recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Metalogikk** er stuiden om den metateoretiske delen av logikk. Logikkstudier viser oss hvordan logiske systemer kan brukes til å konstruere gyldige og solide argumenter, mens metalogiske studier viser oss egenskapene til logiske systemer. Logikk omfatter hendelser som kan avledes ved hjelp av et logisk system; metalogikk omfatter hendelser som kan avledes og om de formelle språkene og systemene som brukes til å uttrykke disse hendelsene.

Det mest grunnleggende innenfor metalogiske studier er formelle språk, formelle systemer, og deres tolkning. Studien av tolkningen til formelle systemer kalles modellteori, og stuiden om deduktive systemer kalles bevisteori.

Historie
--------

Metalogiske spørsmål har blitt stilt siden Aristoteles' tid. Likevel var det ikke før 1800- og 1900-tallet, med tidlig studier av formelt språk, at forskningen av det fundamentale innenfor logikken begynte for fullt. I 1904 oppdaget David Hilbert at i forskningen i den grunnleggende matematikken hadde forutsetninger til logiske forestillinger, derfor ble det nødvendig med metamatematiske og metalogiske prinsipper.[]

I dag er metalogikk og metamatematikk hovedsakelig synonymer.

Referanser
----------

1. ↑  Gensler, Harry (2001). *Introduction to Logic*. s. 253.
2. ↑  *Metalogic: An Introduction to the Metatheory of Standard First-Order Logic*. University of California Press. 1971.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
***Body of Evidence*** er en amerikansk erotisk film fra 1993, regissert av Uli Edel og skrevet av Brad Midman. Den originale musikken i filmen ble komponert av Graeme Revell.

Handling
--------

Filmen handler om forholdet mellom den siktede morderen Rebecca Carlson og hennes advokat, Frank Dulaney. Carlson er siktet for å ha brukt S&M-relatert sex for å ta livet av sin rike eldre elsker. Hun bruker sex for å forføre Dulaney, og blir til slutt funnet uskyldig i mordet (bare for straks å avsløre at hun er skyldig). Filmen ble sammenlignet med den lignende handlingen i *Basic Instinct*.

Mottakelse
----------

Filmen ble nominert til flere Golden Raspberry Awards under den 14. Razzie-utdelingen, og Madonna vant prisen for verste skuespillerinne. Filmen var også på Roger Eberts liste over hans mest forhatte filmer i 2005.

Mange kritikere syntes filmen var lite troverdig, og mente at Dafoe var «for stygg» til å spiller rollen som Frank Dulaney. I tillegg var filmens sexscener og nakenhet uvanlig vågale for en kommersiell film med en stor stjerne i hovedrollen, og vippet på grensen til å bli ansett som pornografi.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Willem Dafoe | Frank Dulaney |
| Madonna | Rebecca Carlson |
| Joe Mantegna | Robert Garrett |
| Anne Archer | Joanne Braslow |
| Frank Langella | Jeffrey Roston |
| Julianne Moore | Sharon Dulaney |

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Body of Evidence* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Body of Evidence* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Body of Evidence* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Body of Evidence* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Body of Evidence* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Body of Evidence* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Body of Evidence* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Body of Evidence* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Body of Evidence* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Body of Evidence* på American Film Institute Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Argentinas flagg Argentina |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Gull | Rio 2016 | 100 m - T36 |
|  Para-VM i friidrett |
| Sølv | Doha 2015 | 100 m - T36 |
| Bronse | Doha 2015 | 200 m - T36 |

**Yanina Andrea Martinez** (født 24. desember 1993) er en argentinsk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klasse T36, som er for utøvere med koordineringsvansker, grunnet hypertoni, ataksi eller atetose, samt utøvere med cerebral parese, men som *ikke* sitter i rullestol. Hun konkurrerer hovedsakelig på sprintdistanser.

Idrettskarriere
---------------

Martinez deltok ved Para-VM i friidrett 2011, og kom der på 11.-plass på 100 meter og 10.-plass på 200 meter.

I Paralympiske sommerleker 2012 i London kom hun på 4.-plass på 100 meter, 0,12 sekunder bak Claudia Nicoleitzik som fikk bronse. På 200 meter kom hun på 7.-plass. Året etter fikk hun to 4.-plasser i Para-VM i friidrett 2013; på 100 og 200 meter. 

I Para-VM i friidrett 2015 kom hun på 2.-plass på 100 meter i klassen T36, bak Elena Sviridova, og 3.-plass på 200 meter. 

Hun deltar ved Paralympiske sommerleker 2016. På 100 meter vant hun gull, med tiden 14,46 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑   olympics.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rio 2016 - *Women's 100m - T36 - Standings* Arkivert 22. september 2016 hos Wayback Machine. besøkt 9. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yanina Andrea Martinez – IPC.infostradasports.com Rediger på Wikidata

* (en) Yanina Andrea Martinez – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Yanina Andrea Martinez – World Athletics Rediger på Wikidata
* Rio 2016 - Yanina Andrea Martinez Arkivert 22. september 2016 hos Wayback Machine.
* Profil hos IPC
* IPC - Doha 2015 - Yanina Andrea Martinez
**Metallsivbukk** (*Donacia simplex*) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.

Utseende
--------

Metallsivbukk er mellom 7-8 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Dekkvingene har tydelig punktur, ordnet i langsgående rekker. Halskjoldet har en finere punktur. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er mørkere i en blå svart farge og forholdsvis lange.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

Metallsivbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.
2. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. februar 2010
3. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *metallsivbukk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *metallsivbukk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *metallsivbukk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *metallsivbukk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *metallsivbukk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *metallsivbukk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Donacia simplex* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Metallsivbukk *Donacia simplex* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
***The Man Who Would Not Die*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av William Russell og Jack Prescott.

Handling
--------

Ward og Clyde Kingsley er tvilling-brødre som ligner så mye på hverandre, at selv nære venner finner det veldig vanskelig å skille mellom dem. Ward er veldig forelsket Agnes Pendelton, en velstående arving. Men fordi han er bekymret for at resten av samfunnet kommer til å tro at han giftet seg med henne utelukkende for å få tilgang til alle pengene hennes. Ward velger deretter å reise sin vei, i stedet for å forfølge sine egne følelser. Broren hans, Clyde, som ikke tenker på disse bekymringene, gifter seg til slutt med Agnes.

Når historien begynner bor de i California, men Agnes sin formue har blitt sløst bort av den veldig uansvarlige Clyde. Sammen med Steve Mercer, en uanstendig venn gjennom mange år, planlegger Clyde å forsikre ham for 100 000 dollar. De planlegger å sørge for et lik for anledningen, at Clyde skal forsvinne, og deretter kan hans kone Agnes få tak i livsforsikringen hans. Men Agnes gjør opprør mot den planen, og hun fordømmer Clyde som en kjeltring.

Men kort tid senere mottar Agnes et brev fra Clydes tvilling-bror Ward, som nå er pasient ved et sykehus i New York. Clyde reiser umiddelbart østover, tilsynelatende for å konsultere en spesialist. Men når han ankommer New York besøker han Ward, og overbeviser Ward om å reise vestover for å dø - og deretter bli begravet under Clydes navn. Men Ward blir etter hvert friskere. Steve Mercer planlegger deretter å drepe Ward. Men de forveksler Clyde med Ward, og Mercer skyter feil bror.

Rolleliste
----------

* William Russell som Clyde Kingsley / Ward Kingsley.
* Charlotte Burton som Agnes Pendleton.
* Harry Keenan som Steve Mercer.
* Leona Hutton som Beth Taylor.

Referanser
----------

1. ↑  THE MAN WHO WOULD NOT DIE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Man Who Would Not Die* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Storbritannias statssjef og øverstkommanderende, dronning Elisabeth II, 1986
USAs statssjef og øverstkommanderende, president Barack Obama, 2013
Norges statssjef og øverstkommanderende, kong Harald V, 2010
En **øverstkommanderende** er en person som har øverste kommando over militære styrker i et bestemt område eller en stat. I praktisk betydning beskriver begrepet den militære myndighet som tilligger statssjefen i en nasjonalstat. Den øverstkommanderende behøver ofte ikke å være eller tidligere ha vært offiser eller å ha tjenestegjort i militæret, og det er på denne måten at sivil kontroll over militæret blir virkeliggjort. Sivil kontroll over militæret er et krav for NATO-medlemskap. 

Vervet som øverstkommanderende tilfaller vanligvis statssjefen, selv om den reelle utøvende myndighet innehas av en separat regjeringssjef. I monarkier er monarken øverstkommanderende, mens i republikker er presidenten øverstkommanderende. I kolonier er ofte koloniguvernøren utnevnt til øverstkommanderende over militære styrker i kolonien.

Under den nasjonale øverstkommanderende utnevnes ofte forskjellige regionale øverstkommanderende. For eksempel hadde Royal Navy ved begynnelsen på andre verdenskrig ni forskjellige øverstkommanderende, fra Øverstkommanderende Portsmouth (*Commander-in-Chief Portsmouth*) til Øverstkommanderende Kina (*Commander-in-Chief China Station*). Slike lokale øverstkommanderende har vanligvis full avgjørelsesmyndighet.

NATO har også etablert flere øverstkommanderende, for eksempel Øverstkommanderende Allierte styrker Nord (*Commander-in-Chief Allied Forces North*) og Øverstkommanderende Øst-Atlanteren (*Commander-in-Chief East Atlantic*).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** HDS
 |
***Metallactulus jucundus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske liten (13–20 millimeter), blank, mørkt rødbrunlig hjortebille. Kroppen er avlang og parallellsidig, gjerne med litt matt metallisk glans, kraftig punktert, særlig på hode og pronotum. Hannens kjever er krumme og omtrent så lange som hodet, med en kort tann på innersiden. Pronotum er avrundet firkantet med en stor, grunn grop i midten, dekkvingene jevnbrede, tett og litt rynkete punkterte.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Filippinene (Luzon).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Dorcini
						* Slekten *Metallactulus* Ritsema, 1881
							+ *Metallactulus jucundus* De Lisle, 1970

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Metallactulus jucundus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Oversikt over artene
* Bildegalleri
**Systemkrav** er de kravene programvare stiller til maskinvaren i en datamaskin før programvaren kan brukes. Disse kravene er ofte brukt som en retningslinje istedenfor som et krav. Ofte er to sett med systemkrav gitt: et minimumssett (som må være oppfylt før programvaren er brukbar på maskinvaren) og et sett med anbefalte systemkrav (for best ytelse). Datamaskiner med enda lavere spesifikasjoner enn minimumssettet kan noen ganger kjøre programvaren tilfredsstillende. Det er dog antydet at brukeren ikke vil få en representativ opplevelse av programvaren.

Systemkravene for programvare har en tendens til å stige over tid, og de har steget mye over det siste tiåret. Denne stigningen kan vises ved å se på tre spill som har blitt utgitt de siste åtte årene.

*StarCraft* (1998):

* Windows 95 eller NT eller nyere
* Pentium prosessor på 90 MHz eller høyere
* 16 MB RAM
* 80 MB tilgjengelig plass på harddisk
* CD-ROM, 2x eller høyere
* DirectX 3.0 eller nyere

*Spider-Man* (2002):

* 3D-grafikkakselerator
* Windows 98/2000/NT/XP
* Pentium III prosessor på 500 MHz eller høyere
* 128 MB RAM
* 1,5 GB tilgjengelig plass på platelager
* DirectX 8.1 eller nyere

*Doom 3* (2004):

* 3D-grafikkakselerator med minimum 64 MB minne
* Windows 2000/XP
* Pentium 4 1,5 GHz eller Athlon XP 1500+ eller høyere
* 384 MB RAM
* 8x CD-ROM eller høyere
* 2,2 GB tilgjengelig plass på platelager
* DirectX 9.0b-kompatibelt, 16-bit lydkort
* DirectX 9.0b eller nyere

Det er ikke bare videospill som har disse kravene. Programmer som DVD-spillere og filbehandlere har også systemkrav.
**Norsk Audiografforbund (NAF)** er en partipolitisk uavhengig yrkesorganisasjon for autoriserte audiografer med spesialutdannelse innen hørselsutredning og rehabilitering. 

NAFs overordnede målsetting er å ivareta medlemmenes yrkes- og utdanningsmessige interesser, øke og bedre anseelse og yrkesfaglige standarder samt lønns- og arbeidsvilkår. 

NAF er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.

Leder i NAF siden 2013 er *Håvard Ottemo Paulsen*.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Audiografforbund på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Dimitar Radev** (født 12. juli 1956 i Plovdiv) er en bulgarsk økonom, som siden juli 2015 har vært sentralbanksjef i Bulgarias nasjonalbank (BNB).

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Radev har en mastergrad i samfunnsøkonomi fra University of National and World Economy i Sofia, og har et fellowship ved Georgetown University i Washington. 

Fra 1980 til 1992 hadde han ulike stillinger innen politikken, bl.a. avdelingsleder i finansdepartementet, kabinettet (Council of Ministers) og finans- og planleggingsdepartementet. Fra 1992 til 2001 var han visefinansminister i seks bulgarske regjeringer på rad. Deretter var han assistent for administrerende direktør i Det internasjonale pengefondet (IMF) i to år, fram til 2003, før han jobbet videre i IMF, som rådgiver innen offentlig finans. I 2006 ble han seniorøkonom i IMF, i avdelingen for finanspolitikk (Fiscal Affairs Department). 

Den 15. juli 2015 ble han utnevnt til Bulgarias sentralbanksjef, og han overtok da etter Ivan Iskrov, som hadde sittet siden 2003.

Referanser
----------

1. ↑  Bosnia-Hercegovinas sentralbank - *President of the Governing Board / Governor Senad Softić Ph.D.* Arkivert 28. oktober 2014 hos Wayback Machine. besøkt 30. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos sentralbanken
**Ole Pettersen Linstad** (født 19. juli 1912 i Trysil, død 23. januar 1972) var en norsk evangelist og misjonær.

Linstad var eldstemann i en søskenflokk på tolv. Han vokste opp i pinsemenigheten i Innbygda i Trysil. Han begynte som ung mann å arbeide i skogen som forstmann, men han hadde også et kall fra Gud om å forkynne evangeliet om Jesus Kristus på misjonsmarken. 

Hans far døde tidlig og han følte at han skulle holde seg hjemme i bygda å hjelpe til med å forsørge mor og den store søskenflokken.[] Men mor og de andre voksne søsknene ville at han skulle følge kallet sitt.[] Han reiste (syklet) derfor til Oslo 23-24 år gammel. Der ble han kjent med folk i menigheten Saron hvor han fortalte om kallet sitt. Han begynte å reise som evangelist omkring i Norge. 

Det fortelles om en gang han holdt møter i Valdres, hvor han døpte mennesker på grunn av deres tro, i Vollbufjorden tidlig på våren blant isflakene. Det ble oppstandelse i bygda over «gjendøpingen» og lensmannen måtte undersøke saken for å se om det foregikk noen ulovligheter, men han konkluderte med at han ikke kunne gjøre noe for å stoppe det. Etterhvert møtte Ole sin Gudrun (født Børresen 3. juni 1910) fra Sætre i Hurum. Hun bar også på et misjonskall. Etterhvert åpnet det seg for at de kunne reise ut som misjonærer til Belgisk Kongo (idag Den demokratiske republikken Kongo). De forlovet seg før Gudrun reiste til Brussel for å lære seg fransk i 1935.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
**Norsk Arkivråd** er en norsk interesseorganisasjon for arkivfaget som ble etablert i 1961. Organisasjonen har som mål å arbeide for effektiv organisering av arkivarbeidet i offentlige og private organ og bedrifter samt å arbeide for å skape forståelse for arkivarbeidets betydning. 

Norsk Arkivråd er en landsdekkende organisasjon. Medlemmene er fra både privat og offentlig sektor, og er interessert i og arbeider med dokumenthåndtering og arkivfaglige spørsmål. Norsk Arkivråd arbeider for økt kunnskap om dokumenthåndtering og arkivdanning. Organisasjonen har kontakt med fagmiljøer både nasjonalt og internasjonalt og er høringsinstans i arkivrelaterte saker.

Norsk Arkivråd arbeider for en stadig bedre utdanning og opplæring av de som jobber med arkiv og dokumenthåndtering. Organisasjonen tilbyr kurs og seminarer.

Medlemmene kan søke stipend til utdannings- og utviklingsarbeid i arkivfaget. Norsk Arkivråd gir støtte til utvikling av arkivfaglige læremidler, her kan en få støtte til å utgi alt fra artikler til bøker. Fire ganger i året utgis det arkivfaglige tidsskriftet Arkivråd.

Referanser
----------

1. ↑   norsk organisasjonsnummer 975581616[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Arkivråd på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Ole Marius Aasen**  (født 14. april 1992 i Sandnes) er en norsk tidligere fotballspiller.

Han har vokst opp på Hommersåk, rett utenfor Sandnes.

Aasen kom til Viking fra bydelsklubben Riska i Sandnes. Våren 2010 spilte Aasen fem kamper i Eliteserien. Han var en del plaget med skader i 2010-sesongen, tidlig 2011- og i 2012-sesongen.

Viking valgte å ikke forlenge kontrakten hans grunnet skader.

Etter å ha spilt for Sandnes Ulf gikk han i februar 2014 til Strømmen IF i 1. divisjon og forlenget etter sesongen kontrakten for 2015 og 2016.

Han signerte deretter en 2 års kontrakt for Notodden FK i 2.divisjon hvor han begynte 1. januar 2017. Han hjalp klubben å rykke opp før han terminerte kontrakten og la opp som fotballspiller desember 2017. Nå bor han i Oslo med samboer og sønn.

Referanser
----------

1. ↑  Ole Marius Aasen gir seg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Marius Aasen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ole Marius Aasen – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Ole Marius Aasen – FBref Rediger på Wikidata
Bilde av «U-67», av samme klasse som «U-64»
«U-64» var en tysk undervannsbåt av type IXB, senket utenfor Bjerkvik 28. april 1940. Den ble hevet i 1957, og hogget opp.

Historie
--------

Byggekontrakten for båten ble tildelt Deschimag/AG Weser i Bremen 16. juli 1937. Kjølen ble lagt 15. desember 1938 og sjøsettingen i september 1939. Kommandørløytnant Georg-Wilhelm Schulz tok kommando 16. desember 1939. Som en såkalt "Maling" hadde «U-64» et bilde av en elg eller en avmagret ku som spyr torpedoer ut av munnen og anusen på tårnet.

I tjeneste gjennomførte «U-64» én patrulje, der den ikke sank eller skadet noe skip. Båten forlot Wilhelmshaven 6. april 1940 klokken 13:15 og nådde Narvik 12. april 1940 klokken 23:00. Det første oppdraget var å følge hjelpekrysseren «Orion». 9. april 1940, under kodenavnet Hartmut, kom ordren om å dra til Narvik, der båten skulle støtte den tyske invasjonsstyrken sammen med kommodor Friedrich Bontes ti jagere. 11. april 1940 observerte «U-64» en britisk jager utenfor Vestfjorden. Ett angrep mislyktes på grunn av en feil i torpedoens styringskontroll. Undervannsbåten ble oppdaget og truffet med synkeminer. Den klarte imidlertid å rømme og tok seg inn til Narvik dagen etter. Etter et britisk luftangrep på havnen i Narvik, der «U-64» forble uskadd, ble båten trukket inn i Herjangsfjorden. Dagen etter ankret den opp like ved Bjerkvik for reparasjon.

Den 13. april 1940 inntraff det andre slaget om Narvik. Ved middagstid hadde «U-64» nesten fullført reparasjonen da den ble angrepet av et Fairey Swordfish-fly som kom fra det britiske slagskipet HMS «Warspite». En bombe detonerte på styrbord side, mens den andre traff babord side, nær baugen. «U-64» sank raskt. Fartøysjefen beordret skottene stengt og båten forlatt. Da tolv mann var kommet ut, så Schulz at det ikke ville være nok tid for resten av mannskapet hans til å gå i land. Han vurderte at det var grunt nok til at de kunne komme seg ut nedenfra ved hjelp av dykkerredningsmannskap. Tårnluken ble derfor stengt umiddelbart og båten sank klokken 13:45 ved posisjon 68° 33′ N, 17° 33′ E. 40 minutter senere kom 27 overlevende til vannoverflaten. De siste åtte kan ha blitt drept i bombeangrepet.

Mannskapet tilknyttet seg tysk fjellinfanteri. Sjefen for båten, Kapitänleutnant Georg-Wilhelm Schulz, returnerte til Tyskland via Sverige, og fikk der ny kommando for «U-124».

Vraket av «U-64» ble hevet av Høvding Skipsopphugging i 1957 og hogget opp.

Referanser
----------

1. ↑  Georg Högel (2001). *Embleme, Wappen, Malings deutscher U-Boote 1939–1945* **(tysk)**. s. 55.
2. ↑  «U-64» **(engelsk)**. uboat.net. Besøkt 22. september 2022.
3. ↑  «Gammel slåsskjempe dukker opp». Fremover. 27. august 1957. s. 1.
4. ↑  «U 64 hogges opp». Helgelands Blad. 7. oktober 1957. s. 1.
**Norsk Avisdrift AS** er et norsk medieselskap som ble etablert i 1997 for å forestå utgivelse av gratisaviser i Norge. Selskapet startet som en del av pornoblad-gründer Sten Ture Jensens Media Holding i 1997, et selskap som ble slått konkurs i 1999.

Norsk Avisdrift gav ut *Osloposten* fra 1997, samt *Folloposten* og *Bærumsposten* fram til 2002, og *Byavisa* i Trondheim fra 1998.

Norsk Avisdrift eies i hovedsak av det danske mediekonsernet Søndagsavisen (87,88 prosent).

*Byavisa* ble kjøpt av Norsk Avisdrift i 1997. Rundt *Byavisa* er det dessuten etablert to andre gratisaviser, *Byens Næringsliv* og *Byavisa Stjørdal* (2005), sistnevnte ble imidlertid lagt ned etter ett års drift.

Danske Søndagsavisen AS og senere A-pressen kom inn som eiere i Norsk Avisdrift 5. oktober 1999 etter konkursen i Sten Ture Jensens Media Holding. A-pressen solgte seg helt ut i 2001 etter uenighet med Søndagsavisen om driften.

Norsk Avisdrift tapte fram til nedleggingen av alle gratisavisene bortsett fra *Byavisa* i 2002 over 100 millioner kroner på gratisavissatsingen. Etter dette har bedriften klart å drive med etterhvert solide overskudd takket være den lønnsomme driften av *Byavisa*.

I 2008 solgte de danske eierne *Byavisa* og utgiverselskapet Norsk Avisdrift til NR1 Adressa-trykk Orkanger, som igjen eies av A-Pressen Lokale Medier (50%) og Adressa Trykk (50%), som igjen er datterselskaper av A-pressen og Adresseavisen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Santalhund** (*Canis lupus dingo*) er en genetisk variant av asiatisk dingo og som sådan regnet som mer renraset enn andre indiske pariahunder. Man vet imidlertid svært lite om denne hunden, som har en rekke fellestrekk med den sørøstasiatiske boranhunden.

Opprinnelse
-----------

Santalhunder
Santalhunden er oppkalt etter santalene, den største urbefolkningen i India. Typen er mest vanlig i Jharkhand, Bihar, Bengal, Assam i India og i de søndre delene av Nepal. Deler av bestanden kan trolig fortsatt klassifiseres som ekte dingo, men neppe alle. Santalhunder regnes allikevel som den mest dingonære av alle pariahundene i India.

I motsetning til australsk dingo, som utvandret fra Asia til Australia i Oseania for 3500-5000 år siden, må den indiske varianten ha blitt igjen og utviklet seg uavhengig. Anatomiske studier viser imidlertid at australsk dingo og santalhund er tilnærmet 100% identiske, til tross for at kostholdet har vært svært forskjellig.

Santalhunden spiser større andeler planteføde (opp mot 50% blir det antatt), men ikke så store andeler som boranhunden. Den australske dingoens kosthold består av mer enn 80% kjøtt.

Ifølge DNA-analyser kan dingoen ha oppstått alt for 135 000 år siden og være den første semi-domestiserte hunden vi kjenner til. Det er funnet en «markør» hos dingo som ulver ikke har, noe som kan antyde at dingo kanskje kan betraktes som egen art.

Beskrivelse
-----------

Santalhunden ligner den australske dingoen, men er gjerne noe mindre og slankere. Den blir cirka 40-50 cm i skulderhøyde og veier typisk 8-15 kg. Kroppslengden er omkring 70-90 cm og halen er cirka 20-32 cm lang.

Pelsen er slett og ligger glatt til kroppen. Dekkhårene er stive. Grunnfargen varierer fra lys gulbrun til nærmest sort. Mangel på hvite labber og gulbrune øyne er gjerne en indikator på hybridisering med vanlige hunder.

Annet
-----

Forsøk med domestisering har vist at dingoen lar seg tilpasse mennesket i en helt annen grad enn ulver. De er territoriale, men regnes som omgjengelige og snille når de sosialiseres fra valpestadiet av.

Se også
-------

* Boranhund
* Dingo
* Tamhund
* Ulv

  


| * v
* d
* r
Pariahunder |
| --- |
| Africanis **·** Aso **·** Australsk dingo **·** Azawakh **·** Balihund **·** Basenji **·** Boliviansk nakenhund **·** Boranhund **·** Borneohund **·** Canaanhund **·** Carolinahund **·** Ecuadoriansk nakenhund **·** Indisk pariahhund **·** Kampucheisk razorback **·** Khala **·** Kintamanihund **·** Koreansk hund **·** Koreansk jindo **·** Koreansk chejudo **·** Kretahund **·** Meksikansk nakenhund **·** Miryanghund **·** Ny-guinea syngehund **·** Peruviansk inkahund **·** Peruviansk nakenhund **·** Pungsanhund **·** Santalhund **·** Sapsali **·** Siamesisk nakenhund **·** Taiwanhund **·** Telomaihund **·** Thaihund **·** Thai ridgeback |  |
**«Tenryū»** var en japansk lett krysser.

«Tenryū» og søsterskipet «Tatsuta» ble utviklet for å fungere som flaggskip for jagerflottiljer og var de første rene lette kryssere som ble bygget for den japanske marinen. Hovedbestykningen bestod av fire 5,5 tommers kanoner og to triple torpedobatterier. I tillegg hadde «Tenryū» en 3,1 tommers luftvernkanon. I 1939 ble den i tillegg utstyrt med to 13 mm mitraljøser for luftvern. Mellom mars 1927 og mars 1930 ble hun overhalt og fikk blant annet nye oljekjeler og en ny formast.

Operativ historie
-----------------

«Tenryū» ble etter at hun ble operativ 20. november 1919 som flaggskip i 2. jagerskvadron. Hun patruljerte områdene utenfor Shànghăi under opprør i 1927 og i 1931.

«Tenryū» så sine første kamphandlinger i den andre verdenskrig i desember 1941 under angrepet på Wake Island. De første månedene av 1942 tok hun del i flere landgangsoperasjoner i Ny-Guinea, og i mai støttet hun angrepene på Port Moresby og Tulagi.

9. august tok «Tenryū» del i slaget ved Savo Island som den japanske flåtestyrken gikk seirene ut av. Senere samme måned og i september tok hun del i de mislykkede landingsoperasjonene ved Milne Bay, men senket et alliert transportskip under operasjonen.

2. oktober ble hun truffet av en bombe fra et amerikansk B-17 bombefly som drepte 23 av mannskapet og skadet skipet. Hun ble raskt reparert og 13. november eskorterte hun tunge japanske kryssere som bombarderte den amerikanske flybasen Henderson Airfield på Guadalcanal.

Under en eskorte av transportskip som skulle landsette tropper på Madang, Ny-Guinea 18. september 1942 ble «Tenryū» senket av torpedoer fra den amerikanske ubåten USS «Albacore».

Kilder
------

* M.J. Whitley (1999). «Tenryu Class». *Cruisers of Wold War Two*. London: Arms and Armour Press. s. 159. ISBN 1-86019-874-0.
* Wayne Patton (2005). «Tenryu Class». *Japanese Light Cruisers of World War II*. Carrollton: Squadron/Signals Publications. s. 10-11. ISBN 0-89747-497-X.

Portal: Andre verdenskrig
Piassavakost
**Piassavakost** er en kost med et langt skaft der kostens strå - av piassava - er festet ved flatt og oftest rektangulært trestykke. Den er egnet til kosting av grove underlag som for eksempel sementgulv og hageganger. Opprinnelig var kostens strå de grove fibrene fra palmeblader, men moderne kosters strå er gjerne av stiv plast. 

Ordet *piassava* stammer fra tupi via portugisisk *piassaba, piaçaba, piaçava*, som betegner palmebladsfibre. Ordet piassavakost turde ha vært i bruk i Norge siden midten av 1800-tallet.

De forskjellige aktuelle piassavasorter er *ekte* eller *brasiliansk piassava* hentey fra Parápiassavapalmen *Leopoldinia piassaba* som vokser ved en sideelv tll Rio Negro, Bahiapiassavapalmen (*Attalea funifera*) som vokser i Brasiln, *afrikansk-* eller *Rafiapissava* som er fra Raphia vinifera eller Raphia farinifera som anses å være av ringere kvalitet. Palmyra- eller Bassiapiassava hentes fra palmyrapalmen og anses som sammenlignbar med kitulpiassavaen som hentes fra Kitulpalmen. Madagaskar- eller vonitrapiassavaen fås fra Madagaskarpiassavapalmen, Dypsis fibrosa, som imidlertid er av lavere kvalitet.

Referanser
----------

1. ↑  NAOB: *Piassava*, lest 19. februar 2020
2. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1937). *Svensk uppslagsbok. Bd 21*. Malmö: Svensk uppslagsbok AB. s. 603.
**Santa Rosa nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Santa Rosa*) er en nasjonalpark i Guanacaste nordvest i Costa Rica. Den har den viktigste forekomsten av beskytta tørr skog i Mesoamerika (Mexico og Mellom-Amerika). Nasjonalparken dekker et landareal på 380 km² og et havareal på 430 km², til sammen 810 km².

I nasjonalparken ligger den historiske herregården Casona Santa Rosa, som var åsted for slaget ved Santa Rosa 20. mars 1856, hvor den costaricanske styrken overvant den nicaraguanske hæren til William Walker. Langs kysten er det en rekke flotte strender og mangroveskog. Ved kysten ligger også den kjente klippen Roca Bruja.

Casona Santa Rosa og området rundt fikk status som nasjonalmonument 1. juli 1966. Området ble utvida og gjort om til nasjonalpark 27. mars 1971.

Bilder
------

* Tropisk tørr skog i Santa Rosa nasjonalparkTropisk tørr skog i Santa Rosa nasjonalpark
* Roca BrujaRoca Bruja
* Hvithalskapusinerape i et mangrovetreHvithalskapusinerape i et mangrovetre
* FikenrøtterFikenrøtter

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Costa Rica

Eksterne lenker
---------------

* (en) Santa Rosa National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Santa Rosa nasjonalpark hos SINAC
* Santa Rosa nasjonalpark hos Costa Rica Infolink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Pianosa** er en liten øy i De toskanske øyene i Italia med et areal på 10,2 km². Navnet kommer fra det italienske ordet «pianura» (slette) fordi det høyeste punktet bare er 22 meter over havet. I antikken ble den kalt *Planasia*.

Pianosa har ikke permanent bosetting, men er kjent i Italia for det spesielt sikre fengselet som ligger her, der spesielt farlige mafiamedlemmer sitter fanget. I historien er den kjent for stedet der Augustus forviste barnebarnet og eksarvingen Postumus Agrippa i år 6 eller 7 e.Kr. Postumus var her fram til han ble henrettet omtrent da Augustus dødde i år 14. 

Av administrative årsaker er Pianosa ein del av Elba kommune. På klare dager kan en se Pianosa som en mørk, blå stripe over lysere blått hav fra Elba. 

I romanen *Catch-22* av Joseph Heller har en amerikansk bombeskvadron base på øyen under den andre verdenskrigen. Øyen er derimot større i romanen for å ha plass til en rullebane og har òg en liten landsby i motsetning til den virkelige øyen.

Det finnes også en annen, mindre øy kalt Pianosa utenfor den italienske Adriaterhavskysten nord for Monte Gargano.

Referanser
----------

1. ↑  «Pianosa - Parco Nazionale Arcipelago Toscano». *www.islepark.it*. Besøkt 1. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Turistinformasjon Arkivert 3. april 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
*Denne artikkelen handler om en person fra Thailand; thailandsk navneskikk er slik at en person refereres til med fornavnet sitt (Anupong) og ikke slektsnavnet sitt (Paochinda).*

**Anupong Paochinda** (thai: อนุพงษ์ เผ่าจินดา, født 10. oktober 1949) er en thailandsk politiker og tidligere hærsjef i Thailands hær fra 2008 til 2009. Han var medlem av Rådet for nasjonal sikkerhet, juntaen som avsatte Thaksin-regjeringen i statskuppet i 2006. Etter statskuppet i 2014 ble han utnevnt til rådgiver for Det nasjonale rådet for fred og orden, juntaen som avsatte Yingluck-regjeringen. Han er innenriksminister i Prayut Chan-o-chas regjering.

Anupong er medlem av en militærfaksjon i Thailands hær kalt Burapha Payak, eller *Østens tigre*. Det var en region av hæren under ledelse av ham som hovedsakelig utførte militærkuppet mot Thaksin Shinawatras regjering i 2006.

Han var Thailands hærsjef under det blodige opprøret i 2010, som ble slått ned av militæret da han ga etter for statsminister Abhisit Vejjajivas anmodning om å fjerne demonstrantene. Han var assistentdirektør for Senteret for løsning av krisesituasjonen (CRES), som ble satt opp i 2010 for å håndtere demonstrasjonene. Forfatter James Stent mener at Anupong, sammen med den politiske ledelsen som valgte en militær løsning på konflikten, er medansvarlig for de nitti dødsfallene og de hundrevis av skadede etter aksjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Panarat Thepgumpanat (29. mai 2014). «Thai military ruler to meet advisers on security, economy» **(engelsk)**. Reuters. Besøkt 24. juli 2022.
2. ↑  Paul Chambers (14. mars 2019). «What if Thailand’s junta can’t control the military?» **(engelsk)**. New Mandala. Besøkt 8. juli 2022.
3. ↑  «Laser messages light up Bangkok lockdown and focus heat on military» **(engelsk)**. Thai PBS World. 15. mai 2020. Besøkt 9. juli 2022.
4. ↑  Stent, James: Thoughts on Thailand's Turmoil s. 25. I: *Bangkok, May 2010: perspectives on a divided Thailand*. Redigert av Montesano, Chachavalpongpun og Chongvilaivan. ISEAS Publishing, 2012

Litteratur
----------

* Montesano, M. Chachavalpongpun, P. Chongvilaivan, A. (red.) (2012). *Bangkok, May 2010: perspectives on a divided Thailand* **(engelsk)**. Singapore: ISEAS Publishing. ISBN 978-981-4345-35-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Mikael Urdal** (født 3. april 1818 i Nord-Aurdal, død 3. september 1898) var en norsk bokhandler. Han er også kjent som utgiver av viser og som Knut Hamsuns første forlegger.

Liv
---

Han var sønn av Ole Mikkelsen og gikk som ung i lære som baker og skredder. Senere reiste han en del år rundt i Norge mens han livnærte seg av å selge viser og andre småskrifter. Han arbeidet også hos bokhandlere i Christiania og på Lillehammer.

I 1853 slo han seg ned som bokhandler i Tromsø. Han solgte også bøker på markedene i Stokmarknes, Bossekop og Skibotn. Ved siden av bokhandelen hadde han eget forlag. Blant annet utga han en praktisk veiledning i maling, lakkering og lignende, som kom i mange opplag. En annen bok var fiskeren Johannes Furøs *Almindelig Brev- og Formularbog* (1855), beregnet på fiskerne. I ettertid er han mest kjent for å utgitt Knut Hamsuns første bok *Den Gaadefulde* i 1877.

Urdal og viseutgavene hans ble presentert i et radioprogram i NRK av Odd Smith Robertsen i 1966.

Referanser
----------

1. ↑  *Rogalands Avis 1966.04.23*. Norge;Rogaland;;Stavanger;;;;.

Litteratur
----------

* Haukaas, Kaare (1992). *Den norske rettslitteraturen - og dei som skreiv han*. [Det juridiske fakultetsbibliotek].
* Halvorsen, J.B. (1908). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Pseudo-Dorotheos av Monemvasia** (gresk: Δωρόθεος Μονεμβασίας) er navnet gitt til den ukjente forfatter (eller kompilator) av en gresk krønike med tittelen *Historisk bok* (Βιβλίον Ιστορικόν), publisert i Venezia i 1631. Verket er en verdenshistorie fra skapelsen frem til 1570. For forfatter er anført en metropolitt av Monemvasia ved navn Dorotheos. 

En slik metropolitt har ikke eksistert. Handelsmannen Apostolos Tzigaras bragte manuskriptet til trykking. Han hevdet at boka var skrevet ved hoffet i Moldavia. Metropolitten Hierotheos vanket der i 1588 og omkring 1590. Han kan ha vært én av flere forfattere.

Boken består av frittstående fortellinger: Lister over romerske og Østromerske keisere, tyrkiske sultaner og patriarker i Konstantinopel; Romas historie fra Aeneas til keiser Johannes VIII Palaiologos; sultanenes historie til Selim II; og historien om Den greske kirke.

Boken ble en populær kilde til historisk kunnskap i Grekenland under den tid landet var under ottomansk styre.

Referanser
----------

1. ↑  David Thomas og John Chesworth (2017). *Christian-Muslim relations a bibliographical history: Volume 10, Ottoman and Safavid empires (1600-1700)* **(engelsk)**. Leiden Boston Brill. s. 174. ISBN 978-90-04-34565-2.
2. ↑  «Dorotheos of Monemvasia» **(engelsk)**. The Oxford Dictionary of Byzantium. 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** BNE
 |
**Anvari** (født 1126, død 1189), fullt navn **Awhad ad-Din 'Ali ibn Mohammad Khavarani** eller **Awhad ad-Din 'Ali ibn Mahmud** (persisk: انوری اوحد الدین علی ابن محمد), var en av de største persiske poetene. 

Han ble født i Abivard (nå i Turkmenistan) og døde i khorasansk Balkh (nå i Afghanistan), og studerte vitenskap og litteratur ved det kollegiale instituttet i Toon (nå Ferdows i Iran). Han utdannet seg til en berømt astronom og poet. 

Anvaris dikter ble samlet i en divan, og inneholder panegyrikk, eulogier, satire og annen litteratur. Hans elegi «*Tårer i Khorasan*», oversatt til engelsk i 1789, regnes som en av de vakreste diktene i persisk litteratur. *The Cambridge History of Iran* kaller Anvari «en av de største skikkelsene i persisk litteratur.» Til tross for sin skjønnhet, krevde hans dikt ofte mye hjelp til tolkning siden de var komplekse og vanskelige å forstå. 

Anvaris panegyriske dikt til ære for seldsjukkenes sultan Ahmed Sanjar (1117–1157), herskeren av Khorasan, gjorde at han vant kongelig gunst og lot ham fortsette å være under beskyttelse av to av etterfølgerne til Sanjar. Imidlertid falt han i unåde hos kongedømmet i oktober 1185, da hans profeti om katastrofer mislyktes, og han ble tvunget til å leve et liv i vitenskapelig tjeneste. Han tok til slutt sitt eget liv i 1189.

Se også
-------

* Liste over persiske diktere og forfattere

Referanser
----------

1. ↑   The Cambridge History of Iran, side(r) 564, bind 5[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   books.google.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Encyclopædia Britannica*, Online Edition 2007 lenke

Kilder
------

* *The Cambridge History of Iran*, Cambridge University Press ISBN 0-521-06936-X
* Jan Rypka, *History of Iranian Literature*. Reidel Publishing Company. 1968 OCLC 460598. ISBN 90-277-0143-1

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
«Cray» har flere betydninger.
Sammenløpet av elvene Darent og Cray (til høyre) ved myrene Crayford Marshes.
**Cray** er en elv i det sørlige England og en sideelv til Darent. Den har sitt utspring i Priory Gardens i bydelen Bromley i London.

Elven renner så nordover gjennom industri- og boligområdet St. Mary Cray, St. Pauls Cray, Foots Cray og så ut i det landlige området Foots Cray Meadows. Den renner deretter under Fice Arch-broen fra ca. 1781 og forbi Loring Hall, hvor Lord Castlereigh bodde og begikk selvmord i 1822. Den fortsetter nordover forbi North Cray og Bexley. I Bexley har man restaurert et badehus fra ca. 1766 i gotisk stil. Elven renner så gjennom parken til Hall Place, før den vender østover gjennom Crayford og Barnes Cray før den renner ut i Darent ved Crayford Ness. Landsbyene den renner gjennom og forbi er kollektivt kjent som «The Crays».

Det er opprettet en ca. 16 km lang skiltet gangvei langs elven, med start ved Foots Cray Meadows. Opprenskning av elven og kampanjer for forsvarlig fluefiske er organisert av Cray Anglers Conservation Group. Elven er underlagt urban viktighet for naturbevarelse: «Site of Nature Conservation Interest» (SNCI), «Site of Importance for Nature Conservation» (SINC) og «Regionally Important Geological Site» (RIGS).

Referanser
----------

1. ↑  Cray Anglers Conservation Group Arkivert 19. august 2005 hos Wayback Machine.
2. ↑  Bexley sites of importance for nature conservation Arkivert 4. desember 2017 hos Wayback Machine. (PDF), *Bexley.gov.uk*

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Cray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Axel Motzfeldt Aass** (født 31. mai 1914, død 26. januar 1977 i Sande) var fylkesfører i Quislings nasjonalsosialistiske parti Nasjonal Samling (NS) under andre verdenskrig. 

Axel Aass hadde artium og var utdannet agronom. I 1940 var han student ved Norges Handelshøyskole i Bergen og samtidig gårdsforpakter. 

Vidkun Quisling, leder i det fascistiske Nasjonal Samling (NS), med Axel Aass, NS' fylkesfører i Hedmark, under «Hamarstevnet» i 1943. Foto: NSUF/Riksarkivet 
Aass meldte seg inn i NS 6. november 1940, og ble først fylkesfører i Buskerud, deretter Vestfold («Vestviken»), før han i begynnelsen av 1943 ble fylkesfører for Hedmark og Oppland. Da området ble delt 1. juli 1944, fikk han ansvaret for Hedmark. Han hadde riktignok vært medlem i NS fra juni 1933, men var svært lite aktiv, og gjeninnmeldte seg i partiet. 

Axel Aass var kjent som en iherdig NS-forkjemper som blant annet ville straffe folk som meldte seg ut av partiet. Tidligere ordfører i Nes i Hedmark, Eilif Sandberg, måtte godta en bot på 100 000 kroner fordi han meldte seg ut. Han kranglet også med andre NS-medlemmer.

Han krevde også at folk kom for å høre på ham da han talte og truet med arrestasjon hvis de ikke møtte opp. Mest kjent er eksempelet fra Elverum 17. juni 1944, da han kalte inn 600 av byens borgere til møte i kinolokalet. Lokalbefolkningen bestemte seg for ikke å komme, og bare ti av de innkalte møtte opp. Da møtet var ferdig satte han, sammen med flere andre ledende NS-medlemmer i området (blant andre Simon Grindalen), opp en liste med 100 navn på folk som skulle arresteres. Arrestasjonene startet samme natt, og alle ble ført til Leiret skole. Der ble de forhørt, og dagen etter fortalte Aass dem at de var satt på listen over folkefiender. Åtte utvalgte måtte være igjen, samtidig opplyste han at det var laget en liste på ti navn på personer som ville bli skutt hvis det ble gjennomført sabotasje i byen.

I juni 1943 måtte NS-ordføreren i Hamar, Einar Grill Fasting, stå til rette fordi forholdene i byen var for dårlige. Vitner sa at Aass gikk løs på den seksti år gamle ordføreren med nevene. Aass var også kjent for å være kritisk til Germanske SS Norge, som han så på som en ren tysk organisasjon.

Aass ble etter krigen (1948) dømt til ti års tvangsarbeid og tap av rettigheter i ti år.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 9. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Oppland Arbeiderblad 1948.03.20*. Norge;Innlandet;;Gjøvik;. s. 1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Axel Aass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Biografi i *Norsk krigsleksikon* fra 1995

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Arthus-Bertrand produserer blant annet ordenstegn for Den nasjonale fortjenstorden, her revers av ordenstegnet for kommandører av denne ordenen
**Arthus-Bertrand** er et fransk juvelérfirma etablert i 1803. Firmaet har sitt sete i Paris og er særlig kjent for sin framstilling av ordenstegn, medaljer og utmerkelser, samt insignier av forskjellig slag.

Historie
--------

Firmaet regner sin historie tilbake til 1803, da offiseren Claude Arthus-Bertrand etablerte en bokhandlerforretning i Paris. Samme år startet Michel-Ange Marion en broderiforretning, som leverte faner til den franske hæren. De to firmaene gikk sammen i 1863 og fortsatte produksjonen av militære faner og insignier. 

Firmaet etablerte seg som et av de ledende innen design og produksjon av ordenstegn og ble offisiell leverandør av slike for en rekke lands regjeringer. Arthus-Bertrand har også framstilt kronregalier, som kroner og septre, og insignier som marskalkstaver og seremonielle sverd. Virksomheten er utvidet til også å omfatte smykkeproduksjon. 

Frédéric Auguste Bartholdi og Fernand Léger er blant kunstnerne som har utført arbeid for Arthus-Bertrand.

Eierskap
--------

Arthus-Bertrand har vært et familieeid firma. I 2012 kjøpte Guerrand-Hermès fra Hermès-familien 45 % av Arthus-Bertrand.

Referanser
----------

1. ↑   MedalBook, www.medalbook.com, besøkt 14. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Arthus-Bertrand» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1985–1987.
3. ↑  «Histoire» Arkivert 6. januar 2014 hos Wayback Machine. Arthus-Bertrand.
4. ↑  «Hermès prend 45% des parts du joaillier Arthus-Bertrand» Arkivert 22. februar 2013 hos Wayback Machine. *Challenges*,‎ 30. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Arthus Bertrand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Hundre års ensomhet*** (originaltittel: *Cien años de soledad*) er en roman av den colombianske forfatteren Gabriel García Márquez. Den ble først utgitt på spansk i 1967. Den ble en umiddelbar suksess og ble oversatt til mer enn 27 språk. Boken bidro til fremveksten og anerkjennelsen av latinamerikansk litteratur og sjangeren magisk realisme. Den ble også den mestselgende romanen på spansk i moderne historie, etter Don Quixote. Boken regnes som García Márquez' magnum opus.

Romanen forteller historien om familien Buendía og den colombianske landsbyen Macondo. Selv om tittelen antyder at fortellingen strekker seg i tid over ett hundre år, er det uklart hvor lang tid den egentlig dekker. Romanens tid og rytme er ikke entydig, og handlingen bærer preg av at tiden hopper, endrer hastighet og stopper opp i ulike deler av historien, og at alle hendelsene på et vis finner sted samtidig. Som mange andre av forfatterens romaner er *Hundre års ensomhet* sjangeroverskridende, med elementer av romantisk litteratur, historie og fantasy.

Se også
-------

* Århundrets 100 bøker ifølge Le Monde

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC
 |