterkt på beina hos knelere (Mantodea), sigdformede legger med tenner på innsiden griper mot tykke, kraftige lår. Bakkroppen er utvidet sidelengs, flankene når et stykke utenfor forvingene.

Levevis
-------

Disse tegene lever stort sett oppe i vegetasjonen, der de sitter i blomster og venter på bytte. De er utmerket kamuflert, griper byttet med de spesialiserte frambeina og dreper det emd et giftig stikk i halsen fra sugesnabelen. De kan drepe byttedyr som er mye større enn dem selv, for eksempel humler og dagsommerfugler. Phymatidae blir ofte regnet som skadedyr fordi de dreper mange bier som besøker blomstene.

Systematisk inndeling
---------------------

Familien blir ofte regnet som en undergruppe av familien rovteger (Reduviidae).

**Treliste**
* nebbmunner (Hemiptera)
	+ delgruppe **teger** (Heteroptera)
		- gruppe **Cimicomorpha**
			* familie Phymatidae
				+ slekten *Agdistocoris* Kormilev, 1962
				+ slekten *Amblythyreus*
				+ slekten *Glossopelta*
				+ slekten *Lophoscutus* Kormilev, 1951
				+ slekten *Macrocephalus* Swederus, 1787
				+ slekten *Phymata* Latreille, 1802. I Europa:
					- *Phymata crassipes* (Fabricius, 1775) – finnes så langt nord som Finland
					- *Phymata monstrosa* (Fabricius, 1794)
				+ slekten *Sinea*

Kilder
------

* Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org – utbredelsesdatabase for europeiske dyr. Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Phymatidae* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Phymatidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Phymatidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Phymatidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phymatinae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Phymatinae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
* Bildegalleri over nordamerikanske arter:
**Joseph Oswald Mauborgne** (født 26. februar 1881, død 7. juni 1971) var medoppfinner av engangsnøkkelen sammen med Gilbert Vernam hos AT&T Bell Laboratories. I 1914 publiserte han den første løsningen på Playfair-chifferet.

Mauborgne ble generalmajor i De forente staters armé, og i perioden rett før angrepet på Pearl Harbor var han signalkorpssjef. Som kaptein, rett etter første verdenskrig, på 20- og 30-tallet, gikk Mauborgne ofte etter forsknings- og utviklingsposisjoner innenfor kommunikasjon, inkludert begrensede forsøk som sjef for signalkorpsets utviklings- og forskningsavdeling og som kommandør av signalkorpsets laboratorium ved NIST.

Mauborgne var en av pionérene innenfor radiotelefoni for bruk i fly, noe som gjorde at flyene i bruk under første verdenskrig kunne endres fra å være isolerte enheter til å bli koordinerte kampgrupperinger.

Som signalkorpssjef så støttet han teknologisk utvikling og førte tilsyn med masseproduksjonen av hær-radarene SCR-268 og SCR-270. Bare et par måneder etter at han pensjonerte seg (30. september 1941) ble de japanske flyene på vei for å angripe Pearl Harbor oppdaget ved hjelp av SCR-270 radaren på Oahu, Hawaii.

Referanser
----------

1. ↑  «Major General Joseph O. Mauborgne». Arkivert fra originalen 1. februar 2008. Besøkt 4. september 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Stateville Correctional Center** er et fengsel for menn i Crest Hill, Illinois, USA.
Fengselet åpnet i 1925, og ble bygget etter panoptikonkonseptet for å huse 1506 innsatte. Stateville Correctional Center var en av tre fengsler der henrettelser ble utført av elektrosjokk i Illinois. Mellom 1928 og 1962 var den elektriske stolen brukt 13 ganger, inkludert fengselets første henrettelser den 15. desember 1928 av tre dømte mordere. 

Statens andre henrettelser ble utført ved Menard Correctional Center i Chester og ved Cook County Jail i Chicago.

Da metoden ble endret til dødelig injeksjon, var Stateville det eneste fengselet som utførte henrettelser til 1998, da henrettelsene ble flyttet til Tamms Correctional Center.

I mars 2011 sluttet Illinois med dødsstraff.

I dag er det omtrent 3500 innsatte.

Fengselet ble brukt som modell ved oppføringen av Presidio Modelo på Isla de la Juventud, Cuba.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
**Ludvig Paul Cohn** også kjent som Ludwig Paul Cohn (født 11. juni 1889 i Leipzig, død mai 1952 i Oslo) var en norsk/tysk forretningsmann. Cohn bodde i Leipzig da Hitler kom til makten og flyktet til Norge i 1938. Han hadde besøkt Norge tidligere som pelshandler. Han ble internert 22. oktober (eller 29. oktober) på Bredtvet. Cohn var internert på Grini og i Berg fangeleir til 3. august 1944 da han ble sendt til Tyskland med omkring 50 andre (hvorav ingen jøder). Han var innom flere leire før han 3. september kom til Auschwitz. I slutten av januar 1945 ble leiren evakuert, men han var for syk til å være med. På sykestuen møtte han Kai Feinberg. De ble befridd av sovjetiske styrker 28. januar. Han ble sporet opp av Sverre Løberg og kom til Norge i 1946. I rettsboken for skifteretten 1946 er Cohn oppført som statsløs. Cohn var gift med en ikke-jøde og skulle etter nazistenes regler ikke ha blitt deportert. Hustruen Gjertrud-Lina flyktet til Sverige. Han var den eldste av de overlevende norske jødene.

Cohn satt i Auschwitz fra september 1944 til januar 1945 (foto: Bundesarchiv, 1955)

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Spørreskjema for jøder, nr 114 (scannet), utfylt 5. mars 1942
3. ↑  VG 15. mai 1952, s. 6.
4. 1 2 3  Den siste transporten, Aftenposten, publisert 13. juli 2012, lest 24. oktober 2015.
5. 1 2 3  Bruland, Bjarte: *Øyenvitner*. Lysaker: Dinamo forlag, 2012.

  

Portal: Andre verdenskrig
*For bydelen i Kongsvinger, se Holt (Kongsvinger).*

Tvedestrand og Åmli videregående skole avdeling Holt.
**Holt** er ei bygd og et område i Tvedestrand kommune i Agder. Holt var fram til 1960 selvstendig kommune. Navnet brukes fortsatt som betegnelse på dette området, eller på det mindre området som utgjør i Holt skolekrets. Holt kirke ligger sentralt i Holt sammen med Tvedestrand og Åmli videregående skole, avdeling Holt (tidligere Holt Landbruksskole) og Holt skole. 

Tidligere lå Christiansands Stiftsseminarium, også kalt «Holt seminar», på Holt. Der var det fra det ble stiftet i 1839 til den ble flyttet til Kristiansand i 1877. Skolen ble senere innlemmet i Universitetet i Agder.

Tradisjonelt har gårdsdrift og skogbruk vært viktige næringsveier, og fortsatt er en stor del av befolkningen sysselsatt i primærnæringer. Fra 1738 til 1959 var Næs Jernverk viktig. Det nedlagte jernverket ble opphav til museum og golfbane som i dag fungerer som viktige turistattraksjoner.

Holt ble opprettet som eget formannskapsdistrikt i 1837. En folketelling i 1835 viste at kommunen hadde en befolkning på 3 116 personer. I 1881 ble en del av Holt med 52 innbyggere overført til Dypvåg kommune, og i 1919 ble en del av Holt med 14 innbyggere overført til Austre Moland. 1. januar 1960 ble Holt, Dypvåg og Tvedestrand slått sammen til én kommune med navnet Tvedestrand. Forut for denne sammenslåingen hadde Holt kommune en befolkning på 3759 mennesker.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Holt

Referanser
----------

1. ↑  Holt på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |