recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zillur Rahman** (født 9. mars 1929, død 20. mars 2013) var president i Bangladesh og senior presidium-medlem av Awami League. Han ble erklært til den nittende presidenten i Bangladesh av den bangladeshiske valgkommisjonen i Bangladesh den 11. februar 2009. Rahman ble derfor tatt i ed som president den 12. februar 2009.

Etter den andre verdenskrigen ble Rahman utnevnt til generalsekretær av det bangladeshiske politiske partiet Awami League i 1972. Han ble valgt som medlem av parlamentet etter valget i 1973. Etter drapet på Bangladeshs første president Sheikh Mujibur Rahman, ble Zillur Rahman, sammen med flere politiske kollegaer, arrestert av den militære juntaen, og tilbrakte etter det de neste fire årene i fengsel.

Rahman giftet seg med Awami League-politikeren Ivy Rahman, som da satt som sekretær i partiet. Ivy Rahman ble drept i 2004 i et granat-angrep i Dhaka som ble gjennomført av islamistiske terrorist-organisasjonen Harkat ul Jihad al Islami (HUJI).

Referanser
----------

1. ↑   «President Zillur Rahman dies after illness|bbc.co.uk/news»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Timothy Michael Linton** (født 25. juni 1969 i Chicago) bedre kjent som **Zim Zum**, er en amerikansk rockemusiker/lyriker og tidligere gitarist i Life, Sex & Death og Marilyn Manson (1996–1998). Pr februar 2006 var han med i bandene Pleistoscene og The Pop Culture Suicides.

Biografi
--------

Han er mest kjente for sitt samarbeid med bandet Marilyn Manson, der han ble med etter at Daisy Berkowitz gikk ut av bandet på grunn av dårlig forhold mellom han og de andre bandmedlemmene. Zim Zum (som spilte gitar på «Irresponsible Hate Anthem» på albumet *Antichrist Superstar*) ble da invitert med som gitarist. Etter at Dead to the World-turnéen var ferdig spilte han på alle sangene på albumet *Mechanical Animals* bortsett fra to, som ble spilt av John 5 og Twiggy Ramirez. Deretter sluttet han i bandet for å konsentrere seg om en solokarriere, skjønt Marilyn Manson selv har sagt at han ble sparket ut av bandet for ikke å ha møtt opp på øvinger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Zim Zum på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Zim Zum på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Zim Zum på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Zim Zum på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
VåpenVåpen
**Tysklands riksadvokat** (tysk: *Generalbundesanwalt*) har ansvaret for føderal straffeforfølgelse i Tyskland. Riksadvokaten holder til ved Tysklands føderale høyesterett, Bundesgerichtshof i Karlsruhe. Ytterligere et tjenestested er i Leipzig der domstolenes femte straffesenat holder til. 

Det tyske føderale riksadvokatembetet ble grunnlagt i 1950. Underlagt riksadvokaten finnes flere føderale forbundsadvokater, (tysk: *Bundesanwalt*),førstestatsadvokater (*Oberstaatsanwalt*) og statsadvokater, tilsammen 90 advokater på ulike nivåer. I tillegg kommer vitenskapelig personale og kontorpersonale, tilsammen ca. 200 øvrige medarbeidere.

Den føderale justisministeren foreslår, med samtykke fra Forbundsrådet, riksadvokaten for presidenten, som så utnevner ham eller henne.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Public Prosecutor General (Germany) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tysklands riksadvokater |
| --- |
| Våpen | Carlo Wiechmann **·** Max Güde **·** Wolfgang Fränkel **·** Ludwig Martin **·** Siegfried Buback **·** Kurt Rebmann **·** Alexander von Stahl **·** Kay Nehm **·** Monika Harms **·** Harald Range **·** Peter Frank | Tysklands flagg |

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Rødfrynset teglfly** (*Diarsia brunnea*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort til ganske stort (vingespenn 36 – 45 mm), rødbrunt nattfly. Den kan kjennes på at området mellom nyremerket og ringmerket i forvingen er mer eller mindre svart. **Forvingen** er lyst rødbrun, nyremerket er tydelig, lysgrått med rett bakkant. Ringmerket er større enn nyremerket og omtrent kvadratisk, men ofte dårlig avgrenset. Området mellom dem er delvis svart, ellers mørkt brunrødt. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er doble og brede, grå med rødbrune kanter. Utenfor den ytre mellomlinjen er det et brunrødt tverrbånd, vingens ytterkant er rødlig grå. **Bakvingen** er lysgrå med en silkeaktig glans. Noen individer kan være mørkt grå. Vingefrynsene på begge vingepar er rødlige. Larven er naken, kort og trinn, grågrønn på farge med et lyst tverrbånd på ryggen av bakerste kroppsledd.

Levevis
-------

Rødfrynset teglfly lever i skog, der larvene finnes på en rekke ulike trær, busker og urter. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av juni og ut juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i det meste av den den palearktiske sone bortsett fra Nord-Afrika, fra Vest-Europa østover til Kurilene og fra Nord-Norge sør til Himalaya. I Norge er den utbredt nord til Nordland.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Diarsia brunnea* på UK moths:
* Utbredelsesdata:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rødfrynset teglfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rødfrynset teglfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rødfrynset teglfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *rødfrynset teglfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *rødfrynset teglfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rødfrynset teglfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Diarsia brunnea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Diarsia brunnea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Terne** er et norskutviklet våpensystem for ubåtbekjempelse. Systemet benytter rakettkastede synkeminer. Det ble utviklet i et samarbeid mellom Forsvarets forskningsinstitutt og U.S. Navy fra sent på 1940-tallet og til tidlig på 1960-tallet.

Utviklingsprosjektet hadde tre faser:

* **Terne I** – Utvikling av rakettdrevne synkeminer.
* **Terne II** – Utvikling og konstruksjon av landbaserte anti-ubåt-våpen for marineforsvar.
* **Terne III** – Utvikling og konstruksjon av fartøybaserte anti-ubåt-våpen.

Et Terne III våpensystem består av en søk og sporingssonar, avfyringskontrollsystem og rakettutskyteren som kan lagre seks salver av seks raketter hver. Selve våpenet er en synkemine med flere avfyrings metoder (tidspunkt etter kontakt med vann, nærhet til objekt og kontakt med objekt) som blir sendt igjennom luften av en rakettmotor som går på fast rakettdrivstoff. Når sonaren detekter et mål kan avfyringskontrollsystemet avfyre en rakettsalve som plasserer en streng av synkeminer med 18 meters mellomrom vinkelrett på målets kurs.

Bruksland
---------

* Norge (Faset ut)
* USA (Faset ut)
* Tyskland (Faset ut)

Eksterne lenker
---------------

* Fra FFI Historie – Terne – et anti ubåtvåpen[*død lenke*] på mil.mo Arkivert 6. desember 2010 hos Wayback Machine.
***Norges kirkehistorie i det 19. århundre*** er Einar Mollands verk om Norges kirkehistorie fra 1814 til 1908 i to bind.

Historie
--------

Einar Molland var professor i allmenn kirkehistorie ved Universitetet i Oslo fra 1939. Da han ved Oluf Kolsruds død i 1945 måtte overta undervisningen i norsk kirkehistorie, skrev han et forelesningsmanuskript for 1800-tallets kirkehistorie, som til da ikke var blitt behandlet tilstrekkelig i noe vitenskapelig verk. Forelesningene ble holdt i årene 1946–1952, og igjen 1957–1959 og 1964–1966.

Etter Mollands død i 1976 ble forelesningsmanuskriptet, som delvis var renskrevet for trykken, utgitt i to bind av enken Vera Molland, under redaksjon av Inger Marie Molland Stang og Gudmund Stang.

Innhold
-------

Verket skildrer Norges kirkehistorie fra 1814 til 1908. Hovedvekten er lagt på Den norske kirke, men også fremveksten av andre kirkesamfunn i Norge i denne perioden er beskrevet. Avslutningsåret 1908 er valgt fordi det var året for Menighetsfakultetets opprettelse, som Molland betegner som «et institusjonelt brudd». Molland deler ellers perioden i tre deler:

* 1814 – ca. 1850: avslutningen av opplysningstiden, kirkelig restaurasjon og haugianisme
* ca. 1850–1880-årene: Den johnsonske vekkelsen, frikirkelige bevegelser og grundtvigianisme
* 1880-årene–1914: sekularisering, kirkelig apologetikk og liberal teologi, lekmannsbevegelsen
**Teror** er en by og en kommune i den nordlige delen av øya Gran Canaria i provinsen Las Palmas på Kanariøyene. Teror ligger i fjellene, 14 km sørvest for Las Palmas de Gran Canaria.

Teror har et godt bevart og vernet gammelt bysentrum. Hvitkalkede hus med balkonger av tre er typisk for byen. 

Mineralvann er et viktig produkt av Teror.

I Teror finnes basilikaen *Nuestra Señora del Pino* som er et viktig pilegrimsmål. Den 8 september er hvert år en lokal festlighet, da feires Virgen del Pino («Pinjejomfruen», skytshelgen for Gran Canaria). «Pinjejomfruen» sies å ha dukket opp der dagens basilika står. Jomfrubildet sies å ha dukket opp i et pinjetre (beslektet med furu) 8 september 1492 til den første biskop av Gran Canaria, Juan Frías. Det sies at den ene siden av ansiktet til «Pinjejomfruen» er smilende og den andre siden er trist. Figuren sies å ha helbredende egenskaper. På trappen utenfor basilikaen er det mulig å kjøpe voksmodeller av alle deler av menneskekroppen som kan gis helbredelse.

Hver søndag er det også marked i byen. 

Basílica de Nuestra Señora del Pino
«Pinjejomfruen»

Referanser
----------

1. ↑  Instituto Nacional de Estadística (16. mai 2022) (på en), *Municipal Register of Spain of 2022*, **90**, s. 1,235, Wikidata Q111983091

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Teror – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Discover Teror at grancanaria.com Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Torgrim Mathiassen Kleppen** (født 6. oktober 1849 på Kleppen i Sauland, død 12. juni 1920) var en norsk politiker (Venstre) og bonde.

T. M. Kleppen ble født som femte barn i en barneflokk på ti i 1849. Med stor interesse arbeidet han for hjembygda og for bondestandens ve og vel. Han var en dyktig og virksom gårdbruker. Han eide gården Tveitan i Melum, Natadal og Vindal i Seljord, eiendommen Bellevue i Oslo, i tillegg til farsgården Kleppen i Sauland. 

Kleppen var i en rekke år også lensmann i Hjartdal. Stillingen som lensmann arvet han fra sin far. Det er fortalt at han som lensmann tok en heddøl som alltid var blant bråkmakerne og mest bar han ut fra dyrskuplassen. Han var også mangeårig medlem av herredstyret, derav i 6 år som ordfører og hadde en lang rekke kommunale og andre offentlige tillitsverv. Han representerte Bratsberg amt på Stortinget i 2 perioder, fra 1900 til 1906. Han var også formann i Landbruksselskapets styre i 25 år. Han reiste også i sin tid spørsmålet om opprettelse av Telemark Skogselskap.

Kleppen stiftet en rekke selskaper som Sauland Varelag, Hjartdal Sparebank, Sauland Meieri og Ysteri og Øst-Telemarkens Automobilselskap. Han ble også formann i forlikskommisjonen og var ordfører i Hjartdal i 6 år. Ellers var han med i mange andre nemnder og utvalg. Han var også svært interessert i fèavl og var med på å få i stand dyrsku i Sauland, 1875–1910.

6. oktober 1919 fylte Torgim M. Kleppen 70 år og trakk seg samtidig tilbake som ordfører, men fortsatte som medlem av herredsstyret. Kleppen var «på grunn av sitt rettlinjede, framfrie vesen og sin greie opptreden, aktet og avholdt av alle han kom i berøring med.»

Torgrim M. Kleppen døde av slag 12. juni 1920. Han har blitt tildelt 7. juni-medaljen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 481[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 30[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Torgrim M. Kleppen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Torgersøya** er en 0,3 km² stor øy i Ytre Oslofjord helt sørøst i Tønsberg kommune.

Det fredede klokketårnet på Torgersøy fyrstasjon nord på øya, fotografert under krigen 1940–1945, med Valløbukta og kamuflasjemalt oljeraffineri på Valløy i bakgrunnen. Fyret ble opprettet i 1851, erstattet av fyrlampe 1890 og tåkeklokke 1910. Det ble lagt ned i 1983.  Foto: Arkivverket 
På øya finnes i tillegg til 15 hytter, den nedlagte Torgersøy fyrstasjon med et fredet klokketårn og tåkeklokke. Om sommeren driver Civitan Club Tønsberg camping på Torgersøya, med egen båttransport fra fastlandet. Øya har flytebrygger på nordvestsiden.

Det har lenge vært drevet sauebeite her, og i 2008 var det satt ut 40 sauer på øya, blant annet for å få ned vegetasjonen.Det har vært bosetning her fra 1700-tallet og fram til tidlig på 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Tønsbergs Blad: Fakta: Torgersøya[*død lenke*]
2. ↑  Tønsbergs Blad: Samler inn til ny båt[*død lenke*]
3. ↑  Tønsbergs Blad: Til Torgersøya for å bli feit[*død lenke*]
4. ↑  Sem og Slagen bygdebok: 160. Torgersøya Arkivert 2010-11-20, hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Parykkåtteskilling** er en skilling preget under Frederik VI av Danmark og Norge i København, Glückstadt og Kongsberg. Åtteskillingsmyntene var kjente for den forseggjorte allongeparykken som Frederik IV brukte på myntene. Åtteskillingene med parykk ble preget i 1700-1705 og 1728-1730. Disse myntene ble ofte brukt av bønder som vesteknapper.

I Norge ble parykkåtteskillingene preget i 1700 til 1715, og brukt til bunadsvester. Det eksisterer også en samtidig forfalskning fra 1717. Det ble også preget mynter fra 1727 til 1730 i Norge. Reversen på de danske myntene var «8 skilling danske» og årstallet, mens de norske hadde den danske krone med omskriften «Dan Nor van Got Rex».

Det eksisterte også andre mynter med portrettet til Frederik IV med allongparykk, men de er ikke preget i like stort omfang.

Referanser
----------

1. 1 2  Parykotteskilling - Dansk Mønt
2. 1 2  Side 238, SIEGs Møntkatalog Norden 2014, Sieg's Forlag ApS, 46. utgave, 2014
3. ↑  Ord og begreper i mynthistorien - Samlerhuset.no
4. 1 2  Side 141-42, Gunnar Thesen: *Norges mynter i dansketiden*, Oslo Myntgalleri, Oslo, 2015
**Twentieth Century Pictures** var et amerikansk uavhengig produksjonsselskap stiftet av Joseph Schenck, den tidligere lederen for United Artists, og Darryl F. Zanuck fra Warner Bros. i 1933. Økonomisk støtte kom fra Schencks yngre bror Nicholas Schenck, leder for kinokjeden Loew's, Inc. som eide Metro-Goldwyn-Mayer, og fra MGMs Louis B. Mayer, som ønsket en stilling til sin svigersønn, William Goetz. Selskapets filmer ble distribuert av United Artists og det leide lokaler i Samuel Goldwyn Studios.

Cedric Hardwicke og Fredric March i *Les Misérables* (1935).
Schenck var president i Twentieth Century, Zanuck var produksjonssjef og Goetz og Raymond Griffith var visepresidenter. I begynnelsen hadde de skuespillerne George Arliss, Constance Bennett og Loretta Young under kontrakt, men Goetz' kontakter gjorde det også mulig å låne personer fra MGM. Selskapet var vellykket fra begynnelsen; av deres første 18 filmer, var det bare én, *Born to Be Bad*, som ikke var en økonomisk suksess. Filmen *Den store Rotschild* (1934) ble nominert til Oscar for beste film. I 1935 produserte selskapet *Les Misérables*, basert på Victor Hugos roman, som også ble nominert til Oscar for beste film.

Våren 1935 fusjonerte Twentieth Century Pictures med Fox Film Corporation og ble til 20th Century-Fox. I mange år hevdet 20th Century Fox å ha blitt opprettet i 1915, samme år som Fox Film Corporation. Selskapet markerte for eksempel sitt 30-årsjubileum i 1945. De siste årene har selskapet regnet fra fusjonen i 1935, selv om de fleste filmhistorikere er enige om at det ble grunnlagt i 1915.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Bindestreken ble droppet i 1980-årene.

Referanser
----------

1. ↑  Solomon, Aubrey (2002). *Twentieth Century-Fox: A Corporate and Financial History* **(engelsk)**. Rowman & Littlefield. s. 19–20. ISBN 978-0-8108-4244-1.
2. ↑  Gussow, Mel (1971). *Darryl F. Zanuck: "Don't Say Yes Until I Finish Talking"* **(engelsk)**. Da Capo. s. 60.
3. ↑  «The 7th Academy Awards» **(engelsk)**. Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Arkivert fra originalen 1. februar 2017.
4. ↑  «The 8th Academy Awards» **(engelsk)**. Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Arkivert fra originalen 1. februar 2017.
5. ↑  «Is Fox really 75 this year? Somewhere, the fantastic Mr. (William) Fox begs to differ». *New York Post* **(engelsk)**. 10. februar 2010. Arkivert fra originalen 2. april 2017.

Portal: Film
Kvinne ber ved et alter, Attisk rødfigurkylix av Chairias, omkring 505 f.Kr. det Antikke Agora-muséet i Athen
**Rødfigurpottemakeri** var en type pottemakeri som ble utviklet mellom 530 f.Kr av Andokides-maleren i det antikke Hellas og ble brukt til slutten av det tredje århundret. Det avløste det tidligere svartfigurpottemakeriet. 

Da rødfigurpottemakeriet ble utviklet, var det en av flere teknikker hvor håndverkere eksperimenterte. Teknikkene og konvensjonene til rødfigurmaleriet ble utviklet av en gruppe håndverkere kjent som Pionér-gruppen (blant dem var Eufronios og Euthymides). Rødfigurpottemakeriet ble den dominerende teknikken og forble populært til sent i det fjerde århundre før Kristus.

Se også
-------

* Greske vaser
* Svartfigurvaser

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Spania, Frankrike, og Italia (rød) nektet den bolivianske presidenten Evo Morales tillatelse til å krysse deres luftrom. Flyet måtte derfor lande i Østerrike (gult).
President Evo Morales i Bolivia
1. juli 2013, etter å ha vært på en konferanse om gass-eksport i Russland, gav president Evo Morales av Bolivia et intervju til Russia Today, der han var åpen for å tilby asyl til Edward Snowden. Dagen etter intervjuet tok Morales' Dassault Falcon 900 FAB-001 av fra Vnukovo internasjonale lufthavn i Moskva for å frakte ham tilbake til Bolivia. Flyet fløy uavbrutt over Polen og Tsjekkia, men landet uventet i Wien, Østerrike.

En rekke motstridende påstander og beskyldninger ble deretter utstedt fra ulike partene i konflikten som oppstod. Ifølge Bolivia ble flyet omdirigert til Østerrike fordi Frankrike, Spania, Portugal og Italia nektet dem tilgang til deres luftrom, angivelig på grunn av mistanker om at Snowden var om bord.

Etterspill
----------

Generalsekretær Ban Ki-moon i FN hevdet at "en statsleder og hans eller hennes fly skal nyte immunitet og ukrenkelighet"
Frankrike ba om unnskyldning for hendelsen umiddelbart. Den spanske ambassadøren til Bolivia beklaget to uker senere, og skyldte på upassende prosedyrer. Italia og Portugal sendte offisielle forklaringer til den bolivianske regjeringen.

3 juli 2013 innrømmet Jen Psaki, talsmann for utenriksdepartementet i USA, at de hadde vært i kontakt med en rekke land over hele verden som kunne ha muligheten til å ta Snowden til fange på vei gjennom landet.

Referanser
----------

1. ↑  El Mercurio On-Line. «Evo Morales se abre a ceder asilo a Edward Snowden si lo solicita». Arkivert fra originalen 6. juli 2013. Besøkt 16. mars 2014.
2. ↑  *Sol*-Autor Lusa. «Portas: Portugal autorizou o sobrevoo de Morales». Arkivert fra originalen 27. mars 2014. Besøkt 16. mars 2014.
3. ↑  British Broadcasting Corporation. «Spain 'told Edward Snowden was on Bolivia president's plane'». Arkivert fra originalen 16. mars 2014. Besøkt 16. mars 2014.
4. ↑  Al Jazeera. «France apologises to Bolivia over jet row». Arkivert fra originalen 16. mars 2014. Besøkt 16. mars 2014.
5. ↑  Daniel Ramos. «Spain apologizes to Bolivia for presidential plane delay». Arkivert fra originalen 16. mars 2014. Besøkt 16. mars 2014.
6. ↑  «Caso Snowden-Morales, le "note esplicative" di Italia e Portogallo». Arkivert fra originalen 19. desember 2014. Besøkt 28. mai 2021.
7. ↑  Jen Psaki. «Daily Press Briefing - July 3, 2013». US Department of State. Besøkt 16. mars 2014.
8. ↑  Oliver Laughland. «US admits contact with other countries over potential Snowden flights – as it happened». Arkivert fra originalen 16. mars 2014. Besøkt 16. mars 2014.
Tysklandsbrigadenes veteranmedalje er en norsk militær utmerkelse som ble innstiftet i 1991.
Båndstripe
**Tysklandsbrigadens veteranmedalje** er en norsk utmerkelse innstiftet i 1991. Den tildeles av Tysklandsbrigadenes Veteranforbund til personell som har tjenestegjort i Tysklandsbrigaden. Innstiftelsen av medaljen ble godkjent av kong Olav etter behandling i Forsvarets medaljeråd. Medaljen er godkjente av Forsvaret for bruk på militæruniform.

Utforming
---------

Tysklandsbrigadens veteranmedalje er i messing. Den er rund og har en diameter på 30 mm. Forsiden viser et skjold med norsk flaggmotiv omgitt av innskriften «TYSKLANDSBRIGADENE 1947–1953». Baksiden har som motiv tre militære emblemer: et gaffelkors for 5th Division «Yorkshire», en springende hest for Hannover og et kors for det britiske hovedkvarteret for Nederlandene, Hamburg og Rhinland. Dette var merkene for de britiske avdelingene, som den norske Tysklandsbrigaden tjenestegjorde sammen med. Den springende hesten er et symbol som i etterkrigstiden ble innført som Niedersachsens flagg. Korset, i farger med blått mot gult skjold, identifiseres ofte bare som «Hamburg».

Medaljen er opphengt i rødt bånd med seks smale svarte striper. Antallet svarte striper tilsvarer tallet på utsendte brigader. Båndets farger, rødt og svart, i kombinasjon med medaljens gullfarge, tilsvarer fargene i Tysklands flagg.

Båndet utstyres med nummeret på brigaden mottageren tjenestegjorde i. Mottagere som tjenestegjorde i flere brigader, fikk et tilsvarende antall stjerner påsatt båndet.

Tysklandsbrigadens veteranmedalje er utformet av Thorbjørn Bergersen og gravert av Øistein Ronæss.

Tildeling
---------

Tysklandsbrigadens veteranmedalje tildeles for minst seks måneders tjeneste i Tysklandsbrigaden.

Det er antakelig tildelt flere tusen medaljer. Til sammen tjenestegjorde rundt 50 000 mann i brigadene.

|  |
| --- |
| Militære id-brikker fra Tysklandsbrigaden, veteranmedaljen og Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner.  Foto: Fra utstilling i Bergenhus festningsmuseum  |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  John Monn: «Tysklandsbrigadens veteranmedalje», *Forsvarets Forum*, nr. 12, 1995, s. 28.
2. ↑  Rangeringsliste for dekorasjoner og ferdighetsmerker på militær uniform Arkivert 30. april 2003 hos Wayback Machine. Forsvarsnett, besøkt 1. november 2009.
3. 1 2 3  Harald Hallberg: *Norske dekorasjoner. Tildelt med bånd til å bæres på uniform eller sivilt antrekk*, Ålgård: Dreyer bok, 2012, s. 347.
4. ↑  *Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge* Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum* / Forsvarets Veterantjeneste, 2012, s. 73.
**Argentinsk dogge** (FCI #292) er en stor og meget kraftig argentinsk mastiff, som er forbudt å holde i Norge. Den er den eneste hunderasen med opprinnelse fra Argentina.

Opprinnelse og alder
--------------------

Argentinsk dogge er en mastiff av molossertype som ble skapt av brødrene *Matinez* på begynnelsen av 1900-tallet, selv om kun dr. *Antonio Nores Martinez* blir kreditert som oppdretter i moderne litteratur.

Hunderasen er et resultat av kryssavl mellom en rekke hunderaser, der den såkalte *cordobanske kamphunden* (en blanding av bull terrier, engelsk bulldog og ulike mastiffer) dannet stammen i avlen. I blodslinjene finnes således engelsk mastiff, pyreneisk mastiff, spansk mastiff, vorstehhund, grand danois og irsk ulvehund m.fl.

Den første rasestandarden skriver seg fra 1928, men den ble først anerkjent av den argentinske kennelklubben, *Federación Cinológica Argentina*, den 21. mai 1964. FCI anerkente rasen 31. juli 1973, men siden da har den rukket å bli forbudt i en rekke land – blant annet i Norge.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Argentinsk dogge er en stor og meget kraftfull hunderase, med en litt langstrakt kroppsbygning. Pelsen er kort og ligger tett mot huden. Fargen skal være ensfarget hvit. Hodet er stort og bredt og tydelig utmeislet. Kjevene er meget kraftfulle. Vekten ligger normalt mellom 40–50 kg, avhengig av kjønn. Hanner skal ha en skulderhøyde på ca. 62–68 cm, mens tispene gjerne er ca. 5 cm lavere.

Bruksområde
-----------

Rasen ble opprinnelig avlet som en kombinert jakthund, vakthund, men den har også andre kvaliteter som brukshund. Som familiehund er den lite egnet annet enn for de med solid erfaring, selv om den regnes som kjælen og snill.

Lynne og væremåte
-----------------

Argentinsk dogge er en meget robust, aktiv, energisk, modig og svært voktsom hunderase. Den regnes imidlertid som føyelig, mild, rolig, snill og svært tålmodig og tolerant med de den kjenner og liker. Den skal også være svært sosial og liker helst å holde seg i nærheten av sine folk. Den bjeffer sjelden, men er ofte svært dominant og kan være lite kontrollerbar omkring andre hunder. Den skal også være svært fiendtlig mot fremmede når den oppholder seg på eierens eindom.

Rasen trenger regelmessig og mye mosjon, men ikke av den intense sorten.

Referanser
----------

1. ↑  Denne hunderasen er forbudt i Norge, jfr. «Forskrift om hunder», §1. Lovdata

Eksterne lenker
---------------

* (en) Argentine dogo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Dogo Argentino – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
| VM i beachhåndball |
| Sølv | Brasil 2006 | Lag |
| EM i beachhåndball |
| Sølv | Italia 2007 | Lag |
| Gull | Tyskland 2006 | Lag |
| Bronse | Tyrkia 2004 | Lag |
| Sølv | Italia 2000 | Lag |

**Tysklands kvinnelandslag i strandhåndball** representerer Tyskland i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Deutscher Handballbund, som er Tysklands håndballforbund.

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Tyskland deltok ved det andre VM i beachhåndball som ble arrangert; VM i beachhåndball 2006. Der kom de på 2.-plass, etter at de tapte finalen 0-2 for Brasil. Franziska Heinz scoret 18 poeng i finalen. To år senere kom de på 8.-plass ved VM i beachhåndball 2006 i Rio de Janeiro i Brasil.

De har ikke deltatt i andre VM.

### EM i beachhåndball

EM 2019
Tyskland deltok ved det første EM som ble arrangert - EM i beachhåndball 2000. Her kom de på 2.-plass av de 8 lagene som deltok. De møtte Ukraina i finalen, men tapte der 1-2, etter 2-3 i shoot-out. To år senere kom de på 4.-plass ved EM i beachhåndball 2002 i Cádiz i Spania, der de tapte bronsefinalen 0-2 for Jugoslavia.

Ved EM i beachhåndball 2004 kom de på 3.-plass, etter at de vant bronsefinalen 2-0 mot Italia. I 2006 kom de på 1.-plass ved EM i beachhåndball 2006 hjemme i Tyskland, og de kom 2.-plass året etter, ved EM i beachhåndball 2007. Her tapte de finalen 1-2 for Kroatia.

De deltok ikke ved EM i 2009, 2011 og 2013.

Referanser
----------

1. ↑  IHF - *II Men's and Women's Beach Handball World Championships 2006 >> Fixtures and Results >> Women*, besøkt 30. juli 2013.
2. ↑  IHF - *II Men's and Women's Beach Handball World Championships 2006 >> Fixtures and Results >> Women >> Final >> Match report*, besøkt 30. juli 2013.
3. ↑  EHF - *2002 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 30. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Tysklands håndballforbund
Kart over Hellas med motorveinettet fra 2012. **Svart** = Fullførte ruter, **Blå** = under bygging, **Grå** = Planlagte ruter
Dette er en **liste over motorveier i Hellas**.

Hellas har motorveier som når ut til relativt store deler av landet. Total lengde var 1550 km i slutten av 2009.

Hellas har opprinnelig utvidet sitt nettverk av motorveier lite, men de siste årene har det blitt utvidet omfattende, blant annet ved hjelp av penger fra Europa. Dette har ført til at Hellas i dag har et nettverk av motorveier som bedre enn tidligere omfatter ulike deler av landet. Det gjenstår mye før motorveinettet vil bli ferdig utbygd. I dag går den viktigste motorveien fra grensen til Makedonia via Thessaloniki og videre til Athen. Dette er egentlig bare en del av den lange motorveien gjennom Balkan som begynner i Slovenia og går gjennom Kroatia, Serbia og Makedonia før den fortsetter i Hellas. Dette er den mest sammenhengende motorveien i Hellas. Fra Thessaloniki går en motorvei mot øst som forbindelse til Tyrkia. Denne er ikke helt ferdig. Veien på den tyrkiske siden av grensen er en vanlig landevei. Motorveier som vil forbinde Hellas med Albania er også planlagt.

| * v
* d
* r
Liste over motorveier i Europa |
| --- |
|  | 
* Albania
* Belgia
* Bosnia og Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Finland
* Frankrike
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Litauen
* Luxembourg
* Makedonia
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Østerrike

 |  |
**Storebror og Lillebror** eller **Den farlege møya** er en folkevise av den typen vi kaller ballader. I TSB-katalogen er den typologisert som E 64. I Norge er visa kjent fra Telemark, Agder og Rogaland. Den er også kjent fra Sverige og Danmark. En dansk versjon er trykt i Kjempeviseboka, men det ser ikke ut for at den trykte versjonen har påvirket den norske tradisjonen.

Innhold
-------

Ridderen Lillebror drar ut for å fri til en møy. Utenfor borga hennes ser han femten kverner som går i blod fra de frierne som har prøvd seg tidligere, og utenfor porten står hodene på staker. Lillebror går likevel inn, og må slåss med hundrevis av kjemper. Han vinner kampen og rir bort med møya. Visa kan slutte på flere måter. Han tar henne med hjem, eller han setter barn på henne og drar sin veg, eller han faller i kamp med brødrene hennes da hun nevner navnet hans.

Innspillinger
-------------

* Albumet *Blåmann Blåmann*, Grappa 2001 omfatter en innspilling av visen; den samme innspillingen finnes også på *Norske Ballader*, Grappa 2009, HCD 7239 ISBN 7033662072392
* Sinikka Langeland sang den på platen *Strengen var af røde guld*, Grappa 1994
Fekter med kårde og parrérdolk, tresnitt fra 1600-tallet
En **parérdolk** er en lang dolk ment å bruke i venstre hånd som under fekting med kårde eller sverd. Navnet kommer av at dolkens hovedfunksjon var å hjelpe til i pareringen. Våpentypen utviklet seg mot slutten av middelalderen og tidlig renessanse i forbindelse med overgangen til lettere sverd ment for bruk i én hånd. I forhold til vanlige dolker har parérdolker gjerne større parerstaver, ofte med bøyler og skjold til å beskytte hånden. Noen parérdolker ble laget som «sverdbrytere» for å fange og eventuelt brekke motstanderens sverd, eller med en mekanisme som kunne felle ut deler av eggene slik at dolken liknet en trefork.

Referanser
----------

1. ↑  De Grasse, G. (1594). «IX. Rapier and Dagger». *Di Grasse - His true Art of Defense*. Society of American Fight Directors instr. Arkivert fra originalen 27. november 2015. Besøkt 23. november 2015.
2. ↑  «Forms of European Edged Weaponry». Myarmoury.com. Besøkt 23. november 2015.
Parvis Notre-Dame
Steinmarkør for *kilometre zero* for det franske hovedveinett.
**Parvis Notre-Dame – place Jean-Paul-II** er det offisielle navn på den plassen som ligger foran katedralen Notre-Dame på Île de la Cité i Paris i Frankrike. Betegnelsen «parvis» brukes om en plass, det vil si et ubebygd område, foran og rundt et kirkebygg.

Plassen het *place du Parvis-Notre-Dame* frem til 2006, da navnet ble endret til ære for Pave Johannes Paul II som døde i 2005. Endringen genererte kontroverser.

Notre-Dames *parvis* var opprinnelig betydelig mindre, og dens nåværende form går tilbake til de omfattende byfornyingsplanene som ble utarbeidet av Baron Haussmann under Det andre franske keiserdømme.

Plassen er også stedet for Frankrikes *Kilometre zero* (nullpunkt eller sentrum av nasjonen), som er markert med en stein i bakken.

Referanser
----------

1. ↑  «La place de la discorde» **(fransk)**. L'Express. 1. september 2006. Besøkt 27. januar 2012.
2. ↑  Jordan, David P (1995). *Transforming Paris: the life and labors of Baron Haussmann*. Simon and Schuster. s. 198. ISBN 978-0-02-916531-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Anton Jevgenjevitsj Kalinitsjenko** (russisk: *Антон Евгеньевич Калиниченко*) (født 22. juli 1982 i Kemerovo) er en russisk skihopper.

Han debuterte i verdenscupen i 1999. Han ble nummer 41 av 47 deltakere i VM i skiflyging i Vikersund i 2000. I VM i Lahtis i 2001 ble han nummer 42 av 50 deltakere i storbakken; i OL i Salt Lake City i 2002 deltok han i kvalifiseringen til rennet i storbakken, men greide ikke å kvalifisere seg.

Etter 2002 greide han ikke å komme på verdenscuplaget, og hadde som beste sammenlagtplassering 15.-plass i FIS-cupen 2005/06. Han var med i vinter-universiaden i 2005 og 2009, med 16.-plass i storbakken i Yabuli i 2009 som beste individuelle plassering.

I sitt første verdenscuprenn på ni år var han på det russiske laget som ble nummer 3 i lagkonkurransen i Kuusamo 27. november 2011. Hans beste plassering i verdenscupen kom i Engelberg 17. desember 2011, da han ble nummer 24.

I VM i skiflyging i Vikersund i 2012 ble Kalinitsjenko nummer 40 av 40 deltakere i det individuelle rennet og var med på det russiske laget som endte på 9.-plass i laghopp.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 2000/01 | 76. | 003 |
| 2011/12 | 60. | 020 |
| 2012/13 | 79. | 002 |
| 2015/16 | 71. | 003 |

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Anton Kalinichenko Arkivert 28. juli 2011 hos Wayback Machine. (besøkt 27. november 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anton Kalinitsjenko – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Anton Kalinitsjenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Anton Kalinitsjenko – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***Parvispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En ganske liten (ca. 2-2,5 millimeter), avlang, matt, brunlig bladbille, dekkvingene med litt diffuse, svarte tegninger. Oversiden er tett og kraftig punktert. Antennene består av 7 ledd og er korte og noe klubbeformede, det ytterste leddet tilspisset. Hodet er bredere enn langt. Pronotum er trapesformet, tett og grovt punktert. Dekkvingene er jevnbrede og har 8 punktstriper, tre lave, opphøyde lengderibber, uten pigger i spissen.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artens vertsplante er ukjent.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Bolivia.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Parvispa*** Uhmann, 1940
							+ *Parvispa marmorata* (Uhmann, 1932)

Litteratur
----------

* *Parvispa* på ITIS
* Hispines of the World - *Parvispa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Parvispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Parvispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Parvispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kart over vannkraftverkene i Volga. Eksisterende kraftevrk i fylt firkant, planlagte utbygginger i konturfirkant.
Vannspeilet i reservoaret.
 **Saratov-demningen** , med ***Saratov vannkraftverk*** (russisk: Саратовская ГЭС, eller *Saratovskaja GES*) er en demning med vannkraftverk 130 km nordøst for byen Saratov i elva Volga. Vannkraftverket er et av Europas største og ble ferdigstilt i årene 1956–1971 som *Lenin Komsomol Saratov Vannkraftverk*. Det liggermellom Kujbysjev-demningen oppstrøms i nord og Volgograd-demningen nedstrøms i sør.

Kraftverket gir kraft til industrien ved Volga, samt strøm og flombeskyttelse for byen Saratov. Jordfyllingsdemningen er 14 000 meter lang, og støtter en 1 260 meter lang og 40 m høy betongdam. 

Kraftverket er blant Europas fem største målt etter installert effekt, som er inntil 1 360 MW fordelt på 24 generatorer. Produksjonen er på 5,35 TWh årlig i gjennomsnitt. 

Anleggets reservoar er det 357 km lange, 25 km brede og 1 831 km² store ***Saratov-reservoaret***. Vannstandens dybde er i gjennomsnitt 7 meter.

Eksterne lenker
---------------

* Rushydro – operatørselskapets websider.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Anton Magnussen** (1897–1981) var en amatørmaler som malte bilder og solgte dem i området Gjøvik, Vardal, Land og Toten. De fleste som husker ham, kjente ham bare som «Magnussen», ikke noe fornavn.

Anton ble født på bruket Iversveen i Lausgarda i Søndre Land den 20.07.1897.

Moren var Anna Olsdatter Iversveen, f.11.02.1871. Hun var ikke gift med barnefaren som ble oppgitt til å være Magnus Johansen Linnerud (1878–1937). Magnus emigrerte til Amerika og vedkjente seg visstnok aldri farskapet.

Anton vokste opp hos morbroren Hans Olsen Iversveen, f.1865 og hans kone Karen Marthea Torgersdatter, f.1863. I og med at morsfamilien kom fra Iversveen og Anton vokste opp der, så gikk han lokalt under navnet Anton Iversveen i oppveksten. Han tok senere navnet Magnussen.

Anton gikk på skole i Lausgarda i Søndre Land.

Anton flyttet etter hvert til nabokommunen Vardal og bodde der store deler av livet.

Han giftet seg i Vardal den 27.10.1934 med Gunvor Mathilde Kristoffersen (1913–2004).

De fikk 4 barn sammen: Reidun, Rolf, Gerd og Bjørn.

Paret ble senere skilt.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Anton Iversveen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Oppland Arbeiderblad, side(r) 6, type referanse dødsannonse, urn.nb.no, utgitt 5. november 1981[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Ministerialbok for Søndre Land prestegjeld 1860-1877 (0536Q)
* Ministerialbok for Søndre Land prestegjeld, Hov sokn 1895-1904 (0536Q)
* Klokkerbok for Vardal prestegjeld, Vardal sokn 1931-1951 (0527Q)
* Folketelling 1900 for 0536 Søndre Land herred
* Folketelling 1910 for 0536 Søndre Land herred

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Kart over elva.
Okatibbee Creek er oppdemmet, men selve hovedelva er foreløpig vernet fra regulering.
*Sideelva Leaf må ikke forveksles med den nordøst-canadiske elva Leaf River*
**Pascagoula River** er ei elv i delstaten Mississippi, som munner ut i Mexicogulfen mellom new Orleans og Mobile, i USA. Elva er 130 km lang, en inklusive lengste tilførselselver er den 470 km lang. Pascagoula er unik økologisk i den forstand at den har fuktig subtropisk klima, og derfor et viktig objekt for vern. Landskapet er i stor grad sumpmark. Nederst former den et bayou-miljø, og deler seg i et forgrenet delta. Elva har ikke regulering, og har et nedbørsområde på 23 000 km² i det sørøstre hjørnet av Mississippi-delstaten. 

***Chickasawhay River*** er den største og østlige sideelva, og hele 340 km lang. Denne sideelva har en sekundær bielv, *Okatibbee*, som i sin tur er oppdemmet. Elva oppstår oppe ved byen Meridian øst i delstaten, og renner derfra rett sørover.

***Leaf River*** er den vestlige og nest største av de to tilførselselvene. Den er 290 km lang, og er en gammel ferdselsåre i området. Nedre del av elva har vært gjenstand for kritikk mot forurensing fra en papirfabrikk langs vassdraget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pascagoula River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GNIS
 |
**Anton «Toni» Morosani** (født 20. juni 1907, død mars 1993) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1928 i St. Moritz.

Morosani vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og Sverige. Sveits' resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var seier med 4-0 over Storbritannia og tap med 0-4 mot Sverige og 0-13 mot Canada. OL-turneringen i ishockey 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey.

OL-, VM- og EM-medaljer
-----------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey, Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anton Morosani – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Anton Morosani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Anton Morosani – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Anton Morosani – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Anton Morosani – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Daniel Henriksbø** (født 9. januar 1984, død 27. november 2011) var en norsk filmprodusent og eier av filmselskapet Vidvinkel Film. Før han startet eget selskap var han lærling og deretter produksjonskoordinator i Merkur Film. Han ble født i Tromsø, men vokste opp i sørlandsbygden Kvinesdal.

Arbeid
------

Hans arbeid som produsent inkluderer kinofilmene *Inn i mørket* (2012) og *Skumringslandet* (2014). I tillegg kom en rekke kortfilmer, deriblant *Amor* (2009) og *Gjenmøte* (2010). Henriksbø samarbeidet med skuespillere og filmfolk som Kim Bodnia, Sverre Anker Ousdal, Pål Sverre Hagen, Ewen Bremner, Petter Vennerød, Jenny Skavlan med flere.

Personlig
---------

I 2011 ble Henriksbø og fotografene Mats Bjarg og Henning Høifødt tatt av en kjempebølge på Stapnes utenfor Egersund, under produksjonen av filmen Skumringslandet. Mats Bjarg og Daniel Henriksbø omkom.

Under premieren av Inn i Mørket på Kvinesdal kino i 2012, reiste publikum seg og holdt ett minutts stillhet før filmen startet, til ære for den avdøde filmprodusenten og for å hedre hans minne.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Henriksbø på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Daniel Henriksbø på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Henriksbø hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Sak fra Tv2
* Minneord fra kultursjef Jan Schou
* Hedring av minne under premiere
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrike Frankrikes flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0 
(1 pallplassering)
*Per 5. oktober 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2011 Frankrikes flagg Savoie |  Stafett |
| Europamesterskap |
| Sølv | 2010 Bulgarias flagg Primorsko |  Lang |
| Sølv | 2010 Bulgarias flagg Primorsko |  Stafett |
| Bronse | 2012 Sveriges flagg Falun | Stafett |
| Junior-VM |
| Sølv | 2005 Sveits’ flagg Tenero | Mellom |
| Bronse | 2005 Sveits’ flagg Tenero | Lang |

**Philippe Adamski** (født 8. april 1985 i Dechy) er en fransk orienteringsløper som representerer den finske orienteringsklubben Kalevan Rasti.

Karriere
--------

Adamski har hatt en fin internasjonal karriere og har til sammen fire medaljer fra orienterings-VM og -EM. På hjemmebane i Savoie vant han sitt første og hittil eneste VM-stafettgull sammen med François Gonon og Thierry Gueorgiou. Franskmannen har vært på pallen individuelt én gang i EM-sammenheng. Det skjedde i bulgarske Primorsko i 2010 da han ble nummer to på langdistansen Både i Tsjekkia i 2008 og i Savoie i 2011 ble det bronsemedalje på langdistansen bak sveitsiske Daniel Hubmann. 

Adamski har siden 2005 representert den finske storklubben Kalevan Rasti i de store klubbstafettene i orienteringsverden. I den største av dem alle, Jukola har franskmannen vunnet hele fire ganger. Han var på Kalevan Rastis vinnerlag i 2007, 2012, 2013 og 2014. Kun seks løpere har gjennom historien flere Jukola-seire en Adamski.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Philippe Adamski – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Philippe Adamski – World of O Rediger på Wikidata
**Terrence M. O'Malley** (født 21. oktober 1940 i Toronto i Ontario), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, 1968 i Grenoble og 1990 i Lake Placid.

O'Malley vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.

Det var åtte lag som deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med tolv poeng foran Tsjekkoslovakia med elleve poeng. Canada vant fem kamper og tapte to og ble nummer tre med ti poeng. Turneringen var også det 35. verdensmesterskapet i ishockey. O'Malley var back og spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* 1966 Jugoslavias flagg Ljubljana - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada
* 1967 Østerrikes flagg Wien - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada
* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑  «Games Score». *Grenoble 1968, Vol. 2* (Offisiell rapport utg.). 1968. s. 384.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terrence O'Malley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Terrence O'Malley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Terrence O'Malley – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata