recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kreis Pirna** var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Dresden i Den tyske demokratiske republikk (DDR) fra 1952 til 1990, med hovedsete i Pirna. Omkring 42000 av kretsens innbyggere var bosatte i Pirna.

Geografi
--------

Kreis Pirna befant seg ved siden av Elbsandsteingebirge sør for den øverste delen av elven Elben i høyfjellsområdets daler i det østlige Erzgebirge. De høye platåene som er i høyder på 300 til6800 meter over havet, består av mye dyrket mark og beiteområder, og skogkledde daler som i nord er brutt av elvene Müglitz og Seidewitz. En av de høyeste fjellformasjonene er landemerket Oelsener Höhe (644 m).

Også verdt å merke seg er det geologisk interessante Elbtal Skifer Fjell. De viktigste reservoaret for drikkevann Pirna Pirna Gottleuba også lå i en sirkel. Verd å nevne er også det geologisk interessante Elbtalschiefergebirge. Talsperre Gottleuba i nærheten av Kreis Pirna er Pirnas viktigste drikkevannskilde.

Historie
--------

Kreis Dippoldiswalde oppstod på 1800-tallet som Amtshauptmannschaft Pirna i kongeriket Sachsen og ble i 1939 omdøpt til **Landkreis Pirna**. Gjennom kretsreformen i DDR i 1952 ble Kreis Sebnitz skilt ut fra Kreis Pirna. Kreis Sebnitz ble også dannet av enkelte deler av det tidligere Amtshauptmannschaft Dippoldiswalde.

Etter Tysklands gjenforening fortsatte den å eksistere fra 1990 til 1994 innenfor Fristaten Sachsen som **Landkreis Pirna**. Den 1. august 1994 ble den slått sammen med Landkreis Sebnitz til den nye kretsen Landkreis Sächsische Schweiz som eksisterte frem til 2008.

Byer og kommuner
----------------

I 1990 bestod kretsen av 52 kommuner, herunder 9 byer:

**Byer**

1. Berggießhübel
2. Dohna
3. Bad Gottleuba
4. Heidenau
5. Königstein
6. Liebstadt
7. Pirna
8. Bad Schandau
9. Stadt Wehlen

| **#** | **Kommuner** |
| --- | --- |
| 10 | Bahratal |
| 11 | Bielatal |
| 12 | Birkwitz-Pratzschwitz |
| 13 | Börnersdorf-Breitenau |
| 14 | Borna-Gersdorf |
| 15 | Burkhardswalde |
| 16 | Cotta |
| 17 | Cunnersdorf bei Königstein |
| 18 | Döbra |
| 19 | Dohma |
| 20 | Dorf Wehlen |
| 21 | Friedrichswalde-Ottendorf |
| 22 | Göppersdorf |
| 23 | Goes |
| 24 | Gohrisch |
| 25 | Gorknitz |
| 26 | Graupa |
| 27 | Großröhrsdorf |
| 28 | Kleinhennersdorf |
| 29 | Köttewitz-Krebs |
| 30 | Krippen |
| 31 | Langenhennersdorf |
| 32 | Leupoldishain |
| 33 | Maxen |
| 34 | Meusegast |
| 35 | Mühlbach |
| 36 | Naundorf |
| 37 | Nentmannsdorf-Niederseidewitz |
| 38 | Oelsen |
| 39 | Papstdorf |
| 40 | Pfaffendorf |
| 41 | Porschdorf |
| 42 | Prossen |
| 43 | Rathen |
| 44 | Rathmannsdorf |
| 45 | Reinhardtsdorf-Schöna |
| 46 | Röhrsdorf |
| 47 | Rosenthal |
| 48 | Struppen |
| 49 | Thürmsdorf |
| 50 | Waltersdorf |
| 51 | Weesenstein |
| 52 | Wünschendorf |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**9. nasjonalkongress til Kinas kommunistparti** (forenklet kinesisk: 中国共产党第九次全国代表大会; tradisjonell kinesisk: 中國共產黨第九次全國代表大會 pinyin: *Zhōngguó Gòngchǎndǎng Dìjiŭcì Quánguó Dàibiǎo Dàhuì*, forkortet *Jiŭ Dà* [九大]) var en viktig partikongress under kulturrevolusjonens tidlige og svært urolige periode. Den ble avholdt i Beijing fra 1. til 24. april 1969. Kongressen rafifiserte formelt utrenskningen av Liu Shaoqi og Deng Xiaoping, og eleverte formelt Mao Zedongs mer radikale følgesvenner til makt.

Lin Biao fremførte partiledensens politiske rapport for kongressen. Rapporten roste «vedvarende revolusjon»-ideologien, som bygget på forestillingen om at borgerskapet fortsetter sine forsøk på å gjenetablere kapitalismen selv etter at det er blitt styrtet fra makten, og at slike forsøk må forhindres med forebyggende undertrykkelse. Lis tale ble mottatt med begeistring fra delegatene, og han ble stadig avbrutt med sterk applaus og støttende slagord. Kongressen brennemerket Liu Shaoqi som «borgerskapets hovedkvarter».

Det deltok 1.512 delegater på kongressen, skjønt ikke alle sammen var medlemmer av kommunistpartiet. Det var et betydelig innslag av representanter for rødegardistene, og flere representanter fra Folkets frigjøringshær enn tidligere, hvorav mange var tro mot Lin Biao.

Under kongressen ble Maos «vedvarende revolusjon»-ideologi innskrevet i kommunistpartiets konstitusjon. Lin Biao ble kalt «Maos nærmeste våpendrager og hans fremtidige etterfølger». 

Etter at Deng Xiaoping kom til makt i 1978 ble kongressen karakterisert som «ideologisk, politisk og organisatorisk inkorrekt» og at «dens retningslinjer var i det store og hele gale».

Referanser
----------

1. ↑  MacFarquhar, Roderick; Schoenhals, Michael (2006). *Mao's Last Revolution*. Cambridge: Belknap Press of Harvard University Press. ISBN 0-674-02332-3.
**Alla Bajanova** (født 18. mai 1914, død 30. august 2011) var en russisk sanger som noen ganger ble sammenlignet med Édith Piaf for sin enkle, men dramatisk musikkstil. 

Bajanova flyttet sammen med familien til Paris i 1918. Hun debuterte på scenen som assistent for sin far i 1923, da hun var ni år gammel. Ved utgangen av 1927 hadde hun allerede utført flere sanger solo. I 1931 ble hun kjent med Pyotr Leshchenko, en fremtredende russisk sanger fra denne tiden, som hjalp henne å slutte seg til Pavilion Russe i București. Hun giftet seg med en lokal aristokrat, George Ypsilanti, og gjorde flere innspillinger og opptredener. Etter hennes skilsmisse fra Ypsilanti, signerte hun en kontrakt med det polske plateselskapet Syrena-Electro. 

I mars 1941 ble Bajanova arrestert av rumenske myndigheter og internert i en konsentrasjonsleir for å ha utført flere stykker på russisk. Hun ble frigitt i mai 1942, men ble holdt under oppsikt til slutten av den andre verdenskrig. I løpet av 1960-og 1970-tallet, mens hun fortsatt bodde i Romania, ga Bayanova ut åtte LP-plater. Nicolae Ceauşescu og hans regjering presset henne til å emigrere til Sovjetunionen i 1988. Hvorpå hun slo seg ned i Moskva, og gjorde sporadiske opptredener på russisk fjernsyn. 

Bajanova ble kåret til Folkets Artist av russiske føderasjon og feiret sitt 80-årsjubileum av hennes sang-karriere i 2003. I 2004 sang hun under en konsert for å feire hennes 90-årsdag. Hennes siste musikalske arbeider var i samarbeid med Marc Almond på flere duetter. Hun døde den 30. august 2011, 97 år gammel, av kreft. Etter å ha hørt om hennes død, uttalte Russlands president Dmitrij Medvedev blant annet at «Hennes liv var viet til det høye formål å bringe mennesker glede gjennom interaksjon med ekte kunst».

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Alla Bayanova, Find a Grave 76007084, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm4377614, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.izvestia.ru[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alla Bayanova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Alla Bajanova på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (ru) Diskografi og bilder av Alla Bajanova
* (ru) Bajanovas profil

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Isabella av Valois** (født 9. november 1389 i Paris, død 13. september 1409) var en engelsk dronning ved sitt ekteskap med kong Rikard II av England.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Isabella var datter av Karl VI av Frankrike og Isabella av Bayern. Hun var dermed også søster av Katarina av Valois, som senere skulle gifte seg med Henrik V av England, og av kong Karl VII av Frankrike. 

### Ekteskap

Isabella og kong Rikard på bryllupsdagen
Kort etter at hans første hustru, Anne av Böhmen døde 9. juni 1394, begynte den så langt barnløse kong Rikard II av England se se seg rundt etter en ny ektefelle. Allerede i august 1394 sendte han folk til blant annet Frankrike, uten at de eksplisitt kunngjorde at de var på brudeskue for den engelske kongen. I mars 1395 reiste imidlertid en engelsk delegasjon på uttrykkelig leting etter en potensiell brud til Aragón. Den franske regjering, som så på en ekteskapelig union mellom England og Aragon som en fare, sendte da omgående et følge til Rikard II, som da var på ekspesisjon i Irland. De påfølgende ekteskapsforhandlinger førte til at den 28-årige Rikard bestemte seg for den bare fem år gamle Isabelle. Både den engelske og den franske side ønsket da en slutt på krigen mellom seg, en del av det som etterhvert ble kalt hundreårskrigen.

Isabella ble dermed gift ved seks års alder med den nesten 30-årige Rikard II av England den 31. oktober 1396. Giftemålet var blitt arrangert som et tegn på fred mellom England og Frankrike, som da befant seg - midlertidig - i fred under. Rikard skal ha behandlet henne med respekt og satt pris på henne. Da kongen reiste til Irland på krigstokt i 1399 etterlot han henne i Porchester Castle, og da han vendte tilbake ble han tatt til fange og avsatt. 

Isabella var bare ti år da hun ble enke etter at hennes make var blitt myrdet i 1400. Ekteskapet var naturlig nok barnløst. 

Englands nye monark Henrik IV planla at hun skulle gifte seg med hans sønn, den senere Henrik V av England, men ble nødt til å oppgi planena da Isabella nektet å gå med på dem og i stedet demonstrativt gikk inn i en offisiell sørgeperiode. Henrik IV lot henne til slutt vende tilbake til Frankrike. 

Hun giftet seg der med sin 11 år gamle fetter heruig Karl av Orléans i 1406. Hun døde i barsel, nitten år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   Charles Cawley, "Medieval Lands", 2006-2020, fmg.ac, besøkt 20. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage person ID p10206.htm#i102056, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Engelskspråklig wikipedia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Isabella of Valois – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Alla Anatoljevna Sjisjkina** (russisk: Алла Анатольевна Шишкина; født 2. august 1989 i Moskva) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2012 i London. 

Sjisjkina ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2012 i London. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Marija Gromova, Natalja Isjtsjenko, Elvira Khasianova, Aleksandra Patskevitsj, Svetlana Romasjina, Daria Korobova og Anzjelika Timanina.

Hun tok gull under Sommer-OL 2016.

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok hun gull i lagkonkurransen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2012 Storbritannias flagg London - **Gull** i synkronsvømming lag Russlands flagg Russland

Referanser
----------

1. ↑  «2016 Summer Olympics - Medal Tracker». espn.com. Besøkt 15. desember 2016.
2. ↑  «Artistic Swimming - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 12. august 2021. Besøkt 30. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alla Sjisjkina – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alla Sjisjkina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alla Sjisjkina – FINA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Her Majesty's Nautical Almanac Office** (**HMNAO**), nå en del av United Kingdom Hydrographic Office, ble etablert i 1832 på stedet for Royal Greenwich Observatory (RGO), hvor *the Nautical Almanac* hadde blitt publisert siden 1767. HMNAO produserer astronomiske data for en rekke brukere, slik som astronomer, fiskere, flygere, landmålere, de militære, politi, advokater, religiøse grupper, arkitekter, skoler, dagbok- og kalenderprodusenter, fotografer og filmteam.

I 1937 ble det en del av RGO og flyttet med de, først til Herstmonceux, nær Hailsham i East Sussex i 1948, så til Cambridge i 1990. Da RGO ble lagt ned i 1998 ble HMNAO overført til Rutherford Appleton Laboratory, nær Abingdon i Oxfordshire. I desember 2006 ble HMNAO overført til United Kingdom Hydrographic Office, som er basert i Taunton i Somerset.

Publikasjoner
-------------

* *The Astronomical Almanac* (sammen med United States Naval Observatory)
* *The Nautical Almanac* (sammen med USNO)
* *Astronomical Phenomena* (sammen med USNO)
* *The Star Almanac*
* *The UK Air Almanac*
* *Rapid Sight Reduction Tables for Navigation*
* *Planetary and Lunar Coordinates*

Eksterne lenker
---------------

* HMNAO website
* List of Superintendents and Heads of HMNAO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Astronomi
**HRT 1** («Prvi program», *første program*) er Kroatias eldste tv-kanal, og opereres av Hrvatska Radiotelevizija (HRT). Kanalen ble etablert i 1956 som RTV Zagreb, og innførte faste fargesendinger i 1975. HRT 1 er i dag en allmennkanal som sender ulike programmer som underholdning, dokumentarer, undervisningsprogrammer, komedieserier, filmer og talkshow.

Historie
--------

Mens radiosendinger i Kroatia startet 15. mai 1926, ble fjernsyn introdusert nøyaktig 30 år etter. 15. mai 1956 mottok Zagreb de første tv-bildene i Kroatia – fra Wien via Graz og Slovenia.

De første prøvesendingene kom fra Tomislavov Dom Hotel nord for Zagreb, og var en videreformidling av sendingene til den italienske tv-kanalen Rai 1. Den første kroatiske egenproduksjonen var en direktesending av åpningen av Zagreb-messen 7. september 1956.

I mai 1957 ble for første gang en idrettbegvienhet sendt direkte på kroatisk tv – en fotballkamp mellom Italia og Jugoslavia fra Maksimir stadion. Fem år senere, i 1962, åpnet HRT et stort nytt tv-studio i Zagreb.

Frem til 1991 var Kroatia en del av Jugoslavia, og HRT var en del av Jugoslavias radio og fjernsyn (JRT). I 1957 valgte EBU tv-senteret i Zagreb som sitt tekniske senter for JRT. I 1972 fikk kanalen konkurranse av søsterkanalen HRT 2. Farge-tv-sendinger startet med tester i 1968 og for fullt i 1975.

Kanalen het opprinnelig RTV Zagreb (RTZ), men skiftet navn til HRT 1 da Kroatia erklærte seg som selvstendig stat i 1990.

Programmer
----------

### Nyhetsprogrammer

* *Dnevnik HRT* – hovedsendingen klokken 19.00
* *Vijesti* – nyhetsoppdatering som sendes klokken 10.00, 12.00, 14.00, 17.00 og 23.00.

### Underholdning

* *TV Bingo* (nasjonal lottotrekning)

### Aktualitetsprogrammer

* *Nedjeljom u 2* – talkshow
* *Otvoreno* – politisk talkshow

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «The Evolution of Croatian Radio and Television». Croatian Radiotelevision. 1. oktober 2009. Arkivert fra originalen 24. desember 2019. Besøkt 30. september 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (hr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) HRT 1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***All the World to Nothing*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Henry King.

Handling
--------

Richard Chester, en ungkar som har mistet alle pengene sine på poker, møter tilfeldigvis Nora Ellis - som nettopp har arvet en formue under den betingelse at hun skal gifte seg umiddelbart. Ved å anta navnet Chester Dick, gifter Richard seg med Nora. Men Nora har en annen potensiell frier, Charles Renalls, som tror at rikdommen hennes er den eneste hindringen for deres forening.

Charles konspirerer derfor i håp om å ødelegge henne på aksjemarkedet. Men Richard ødelegger snart planene til Charles. Men Nora kjenner ikke igjen Richard som hennes ektemann, og hun forelsker seg i Richard.

Rolleliste
----------

* William Russell som Richard Chester
* Winifred Westover som Nora Ellis
* J. Morris Foster som Everard Peck
* Hayward Mack som Charles Renalls

Referanser
----------

1. ↑  ALL THE WORLD TO NOTHING

Eksterne lenker
---------------

* (en) *All the World to Nothing* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *All the World to Nothing* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *All the World to Nothing* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *All the World to Nothing* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Elde** er en elv i Mecklenburg-Vorpommern og Brandenburg nord i Tyskland og en av sideelvene til Löcknitz fra høyre med en lengde på 208 kilometer. Den har sitt utspring nær Altenhof, sør for Malchow og renner først sørøstover mot den sørlige enden av innsjøen Müritz som den renner ut til ved Vipperow. Elven renner videre ut av Müritz i nord, nær Waren før den så snur vestover og renner gjennom en rekke vann og gjennom byen Malchow frem til Plauer See. 

Elde renner ut av Plauer See ved Plau am See og holder frem vest- og sørvestover gjennom byene Lübz, Parchim, Neustadt-Glewe og Grabow. Elde munner ut i Löcknitz (som igjen er en sideelv til Elben) i Eldenburg, en del av Lenzen. Det meste av lengden på elven (180 km) er for øvrig fremkommelig.

Kart som viser elveløpet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Piranha V** er en pansret mannskapsvogn av femte generasjon, fabrikkert av MOWAG Piranha-familien av militære kjøretøyer. Den er utviklet av General Dynamics European Land Systems - Mowag GmbH.

Design
------

Piraja V drives av en MTU 6V199 TE21 dieselmotor som genererer 430 kW.

### Overlevelighet

STANAG 4569 Level 4/4a/4b (uavhengig sertifisert) - STANAG 5 også tilgjengelig.

Brukere
-------

Danmarks hær blir den første brukeren av Piranha V. I mai 2015 ble det besluttet at Danmark skulle kjøpe opptil 360 stk. (dog med opsjon på 206–450 stk.) Piranha V til en pris av opptil 5 milliarder kroner som erstatning for de eksisterende M113 pansrede mannskapsvognene fra 1960-årene.

Referanser
----------

1. ↑  "Product Range - Wheeled Vehicles - Medium Wheeled Vehicles - Piranha 5" Arkivert 3. september 2011 hos Wayback Machine. "GENERAL DYNAMICS - European Land Systems", accessed September 1, 2011.
2. ↑  Ingeniøren: Mød Danmarks nye pansrede mandskabsvogn

Eksterne lenker
---------------

* Her er den så: Danmarks nye PMV (Krigeren.dk)
* PIRAJA #5 fakta
**Morten Syversen** (født 9. juni 1971 i Bærum) er en norsk kjelkehockeyspiller og idrettsleder. Han er i dag[*når?*] leder for kjelkehockeylaget til Jordal Ishockeyklubb. Han var nestleder i hovedstyret til Kløfta IL i 2018.

Bakgrunn
--------

Syversen ble lam fra livet og ned etter en feilmedisinering i 1977, i forbindelse med at han ble behandlet for leukemi.

Han bor på Kløfta. Til daglig er han grafisk ansvarlig hos Comet Sport på Lillestrøm.

Idrettskarriere
---------------

Han begynte med kjelkehockey i 1985, og har flere medaljer fra internasjonale mesterskap, med blant annet gull i Paralympics i 1998 og sølv i 2002 i Salt Lake City.

Han har hatt flere verv innen idrett, og har blant annet vært daglig leder i Bøler IF Fotball fra 1993 til 2006, og manager i Manglerud Star Toppfotball 1. og 2. div fra 2006 til 2007. Fra 2009 til 2010 var han manager for Nordstrand IF, og fra 2012 og frem til og med 2016 var han manager for Abildsø IL Han har også jobbet for NRK TV-sporten.

Resultater
----------

* 1991: Bronse i verdenscupen i kjelkehockey
* 1996: Sølv i VM i kjelkehockey i Nynäshamn
* 1998: Gull i kjelkehockey under Paralympics i Nagano
* 2000: Sølv i VM i kjelkehockey i Salt Lake City
* 2002: Sølv i kjelkehockey under Paralympics 2002 i Salt Lake City

Æresbevisninger
---------------

* 1998 – Oslo kommunes ærespris
* 2000 – Oslo kommunes ærespris
* 2002 – Oslo kommunes ærespris
* 2005 – Norges Funksjonshemmedes Idrettsforbunds Idrettsplakett
* 2005 – Norges Fotballforbunds honorære lederstipend

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morten Syversen – Paralympic.org Rediger på Wikidata
| Beleiringen av Savannah |
| --- |
| Konflikt: den amerikanske uavhengighetskrigen |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 16. september–18. oktober 1779 |
| Sted | Savannah, Georgia32°3'3"N 81°6'14"V |
| Resultat | Britisk seier |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg USAUSAs flagg Frankrike | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg Benjamin LincolnUSAs flagg Charles Hector | Storbritannias flagg Augustine Prevost |
| Styrker |
| 1550 amerikanere3500 franskmenn | 3200 |
| Tap |
| 244 døde584 sårede | 40 døde63 sårede |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Sørfronten |
| --- |
| Williamsburg – Great Bridge – Moore's Creek Bridge – Risbåtene – Alligator Bridge - Beaufort – Kettle Creek – Briar Creek – Stono Ferry – Savannah – Charleston – Waxhaw - Camden – Kings Mountain – Cowpens – Guilford Court House – Hobkirk's Hill – Eutaw Springs – Yorktown |

**Beleiringen av Savannah** var et slag i den amerikanske uavhengighetskrigen i 1779. Året før hadde byen blitt erobret av et britisk ekspedisjonskorps under oberstløytnant Archibald Campbell. Selve beleiringen bestod av et felles fransk–amerikansk forsøk på å ta tilbake Savannah fra 16. september til 18. oktober. Den 9. oktober slo et betydelig alliert angrep på de britiske stillingene feil. Beleiringen slo dermed feil, og britene ville beholde kontrollen over Georgia frem til 1782, nær krigens slutt. Under angrepet ble den polske grev Kazimierz Pułaski som kjempet på amerikanernes side, dødelig såret.

Slaget er del av Haitis historie, for det var her at en kontingent på over 500 *gens de couleur*, frie fargede menn fra Saint-Domingue, kjempet på fransk side. Henri Christophe som senere ble konge over det uavhengige Haiti, skal ha vært blant disse styrkene.

Arkeologer fra *Coastal Heritage Society* og *LAMAR Institute* avdekket i 2006 deler av festningsverkene ved Spring Hill. Hovedtyngden av angrepet 9. oktober 1779 var fokusert på dette punktet.

Eksterne lenker
---------------

* Franske frie fargede som deltok i beleiringen av Savannah
* Oppsummering av de arkeologiske funnene ved Springhill Redoubt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Cyclocephala ergastuli*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor, avlang, blank, brunsvart hornbille. "Snuten" er middels lang og avrundet trapesformet. Fasettøynene er ganske store, flekkete, med en påfallende "tagg" som bryter inn i hvert fasettøye foran. Pronotum er rundet, ganske fint og spredt punktert. Dekkvingene har tydelige, men ikke særlig skarpe, punktrader. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede.

Levevis
-------

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Venezuela, Guyana og Trinidad.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Cyclocephala* Latreille, 1829
							+ ***Cyclocephala ergastuli*** Dechambre, 1997

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Cyclocephala*

Eksterne lenker
---------------

* Dynastidae du monde- nettside om arten
* (en) *Cyclocephala ergastuli* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclocephala ergastuli* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Cyclocephala ergastuli* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Cyclocephala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pirane naturreservat er en lokalitet på Tjøme-Hvaler-trinnet raet
**Pirane naturreservat** ble opprettet i 2006. Pirane er et variert strandområde, med stort mangfold av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Verneområdet ligger lengst sør på Hvasser. Vegetasjonen veksler mellom tangvoller, strandenger og strandsump, med et bakland preget av krattvegetasjon, fuktmark, tørrenger og knauser.

Pirane er levested for flere sjeldne plantearter, som jordbærkløver og den utrydningstruede strandflatbukedderkoppen. I Norge er den knapt fire millimeter lange edderkoppen bare observert i Vestfold. I 2009 ble det svært sjeldne krepsdyret Limnadia lenticularis funnet i en dam i reservatet. Arten, som blir én cm lang, er bare funnet tre-fire steder i Norge. I et mindre sumpområde i Pirane var fylkets eneste dokumenterte forekomst av den sjeldne orkideen myrflangre. Verneområdet blir brukt til husdyrbeite. Det motvirker gjengroing.

Verneformål- Spesielt strandområde med variert vegetasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Pirane naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 24. mai 2018.
2. ↑  (no) Pirane naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Pirane naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Antoine Joseph Wiertz** (født 22. februar 1806 i Dinant, Belgia, død 18. juni 1865) var en belgisk maler og billedhugger i epoken som kalles romantikken. 

Han ble født i Dinant i en relativt fattig familie, og ble medlem av kunstakademiet i Antwerpen i 1820. På grunn at Pierre-Joseph de Paul de Maibe var Wiertz' beskytter, gav kong William I ham et ettårig stipend fra 1821. Mellom november 1829 og mai 1832, oppholdt han seg i Paris og studerte de gamle mestre i Louvre.

I 1828, tok Wiertz del i *Grand Concours*, også kjent som *Concours de Rome*, men kom på annen plass. Han fikk den prestisjefylte *Prix de Rome* på sitt andre forsøk i 1832, noe som gjorde det mulig for ham å dra til Roma, hvor han var bosatt fra mai 1834 til februar 1837. Da han kom tilbake etablerte han seg i Liège med sin mor.

Under oppholdet i Roma, arbeidet Wiertz med sitt første store verk, *Les Grecs et les Troyens se disputant le corps de Patrocle* («Grekere og troianere sloss om Patroklos' kropp», fullført i 1836), over et tema lånt fra sang XVII fra Homers *Iliaden*.

Referanser
----------

1. 1 2   RKDartists, «Antoine-Joseph Wiertz», RKD kunstner-ID 84243[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Wiertz, Antoine[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id wiertz-antoine, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 14. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** Discogs
 |
**Richard Verderber** (født 23. januar 1884, død 8. september 1955) var en østerriksk fekter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Verderber vant en olympisk sølvmedalje i fekting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. Det var elleve lag som deltok og i finalerunden som besto av fire lag vant Østerrike to kamper og tapte en, mot gullmedaljevinnerne Ungarn. Deltakerne på det østerrikske sabellaget var Albert Bogen, Rudolf Cvetko, Friedrich Golling, Otto Herschmann, Andreas Suttner, Reinhold Trampler og Richard Verderber. I den individuelle konkurransen i florett kom Verderber på tredjeplass bak italienerne Nedo Nadi og Pietro Speciale.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i fekting, sabel lag Habsburgs flagg Østerrike
* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse i fekting, florett Habsburgs flagg Østerrike

Referanser
----------

1. 1 2   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richard Verderber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Richard Verderber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Richard Verderber – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Frode Haugen** (født 25. november 1973 i Bergen, død 27. februar 2015 samme sted) var fagredaktør i spillmagasinet Spill.no, etter en periode som redaktør for den norske utgaven av spillmagasinet *Gamereactor*. Han hadde tidligere jobbet som programleder for *Spillmagasinet* på TV 2 og TV 2 Zebra sammen med blant andre Thomas Strzelecki og Cathrine Riis Lilleaas.

Haugen hadde også tidligere skrevet spillanmeldelser for *Dagbladet*, *VG* og magasinet *FHM*, samt vært journalist for bransjebladet *Faro Journalen* med interaktive medier som emne. Haugen var ansvarlig for norske Pinjata AS sin internasjonale satsing, og samtidig nestleder i Den Norske Dataforening, faggruppen for Spill. Haugen var ansatt som foreleser ved Escuela Bancaria y Comercial i Querétaro i Mexico.

Referanser
----------

1. ↑   www.discogs.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsannonse i Aftenposten
3. ↑  nettavisen.no (20. september 2004): *Se Spillmagasinet her*[*død lenke*], hentet 15. november 2011
4. ↑  itavisen.no (18. september 2004): *TV 2-debut for Spillmagasinet*[*død lenke*], hentet 15. november 2011

Eksterne lenker
---------------

* Spill.no
* Byavisen.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
***Cyclocephala colasi*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, blank, brunrød hornbille. Hodet er mørkt, snuten firkantet. Pronotum er mørkt brunrødt, dekkvingene noe lysere. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede.

Levevis
-------

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter. Et interessant trekk ved denne arten er at disse nokså små billene kan ha indre varmeproduksjon (endotermi). Billene finnes på blomster av en art i myrkonglefamilien som produserer varme - normalt vil temperarturen på disse blomstene være minst 28 °C, men dersom den faller under dette kan billene produsere sin egen varme. Billene kunne oppnå en kroppstemperatur på 33 °C ved en omgivelsestemperatur så lavt som 16 °C uten ytre muskelbevegelser.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Venezuela, Peru, Brasil og Guyana.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Cyclocephala* Latreille, 1829
							+ ***Cyclocephala colasi*** Endrödi, 1964

Referanser
----------

1. ↑  R. S. Seymour, C.R. White og M. Gibernau (2009) Endothermy of dynastine scarab beetles (*Cyclocephala colasi*) associated with pollination biology of a thermogenic arum lily (*Philodendron solimoesense*). *Journal of Experimental Biology* 212: 2960-2968.

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Cyclocephala*

Eksterne lenker
---------------

* Dynastidae du monde- nettside om arten
* (en) *Cyclocephala colasi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclocephala colasi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Cyclocephala colasi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Cyclocephala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Frode Fanebust** (født 12. mai 1968 i Stavanger) er en norsk forfatter, siviløkonom og historiker. 

Fanebust er utdannet ved Norges Handelshøyskole og Universitetet i Stavanger. Som forfatter har han konsentrert seg om sakprosa. Han er også leder for organisasjonen Boliviafamilien, som finansierer et tyvetalls dagsentre og barnehjem i Bolivia.

Fanebusts første bok kom i 2009, og har tittelen *KrigshistorienTM – Toralv Fanebust og sannheten*. Den tar opp myter omkring andre verdenskrig gjennom historien til hans farfar, den omstridte redaktøren Toralv Fanebust. Boken skapte betydelig debatt. Den ble i 2010 fulgt av *Selvbedraget – Norge og klimakrisen*, som er et kritisk oppgjør med et Norge som, ifølge Fanebust, forsøker å fremstå som en foregangsnasjon innen miljøvern, men som først og fremst er en del av problemet. Dette på grunn av Norges rolle som storeksportør av olje og gass, samt kull fra Svalbard. 

Under Kapittelfestivalen i Stavanger i september 2011 ble Fanebust tildelt Odd Noreger-stipendet fra Stavanger kommune for arbeidet med et prosjekt kalt *Oljelandet*. Boken *Oljelandet – Fortellinger fra innsiden* utkom i 2012. Fanebust var redaktør for, og medforfatter i, antologien *Makt - Myter - Media: Det er mye verre enn du tror*, som utkom høsten 2013. I 2014 utga han *Dypt urettferdig – Nordsjødykkerne og sannheten.* Boken er kritisk til den rådende fortellingen om Nordsjøens pionerdykkere og hevder at utbetalingene som har kommet denne gruppen til gode, innebærer favorisering av én gruppe arbeidstakere fremfor andre. I 2016 kom boken *Stay Behind – Kald krig, hemmelig hær.* Denne boken forteller om Forsvarets samarbeid med NATO, CIA og MI6 om en hemmelig hærstyrke som skulle drive etterretning, ekstraksjon og sabotasje dersom Norge ble okkupert av Sovjetunionen.

Fanebusts foreløpig siste bok utkom i mars 2019 og har tittelen *Revolusjonens barn – Politiske utopiers makt i Norge. Venstresiden mellom demokrati og diktatur 1911-2018.* Den er skrevet sammen med Stéphane Courtois, Antonio Elorza og Torgrim Titlestad.

Frode Fanebust bor i dag i Sandnes.

Bibliografi
-----------

* *KrigshistorienTM – Toralv Fanebust og sannheten*, PAX, 2009, ISBN 978-82-530-3240-5
* *Selvbedraget – Norge og klimakrisen*, PAX, 2010, ISBN 978-82-530-3355-6
* *KrigshistorienTM – Oppgjør med mytene*, PAX, 2010, ISBN 978-82-530-3310-5 (pocketutgave)
* *Oljelandet – Fortellinger fra innsiden*, PAX, 2012, ISBN 978-82-530-3550-5
* *Makt - Myter - Media: Det er mye verre enn du tror* (redaktør og medforfatter), Kolofon, 2013, ISBN 978-82-300-1061-7
* *Dypt urettferdig – Nordsjødykkerne og sannheten*, PAX, 2014, ISBN 978-82-530-3736-3
* *Stay Behind – Kald krig, hemmelig hær,* PAX, 2016, ISBN 9788253038988
* *Revolusjonens barn – Politiske utopiers makt i Norge. Venstresiden mellom demokrati og diktatur 1911-2018*, Omnibus, 2019, ISBN 9788291640709

Eksterne lenker
---------------

* Intervju i Dagbladet i forbindelse med boken om redaktør Toralv Fanebust

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Fytoremedieringsmekanismer i et tre.
**Fytoremediering** benytter levende planter for å rense jord eller vann. Begrepet er satt sammen av greske φυτό (fyto) - plante og latinske remedium (igjen - helbrede). Planter har evne til å ta opp mineraler inkludert tungmetaller, og har enzymer som bryter ned organiske fremmedstoffer. Fytoremediering har potensial til å brukes som en billig plantebasert renseteknologi for tungmetaller eller miljøgifter.

Mekanismer
----------

Fytoremediering utnytter en rekke forskjellige mekanismer.

* Rhizosfærisk nedbrytning går ut på at planten slipper ut stoffer via røttene til mikroogranismer i jorda som igjen øker nedbrytningen av de uønskede stoffene.
* Fytostabilisering går ut på at planten binder massene og stoffene i den i stedet for å bryte dem ned.
* Fytoekstrasjon eller fytoakkumulering skjer når planten tar opp stoffene, fortrinnsvis metaller, fra bakken og lagrer det i stilken eller bladene. Kadmium, nikkel, arsen, selen og kobber er metaller som kan akkumuleres, mens bly og uran er vanskeligere å utvinne på denne måten.
* Rhizofiltrering er fytoekstraksjon der plantene har røttene i vann og tar opp næringssalter.
* Fytovolatilisering er rhizofiltrering der planter tar opp en forbindelse fra vannet og slipper det ut i luften gjennom bladene.
* Fytodegradering går ut på at planten tar opp stoffet og bryter det ned i plantevevet.

Planter, særlig trær, kan brukes for å suge opp vann under bakken. Planting av trær og busker i byer kan bidra til å ta opp nitrogenoksider og svoveldioksid som forurenser luften.

Fordeler og ulemper
-------------------

Fordelene med fytoremediering er at det er billig og krever ikke mer enn vanlig landbruksteknologi. Det påvirker miljøet rundt i liten grad, bevarer matjorda på stedet, og er mer estetisk enn å fjerne massene. Det trengs ikke egne deponier for avfallet ( man ønsker å fjerne, og ingen transport av masse med forurenset materiale er nødvendig. (Prosessen kan skje *in situ* og ikke bare *ex situ*.)

Ulempene er at metoden trenger lang tid, og vekstvilkårene på stedet må stemme med den planten som trengs for å ta opp stoffene som skal fjernes. For store konsentrasjoner kan drepe plantene. Å dyrke spesielle planter over store områder krever utstyr og kunnskap. Stoffer som bindes i planten slippes ut igjen når planten visner eller brennes, og biprodukter kan slippe ut i grunnvannet eller bli spist og tatt opp i næringskjeden. Plantene kan ikke ta opp stoffer lengre ned enn røttene rekker.

Bruk
----

Solsikker er brukt til rhizofiltrering av radioaktive utslipp i Tsjernobyl. Planten *Casearia halmaherensis* blir brukt i forsøk på å utvinne nikkel på Papua Ny-Guinea  Planter i vierslekten kan ta opp kadmium og bryte ned petroleumsprodukter. I Sverige viste forsøk at i jord med tjærestoffer ble 98% brutt ned av vier over en 3-årsperiode.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2 3  .
3. 1 2 3
4. 1 2
5. ↑  Rochmyaningsih, Dyna. «The rare plants that ‘bleed’ nickel». *www.bbc.com* **(engelsk)**. Besøkt 12. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Hermann II av Köln** (født ca. 995, død 11. februar 1056) var erkebiskop av Köln fra 1036 til sin død i 1056. Han tilhørte ezzonide-dynastiet fra Lotharingia.

Biografi
--------

Hermann med sin mor Matilda og søskenbarna Liudolf og Otto
Han var sønn av den lotharingiske hertug Ezzo (955-1043) og hans kone hertuginne Mathilda (979-1025) som var datter av den tysk-romerske keiser Otto II og hans kone Theophania. Hermanns yngre bror Otto ble hertug av Schwaben i 1045. Han hadde også to søstre, Richeza (gift med kong Mieszko II Lambert av Polen, og Theophanu, abbedisse i Essen.

Rundt 1036 ble han tatt opp i kardinalkollegiet av pave Benedikt IX, samtidig som keiser Konrad II utnevnte ham til erkebiskop i Köln. Hermann fulgte keiseren på hans felttog til Italia og forble også lojal mot keiserens etterfølger Henrik IV av Det tysk-romerske rike. I 1049 mottok han pave Leo IX i Köln. Henrik IV ble både døpt og kronet av Hermann, noe som ikke ble godkjent av erkebiskop Luitpold I av Mainz. Hermann støttet også keiseren under opprøret fra hans egen nevø Konrad I av Bayern.

Erkebiskop Hermann II døde i Köln i 1056 og ble begravet i Kölnerdomen.

Referanser
----------

1. ↑  "The Konradiner", s. 100, besøkt 21. oktober 2009

Litteratur
----------

* Lewald, Ursula, *Die Ezzonen. Das Schicksal eines rheinischen Fürstengeschlechts*, i *Rheinische Vierteljahrsblätter* 43 (1979) s. 120–168

Eksterne lenker
---------------

* Hermann, *The Cardinals of the Holy Roman Church*, Florida International University

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Fyret Paard van Marken i Nederland
**Fyrvokter** kalles den person som har ansvar for at et fyr eller fyrskip fungerer og vedlikeholdes. Fyrvokteren svarer under en fyrmester som har hovedansvaret for et eller flere fyr.

Fyrvokteren, med eller uten familie, bor ofte på tjenestegjøringsstasjonen, enten i en nærliggende bygning eller i selve fyrtårnet. På stasjoner som ligger på små klippeøyer eller er bygget på undervannsgrunn gjør dette at man holdes isolert i visse tider som kan bli lengre på grunn av været.

Fyrvokteryrket forsvinner mer og mer etter hvert som moderne fyr fjernstyres fra sentraler med overblikk over flere fyr, som for eksempel Northern Lighthouse Board, som overvåker samtlige skotske fyr.

Fyrvoktere i Sverige
--------------------

I Sverige var fyrvoktere tidligere en statlig tjeneste, for å vokte mindre fyrsteder, eller hjelpe fyrmesteren på de større. Fyrpersonalet var underlagt Lotsverket.

En forordning fra 1827 delte opp personalet i ulike befatninger. Bemanningen på de store førsteklassefyrene bestod av en formann, fyrmesteren, en fyrvokter og en eller to fyrassistenter (*fyrbiträden*). Mindre fyr, andreklassefyr, hadde en tomannsbemanning, med en fyrmester og en fyrvokter. Tredjeklassefyrene som ble ansett å være svært letthåndterte, ble voktet av en enslig fyrmester.

Lønnen og arbeidsvilkårene for fyrmannskapet ble forbedret utover begynnelsen av 1800-tallet, men arbeidsoppgavene økte, med blant annet arbeid som værobservasjoner.

I 1838 ble vakttjenesten i fyrene endret til firetimersskift for å forbedre tilsynet. Ny teknikk med linsefyr i stedet for stenkullsfyr, krevde mer kunnskap i mekanisk arbeid. Det gjorde at arbeidet ble lettere og i 1835 ble også kvinner ansatt i en forsøksordning som ble vellykket. Nå kunne en familie i stedet for to håndtere fyret og Lotsverket sparte penger.

Fyrenes lystid ble nå økt til hele året, fra en halvtime før solen gikk ned til en halvtime før den gikk opp. Derfor bosatte fyrpersonalet seg med familier ved fyrplassene. Små samfunn ble etablert med både bosteder, oppbevaringslokaler, bakerstue og vaskestuer. Bolighuset ble som oftest plassert slik at fyrmesteren kunne se om fyret var tent, fra sitt vindu.

En bra havn og mulighet for å få ferskvann avgjorde mange fyrs plassering. Den 1842 stadgade allmänna skoleplikten gjorde at Lotsverket også startet losbarneskoler, der også fyrmannskapets barn kunne gå. Det var kortere terminer enn normalt og lærerinnene bodde ved skolene eller reiste rundt til flere skoler gjennom én termin.

Automatiseringen av fyrene har gjort at dagens fyr ikke har noe fast mannskap og yrket fyrvokter ikke lengre eksisterer. Nå tjenestegjør mannskapet som værobservatører for SMHI ute ved en del av de gamle fyrene.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  The Northern Lighthouse Board

Eksterne lenker
---------------

* Svenska Fyrsällskapets webbsajt
* Hoburgen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Hermann Lemp** født: **Heinrich Joseph Hermann Lemp** (født 8. august 1862, død 31. mars 1954) var en sveitsisk-amerikansk elektroingeniør. Han anses som oppfinneren av det moderne system for dieselelektrisk drift.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hermann Lemp ble født i Bern i Sveits; hans foreldre, Heinrich Lemp og Else, *geb.* Wälchli, døde da han var tolv år gammel. Hermann emigrerte til USA da han var 19 år gammel i håp om å få arbeide for T. A. Edison.

### Karriere

Han ble ansatt i selskapet Edison General Electric og arbeidet sammen med Edison på ulike elektro-prosjekter, deriblant på et av Edisons første elektriske lokomotiver. Kort tid senere sluttet han seg til Elihu Thomson i Thomson-Houston Company, som senere ble en del av General Electric (GE), med Edison som konsulent og rådgiver.

Lemp møtte Rudolf Diesel da Diesel besøkte USA i 1911. Diesel inviterte ham til å være observatør under testingen av Diesels direkte-drevne 1 000 hp (750 kW) lokomotiv. Testingen fant sted i 1912. 

Denne dieselmotoren viste seg å være for kraftig for en mekanisk overføring (girboks). Lemp og hans kolleger klarte å overbevise GE om at dieseldrift hadde fremtiden for seg, men at et ikke-mekanisk overføringssystem var nødvendig. De foreslo elektrisk overføring ved å benytte dieselmotoren til å drive en generator som så drev elektriske motorer på hjulakslene, med et system som koordinerte motoren og generatorens ytelser. Lemp konstruerte et slikt system, og tok patent på det i 1914. Dette systemet ble utgangspunktet for systemene som mange andre lokomotiv- og diesel-produsenter senere benyttet.

GE begynte ikke straks å produsere lokomotiver, men godkjente innkjøp av Junkers patent for høyhastighets-dieselmotorer samt bygging av noen mindre lokomotiver til testbruk.

Senere startet imidlertid også GE å bygge lokomotiver for salg. Da benyttet GE Lemps forbedrede system, som var blitt patentert etter første verdenskrig, og lokomotivene ble en stor suksess for GE. Det første dieselelektriske lokomotiv som ble produsert for GE var en prototyp som ble bygget av en trio bestående av GE, ALCO og Ingersoll-Rand. GE var ansvarlig for det elektriske utstyret, ALCO for karosseriet og Ingersoll-Rand for selve motoren. Dette lokomotivet ble prøvekjørt på banenettet rundt New York City i 1924, og tilsvarende lokomotiver kom for salg i 1925.

Lemps kontrollsystem brukes foruten i lokomotiver også i andre konstruksjoner, blant annet i store bulldosere.

Lemp døde i sitt hjem i Ridgewood i New Jersey den 31. mars 1954.

Eksterne lenker
---------------

* Railway Gazette (London) Diesel Traction Review (supplement)- to artikler i samme utgivelse: 'The Early History of Electric Transmission Control', October 1952, s 254-256, og 'Diesel-Traction Inventor' (Herman Lemp obituary)', juni 1954, s. 124.
* Beskrivelser av GE-lokomotiver i Pinkepank 'Diesel Spotter's Guide', Kalmbach Publishing.
* Self-propelled vehicle Patent 1,589,182 at Google Patents

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** HDS
 |
**Fysioterapihøgskolen i Oslo** var en høgskole for fysioterapeututdanning, etablert i Oslo i 1967 under navnet *Statens fysioterapiskole, Oslo*. Skolen ble i 1992 fusjonert inn i Bislet høgskolesenter, og i 1994 inn i Høgskolen i Oslo (nå Oslomet – storbyuniversitetet).

Skolen ble etablert ved at det private *Oslo ortopediske institutt* ble gjort statlig. Instituttet ble etablert i 1897.

Skolen var først 2-årig. Skolen fikk navnet *Fysioterapihøgskolen, Oslo* i 1984. Mensendieckskolen i Oslo ble etablert i 1927, og ble overtatt av staten i 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Hofoss, Dag (1946-) (1980). *Spesialisering av helsepersonell: hvorfor og hvordan?*. [Oslo]: [Norges almenvitenskapelige forskningsråd]. s. 229-233. ISBN 8272160676.
2. ↑  *NOU 1972:23 Utdanning av sosial- og helsepersonell*. Oslo: Universitetsforl. 1972. s. 14. ISBN 8200700240.
3. ↑  Haugen, Karin Helene (1997). *En utdanning i bevegelse: 100 år med fysioterapiutdanning i Norge*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200429660.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Hermann Hänggi** (født 15. oktober 1894 død 21. november 1978) var en sveitsisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Hänggi ble olympisk mester i turn to ganger under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han vant den individuelle konkurransen i bøylehest. Han var også med på det sveitsiske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 1718,625 poeng foran Tsjekkoslovakia med 1712,250. De andre turnerne på laget var Hans Grieder, August Güttinger, Eugen Mack, Georges Miez, Otto Pfister, Eduard Steinemann og Melchior Wezel. I den individuelle konkurransen i mangekamp kom han på andre plas bak landsmannen Georges Miez og i skranke fikk han en bronsemedalje.

I VM-sammenheng har han ett gull; i lagkonkurransen under VM i Budapest i 1934.

VM- og OL-medaljer
------------------

* OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i turn, bøylehest
* OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse
* OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i turn, mangekamp
* OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse Bronse i turn, skranke
* VM 1934 Ungarns flagg Budapest - Gull **Gull** i lagkonkurranse

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 650 og 658.
2. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 664 og 668.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hermann Hänggi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hermann Hänggi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hermann Hänggi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata