recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Augustin argumenterer imot donatistene. Maleri av Charles-André van Loo, 1700-tallet.
**Donatistene** var en gruppe eller bevegelse innen tidlig kristendom som gikk imot at en prest som ikke fulgte en god livsførsel likevel skulle kunne forrette sakramenter. De var særlig utbredt i Afrika. Donatistene ble til på 300-tallet og opponerte mot det som var den gjeldende oppfatningen innen kirken på den tiden. De hevdet at sakramentenes gyldighet var avhengig av prestens oppførsel.

Under den diokletianske kristenforfølgelse 303–305 hadde mange kristne falt fra, og spørsmålet gjaldt hvem som kunne gjenopptas i kirkens sakramentale fellesskap etter at de hadde angret og forholdene var blitt bedre. Ifølge donatismen kunne ikke frafalne prester lengre forrette gyldige sakramenter, ettersom de anså at presten måtte være ubesudlet av slik alvorlig synd. Man forkastet den offisielle kirkes mildhet mot de en gang frafalne og dannet en motkirke som anså seg å være den ene rette. De ble sterke i Nord-Afrika, fremst blant berberne.

Augustin argumenterte imot donatistene ved å hevde at kirken alltid ville omfatte en blanding av rettferdige og syndere, og at dåpen er gyldig uavhengig av den døpende prests personlige kvaliteter.

Donatistene ble utsatt for forfølgelse på 400-tallet. De hevdet seg allikevel mot motstanden, og eksisterte helt frem til 600-tallet da gruppen bukket under for islamsk undertrykkelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Keiser Diokletian (236-311)», *Katolsk.no*
2. 1 2   Rasmussen, Tarald; Thomassen, Einar (2007): *Kristendomen − En historisk introduktion*, Artos. ISBN 978-91-7580-336-4, s. 109, 127.

Eksterne lenker
---------------

* «Donatists», *Catholic Encyclopedia*, går i en del detaljer om politikken i den tidlige kirke som var bakgrunn for donatismens framgang.
* Donatism. Online Dynamic Bibliography

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Isbjørn i Bergen** er ikke et vanlig fenomen, men har forekommet én gang, den 30. juli 1953.

Historie
--------

Hurtigruteskipet DS «Lofoten» hadde med seg tre isbjørner, en binne og to unger i lasten. Dyrene skulle fraktes videre med DS «Neptun» til Hamburg til det endelige stoppestedet Hagenbecks dyrepark. Ved omlasting på Skoltegrunnskaien sprengte binnen seg ut av trekassen. Den gikk litt rundt på kaien før den falt i sjøen og la på svøm innover Vågen.

Havnevesenet og politiet ble varslet, og flere havnearbeidere gikk løs på oppgaven med å få tauet inn igjen dyret. Isbjørnen ble forfulgt med motorbåt, arbeiderne kastet en løkke omkring halsen og ene bakfoten på dyret og tauet det tilbake. Der ble kassen senket i sjøen og bjørnen ble manøvrert inn. Arbeiderne kastet over et nett og spikret fast bordene igjen mens dyret slo etter dem.

Arbeidet med å fange og sikre bjørnen tok to timer, og situasjonen var særdeles farlig. Morgenavisen forteller at det var «tusner av tilskuere» og isbjørnen «knurret og brølte ganske forfærdelig.» Derfor stod politiet klar for å avlive bjørnen, men heldigvis gikk det godt for alle parter.

Arkiv
-----

Denne hendelsen finnes det informasjon om i arkivene etter Havnefogden og Havneingeniøren i Bergen, samt Morgenavisen. Arkivene er oppbevart ved Bergen Byarkiv.

Eksterne lenker
---------------

* Isbjørn i Vågen - oppslagsverket oVe, artikkel av Ragnhild Botheim, Bergen Byarkiv.
Ullerup på Amager
**Ullerup** er en landsby med gamle gårder som ligger ved Tømmerupvejen tett på Københavns Lufthavn på Amager ved København.

Historie
--------

Utflyttertorpen oppsto tidlig i middelalderen på de såkalte *Utlundæ* som betyr ødemarker eller skogskratt. Omkring 1370 nevnes landsbyen som *Ullæthorp*. Christian II inviterte hollandske bondefamilier til Amager i 1521 for å dyrke jorden og skaffe grønnsaker og meieriprodukter til hoffet, og i det 17. århundre eide hollenderne foruten *Rågård* også de fleste andre gårdene i Ullerup. Omkring 1800 hadde landsbyen syv gårder og to jordbruk, femti år senere besto byen som da het *Uglerup*, av tolv selveiergårder, tre hus samt fem jordløse hus. 

I 1971 ble flere gårder omkring *Ullerupstræde* brent ned for å gi plass til Københavns Lufthavns nye parallelbane. Landsbyen er i dag en del av Tårnby kommune.

Litteratur
----------

* Tårnby kommune: *Lokalplan 66 for Ullerup landsby*, Tårnby, 1989

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Johanna Schubarth** (født 21. mars 1877 i Sandefjord, død 2. desember 1952 i Oslo) var den første tilhenger av bahai-troen i Norge.

I 1896 begynte hun som guvernante hos familien Simon og Marie Michelet i Bærum, der hun underviste barna Bolette og Nanna Michelet i geografi, naturhistorie og regning. I 1906 reiste hun til Tyskland og tok sykepleieeksamen i Berlin. Etter et kort opphold i Norge 1914–1917 emigrerte hun til USA. Som sykepleier ved sykehuset i Urbana, Illinois, møtte hun en pasient som fortalte henne om bahai-troen og hun ble bahai i 1919. Hun flyttet tilbake til Norge i 1927, i forbindelse med at hennes mor var døende. I 20 år var hun alene bahai i Oslo. Hun arbeidet aktivt med å oversette bahai-bøker og den første boken, *Bahá'u'lláh og den nye tid*, ble publisert i 1935.

Litteratur
----------

* Skandinavisk Bahá’í Bulletin, januar 1953
* M. Michelet: Minner og tidsbilleder. Publisert i 1946
* Garis, M.R.: Martha Root: Lioness at the Threshold. Publisert i 1983
* Bahá’í World, I–XII
* Ellis Islands immigrasjonsregister i New York.
* Folketellinger fra 1865, 1875, 1900 og 1910
* Trygve Juul Møller: Studentene fra 1929. Publisert i 1954

Eksterne lenker
---------------

* Johanna Schubart på de offisielle nettsidene for bahá'i-samfunnet i Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Hugo Kramm** (1890–1948) var en tysk-norsk fiolinist/bratsjist og musikksjef/kapellmester som utfoldet sitt hovedvirke som musikksjef i NRK i 30 år.

Han var sønn av komponisten Georg Kramm (1856–1910), som var bekjent av Brahms og Max Reger som var
samtidige komponister. Selv debuterte pianisten Hugo som 8-åring med
Keiserkonserten av Beethoven. Etter noen år som
konsertmester i Krefeld flyttet han til Berlin for studier under Henri Marteau som
innlemmet ham i sin prisbelønte strykekvartett som turnerte Europa og Orienten 1913.

Under den første verdenskrig ble han sendt til Galizia. Deretter han reiste til Bergen der han traff skuespilleren Ada Egede-Nissen, en datter av Stavangers postmester. Kramm var i to år ansatt i Bergen Filharmoniske Orkester. Han ble kapellmester for Stavanger byorkester i 1919 og giftet seg med Ada.Skuespilleren og fikk datter Gerd (gift Engebrigtsen) i 1921 og senere datter Ilse Kramm. Derpå var han konsertmester i Bergen Filharmoniske Orkester 1921-24 og solobratsjist i Oslo Filharmoniske Orkester 1924-27, samt i Filharmoniens strykekvartett.

Han var leder for musikkavdelingen i Kringkastingsselskapet 1927-33 og Norges Rikskringkasting 1933-1957.
Han startet umiddelbart opp et tolvmanns *Radioorkesteret*, Fra 1934 gjorde Oslo Filharmoniske Orkester også tjeneste som radioorkester idet orkestret ble delt i to like store enheter som tjenestegjorde annenhver måned som kringkastingsorkester. Denne ordningen opphørte først i 1946 da
Kringkastingsorkestret ble opprettet. I hovedstaden uroppførte Hugo Kramm den tyske Paul Hindemiths strykekvartett opus 16 i 1920, samt dennes Konsert for orkester i 1925. 

I 1941 ledet han, med ekteparet Amalie Christie og Robert Riefling, flere demonstrative konserter i Universitetets Aula. For dette ble han arrestert en ukes tid selv om det var Bach som var blitt spilt. Perioden 1941-45 ble tilbrakt i Sverige.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 166407610[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hugo\_Kramm[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Hugo\_Kramm[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Hele Norges Hugo Bratsj* i VG (27.4.1957).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***LJK*** var et norsk direktesendt aktualitetsprogram som gikk på TVNorge fra 1994 til 1995 med Lars Jacob Krogh som programleder. Programkonseptet lignet mye på NRK-programmet *Kveldsaktuelt*, og ifølge Krogh var det brukt som mal for LJK. TVNorges ledelse hadde store forhåpninger om programmet, men da seerne uteble ble det først utsatt for en kraftig reduksjon og deretter nedleggelse.

Historikk
---------

Da programmet startet høsten 1994 var det to sendinger i uka (tirsdager og onsdager). Hver sending bestod av en halvtimes debatt-del og en halvtime der Krogh intervjuet en bestemt person knyttet opp til en spesifik sak. Etter en del sendinger utover høsten ble det klart at programmet ikke ble den seermagneten som kanalen hadde håpet (enkelte sendinger hadde under 100 000 seere) og på nyåret ble derfor programmet kraftig redusert. Fra da av var det kun en sending i uka (torsdager) som hadde en varighet på ca 25 minutter. Seertallene forble imidlertid lave og i mai ble programmet nedlagt for godt.

Krog ble kjøpt til TVNorge for en million kroner i 1994 og var tiltenkt å være en viktig brikke i kanalens store nyhetssatsing med eget aktualitetsprogram. Etter *LJK* ble han ankermann og nyhetsoppleser for kanalens nyhetssendinger *Aktuelt*. Han gikk tilbake til NRK etter at kontrakten med TVNorge utløp i 1996.

Søksmål
-------

I 1997 saksøkte Krogh TVNorge for 200 000 kroner som han mente kanalen skyldte ham. Krogh fikk medhold i retten og TVNorge måtte betale ham de 200 000.

Referanser
----------

1. ↑  VG - KROGH KLAR TIL TV-KAMP (06.09.1994 - Side: 52)
2. ↑  VG - RIBBET FOR TV-SEERE (28.09.1994 - Side: 45)
3. 1 2  VG - BYTTER KANAL? (02.04.1996 - Side: 52) «skulle være en viktig brikke i TvNorges store nyhetssatsing med eget aktualitetsprogram. Men etter bare noen måneder ble «LJK» tatt av plakaten. Seerne sviktet og Krogh ble ankermann og nyhetsoppleser for TvNorges nyhetssendinger «Aktuelt 20»»
4. ↑  VG - LJK FESTGLAD NYHETSMANN MED HØY SIGARFØRING (28.08.1994 - Side: 28 29) «TVNorge har kjøpt ham for en million. 6. september går startskuddet for hans eget debattprogram, LJK. Lars-Jacob Krogh skal kapre seere fra NRK og TV 2.»
5. ↑  VG - FIKK 200 000 AV TVNORGE (11.02.1997 - Side: 50)
**Uman** (ukrainsk: Умань) er en by i Ukraina med 88 300 innbyggere (1. januar 2004), beliggende i Tsjerkasy oblast og er administrasjonsstedet for området (rajon) Umanskyi rajon.

Historie
--------

Byens opprinnelse er uklar, men er svært gammel. Den er kjent fra 1616 da tatarene bygde et forsvarsanlegg i byen og et fremtredende kossakregiment ble stasjonert i byen. I årene 1670–1674 var byen militært hovedkvarter for den delen av Ukraina som på vestsiden av Dnepr. Folketallet steg utover på 1600-tallet da byen var en del av Polen og den fikk byrettigheter i 1616 og i 1629 hadde den 6 000 innbyggere. i 1706 fikk den Magdeburg-rettigheter.

I 1802 ble den storslagne Sophienpark åpnet, anlagt av den polske greven Stanislaw Potocki og ingeniøren Ludwig Metzel, med forbilde av de engelske landskapsparkene. Parken har navn etter Potockis greske hustru.

Under andre verdenskrig var det rett ved byen et større slag mellom det tyske Wehrmacht og Den røde armé 15. juli – 8. august 1941 hvor en tysk pansergruppe rykket øst mot den østlige buktingen av Dnepr og rundt 100 000 sovjetiske krigsfanger i en stor knipetangsmanøver. Etter den tyske erobringen av byen ble over 14 000 jøder deportert fra byen. Fra begynnelsen av 1990-tallet har byen blitt et jødisk valfartssted da graven til den sentrale rabbien Nachmann ligger her.

Næringsliv
----------

Byen næringsliv har tyngdepunkt på maskinindustri og kjemisk/farmasøytisk industri. Uman ligger sentralt kommunikasjonsmessig hvor motorveiene Kyiv – Odessa og Vinnytsia – Kropyvnytskyj krysses ved byen.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Uman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Internettside om Sophienpark

| * v
* d
* r
Byer i Tsjerkasy oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Tsjerkasy |
|  | Horodysjtsje **·** Kamjanka **·** Kaniv **·** Khrystynivka **·** Korsun-Sjevtsjenkivskyj **·** Monastyrysjtsje **·** Sjpola **·** Smila **·** Talne **·** Tsjyhyryn **·** Uman **·** Vatutine **·** Zjasjkiv **·** Zolotonosja **·** Zvenyhorodka | Ukrainas flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**LN-SFT** var et spesialutrustet overvåkingsfly som havarerte 20. juni 2008 utenfor Sotra i Hordaland.

Tre personer omkom da flyet kom ut av kontroll under en treningstur for piloter. Havariet ble grundig analysert i en havarirapport  fra Statens havarikommisjon for transport. Flyet var av typen Fairchild Aircraft Corporation SA226-T(B) Merlin som på tidspunktet for havariet var eid av Helitrans AS, Stjørdal. Flyet ble anskaffet av Fjellanger Widerøe Aviation i 1982 og ble benyttet av Kystvakt Sør og Statens forurensningstilsyn til regelmessig fiskeri- og miljøovervåking av norske kyst og havområder. LN-SFT hadde en rekke spesialsensorer om bord, blant annet en sideseende radar (SLAR) og et IR/EO kamerasystem (FLIR). Flyet hadde en svært sentral rolle under en rekke store forurensningsulykker i Norge, bl.a. skipshavariene til «Arisan», «Sonata», «Azalea», MS «Rocknes» og «Server»-forliset. Flyets operative base var Flesland ved Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  LN-SFT på airliners.net
2. ↑  Havarirapport om LN-SFT
**Stadsläkare**, og tidligere **stadsfysikus**, besørget i svenske byer de anliggendener som på landsbygden tilkom provinsialläkare. 

Allerede i begynnelsen av 1600-tallet antok noen av Sveriges byer (først Stockholm, Göteborg, Falun, Gävle, Malmö og Kalmar) i sin tjeneste en såkalt *stadsfysikus*. I 1669 ble det i Stockholm ved stadsfysikus’ side ansatt en *stadskirurg* (*stadsbarberare*), som skulle assistere ved behandling av utvortes sykdommer og ulykker. Gjennom kongelig resolusjon i 1827 ble disse stillingene omgjort til første og andre *stadsläkare*. I 1757 ble de første *stadsdistriktsläkarna* ansatt i Stockholm (tre i antallet) for å gi helsehjelp til byens fattige syke.

I Stockholm, Göteborg og Malmö var henholdsvis første *stadsläkare* likestilt med første *provinsialläkare* i lenet, med i hovedsak samme oppgaver som denne. Stadsläkare ble oppnevnt av stadsfullmäktige etter at Medicinalstyrelsen hadde avgitt uttalelse om søkernes kompetanse.

*Stadsdistriktsläkare*, det vil si person som kun innen et visst distrikt av byen utøvde stadsläkares funksjon, ble oppnevnt etter samme ordning av stadsfullmäktige.

Kilder
------

* (sv) Stadsläkare i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1917)
* (sv) Stadsläkare i *Nordisk familjebok* (2. utgaves supplement, 1926)
**Maria de Lourdes Ruivo da Silva Matos Pintasilgo** (født 18. januar 1930 i Abrantes, São João Baptista, død 10. juli 2004 i Lisboa) var en portugisisk politiker og statsminister. Hun var den første og hittil eneste kvinnen som har sittet som statsminister i Portugal. Hun er også den andre kvinnen som har fungert som statsminister i Europa, etter den britiske statsministeren Margaret Thatcher. 

Pintasilgo hadde sterke bånd til den katolske kirken i Portugal. Mellom 1952 og 1956 gikk hun på Lisboas katolske universitetet i Portugal, der ble hun blant annet ble president for den katolske kvinnegruppen. Hun ble også utnevnt av Vatikanet og tjente som kvinnens bindeledd mellom den romersk-katolske kirken og Kirkenes Verdensråd. 

Hun var medlem av den portugisiske delegasjonen til FN i årsskiftet 1971/1972. I 1974 ble hun utnevnt til statssekretær for sosial velferd i den første provisoriske regjeringen etter at nellikrevolusjonen i Portugal var over. Hun ble utnevnt til sosialminister tidlig i 1975. I 1975 ble hun også Portugals første ambassadør til FN for utdanning, vitenskap og kultur, UNESCO.

I 1979 ble hun kalt tilbake til Portugal av general António Ramalho Eanes, daværende president i Portugal, og hun ble spurt om å bli statsminister som hun takket ja til. Pintasilgo ble tatt i ed som statsminister i den portugisiske midlertidige regjeringen den 1. august 1979 med en løpetid på tre måneder i denne stillingen. 

I løpet av hennes tid i statsministerembetet presset hun blant annet på for å modernisere Portugals noe utdaterte velferdssystem. Hun presset også på for å forbedre den allmenne helse, utdanning, og arbeidsrett i Portugal. 

Maria de Lourdes Pintasilgo døde av hjertestans i sitt hjem i Lisboa den 10. juli 2004, i alder av 74 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Maria de Lourdes Ruivo da Silva Pintasilgo, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Maria-de-Lourdes-Ruivo-da-Silva-Pintasilgo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000017517, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, oppført som Maria De Lurdes Pintasilgo, Find a Grave 9077922, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.theaustralian.news.com.au, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3   www.ordens.presidencia.pt[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.ordens.presidencia.pt[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maria de Lourdes Pintasilgo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Maria de Lourdes Pintasilgo hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE **·** Munzinger (iba)
 |
**Vanda-stasjonen** var en forskningsbase i Antarktis i Victoria Land i Ross Dependency hvor elven Onyx River munner ut i Wright Valley. De fire opprinnelige bygningene ble bygget somrene 1967–68 og 1968–69 like før fem mann overvintret der fra januar til 19. oktober 1969. Mannskap overvintret også ved stasjonen i 1970 og 1974. Om sommeren hadde Vanda-stasjonen full besetning fram til 1991. Forskningen baserte seg hovedsakelig på meteorologi, hydrologi, seismologi, jordstrømmer og magnetisme. Stasjonen ble styrt av Department of Scientific and Industrial Research (DSIR) og fikk logistisk støtte av den permanente newzealandske forskningsbasen ved Scott-basen på Rossøya.

Vanda-stasjonen var kjent for «The Royal Lake Vanda Swim Club». Besøkende kunne ta en dukkert i det særdeles salte vannet i Lake Vanda da isen rundt smeltet og dannet en «vollgrav», de besøkende fikk et merke fra «Royal Lake Vanda Swim Club». For å få merket måtte en gjøre det helt naken, hele kroppen måtte under og en «vandal» (et medlem ved stasjonen) måtte se at det gikk riktig for seg, uten fotografiske restriksjoner.

I 1995 førte miljøhensyn til at basen ble stengt.

Den høyeste registrerte temperaturen i Antarktis ble gjort ved Vanda-stasjonen 5. januar 1974, da det ble målt pluss 15,0 °C.

I dag står det en automatisk værstasjon der den tidligere Vanda-stasjonen lå, i tillegg til *Lake Vanda Hut*, en hytte som stundom blir besøkt av 2-8 newzealandske forskere om sommeren.

Litteratur
----------

* *Vanda Station: History of an Antarctic Outpost* av David L. Harrowfield (Christchurch 1999 & 2006, New Zealand Antarctic Society Inc, 52 s.) ISBN 0-473-06467-7

Portal: Antarktis
**Paul Gailly** (født 2. august 1894, død ukjent) var en belgisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Gailly vant en olympisk sølvmedalje under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i turneringen. Belgia vant over Sverige med 5-3 i semifinalen, men tapte finalen mot Storbritannia med 2-3.

Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han en ny sølvmedalje. Det var tretten nasjoner som stilte lag. I kvartfinalen vant Belgia over Ungarn med 7-2 og siden slo de Tsjekkoslovakia med 5-1 i semifinalen. De tapte finalen mot Frankrike med 0-3, og Frankrike ble dermed olympiske mestere i vannpolo. I spillet om andreplass vant siden Belgia over Sverige med 4-3, og over USA med 2-1.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i vannpolo Belgias flagg Belgia
* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv i vannpolo Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Gailly – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Paul Gailly – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Paul Gailly – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul Gailly – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Zenokartet fra 1558 viser Frisland – en fantomøy i Nord-Atlanteren
En **fantomøy** er en øy som en trodde eksisterte og som var tegnet inn på tidlige kart (tidvis i flere århundre), men som senere ble fjernet da det ble påvist at de ikke fantes i virkeligheten likevel.

Fantomøyene ble vanligvis rapportert av tidligere sjømenn som utforsket nye områder. Enkelte av disse øyene var faktiske øyer, men som ble rapportert som nye øyer fordi en ikke visste nøyaktig hvor de var. Pepysøya var for eksempel egentlig en forveksling av Falklandsøyene. Thule var kanskje oppdaget på 300-tallet, men ble ikke funnet igjen. Senere ble den identifisert av gamle oppdagere og geografer som Shetland, Island, Skandinavia eller ikke-eksisterende.

Andre fantomøyer har antakeligvis blitt «observert» på grunn av navigasjonsfeil, mistolking av isfjell og tåkebanker, eller optiske illusjoner.

Enkelte «feilaktige» observasjoner kan ha blitt gjort med hensikt. Phelipeaux- og Pontchartrainøyene som i mange år var tegnet inn på kart over Lake Superior, ble oppkalt etter Louis Phélypeaux, marquis de La Vrilliere, comte de Pontchartrain. Phélypeaux var en minister som prøvde å skaffe midler til oppdagelsesferder.

Mange fantomøyer har aldri eksistert, men et par, som for eksempel Thompsonøya, kan ha eksistert før den ble ødelagt av vulkanske eksplosjoner, jordskjelv eller undersjøiske ras, eller de kan ha vært lavtliggende øyer eller sandbanker som ikke lenger stikker opp over havoverflaten.

Se også
-------

* California-øya
* Frisland
* Grocland
* Nimrodøyene
* Sannikov Land
* Schjetnans øy
* Atlantis, et sunket sagn- eller fabeløy i Atlanterhavet som Platon brukte som eksempel på en idealstat i sine dialoger
* Lemuria, et påstått sunket kontinent i Det indiske hav/Stillehavet

Kilder
------

* Stommel, Henry *Lost Islands: The Story of Islands That Have Vanished from Nautical Charts*, University of British Columbia Press, 1984. ISBN 0-7748-0210-3
* Gaddis, Vincent. *Invisible Horizons*, Chilton Books. New York. 1965.
* Clark Barnaby Firestone, *The Coasts of Illusion: A Study of Travel Tales*, Harper Books, 1924.
* William Shepard Walsh, *A Handy Book of Curious Information*, J. B. Lippincott, 1913.
**Maria do Nascimento da Graça Amorim** er en saotomesisk politiker. Hun var utenriksminister i São Tomé og Príncipe fra 1978 til 1985. Fra 1980 til 1982 var hun i tillegg minister for undervisning og kultur.

Amorim tilhørte partiet Movimento de Libertação de São Tomé e Príncipe (MLSTP) og var minister under president Manuel Pinto da Costa. Fra 1984 til 1996 var hun medlem av MLSTPs politbyrå. Amorim var landets første ambassadør til Portugal og var også ambassadør til Frankrike (1975–1978).  Som ambassadør i Lisboa gjorde hun det i 1976 kjent at São Tomé og Príncipe vurderte sosialistiske land som sine naturlige allierte.

Etter at statsminister Miguel Trovoada ble fjernet av presidenten i 1979, slo regjeringen inn på en mer radikal retning, med Amorim som en av de ledende kreftene. Amorim var kjent som motstander av Gabon og andre vestligorienterte land. Da president Pinto da Costa bestemte seg for en mer vestvennlig og økonomisk liberal kurs, fjernet han i 1985 de mest radikale ministrene. Amorim var blant de som ble anklaget for å motarbeide den nye politikken. I april 1985 ble hun fjernet fra posten som utenriksminister.

Referanser
----------

1. ↑  «Foreign Ministers» Arkivert 29. mai 2018 hos Wayback Machine. Worldwide Guide to Women in Leadership. Lest 28. mai 2018.
2. ↑  Gerhard Seibert (2006): *Comrades, Clients and Cousins. Colonialism, Socialism and Democratization in São Tomé and Príncipe*, Leiden: Brill, s. 577–578.
3. ↑   Seibert 2006, s. 134.
4. ↑  Seibert 2006, s. 148.
5. ↑  Seibert 2006, s. 188.
**Stadnamn i norske polarområde** (nynorsk for «Stedsnavn i norske polarområder») er en database over stedsnavn i norske polarområder, inkludert Antarktis. Databasen drives av Norsk polarinstitutt, som har det offisielle ansvaret i Norge for å fastsette og registrere stedsnavn i polarområdene. En egen navnekomité godkjenner eller avviser alle nye stedsnavn.

Databasen ble etablert i 2011, men bygger på to eldre databaser: én over stedsnavn på Svalbard og Jan Mayen og en annen for stedsnavn på Dronning Maud Land, Bouvetøya og Peter I Øy. Nettsiden finnes på nynorsk og engelsk, mens selve stedsnavnene bare finnes på nynorsk. Nynorsk skriveform skal også brukes i bokmålstekster.

Referanser
----------

1. 1 2  «Samler stedsnavn i polarområder». *NRK Troms*. 19. desember 2011. Besøkt 16. april 2016.
2. 1 2  «Polare stadnamn». *Norsk Polarinstitutt*. Besøkt 16. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Urset, Anne (2003). «The Place names of Svalbard». *Rapport*. Norsk Polarinstitutt (122).
* (nn) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Kingdom Hearts II*** (キングダムハーツII, *Kingudamu Hātsu Tsū*) er et action-rollespill utviklet av Square Enix, og publisert av Buena Vista Games (nå Disney Interactive Studios) og Square Enix i 2005 til Sonys PlayStation 2. Spillet var en oppfølger til *Kingdom Hearts*, som følger unggutten Sora, Donald Duck og Langbein på et eventyr gjennom forskjellige verdener fra diverse Disney-filmer; figurer fra *Final Fantasy*-serien dukker også opp.

Handling
--------

Spillet begynner ett år etter hendelsene i det første spillet, Kingdom Hearts. Spilleren kan reise gjennom forskjellige Disney-baserte lokasjoner, men det finnes også originale verdener som er spesielt laget for spillet. Noen områder som også var omtalt i de forrige spillene dukker opp igjen, men med nye og utvidede områder. Det er også nye verdener som blir introdusert, inkludert Land of Dragons (basert på Mulan), Beast's Castle (fra "Skjønnheten og udyret"), havnebyen Port Royal (fra Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl) og Pride Lands (fra The Lion King)

De tre hovedpersonene i spillet er Sora, en 15 år gammel gutt. Donald Duck fra Disney Castle, og Goofy - en kaptein ved vaktene som skal beskytte Disney Castle. Både Donald og Goofy er under ordre fra en savnet konge, Mikke Mus, om å følge Sora og hans Keyblade. Den mektige Organisasjon XIII er spillets viktigste antagonist. Sora må reise til kjente og ukjente verdener, hvor han løser forskjellige problemer forårsaket av Organisasjon XIII, de hjerteløse skurkene. Denne organisasjonen blir ledet av en bedrager ved navn Xehanort.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kingdom Hearts II* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* hos VGMdb Rediger på Wikidata

* (en) *Kingdom Hearts II* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
*Kingdom Hearts*-serien |
| --- |
| *Kingdom Hearts* **·** *Chain of Memories* **·** *II* **·** *358/2 Days* **·** *Birth by Sleep* **·** *Coded* |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |

Portal: Videospill
Titan 23G skytes opp fra Vandenberg
**Vandenberg Space Force Base** er det amerikanske militæres romhavn på vestkysten. Basen ligger ved Lompoc i Santa Barbara County i California. Foruten utskyting av satellitter foretas også tester av interkontinentale ballistiske missiler ut over Stillehavet. På grunn av basens plassering er den bare egnet til å skyte ut satellitter til polare baner.

Basen ble opprettet i 1941, og fungerte som treningssenter under andre verdenskrig og Koreakrigen. Basen ble overdratt til flyvåpenet i 1957, hvoretter den fikk sin nåværende funksjon. Det var egentlig meningen at romfergene også skulle ha Vandenberg som utskytningssted, men det ble droppet etter Challenger-ulykken i 1986.

Space Operations Command har sitt hovedkvarter ved Vandenberg Air Force Base.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vandenberg Space Force Base – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS
 |
van der Nootska palassets fasade ved Sankt Paulsgatan.
**van der Nootska palasset** er et privat slott med beliggenhet i Sankt Paulsgatan 21 på Södermalm i Stockholm.

Huset er oppført i nederlandsk palladianismestil 1671-72 og er tegnet av Mathias Spieler for den nederlandskfødte, men senere svenske obersten Thomas van der Noot. Fasaden har gjennomgående pilaster og festonger, midtpartiet er dekorert med havfruer i sandstein. To fløyer innrammer en mindre hage. Bygningen ble først anvendt som bosted for ulike nederlandske ministre. I 1740 ble ytterligere en bygning oppført til anvendelse som kirke for den reformerte nederlandske kirken. I 1770 ble den omgjort til tobakksfabrikk. På slutten av 1800-tallet var bygningen i så dårlig forfatning at den var truet av riving.

Bygningen ble reddet av Jean Jahnson, eieren av Hallbergs Guld, som bygde den om til en privat bolig. Involverte arkitekter i om- og tilbyggingen 1903-1910 var Isak Gustaf Clason og Agi Lindegren. Eieren ble tvunget til å selge huset etter Kreuger-krasjen. Fra 1940 var bygningen i bruk av Sveriges Lottekorps, som brukte det som sitt hovedkvarter. Siden 1988 er bygningen primært blitt brukt til konferanser og som festlokale. Bygningen er nå i Stockholm bys eie.

Eksterne lenker
---------------

* van der Nootska palatset
***Far og herre*** (org. *Padre Padrone*) er en italiensk biografisk dramafilm fra 1977 regissert av Vittorio og Paolo Taviani. Manus bygger på den selvbiografiske romanen *Padre Padrone* av forfatteren og lingvisten Gavino Ledda. 

Filmen ble belønnet både med Gullpalmen og kritikernes store pris FIPRESCI under Filmfestivalen i Cannes.

Handling
--------

Filmen åpner i dokumentarisk stil ven en barneskole i Siligo som seks år gamle Gavino går på. Hans tyranniske far, en bonde, kommer til skolen og kunngjør for læreren og alle de andre studentene at Gavino er nødt til å forlate skolen for å passe på familiens husdyr. Under farens sadistiske oppførsel er Gavino, de neste fjorten årene, nødt til å ta vare på sauer i de sardinske fjellene. Men etter hvert begynner han å gjøre opprør mot faren sin.

Gavino blir reddet fra familien og deres isolasjon fra resten av samfunnet når han blir innkalt til militærtjeneste. I løpet av denne perioden lærer han om elektronikk, språk og klassisk musikk, og lengter etter å skaffe seg høyere utdannelse. Når Gavino kommer hjem, erklærer han overfor faren sin at han ønsker å begynne ved et universitet. Men faren hans var kraftig imot dette, og fortelle at han kommer til å kaste ham ut av deres hjem. Det oppstår en voldsom konflikt mellom dem, ​​men Gavino begynner til slutt ved universitetet. Han begynner som lingvist, og spesialiserer seg på opprinnelsen til det sardinsk.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på Filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 8. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Padre Padrone* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Padre Padrone* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Padre Padrone* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Padre Padrone* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Padre Padrone* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Padre Padrone* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Padre Padrone* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Padre Padrone* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Padre Padrone* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Portal: Alternativ behandling

**Olle Johansson** (født 1953) er en svensk er dosent i nevrovitenskap ved Karolinska Institutet i Stockholm. Han har dosentur i cellebiologi, histologi og nevrobiologi. Han har bidratt til en rekke vitenskapelige arbeider, artikler og bøker, og har disputert for sin medisinske doktorgrad ved Karolinska Institutet.

El-overfølsomhet
----------------

Johansson har vakt kontrovers med sitt syn på fenomenet el-overfølsomhet. Mens vitenskapen på området viser at dette er en fiktiv sykdom, mener Johansson at den er reell. Han hevder at mennesker kan oppleve negative helseeffekter av å bli utsatt for elektromagnetisk stråling fra eksempelvis mobiltelefoner eller trådløse nettverk, også når disse er innenfor grenseverdiene som myndighetene har satt.

Om anerkjennelsen av Johanssons standpunkt til el-overfølsomhet har uteblitt fra det vitenskapelige miljø  har han en høy stjerne innen miljøer for alternativ behandling, og særlig benyttes han som referanse for personer og organisasjoner som arbeider med å få anerkjent el-overfølsomhet som en reell somatisk lidelse. I 2004 ble han kåret til *Årets förvillare* av den svenske organisasjonen Vetenskap och Folkbildning for sin pseudovitenskapelige tilnærming til fenomenet el-overfølsomhet.

I 2016 var Johansson en av forfatterne av en rapport som konkluderte med helsefare av mobilstråling og trådløse nett, men denne ble trukket tilbake etter kort fordi det ble påpekt forskningsjuks.

Referanser
----------

1. ↑  Olle Johansson Karolinska Institutet
2. ↑  Tobias (10) får kanskje prøve trådløs-løs skole NRK
3. ↑  - Mangelfull og misvisende argumentasjon Dagbladet
4. ↑  Forskning om hälsoeffekter av elektromagnetiska fält Arkivert 2017-08-08, hos Wayback Machine. Vetenskapsrådet
5. ↑  Elektromagnetisk stråling og Miljøvernforbundet Arkivert 19. mai 2011 hos Wayback Machine. IKT Norge
6. ↑  Trådløs el-allergifrykt Teknisk Ukeblad
7. ↑  Årets förvillare 2004 Vetenskap och Folkbildning
8. ↑  KI-forskares wifi-varning var fusk Dagens Nyheter

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Laget spite sine hjemmekamper på General Motor Place i Vancouver
**Vancouver Grizzlies** var en profesjonell basketballklubb fra Vancouver, Canada. Laget spilte i National Basketball Association (NBA) mellom 1995 og 2001, og spilte sine hjemmekamper på General Motor Place. Laget ble opprettet i 1995 sammen med Toronto Raptors som NBAs ekspansjon til Canada. Den hadde samme eier som Vancouver Canucks som spiller i National Hockey League, og de to lagene delte samme hjemmebane. Svake sportslige resultater som igjen ga dårlige tilskuertall, kombinert med en svak canadisk dollar, førte til at Grizzlies ble flyttet til Memphis og ble til Memphis Grizzlies i 2001.

Sesonger
--------

| Sesong | Serie | Sluttspill |
| --- | --- | --- |
| Plass | Seier | Tap | % |
| 1995–96 | 7. | 15 | 67 | ,183 |  |  |
| 1996–98 | 7. | 14 | 68 | ,171 |  |  |
| 1997–98 | 6. | 19 | 63 | ,232 |  |  |
| 1998–99 | 7. | 8 | 42 | ,160 |  |  |
| 1999–2000 | 7. | 22 | 60 | ,268 |  |  |
| 2000–01 | 7. | 23 | 59 | ,280 |  |  |
**Olle Hansson** (født 1904 i Luleå, død januar 1991) var en svensk langrennsløper som konkurrerte på 1920-tallet. Han representerte Luleå SK.

Han ble født på *Altappen*, en øy i Luleås skjærgård, men familien flyttet snart inn til Hertsölandet på fastlandet. Senere bodde han sentralt i Luleå, og brukte barndomshjemmet i Hertsölandet som feriehus.

Han begynte ikke å konkurrere før i 1922, men allerede 4 år senere var han i toppen i Sverige. Da ble han vervet til Luleå SK, som hadde et godt og sterkt skimiljø. Luleå vant alle lagkonkurranser i SM det året Hansson begynte i klubben. John Wikström og Konrad Petterson var også på laget. Han var i svensk elite fram til 1935.

Han var gift med Ethel og hadde 3 barn.

Meritter
--------

* Ski-VM 1929
	+ Bronse på 50 km
	+ 4.-plass på 18 km

Nasjonalt vant han ett SM-gull; på 50 km i 1931. Han vant også 5 lagseire i SM og 3 laggull i Vasaloppet sammen Luleå SK.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olle Hansson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Vancouver Millionaires**, fra 1922 **Vancouver Maroons** (maroon=vinrød) var en profesjonell canadisk ishockeyklubb fra Vancouver i Canada. Den ble stiftet i 1911 og spilte i PCHA og WHL mellom 1911 og 1926. Laget spilte på Denman Arena, som var den første kunstfrosne isflaten i Canada og på den tid en av de største innendørs ishallene i verden, med en tilskuerkapasitet på 10 500, og den nest største i Nord-Amerika, etter Madison Square Garden i New York City.

Lagbilde fra 1915, som vant Stanley Cup
Vancouver Millionaires vant Stanley Cup på hjemmeis i 1915 da laget slo Ottawa Senators fra NHA i finaleserien med 3-0 i kamper. Laget er det eneste fra Vancouver som har vunnet Stanley Cup.

Vancouver Millionaires var et av de tre lagene som var med og startet opp PCHA i sesongen 1912. Lagets drakter var vinrøde med en stor, hvit **V** , for Vancouver. I tillegg til seieren i Stanley Cup i 1915, spilte laget i Stanley Cup-finalene i 1918, i 1921 samt i 1922.

Laget byttet navn til **Vancouver Maroons** i 1922 og spilte i PCHA fram til 1924 da de byttet til WHL hvor de spilte de to følgende sesongene.

Senere bruk av navn og logo
---------------------------

1. oktober 2010 kunngjorde Vancouver Canucks at de hadde kjøpt alle rettighetene til logo, drakter og varemerker tilhørende Vancouver Millionaires, og 16. mars 2013 spilte laget i draktene til Vancouver Millionaires i en kamp mot Detroit Red Wings, og tilsvarende også 2. mars 2014 mot Ottawa Senators. Også 26. mars 2015 spilte laget med de såkalte «Victory V»-trøyene mot Colorado Avalanche, for å markere 100 årsjubileet for laget Stanley Cup-seier.

Referanser
----------

1. ↑  Stanley Cup All-Time Champions and Finalists nhl.com
2. ↑  Wong, John Chi-Kit: «Boomtown Hockey», i Wong, John Chi-Kit: *Coast to Coast: Hockey in Canada to the Second World War*, side 234, University of Toronto Press, 2009, ISBN 978-0-8020-9532-9
3. ↑  Wong, side 236
4. ↑  «The Millionaire Forgotten By the Stanley Cup» Tom Hawthorn, TheTyee.ca, 8. juni 2011.
5. ↑  Stanley Cup Annual Record 1918 nhl.com
6. ↑  Stanley Cup Annual Record 1921 nhl.com
7. ↑  Stanley Cup Annual Record 1922 nhl.com
8. ↑  «Canucks Sports & Entertainment announces acquisition of Vancouver Millionaires trademarks». Vancouver Canucks. 1. oktober 2010.
9. ↑  Canucks' kampsenter, besøkt 18. juni 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vancouver Millionaires – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**NOU 2017: 4 «Delingsøkonomien – muligheter og utfordringer»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 4. mars 2016 og som avga sin innstilling til Finansdepartementet 6. februar 2017. Utvalget ble ledet av professor Tommy Staahl Gabrielsen og ble referert til som **«Delingsøkonomiutvalget»**.

Noen sentrale vurderinger fra flertallet i utvalget
---------------------------------------------------

### Begrepet «delingsøkonomi»

«Delingsøkonomi» er en fellesbetegnelse på økonomiske transaksjoner, hovedsakelig mellom privatpersoner, som formidles via en digital plattform. Ettersom betaling ofte inngår, gjorde utvalget det klart at «deling» ikke må tolkes bokstavelig. Lederen for utvalget, Tommy Staahl Gabrielsen, presiserte at de kunne ha omtalt det som «formidlingsøkonomi», men la til at han kunne vanskelig se at hvilken merkelapp som blir satt på dette, skulle ha noen som helst betydning.

### Potensielle samfunnsøkonomiske gevinster

Utvalget mener «delingsøkonomien» åpner for økt verdiskaping ved at kapital og arbeidskraft kan allokeres mer effektivt. Kapitalgjenstander som står ubenyttet deler av tiden, slik som husholdningenes biler (transport), hytter og hus (overnatting), kan ved hjelp av digitale plattformer bli utnyttet bedre. Dersom kapitalgjenstander utnyttes bedre, kan behovet for å eie for eksempel privatbiler reduseres. Arbeidskraft kan også bli formidlet bedre og mer effektivt ved hjelp av digitale plattformer. Særlig er dette knyttet til småjobber («*gigs*» eller vikarstillinger). Ny teknologi gjør det i større grad mulig å tilby arbeidskraft når og hvor husholdningene måtte finne det ønskelig.

Referanser
----------

1. ↑  Gabrielsen, Tommy Staahl; Moen, Espen R. (2017-02-07), «Deling åpner for økt verdiskaping», *Dagens Næringsliv* **128** (32): 4
2. ↑  Gabrielsen, Tommy Staahl (2017-02-27), «Kaskis delingsbommert», *Dagens Næringsliv* **128** (49): 27
**Nick Shenan** er en norsk forfatter. Navnet er et pseudonym, der Nick er en sammentrekning av forfatterens egentlige fornavn og Shenan et anagram av hans egentlige etternavn.

I sitt forfatterskap er Shenan inspirert av kriminalforfattere med logiske mysterier, som sir Arthur Conan Doyle og John Dickson Carr, men også av sosialrealistiske kriminalforfattere som Sjöwall & Wahlöö og Torkil Damhaug.

Shenan debuterte i 2022 med *Når noen slår et menneske i hjel*. Denne boka er strukturert som en kriminalroman, sentrert rundt mysteriet om hvem som skjøt den unge kvinnen Anita Sjøstrand. Tematisk er den imidlertid også et oppgjør med sosial undertrykking. Hovedpersonen er hele livet blitt holdt nede av destruktive religiøse leveregler, og er derfor ute av stand til å agere normalt overfor kvinner. Bygdedyret slår ned på alle som er "annerledes", spesielt innvandrere. Innvandrermiljøet domineres på sin side av en kvinnefiendtlig machokultur. Boka illustrerer også hvilke fatale konsekvenser det kan få når politiavhør tar utgangspunkt i at den mistenkte er skyldig. Her er klare paralleller til Birgitte-saken og Baneheia-saken.

Referanser
----------

1. ↑  «Nick Shenans forfatterside – Meningsfull krim». Besøkt 4. mars 2023.
2. ↑  «Hvem er Nick Shenan? – Nick Shenans forfatterside». Besøkt 4. mars 2023.
3. ↑  «Kolofon Bokhandel». Kolofon forlag. Besøkt 4. mars 2023.
4. 1 2   Shenan, Nick (2022). *Når noen slår et menneske i hjel*. Kolofon forlag. ISBN 9788230024058.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**NPO 3** (forkortelse for *Nederlandse Publieke Omroep 3*) er en av Nederlands eldste tv-kanaler, lansert 4. april 1988. NPO 3 var frem til 2014 kjent som *Nederland 3* og er den yngste og minste av de tre hovedkanalene til allmennkringkasteren NPO. I 2020 hadde NPO 3 en markedsandel på 4,8 prosent i det nederlandske tv-markedet. NPO 3 retter seg hovedsakelig mot unge seere og barn. Blant annet er deler av sendeflaten tildelt to underkanaler: NPO Zappelin (for barn mellom 2 og 6 år) og NPO Zapp (for barn mellom 6 og 12 år).

Bakgrunn
--------

Nederlandsk fjernsynshistorie strekker seg tilbake til 1930-årene, og i 1951 startet regulære tv-sendinger på NTS (Nederlandse Televisie Stichting), i dag kjent som NPO 1. Utover i 1960-årene økte fjernsynets popularitet, og landets andre tv-kanal, Nederland 2, startet faste sendinger 1. oktober 1964.

### Historie

I april 1988 startet Nederlands tredje offentlige kanal, Nederland 3. I utgangspunktet var kanalen tenkt som et fellesprosjekt mellom NOS og den flamske kringkasteren VRT, og den skulle spesialisere seg på belgiske og nederlandske programmer. Prosjektet ble avlyst, og i stedet ble Nederland 3 hjemmekanalen til kringkasterne VPRO, VARA, RVU og NPS. I likhet med de to andre offentlige kanalene, er NPO 3s sendeflate bygget opp av produksjoner fra landets mange kringkastingsselskaper. De fleste programmene er på nederlandsk og produsert i Nederland.

Utdypende artikkel: Allmennkringkasting i Nederland

### Profil

Fra oppstarten i 1988 konsentrerte Nederland 3 seg om nyheter, debatter og kulturprogrammer. På dagtid sendte kanalen barneprogrammer under merkenavnet Z@ppelin.

De tre offentlige kanalene har blitt omstrukturert flere ganger. Senest i 2006 og 2009, da kanalene kom under administrasjon av NPO. I 2014 ble de tre tv-kanalene omdøpt til NPO 1, 2 og 3, og de fikk felles grafisk uttrykk. Høsten 2006 ble også kanalens profil endret noe, men NPO 3 sender fremdeles barneprogrammer: NPO Zappelin på dagtid og NPO Zapp på ettermiddagene.

Referanser
----------

1. ↑  «Jaarrapport tv 2020 – årsrapport for nederlandsk fjernsyn» (PDF). Stichting Kijkonderzoek. 7. januar 2021. Besøkt 28. februar 2020.
2. ↑  «Historie televisie 1950–1959 – Beeld en Geluid Wiki». *wiki.beeldengeluid.nl* **(nederlandsk)**. Besøkt 10. desember 2017.
3. ↑  «Historie televisie 1960–1969 – Beeld en Geluid Wiki». *wiki.beeldengeluid.nl* **(nederlandsk)**. Besøkt 10. desember 2017.
4. ↑  «Historie televisie 1980–1989 – Beeld en Geluid Wiki». *wiki.beeldengeluid.nl* **(nederlandsk)**. Besøkt 10. desember 2017.
5. ↑  «Dutch Television - Netherlands Tourism». *www.netherlands-tourism.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 24. desember 2017. Besøkt 24. desember 2017.
6. ↑  «Dutch public broadcasters rebranded: NPO replaces Nederland - DutchNews.nl». *DutchNews.nl* **(engelsk)**. 14. juli 2014. Besøkt 10. desember 2017.
7. ↑  «Informatie over Zappelin voor ouders». *www.zappelin.nl* **(nederlandsk)**. Besøkt 24. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) NPO 3 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata