recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Damian Ellis** (født 13. februar 1962 i Bristol i England) er en engelsk trommeslager og produsent. Han er sannsynligvis best kjent for samarbeidet med PJ Harvey som han har produsert, arrangert og vært musiker for siden 1990.

Innimellom innspillingene og turneene med Harvey har han vært involvert i en lang rekke andre prosjekter. Hans egne komposisjoner, som best kan beskrives som noe lignende den moderne «klassiske» musikken, er gitt ut på to innspillinger; *Music for the home – Volume 1* fra 2000 og *Music for the home – Volume 2* fra 2004. Bandet hans, Spleen, har spilt inn tre album: *Soundtrack to Spleen* fra 1996, *Little Scratches* fra 1998 og *Nun Lover!* fra 2006, og han har også spilt inn musikk under pseudonymet «Christmas».

Ellis har også bidratt som produsent, arrangør og musiker for artister som Marianne Faithfull, tidligere Ash-gitarist Charlotte Heatherley, Madrugada, Laika, Swell, Placebo, Pooka, Kitty Wu, Michael Partington, Marlene Kuntz, tidligere Trickyvokalist Martina Topley-Bird, Scott Walker, Ute Lemper, Lise Westzynthius, Nathalie Nordnes og Mick Harvey fra the Bad Seeds.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rob Ellis på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Rob Ellis på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Rob Ellis på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Rob Ellis på Songkick Rediger på Wikidata
* Rob Ellis' offisielle hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs
 |
**Musikkflekken** var en konsertscene i Sandvika i Bærum som var i drift fra 1986 til 2018. Klubben hadde lokaler i den såkalte Brambanigården, og hadde en ståplasskapasitet på 350 personer.

Jazz, rock og bluesklubb i Sandvika
-----------------------------------

Scenen ble etablert 1. november 1986 av frivillige foreninger og Bærum kommune. Bidragsytere var blant annet Club M4, Bærum Rockeklubb, Alkoholfri Jazzcafé, Stabekk Storband og Sandvika Storband. Fra Bærum kommune var Birger Carlsen og Vilhelm Seyffarth sentrale i arbeidet. De første årene var bookingansvarlig Miloud Guiderk sentral i programmeringsfasen. Andre sentrale aktører de første ti årene var Anne-Gro Lindbek, Helge Bock, Ove Borgersen, Kjetil Moberg, Vegar Engebretsen, Grete-Lill Engebretsen, Erlend Skomsvoll, Maria Kannegaard og Marius Stenberg.

Den 1. august 1990 ble Musikkflekken kåret til «Årets jazzklubb i Norge».

Den 30. januar 1988 holdt den amerikanske jazzstjernen Chet Baker sin siste konsert i Norge på Musikkflekken. Selv om hovedvekten lå på formidling av jazzmusikk, holdt også utøvere av andre musikksjangere konserter der.

I 2009 engasjerte blant andre Bærum Venstre seg for å få Bærum kommune til å satse mer på Musikkflekken.

Bærum Kulturhus programmerte scenen frem til 1. september 2013, da konsertarrangøren Toothfairy Live AS tok over drift og programmering av scenen. Målgruppen for konsertvirksomheten var publikum i alderen 16-25 år. Som eneste helårsarrangør i Norge hadde Musikkflekken fri aldersgrense på over 80 % av arrangementene som ble holdt hvert år. Den 6. mars 2015 ble Musikkflekken og Toothfairy Live AS kåret til «Årets Helårsarrangør» 2014 av kollegene i Norske Konsertarrangører.

Musikkflekken som merkevare ble lagt ned i 2018.

Fra Musikkflekken til Sandvika Folkebad
---------------------------------------

Etter nedleggelsen av Musikkflekken ble lokalene pusset opp. Per 2021 rommer lokalene en restaurant og en liten konsertscene, kalt Sandvika Folkebad.

Referanser
----------

1. ↑  «Brambanigården». *barumhistorie.no*. Besøkt 24. november 2021.
2. ↑  Rakvaag, Geir (29. september 2006). «En jazzlegende i Norge». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 24. november 2021.
3. ↑  «Steinar Albrigtsen på Musikkflekken». *www.aftenposten.no*. 21. februar 2003. Besøkt 24. november 2021.
4. ↑  «Blås liv i Musikkflekken!». *Venstre*. 2. februar 2009. Besøkt 24. november 2021.
5. 1 2  Menne, Eyvind Sverre (13. oktober 2018). «(+) Musikkflekken legges ned og gjenoppstår som Sandvika Folkebad». *www.budstikka.no* **(norsk)**. Besøkt 24. november 2021.
6. ↑  ««Last Christmas» på Musikkflekken». *Sandvika*. 2. november 2018. Besøkt 24. november 2021. «Om et års tid gjenoppstår Musikkflekken i ny drakt som Sandvika Folkebad – et konsept som satser på servering og underholdning til en bred målgruppe. Men før det skal julen rockes inn for siste gang på den tradisjonelle klubbscenen. Vi har spurt arrangørene av «Julerock» gjennom 19 suksessfylte år, Marianne Roland og Audun Molde, om det er vemodig – og om det fortsatt er muligheter for å sikre seg billetter?»
7. ↑  «Folkebadet Sandvika». *www.sandvikafolkebad.no*. Besøkt 24. november 2021.
**Robert Marc Jones** (født 5. november 1971 i Wrexham i Wales) er en tidligere engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra tiden i Liverpool FC.

Karriere
--------

Jones begynte sin fotballkarriere i Crewe før han noe overraskende ble kjøpt for £300.000 av Liverpool manager Graeme Souness 4. oktober 1991.

Rob hadde vokst opp som Liverpool-supporter, siden hans bestefar Bill Jones spilte for de røde i årene 1938–1954, og var med på mannskapet som vant det det første ligamesterskapet etter 2. verdenskrig i 1947.

Rob Jones gjorde sin debut for Liverpool som høyreback, kun 2 dager etter han skrev under for Anfield klubben borte mot erkerival Manchester United. Alle som så kampen ble imponert over hvordan han holdt vidunderbarnet Ryan Giggs under kontroll hele kampen.

I sin første sesong, (1991/1992), vant han FA-cupen på Wembley etter at Liverpool vant 2-0 i finalen mot Sunderland etter mål av Michael Thomas og Ian Rush.

Han fikk sin første landskamp for England mot Frankrike på Wembley 19. februar 1992 i en kamp England vant 2-0. Totalt fikk han 8 landskamper. Et antall som sannsynligvis hadde vært mye større om ikke skader hadde satt en stopper for det.

I sesongen 1994/1995 var han med å vinne Liga-Cupen da Liverpool vant 2-1 mot Bolton i finalen. Sesongen etter var han med å tape for Manchester United 1-0 i FA-cupfinalen.

Etter finalen måtte han ta et seks måneders avbrekk fra fotballen pga. ryggproblemer. Han kom tilbake på banen, men stadige skadeproblemer de neste to årene gjorde at han spilte sin siste kamp for Liverpool i februar 1998. Han ble frigitt av Liverpool etter sesongen 1998/1999. Totalt spilte Jones 243 kamper for Liverpool uten å score et eneste mål.

Han signerte for West Ham i juli 1999, men fikk kun en eneste kamp for London-laget i Intertoto-cupen, og skader gjorde at han valgte å legge støvlene på hylla allerede august samme år.

Statistikk
----------

### Medaljer som vinner med Crewe

* **1988/1989** Ligavinner 4. divisjon.

### Medaljer som vinner med Liverpool

* **1991/1992** FA-Cupen.
* **1994/1995** Liga-Cupen

### Medaljer som nr.2 med Liverpool

* **1995/1996** Tapende finalist FA-Cupen.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID cd6a211c[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 107200, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside
* Profil på LFChistory.net

(en) Rob Jones – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Rob Jones – national-football-teams.com Rediger på Wikidata
* (en) Rob Jones – Soccerbase.com Rediger på Wikidata
* (en) Rob Jones – EU-Football.info Rediger på Wikidata
* (en) Rob Jones – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Musikknedlastning** er å laste ned en musikkfil fra en datamaskin på Internett eller en webside til en brukers lokale datamaskin. Dette termet omfatter både lovlig nedlastning og nedlastning av opphavsbeskyttet materiale uten tillatelse eller betaling.

Populære eksempler av musikkbutikker på nettet som selger digitale singler og album er iTunes, Napster og nimbit. Betalte nedlastninger blir noen ganger kodet med digital rettighetsadministrasjon som begrenser kopiering av musikken, eller hvilke spillere de kan spilles på.

Digitalt musikksalg genererer nå rundt 13 billioner Kroner i omsetning, med lydsport tilgjengelig gjennom over 500 tjenester i 40 land, og representerer rundt 10 % av det totale globale musikkmarkedet. På verdensbasis ble rundt fem billioner sanger – tilsvarende rundt 38 000 år med musikk – byttet på peer-to-peer nettsteder, mens 509 millioner spor ble kjøpt på nettet.[]

Musikknedlastninger tilbudt av artister
---------------------------------------

Noen artister tillater deres sanger å bli lastet ned fra deres nettsted, ofte som en lavkvalitets eller avkortet prøvesmak. Andre har integrerte løsninger i sine nettsteder som muliggjør kjøp av deres singler eller album, som sett på Metallicas hjemmeside.

Andre musikkartister, slik som Nine Inch Nails, har tilbudt deres musikk til lytterne gratis, noen ganger i konflikt med plateselskapene deres. I 2005 slapp Nine Inch Nails albumet *With Teeth* på deres Myspace side før det ble utgitt i platebutikkene.

Se også
-------

* Digital nedlastning

  

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Musikkfondene** er en felles administrasjon for Det norske komponistfond, Komponistenes Vederlagsfond og Tekstforfatterfondet. Fondene har som sin primære oppgave å tildele midler til komponister og sangtekstforfattere. Musikkfondene yter blant annet administrativ støtte i tilknytning til søknads- og tildelingsprosessene.

Støtte til ulike formål
-----------------------

Det norske komponistfond gir støtte til bestilling av ny musikk innen alle sjangre. 

Komponistenes vederlagsfond gir støtte til yrkesaktive låtskrivere/komponister i form av fordypningsstipend, arbeidsstipend, reisestipend og utstyrsstipend.

Tekstforfatterfondet gir støtte til sangtekstforfattere i form av fordypningsstipend, arbeidsstipend og reisestipend. Styret i fondet bevilger også opphold i fondets leilighet i Firenze. Andre enn tekstforfatteren kan søke i kategorien "spesielt" om støtte til honorering av tekst til musikk. Eventuell støtte vil bli utbetalt direkte til sangtekstforfatteren.

Styret
------

Styringsgruppen for Musikkfondene består av styreledere i fondene.

Daglig leder for Musikkfondene er Therese Rørvik.

Eksterne lenker
---------------

* Musikkfondenes nettside
**Iolkos** (gresk: Ἰωλκός) er en antikk by i Thessalia, og i dag en gresk landsby og en tidligere kommune i Magnesia, Thessalia. Siden reformene i lokalt selvstyre av 2011 er den i dag en del av kommunen Volos, som den er en kommunal enhet av. Iolkos er lokalisert i det sentrale Magnesia, nord for Pagastikosbukta. Dets landareal er 1 981 km². Den kommunale enheten er oppdelt i tre samfunn; Agios Onoufrios (befolkning 475), Anakasia (befolkning 1012) og Ano Volos (befolkning 651), med en total befolkning på 2 138 (2011). Setet for den tidligere kommunen var landsbyen Ano Volos.

Mytologisk fortid
-----------------

Mynt (kalkous) av Iolkos. 300-tallet f.Kr. Forside: Hodet til Artemis Iolkia. Motsatt side: Forstavenen av Argo, ΙΩΛΚΙΩΝ (av iolkianere).
I henhold til gresk mytologi var Aison konge av Iolkos i tiden før Trojakrigen, men hans halvbror Pelias tok tronen. Aisons sønn Jason unngikk å bli drept av sin onkel, og da han var blitt voksen kom han tilbake til Iolkos for å kreve tronen. Pelias sa seg villig å gi fra seg tronen på den betingelse at Jason løste en oppgave, søke og finne det gylne skinn. Med skipet Argo seilte Jason ut sammen med sitt mannskap av greske helter som ble kalt for argonauter. Deres oppgave var å nå fram til Kolkis (dagens Kolchis i Georgia ved kysten av Svartehavet), finne og erobre det gylne skinn og frakte det tilbake. Antagelig var det et symbol på åpne nye greske handelsruter inn i Svartehavet. Sammen med det gylne skinnet brakte Jason også med seg en hustru, den trolldomskyndige Medeia, datter av Aietes av Kolkis, og barnebarn av solguden Helios. Etter å ha klart oppgaven, tatt tilbake tronen i Iolkos, vendte skjebnen seg mot Jason. Han giftet seg med prinsessen av Korint, og den rasende Medeia drepte deres felles barn for å straffe ham, en hendelse som ble kunstferdig dramatisert av Evripides i tragedien *Medeia* på 400-tallet f.Kr.

Palasset i antikkens Iolkos er antatt å være lokalisert i det nærliggende Dimini hvor et mykensk palass ble utforsket på slutten av 1900-tallet. Dette palasset ble bygget på 1200-tallet f.Kr. (sen helladisk tid IIIB1) over et tidligere byggverk fra 1300-tallet f.Kr. og ble oppgitt tidlig på 1100-tallet f.Kr. (tidlig sen helladisk tid IIIC).

Befolkningstall
---------------

| År | Befolkning |
| --- | --- |
| 1991 | 2 415 |
| 2001 | 2 071 |
| 2011 | 2 138 |

Referanser
----------

1. ↑  Kallikratis-loven Arkivert 27. april 2017 hos Wayback Machine. (PDF), det greske innenriksdepartementet (gresk)
2. ↑  Detaljerte befolkningstall for 2011 Arkivert 25. desember 2013 hos Wayback Machine. (gresk)
3. 1 2  «The Mycenaean palace at Dimini»
4. ↑  Papadimitriou, Nikolas: *Both centre and periphery? Thessaly in the Mycenaean period*, Academia.edu

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Musikkonservatoriet i Oslo** (**MKiO**) var et privat konservatorium som ble etablert i Christiania i 1883 under navnet **Organistskolen**. Konservatoriet samarbeidet med den statlige Norges musikkhøgskole fra starten i 1972 og ble helt innlemmet i denne høyskolen i 1996.

Historie
--------

Skolen ble grunnlagt av Ludvig Mathias Lindeman (1812–87) og hans sønn Peter Brynie Lindeman (1858–1930). Peter Lindeman overtok ledelsen av skolen da faren døde i 1887. Peters sønn Trygve Lindeman (1896–1979) studerte musikk i Stockholm, ble lærer ved skolen fra 1921, og dens leder fra 1930. Da Trygve Lindeman ble pensjonist på 1960-tallet, ble undervisningen overført til stiftelsen Lindemans legat, og konservatoriet ble fra 1969 til 1973 drevet i samarbeid mellom stiftelsen og myndighetene.

Skolen tok navnet Musik- og Organistskolen i 1885, og i 1894 skiftet den navn til Musik-Konservatoriet, som senere ble til Musikkonservatoriet i Oslo.

Skolen drev helt fram til 1969 med en blanding av yrkesutdanning av musikere, og fritidsundervisning av barn og voksne.

Konservatoriet ble lagt ned i 1973, ved opprettelsen av Norges musikkhøgskole (NMH). I perioden 1969-73 ble skolen drevet av det nyopprettede Lindemans legat som i årene siden har forvaltet arven etter familien Lindemann.

Musikkonservatoriets arkiv ble tatt vare på av Lindemanns legat og ble i 2013 avlevert til Riksarkivet. Arkivet består av undervisningsprotokoller med elev- og lærerfortegnelser, elevaftener, Musikkonservatoriets samfund og en serie Vidnesbyrd, det vil si avgangsvurderinger av elevene. Det er også bevart en del regnskapsprotokoller med blant annet elevinnbetalinger og gasjefortegnelser. Protokollene strekker seg over hele perioden fra starten i 1883 til nedleggelsen i 1969/70.

Se også
-------

* Lindemans legat

Referanser
----------

1. ↑  *Cappelens musikkleksikon. 5 : Musikalier-Schwegel*. Oslo: Cappelen. 1980. s. 45. ISBN 8202036887.

Eksterne lenker
---------------

* Lindemans legat

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**The Lovestreets** er en norsk musikkgruppe. De er kjent for å lage fengende og melodiøse poplåter inspirert av alt fra Mozart til Led Zeppelin. Medlemmene i bandet er Peder Nissan, Henry Leneve, Truls Jensen og Jackson.

Bakgrunn
--------

Tidlig på 1980-tallet søkte gruppa Weezusers fra Stavanger etter en vokalist. Jackson prøvde seg, selv om de egentlig lette etter en kvinne. Det tok ikke lang tid før han ble fast medlem i gruppa. Gruppa skiftet navn til Kjørkegutane, og ble etterhvert kjent i noen subkulturer i Stavanger. De hadde mange populære sanger, de mest kjente er nok «Vålandspibå brenne!», «Adle di galne bor på Storhaug», «Revolusjonsdrikk», «Bjarne sin borsdag» og «Dra deg t Hundvåg», som alle er på debutplata «Sangår fra et kjerkekor» fra 1981. Året etter kom oppfølgeren «Me e kje kristne lengår». Bandets to gitarister fra første album var da sluttet og gitarist Henry Leneve var med som nytt medlem. Bandets tredje album «We need more Lovin'» kom i 1984, og da var besetningen endret ytterligere. Bare Jackson og Leneve var med videre, og nå spilte de sammen med Truls Jensen og Peder Nissan. Senere samme år skiftet de navn til The Lovestreets. De ble erklært døde etter det mislykkede surferock-inspirerte albumet "Surfin´Malibu", som kom ut i 1991.

I dag er bandet mest kjent for sangen «The World of Music», som er blitt brukt i en episode av TV-serien MacGyver. The Lovestreets spilte våren 2008 en reunionkosert på Checkpoint Charlie i Stavanger. Dette var en stor suksess mye takket være at de bare spilte en sag fra "Surfin Malibu", og resten fra de gode åra.

Eksterne lenker
---------------

* The Lovestreets' side på MySpace
*«Valle» har også andre betydninger.*
Hovedbygningen på Øvre Valle fra 1840 Foto: Vidar Iversen 
**Valle** er et strøk i Oslo, nord for Helsfyr og øst for Grenseveien. Skillet mellom Valle og Hovin er en smule uklart, og fellesbetegnelsen Valle-Hovin benyttes ofte.

Navnet er av norrønt *Volin*, som betyr «markene». Gården var i eldre tid klostergods under Nonneseter. Seinere var området slottsmark under Akershus. Fra 1765 var det i privat eie. I 1915 kjøpte Kristiania kommune Valle og deler av Hovin. Det var flere ikke-realiserte planer for strøket, blant annet var området tenkt brukt til sjukehus og til flyplass. I 1953 blei det bebygd med boligblokker, og i på 1960-tallet blei flere idrettsanlegg oppført, blant annet Valle Hovin kunstisbane, Norges første kunstfrosne skøytebane.

Gamle Valle gård blei tidlig delt i to. *Nedre Valle* er det som seinere blei Ensjø (= Einarshaug) gård, Malerhaugveien 12, i den seinere tid alders- og sykehjem. *Øvre Valle* (også kalt Kokengen) har si hovedbygning fra ca. 1840 i Vallefaret 14 (nå barnehage). Fra denne gården blei på 1800-tallet Malerhaugen, Grønvoll og Helsfyr utskilt.

Valle hører inn under bydel Gamle Oslo.

Det fantes også en Valle gård i området ved St. Hanshaugen. Nå brukes Valleløkken om dette strøket.

Kilder
------

* *Oslo byleksikon*, Kunnskapsforlaget 2000

Portal: Oslo
***Micrathous*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Nopkså små (6,5-8 millimeter), avlange, brune smellere. Oversiden er fint hårete. **Hodet** er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, kortere enn hode + pronotum, nærmest perlekjede-formede. **Brystskjoldet** (pronotum) er tønneformet sett ovenfra, gjerne omtrent så langt som bredt, blankt og ganske tett og fint punktert. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene knapt tilbaketrukket. **Dekkvingene** er jevnbrede, omtrent så brede som brystskjoldet, med kraftige lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Artenes larver lever i jorda, der de eter planterøtter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

Artene blir ofte ført til slekten *Limonius*, og slekten har nylig blitt synonymisert med denne 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
					- Stammen Dendrometrini Gistel, 1856
						* Understammen Dendrometrina Gistel, 1856 (eller Athoina Candéze, 1860)
							+ Slekten ***Micrathous*** Lane, 1971
								- *Micrathous brevis* (Van Dyke, 1932)
								- *Micrathous sordidus* (Van Dyke, 1932)

Referanser
----------

1. ↑  F.E. Etzler (2019) Generic Reclassification of *Limonius* Eschscholtz, 1829 (Elateridae: Dendrometrinae) sensu Candèze 1860 of the World. Zootaxa 4683:

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. besøkt 19.12. 2019
* (en) *Micrathous* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***The Lost Husband*** er en amerikansk film fra 2020.

Regissør var Vicky Wight, som også skrev filmens manus. Hovedrollene spilles av Leslie Bibb og Josh Duhamel. Filmen er basert på Katherine Centers bok fra 2013 med samme navn. Filmen hadde premiere i USA den 10. april 2020.

Handlingsreferat
----------------

Etter ektemannens død mister Libby hjemmet sitt. Hun er derfor alenemor til to barn, Abby og Tank, uten noe sted å bo. Hun flytter inn hos moren sin, Marsha, en altfor kritisk kvinne. Marsha, som røyker mye og har vært gift flere ganger, har alltid hatt et problematisk forhold til Libby. Etter å ha sørget over ektemannen sin i 6 måneder, får Libby et ultimatum fra moren sin, som presser henne til å ta seg sammen raskere.

Dette viser seg å være den aller siste dråpen for Libby, som bestemmer seg for at hun ikke lenger kan leve sammen med moren sin. Libby og hennes to barn flytter deretter til tante Jeans gård i Texas, på jakt etter en ny start i livet. Ved ankomst til gården møter de James O'Connor (spilt av Josh Duhamel) som også arbeider ved tante Jeans gård. Libby er ikke begeistret for å måtte arbeide der, men takker ja fordi hun er nødt til å skaffe seg en jobb.

Sakte begynner Libby og barna å venne seg til det nye livet på gården. En dag reiser de til et marked i området for å selge ost, og de møter tre av Libbys tidligere venner. Men de gamle vennene er slemme og latterliggjør ofte Libby for være kledd som en gårdsarbeider, og fordi hun fremdeles sliter etter å ha mistet ektemannen sin. Men venninnene blir tydeligvis romantisk tiltrukket av James, så han kysser Libby foran dem for å opprøre de andre kvinnene.

Barna begynner også å knytte bånd til James, som liker å leke med Tank. Han lærer også Abby hvordan hun burde forsvare seg mot en mobber på den nye skolen hennes. Men Abby blir suspendert fra skolen for å ha forsvart seg mot en mobberen sin. Familien møter også, og knytter bånd til, tante Jeans kjæreste, Russ McAllen, og hans barnebarn: Sunshine. En kveld tar Sunshine med seg Libby til et forlatt hus som hun sier tilhører tante Jean, men Libby har ikke bodd der siden den forrige ektemannen hennes, Frank, døde. Libby begynner å tro at hun kanskje kan sette denne eiendommen i stand igjen, og skape seg en ny tilværelse (både for seg selv, og barna sine) der.

Skuespillere
------------

* Leslie Bibb som Libby Moran
* Josh Duhamel som James O'Connor
* Nora Dunn som Jean.
* Isiah Whitlock Jr. som Russ McAllen.
* Sharon Lawrence som Marsha.
* Kevin Alejandro som Danny.
* Herizen F. Guardiola som Sunshine
* Callie Hope Haverda som Abby Moran
* Roxton Garcia som Tank.
* Stone Garcia som Jimmy
* Georgia King som Jessica.
* Carly Pope som Lanie

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lost Husband* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lost Husband* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Lost Husband* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Lost Husband* på Metacritic Rediger på Wikidata
* film-trailer, Youtube.com
**Maud Edith Eleanor Watson** (født 9. oktober 1864 i Harrow i Middlesex i England, død 6. juni 1946) var en britisk tennisspiller.

Watson er kjent som den første vinneren av single for damer i Wimbledon-turneringen i tennis som ble spilt i 1884. Det var 13 damer som gjorde opp om tittelen, blant andre var henne eldre søster Lillian Watson og Blanche Bingley Hillyard som senere kom til å vinne turneringen seks ganger, med. Maud Watson beseiret Hillyard i den ene semifinalen og møtte sin søster i finalen. Maud Watson beseiret sin storesøster Lillian Watson med 6-8, 6-3, 6-3 i finalen. Året derpå, i 1884, spilte hun pånytt i singlefinalen, denne gangen møtte hun Bingley Hillyard som hun beseiret med 6-1, 7-5 og tok sin andre singletittel.

Maud Watson spilte og vant hele 55 kamper på rad, fra debuten i 1881 til 1886 da hun tapte til den 14-årige Lottie Dod i en turnering i Bath. I 1886 møttes Watson og Bingley Hillyard pånytt i Wimbledon-finalen, denne gangen vant Hillyard med 6-3, 6-3. Dette året ble dameturneringen liksom herreturneringen spilt etter systemet All Comers Round med en sluttfinal Challenge Round. Maud Watson vant både single- og mixed double i årene 1884 og 1885 i Irish Open.

Maud Watson, som var prestedatter, var en av pionierene blant kvinnelige turneringsspillere i tennis. Hun fulgte tidens påkrevde klæsmote for idrettskvinner med hatt, korsett og langt skjørt. Maud og hennes søster Lilian var de første kvinnelige tennisspillerne som spilte i helt hvite drakter. 

Wimbledon-troféen som hun vant, skjenkte hun i år 1934 til *Edgbaston Club*. Da klubben i år 1982 arrangerte *DFS Classic* en førturnering på gras til Wimbledon-turneringen, besluttet man å gi troféen til vinneren av turneringen som går under navnet *«Maud Watsons trofé»*.

Grand Slam-titler
-----------------

* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Single damer – 1884 (hun beseiret Lillian Watson med 6-8, 6-3, 6-3 i finalen)
	+ Single damer – 1885 (hun beseiret Blanche Bingley Hillyard med 6-1, 7-5 i finalen)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   100 years of Wimbledon, side(r) 216[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 712[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Love Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Robert Z. Leonard.

Handling
--------

Ambrosia er en søt liten jente, med ømt hjerte og kjærlig sinn. Men etter at moren hennes dør, blir Ambrosia sendt til en tante i storbyen. Tanten er av verdig og streng gemytt, veldig forskjellig som Ambrosias døde mor, og atmosfæren er en tydelig forandring fra friheten i livet på landet og morskjærligheten hun opplevde tidligere.

Ambrosia blir etter hvert venn med en jevnaldrende gutt i nabolaget, og de leker ofte sammen. Men når Ambrosia vokser opp, har tanten klare meninger om hvem hun burde gifte seg med - uansett hva Ambrosia selv ønsker seg.

Skuespillere
------------

* Ella Hall som Ambrosia.
* Adele Farrington som Ambrosias tante Betty.
* Kingsley Benedict som kjæresten til Betty.
* Betty Schade som Ambrosias kusine.
* Harry Depp som en gutt i nabolaget.
* Grace Marvin som en hushjelp.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 14. april 2016.
2. ↑  The Love Girl
3. ↑  THE LOVE GIRL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Love Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Love Girl* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Love Girl* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Love Girl* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Masja*** (originaltittel: *Маша*) er en russisk film fra 2020, regissert av Anastasija Paltsjikova.

Handling
--------

Historien forteller om den tretten år gamle Masja og vennene hennes, som vokser opp i Russland i 1990-årene. Men det Masja ikke vet er at vennene hennes noen ganger raner og dreper folk. Resten av byen hater og frykter dem, men for Masja er gjengen de beste menneskene i verden – som elsker og beskytter henne.

Masja synger jazz, og drømmer om å bli sangerinne som voksen. Men en dag oppdager Masja endelig hvem vennene hennes egentlig er, og hva dem holder på med. Etter å ha blitt mer moden, velger Masja å forlate sin lille hjemby for å reise til Moskva. Hun forsøker så godt hun kan å komme seg vekk fra sitt tidligere liv. Men fortiden innhenter henne snart, og bringer henne tilbake til stedet hvor barndommen hennes gikk tapt.

Skuespillere
------------

* Anna Tsjipovskaja som Masja
* Maksim Sukhanov
* Sergej Dvojnikov som Tresjka
* Iris Lebedeva som Lena
* Aleksandr Mizev som Andrej

Referanser
----------

1. ↑  Вышел трейлер российского триллера про "лихие 90-е" "Маша"
2. ↑  Итоги "Кинотавра": почему фестиваль в Сочи всех удивил

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Masja* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Dansk port i Serampore fra 1851.
**Ole Bie** (født 7. februar 1733 i Trondheim, død 18. mai 1805 i Serampore) var overhode for den danske kolonien Serampore (underlagt Trankebar) i Vest-Bengal i India i 30 år. Den lutherske kirke i Serampore ble bygget under Ole Bies ledelse, noe som innledet en kulturell oppblomstring i Serampore.

Bie forlot Trondheim allerede som 17-åring. Han var 23 da han kom til India. Her knyttet han nyttige kontakter i nettverket av handelsfolk, og etablerte etter hvert kolonien **Fredriksnagore**, oppkalt etter kong Fredrik 5. i København, og beliggende par mil nord for Calcutta ved en sideelv til Ganges. Han fikk reist en kirke med et tårn bortimot 40 meter høyt. For Bie som kom fra Trondheim, måtte det være en kirke viet til Sankt Olav, men svært lik St. Martin-in-the-Fields på Trafalgar Square. Bie visste også å sette seg i respekt overfor kolonimaktene England og Frankrike med kanoner og kraftig skyts. Da tre revolusjonære misjonærer ble arrestert av engelske myndigheter for å ha støttet den franske revolusjonens parole om frihet, likhet og brorskap, ble de straks tatt under Ole Bies beskyttende vinger i Fredriksnagore. Fra Olavskirken gikk de i gang med å forbedre dyrkingsmetodene for fattige bønder, de bygde hageanlegg og kanaler, drev med biologiske og botaniske studier, og startet skoler, aviser og tidsskrifter. De oversatte også Bibelen, Ramayana og Mahabharata til lokale språk.

Da handelsrutene åpnet seg østover mot Europa, hadde kolonien etterspurte varer å tilby - krydder, bomull, silke og salpeter. I 30 år gjorde Bie store penger før det hele endte i en kraftig konkurs. Han ble beskyldt for korrupsjon og avskjediget i en periode, da det viste seg at hans egne skip var ilagt lavere toll enn hva satsene tillot. I nordiske arkiver fremstår Ole Bie som en korrupt embetsmann. men i India var han en fabel i levende live med sin støtte til storstilt humanitært arbeid.

Ole Bie var bror av den landsforviste forfatteren Jacob Christian Bie.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ole Bie
3. ↑  Olavskirken i India
4. ↑  Ole Bie

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**August Albertsen** (født 1877, død 1956) var en norsk arkitekt. Han ble uteksaminert fra Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1900 og utdannet seg videre ved Technische Hochschule i Berlin til 1901. Deretter var han i praksis hos arkitektfirmaet *Quedlinburg A/H* frem til 1902 før han var byggeleder for Thomas Angells Hus i Bispegata 4 i Trondheim frem til 1904. 

I perioden mellom 1904 og 1917 var han verksmester ved Nidaros domkirkes restaureringsarbeider, hvor han blant annet tegnet en ny verkstedsbygning som ble oppført i 1914. Da arbeidene med restaureringen stoppet som følge av «systemstriden», begynte Albertsen i en ny stilling som byarkitekt for Trondheim kommune. Her tegnet han blant annet en vaskeribygning, en kjøkkenbygning og Trondhjem yrkesskole samt flere bolighus i nøktern nyklassisime. Han tegnet også Bakke bru sammen med Olaf Nordhagen i 1927. Albertsen ble ansatt som ny byggeleder ved domkirkens restaureringsarbeid fra 1926, og satt i denne stillingen frem til 1948.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, oppført som August L Albertsen[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 22–23. ISBN 978-82-7935-197-9.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Joseph Anthony Antic** (født 13. mars 1931 i Secunderabad, død 12. juli 2016 i Mumbai) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma. 

Antic vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det indiske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Pakistan. India vant kvartfinalen med 1-0 over Australia og i semifinalen beseiret de Storbritannia med 1-0 men de tapte finalen mot Pakistan med 0-1. Antic spilte to kamper i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Sølv Sølv i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. ↑   www.rediff.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rediff.com, «Rome hockey Olympian Joe Antic, 90, dead», utgitt 13. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Antic – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Antic – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Antic – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Antic – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Vermundsjøen** er en isflyplass på innsjøen Vermunden like ved svenskegrensen i Åsnes kommune i Innlandet. I mange år er det brøytet flystripe på isen like ved Åsnes Finnskog kirke, og hver vår arrangeres fly-in gudstjeneste som er godt besøkt. 

Like ved kirken er det en kafe med lokale og tradisjonsrike retter. I helgene om vinteren/våren er Vermundsjøen turmål for småflygere fra store deler av østlandet, og det kan være omkring 20 småfly innom på slike dager.

I januar 2012 døde ildsjelen, Hans Sundet, som i mange år har brøytet flystripa på isen. Det er likevel blitt brøytet utover våren 2012, siden svigersønnen har tatt på seg oppgaven. 

Det er kort vei fra Vermundsjøen til grensen mot Sverige. Siden grensepasseringer med småfly skal meldes minst fire timer før passering, er en tilfeldig grensekryssing med småfly en alvorlig sak. Dette gir noe reduserte inn og utflygingsmønstre til denne flystripa.

Flystripa er 1300 meter lang, ligger 700ft over havet, har rullebaneretninger 14/32 og bruker radiofrekvens 123,500 MHz for blindsendinger med kallesignal "Vermundsjøen". PPR 46928766.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
*
**VPRO**, opprinnelig et akronym for Vrijzinnig Protestantse Radio Omroep (norsk oversettelse: *Det liberale protestantiske kringkastingsselskapet*) er et nederlandsk kringkastingsselskap som ble grunnlagt 29. mai 1926. Selskapet har ingen egen tv-kanal, men er én av seks hovedkringkastere som leverer programmer til den nasjonale kringkasterorganisasjonen Nederlandse Publieke Omroep (NPO).

Bakgrunn
--------

### Nederlandsk kringkasting

Allmennkringkasting i Nederland har en annen struktur og organisasjonsform enn de fleste andre land i Europa. Landets allmennkringkasting innen radio og fjernsynbestår av en rekke uavhengige kringkastingsselskaper som i fellesskap leverer programmer og sendinger til landets riksdekkende tv- og radiokanaler. Kringkasterne koordineres og administreres av organisasjonen Nederlandse Publieke Omroep (NPO). Nederlandsk medielovgivning regulerer fordelingen av sendetid og ressurser mellom de ulike selskapene.

Utdypende artikkel: Allmennkringkasting i Nederland

### Om kringkasteren

Opprinnelig var VPRO et religiøst selskap basert i den protestantiske pillaren i det nederlandske samfunnet, og selskapet representerte denkulturprotestantiske bølgen i landet. I 1950- og 1960-årene utviklet VPRO seg i mer sosialliberalistisk retning, og selskapet droppet sitt fulle navn, men beholdt akronymet VPRO.

VPRO var den første kringkasteren som produserte et tv-program som viste en naken kvinne, skuespilleren Phil Bloom. Selskapet er kjent for å produsere høykvalitetsprogrammer som dokumentarer og filmer. VPRO samarbeider også med andre kringkastere som WDR, BBC og Arte.

Referanser
----------

1. ↑  Ward, David (9. april 2009). *Television and Public Policy: Change and Continuity in an Era of Global Liberalization* **(engelsk)**. Routledge. ISBN 9781135599928.
2. ↑  «90 jaar! - lees». *VPRO* **(nederlandsk)**. Besøkt 12. desember 2017.
3. ↑  RC-document Arkivert 19. mars 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Phil Bloom – A Woman Who Changed Dutch Society». *Jack Vanderwyk* **(engelsk)**. 13. oktober 2011. Arkivert fra originalen 13. desember 2017. Besøkt 12. desember 2017.
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) VPRO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**Augsburg College** er et uavhengig, evangelisk-luthersk universitet i Minneapolis, delstaten Minnesota i USA. 

Det ble grunnlagt i 1869 av norske lutheranere. Professor August Weenaas var første rektor (1869–1876), og han hentet Sven Oftedal og Georg Sverdrup som lærerkrefter fra Norge. De grunnla et luthersk presteseminar på lavere nivå.

Skolepengene ved Augsburg var i 2006 på 23 422 dollar. Det tildeles eksamener helt opp til doktorgrad (ph.d.). Fagkretsen omfatter tradisjonelle *liberal arts*-studier innen humanistiske fag, samfunnsvitenskapelige fag, musikk og klassiske naturvitenskaper. Det tildeles også Master of Business Administration.

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑  «DNP Program in Minnesota». *Doctor of Nursing Practice* **(engelsk)**. Besøkt 27. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Augsburg College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
***Augosoma*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Denne slekten hører til de mest spektakulære hornbillene.

Utseende
--------

Meget store (40-100 millimeter), blankt svarte eller mørkbrune biller.
Hannen har et langt, krumt horn på hodet, dette er utvidet på innsiden litt før spissen, dessuten et langt hotn på pronotum som er gaffeldelt i spissen, ved roten av dette to kortere pigger. Hos store eksemplarer kan hornene bli lenger enn resten av kroppen.
Som vanlig hos hornbiller mangler disse hornene hos hunnen.

Levevis
-------

Larvene lever i døde plantedeler (for eksempel råtnende palmeblader). De gjelder for å være forholdsvis enkle å ale opp i fangenskap. *Augosoma centaurus* er regnet som et alvorlig skadedyr i kokosnøtt-plantasjer i Sentral-Afrika.

Utbredelse
----------

Slekten finnes i tropisk Vest-Afrika (Kamerun, Gabon, Den sentralafrikanske republikk).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Augosoma* Burmeister, 1841
							+ *Augosoma centaurus* (Fabricius, 1775)
							+ *Augosoma hippocrates* Milani, 1995

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av *Augosoma centaurus*
* Informasjon om arten
* (en) *Augosoma* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Augosoma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Augosoma* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Augosoma* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Augosoma* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Joseph Barboza** (født 20. september 1932, død 11. februar 1976) var en portugisisk-amerikansk mafia-medlem og en av de mest fryktede leiemorderne i løpet av 1960-tallet.

Barboza var sønn av portugisisk-amerikanske emigranter fra Lisboa, Portugal som bosatte seg i New Bedford, Massachusetts. Faren hans var bokser og moren hans var en syerske. Josephs far var en konstant skjørtejeger som til slutt forlot sin kone og fire barn da Joe var tolv år gammel. Barboza er kjent for å ha drept minst 26 mennesker i hans levetid, men ingen av disse mordene ble noen gang bevist. Joseph begynte som profesjonell tungvektsbokser og var medlem av USA Boxing Association for en kortere periode før hans første boksekamp, som ble gjennomført den 18. april 1949 mot Rocky Lucero i El Paso, Texas og hans siste boksekamp ble avholdt 23. september 1961 mot Don Bale i Boston, Massachusetts. Han kjempet med en ortodoks holdning under sine boksekamper.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Barboza – BoxRec Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Shannon Volmet mottatt på 5505kHz kl.2000 UTC 31/3 2013 i Storbritannia.
**VOLMET** (fransk for VOL, fly og METEO for vær, eller: meteorologiske meldinger for fly underveis, er et verdensomspennende nettverk av radiostasjoner som sender standardiserte værrapporter og værmeldinger. 

TAF er en standardisert værmelding for en flyplass for de nærmeste timene.

SIGMET og METAR er rapporter om værsituasjonen på en flyplass eller i et luftrom på ett tidspunkt i nær fortid.

Meldingene sendes på kortbølge innen et av kortbølgebåndene avsatt til flytrafikk. Det benyttes enkelt sidebåndsteknikk, SSB, med øvre sidebånd, USB. I enkelte områder sendes dette også på VHF i VHF-flybåndet.

Piloter som flyr interkontinentale ruter lytter på disse sendingene for å forberede seg på værforholdene både på ruten de skal fly og for flyplassen de skal lande på. Værforholdene og vindretningen vil ofte bestemme rullebaneretning og innflygingsprosedyrer som velges.

VOLMET nettverket deler verden inn i mange definerte regioner der bestemte VOLMET sendere sender værrapporter og værmelding for definerte større flyplasser i regionen til bestemte tider. Timeplanen deles i fem-minutters intervaller med en bestemt liste flyplasser i hvert intervall. Dette blir gjentatt en gang i timen.

Se også
-------

* Automatic Terminal Information Service (ATIS), Lokal utsending på VHF av vær og flyforhold for en flyplass.

Eksterne lenker
---------------

* VOLMET stasjoner med sine frekvenser
* VOLMET stasjonenes sendeplan
**Joseph Barclay** (født i 1831 nær Strabane på Irland i Storbritannia; død 23. oktober 1881 i Jerusalem i Det osmanske rike) var en britisk teolog, misjonær og anglikansk biskop i Jerusalem.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Joseph Barclays familie hadde skottske røtter. Han gikk på  Trinity College i Dublin, og etter en god eksamen tok han en vikarstilling i Bagnelstown i County Carlow. Her utviklet han stor interesse for London Society for promoting Christianity among the Jews.

### Misjonær

Som misjonær for dette misjonsselskapet dro han til Konstantinopel og ble der til 1861. Misjonsreiser førte ham til Donau-provinsene, til Rhodos og annetsteds. Han lærte seg sefardisk og studerte hebraisk. I 1861 ble han forstander for Christ Church i Jerusalem, en stilling som krevde energi og takt, for - som han skrev i sin dagbok - det var rivninger og partidannelser som han ved klokskap kunne virke nøytraliserende på.

I 1865 besøkte han England og Irland, fikk dooktorgrad ved et universitet, og giftet seg. Etter sin tilbakekomst krevde han lønnsforfølgelse, og da London Society motsatte seg dette, trakk han seg i 1870.

### Prest i England

Han vendte tilbake til England og overtok vikariater i Howe i Lincolnshire og St. Margaret i Westminster, til han i 1873 ble rektor i Stapleford i bispedømmet St. Albans. I ledige stunder oversatte og forsket han, og i 1877 utgav han oversettelser av noen avhandlinger om Talmud med prolegomena og noteapparat.

Barclay prekte på spansk, fransk og tysk; han talte også tyrkisk og lærte seg arabisk. I 1880 fikk han graden Dr. Dr. av Universitetet i Dublin.

### Biskop av Jerusalem

I 1879 døde Samuel Gobat, den anglikanske biskop av Jerusalem. Lord Beaconsfield foreslo Joseph Barclay som etterfølgende biskop overfor dronning Victoria. Erkebiskop Archibald Campbell Tait bispeviet Barclay i St. Paul. Den 15. januar 1880 reiste han til Jerusalem.

Den 5. april 1880 sammenkalt han alle europeiske misjonærer til en konferanse. Han reiste til Beirut og inspiserte de av Mrs. Bowen Thompson opprettede britiske skoler i Syria, som han fant å være i god tilstand. Han begav seg i november 1880 til Egypt, for å organisere sjelesorg og gudstjenesteer for sjøfolk i Suez og Port Said. 

Allerede den 23. oktober 1881 døde han i Jerusalem. Hans hustru reiste hjem med deres barn til sine foreldre; hun døde fire måneder etter sin mann.

Litteratur
----------

* Samuel Gobat: *Protestantischer Bischof in Jerusalem* (for det meste sammenstilt av Barclay), Basel, 1884, Verlag C. S. Spittler

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119285762, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 1346[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 256006, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Samuel Gobat: *Protestantischer Bischof in Jerusalem*, s. 414 og 540

Eksterne lenker
---------------

* Barclay in archive.org.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Keine Experimente - Ingen eksperimenter
**Keine Experimente** (tysk for «ingen eksperimenter») var CDU/CSUs slagord i det tyske føderale valget i 1957. 

CDU/CSU ønsket med det å oppfordre velgerne til å fortsette den kursen CDU/CSU hadde staket ut de siste årene. Vest-Tyskland hadde opplevd et økonomisk «Wirtschaftswunder». 

Samtidig mente CDU/CSU at en sosialdemokratisk seier ville være et stort usikkerhetsmoment under den kalde krigen. Innmarsjen i Ungarn i 1956 var i frisk erindring. SPD gikk under valgkampen i 1957 inn for utmelding fra NATO, for å få til en rask tysk gjenforening. SPD ønsket et nøytralt Tyskland som hverken var del av vest- eller østblokken. Konrad Adenauer sa på CSUs partidag i Nürnberg: «En seier for SPD betyr Tysklands undergang».

CDU/CSU gjorde sitt beste valg noensinne i 1957, og fikk 50,2 % av stemmene og nesten 55 % av mandatene. Unionen inngikk likevel i koalisjon med FDP. SPD fikk bare 31,8 % av stemmene. Slagordet regnes som det mest kjente av alle tyske valgkampslagord.

Slagordet ble utformet for CDU/CSU av et reklamebyrå, og Konrad Adenauer skal ha sagt: «Wenn die Reklamefritzen dat meinen, dann machen wa dat so!» («Når reklamegutta mener det, da gjør vi det sånn!»).

Referanser
----------

1. ↑  Deutschland, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Objekt: Wahlplakat». *www.hdg.de* **(tysk)**. Besøkt 28. januar 2018.
2. ↑  «: DER UNTERGANG DEUTSCHLANDS». *Der Spiegel*. 29. 17. juli 1957. Besøkt 28. januar 2018. «Warum sind wir so fest dazu entschlossen? Nicht etwa, glauben Sie mir das, aus parteipolitischem Haß. Das ist nicht der Grund, sondern wir sind dazu so fest und bis zutiefst entschlossen, weil wir glauben, daß mit einem Sieg der Sozialdemokratischen Partei der Untergang Deutschlands verknüpft ist!»

Portal: Tyskland
**Keirrison de Souza** (født 3. desember 1988) er en brasiliansk fotballspiller. Han spiller for tiden for den spanske klubben FC Barcelona.

Karrière
--------

Keirrison startet karrièren i sitt hjemland, Brasil, i klubben Coritiba.

Etter mye frem og tilbake ble han omsider klar for Barcelona 24. juli 2009. Brasilianeren ble presentert på Camp Nou samme dag, da han også skrev under på en femårsavtale med klubben. Overgangssummen skal ha vært om lag 14 millioner euro[].

Keirrison har vært lånt ut til Benfica før han returnerte til FC Barcelona. 
Han er nå utlånt til den brasilianske klubben Santos.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 68821, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Keirrison – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – Fora De Jogo Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

* (en) Keirrison – Sambafoot Rediger på Wikidata