recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emanuel Hirsch** (født 14. juni 1888 i Bentwisch, død 17. juli 1972 i Göttingen) var en tysk evangelisk-luthersk teolog. Han var medlem av *Deutsche Christen* og NSDAP.

Liv
---

Han var sønn av en prest i Brandenburg, og studerte teologi ved Universitetet i Berlin under blant andre Karl Holl og Adolf von Harnack. Som student var han medlem av den kristelige studentforeningen Wingolfsbund, og var en tid venn av Paul Tillich. Etter å ha vært privatdosent ved Universitetet i Bonn ble han i 1921 professor i kirkehistorie ved Universitetet i Göttingen. Fra 1936 var han også professor for systematisk teologi.

Under Weimar-republikken var Hirsch tilhenger av den nasjonalistiske partilederen Alfred Hugenberg. Han var talsmann for *Deutsche Christen* og rådgiver for den senere riksbiskopen Ludwig Müller. Ved avleggelsen av *Bekenntnis der deutschen Professoren zu Adolf Hitler* («de tyske professorenes bekjennelse til Adolf Hitler) i Leipzig 11. november 1933 var han en av talerne. I 1937 meldte han seg inn i NSDAP og ble støttemedlem av SS. 

Etter 2. verdenskrig trakk han seg fra professoratet, med henvisning til helseproblemer. Mot slutten av livet var han nesten helt blind.

Verk
----

Hirsch' virke som teolog var svært mangfoldig. Han var ekspert på Martin Luther og Søren Kierkegaard, og er også kjent for sine oversettelser av Kierkegaards tekster til tysk. Dessuten var han en kjenner av den tyske idealismen, særlig Fichte. Blant de mest kjente verkene hans er *Geschichte der neuern evangelischen Theologie im Zusammenhang mit den allgemeinen Bewegungen des europäischen Denkens*, som utgjør omtrent 2500 sider i fem bind og skildrer utviklingen av den protestantiske teologien fra avslutningen av trettiårskrigen til henimot 1870. Videre beskjeftiget han seg med spørsmål omkring Det nye testamente, slik som evangelienes tradisjonshistorie. Mot slutten av livet skrev han også flere romaner.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Emanuel\_Hirsch[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id hirsch-emanuel[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   «Theologians under Hitler»[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 15. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Ulrich Barth: *Die Christologie Emanuel Hirschs: eine systematische und problemgeschichtliche Darstellung ihrer geschichtsmethodologischen, erkenntniskritischen und subjektivitätstheoretischen Grundlagen*. Berlin, 1992 ISBN 3-11-012894-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Portrett av sagbrukseier Jess Carlsen, eier av Nordre Skøyen Hovedgård i Oslo, malt av Eric Gustav Tunmarck. Tilhører Oslo Museum
**Eric Gustav Tunmarck** (født 1. mai 1729, død 1789, begravet 8. november) var en svenskfødt norsk maler. Tunmarck var aktiv over store deler av Østlandet, hvor han malte kirkekunst, portretter og dekorasjoner. Han er i dag mest kjent for å ha deltatt i dekoreringen av Kongsberg kirke.

Biografi
--------

Tunmarck var født i Sverige og utdannet i Göteborg i årene 1744-49 under malermester Jacob Schönfeldt. Han kom til Konsgberg rundt 1760 og ble boende resten av livet i Norge. Her deltok han i utsmykkingen av Konsgberg kirke frem til 1764, deretter reiste han rundt på Østlandet og påtok seg malerarbeid. Han var særlig aktiv i området mellom Oslo og Kongsberg.

Tunmarck var produktiv som maler og ble en viktig representant for rokokkostilen i Norge. Noen rik mann ble han derimot aldri, han døde i Drammen i 1789 og ble begravet på fattigkirkegården på Bragernes. Dødsårsaken skal ha vært bly-og løsemiddelforgiftning.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, RKD kunstner-ID 78456, oppført som E.G. Tunmarck[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Eric Gustaf Tunmarck, Norsk kunstnerleksikon ID Eric\_Gustaf\_Tunmarck, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, oppført som Eric Gustaf Tunmarck, KulturNav-ID 39d291a2-bba9-475a-9840-2f250e0673b2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 3. september 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Norsk kunstnerleksikon, bind 4 : Sp-Å, side 293–294 digital utgave

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** KulturNav
 |
**Store Dyrehave** er et skogområde syd for Hillerød i Nordsjælland. Store Dyrehave ble innhegnet av Christian IV i 1628 i forbindelse med oppføringen av Frederiksborg slott. Årsaken var at han ville holde hjortebestanden inne. 

I 1670–1680 anla Christian V de karakteristiske stjerneformene med det formål å drive parforsejakt.

Dyrehaven fikk også en rolle som stutteri helt frem til 1871, og en del av de hestene som ble flyttet til Frederiksborg, var opprinnelsen til den røde Frederiksborghesten. 

Store Dyrehave er en del av parforsejaktlandskapet på Nord-Sjælland som ble oppført på UNESCOs liste over verdensarven i 2015.

Kilder
------

* «Store Dyrehave. Vandretursfolder nr. 18» **(dansk)**. Skov- og Naturstyrelsen. Besøkt 31. oktober 2015.

1. ↑  «The par force hunting landscape in North Zealand» **(engelsk)**. UNESCO. Besøkt 31. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrike Frankrikes flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0 
(én femteplass)
*Per 5. oktober 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2015 Skottlands flagg Inverness |  Mellom |
| Bronse | 2015 Skottlands flagg Inverness  |  Stafett |
| Bronse | 2018 Latvias flagg Riga |  Stafett |
| Europamesterskap |
| Bronse | 2014 Portugals flagg Palmela | Stafett |
| Junior-VM |
| Gull | 2011 Polens flagg Rumia-Wejherowo | Sprint |
| Bronse | 2011 Polens flagg Rumia-Wejherowo  | Lang |

**Lucas Basset** (født 28. mars 1991) er en fransk orienteringsløper som representerer den svenske orienteringsklubben OK Linné og det franske landslaget.

Karriere
--------

### Juniortiden (2008-2011)

Basset slo gjennom internasjonalt under Junior-VM i orientering i polske Rumia-Wejherowo i 2011. Da startet han mesterskapet med å vinne sprinten, og fortsatte med å ta bronse på langdistansen. Nordmannen Yngve Skogstad vant langdistansen foran østerrikeren Robert Merl og Basset.

### Seniorkarriere (2012-)

Etter å ha blitt senior i 2012 tok det litt tid før Basset begynte å hevde seg blant verdenseliten. Men i 2014 kom gjennombruddet i seniorklassen. To topp femten-plasseringer i verdenscupløp og bronse fra EM stafett ble fasiten. På EM-stafetten i Falun løp Basset den andre etappen på Frankrikes lag. Frederic Tranchand løp første etappe og Thierry Gueorgiou var lagets ankermann. 

Under VM i skotske Inverness viste Basset seg frem for alvor. Han løp inn til en overraskende sølvmedalje på mellomdistansen, kun slått av sveitseren Daniel Hubmann. Han var også med på det franske bronselaget på stafetten. Sammen med Vincent Coupat og Frederic Tranchand kunne han juble for Frankrikes første VM-stafettmedalje uten Thierry Gueorgiou på laget.

7. november 2016 ble det offentlig kjent at Lucas Basset skulle representere OK Linné fra og med 2017-sesongen.

Under VM i Estland 2017 var Basset en del av det franske laget som tok sølvmedalje på stafetten. Han løp andre etappe på laget som ellers bestod av Frederic Tranchand og Thierry Gueorgiou.

Under VM i Latvia 2018 var Basset en del av det franske laget som tok bronsemedalje på stafetten. Han løp andre etappe på laget som ellers bestod av Nicolas Rio og Frederic Tranchand.

Referanser
----------

1. ↑  Troeng, Mats. «Världsstjärnor klara för Linné». *oklinne.nu*. Besøkt 7. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lucas Basset – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Lucas Basset – World of O Rediger på Wikidata
***Joy and the Dragon*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Henry King.

Handling
--------

Den unge Joy (spilt av Baby Marie Osborne) er den eneste overlevende etter et forlis, som drepte begge foreldrene hennes. Joy blir deretter reddet av fiskere, og deretter plassert ved et barnehjem. Selv om barnehjemmet fremstår greit nok på overflaten, fungerer hjemmet egentlig som en slags front for noen kjeltringer som ønsker å beholde Joy ved hjemmet deres fordi hun hadde med seg alle de kostbare smykkene som tidligere ble eid av moren hennes.

Joy klarer å rømme fra barnehjemmet, men uten juvelene - og hun gjemmer seg på et jernbanetog på vei vestover. Senere møter jenta Hal Lewis (spilt av Henry King) som har blitt utstøtt av sin egen familie. Hal adopterer snart den lille jenta, og senere forsøker han å hjelpe Joy med å bli kvitt de kriminelle ved barnehjemmet for å få tak i Joys juveler igjen.

Skuesplllere
------------

* Marie Osborne som Joy.
* Henry King som Hal Lewis.
* Mollie McConnell som The Matron.
* Cullen Landis som Slinky Joe.

Referanser
----------

1. ↑  Joy and the Dragon
2. ↑  JOY AND THE DRAGON

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Joy and the Dragon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Joy and the Dragon* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Joy and the Dragon* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Joy and the Dragon* på Silent Era Rediger på Wikidata
| Slaget ved Marignano |
| --- |
| Konflikt: Den hellige ligas krig |
| Sveitserne (til høyre) angriper landsknekter ved de franske forsvarslinjene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 13.–15. september 1515 |
| Sted | Melegnano ved Milano, Italia45°22'N 9°19'Ø |
| Resultat | Fransk seier |

 |
| Stridende parter |
| Frankrike og Republikken Venezia | Sveitsere og Hertugdømmet Milano |
| Kommandanter og ledere |
| Frans I og general Alviano | Kardinal Schinner og Massimiliano Sforza |
| Styrker |
| 20 000 infanterister  10 000 musketter  2 700 kavalerister med 70 kanoner  32 500 mann totalt | 22 000 infanterister, de fleste sveitserne samt 8 kanoner |
| Tap |
| 6 000 falne | Over 12 000 døde, hele hæren total tilintetgjort. |

**Slaget ved Marignano** var en seier for de franske styrker mot de italienske styrkene, og skjedde den 13. til 14. september 1515 i den fasen av de italienske kriger (1494–1559) som kalles «den hellige ligas krig». Slagstedet var på et sted som i dag heter Melegnano, og ligger rundt 16 km sørøst for Milano i Italia.

På den franske siden kjempet kong Frans I av Frankrikes styrker sammen med noen tyske landsknekter og (etterhvert) hans venetianske forbundsfeller. På den motsatte siden sto leiesoldater fra den sveitsiske konføderasjon som siden 1512 hadde hatt kontrollen i Milano. De hadde da erobret byen fra franskmennene og plassert en marionettfyrste, Massimiliano Sforza, som hersker. Det blodige slaget ved Marignano ble utkjempet ettersom franskmennene ville gjenerobre hertugdømmet Milano.

Den franske seieren førte til at Milano atter kom på franske hender, og at sveitserne snart etter oppga sine stormaktsplaner. Isteden vendte sveitserne til en gjennomgående nøytral politikk som de har holdt fast med siden og opp til i dag.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** HDS
 |
**Gaoth Dobhair** (engelsk: *Gweedore*) er en landsby vest for Donegal i Irland. Ettersom byen ligger i den gælisktalende del av Irland, kommer det hver sommer studenter til byen for å lære språket i et miljø hvor det praktiseres daglig. Det irske navnet er det offisielle, selv om det engelske fortsatt benyttes.

Byen er lokalisert rundt 26 km fra Glaisechú/Glais Dobhair Chú (Glasserchoo) i nord til Crolly i sør og rundt 14 km fra Dunlewey i øst til Magheraclogher i vest. Den er en av Europas mest tette befolkede rurale landdistrikter. Den er den største irsktalende kommune i Irland med en befolkning på rundt 4 065 innbyggere. Her er også også de nordvestlige regionalsstudioene til den irskspråklige radiotjenesten RTÉ Raidió na Gaeltachta lokalisert,samt en ekstern campus for Universitetet i Galway. Gaoth Dobhair bestå også av landsbyene Bunbeg, Derrybeg, Dunlewey, Crolly og Brinlack, og ligger i skyggen av grevskapet Donegals høyeste fjelltopp, Errigal.

Etymologi
---------

Gweedore er anglifiseringen av det opprinnelige og offisielle irske navnet Gaoth Dobhair. *Gaoth* refererer til et innløp av havet ved munningen av elven Crolly, kjent som An Ghaoth. Det er grensen mellom Gweedore i nord og regionen The Rosses i sør. Dobhar er et gammelt irsk ord for vann. Derfor oversettes Gaoth Dobhair som «den vannrike elvemunningen».

Referanser
----------

1. ↑  Placenames (Ceantair Ghaeltachta) Order 2004 (PDF). Arkivert (PDF) fra originalen den 27. mars 2014
2. ↑  «Gweedore (Gaoth Dobhair)», *Donegal Direct*
3. ↑  «Welcome to Gweedore», *Go Ireland*
4. ↑  «A Lost Weekend in Donegal». Arkivert fra originalen den 5. juli 2008
5. ↑  «Stair RTÉ Raidió na Gaeltachta», *RTÉ News*. Arkivert fra originalen den 7. mai 2007
6. ↑  «Holiday Cottages in Kincasslagh», *Donegal Self Catering Cottages*
7. ↑   Logainmneacha Ghaoth Dobhair, Tír Chonaill, Éire
8. ↑   «Gweedore and Mount Errigal», *Library Ireland*
9. ↑   Logainmneacha Ghaoth Dobhair

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gweedore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gweedore – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
*For slaget ved Medway under den andre anglo-nederlandske krig, se Raidet ved Medway.*

---

| Slaget ved Medway |
| --- |
| Konflikt: Den romerske invasjonen av Britannia |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 43 |
| Sted | Ved Medway, Kent51°26'24"N 0°44'31"Ø |
| Resultat | Romersk seier |

 |
| Stridende parter |
| Romerriket | Keltere |
| Kommandanter og ledere |
| Lelius Hamo | Togodumnus, Caratacus og Arvivargus |
| Styrker |
| Ukjent, opptil fire legioner | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent, Togodumnus falt |

**Slaget ved Medway** sto ved elven Medway i Kent, England i år 43. Det ble utkjempet mellom invaderende romerske styrker og keltiske forsvarere.

Slaget var den første store trefning under keiser Claudius invasjon av De britiske øyer. Keiseren hadde brukt krigen mellom atrebatene og catuvellaunerne som påskudd for å invadere, og catuvellaunernes ledere Togodumnus og Caratacus, samt deres bror Arvirargus, ledet en stor styrke sørover for å møte romerne. De romerske styrkene bestå av fire legioner og støttetropper; det er usikkert hvor mange som ble satt inn i slaget. 

I begynnelsen hadde kelterne overtaket, og presset romerne tilbake mot skipene. Men romernes kommandant Lelius Hamo kom seg fram til Togodumnus og påførte ham banesår, noe om svekket den keltiske disiplinen. Arvirargus tok over kongemakten umiddelbart, men romerne fikk overtaket og seiret. 

Etter slaget flyktet Caratacus for å fortsette motstanden, mens Arvirargus anerkjente romernes styre av provinsen Britannia.
**Garamba nasjonalpark** i Ueledistriktet nordøst i Den demokratiske republikken Kongo ble etablert i 1938. Den er en av Afrikas eldste nasjonalparker, og ble innskrevet på verdensarvlisten i 1980. Parken dekker 4 920 km², ligger mellom 710 og 1061 moh, og består av savanne, gressland, myrområder og *gallery forests*. Parken rommer bestander av fire store pattedyr: elefanter, sjiraffer, flodhest og fremfor alt verdens siste viltlevende bestand av hvitt neshorn (*Ceratotherium simum*), om lag 30 individer. Det renner tre elver gjennom parken: Dungu, Aka, og Garamba. Parken ligger ved grensen til Sudan, og grenser til det sudanesiske Lantoto viltreservat.

Historie
--------

Parken ble etablert i 1938, etter at en tidligere *Albert nasjonalpark* hadde eksisert siden 1925. Rundt 1960 startet et omfattende kryspskytteri mot hvitt neshorn, som reduserte bestanden fra ca. 1000 i 1960, til ca. 500 i 1976 og 15 i 1984. Flere miljøvernorganisasjoner reagerte på dette, og parken ble oppført på listen over truede verdensarvsteder. Området er sårbart for krypskytteri siden det ligger avsides, og nær grensen til tre land. Myndighetenes innsats for å bevare neshornet førte til at parken i 1992 ble fjernet fra *farelisten*. 

Etter at en by i nærheten ble inntatt av SPLA – Sudanese People's Liberation Army i 1991 begynte sudanesiske flyktninger å bosette seg i områder rundt parken. I 1993 var det 50 000 flyktninger i området. SPLAs nærvær førte flere skytevåpen inn i området, og førte til tung beskatning av faunaen i parken. Viltoppsynstjenesten var ikke i stand til å kontrollere dette, og 121 dyr ble drept mellom 1993 og 1995. Etter at 2 hvite neshorn ble skutt i 1996 ble parken igjen oppført på listen over truede verdensarvsteder.

Eksterne lenker
---------------

* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Ursula Konzett** (født 16. november 1959 i Triesen) er en tidligere liechtensteinsk alpinist. På slutten av 1970-tallet og begynnelsen av 80-tallet var hun blant verdens fremste slalåm- og storslalåmkjørere.

Konzett debuterte i verdenscupen i mars 1977. Hun feiret sin største triumfer mellom 1982 og 1984. I denne perioden vant hun sine to eneste seire i verdenscupen samt to medaljer i internasjonale mesterskap (bronse i slalåm både under VM 1982 i Schladming og OL 1984 i Sarajevo.

Urzula Konzett la opp etter VM 1985 i Bormio.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 22. januar 1982 | Lenggries | Tyskland | Slalåm |
| 3. mars 1982 | Waterville Valley | USA | Slalåm |

Familie
-------

Ursula Konzett er storesøster til alpinisten Mario Konzett.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ursula Konzett – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Ursula Konzett – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ursula Konzett – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ursula Konzett – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Ursula Konzett – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
Soltaniyehs kuppel.
**Soltaniyeh** (persisk: سلطانيه), som ligger i provinsen Zanjan i Iran, omkring 240 km nordvest for Teheran, var en gang hovedstad i Ilkhanatet på 1300-tallet. Navnet betyr «den keiserlige». I 2005 ble Soltaniyeh klassifisert som del av verdensarven.

Historie
--------

Soltaniyeh fikk sror kulturell betydningeng under det mongolske herredømmet. Senere krympet byen inn til en snåby med knappe 6.000 innbyggere. 

Den største severdigheten blant Soltaniyehs mange ruiner er mausoleet etter Ilkhanatets regent Öljeitü (på persisk اولجايتو), tradisjonelt kjent som *Soltaniyehkuppelen*.

Bygningsverket, oppført mellom år 1302 og 1312, har det eldste toskalls kuppelhvelvet i verden. Dets betydning i den muslimske verden kan sammenlignes med Filippo Brunelleschis kuppel i den kristne arkitektur. Kuppelen banet vei for mer dristige muslimske kuppelkonstruksjoner, som Khoja Ahmed Yasawis mausoleum og Taj Mahal. Mange av de eksteriøre dekorasjonene er forsvunnet, men interiøret har enn idag enestående mosaikker, fajanser og muralmalerier. Paven har beskrevet bygningen som «en forsmak av Taj Mahal».

Kuppelhvelvet, som antas å veie 200 tonn, er 49 meter høy.

Referanser
----------

1. ↑  "World Heritage List"; undertittel: Soltaniyeh; besøksdato: 7. juni 2019; utgiver: UNESCO; arkiveringsdato: 4. april 2019; arkiv-URL: ; verkets språk: engelsk.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Soltaniyeh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Sokushinbutsu** (japansk 即 身 仏) var en religiøs øvelse blant visse japanske, buddhistiske munker for å mumifisere seg selv gjennom årelang faste, streng meditasjon og langsom forgiftning. Skikken var knyttet til shingon-shū, en japansk buddhistisk tradisjon som tilhører den esoteriske vajrayana-retningen, i Yamagata-regionen i Nord-Japan fra 1000- til 1800-tallet.

Metode og utbredelse
--------------------

Sokushinbutsu-prosessen har bestått av tre hoveddeler. Første del innebar tusen dager med streng diett bestående av nøtter og frø kombinert med religiøse øvelser og trening for å kvitte seg med kroppsfett. Deretter fulgte nye tusen dager på bark, røtter og te av giftig sevje som førte til oppkast, uttørking og vern mot seinere skadedyr. Til sist ble utøveren, sittende i lotusstilling, kapslet inn i en trang steingrav med lufttilførsel og en liten bjelle som skulle ringes med hver dag. Når en ikke lenger fikk livstegn fra graven, ble den forseglet. Kroppen ble først hentet ut etter tusen dager. De likene som ikke var råtnet og ødelagt, ble stilt ut i templene som «levende buddhaer», relikvier iført religiøs drakt.

De troende skal ikke ha ansett handlingen som rituelt selvmord, men en form for åndelig opplysning. Gjennom ekstrem smerte og selvfornektelse skulle ritualet føre munkene til Nirvana og endelig forening med Buddha i utøvernes egen jordiske kropp. De som lyktes, ble dyrket, men også de som ikke klarte det, nøt stor respekt for forsøket.

En antar at flere hundre kan ha forsøkt å gjennomføre sokushinbutsu, men bare mellom 16 og 24 slike mumier er hittil kjent. Ritualet kan også ha hatt en viss utbredelse i Kina, og det skal ha blitt oppdaget en levning etter en tilsvarende prosess i India. I 1903 døde den siste japanske, buddhistiske presten i utøvelsen av ritualet. Skikken ble forbudt av japanske myndigheter sist på 1800-tallet.

Liknende levninger og skikker
-----------------------------

«Den mumifiserte munken» på øya Ko Samui i Thailand døde under meditasjon i 1973. Den «konserverte» kroppen er ikke resultat av sokushinbutsu. Foto: 2009 
Det er flere typer «buddhist-mumier», det vil si levninger etter buddhistiske munker og nonner der kroppen er bevart uten forråtnelse. Det gjelder også lik som ikke har spor etter aktiv mumifisering. Et eksempel er «den mumifiserte munken» Luang Pho Daeng, en buddhistmunk fra Thailand som døde under meditasjon i 1973. Kroppen hans er utstilt i et buddhisttempel på øya Ko Samui sør i landet. Den «konserverte» kroppen er ikke resultat av bevisst sokushinbutsu.

«Selvmumifisering» og liknende forsøk på å bevare lik etter hellige personer forekommer også i andre religioner, blant annet i den romersk-katolske og ortodokse kirken der relikvietradisjonen fortsatt er levende

Se også
-------

* Shingon-shū
* Mumifisering
* Balsamering
* Selvpining
* Rituelt selvmord

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Vätsäri ødemarksområde** (finsk: *Vätsärin erämaa-alue*, svensk: *Vätsäri ödemarksområde*) er beliggende i Enare i nord-Finland, mellom nordøstsiden av Enaresjøen og den finsk–norske grensen. Landskapet dekkes av taigaskog av gran, myr og sjøer. Den nordøstligste delen består av snaufjell. Vätsäri er en av tolv ødemarksområder i Lappland og dekker et område på 1 550 km². Reservatet er underlagt Forststyrelsen og ble opprettet sammen med de andre ødemarksområdene i 1991.

Området er en del av Pasvik–Enare trilateralpark sammen ned Øvre Pasvik nasjonalpark og Øvre Pasvik landskapsvernområde i Norge, og den norsk-russiske Pasvik naturreservat. Området har en merket sti og noen hytter.

Området har en kort vekstsesong, kalde vintere, lite regn, og dårlig jordsmonn på grunn av det underliggende grunnfjellet av gneis. Enaresjøen er påvirket av sur nedbør og nedgang i fiskebestanden på grunn av kraftverkene i Pasvikelva. Området er et viktig habitat for brunbjørn og har en stor bestand av elg. Samer driver reindrift i området. Sik og lagesild utgjør de viktigste fiskeartene, med sistnevnte som en fremmed art.

Referanser
----------

1. ↑  «Vätsäri Wilderness Area». Forststyrelsen. Besøkt 9. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Pasvik–Inari Trilateral Park (på norsk)

| * v
* d
* r
Ødemarksområder i Finland |
| --- |
| Hammastunturi  **·** Kaldoaivi  **·** Kemihaara  **·** Käsivarsi  **·** Muotkatunturi  **·** Paistunturi  **·** Pulju  **·** Pöyrisjärvi  **·** Tarvantovaara  **·** Tsarmitunturi  **·** Tuntsa  **·** Vätsäri |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ursula Småland Goth** (født 1961 i Wien, Østerrike) er en norsk forsker og forfatter i krysningsfeltet mellom samfunnsvitenskap og folkehelse.  Hun er utdannet siviløkonom, sykepleier og epidemiolog og tok sin doktorgrad ved medisinsk fakultet ved Universitetet i Oslo.

Per 2022 jobber hun som forskningsleder og professor i interkulturelle studier ved NLA Høgskolen og som professor i Folkehelse (migrasjonshelse) ved Høyskolen Kristiania.

Generelt har hennes forskning omhandlet sosiale ulikheter og helse, migrasjonhelse, migrasjonspedagogikk, sosioøkonomiske ulikheter, integrasjon og sosialepidemiologi. Hennes arbeid har blant annet tatt for seg forskjeller i bruk av og tilgang til helsetjenester med bakgrunn i landbakgrunn og botid i Norge. I tillegg har hun skrevet om språkopplæring for innvandrere, levekår, innvandreres utfordringen i skolen og helsetjenestebruk blant innvandrere. Goth har publisert flere artikler i fagfellevurderte tidsskrifter og antologier.

Utvalgte forskningsprosjekter
-----------------------------

* Immigrants´ use of the GP scheme
* Birds of a feather flock together
* Integrasjon i skolen, høyskolen og arbeidslivet
* Simulering som didaktisk tilnærming i helsefaglig høyskoleutdanning

Referanser
----------

1. ↑   www.valg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Immigrants´ use of the GP scheme
3. ↑   Simulering som didaktisk tilnærming i helsefaglig høyskoleutdanning

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på Gyldendals nettsider Arkivert 12. november 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Martin Andreas Unmack** (født ca. 1753, død 1806) var en dansk-norsk jurist, fogd og amtmann.

Unmack var født i København, som sønn av brennevinsbrenner David Unmack og Kirstine Jensdatter. Han var ferdig utdannet jurist med Examen Juridicum i 1777. I 1784 begynte han å arbeid som kopist ved Generaltoldkammeret. Samme år giftet han seg med Margrethe Eleonora Rønne, som døde i Tromsø i 1811, fem år etter sin mann.

Unmack ble i 1788 ansatt som fogd i Nord-Hordaland og Voss fogderi i Søndre Bergenhus amt. Den 7. mai 1800 ble han forflyttet fra denne stillingen og ble amtmann i Finnmark etter Ole Hannibal Sommerfeldt. I Finnmark flyttet han inn i amtmannsboligen Altagård, som var ferdigstilt i 1743, og, til tross for diverse utbedringer gjennom årene, trengte vedlikehold og reparasjoner. Unmack korresponderte med myndighetene i København om saken, men fikk beskjed om at det var amtmannens plikt å vedlikeholde amtmannsboligen. Unmack hadde flere utfordringer i sin tid som amtmann. Pesten herjet, og i 1804 var det spesielt ille i Alta og Talvik. På kort tid døde 230 mennesker. Amtmannen måtte dele ut statsinnkjøpt mel, poteter og andre matvarer.

Finnmark var ennå ikke med i den alminnelige vernepliktsordningen, men det var mye ufred i verden, og Unmack satte i gang flere tiltak for å øke forsvarsevnen i amtet. Han sørget for at det ble ført manntall over alle menn mellom 16 og 50 år. Frivillige ble samlet noen dager hvert år på de ulike tingstedene, der fogden skulle motivere dem, og der de lærte å skyte og lyde kommando samt å rope «Kongen leve!» De som ikke hadde våpen, kunne kjøpe. De som ikke hadde råd til det, fikk utlevert en to meter lang staur med en jernspiss på. De frivillige ble også bedt om å ta med seikroker, båtshaker og lignende til mønstringene. Etter hver øvelse fikk hver mann «en passende Portion» brennevin.

Unmack var amtmann frem til han døde i 1806 og ble begravet på Talvik kirkegård i Alta kommune. Han ble etterfulgt som amtsmann av Hilmar Meincke Krohg.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 312[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge : sivile sentralorganer og embetsmenn 1660-1814*. Oslo: Riksarkivaren. s. 312. ISBN 82-548-0065-0.  [e-bok fra nb.no]
3. 1 2 3 4  Andersen, Trygve (red.) (1978). *Historiske glimt fra Finnmark og Altagård : Alta bataljons felttog*. Alta Forsvarsforening. s. 19–20.  [e-bok fra nb.no]
4. ↑  Bottolfsen, Øystein (1990). *Finnmark fylkeskommunes historie 1840-1990*. [Vadsø]: Finnmark fylkeskommune. s. 480. ISBN 82-991380-5-1. OCLC 25007958.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Våer** er en liten bygd i Tinn som er lokalisert rett ved Norsk Industriarbeidermuseum (åpent hele året) og ligger 5 kilometer fra Rjukan sentrum. En av filmene om Tungtvannsaksjonen (Vemork-aksjonen) ble gjort i dette området.

Idag er Våer, som ligger 500 meter over havet, et boligområde. Tidligere hadde Våer egen skole og dagligvareforretning og da var bebyggelsen var spredd på begge sider av Vemorkjuvet (også kjent som Marijuvet) under Norsk Hydros fabrikk for fremstilling av hydrogen og biproduktet tungtvann.

Vemorkbrua mellom Våer og Vemork har strikkhopp i sommerhalvåret. Juvet er over 90 meter dypt. Våer har også et populært isklatreområde med mange fosser av ulik vanskelighetsgrader. Det er lett adkomst til juvet fra nord/vestsiden og parkeringsplasser er tilgjengelig. Flotte muligheter for klatring om sommer. 

Bybussen og Rjukan-Ekspressen stopper ved Våer. Egen sommerrute med skyttelbuss fra Rjukan. Populært rundtur er sabotørstien, også for guidede turer og med buss opp til Rjukan fjellstue, vandring tilbake, med en varighet på ca.3-4 timer. 

Våer er kjent for sin krigshistorie knyttet til Vemork, og ikke minst bombingen av fabrikken under krigen, da mange ble drept en kjeller som fikk direkte bombenedslag.
MAGIC-speilet på en solrik dag
Enkelte segmenter av MAGIC-teleskopet
**MAGIC** (**Major Atmospheric Gamma Imaging Cherenkov Telescopes**) er et system av to atmosfæriske Cherenkov-teleskoper som ligger ved Roque de los Muchachos Observatoriet på La Palma, en av Kanariøyene, ca 2200 m over havet. MAGIC skal oppdage og registrere partikkelstrømmer fra gammastråling, ved hjelp av tsjerenkovstråling, dvs. svake lysstråler med ladde partikler i partikkelstrømmene. Med en diameter på 17 meter for den reflekterende overflaten, var dette det største i verden før bygging av H.E.S.S. II.

Det første teleskopet ble bygget i 2004 og ble drevet i fem år i frittstående modus. Et annet MAGI teleskop (MAGIC-II), med en avstand på 85 m fra den første, begynte de å motta data i juli 2009. Sammen er de integrert i et stereoskopisk system.

MAGIC er følsom for kosmisk gammastråling med fotonenergi mellom 50 GeV (senere senket til 25 GeV) og 30 TeV på grunn av sitt store speil. Andrebakkebaserte gammastråleteleskop vil vanligvis observere gamma energier over 200-300 GeV. Satellittbaserte detektorer kan oppdage gamma-stråler med energi som varierer fra keV opp til flere GeV.

Mål
---

Hensikten med teleskopet er å oppdage og studere primært fotoner som kommer fra:

* Forekomster av sorte hull i aktive galaktiske kjerner
* Supernova rester, på grunn av at de er interessante som kilder for kosmiske stråler.
* Andre galaktiske kilder som pulsarvindtåker eller røntgenbinære filer.
* Uidentifiserte Fermi-kilder
* Gammaglimt
* Destruksjon eller ødeleggelse av mørk materie

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  "Technical status of the MAGIC telescopes", MAGIC collaboration, Proc. International Cosmic Rays Conference 2009, arXiv:0907.1211

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle MAGIC Teleskop nettside
* MAGIC Data Center Arkivert 2. september 2019 hos Wayback Machine.
* Aspera Europeisk nettverk portal
* Astroparticle.org: å vite alt om astroparticle fysikk
* Astroparticle fysikk nyheter på Twitter
**Guri Synnøve Egge Sipus** (født Egge den 6. juni 1948 i Oslo) er en norsk sopransanger og pedagog, kjent fra egne plateutgivelser og en rekke fremføringer av variert musikk, særlig samtidsmusikk.

Sin gymnastid ved Oslo katedralskole brakte henne til Kattateatret (1965).
Hun studerte ved Musikkonservatoriet i Oslo og debuterte i Universitetets Aula med
Robert Levin ved pianokrakken (1974). 
Så studerte hun i Wien og omegn noen år, før hun vendte tilbake og var ved
Den Norske Operas kor (1980–86). Så fulgte tre år med frilans, deriblant
litt for NRK.
Med tilnavnet «Gulle» gjorde hun 
seg bemerket da Den Norske Opera vitjet Berlin i anledning
*Kulturstadt Berlin* (1988). Året etter debuterte hun ved Wiener Kammeroper.
Til seg selv bestilte hun verket
*Et operakammer* av Olav Anton Thommessen (Parkteatret, 2001).
Hun er datter av komponist Klaus Egge og søster til skuespilleren Ketil Egge.
Egge har vært gift med komponisten Kresimir Sipusch.

Utgivelser
----------

* *Songs from the last century* (Pro Musica, 2006). Med Einar Henning Smebye ved klaveret.

Premier
-------

* Statens arbeidsstipend 1986 på kroner 71 100
* Oslo bys kunstnerpris 2006

Referanser
----------

1. ↑  omtale og bilde fra Norsk Musikkinformasjon
2. ↑  Ragnhild Plesner, *Fabelaktig Guri Egge* i Aftenposten (12.9.1988)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
Et russisk ikon av Amos og Obadja som man tenkte seg dem.
**Obadja** (hebraisk: עֹבַדְיָה – *ʿŌḇaḏyâ*; i bibeloversettelsen fra 1930 *Obadias*) er den fjerde av de såkalte små profeter både i Det gamle testamentet og i Tanakh. Obadjas bok er den korteste boka i Det gamle testamente og utgjør kun 21 vers. Temaet for boka er en domsprofeti over Edom.

Budskapet
---------

Boka er skrevet kort tid etter en fiendtlig erobring av Jerusalem. Ved denne erobringen benyttet edomittene anledningen til å berike seg selv ved å plyndre jødiske hjem. Dessuten ble jødiske flyktninger tatt til fange og utlevert til fienden. Boka er et anklageskrift mot Edom for dette og skrevet i en meget dramatisk tone.

Som en straff for edomittenes handlinger under denne erobringen, profeterer Obadja at Gud vil utslette Edom som nasjon. Videre profeterte Obadja at jødene en dag skal få lov å vende tilbake til Jerusalem.

Profeten
--------

Vi vet svært lite om Obadja som person. Boka gir ingen opplysninger om hans familiebakgrunn eller bosted. Navnet betyr «Herrens tjener» og var et mye brukt navn i Bibelen. Hvorvidt profeten Obadja er en av de som omtales andre steder i Bibelen med samme navn, er dog lite trolig. Josefus hevdet imidlertid at Obadja var kong Ahabs slottshøvding. Talmud hevdet at Obadja var en edomittisk proselytt. Men begge disse to siste opplysningene anses som lite trolig av mange forskere. Kunnskapen om Obadjas person forblir dermed i stor grad usikker. Ifølge tradisjonen var han gift, for hans enke opptrer i en av historiene om Elisja. Her heter det at Obadja etterlot seg stor gjeld, så de to sønnene deres risikerte å bli solgt som slaver, men at Elisja sørget for en slik overflod av olje i enkens krukker at familien greide seg.

Datering av boka
----------------

Man vet ikke med sikkerhet når Obadja levde. Man kjenner til to erobringer av Jerusalem som kan passe med profetiens innhold. Dette kan hjelpe til med å tidfeste boka. 

Den første erobringen skjedde ved arabere og filistere i kong Jorams regjeringstid ca. 850 f.Kr. Hvis denne dateringen er korrekt, er Obadja den eldste av de profetiske bøkene i Det gamle testamente. Imidlertid er det et mindretall av forskere som støtter denne tidlige datering av boka.

Den andre erobringen som kan passe med bokas innhold, var det babylonerne som stod for i 587 f.Kr. Bokas innhold har mange likhetstrekk med profeten Jeremias domsord over Edom. Dette brukes ofte som argument for at det er den samme hendelse som beskrives av de to profetene. Boka er i så fall forfattet en gang på 500-tallet f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  Jamfør 1. Kongebok kapittel 18
2. ↑  «The Babylonian Talmud, Boston: The Talmud Society», side 376, Oversatt av Michael L. Rodkinson
3. ↑  *Illustrert Bibelleksikon*, Bind 1, side 89, Studiebibelen AS, Ski 1990
4. ↑
5. ↑  *Illustrert Bibelleksikon*, Bind 1, side 90
6. ↑  Profeten Jeremia 49, 7-22

Eksterne lenker
---------------

* Obadjas bok i oversettelse fra Det Norske Bibelselskap, Oslo 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**MAC-adresse** (engelsk: **Media Access Control address**) er en fysisk adresse for utstyr som kan kobles til et nettverk. Fysisk utstyr som datamaskiner, skrivere, nettverkskort, rutere, switcher, nyere mobiltelefoner, og enheter som kommuniserer ved hjelp av nettverk som Ethernet (IEEE 802.3), Token Ring (IEEE 802.5) eller en annen IEEE 802 nettverksstandard, har en MAC-adresse.

MAC-adressen kalles også Ethernet-adresse, maskinvareadresse, adapter-adresse eller fysisk adresse. Det tilsvarende uttrykket for trådløst nettverksutstyr er *BSSID*, og er funksjonelt ekvivalent.

MAC-adressen består av seks oktetter og er med andre ord på 48 bit. De tre første oktettene identifiserer produsenten av utstyret, de tre neste er produsentens egen unike identifikasjon av enheten. 

MAC-adressen skrives vanligvis i heksadesimalt format som seks grupper av tall og med to sifre i hver gruppe. Gruppene er gjerne atskilt med kolon eller bindestrek, som for eksempel 00:20:18:61:f1:8a eller 00-20-18-61-f1-8a. I eksempelet er produsentkoden 00-20-18, noe som er koden til CIS Technology Inc. Denne delen av MAC-adressen omtales også som OUI (Organizationally Unique Identifier) og administreres av IEEE (Institute of Electrical and Electronics Engineers, Incorporated). 

På noe utstyr kan man selv tildele en MAC-adresse. En slik adresse skal etter konvensjonen sette den andre minst signifikante biten i den første oktetten (f.eks. 0000 01**1**0). 

Enkelte operativsystemer av nyere dato tilbyr også mulighet for MAC addresse randomisering, for økt anonymitet. Det er vanlig praksis å generere IPv6 addresser hvor den minst signifikante delen er basert på MAC addressen. Dette kan være et problem hvis MAC-addressen er unik, siden den vil være synlig for andre på internett.

MAC-adresser brukes til å identifisere nettverksutstyr, og dette kan utnyttes slik at en spesiell MAC-adresse alltid skal tildeles en gitt IP-adresse. MAC-adressen kan også benyttes som identifikator for adgangskontroll til nettverk, slik at kun utstyr med gitte MAC-adresser får tilgang til et nettverk eller en tjeneste.

På link-laget foregår all addressering med fysiske addresser, man må derfor oversette en nettverks-addresse (IP addresse) til en fysisk (MAC addresse). Address Resolution Protocol (ARP) brukes av blant annet nettverks-svitsjer til å oversette mellom kjente IP-adresser til MAC-adresser, mens Reverse Address Resolution Protocol (RARP) gjør det samme bare motsatt vei. Dette er en form for mellomlagring av addresse-informasjon som skal bidra til raskere addresse-oppslag.

Se også
-------

* Nettverkskort
* Ethernet
* Gigabit Ethernet
* Router
* Switch
* IPMP

Referanser
----------

1. 1 2  Doherty, Jim; Anderson, Neil og Maggiora, Paul Della (2008). *Cisco Networking Simplified*. Cisco Press. s. 13-16. ISBN 9781587056017. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Gurgaon** (hindi:  गुड़गांव), offisielt **Gurugram** (गुरुग्राम) siden 2016, er en by og et distrikt i den indiske delstaten Haryana. Gurgaon ligger lengst syd i delstaten og byen er den største i distriktet Gurgaon. Byen hadde 876 824 innbyggere i 2011. Gurgaon ligger om lag 30 kilometer fra Indias hovedstad New Delhi. På grunn av nærheten til hovedstaden har Gurgaon som forstad kunnet bygge seg opp til et viktig industri- og forretningssenter. 

Byen er kåret til den beste indiske byen å arbeide i, og inntekten er i snitt den tredje høyeste i India. I Gurgaon har en rekke større og multinasjonale selskaper sitt hovedkvarter og byen er et viktig finanssentrum for Delhi-regionen. Norskeide Uninor, som er en mobiloperatør majoritetseid av Telenor, har sitt hovedkontor i Gurgaon.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gurgaon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
En himmelglobus ved Metropolitan Museum of Art. Stjernebildene langs Dyrekretsen er speilvendte i forhold til hverandre.
En **himmelglobus** er en globus som fremstiller stjernene og deres konstellasjoner på stjernehimmelen. Den kalles derfor også ofte for en **stjerneglobus**.

Selv om stjernene befinner seg i forskjellig avstand fra Jorden, tenker man seg at deres retninger er projisert på en kuleflate med oss som sentrum. Denne «sfæren» omtales vanligvis som himmelhvelvingen hvor hver stjerne har en fast plass. Den tilsynelatende forflytningen av stjernene gjennom et døgn skyldes Jordens rotasjon.

Man kan derfor betrakte en himmelglobus som en sterkt forminsket kopi av himmelhvelvingen. Da man vanligvis betrakter en slik globus fra utsiden, vil den gi et speilvendt bilde av stjernehimmelen sammenlignet med hvordan den virkelig ser ut for oss som befinner oss på innsiden av den. Dette er i motsetning til vanlige stjernekart som fremstiller deler av stjernehimmelen sett fra Jorden.

Denne speilvendingen kan man unngå hvis man kunne se globusen innenfra. Det var mulig i den berømte Gottorp-globusen som hadde en diameter på litt over tre meter. Opptil ti personer kunne derfor sitte inne i den og se stjernehimmelen rotere omkring seg ved en mekanisk innretning. Alle stjernebildene så da riktige ut og var plasserte på et korrekt vis i forhold til hverandre.

Selve sfæren i noen moderne himmelglobuser er laget av gjennomsiktig materiale. På den måten kan en person som står på utsiden av den, se gjennom den og betrakte konstellasjoner på den andre siden som da vil sees på naturtro vis uten noen speilvending.

Referanser
----------

1. ↑   Gyldendals Store Konversasjonsleksikon, *Stjerneglobus*, Gyldendal Norske Forlag, Oslo (1965).
2. ↑   N. Kanas, *Star Maps: History, Artistry, and Cartography*, Springer, New (2012). ISBN 978-1-4614-0916-8.

Eksterne lenker
---------------

* E.L. Stevenson, *Terrestrial and Celestial Globes*, websider med mange bilder av forskjellige himmelglobuser og deres historie.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Ordenstegn for Zjukovordenen 1994–2010
Ordenstegn for Zjukovordenen 2010
**Zjukovordenen** (russisk: Орден Жукова) er en russisk orden innstiftet ved dekret av 9. mai 1994 undertegnet av Russlands president Boris Jeltsin. Ordenen er oppkalt etter marskalk Georgij Zjukov (1896–1974), som ledet Den røde armé under andre verdenskrig. Ordenen har én klasse. Zjukovordenen tildeles som belønning for seierrik innsats i militæroperasjoner, herunder andre verdenskrig, men kan også tildeles militære ledere i Den russiske føderasjons væpnede styrker som utmerker seg ved innsats i krig. Ordenen har én klasse.

Den russiske føderasjons ordensvesen ble nyordnet ved president Dmitrij Medvedevs dekret av 7. september 2010 og Zjukovordenen fikk nye statutter. Zjukovordenen rangerer etter dette som nummer sju av 15 ordener i Russlands ordensvesen. Den rangerer bak Andreasordenen, Sankt Georgsordenen, Fedrelandets fortjenstorden, Aleksander Nevskij-ordenen, Suvorovordenen og Usjakovordenen, men foran Kutuzovordenen. 

I tillegg til Zjukovordenen, finnes det også en medalje som bærer marskalkens navn: Zjukovmedaljen.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Zjukovordenen består av fire gullkantede røde skjold arrangert i korsform og med sølvstråler i korsvinklene. Midtmedaljongen er blåemaljert og bærer Georgij Zjukovs halvt høyrevendte portrett i gull. Under portrettet er det plassert eike- og laurbærblader. Over portrettet står innskriften «ГЕОРГИЙ ЖУКОВ» (*Georgij Zjukov*) i gullbokstaver i en bue. 

Ordenstegnet ble inntil 2010 båret uten bånd, som en ordensstjerne. Fra 2010 er ordenstegnet opphengt i et bånd med tre striper i de russiske fargene hvitt, rødt og blått i midten. Båndstripen for Zjukovordenen har samme farger og er uforandret siden innstiftelse i 1994.

Tildeling
---------

Zjukovordenen tildeles som belønning til militære kommandanter, som utmerket seg under andre verdenskrig, men kan også tildeles militære ledere i Den russiske føderasjons væpnede styrker som utmerker seg ved innsats i krig. Ordenen kan også tildeles avdelinger. Utenlandske offiserer som deltar i strid sammen med russiske styrker kan også tildeles Zjukovordenen. 

De første tildelinger av ordenen fant sted i 1995. Den ble i første rekke tildelt generaler som hadde kjempet under andre verdenskrig. I årene fram til 1998 ble 100 offiserer dekorert.

Referanser
----------

1. ↑  Указ Президента Российской Федерации от 7 сентября 2010 г. N 1099 "О мерах по совершенствованию государственной наградной системы Российской Федерации", presidentdekret av 7. september 2010 om Den russiske føderasjons system av statlige utmerkelser, fra *Российская газета*, Russlands lovtidend/lysningsblad, utgitt 15. september 2010.

Kilder
------

* «Russia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1529