recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ingar Tore Narvhus** (født Ingar Tore Johannessen 3. september 1927) er pensjonert generalløytnant i Luftforsvaret. Han var Generalinspektør for Luftforsvaret i perioden 1978–1981.

Narvhus er født i Oslo og oppvokst på Notodden. Han er utdannet ved Luftforsvarets flygeskole i 1947 som navigatør og senere som jagerflyger i USA. I 1960 ble han den antageligvis første nordmannen som fløy to ganger lydens hastighet. Han var elev ved Luftkrigsskolens første kull 1949–1951 og ved Forsvarets stabsskole 1959–1960. Etter å ha tjenestegjort som flyger ved flere skvadroner, ble han skvadronsjef ved 339 skvadron i 1956. Han har sittet i langtidsplangruppen i Forsvarets overkommando, hatt stilling som operasjonsgruppesjef i Bodø, vært Lufttjenesteinspektør ved jagerflykontoret i Forsvarets overkommando, sjef Andøya flystasjon, sjef Bodø flystasjon, luftkommandør i Nord-Norge og Generalinspektør for Luftforsvaret. Han har også vært nestkommanderende for NATOs Nordkommando og sjef for NATOs luftstridskrefter i Nord-Europa. Han avsluttet 40 års tjeneste i Forsvaret som representant ved nedrustningsforhandlingene i Wien og forsvarsattaché i Østerrike og Jugoslavia. 

Fra 1987 til 1997 var han rektor ved Statens trafikkflygerskole på Torp.

Referanser
----------

1. ↑  «95-årsomtale». *Aftenposten*. 3. september 2022. s. 84.
2. ↑  90 års omtale - Aftenposten 3. september 2017
3. ↑  *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforl. 1994. s. 392. ISBN 8257304867.

Litteratur
----------

* Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
**Caspar Castner** eller **Kastner** (født 7. oktober 1655 i München i Bayern, død 9. november 1709 i Beijing i Kina  var en tysk kinamisjonær.

Liv og virke
------------

Han inntrådte i jesuittordenen den 17. september 1681, og studerte teologi i Ingolstadt med studieavslutning den 22. mars 1694. For en kortere periode underviste han i logikk ved gymnasiet i Regensburg; så ble han i 1696 sendt som misjonær til Kina sammen med medbrødre fra Portugal og Genova. I Kina arbeidet han med stor fremgang på øya Shangchuan og i byen Fatshan. 

I 1702 dro han sammen med pater François Noël via Lisboa til Roma. Der skulle de som utsendinger for biskopene av Nanjing og Macao og som misjonsprokuratorer for jesuittene forsøke å utvirke en god løsning på ritestriden i Kina. De ble også konsultert av Vatikanet, men resultatet, nedfelt i et dekret av 1704, ble nærmest det motsatte enn det jesuittene hadde ønsket seg. 

I 1706 dro han tilbake til Kina, og tok med seg en rekke nye misjonærer. 

Ved siden av sine apostoliske fremganger minnes pater Castner for sitt viktige arbeid innen vitenskapene navigasjon, astronomi og kartografi. Han påpekte overfor de portugisiske styresmakter at seilasene til Macao ville bli vesentlig kortere dersom man seilte direkte fra Kapp det gode håp til Sundaøyene og lot være å legge kursen om Mosambik og Goa. Det viste seg raskt at han hadde rett. Han gjorde et utmerket arbeid med å kartlegge Det kinesiske rike, og som matematiker gjorde han en så overbevisende innsats at han ble utnevnt til president for Det keiserlige matematisk-astronomiske byrå og til instruktør for tronarvingen.

Pater Castner skrev med samarbeid med pater Noel en rekke rapporter om ritestriden. Han forfattet også et interessant lite verk ved navn *Relatio Sepulturæ Magno Orientis Apostolo S. Francisco Xaviero erectæ in Insula Sanciano MDCC.* Dette var en nøyaktig beskrivelse av den øya der han mellom den 19. mars og 2. juni 1700 hadde satt opp et minnesmerke over den store jesuittmisjonæren Frans Xaviers grav. Boken ble ledsaget av et godt kart. 

Han ble gravlagt på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser og fotnoter
----------------------

1. ↑  Fremgår av dekretets innledning. Tekst på fransk finnes i *Memoires pour Rome sur l'Etat de la religion chrétienne dans la Chine avec la decret de N.S.P. le Pape Clement XI sur l'affaire des Cultes Chinois et le mandement de M. le Cardinal de Tournon sur le même sujet*, 1709, s. 163
2. ↑  Jf. også Paul A. Rule: *«Louis Fan Shou-i: A Missing Link in the Chinese Rites Controversy»*, i *Actes du VIIe colloque occidental de sinologie, Chantilly 1992: Images de la Chine: Échanges culturels et religieux entre la Chine et l'Occident* (Var.Sin. 83), Taibei: Ricci Institute, 1995, s. 269-260

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Portal: Astronomi
**Kirkegata** (1-53, 2-56) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har tidligere hatt navnet Store Kirkegade.

Kirkegata er den lengste av tverrgatene i Kvadraturen med sine 1 025 meter og har sitt løp fra gjestehavna i Østre havn ved Christiansholm festning til Fritz Jensens gate. Gaten deler torvet i Øvre og Nedre Torv, her finnes også Domkirken, Wergelandsparken og bygningene til Sørlandets kunstmuseum og Domkirken menighet som tidligere huset Latinskolen og Kristiansand katedralskole.

Nedenfor Skippergata har gaten bare murbygninger, videre langs gateløpet er det en rekke bolighus i tre med enkelte innslag av nyere kombinasjonsbygg med forretninger og kontorer etter riving og sanering.

Der gateløpet ender mot Østre havn, står skulpturen «To like», som ble reist i 1988. Den består av to fire meter høye former i silicabetong. Skulpturen er et vinnerarbeid blant studentene på Statens kunstakademi i 1981 som ble vunnet av Guri Berg.

I 1957 reiste Kristiansand kommune en byste av Jørgen Løvland i et hjørne av Wergelandsparken som er anlagt av og har sitt navn etter Oscar Wergeland. I parken ved Domkirken er det byster av James Maroni og Bernt A. Støylen. I Wergelandsparken står en portrettbyste av Thomas Krag. Hovedskulpturen i parkens sentrum er Gustav Vigelands skulptur av Henrik Wergeland som ble avduket i 1908. Her stod tidligere fontenen som nå er plassert på Øvre torv.

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
En **honorær tittel**, av *honorær* fransk *honoraire*, fra latin *honorarius*, ære, er en *ære* en tittel som blir gitt for å ære eller hedre noen, uten at det følger med lønn eller vesentlige tjenesteplikter.

Honorære titler blir nå for tiden ofte gitt noen som i lang tid har utført noe som samfunnet oppfatter som særlig verdifullt, uten at formelle krav til titlene er oppfylt. Et eksempel er utnevning av æresdoktorer. Dette skjer uten at noen doktoravhandling er levert. Dette blir kalt *doctor honoris causa*, forkortet **dr** h c. I den akademiske verden finnes det detaljerte regler om hvordan æresdoktorer skal nomineres, velges og utnevnes. Det finnes også eksempel på at det har blitt delt ut honorære professorater.

I tidligere tider var det vanlig at en kunne kjøpe honorære titler. I noen land er dette fremdeles mulig.

Referanser
----------

1. ↑  Caplex om honorær, besøkt 2. juni 2009 Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Fra kirkegården
Oversiktsbilde av deler av kirkegården
**Douaumont Ossuaire** er et minnesmerke og kirkegård for franske og tyske soldater som døde under slaget ved Verdun. Det ble bygd et stort mausoleum over alle levningene etter soldatene som falt, da opprydningsarbeidet etter krigen begynte. Mausoleet inneholder levninger etter tyske og franske soldater og er i dag et høyt aktet minnesmerke og gravplass etter de menneskene som ble drept i slaget.

Mausoleet
---------

Byggingen av minnesmerket ble påbegynt allerede i 1920 da nødvendigheten var stor for å få fjernet alle levninger etter mennesker på slagmarken. Arbeidet med bygningen og kirkegården fortsatte i mange år, og ble først åpnet i 1932. Bygningen er delt inn i 18 alkover som hver dekker to rom med levninger. Tilsammen er det levninger etter over 120 000 soldater i mausoleet. På veggene står navnene til savnede soldater som aldri er blitt identifisert.

Kirkegården
-----------

Kirkegården ved siden av mausoleet er en av Frankrikes største, med over 12 000 markerte graver av franske soldater. Det er en islamsk del og en jødisk del hvor jøder og muslimer er begravd separat i hver ende av selve kirkegården. En litt særegen ting med denne gravplassen er at den ligger rett oppå den tidligere slagmarken, og området rundt under løvskogen som ble plantet etter krigen, er fortsatt kupert etter de utallige granatnedslagene som slo ned i ingenmannsland.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Douaumont ossuary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BBC Things
 |

Portal: Første verdenskrig
Karl Philipp von Greiffenclau-Vollraths, fyrstbiskop av Würzburg
**Kirkefyrste** er en betegnelse som historisk særlig ble brukt som en generisk betegnelse på alle geistlige hvis embeder hadde samme verdslige rang og privilegier som en fyrste (i ordets videste forstand, altså en hvilken som helst hersker) eller ble ansett som likeverdige med en fyrste. Særlig i det tysk-romerske rike var flere geistlige embeder knyttet til herredømme over en stat, og innehaveren av embedet var samtidig riksfyrste og for noen staters vedkommende kurfyrste. Også stormesteren i ridderordener som hadde fått herredømme over et territorium, f.eks. Den tyske orden, ble gjerne kalt kirkefyrste.

Den engelske formen av uttrykket, *Princes of the Church*, benyttes i dag nesten synonymt om kardinaler i Den katolske kirke. Lignende gjelder også på noen andre språk. En så snever forståelse er ikke kjent på norsk; i den grad uttrykket brukes om nålevende kan det omfatte sentrale kirkeledere generelt, fra paver til patriarker, kardinaler og særlig sentrale erkebiskoper og biskoper. 

I diplomatisk protokoll blir kardinaler i dag behandlet på linje med kongelige prinser.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Arun Gandhi** (1934 − 2023) var det femte barnebarn av den kjente fredsaktivisten Mohandas Gandhi. Arun fulgte i fotsporene til bestefaren sin, og ble også en kjent sosio-politisk aktivist, selv om han ikke levde den samme asketiske livsstilen som bestefaren hadde gjort. 

Aruns barndom under apartheid-regimet i Sør-Afrika var ofte svært vanskelig for ham, i likhet med mange av hans medborgere. Han ble nedverdiget av hvite europeere fordi han ikke hadde hvit hudfarge, han ble utstøtt av afrikanerne fordi han ikke var svart, og han var flere ganger gjenstand for rasistisk motivert vold fra ekstremister fra begge disse gruppene utelukkende på grunn av hans hudfarge. 

Arun bodde sammen med sin bestefar Mahatma Gandhi fra 1946 og frem til han ble myrdet i 1948. Dette var også den mest turbulente perioden i Indias kamp for å frigjøre seg fra britisk styresett. Da Mahatma Gandhi ble myrdet i 1948, reiste Arun til Sør-Afrika sammen med sine foreldre. Arun Gandhi gjennomførte i likhet med bestefaren flere fredelige demonstrasjoner og marsjer for fred. I oktober 2006 gikk han en marsj i Los Angeles, California sammen med flere kjente skuespillere som f.eks. Sally Kirkland.

Etter farens død i 1956, reiste Arun til India for å slippe farens aske i elven Ganges. På turen fikk Arun et alvorlig tilfelle av blindtarmbetennelse og han ble innlagt på sykehus for operasjon. Han ble forelsket i en sykepleier og han bestemte seg for å gifte seg med henne bare for å bli fortalt av den sørafrikanske regjeringen at hans kone ikke ville bli tillatt innreise til Sør-Afrika. Paret fikk en sønn, Tushar, som også er aktivist, og en datter, Archana, som fikk fire barnebarn.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Arun Manilal Gandhi, SNAC Ark-ID w69h9f2g, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Times of India, «Mahatma Gandhi's grandson Arun Gandhi passes away at 89», besøkt 2. mai 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arun Manilal Gandhi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Arun Gandhi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
Ilkhan Hülegü raster (miniatyr i persisk stil fra Bukhara fra det 16. århundre, nå i British Museum)
**Hülegü** (født 1217, død 8. februar 1265) var khan over Ilkhanatet. Han var sønn av Tolui, som var sønn av Djenghis Khan, og av dronning Sorghagthani Beki som var assyriansk kristen. Hülegü var broren til Kublai-khan og Möngke Khan. Han regjerte 1253-65 over et område som omtrent tilsvarer dagens Iran og Irak.

Han ble 1255 beordret av sin bror storkhanen Möngke til å knuse det abbasidiske kalifatet og alle andre islamske statsdannelser som da fantes.[] Hülegü beseiret assassinerne i 1256 og beleiret Bagdad i 1258. Da byen ble erobret ble ifølge samtidige kilder de kristne skånet for de massakrer som rammet storparten av den øvrige befolkning.[] Denne særbehandlingen skal ha skyldtes at Hülegus egen mor var kristen.[]

Det hevdes at Bagdad mistet 800 000 av sine innbyggere under massakrene.[] Kalifen selv skal ha blitt tatt til fange og lagt i en skinnsekk, hvoretter sekken ble slått med klubber til intet ben på hans kropp var helt.[] Ifølge Marco Polo lot man deretter kalifen sulte ihjel.

Etter Bagdads erobring fortsatte felttoget mot Syria og Egypt der Hülegüs hær så ble beseiret i 1260 av mamelukkene i slaget ved Ain Jalut. Etter dette nederlaget dro Hülegü tilbake til sitt kjerneområde i østre Iran og var under resten av sitt liv opptatt med de indre stridigheter innen mongolveldet der hans slektning Berke, khan over Kipchak-khanatet var hovedmotstanderen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Q27492312[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   dødsdato 2[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Michael Prawdin: *Mongol Empire. Its Rise and Legacy.* Transaction, New Brunswick NJ 2006, ISBN 1-4128-0519-8, S. 288–379.
* Dilek Zaptcioglu: *Die Geschichte des Islam.* Campus-Verlag, Frankfurt am Main u. a. 2002, ISBN 3-593-37095-6, S. 142–143.
* (de) Wilhelm Baum: «HÜLÄGÜ» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 18, Herzberg 2001, ISBN 3-88309-086-7, sp. 669–672.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
*For politikeren, se Andreas Isachsen (politiker)*

**Andreas Hornbeck Isachsen** (født 31. mai 1829 i Grimstad, død 22. februar 1903 i Köln) var norsk skuespiller og dramatiker. 

Andreas Isachsen ble student i 1850 og redigerte en kort stund studentsamfunnets håndskrevne avis Samfundsbladet sammen med Henrik Ibsen. 18. januar 1852 debuterte han som skuespiller ved Det norske Theater i Bergen som Ruy Gomez i enakteren *Man kan hvad man vil*. Han var ansatt i Bergen til 1858, da han for en stund forlot scenen.

Det norske Theaters mannlige skuespillere under gjestespill i Trondheim, 1854. Bak fra venstre: Peter Nielsen, Harald Nielsen, Jacob Prom, Hans Brun, Andreas Isachsen og Johannes Brun. Foran f. v. Carl Andreas Hansen, Bernt A. Bottelsen og Ole Hestenes.  Foto: Hans Krum. NTNU Universitetsbiblioteket. 
Han fikk igjen ansettelse som skuespiller under artistisk direktør Henrik Ibsen ved Kristiania norske Theater i 1860, og var knyttet til denne scenen inntil teateret ble slått konkurs i 1862. Han var deretter knyttet til teateret i Trondheim fra 1862. I 1865 kom han til Christiania Theater sammen med sin hustru, men de fulgte Bjørnstjerne Bjørnsons protesttog til Folketheatret i Møllergaten, hvor de begge jobbet som skuespillere fra september 1870 til februar 1872, da hans hustru valgte å legge opp som skuespiller, mens han selv gikk tilbake til Christiania Theater, og ble værende fast knyttet til dette inntil han søkte avskjed fra scenen i 1894.

Isachsen var kjent som karakterskuespiller med særlig talent for komiske roller. Isachsen kom opp i en krangel med Henrik Ibsen om noen opplesningsaftener han arrangerte i Christiania på eget initiativ fra *Kejser og Galilæer* i 1873. Skuespilleren pådro seg etter dette dramatikerens vrede. Han hadde tidligere holdt slike opplesninger med Asbjørnsen og Moes eventyrtekster, under entusiastiske bifall fra P. Chr. Asbjørnsen selv.

Etter kontroversen med Ibsen forlangte dramatikeren spesifikt i sine brev til teaterstyret at «den forferdelige Isachsen» ikke skulle få plass i stykkene, fordi han hadde en hang til å overspille og karikere rollene.

Andreas Isachsen ble gift med skuespiller Janny Grip (1835–1894) i Bergen 10. november 1853.

Litteratur
----------

* Skuespiller Isachsen (s. 86-87). Folkebladet No. 6. Søndag 15de Marts 1903.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andreas Isachsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Andreas Isachsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
NSDAP-delegasjon i oktober 1922 på Deutscher Tag, et storstevne for Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbundes, i Coburg
**Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund** var en tysk organisasjon innen völkischbevegelsen.

Beskrivelse
-----------

Organisasjonen, som var tysk-nasjonalistisk og anti-semittisk, ble grunnlagt under en samling av Det alltyske forbund i Bamberg i februar 1919 som *Deutscher Schutz- und Trutzbund*, men endret litt på navnet etter kort tid. 

Ved opprettelsen ble det uttrykt at organisasjonen skulle beskytte mot jødedommen. 

Hovedforretningsfører var Alfred Roth, hemmelig formann var fra 1. oktober 1919 Konstantin von Gebsattel (innsatt av Ernst von Hertzberg-Lottin). Deres lederråd omfattet blant andre Ernst Anton Franz von Bodelschwingh, August Gebhard, Paul Lucius, Ferdinand Werner, Julius Friedrich Lehmann og Georg von Stössel. Lederskapet ble først utøvd fra Roths residens i Duisburg-Ruhrort, men ble senere flyttet til Hamburg, etter at det kom til en sammenslutning med flere *völkisch*-organisasjoner under paraplyen Gemeinschaft deutschvölkischer Bünde. 

Etter fusjonen med Reichshammerbund sluttet Deutscher Schutz- und Trutzbund seg ca en måned etter sammen med Deutschvölkischer Bund (etterfølgerorganisasjon etter riksforbundet til det oppløste Deutschvölkische Partei) den 1. oktober 1919 til  *Deutschvölkischen Schutz- und Trutzbund*.

I 1922 hadde organisasjonen omkring 200 000 medlemmer.

Etter *feme*-mordet på utenriksminister Walther Rathenau ble forbundet i 1922, på grunn av sine forviklinger i hendelsene, forbudt i de fleste delene av Det tyske rike (overalt, med unntak av Bayern, Württemberg, Anhalt og Mecklenburg-Strelitz). Forbundet støttet også attentatene på Matthias Erzberger og Philipp Scheidemann. 

Mange av forbundets ledere, bakmenn og støttespillere gikk over til NSDAP. I 1924 hadde forbundet sine siste aktiviteter.

Noen andre medlemmer
--------------------

Blant forbundets medlemmer var

* Herbert Albrecht
* Karl Astel
* Werner Best
* Ernst Boepple
* Philipp Bouhler
* Leonardo Conti
* Kurt Daluege
* Heinrich Deubel
* Artur Dinter
* Dietrich Eckart
* Gottfried Feder
* Wilhelm Gustloff
* Otto Hellmuth
* Hans Helwig
* Reinhard Heydrich
* Karl Kaufmann
* Viktor Lutze
* Martin Mutschmann
* Bernhard Rust
* Fritz Sauckel
* Franz Walter Stahlecker
* Julius Streicher

Litteratur
----------

* Alfred Roth: *Aus der Kampfzeit des Deutschvölkischen Schutz-und-Trutzbundes. Hamburg, 1939*
* Robert G L. Waite: *Vanguard of Nazism*. 1969, W W Norton and Company

Referanser
----------

1. ↑  Werner Jochmann: *Nationalsozialismus und Revolution : Ursprung und Geschichte der NSDAP in Hamburg 1922–1933. Dokumente.* Europäische Verlagsanstalt, Hamburg 1963, s. 25f.

Eksterne lenker
---------------

* «Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund». *LeMO: Lebendiges virtuelles Museum Online* **(tyska)**. Deutsches Historisches Museum. Arkivert fra originalen 10. juni 2012. Besøkt 10. juni 2012.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Raunefjorden** er en fjord mellom Sotra og Bergen, som strekker seg cirka 15 km nordover fra Korsfjorden i sør til Byfjorden og Hjeltefjorden i nord. Fjorden regnes for å begynne nord for Lerøyna og Bjelkarøyna mellom Klokkarvik i Sund kommune i vest og Hjellestad i Bergen i øst.

Nord for Klokkarvik går Skogsvågen inn i Sotra mot vest. Øst for Skogsvågen ligger Bergen lufthavn, Flesland. Raunefjorden har en sidefjord, Grimstadfjorden, som ligger nord for Flesland og rett øst for Bjorøy. Fra Bjorøy går det en undersjøisk tunnel under Vatlestraumen til fastlandet i nærheten av Håkonshella. Vatlestraumen kom i nyhetsbildet i 2004 da MS «Rocknes» gikk på grunn og kantret. Håkonshella er stedet der Håkon den gode både ble født og døde. Håkonshella ligger ved inngangen til Alvøpollen og Alvøen. Fra der går fjorden videre nordover på østsiden av Litlesotra og nord til Knarrevik og Drotningsvik. Mellom disse to stedene går Sotrabrua over fjorden med en lengde på 1236 meter og en seilingshøyde på 50 meter. 

Fjorden ender nord for Sotrabrua, hvor den deler seg i Byfjorden som går østover mot Bergen mellom Askøy og Loddefjord, og en nordvestlig fjordarm mellom Litlesotra og Askøy som er den sydlige delen av Hjeltefjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Raunefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Raunefjorden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Denne artikkelen handler om den færøyske bygda Húsavík. Se Húsavík for den islandske byen eller Husavik for stedet i Hordaland*

**Húsavík** (IPA: [ˈhʉusavʊik], foreldet dansk skrivemåte: *Husevig*) er en bygd på Færøyene. Den 1. januar 2019 hadde Húsavík 66 innbyggere. Bygda ligger i en vik på østkysten av Sandoy. Bygda har veiforbindelse nordover til Skálavík og Sandur, og sørover til Dalur. Det er også en tursti til Skálavík.

Innen Fólkakirkjan utgjør bygdene Húsavík, Dalur og Skarvanes et annekssogn i Sandoyar prestagjald med Húsavíkar kirkja som sognekirke. Administrativt var Húsavíkar sókn en del av Sandoyar prestagjalds kommuna fra innføringen av det lokale selvstyret i 1872. I 1930 ble Húsavíkar kommuna, som har samme utstrekning som kirkesognet, utskilt som en egen kommune.

Historie
--------

Húsavík er en gammel bygd, sannsynligvis fra landnåmstiden, og er første gang nevnt skriftlig i Hundebrevet fra slutten av 1300-tallet. Den er fra gammelt av delt i to grender. I midten av bygda ligger en ruin som sies å være rester av en gård oppført av *Hústrúin* eller *Húsfrúgvin*. Hun påstås å ha vært en ordentlig og bestemt dame som levde på 1300-tallet. Hun eide all mark i Húsavík, og hadde til og med eiendom i Norge. Legenden sier også at hun begravde to bekjente levende i området.

Húsavíksbrevene fra 1400-tallet ligger i dag oppbevart hos Københavns Universitet.

Húsavíkar kirkja ble oppført og innviet i 1863.

Referanser
----------

1. 1 2  «IB01030 Fólkið skift á kyn, aldur og bygd 1. januar» **(færøysk)**. Hagstova Føroya. Arkivert fra originalen 18. januar 2017. Besøkt 15. januar 2017.
2. ↑  *Frágreiðing um kommunur. Nýggj kommunal skipan í Føroyum* (PDF) **(færøysk)**. bd. 1, d. 2. Tórshavn: Føroya landsstýri. 1998. s. 361–369. Arkivert fra originalen (PDF) 6. oktober 2014. Besøkt 6. juli 2017.
3. ↑  Heimabeiti Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Fólkakirkjan». Arkivert fra originalen 11. februar 2015. Besøkt 9. juni 2010.

Litteratur
----------

* Viderø, Kristian Osvald (1991). *Saga Skálavíkar, Húsavíkar, Skarvanesar, Dals, Skúoyar, Dímunar, Sands, Skopunar, Hestoyar, Kolturs* **(færøysk)**. Tórshavn: E. Thomsen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Húsavík (Faroe Islands) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Húsavík (Faroe Islands) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Húsavík» **(dansk and engelsk og italiensk)**. faroeislands.dk.

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Devico AS** er et norsk firma som har spesialisert seg på retningsstyrt kjerneboring og avviksmåling av borehull. Bedriften har hovedkontor på Heimdal og datterselskap i USA, Canada, Australia, Portugal, Equador, Bulgaria, Sverige og Finland samt avdelingskontorer og lisenspartnere i Hongkong, Chile, Peru, Brasil og Colombia. Bedriften har tilsammen rundt 70 ansatte.

Historie
--------

Devico ble startet i 1988 etter at Viktor Tokle hadde utviklet et system for retningsstyrt kjerneboring mens han jobbet for SINTEF. Firmaet har også utviklet instrumenter for avviksmåling av borehull. Elektroniske «multishot»-instrumenter ble lansert i 2001. Tre år senere lanserte Devico et ikke-magnetisk «multishot»-instrument basert på for måling i magnetisk berggrunn. Produktene er solgt og brukt i mer enn 50 land. 
Selskapet har i senere år lansert en rekke ny generasjon trådløse måle og kjerneorientering instumenter, inklusive DeviShot, DeviHead, DeviAligner og DeviGyro.

Eksterne lenker
---------------

* www.devico.com
**Devecser** [ˈdɛvɛtʃɛr] er en by i Veszprém fylke i Ungarn.

Geografi
--------

Devecser ligger i Transdanubia, ca 35 km nord for Balatonsjøen og nord vest for Bakonyfjellene. Nordvest i byen finnes et karakteristisk formet vulkanfjell Somló, et kjent ungarsk vindistrikt.

Historie
--------

Géza Gárdonyi en kjent ungarsk forfatter, bodde i byen fra 5. september 1882 til 20. januar 1884. Senere er stedets skole kalt opp etter forfatteren.

4. oktober 2010 ble byen rammet av en flodbølge av rødt slam. En demning i byen Ajka brast og slammet oversvømmet Devecser, Kolontar, Somlóvásárhely, Tüskevár, Apácatorna og Kisberzseny, et område på tilsammen 40 kvadratkilometer.

* *Se hovedartikkel: Giftutslippet i Ungarn 2010*

Severdigheter
-------------

I sentrum av byen finnes et slott tilhørende Esterházyslekten

Samferdsel
----------

Devecser er et trafikknutepunkt. Her krysser veien mellom Szentgotthárd–Székesfehérvár og veien Győr–Pápa–Tapolca. Byen har jernbanestasjon på den elektrifiserte linjen Celldömölk–Budapest Déli pályaudvar

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Devecser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Luftfoto over Devecser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Bjarte Birkeland** (født 26. desember 1920, død 7. april 2000) var en norsk litteraturforsker, som var professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Bergen 1969–1984.

Han ble cand.philol med norsk hovedfag ved Universitetet i Oslo i 1948. I årene 1953–1969 var han lektor ved Eidsvoll landsgymnas. 

Han var opptatt av å fornye litteraturstudiet, blant annet gjennom arbeidet med litteratursosiologiske problemstillinger og innføring av barne- og ungdomslitteratur som faglig disiplin i nordisk. Han arbeidet særlig med nynorsk litteratur, blant annet gjennom doktoravhandlingen om Per Sivle fra 1962, som senere har blitt stående som et standardverk innenfor Sivle-forskningen, og to verker om Olav Duuns dikting. Han var også medvirkende i flere bøker om norsk litteraturhistorie.

I studieåra var han aktiv i Studentmållaget i Oslo, og hadde flere verv, blant annet som formann. Senere hadde han flere verv i ulike kulturinstitusjoner. Han var redaktør i *Syn og Segn* fra 1960 til 1968, og var første fast ansatte forlagssekretær og styremedlem i Det Norske Samlaget. I 1979 ble han æresmedlem i Samlaget. En tid arbeidet ham også på deltid i Noregs Boklag. Redaktørtida hans i *Syn og Segn* var en opplagsmessig framgangstid, og bladet fikk under Birkelands ledelse en bredere populærvitenskapelig profil. Samtidig var han også aktiv skribent i dagspressa og ulike tidsskrift.

Verk i utvalg
-------------

* *Naturskildringane i Olav Duuns diktning føre "Juvikfolke"* (1948)
* *Per Sivle* (1962)
* *Olav Duuns soger og forteljingar* (1976)
* Redaktør for *Tredje gongen og andre fortelingar* (1976), noveller av Olav Duun som ikke var utgitt i bokform tidligere
* *Folkemål og danning – nynorske lærebøker 1867–1914* (1986)
* *Essay i utval* (1986)

Referanser
----------

1. ↑  (no) Bjarte Birkeland i Store norske leksikon
2. ↑  Heskestad, Audun (17. april 2000). «Nekrologer: Bjarte Birkeland». *Aftenposten*.
3. ↑  I perioder var han medredaktør sammen med henholdsvis Olav Midttun og Berge Furre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Paula Jo Weishoff** (født 1. mai 1962 i Hollywood i California), amerikansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.

Weishoff vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Kina. De beseiret Peru med 3-0 i semifinalen men tapte finalen mot Kina med 0-3. 

Fire år senere, under Sommer-OL 1992 i Barcelona, vant hun en bronsemedalje med det amerikanske damelaget i volleyball. De tapte semifinalen med 2-3 til Cuba og vant bronsefinalen over Brasil med 3-0.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i volleyball damer USAs flagg USA
* Bronse 1992 Spanias flagg Barcelona - Bronse i volleyball damer USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paula Weishoff – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Paula Weishoff – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Paula Weishoff – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paula Weishoff – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paula Weishoff – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paula Weishoff – Beach Volleyball Database Rediger på Wikidata
**Signe Agnes Flottorp** (født 15. april 1954) er en norsk lege, forsker, dr.med. og professor. Hun er avdelingsdirektør ved Avdeling for kunnskapsoppsummering i Folkehelseinstituttet og professor II ved Institutt for helse og samfunn ved Universitetet i Oslo. Hun er også leder for programstyret for Helse- og omsorgstjenester i Norges forskningsråd. Hun har også vært professor II ved Institutt for samfunnsmedisinske fag ved Universitetet i Bergen. 

Hennes forskningsområder omfatter kunnskapshåndtering innenfor kliniske og ikke-kliniske områder samt organisering av helsetjenesten. Hun ble cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1979, spesialist i allmennmedisin i 1986 og dr.med. ved Universitetet i Oslo i 2003. Hun har tidligere bl.a. vært assisterende fylkeslege i Oslo, seniorforsker ved Folkehelseinstituttet og hatt ulike verv i Den norske lægeforening. Hun er datter av cand.med. Arne Flottorp og professor dr.med. Julie Solem Synnes, og er gift med dr.med. Albert Collett Paus.

Publikasjoner
-------------

* Best possible practice : a cluster randomised trial of tailored interventions to support the implementation of guidelines for urinary tract infections and sore throat, avhandling (dr.med.), Universitetet i Oslo, 2003
* Kunnskapshåndtering i medisin og helsefag, Gyldendal Akademisk, 2013, 3. utg.

Referanser
----------

1. ↑  Kunnskapsoppsummering Arkivert 21. mars 2017 hos Wayback Machine. FHI
2. ↑
3. ↑  «Flottorp, Signe Agnes», i *Norges leger*, 1996, bd. 2, s. 158
4. ↑  Signe forskningen, *Tidsskrift for Den norske legeforening*

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Signe Flottorp i BIBSYS
* 

* (no) Publikasjoner av Signe Flottorp i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** ORCID **·** CRIStin
 |
1 Trinityhalvøya, 5 Dundee Island, 10 Pauletøya
Restene av hytta til Den svenske antarktisekspedisjonen 1901–03
Adeliepingvinkoloni på Pauletøya, 2007.  Foto: Jens Bludau 
**Pauletøya** (engelsk: *Paulet Island*) er en liten øy utenfor den nordlige delen av Antarktishalvøya.

Geografi
--------

Pauletøya ligger i Weddellhavet cirka 40 km. nordøst for Trinityhalvøya og fem km. sørøst for Dundee Island.

Den ubebodde øya er av vulkansk opphav og har en diameter på cirka 1,6 km. Det høyeste punktet ligger ca. 353 moh. Geotermisk varme fører til at store deler av øya er isfri.

Øya er tilholdssted for en koloni på over 200 000 adeliepingviner.

Historie
--------

Pauletøya ble oppdaget av den britiske antarktisekspedisjonen 1839–1843 under ledelse av James Clark Ross. Ross navnga øya etter lord George Paulet.

Øya ble kjent gjennom den svenske antarktisekspedisjonen under ledelse av Otto Nordenskjöld. Ekspedisjonsskipet «Antarctic» sank 12. februar 1903 ca. 40 km fra øya og besetningen tok seg fram til øya under stort besvær. De nådde fram først 28. februar og begynte å bygge en steinhytte der gruppen overvintret i ti måneder før unnsetningen kom fram. Restene av steinhytta er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paulet Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Pauletøya[*død lenke*] Antarktistraktaten
* Bilder fra Pauletøya

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Arna Meisfjord** (født 12. juli 1947) er en norsk lærer og politiker. Hun var rektor for Høgskolen i Nesna fra 1996 til 2003, der hun har vært høgskolelektor siden 1986. Hun ble i 1987 valgt til nestleder i Rød Valgallianse og har representert partiet i fylkestinget i Nordland og kommunestyret i Leirfjord. Hun var landsstyremedlem i Norsk Lærerlag fra 1989 til 1996. Hun fikk Nordland fylkes likestillingspris i 1987. Hun er også styremedlem i Kvinneuniversitetet i Norden. Hun ble cand.polit. i pedagogikk ved Universitetet i Trondheim i 1985, med hovedoppgaven *Likestillingsarbeid i grunnskolen*. Som rektor ved Høgskolen i Nesna fikk hun gjennomslag for at Stortinget bevilget 150 millioner til et nybygg ved høyskolen.

Meisfjord er mor til SV-politikeren Marius Meisfjord Jøsevold.

Referanser
----------

1. ↑   www.helg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NRK Sápmi, Kjell Are Guttorm, «Tildelt SNFs utviklingspris», verkets språk nordsamisk, utgitt 26. oktober 2013, besøkt 11. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Arna Meisfjord runder 65 år», *Klassekampen* 6. juli 2012
**Clea Koff** (født 1972) er en amerikansk rettsantropolog og forfatter som har drevet med identifisering av menneskelevninger etter folkemord og krig i konfliktområder som Rwanda og det tidligere Jugoslavia.

Koff har mor fra Tanzania og far fra USA. Hun vokste opp i England, Kenya, Tanzania, Somalia og USA. Da hun var 23 år dro hun til Rwanda på oppdrag fra FNs krigsforbryterdomstol og var den yngste i en gruppe på 16 som kom til Kiguye, Rwanda i 1996. Tilsammen har hun deltatt på syv FN-oppdrag i Rwanda og det tidligere Jugoslavia.

Hun har studert osteologi og antropologi og tok mastergrad i rettsantropologi ved University of Nebraska i 1999.

For Koff startet det hele med boka *Vitner fra graven*. Her beskrives hvordan ofrene for det brutale diktaturet i Argentina på 70- og 80-tallet etter sin død ble hovedpersoner i en historisk rettssak. Koff ble fullstendig bergtatt av rettsantropologenes rekonstruksjoner og deres uomtvistelige bevis som fikk flere av de tiltalte dømt etter overgrepene i Argentina.

I 2004 utgav hun boka *The Bone Woman*. Boka ble utgitt på norsk i 2006 som *Knokkelkvinnen.* I 2011 utgav hun ut romanen *Freezing*.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810589500005606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Beinhard jobb for sannheten». *amnesty.no*. 2006. Besøkt 12. august 2021.
3. ↑  «Severn House». *www.severnhouse.com*. Arkivert fra originalen 12. august 2021. Besøkt 12. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Beinhard jobb for sannheten (intervju med Koff, Amersty, 2006)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**John William Russell** (født 2. februar 1920 i Dauphin i Pennsylvania) var en amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Russell vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med hesten «Democrat» var han med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Storbritannia og Chile. De andre på laget var William Steinkraus på «Hollandia» og Arthur McCashin på hesten «Miss Budweiser». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på 24.-plass.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i hestesport, sprangridning lag USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   «Olympedia: John Russell»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Russell – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) John Russell – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) John Russell – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Russell – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Idafjellet, i dag kalt for Psilorítis, på Kreta.
Foss og vann på grensen mellom Balıkesir og Çanakkale på Idafjellet i Anatolia, i dag kalt for Kaz Dağı.
Skilt som peker mot grotten for stedet hvor Zevs ble skjult i Idafjellet på Kreta.
**Idafjellet**, «gudinnens fjell», er i gresk mytologi to hellige fjell med samme navn: Idafjellet på Kreta som i dag helst kalles for Psilorítis, og Idafjellet i oldtidsregionen Troas i nordvestlige Anatolia (i dagens Tyrkia). Sistnevnte var også kjent som «Frygiske Ida» i antikken ved at det lå i Frygia og for å adskille det fra fjellet på Kreta. Dette fjellet ble omtalt i Homers *Iliaden* og Vergils *Æneiden*. Begge fjell er assosiert med modergudinnen i de dypeste lagene av ur-greske myter. Idafjellet i Anatolia var hellig for Kybele, som stundom ble kalt for *Mater Idea* («Idaiske mor»), mens Rhea (som ofte ble identifisert med Kybele) ga Zevs som spedbarn til oppfostring hos Amaltheia ved Idafjellet på Kreta. Deretter var dette stedet hellig også for Zevs, gud for alle guder i gresk mytologi.

Etymologi
---------

Det gresk navnet Ida (Ἴδη) er av ukjent opprinnelse. Eksempler på *i-da* i linear A er ofte antatt å referere til enten dette fjellet eller det med samme navn på Kreta.

Idafjellet på Kreta
-------------------

Idafjellet på Kreta, også kalt for Psilorítis, er det høyeste fjellet på øya, og er hellig for gudinnen Rhea, og hvor det er en legendarisk grotte som det ble sagt at Zevs som spedbarn ble holdt skjult for sin far Kronos i. Det er en av en rekke grotter som er tenkt å ha vært fødestedet eller skjulestedet for Zevs. På siden av fjellet er Amaridalen, stedet hvor oldtidsbosetningen Faistos lå. Det omliggende området og fjellet var en gang meget skogrikt.

Idafjellet i Anatolia
---------------------

Legenden sier at fra Idafjellet i Anatolia bortførte Zevs ynglingen Ganymede til Olympos. Den høyeste toppen er Gargaros som er omtalt i *Iliaden*. Zevs var lokalisert ved Zevsalteret (i nærheten av dagens Adatepe i Ayvacık, Çanakkale) under Trojakrigen. Det moderne tyrkiske navnet for Idafjellet er Kaz Dağı. I *Æneiden* faller et stjerneskudd på fjellet som svaret på en bønn til Zevs fra Ankises (far til Aineias).

Referanser
----------

1. ↑   Vermaseren, Maarten Jozef & Lane, Eugene (1996): *Cybele, Attis and Related Cults: Essays in Memory of M.J. Vermaseren*, Leiden: Brill, ISBN 90-04-10196-9, ISBN 978-90-04-10196-8
2. ↑   Homer: *Odysseen*, nittende sang, 172; Platon: *Lovene*, i. 1; Diodorus Siculus, v. 70; Strabon, x. s. 730; Cicero: *De natura deorum*, iii. 21
3. ↑   William Smith, red. (1873): «Zeus» i: *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. John Murray.
4. ↑   Hogan, C.Michael (2007): «Phaistos Fieldnotes», *The Modern Antiquarian*

Eksterne lenker
---------------

* «Ida», Perseus-prosjektet

Portal: Antikkens Hellas
**Paula Sinikka Risikko** (født Pelttari 4. juni 1960 i Ylihärmä) er en finsk liberalkonservativ politiker (Samlingspartiet).

Fra 2016 er hun innenriksminister i Juha Sipiläs regjering. Før dette var Risikko omsorgsminister i Vanhanen og Mari Kiviniemis regjeringer fra 2008 til 2011, sosial- og helseminister i Jyrki Katainens regjering fra 2011 til 2014 samt trafikk- og kommunalminister i Alexander Stubbs regjering fra 2014 til 2015. I 2014 stilte Risikko som lederkandidat i Samlingspartiet, men tapte for Alexander Stubb. Risikko har vært valgt til Riksdagen fra Vasa valgkrets siden 2003 og innvalgt i stadsfullmäktige i Seinäjoki siden 2001. Hun satt i Riksdagens presidentskap fra 2015 til 2016.

Hun gikk gymnaset i Alahärmä før hun utdannet seg til sykepleier i Seinäjoki og til spesialsykepleier i Uleåborg. Deretter tok hun magistergraden i helsevitenskap ved Kuopio universitet i 1990 og doktorgraden ved Tammerfors universitet i 1997. Risikko hadde en rekke undervisnings-, prosjekt- og lederstillinger innen helse- og utdannelsessektoren, sist som prorektor ved Seinäjoki yrkeshögskola (permisjon fra 2003). Hun giftet seg i 2000 med Heikki Tapani Risikko; paret har en adoptivdatter.

Referanser
----------

1. 1 2   ritarikunnat.fi, besøkt 18. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Paula Risikko» **(svensk)**. Riksdagen. Besøkt 30. oktober 2016.
3. ↑  Gustafsson, Lars (14. juni 2014). «Alexander Stubb blir ny statsminister» **(svensk)**. Yle. Besøkt 30. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Paula Risikko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Paula Risikko hos Finlands riksdag Rediger på Wikidata

* (sv) Paula Risikko hos Finlands statsråd Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook
 |
**Army of the United States** (**AUS**) er det offisielle navnet på vernepliktstyrken i den amerikanske hæren som kan etableres på ordre fra Kongressen hvis USA går inn i en stor væpnet konflikt. AUS har vært benyttet i andre verdenskrig, Koreakrigen og Vietnamkrigen.

AUS ble første gang opprettet i februar 1941 som svar på den økte faren for at USA ble tvunget inn i andre verdenskrig. AUS ble kraftig utvidet etter angrepet på Pearl Harbor i desember 1941. AUS ble regnet som en etterfølger til Nasjonalarmeen (*National Army*), som hadde blitt opprettet for å kjempe i første verdenskrig og ble oppløst i 1920.

De første offiserene i AUS ble utnevnt fra rekkene i den regulære hæren (*Regular Army*). Det vanlige var at disse offiserene holdt en «permanent grad» i den regulære hæren mens de holdt en «midlertidig grad» for tjeneste i AUS. En typisk situasjon var en oberst i AUS med permanent grad som kaptein i den regulære hæren.

Forfremmelse innen AUS var iblant meget rask og noen offiserer steg så mye som fire til fem grader over et tidsrom på tre til fire år. Dwight Eisenhower ble forfremmet fra oberst til fem-stjerners general på tre år. Gradene innen AUS kunne bli trukket tilbake like raskt, men da slik at høyere offiserer falt tilbake til sin permanente grad i den regulære hæren.

Den vervede delen av AUS besto av profesjonelle soldater fra den regulære hæren som, i motsetning til offiserene, ikke holdt en egen AUS-grad men kun ble regnet som medlem av den regulære hæren. Personell som vervet seg kunne også velge å verve seg til den regulære hæren, som krevde lengre tjenestetid. Alle vernepliktige soldater inngikk i AUS og hadde bokstavene *AUS* foran tjenestenummeret. (Soldater i den regulære hæren hadde bokstavene *RA*.)

I 1946 ble AUS deaktivert, sammen med verneplikten, og offiserene gikk tilbake til sin grad i den regulære hæren mens vervede soldater ble dimittert eller gjenvervet til den regulære hæren.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Army Headquarters** er hovedkvarteret til British Army, beliggende i leiren Marlborough Lines ved Andover i Hampshire. Det består av over 2 000 militært og sivilt ansatte, hovedsakelig i to bygninger kalt Blenheim (navngitt etter slaget ved Blenheim) og Ramillies (navngitt etter slaget ved Ramillies).

Ved Army Headquarters leder armésjefen, Storbritannias generalstabssjef (med generals grad) British Army. Fem offiserer (med generalløytnants grad) rapporterer til armésjefen: assisterende generalstabssjef, sjefen for felthæren (*Commander Field Army*), sjefen for hærens hjemmekommando (*Commander Home Command*), sjefen for Allied Rapid Reaction Corps, samt sjefen for Joint Helicopter Command.

Referanser
----------

1. ↑  «New Army's HQ Land Forces base is opened in Andover» **(engelsk)**. BBC. 9. september 2010. Besøkt 27. juli 2021.
2. ↑  «British Army Land Forces Headquarters, Andover» **(engelsk)**. army-technology.com. Besøkt 27. juli 2021.
3. ↑  «Request for information under the Freedom of Information Act 2000.» (PDF) **(engelsk)**. Ministry of Defence. 2. desember 2015. Besøkt 27. juli 2021.
4. ↑  «How Defence Works» (PDF) **(engelsk)**. Ministry of Defence. September 2020. Besøkt 27. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
Kreatinin**Clearance** er et mål innen farmakokinetikk og fysiologi på hvor raskt en kroppsegen (endogen) eller fremmed (eksogen) forbindelse, for eksempel et legemiddel, fjernes fra kroppen. Clearance oppgis i volumenhet per tid (som regel mL/min) og kan (*sterkt overforenklet*) oppfattes som det hypotetiske plasmavolumet som fullstendig renses for forbindelsen for eksempel ved passasje gjennom nyren (renal clearance).

Nyreclearance
-------------

Matematisk definieres renal clearance som:

{\displaystyle C\_{x}={\frac {U\_{x}\cdot V\_{x}}{P\_{x}}}}
Der {\displaystyle U\_{x}} er konsentrasjonen (mol/volum) for forbindelse x i urin, {\displaystyle V\_{x}} er urinflow (volum/tidsenhet) og {\displaystyle P\_{x}} er konsentrasjonen av x i blodplasma.

For legemidler vil clearance ofte være reduseret ved dårlig nyrefunksjon, og doseringen må derfor reduseres. Dette er særlig relevant hos eldre pasienter. Renal clearance for et legemiddel vil som regel være proporsjonal med kreatininclearance, som kan beregnes når man kjenner alder og kreatininkonsentrasjonen i blod (Cockcroft-Gault-ligningen):

{\displaystyle {\mbox{Kreatininclearance}}={\frac {{\mbox{(140 - Alder)}}\times {\mbox{Masse (i kg)}}}{{\mbox{815}}\times {\mbox{Plasma Kreatinin (i mmol/L)}}}}\times {\mbox{0.85 hvis kvinne}}}

Se også
-------

* Farmakokinetikk
* Nyre

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Fransiskanerklosteret (til høyre). Til venstre ligger St. Anton kirke.
**Fransiskanerklosteret i Łódź** (polsk *Klasztor oo. Franciszkanów*) ligger i den berømte Łagiewniki-skogen. 

Klosteret ble reist den 18. mars 1681 etter flerårig initiativ av Żeleski-familien. Den 29. august 1683 ble den nybygde St. Anton kirke og det tilhørende treklosteret innviet av Jan III Sobieskis sekretær, biskop Piotr Paweł Mieszkowski.

I 1701 begynte presten Adrian Pędzikowski ombyggingen av trekirken til murkirke. Takket være økonomisk støtte fra en rekke fundatorer og virksomheten til eksorsisten Rafał Chyliński ble kirken ferdigbygd. 

Den 16. mai 1726 ble St. Anton kirke innviet av primas Teodor Potocki. Det gamle treklosteret ble erstattet med et kloster i mur som ble ferdigbygd i 1746. Etter januaroppstanden ble klosteret lukket. Bygningen huset blant annet en skole for fattige, og fransiskanerne fikk klosteret tilbake først etter 54 år. 

Under den tyske okkupasjonen av Polen under andre verdenskrig var klosteret sete for en tysk skole og et bilverksted. I 1941 rev tyskerne ned de nærliggende kapellene viet til St. Valentin og jomfru Maria, samt Rafał Chylińskis hus. I 1943 rev de ned det største kapellet i Łagiewniki viet til Herrens forklarelse. Mot slutten av krigen ble kirken og klosteret profanert.

Etter andre verdenskrig kom fransiskanerne tilbake til Łagiewniki. Fra 1978 virker Fransiskanernes høyere åndsseminar ved siden av klosteret.