recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Shaho Ostadahmadi** (født 26. desember 2002) er en norsk-kurdisk fotball- og futsalspiller, som spiller fotball for Ranheim TF og futsal for Vegakameratene. Han spiller hovedsakelig offensiv midtbane, men brukes både som sentral defensiv og indreløper.

Fotball
-------

Ostadahmadi startet å spille fotball for Vestbyen i Trondheim og meldte i 2018 overgang til Ranheim. Han fikk 42 kamper for Vestbyen, hvorav tre av dem var for klubbens A-lag i 4. divisjon. I Ranheim har Ostadahmadi før 2020-sesongen spilt til sammen 31 kamper fordelt på G16-, TF G19- og 5.-divisjonslaget til Ranheim TF Menn.

Han har også vært å trent med ungdomsakademiet til Liverpool U16 i 2017 og Stabæk G16 i 2018

Futsal
------

Han var med på Eliteserielaget til Vegakameratene foran 2017/18-sesongen og fikk to innhopp i Eliteserien, samt to kamper og ett mål i 1. divisjon.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Shaho Ostadahmadi – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Arkivert 7. april 2020 hos Wayback Machine.
**Stormen Andrea** var en storm som herjet deler av Norden 8.–9. november 2007.

Stormhistorie
-------------

Det har blitt antatt at stormen var rester av orkanen Noel som herjet Karibia i begynnelsen av november. Denne orkanen ble svekket etter besøket i Karibia, men kan ha tatt seg opp igjen på vei over Atlanterhavet mot Island og Grønland. Tidlig morgen 8. november lå stormen utenfor Færøyene og kom opp i orkan styrke da den traff Utsira. Den ble dog svekket igjen da den traff kysten av Vest-Norge rundt klokken 19 samme dag. Stormen førte til sterk vind og mye regn i Vest-Norge natt til fredag 9. november, men det ble ikke rapportert om større skader. I løpet av natten hadde stormen beveget seg videre over Norge til Østlandet og fredag formiddag befant den seg over Sverige. Stormen stoppet opp i Øst-Europa, og eksempelvis Polen og Belarus fikk mye vind. Stormen førte med seg kald luft, noe som resulterte i snø 9. november.

Skader
------

Ingen personer omkom som følge av uværet, men det meldt om opprevne trær, løse takplater og diverse skader på bygninger. Stavanger Aftenblad meldte om at forsikringsselskapet Gjensidige hadde fått melding om nærmere 60 bygningsskader og at uværet hadde gjort skader for millioner av kroner. Flere oljeplattformer i Nordsjøen ble evakuert i forkant av stormen. En del av dem var i gang igjen med produksjon allerede 9. november. I Bergen måtte politiet sluse biler over Sotrabroen, og Bergensavisen rapporterte om en episode hvor frontruta på en buss ble blåst ut av den sterke vinden. Ingen kom til skade i denne episoden. Flere ferjesamband i Rogaland ble stengt og det samme ble flere riksveier i Sogn og Fjordane. Ifølge Meteorologisk institutt var bølgehøyden ute i Nordsjøen mellom 10 og 12 meter på det høyeste.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten: -Stormen kan være rester av orkanen Noel
2. ↑  Rogalands Avis: Full storm, men få store skader[*død lenke*]
3. ↑  Stavanger Aftenblad: 60 bygningsskader er meldt Arkivert 12. november 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Aftenposten: Venter 10 meter høye bølger

Stormfloen i Nordsjøen november 2007
**Warszawa-Radom lufthavn** - flyplassen ble grunnlagt på 1920 -tallet og brukes for tiden av både hæren og til sivil bruk. Tilpasningen av flyplassen for sivile behov begynte i 2012. I mai 2014 kom Radom Airport inn i National Registry of Civil Airports. I 2023 ble byggingen av en ny terminal fullført, som er den mest moderne konstruksjonen av denne typen i Polen og er forberedt på å akseptere 3 millioner passasjerer per år (med muligheten til å utvide opptil 9 millioner passasjerer). Den opprinnelig ombygde ruten er utvidet til 2500 m, og sammen med det nye parkeringsgulvet tillater drift av fly brukt av lave kostnader som Boeing 737, Airbus A320 og A321Neo.

Hovednavigasjonshjelp er et eksakt landingssystem (ILS) i ILS II -kategorien, noe som gjør det mulig å lande i henhold til instrumentene når synligheten faller til 300 meter. Bare seks flyplasser i Polen har et lignende system: Modlin, Wrocław, Rzesów, Lublin, Katowice og Gdańsk, og den høyeste kategorien bare Chopin flyplass i Warszawa. Denne flyplassen var den første i Polen, med et sporlyssystem helt basert på LED -lyskilder.

I nærheten av flyplassen ligger internasjonale veier E77 (DK7/S7) og E371 (DK9) og National (DK12/S12), samt jernbanelinjer som fører til Warszawa, Krakow, łódź og Lublin. Byggingen av Radom Railway Stop pågår, noe som vil bidra til bedre flyplasskommunikasjon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*«Offenbach» omdirigeres hit; se også Jacques Offenbach*

**Offenbach am Main** er en by i delstaten Hessen og en forstad til Frankfurt am Main. Offenbach er formelt en egen by som er den femte største byen i Hessen. I praksis har Offenbach vokst sammen med storbyen Frankfurt.

Arkeologiske utgravninger har bevist at området har vært bebodd siden stenalderen. Innbyggertallet i Offenbach am Main passerte i 1954 grensen på 100 000, og byen fikk dermed status som storby.

Byen er et viktig industri-, tjeneste- og messested, men har grunnet en negativ utvikling innen industrien fått visse sosiale problem. I byen avholdes årlig en internasjonal messe for lærvarer, en industri den tidligere var kjent for ved siden av berømmelsen den hadde som messeby, men den er i dag best kjent som Frankfurts industri-forstad. Tysklands meteorologiske tjeneste har sitt sentrum i Offenbach.

Med hensyn til kommunikasjonsmuligheter har Offenbach et godt utgangspunkt der den ligger ved motorveien A3 mellom Frankfurt via Würzburg til Passau ved grensen med Østerrike. Vest for byen ligger A661, som er en forbindelse med A66, A5 og A45 nord og øst for Frankfurt. Videre ligger Frankfurt internasjonale lufthavn nær Offenbach.

I Offenbach ligger Hyundai-konsernets hovedkontor for Europa.

Bilder
------

* BüsingpalaisBüsingpalais
* City TowerCity Tower

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offenbach am Main – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Offenbach am Main – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Johannes Østtveit** (født 18. januar 1927, død 9. juli 2013) var en norsk veterinær og tidligere stortingsrepresentant for Kristelig Folkeparti. Han var innvalgt fra Telemark i 1965, og satt i to perioder.

Østtveit ble utdannet fra Norges veterinærhøgskole i 1951 og arbeidet som veterinær i diverse stillinger frem til 1974.

Østtveit var medlem i Bø formannsskap og kommunestyre i perioden 1959 til 1975.

Han var sterkt engasjert i arbeidet for de kristne i Øst-Europa i organisasjonen Misjon bak Jernteppet, og gav ut boken "Kirkeklokker i Natten - Vennskap gjennom Jernteppet" på Lunde forlag i 1998. Her forteller han selv om sine turer til Øst-Europa og Sovjetunionen.

Referanser
----------

1. ↑   «Johannes Østtveit til minne»[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Biografi på Stortinget.no
* Biografisk informasjon om Johannes Østtveit , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johannes Østtveit hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Johannes Østtveit hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
***Donacia antiqua*** er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er ikke registrert i Norge.

Utseende
--------

*Donacia antiqua* er mellom 5-10 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er forholdsvis lange.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

*Donacia antiqua* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. februar 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Donacia antiqua* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Donacia antiqua* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Donacia antiqua* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Donacia antiqua* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Donacia antiqua* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Donacia antiqua* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Donacia antiqua* - Fauna Europaea
* Norsk Entomologisk forening
**Hanadalen naturreservat** er et naturreservat i Tana kommune i Finnmark. Området ble opprettet i 2007 og har et areal på 2,76 km². Naturreservatet er opprettet for å bevare et tilnærmet urørt lauvskogområde.

Hanadalen har rik bjørkeskog med høgstauder og innslag av bjørkeskog med lågurter. Dominerende arter er skogstorkenebb, myskegras og marikåpe. Andre vanlig forekommende arter er ballblom, engsoleie, engsyre, kvitbladtistel og storveronika. Lokalt danner vendelrot, hundekjeks, mjødurt, skogburkne, turt og fjellnesle tette og høyvokste bestander. Av mer lavvokste urter kan nevnes firblad, som ikke er vanlig i Finnmark. Lifiol er tallrik og karakteristisk for lågurtene i området. Andre arter er hengeaks, ormtelg, taggbregne og vanlig marinøkkel. Langs elva i dalbunnen er et parti med rik flommarkskog med bjørk, selje og rogn i tresjiktet. Grønnvier er vanligst, men ullvier vokser også som en brem langs elva. En del rips inngår i busksjiktet, mens det frodige feltsjiktet domineres av den kravstore tvaremosen.

Referanser
----------

1. 1 2  (no) Hanadalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
***Such a Little Pirate*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George Melford.

Handling
--------

Veteranen Obadiah Wolf planlegger å seile sin skonnert, kalt Laughing Lass, til sine forfedres øy i Sørishavet. Men Ellory Glendenning, en kjeltring som håper å stjele skipet fra den gamle mannen og deretter selge båten til myndighetene til en høyest mulig pris.

Men etter å ha fått vite at Obadiah har et skattekart tatovert på brystet sitt, tvinger en sjørøver kalt «Bad-Eye» ham til å reise sammen med dem til øya for å finne igjen den begravde skatten.

Skuespillere
------------

* Lila Lee som Patricia Wolf
* Theodore Roberts som Obadiah Wolf
* Harrison Ford som Rory O'Malley
* Guy Oliver som Bad-Eye
* Forrest Seabury som Ellory Glendenning
* J. Parks Jones som Harold Glendenning
* Adele Farrington som Mrs. Glendenning

Referanser
----------

1. ↑  Such a Little Pirate
2. ↑  SUCH A LITTLE PIRATE

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Tjønnakssivbukk** (*Donacia versicolorea*) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.

Utseende
--------

Tjønnakssivbukk er mellom 5-5-10 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er naken, uten en kort, tett og fin behåring på halskjoldet og dekkvingene. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Ofte med et purpur-rødt band bakover dekkvingene ved sømmen (midtlinjen). Halskjoldet på midten med utydelig punktur, men med tydelige tverr-rynker. Bakkroppen smalner bakover, den bakerste spissen av dekkvingen er tverr (ikke buet). Hodet er fremover-rettet. Beina har lite metallglans, de er gule eller nær gul-røde, og er forholdsvis lange. Baklåreneer noe oppsvulmet, de er like lange som dekkvingene, de når til spissen.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig på *Potamogeton natans*. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

Tjønnakssivbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.
2. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. februar 2010
3. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *tjønnakssivbukk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *tjønnakssivbukk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *tjønnakssivbukk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *tjønnakssivbukk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *tjønnakssivbukk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *tjønnakssivbukk* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *tjønnakssivbukk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Donacia versicolorea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Donacia versicolorea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tjønnakssivbukk *Donacia versicolorea* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**Gunnar Hauk Gjengset** (født 10. mai 1946) er en norsk filolog og forfatter.

Gjengset ble i januar 1970 arrestert i Sovjetunionen for å demonstrere mot Bresjnev-regimet. Gjengset hadde reist til Leningrad for å dele ut løpesedler for å frigi forfatteren Yoli Galanskov og krigshelten Pjotr Grigorenko, begge kjente dissidenter. I rettssaken som fulgte, ble Gjengset dømt til ett år i straffeleir, men ble løslatt etter internasjonalt press etter vel en måneds internering i kriminalasyl. Han skrev senere boken *Under jernteppet* om dette.

Gjengset har doktorgrad i litteraturvitenskap fra Umeå universitet om den samiske forfatteren Matti Aikio (*Matti Aikio - verk og virke*, Umeå 2011). Gjengset har skrevet flere bøker, blant annet en biografi om Gustav Vigeland. Han er også aforistiker, og har en daglig spalte *Dagens sukk* i *Klassekampen,* under pseudonymet *Hauk*. Den har tidligere gått i *Adresseavisen* i mer enn 20 år. 

I boka *Avoid the Void* (2013), utgitt på det New York-baserte vanityforlaget Morgan James Publishers, drøfter han alkoholisme.

Sammen med Harald Gaski har han skrevet *Johan Turi*, et skuespill om forfatteren Johan Turi. Dette stykket hadde urpremiere på Det Norske Teatret i Oslo 6. september 2017, produsert og fremført av Beaivvás samisk nasjonalteater. Stykket ble også framført under bokmessa i Frankfurt i 2019. I 2020 utga Gjengset en ny aforismesamling, *Nye sukk med illustrasjoner av Håkon Bleken*, utgitt på hans eget Hauk Forlag. Barnemusikalen *Kråkeslottet* hadde urpremiere i Olavshallen i Trondheim 25. april 2023.[]

Referanser
----------

1. ↑  Presentasjon av Gunnar Gjengset i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Christensen, Dag (29. januar 1970). «Sovjetisk UD taust — studentens skjebne uviss: Gjengset sultestreiker på syvende døgnet». *VG*: 5.
3. ↑  Oppslag i DiVA ved Umeå universitet.
4. ↑  (no) Oppslag i BIBSYS Ask, (no) Oppslag i BIBSYS Ask
5. ↑  Bokomtale: Avoid the void Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.; rus.no, 13.9.2013
6. ↑  Johan Turi Arkivert 26. september 2020 hos Wayback Machine.; manusbank.no
7. ↑  Johan Turi drar til Frankfurt; beaivvas.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Gunnar Gjengset i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Roger Edwin Rojas Ulo** er en boliviansk økonom som siden november 2020 har vært sentralbanksjef i Bolivias sentralbank (Banco Central de Bolivia – BCB).

Rojas har studert økonomi ved Torcuato Di Tella i Buenos Aires, og han har en mastergrad i økonomi og offentlig politikk og en doktorgrad i utviklingsvitenskap fra Universidad Mayor de San Andrés i Bolivia.

Han var viseminister i det bolivianske finansdepartementet fra 2008 til 2015, og var direktør i den bolivianske utviklingsbanken Banco de Desarrollo Productivo fra 2016 til 2017. Fra 2017 til 2020 var han rådgiver og seniorrådgiver i Det internasjonale pengefondet. 

Den 12. november 2020 ble han utnevnt til sentralbanksjef. Han erstattet da Agustín Saavedra Weise, som hadde blitt innsatt som midlertidig sentralbanksjef, fordi Guillermo Aponte Reyes fikk COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑  Bolivias sentralbank - *Roger Edwin Rojas Ulo Presidente a.i.*, besøkt 16. juni 2022.
2. ↑  BCB - *El Ministro de Economía posesionó a Edwin Rojas Ulo como presidente interino del Banco Central de Bolivia*, besøkt 16. juni 2022.
3. ↑  Bolivias finansdepartement - *Agustín Saavedra Weise es el nuevo Presidente del Banco Central de Bolivia* Arkivert 18. juni 2022 hos Wayback Machine. besøkt 17. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos sentralbanken
**Russisk blå** eller **Blå erkeengel** er en katterase som har kort, silkemyk pels, litt lengre under buken og bakdelen. Pelsen er gråblå. Det finnes noen varianter, for eksempel «russisk hvit» med hvit pels. Denne katten er normalstor og rolig. Den trives som innekatt.

Opprinnelse
-----------

Russisk blå er en landrase som trolig oppsto i Arkhangelsk i Nord-Russland. Det er nettopp på grunn av opprinnelsesstedet at den noen ganger går under navnet Blå erkeengel (engelsk: *blue archangel*). Den sies at rasen er etterkommere av kattene som de russiske tsarene holdt som kjæledyr. Sjømenn tok med seg Russiske blå fra Archangel-øyene til Storbritannia og Nord-Europa på midten av 1860-tallet. Dens første registrerte opptreden utenfor Russland var i Krystallpalasset i England i 1875, da under navnet *erkeengelkatten*. Russisk blå konkurrerte i en generell klasse for alle blå katter frem til 1912, hvor den fikk en egen klasse.

Rasen ble deretter videre utviklet i England og Skandinavia inntil etter Andre verdenskrig. Rett etter krigen var antallet Russiske blå sunket så mye at det ble nødvendig å krysse dem med siamesere. Selv om rasen allerede fantes i USA før krigen, var det ikke før en stund etter at amerikanske oppdrettere begynte arbeidet med å avle frem den moderne Russiske blå slik den er i USA i dag. Dette ble gjort ved å krysse den amerikanske varianten med den engelske og skandinaviske Russiske blå. De siamesiske trekkene har nå stort sett blitt avlet bort.

Utseende
--------

Kattene har som regel grønne øyne. I tillegg kjennetegnes de av en tett, men kort pels, som oftest i fargen gråblå. Den hvite og svarte varianten er godkjent av CFA.
Den korte pelsen og gråblå fargen er vanlig hos blandingsraser, noe som har gjort det mulig å selge uekte rasekatter som Russisk blå. Dette har påvirket avlere og utstillere negativt.

Referanser
----------

1. ↑  «TICA Russian Blue Breed Introduction». TICA - The International Cat Association. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 29. august 2014.  Arkivert 21. mai 2014 hos Wayback Machine.
2. 1 2  Alderton, David (1992). *The Eyewitness Handbook of Cats*. Dorling Kindersley. s. 182. ISBN 1-56458-070-9.
3. 1 2 3  «Russian Blue». *Breed Profiles*. The Cat Fanciers' Association. Besøkt 11. oktober 2013. «Many believe the Russian Blue is a natural breed originating from the Archangel Isles in northern Russia, where the long winters developed a cat with a dense, plush coat. Rumors also abound that the Russian Blue breed descended from the cats kept by the Russian Czars. Assuming the Russian Blue did migrate from northern Russia, it was likely via ship to Great Britain and northern Europe in the mid 1860s.»
4. ↑  «Is my cat a Russian Blue?». Russianblue.info. Besøkt 30. august 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Tulipanrevolusjonen** var et folkeopprør mot president Askar Akajev og hans regime i Kirgisistan, hvor demonstranter den 24. mars 2005 stormet regjeringsbygningene og fikk presidenten avsatt.

Navnet
------

I de tidlige stadiene av revolusjonen omtalte media urolighetene som "Rosa", "Sitron", "Silke" eller "påskelilje"-revolusjonen." "Sitron", "Silke" eller "påskelilje"-revolusjonen hadde selv holdt en tale der han beredte grunnen for begrepet «Tulipanrevolusjonen»; i talen sin hadde han advart om at ingen «fargerevolusjon» burde skje i Kirgisistan. Bakgrunnen for denne uttalelsen var at tidligere ikke-voldelige revolusjoner hadde fått tilnavn som inneholdt blomsternavn eller spesifikke farger.

Revolusjonens bakteppe og forløp
--------------------------------

Bakgrunnen for tulipanrevolusjonen var at Akajevs styre fra midten av 1990-årene ble ansett som stadig mer autoritært og korrupt. Presidenten fikk utvidet sine fullmakter ved folkeavstemninger som angivelig var manipulert. Internasjonale observatørere klaget over omfattende valgfusk da Akajev stilte til gjenvalg for en tredje femårsperiode. Samtidig var det betydelig misnøye i befolkningen grunnet økonomiske vanskeligheter. Akajev forsøkte å endre grunnloven for å igjen kunne stille som kandidat for en fjerde presidentperiode. Opposisjonen avviste det offisielle valgresultatet i parlamentsvalget i 2005, som gav Akajevs tilhengere 69 av nasjonalforsamlingens 75 plasser, og hevdet at det hadde foregått valgfusk. Misnøyen i befolkningen vokste frem til en protestbølge, og den 24. mars 2005 stormet demonstranter regjeringsbygningene. Samme dag flyktet Akajev til Russland.

Den 4. april 2005 signerte Akajev sin avskjedserklæring ved den kirgisiske ambassaden i Moskva i nærvær av en kirgisisk parlamentarisk delegasjon. Tidligere statsminister Kurmanbek Bakijev ble valgt til ny president i etterkant av tulipanrevolusjonen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Dale, Ivar: Kirgisistans samtidshistorie i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 15. september 2023 fra
2. ↑  Walsh N. P. Pink revolution rumbles on in blood and fury The Guardian March 27, 2005. Accessed July 30, 2015.
3. ↑   Timesonline.co.uk Accessed July 31, 2015. (Abonnement påkrevet)
4. ↑  Moscow and multipolarity The Hindu December 30, 2004. Tilgjengelig July 30, 2015.
5. ↑  hughrawson (7. november 2011). «Colorful Revolutions». *About Words - Cambridge Dictionary blog* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2023.
6. ↑  A tulip revolution The Economist ISSN 0013-0613 Accessed June 9, 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
{Taksoboks
| bilde =Cerenopus\_concolor\_Krone.jpg
| bildetekst =*Cerenopus concolor*
| norsknavn = skyggebiller
| vitenskapsnavn =*Cerenopus*
| autor =LeConte
| autorår =1851
| regnum = Dyr
| phylum = Leddyr
| classis = Insekter
| ordo = Biller
| familia = Tenebrionidae
}}
| Antall arter: 
| 5
|-
| Habitat:
| terrestrisk
|-
| Utbredelse:
| Amerika
|-
| Delgrupper:
|
|}

'***Cerenopus*** er en slekt av skyggebiller.

Utseende
--------

Små til ganske store, vanligvis avlange, ofte matte skyggebiller, gjerne rødbrune til svarte på farge.

Levevis
-------

Skyggebillene har utpregede tilpasninger til å overleve i tørre miljøer, med meget tykk, vanntett kutikula og velutviklede ekskresjonsorganer (malpighiske rør) som tar vare på det aller meste av fuktigheten. De fleste av artene lever da også i tørre omgivelser, men det finnes også arter som lever blant annet i sopp. Stort sett lever skyggebillene av ulike slags dødt plantemateriale.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **skyggebiller**, Tenebrionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien skyggebiller, Tenebrioninae Latreille, 1802
						* Stammen **Cerenopini** Horn, 1870
							+ Slekten ***Cerenopus*** LeConte, 1851
								- *Cerenopus angustatus* Horn, 1894
								- *Cerenopus aterrimus* Horn, 1894
								- *Cerenopus concolor* LeConte, 1851
								- *Cerenopus hermanus* Berry, 1975
								- *Cerenopus punctatus* Berry, 1975

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Den nyapostoliske kirke** er et religionssamfunn med hovedsete i Sveits, og med omkring ti millioner medlemmer i over 170 land verden over.

Bakgrunn
--------

Opprinnelsen til kirken finner man i Den katolsk-apostoliske kirke, som var grunnlagt basert på Edward Irvings tanker. Dette kirkesamfunnet utnevnte en gruppe apostler og hevdet at Jesus skulle komme tilbake innen alle av disse var døde. Da dette ikke gikk i oppfyllelse, døde samfunnet etterhvert så å si ut. En gruppe brøt imidlertid med kirken i 1860-årene og utnevnte nye apostler. Dette ble til Den nyapostoliske kirke, som siden fikk fotfeste i en rekke land.

Organisasjon
------------

Kirken er organisert med en stamapostel som holder til i Sveits. Flere apostler utnevnes og tjener på en spesiell måte i kirken. De kan for eksempel tilgi synder. Andre verv i kirken omfatter biskoper, evangelister, eldste, diakoner og subdiakoner. Apostlene tjener vanligvis frem til de er i sekstiårene.

Den Nyapostoliske Kirke støtter humanitære prosjekter via organisasjonen NAK-Karitativ.

Lære
----

Kirken lærer om Gud, hans sønn Jesus Kristus, Den hellige ånd og utsendingen av apostlene. De tror at Jesus skal komme tilbake og ta de troende med seg og så komme ned til jorden igjen og opprette et rike. 

Kirken anerkjenner tre hellige handlinger, nemlig dåpen, nattverden og beseglingen. De praktiserer barnedåp. Beseglingen er en spesiell handling som skal gjøre medlemmer skikket til å være en del av Guds menighet. Både barn og voksne kan besegles.

Referanser
----------

1. ↑  Library of Congress (på en), *Library of Congress Name Authority File*, Library of Congress autoritets-ID n2007044252, Wikidata Q18912790,
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. september 2007. Besøkt 29. desember 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk hjemmeside
* Internasjonal hjemmeside
* Nak-karitativ (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** HDS
 |
En side i *Legenda aurea*.
**Legende** (latin: «som bør leses») betegner opprinnelig en oppbyggelig fortelling om hellige menn og kvinner eller andre forbilder, legendariske skikkelser som Holger Danske, kong Arthur og Wilhelm Tell.

En kjent legendesamling er *Legenda Aurea* (*Den gyldne legende*) av Jacobus de Voragine.

Fantastiske beretninger kan også kalles legender.

Legendeformen er tatt i bruk av forfattere, som John Bunyans bok *Pilgrims Progress*. Gabriel Scott kaller også sin bok *Det gylne evangelium* for en nyere legende. En av *science fiction*-forfatteren Clifford D. Simaks bøker har på norsk fått tittelen *Legenden om mennesket*.

Berømte personer kan bli omtalt som «levende legender», som i en avisoverskrift: «Bob Dylan – en levende legende».

Referanser
----------

1. ↑  «legende» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 17. mars 2022 fra
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Legende; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
* *The Legends of the Saints: An Introduction to Hagiography*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE
 |
Ofring til Molok. Tegning av Charles Foster, 1897. Illustrasjonen viser den typiske skildringen av Molok i middelalderske og moderne kilder.
**Molok** (også skrevet *Moloch, Molech, Molekh, Moloc*) representerer semittiske מולך m-l-k, et rotord som opptrer i ulike hebraiske og arabiske ord knyttet til konger, og er enten navnet på en konge eller på navnet av en særskilt form for offer assosiert med ild. 

Molok var historisk tilsluttet kulturer over hele Midtøsten, inkludert ammonitter, hebreere og jøder, kanaanitter, fønikere og beslektede kulturer i Nord-Afrika og Levanten. 

Molok forbindes med ofring av barn. Ifølge overleveringen var gudebildet av bronse og formet som en sittende figur med oksehode og utstrakte armer. Figuren hadde et brennende bål i fanget hvor barnet ble ofret. 

I moderne dagligtale kan Molok referere nedsettende til en person eller gjenstand som krever kostbare ofringer. Begrepet Molok blir også nevnt i *Bibelen*, eksempelvis i *Tredje Mosebok* 18:21: «Du skal ikke gi noen av dine barn til Molok; du skal ikke vanhellige din Guds navn. Jeg er Herren.»

Referanser
----------

1. ↑  «alleged but not securely attested», i henhold til Johnston, Sarah Isles: *Religions of the Ancient World: A Guide*. Cambridge: Harvard University Press. ISBN 0-674-01517-7. s. 335
2. ↑  Nettbibelen: Tredje Mosebok 18:21

Litteratur
----------

* Day, John (1989): *Molech. A god of human sacrifice in the Old Testament*, Cambridge University Press, ISBN 0-521-36474-4
* Grena, G.M. (2004): *LMLK – A Mystery Belonging to the King*, bind 1. Redondo Beach, California: 4000 Years of Writing History. ISBN 0-9748786-0-X.
* Heider, George C. (1985): *The Cult of Molek. A Reassessment*, Department of Biblical Studies, The University of Sheffield, ISBN 1-85075-018-1
* Seeden, Helga (1991): «A tophet in Tyre?», opprinnelig fra *Bertyus* **39**, American University of Beirut. Arkivert fra originalen den 16.november 2022

Eksterne lenker
---------------

(en) Moloch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Moloch, *Wiktionary*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Pernille Holmen** (1889–1961) var en norsk forretningskvinne.

Holmen var født utenfor ekteskap i Hedmark. Hun tok seg til Oslo, hvor hun møtte forretningskvinnen Synnøve Finden. De ble samboere på Kjelsås. I 1928 etablerte de Synnøve Finden Ostefabrikk. Holmen og hennes datter Evy Alice Holmen (1915–2002) stod for det administrative, mens Finden styrte produksjonen.

Holmen og Finden var medlemmer hos De Frie Evangeliske Forsamlinger.

Forfatteren Tor Edvin Dahl er Holmens barnebarn (dattersønn). Han har i tre bøker fortalt historier om ostefabrikken, og egen familie.

Referanser
----------

1. ↑   «Synnøve Findens lesbiske liv»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Tines lesbiske konkurrent»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Pernille var Synnøve Findens store kjærlighet»[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (no) *Nettavisen*: Synnøve Finden og Pernille Holmen bygde opp ostefabrikken som i dag er Tine Meieriers største konkurrent.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Den tyske høsten** (tysk: *Deutscher Herbst*) betegner komplekset av begivenheter som fulgte med bortføringen av den tyske arbeidsgiverpresidenten Hanns-Martin Schleyer og kapringen av Lufthansa-flyet «Landshut» høsten 1977. Hendelsene markerte en kulminasjon av flere år med venstreekstrem terror, kanskje først og fremst ledet an av Rote Armee Fraktion. Det var den største krise i Vest-Tyskland i etterkrigstiden.

Fra bortførelsen av Schleyer til den harde RAF-kjernens død i fengsel
---------------------------------------------------------------------

Den 5. september 1977 ble arbeidsgiverpresident Hanns-Martin Schleyer overfalt på veien i Köln av en RAF-gruppe. Hans sjåfør, livvakt og to politimenn ble omgående skutt og drept, mens Schleyer ble bortført og skjult i et høyhus i Erftstadt-Liblar utenfor Köln. Han ble deretter tvunget til å appellere til den sosial-liberale regjeringen under Helmut Schmidt om å utveksle den fengslede «første generasjonen» av RAF-medlemmer mot ham.

Da regjeringen, i motsetning til ved bortføringen av Peter Lorenz to år tidligere, ikke ville gå med en utveksling, forsøkte RAFs forbundsfeller i PFLP (Kommando Martyr Halimeh) å øke presset ved å kapre Lufthansa-flyet «Landshut». Etter en lang ferd gjennom Middelhavet og den arabiske verden og drapet på flykapteinen Jürgen Schumann, landet flyet på lufthavnen i Mogadishu i det østafrikanske landet Somalia, hvor det ble stormet av tyske GSG 9. Alle gislene ble befridd, men av de fire terroristene (Zohair Youssif Akache alias kaptein Mahmud, Souhaila Andrawes, Riza Abbasi, Nadia Duaibes alias Shanaz Holun) overlevde bare Souhaila Andrawes.

Som reaksjon på dette ble Hanns-Martin Schleyer, som i mellomtiden var blitt bragt over Nederland til Belgia, skutt av sine kidnappere. Hans lik ble funnet om aftenen den 19. oktober i koffertrommet i en Audi 100 parkert i Rue Charles Peguy i grensebyen Mulhouse i Alsace.

Samtidig døde de fengslede RAF-terroristene Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Jan-Carl Raspe i Stuttgart-Stammheim-fengselet. Deres medfange Irmgard Möller overlevde. Tyske myndigheter har hele tiden hevdet at det dreide seg om et koordinert masseselvmord. Konspirasjonsteoretikere på den ekstreme venstresiden har imidlertid påstått at fangene i virkeligheten ble drept av myndighetene. For å støtte denne teorien viser de til at RAF-fangene var adskilt fra kontakt med hverandre, og derfor angivelig vanskelig kunne planlegge dette sammen. Det er også stilt spørsmål om hvordan Baader fikk smuglet en pistol inn i høysikkerhetsfengselet og hvorfor han bare brukte den på seg selv. Möller, som overlevde, benekter også at det var snakk om selvmord, det er fra enkelte hold sådd tvil om hvordan hun var i stand til å stikke seg selv tre ganger så nær hjertet. Blant de fremste daværende kritikerne av den offisielle forklaringen var RAF-advokat Otto Schily, som senere ble sosialdemokratisk innenriksminister.

Som følge av begivenhetene «den tyske høsten» besluttet tyske myndigheter å aldri mer forhandle med terrorister.
**Sørlenangsbotn naturreservat** er et naturreservat i Lyngen kommune i Troms. Reservatet ble opprettet 8. desember 1995, og omfatter innerste del av fjorden Sørlenangen, fra en linje mellom Blokkøra i øst og Engneset i vest og sørover til Sørlenangsbotn, samt tilstøtende områder på land. Området ble fredet for å bevare et stort fjæreområde med brede strandenger, hvor vegetasjonen er svært variert og en rekke vannfuglarter finnes i stort antall, spesielt i trekkperiodene. Reservatet har et areal på 3240 dekar, hvorav 860 dekar på land, 2360 dekar sjøareal og 20 dekar ferskvann.

Det vernede området består av ei stor mudderfjære som tørrlegges ved fjære sjø. På land finnes ett av de største og mest uberørte strandengområdene i Troms, med strandengkanter og myrarealer av varierende bredde, omgitt av bjørkeskog. Lengst sør i området munner Botnelva (Strupskarelva) ut. Blokkøra, lengst nordøst i området, er en endemorene fra slutten av siste istid, og er svært viktig for vurderingen av forløpet av isavsmeltingen i denne delen av landet.

Referanser
----------

1. 1 2  Forskrift om fredning av Sørlenangsbotn naturreservat, Lyngen kommune, Troms. fra Lovdata

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sørlenangsbotn naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Borre prestegård** er en gård ved Borre kirke i Horten kommune. Tunet består av hovedbygning med sidefløy, stor driftsbygning og et par uthus. Prestegården har vært gjennom store restaureringer. Presteboligen (hovedhuset) sto ferdig høsten 1999, forpakterboligen (sidebygningen) i 2010. Hovedbygning med sidefløy ble fredet 23. juli 1991.

Prestegården ligger ved siden av middelalderkirken på Borre, rett opp for Borrehaugene. Det meste av Borrehaugene ligger også på prestegårdens grunn. Prestegården ligger på den historiske gården *Orretufts* grunn. Det er de som mener at den kongsgården Snorre omtaler under navnet Borro, lå der prestegården siden lå. Her bodde kong Øystein, som ved en ulykkestilfelle falt over bord og druknet ved Joruksø (Jersøy). Hans lik ble hauglagt i Borro på sandsøen ute ved Vadla.

Da sognepresten Søren Sigvart kom til Borre i 1770, tok gårdsdriften seg kraftig opp. Husene på prestegården var forfalne og menigheten bidro med 600 rdl. til ny hovedbygning. Hovedbygningen som ble bygget, er den som står der i dag. Til prestegården hørte engang sag og kvern, men utover 1700-tallet var bruket forfallent og ikke lenger i bruk.

Under prestegården ligger også Steinbrygga. Denne synes en gang å ha vært det mest benyttede ladestedet i Borre.

Hovedhuset er et toetasjes laftet tømmerbygning med stående panel og symmetrisk utformede langfasader. Grunnplanet viser en opprinnelig midtgang med et værelse innenfor (bispekammer). Mot øst og på sydsiden av disse rommene var det opprinnelig et stort værelse. Dette er nå delt i to. På nordsiden er det to værelser side om side i husets bredde. Andreetasjen har samme hoveddisponering av rommene som i første etasje, men er mer oppdelt. Forpakterboligen er bygget i vinkel på hovedbygningen og er sannsynlig fra samme tid. Tidligere lå prestegårdens kjøkken i denne boligen, samtidig som den tjente som forpakterbolig og vedskjul.

Per november 2011 er det sogneprest Svein Magnar Skalvik og hans kone Inger Marie som bor på prestegården. De har vært delaktige i hvordan restaureringen er blitt gjennomført.

Eier av Borre prestegård er Opplysningsvesenets fond.

Litteratur
----------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «88 Borre prestegard». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 75–76. Arkivert fra originalen 1. september 2019. Besøkt 29. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Opplysningsvesenets fond, Borre prestegård
* (no) Om Borre prestegård med omgivelser på nettsidene til Kulturarv i Vestfold fylkeskommune Arkivert 10. september 2018 hos Wayback Machine.
* (no) «Borre prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Leif Jarmann Wilhelmsen** (1910–1976) var en norsk embetsmann, kulturbyråkrat og statsstipendiat. I perioden 1965-72 var han den første formannen i Norsk kulturråd, som ble opprettet i 1965. 

Han var utdannet cand.philol. i engelsk ved Universitetet i Oslo 1934. Han arbeidet som kulturattaché ved Den norske ambassaden i London 1946-49. Samtidig underviste han ved Norges Handelshøyskole 1947-49 og arbeidet deretter som direktør for Universitetet i Bergen 1949-57. 

Wilhelmsen flyttet i 1957 til Oslo og ble ansatt som ekspedisjonssjef i Kirke- og undervisningsdepartementets kulturavdeling; en stilling han hadde til 1964. Han arbeidet som forretningsfører i Det Norske Videnskaps-Akademi 1965-67. I 1967 ble han utnevnt til statsstipendiat. 

I krysningspunktet mellom sin engelsk-utdannelse og arbeidet ved handelshøgskolen utgav han bøker som *English textile nomenclature* (1943), *Engelsk statsskikk og samfunnsliv* (1946) og *Norsk tekstilordbok, med oversettelser til engelsk og tysk* (1954).

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Leif\_J\_Wilhelmsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**New Zealands høyesterettsjustitiarius** (engelsk: *the Chief Justice of New Zealand*; maori: *Te Kaiwhakawā Tumuaki o Aotearoa*) er leder for New Zealands øverste domstol. Inntil 2004 var «the High Court of New Zealand» landets øverste domstol, hvor høyesterettsjustitiarius inntil da var leder. I 2004 ble «the Supreme Court of New Zealand» opprettet, og tittelen høyesterettsjustitiarius har i ettertid vært forbeholdt dommeren som leder the Supreme Court. 

Embetet som høyesterettsjustitiarius ble opprettet i 1908 da loven som kalles Judicature Act 1908 («lov om rettsvesenet av 1908») ble vedtatt.[] Høyesterettsjustitiarius blir utnevnt av generalguvernøren etter råd fra New Zealands statsminister.

Høyesterettsjustitiarius er stedsfortreder for New Zealands generalguvernør i de tilfeller det ikke er utnevnt noen generalguvernør eller den sittende generalguvernøren ikke kan utføre sine oppgaver. Når høyesterettsjustitiarius ivaretar generalguvernørens embetsoppgaver benevnes høyesterettsjustitiarius som «Administrator of the Government».

Høyesterettsjustitiariuser
--------------------------

* William Martin (1841–1857)
* George Arney (1858–1875)
* James Prendergast (1875–1899)
* Robert Stout (1899–1926)
* Charles Skerrett (1926–1929)
* Michael Myers (1929–1946)
* Humphrey O'Leary (1946–1953)
* Harold Barrowclough (17. november 1953–1966)
* Richard Wild (18. januar 1966–januar 1978)
* Ronald Davison (3. februar 1978–4. februar 1989)
* Thomas Eichelbaum (6. februar 1989–16. mai 1999)
* Sian Elias (fra 17. mai 1999)

Referanser
----------

1. ↑  «APPOINTING JUDGES: A JUDICIAL APPOINTMENTS COMMISSION FOR NEW ZEALAND?». Ministry of Justice. september 2002. Arkivert fra originalen 16. oktober 2008. Besøkt 12. juni 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Ministry of Justice – The Chief Justice
* Administrators of the Government
**Pasvikdalen** er en ca. 150 km lang dal bevokst med furu- og bjørkeskog langs Pasvikelva, som delvis danner grenseelv mellom Norge og Russland. Dalen ligger sør for Kirkenes, og kjører man oppover dalen kommer man til Øvre Pasvik nasjonalpark og herfra fortsetter dalen inn i Finland og ender opp ved Enaresjøen. Dalens flora og fauna inneholder mange østlige innslag, slik som sibirsk gran og bisam. Dalen har et svært tørt klima, med en årsnedbør på bare 400 mm, og er Nord-Norges varmeste sted midtsommers, med en julinormal på 14 °C – omtrent det samme som i Stavanger.

Geologi
-------

I den sørlige del av Pasvikdalen ble det for 2500 millioner år siden avsatt vulkanske og sedimentære bergarter som utgjør Petsamo-supergruppen. I overgangen fra arkeisk til proterozoisk tid ble det dannet flere store kropper med lagdelt gabbro. Dette markerer begynnelsen på strekking av jordskorpen og riftdannelse langs en sone som er 700–800 km lang.

Se også
-------

* Pasvik
* Okkupasjonsmaktens fangeleirer i Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Mot Rastusfjellet/Rasttošvárri i Burfjorddalen
**Burfjorddalen** er et dalføre øst i Kvænangen kommune i Troms. Topografisk er dalen en sørøstlig fortsettelse av Burfjorden. I dalbunnen renner den rolige Storelva, og ved elvas munning i fjorden ligger bygda Burfjord.

Burfjorddalen har en topografi som gir særdeles fruktbar natur. Det faller lite nedbør i de nordligste delene av Norge. Burfjorddalens omgivelser er i vest bratte fjell, mot øst noe slakere lende. Dette beskytter mot vind og tar vare på fuktighet. I tørre somre benyttes Storelva til kunstig vanning av jordbruksland. 

Hovedveien E6 kommer inn i Burfjorddalen fra sørøst over det lave Baddereidet og fortsetter nordover langs østsida av Burfjorden. I tillegg til godt landbruk byr dalen på livskraftige forekomster av naturlig utbredt furu, noe som er uvanlig så langt nord.

Burfjorddalen er hjemstedet til Gunnar Kaasen (1882–1960), kjent som fører av hunden Balto.

Referanser
----------

1. ↑  Burfjorddalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

* Storelva om vinterenStorelva om vinteren
**Firdafylke** *(Norrønt: Firðafylkí*), var ett av de historiske fylkene i Norge, som inngikk i Gulatingslag. Fylket utgjorde to syssel, *Norðfirðir* (Nordfjord) og *Sunnfirðir* (Sunnfjord), i dagens Vestland.

De to syslene i firdafylke danner opphavet til de senere Nordfjord len og Nordfjord fogderi i nord, og Sunnfjord len og Sunnfjord fogderi i syd.

Historikk
---------

Snorre Sturlason har fortalt om at etter at Harald Hårfagre la under seg Trøndelag og Møre reiste sørover og la under seg Firdafylke. Solve Klove nevnes som en stormann.

I sagnene om sankt Sunniva av Selja vitnes det om at på kong Olav Tryggvasons tid var det to menn fra Firdafylke, Tord Eigileivsson og Tord Jorunsson, som ankret opp ved øya Selja og således ble de første som bevitnet sankt Sunnivas hellighet.

*Firðir* var det gammelnorske navnet på området mellom Sogn og Sunnmøre, og betyr *fjordene*. Folket som bodde der ble også kalt for firdir (fjordinger). *Firdafylke* var altså firdenes fylke. Som vanlig på den tiden delte man gjerne fylkene inn i halvfylker, i dette tilfellet Sunnfjord og Nordfjord. Disse ble gjort til fogderier da fogdeembetet ble opprettet i Norge, og grensen mellom disse er markert med en grensestein nær Førde ved sørenden av Breimsvatnet, på den gamle grensen mellom Gloppen og Jølster herreder. Senere ble de to halvfylkene og fogderiene slått sammen til Sønd- og Nordfjord fogderi.

Da fylkene i høymiddelalderen ble erstattet av sysler og len kom Firdafylket under Bergenhus hovedlen og senere Bergenhus stiftamt, som i 1763 ble delt i Nordre Bergenhus amt og Søndre Bergenhus amt. Nordre Bergenhus amt tilsvarte de gamle fylkene Sygnafylke og Firdafylke, og fikk navnet Sogn og Fjordane fylke i 1919.

Skipreider
----------

Firdafylke var inndelt i 15 skipreider:
  
*Norðfirðir (Nordfjord)*:

* Stađ
* Davika
* Eygis
* Horninjadal
* Gloppa
* Breiđefnis
* Innvika
* Alda
* Strjón
* Jólstr
* Brandseyar

*Sunnfirðir (Sunnfjord)*:

* Fjarđar
* Askvallar
* Ytri Dala
* Innri Dala

Referanser
----------

1. ↑  Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  *Historisk-geographisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (Noregsveldi) i Middelalderen*. Trykt hos Carl C. Werner & Co. i ... 1849. s. 98.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |