recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Franz Hürth** (født 5. oktober 1880 i Aachen i Tyskland; død 29. mai 1963 i Roma) var en katolsk prest og moralteolog tilhørende jesuittordenen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Franz Hürth var sønn av arkitekten Hermann Joseph Hürth og hans hustru Wilhelmine (født Fleischhauer). Hans eldre bror var Theodor Hürth, senere generalpräses for *Internationales Kolpingwerk*. 

Franz Hürth studerte filosofi og katolsk teologi ved jesuittenes høyskole i Valkenburg aan de Geu i Nederland og jurisprudens i Berlin. 

### Akademisk virke

I 1918 ble han etterfølger etter August Lehmkuhl som professor for moralteologi i Valkenburg. Der var Karl Rahner blant hans studenter. I i diskusjonen om sterilisering av sinnssyke sent i 1920-årene inntok han en kontrær holdning mot Joseph Mayer og forfektet den fundamentale uforenelighet mellom katolsk moralthologi og eugenikk. 

Høsten 1934 fikk pater Hürth i oppdrag av pave Pius XI å sammen med sin medbror i jesuittorden Johannes Rabeneck forberede en stillingtagen til nasjonalsosialismen for Det hellige officium. Etter et halvt års arbeid hadde de to - i det vesentlige på grunnlag av Adolf Hitlers «Mein Kampf – utarbeidet en fortegnelse over hovedfeilene i denne ideologi, med vekt på dens nasjonalisme, rasisme og totalitaranisme. 

Etter at ordenshøyskolen i Valkenburg ble stengt av Gestapo juli 1942, ble Hürth professor i moralteologi ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Der fikk han betydning og innflytelse som moralteologisk rådgiver for pave Pius XII og ble kalt til *consultore* ved Det hellige officium. På hans forslag kalte pave Johannes XXIII de franske teologene Yves Congar og Henri de Lubac til konsultorer for den teologiske forberedelseskommisjon for det annet vatikankonsil.

Skrifter
--------

* Rezension zu Joseph Mayer, „Gesetzliche Unfruchtbarmachung", Freiburg 1927, in: Scholastik, Jg. 3, S. 418 ff. 216 ff. Freiburg 1928
* *Die Stellung der katholischen Sittenlehre zum Strafrecht im allgemeinen und zum strafrechtlichen Schutz der Sittlichkeit im besonderen.*, Paderborn 1929
* *„Schuld und Sühne" vom psychologischen und fürsorgerischen Standpunkt.* Köln 1931
* *Der Wille zum Kind: Zur Frage nach der sittlich zulässigen Ausnützung der tempora agenneseos*, in: Chrysologus, Jg. 72, Hefte 11 u. 12, Paderborn 1932.
* *Theologia Moralis*, Rom 1948
* *De principiis, de virtutibus et praeceptis*, Rom 1948

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* L. Koch: Jesuitenlexikon, Paderborn 1934, Nachdruck Leverkusen – Hervelee 1962, S. 835

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Franz Hürth i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gudjonsson suggestibility scale** (forkortet: **GSS**), er en test som rettspsykiateren Gisli H. Gudjonsson har utviklet for å undersøke hvor lett en enkeltperson har for å bli påvirket av press utenfra, eller fra myndighetspersoner, i en avhørssituasjon. Hensikten med testen er å avdekke falske tilståelser og justismord. Metoden ble først beskrevet av Gudjonsson i 1984.

Testen bygger på påvirkningen fra to ulike avhørsformer:

1. Tonefall og avhørsintensitet fra den som foretar avhøret.
2. Ledende spørsmål fra den som foretar avhøret.

Testen tar sikte på å undersøke hvor lett vedkommende lar seg påvirke av omgivelser, inntrykk og press i en avhørssituasjon. Testen er basert på at at en person *(en mistenkt – eller et vitne)* blir fortalt en forholdsvis lang historie. Den som forteller historien utgir seg for å være en myndighetsperson. Senere blir personen (tilhøreren) bedt om å svare på spørsmål angående historien. Flere av spørsmålene er ledende og med feil resonnement i forhold til historien.

På enkelte av spørsmålene forsøker avhørslederen ved hjelp av tonefall eller fakter å signalisere at svaret ikke er slik han/hun vil ha det, selv om testpersonen svarte riktig på spørsmålet. 

Sterkt press i en avhørssituasjon kan, ifølge Gudjonsson, også føre til Memory distrust syndrome, som innebærer at en person husker hendelser som han blir fortalt som om det var hendelser han selv har opplevd.

Se også
-------

* Milgram-eksperimentet

Eksterne lenker
---------------

* Gudjonsson Suggestibility Scales – Link til testresultatene
* GSS – Videre testing 1998
**Christine Sophie Reventlow** (også komtesse Christine Sophie Holstein-Holsteinborg, født 1672 i Haderslev, død 1757 på Fyrendal) var en dansk adelskvinne og salongvertinne. 

Hun var datter av kammerherre Conrad Reventlow (1644–1708) og Anna Margrethe Gabel (1651–1678), samt søster til Anna Sophie Reventlow – Frederik IVs annen hustru. Hun er kjent for den innflytelse hun hadde under søsterens tid som dronning, hvilket ga henne navnet «madame la grande chancellière».

Hun ble i 1688 gift med grev Niels Friis (1665-1699) og senere med grev Ulrik Adolph von Holstein av Holsteinsborg i 1700. Da Frederik IV døde i 1730, forviste hans sønn Christian VI Anna Sophie Reventlow fra hoffet og avskjediget Christine Sophies mann. 

Sin enkestand tilbrakte hun på Fyrendal mellom Skælskør og Næstved, men hun bebodde også innimellom det Holsteinske Palæ på Kongens Nytorv i København.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Christine Sophie Holstein*, Dansk kvindebiografisk leksikon. Besøkt 12. april 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Martin Vilhelm Strandfeldt** (født 10. mars 1981 i Årsta) er en svensk tidligere ishockeyspiller som har spilt for Stavanger Oilers fra 2006 til 2014.

Karriere
--------

Han kom til Stavanger Oilers i 2006/07-sesongen fra Bofors. Han har tidligere spilt i Djurgården, Huddinge og Bofors. Med Stavanger Oilers har han tatt to bronsemedaljer, to sølvmedaljer og vunnet norgesmesterskapet i ishockey med klubben. I 2011/2012 sesongen vant han også Get-ligaen med Stavanger Oilers. Han tangerte også rekorden for antall poeng for en spiller i Stavanger Oilers i den norske grunnserien med 65 poeng sammen med Christian Dahl Andersen og vant dermed poengligaen i GET-ligaen 2010/11. Dette selv om han kom likt med Stavanger Oilers-spiller Christian Dahl Andersen og Sparta Warriors-spiller Henrik Malmstrøm, men Martin Strandfeldt hadde flere scorede mål enn begge de to andre spillerne og ble dermed sesongens toppscorer.

Klubber
-------

* 1999–2005 – Huddinge
* 2005–2006 – Bofors
* 2006-2014 – Stavanger Oilers
* 2015-2016 – Hafrsfjord Kings

Meritter
--------

* 2006/07: 3.-plass i GET-ligaen
* 2009/10: 3.-plass i GET-ligaen, vinner av sluttspillet (Kongepokalen) NM-Gull
* 2010/11: 2.-plass i GET-ligaen, Finale i sluttspillet
* 2011/12: 1.-plass i GET-ligaen, vinner av sluttspillet (Kongepokalen). NM-Gull
* 2012/13: 2.-plass i GET-ligaen, vinner av sluttspillet (Kongepokalen). NM-Gull
* Poengkonge i sluttspillet (norgesmesterskapet i ishockey 2010.
* Poengkonge i GET-ligaen i 2010/11-sesongen.
* Poengkonge i sluttspillet (norgesmesterskapet i ishockey 2012.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Strandfeldt – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**František Jež** (født 16. desember 1970) er en tidligere tsjekkisk skihopper.

Karriere
--------

Jež debuterte i verdenscupen i 1988. Han var med på Tsjekkoslovakias lag under den tysk-østerrikske hoppuka. Han deltok i alle de fire rennene, og kvalifiserte seg til finaleomgangen i Oberstdorf og Bischofshofen. Under junior-VM 1988 i østerrikske Saalfelden var han med å ta bronse i laghopping for Tsjekkoslovakia.

1990 var hans beste sesong. Han kom på andreplass sammenlagt i hoppuka, og vant avslutningsrennet i Bischofshofen. Denne sesongen vant han ytterligere tre verdenscuprenn og kom totalt på femteplass i verdenscupen.

I 1992 kom han på femteplass i hoppuka. Under OL 1992 i Albertville deltok Jež på det tsjekkoslovakiske laget som tok bronsemedalje i laghopping. Under verdensmesterskapet året etter gjorde laget det enda bedre og tok sølv.

Etter at V-stilen ble stadig mer omseggripende fra 1992, fikk Jež store problemer med å tilegne seg den nye måte å hoppe på, og greide ikke å prestere på nivået fra 1990 og 1992. I desember 1999 deltok han for siste gang i et verdenscuprenn ved å bli nr. 44 i Chamonix.

Meritter
--------

### OL

* Albertville 1992: Bronse i laghopping

### VM

* Falun 1993: Sølv i laghopping

### Verdenscupen

* 4 seire i enkeltrenn
* 7 pallplasseringer

### Hoppuka

* 1 andreplass sammenlagt (1990)

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1989/90 | 05. | 202 |
| 1990/91 | 21. | 048 |
| 1991/92 | 07. | 127 |
| 1992/93 | 37. | 013 |
| 1993/94 | 56. | 043 |
| 1994/95 | 37. | 086 |
| 1995/96 | 28. | 226 |
| 1996/97 | 47. | 069 |
| 1997/98 | 46. | 056 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) František Jež – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) František Jež – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) František Jež – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) František Jež – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Cadore** er et landskap i Nord-Italia som er omgitt av Dolomittenes og De karniske Alpenes fjell. Det hører til provinsen Belluno i Veneto og grenser mot Syd-Tirol i vest, mot Østerrike (Øst-Tirol og Kärnten) i nord og mot Friuli-Venezia Giulia (provinsene Udine og Pordenone) i øst. Elven Piave renner gjennom Cadore, og Piavedalen danner også forbindelsen til resten av Veneto.

Befolkning
----------

Hele Cadore har vært retoromansktalende. Fremdeles taler befolkningen i enkelte landsbyer et språk som sannsynligvis er en overgangsform mellom ladinsk i vest (Valle del Boite og Syd-Tirol) og friulisk i øst (Friuli). Det er imidlertid sterkt påvirket av italiensk og har ikke status som eget språk. I landsbyen Sappada lever en tysktalende minoritet (zimbrisk).

Landskapet er forholdsvis velstående. Industri og turisme er de viktigste næringene. På grunn av de topografiske, økonomiske og språklige særtrekkene i regionen er det noen bestrebelser på å oppnå større autonomi.

Cadore utgjør med 1164 km² ca. en tredjedel av provinsen Bellunos areal. Samtidig bor med 33 400 innbyggere om lag en sjettedel av provinsens befolkning i Cadore.

Historie
--------

Etter å ha hørt til den kärntneriske markgrevskapet Verona, kom Cadore i 1077 til patriarkatet Aquileia. I 1420 ble området erobret av republikken Venezia, men beholdt en viss indre autonomi. I 1508 og 1509 klarte cadorerne og veneterne i fellesskap å avverge keiser Maximilian Is forsøk på å tilegne seg Cadore. Cadore har etter dette vært en del av Veneto.

Kommuner og administrativ inndeling
-----------------------------------

22 kommuner regnes til Cadore. Disse er fordelt over tre distrikter (*comunità montane*, nemlig Valle del Boite, Centro Cadore, Comelico og Sappada) samt deler av ytterligere to (Agordino og Cadore-Longaronese-Zoldo). Kommunene i Cadore danner en løs interesseorganisasjon som heter *Magnifica Comunità di Cadore*, men som ikke er noen politisk eller administrativ enhet.

Kommunene er:

|  |  |
| --- | --- |
| * Auronzo di Cadore
* Borca di Cadore
* Calalzo di Cadore
* Cibiana di Cadore
* Comelico Superiore
* Danta di Cadore
* Domegge di Cadore
* Lorenzago di Cadore
* Lozzo di Cadore
* Ospitale di Cadore
* Perarolo di Cadore
 | * Pieve di Cadore
* San Nicolò di Comelico
* San Pietro di Cadore
* San Vito di Cadore
* Santo Stefano di Cadore
* Sappada
* Selva di Cadore
* Valle di Cadore
* Vigo di Cadore
* Vodo di Cadore
* Zoppè di Cadore
 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cadore – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Magnifica Comunità di Cadore

| * v
* d
* r
Distrikter i provinsen Belluno |
| --- |
| Agordino **·** Alpago **·** Belluno **·** Cadore-Longaronese-Zoldo **·** Centro Cadore **·** Comelico og Sappada **·** Feltre **·** Valbelluna **·** Valle del Boite | Italias flagg |
| **Landskapet Cadore** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Den beste årstiden*** , (originaltittel: *Ma saison préférée*) er et fransk drama fra 1993, regissert av André Téchiné med Catherine Deneuve og Daniel Auteuil i hovedrollene.

Handling
--------

Berthe, en eldre enke, blir på grunn av sin sviktende helse tvunget til å forlate våningshuset hvor hun har tilbrakt store deler av livet. Hun flytter sammen med datteren Émilie og sin svigersønn Bruno, som deler en advokat-praksis. De har to voksne barn: Anne, som er juss-student, og Lucien, som er adoptert. Til tross for deres innsats, er ikke Berthe fornøyd med deres hjem i Blagnac. Berthe sitter ved svømmebassenget midt på natten og snakker med seg selv, og påstår at boligen er alt for pretensiøs for henne. 

Émilie er bekymret for morens fysiske og psykiske helse, og besøker sin ugifte yngre bror, Antoine, som er nevro-kirurg. De har ikke sett hverandre på tre år, siden de kranglet i farens begravelse. Émilie informerer Antoine om morens tilstand, og inviterer ham til julemiddag sammen med familien. På julaften ankommer Antoine i det Émilie, Bruno og Anne er på vei til midnattsmesse i kirken. Berthe blir glad for å se ham, men klager over å bo sammen med Émilie. Hun misliker Bruno, har ingen hengivenhet ovenfor barnebarna sine, og verdsetter ikke familiens innsats for henne. Etter middagen krangler Bruno og Antoine, og de slåss. Antoine reiser sin vei med en blodig nese, og Berthe reiser sammen med ham. Berthe ønsker å bo alene på gården sin, men får et hjerneslag.

Medvirkende
-----------

Catherine Deneuve.
* Catherine Deneuve - Émilie
* Daniel Auteuil - Antoine
* Marthe Villalonga - Berthe
* Jean-Pierre Bouvier - Bruno
* Chiara Mastroianni - Anne
* Carmen Chaplin - Khadija
* Anthony Prada - Lucien
* Michèle Moretti - regissøren
* Jacques Nolot - mann på kirkegård
* Bruno Todeschini - Émilies elsker
* Jean Bousquet - Émilie far
* Roschdy Zem - Medhi
* Ingrid Caven - barsangerinne

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den beste årstiden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den beste årstiden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Den beste årstiden* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Den beste årstiden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den beste årstiden* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den beste årstiden* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den beste årstiden* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den beste årstiden* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Den beste årstiden* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Cadillac Cien** er en 2-dørs, bakhjulsdrevet med midtmotor konseptbil med høy ytelse laget av Cadillac, designet av Simon Cox, og var utstilt på Detroit Auto Show i 2002 for å feire Cadillacs 100-årsjubileum, "cien" er spansk for hundre. Den ble vist i 2005-filmen The Island og 2014-filmen Transformers: Age of Extinction. Det var også en av bilene i Midnight Club 3 (et 2005-spill for Xbox og PS2), Gran Turismo-spillene Gran Turismo Concept (et PS2-spill utgitt i 2001 - 2002) 4 (et PS2-spill utgitt i 2004), PSP, 5, og 6 og Asfalt 9: Legends.

Cadillac Cien hadde en 7,5-liters V12 motor som produserte 750 hk (559 kW) og 881 Nm dreiemoment. Denne eksperimentelle motoren hadde direkte innsprøytning. Motoren kunne også kjøre på bare åtte eller færre sylindre under lett belastning.

Referanser
----------

1. ↑  «Cadillac Concept Cien - Motor Trend Magazine». *MotorTrend* **(engelsk)**. 1. november 2001. Besøkt 28. desember 2021.
2. ↑  read, Chris Burdick Magazine 2 min. «Cadillac Cien Concept: A Look Back at the Baddest Cadillac Ever Built». *www.automoblog.net* **(engelsk)**. Besøkt 28. desember 2021.
| Den portugisiske kolonikrigen  1961-1974 |
| --- |
| 
**Angola** 
**Guinea Bissau** 
**Mosambik** |

**Den bissauguineanske uavhengighetskrigen** var en av de portugisiske kolonikrigene, og ble utkjempet mellom PAIGC, med støtte fra Cuba, og Portugal, som ønsket å holde på sine afrikanske kolonier. Krigen varte fra 1963 til 1974. PAIGC benyttet seg av geriljakrigsstrategier, og hadde ikke mye å stille opp med mot den portugisiske kolonimakten. Portugal hadde siden 1968 overtaket, men klarte ikke å påføre PAIGC et avgjørende nederlag. Takket være støtte fra blant annet Sovjetunionen, Cuba, Algerie og Nigeria ble det mulig for PAIGC å fortsette krigen med uminsket styrke. I 1973 ble PAIGCs leder Amílcar Cabral snikmyrdet rett før Guinea-Bissau ensidig erklærte sin uavhengighet. Dette ble snart anerkjent av FN. Etter Nellikrevolusjonen i Portugal trakk portugiserne seg ut.

Litteratur
----------

* Lloyd-Jones, Stewart, og Costa Pinto, António, *The last empire: thirty years of Portuguese decolonization*, Portland, OR: Intellect Books, ISBN 1-84150-109-3,

Se også
-------

* Liste over kriger Guinea-Bissau har deltatt i
* Liste over kriger Cuba har deltatt i

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Nes bru sett fra nordvest
**Den drammenske kongevei**, også kalt *Gamle Drammensvei* eller *Kongeveien*, går mellom Kongsberg og Christiania.

En del av den ga Kong Christian IV ordre om å bygge i 1624, den skulle gå fra sølvverket i Kongsberg forbi Sem til "Haugsund" hvor frakten videre kunne foregå på Drammenselva, dette er landets eldste riksvei.

Traseen gjennom Asker og Bærum ble omlagt omkring 1770. I 1824 ble den omklassifisert til hovedvei. Strekningen fra Oslo til Drammen følger i grove trekk korridoren til Europavei 18.

Smedbrua på Fiskum er trolig fra rundt 1767 og regnes som Norges eldste steinhvelvbru
Traseen fra 1665 antas å ha krysset Lysakerelva omtrent samme sted som seinere bruer. Traseen er usikker derfra og vestover, men har antakelig vært delt i en sommer- og vintervei. Sommerveien har antakelig fulgt åsryggen mot Stabekk, hvor det som skulle bli Den bergenske kongevei. Derfra følger den i store trekk traseen til nåværende Gamle Drammensvei til Sandvika, hvor den krysset Rønne bru. Derfra gikk den opp på innsida av Jongsåsen og kom ned til fjorden igjen ved Slependen. Veien krysset Neselva i Asker over Nes bru. Da traseen gjennom Asker og Bærum ble lagt om i 1770, ble en trebru bygd på stedet, erstattet omkring 1800 av en tørrmurt steinhvelvsbru. Fram til 1923 fulgte Gamle drammensvei traseen til den seinere Nesbruveien. Veien fortsatte forbi Ravnsborg, hvor det var skysstasjon, opp bakkene forbi Hvalstad, Asker museum og Asker kirke. Derfra fortsatte den over Askerelva og videre langs nåværende Gamle Drammensvei til grensa mot Lier. En godt bevart strekning finnes fra Liahagen til kommunegrensa.

Se også
-------

* Kongevei

Referanser
----------

1. ↑  Tveit 1997: 4f.

Litteratur
----------

* *Vegvalg*. Statens vegvesen, Vegdirektoratet. 2002. ISBN 8291130205.
* Christophersen, H.O. (1973). *Fra allfar og kongevei*. Grøndahl. s. 121. ISBN 8250400437.
* Schulerud, Mentz (1974). *Kongevei og fantesti*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202030447.
* Gjærum, J. (1954). *Akershus fylkes veghistorie*. P. Soelberg trykk.
* Tveit, Gunnar (1997). *Kongevei og andre drammenske hovedveier i Asker og Bærum*. Statens vegvesen, Akershus vegkontor.
|  |
| --- |
| **Grand Slam-turneringer** |
| * Australian Open
* French Open
* Wimbledon
* US Open
 |

Rafael Nadal under US Open i 2007
**US Open** er den fjerde og siste av de årlige *Grand Slam-turneringene*. US Open avholdes i august/september og består av fem turneringer: herre- og damesingle, herre- og damedouble, samt mixed double. Siden 1978 er turneringen blitt arrangert utendørs på deco-underlag på USTA National Tennis Center i Flushing Meadows i Queens, New York.

Historie
--------

Turneringen ble arrangert for første gang i august 1881, og ble arrangert i Newport Casino, Newport, Rhode Island (kun herresingle). Mesterskapet var kjent som **U.S. National Singles Championship** for herrer. 

I 1900 ble det avholdt mesterskap for herredouble for første gang. I 1887 ble mesterskapet for første gang arrangert for damesingle, og for damedouble i 1889. 

Mesterskapet ble åpent fra 1968, da alle de fem mesterskapene ble samlet til **US Open**. I 1968 ble turneringen åpnet for profesjonelle spillere. Dette året deltok 96 menn og 63 kvinner, og den totale premiesummen var 100 000 dollar. Nå er prispengene på 19 600 000 dollar.

Vinnere
-------

* Single herrer
* Single damer
* Double herrer
* Double damer
* Mixed double

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) US Open (tennis) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
US Open |
| --- |
|  | 
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 | USAs flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Ajitpal Singh Kular** (født 5. april 1947 i Sansarpur i Punjab i Britisk India), indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by, 1972 i München og 1976 i Montréal.

Singh vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det indiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak Pakistan og Australia. India tapte semifinalen med 1-2 mot Australia men vant bronsefinalen med 2-1 over Vest-Tyskland. Singh spilte åtte kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

Han ble hedret med den indiske utmerkelsen Padma Shri for sin innsats.[]

OL-medaljer
-----------

* 1968 Mexicos flagg Mexico by - Bronse Bronse i landhockey Indias flagg India
* 1972 Tysklands flagg München - Bronse Bronse i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. ↑   www.hockeyindia.org, besøkt 1. januar 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ajitpal Singh – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ajitpal Singh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Missalet i dominikanernes konvent i Lausanne, det eldste dominikanske missale som nå er kjent. Det ble kopiert omkring år 1240, men innbindingen er fra 1500-tallet. (Lausannes historiske museum)
**Den dominikanske ritus** er dominikanerordenens egen liturgiske ritus. Den er blitt klassifisert forskjellige i de forskjellige kilder og studier – noen betrakter den som en form av den romerske ritus, andre en variant av den gallikanske ritus, og atter andre som ern form fdor den romerske ritus ispedt elementer fra den gallikanske ritus.

Dominikanerordenen sammensatte og tok i bruk denne ritus på midten av 1200-tallet som dens egen spesifikke ritus. I 1968 besluttet ordenen seg for å overta den reviderte romerske messeritus og tidebønnene så snart som tekstrevisjonene som ble igangsatt etter det annet vatikankonsil ble klare, men ordenen beholdt noen andre elementer avsin egen titus, slik som **Rite of Profession**.

Som en følge av dette er feiring av messe i pakt med dominikansk ritus blitt en sjeldenhet etter at den reviderte romerske ritus ble promulgert. Den kan imidlertid forekomme i enkelte av dominikanerordenens provinser.

Referanser
----------

1. ↑  Bonniwell, William R. (1945). *A HISTORY OF THE DOMINICAN LITURGY 1215–1945* (PDF).
2. ↑  «The Rite of Profession of the Order of Preachers» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 3. august 2007. Besøkt 17. februar 2007.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 3. august 2007. Besøkt 23. juli 2021.
*Theater am Schiffbauerdamm*, som i dag er scene for *Berliner Ensemble*.
**Berliner Ensemble** er et teaterensemble i Tysklands hovedstad Berlin. Teaterensemblet ble etablert i 1949 av dramatikeren Bertolt Brecht og hans hustru, skuespillerinnen Helene Weigel. I 1954 flyttet teatret til *Theater am Schiffbauerdamm* (oppført i 1928), som ligger i Friedrich-Wilhelm-Stadt i bydelen Mitte.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Berliner Ensemble – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Berliner Ensembles hjemmeside

  

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Fagertärn** er et vann i Tiveden, nært Tivedens nasjonalpark i Askersunds kommune i Närke i Sverige.

Vannet er 9,5 meter dypt, har et areal på 0,199 kvadratkilometer og ligger 162,7  meter over havet. Fagertärn ligger i Natura 2000-området og beskyttes av "fågeldirektivet". Vannet ligger i vassdraget *Rösjöbäcken*.

Vannet er opprinnelsessted for den røde nøkkerosen/vannliljen. Bernhard Agaton Kjellmark så den røde nøkkerosen ved et besøk i 1856. Han gjorde den kjent, men det resulterte i plyndring av liljene. 1905 ble samtlige nøkkeroser i Fagertärn fredet av "landshövdingen" i Örebro.

Den røde fargen har de fått gjennom mutasjon, altså en tilfeldig forandring i arveanlegget til blomsten. Dette skjedde trolig i Fagertärn, men det finnes også røde nøkkeroser i andre vann i Tiveden. I mange fall et resultat av at man plantet ut blomster på 1800-tallet. De er også fredet i de vannene. Blomsten finnes i ulike fargevarianter, fra lys rosa til mørk rød.

Ellers er de røde akkurat slik de hvite, og derfor ikke en egen art.

Etter 1980 har bestanden minket i Fagertärn. Man vet ikke hvorfor og man prøver å finne ut hvordan man skal bevare bestanden.

Fra 15 juli–15 august blomstrer nøkkerosen i vannet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Fagertärn». Besøkt 30. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Fagertärn - Länsstyrelsen Örebro län
**Meeting Areva** (tidligere kjent som **Meeting Gaz de France**) er et årlig friidrettsstevne som arrangeres på Stade de France i Saint-Denis i Frankrike. Stevnet var tidligere en del av Golden League, og er nå en del av Diamond League. Det ble første gang arrangert i 1999.

Historie
--------

Møtet har sin bakgrunn fra 1984, da Michel Zilbermann arrangerte et friidrettsstevne på Stade Auguste Delaune i Reims. Et annet friidrettsstevne ble arrangert årlig på Stade Sébastien Charléty i Paris, og disse to stevnene ble slått sammen til et stort stevne på Stade de France i 1999. Fra året etter var disse to stevnene offisielt slått sammen til ett stevne, Meeting Gaz de France. Zilbermann døde i 2008. 

Meeting Gaz de France var en del av Golden League fra 1999 til 2009, og har siden 2010 vært en del av Diamond League.

Internasjonale rekorder
-----------------------

Det er satt tre verdensdelsrekorder gjennom tidene:

| År | Øvelse | Navn | Resultat | Rekord |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1998** | Spydkast | Russlands flagg Anzjela Balakhonova | 4,55 m | Europarekord |
| **2003** | 3000 meter hinder | Frankrikes flagg Bouabdellah Tahri | 8:06,91 | Europarekord |
| **2008** | 800 m | Kenyas flagg Pamela Jelimo | 1:54,97 | Afrikarekord |

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Meeting Areva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Diamond League - Paris Arkivert 21. april 2011 hos Wayback Machine.
* Mesterskapsrekorder

| * v
* d
* r
 Diamond League  |
| --- |
| År | 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |
| Stevner | Doha Diamond League • Shanghai Golden Grand Prix • Bislett Games • Golden Gala • Adidas Grand Prix • Prefontaine Classic • Athletissima • British Grand Prix • Meeting Areva • Herculis • BAUHAUS-galan • London Grand Prix • Weltklasse Zürich • Memorial Van Damme |
**Berlin og Tyskland eparki** er den russisk-ortodokse kirkes (Moskva-patriarkatets) eparki (bispedømme) for Tyskland. Det ble grunnlagt etter andre verdenskrig og har sitt sete i Berlin.

Eparkiet omfatter totalt 64 menigheter i samtlige 16 tyske delstater. Samtidig fins det flere russisk-ortodokse menigheter i Tyskland som er tilslutta andre bispedømmer: enten den russisk-ortodokse utenlandskirkes eparki, som også heter Berlin og Tyskland eparki; eller eksarkatet for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, som er underlagt den økumeniske patriark og har sitt sete i Paris.

Historie
--------

Eparkiet ble grunnlagt i den sovjetiske okkupasjonssonen i Tyskland, det senere DDR, i 1945. Det hadde først navnet **Berlin og Belgia eparki**, men Belgia ble i 1948 skilt ut som Brussel og Belgia eparki. Navnet var så *Berlin og Tyskland eparki* (1948–60), **Berlin og Sentral-Europa eparki** (1960–90) og **Berlin og Leipzig eparki** (1990–92).

1960 ble det også oppretta et eparki for Vest-Tyskland med sete i München. Dette ble i 1971 delt i Baden og Bayern eparki og Düsseldorf eparki. 1992 ble de tre tyske eparkiene igjen forent under navnet *Berlin og Tyskland eparki*.

Liste over eparker
------------------

* Aleksander Nemolovskij (1945–48)
* Sergej Koroljov (1948–50)
* Boris Vik (1950–54)
* Mikael Tsjub (1957–59)
* Johann Razumov (1959–60)
* Johann Wendland (1960–62)
* Sergej Larin (1962–64)
* Kiprian Zjornov (1964–66)
* Vladimir Kotljarov (1967–70)
* Leontij Gudimov (1970–73)
* Filaret Vakhromejev (1973–78)
* Melkhisedek Lebedev (1978–84)
* Theodosius Protsjuk (1984–86)
* German Timofejev (1986–91)
* Theofan Galinskij (1991–d.d.)

Portal: Tyskland
**Fagott** er et treblåseinstrument som gir en dyp tone. En spiller på fagotten med et dobbelt rørblad. Ulike toner blir til ved at en åpner eller tetter fingerhull og klaffer. Fagotten er et ganske stort instrument, ca. 1,3 meter høyt. Det har stort toneomfang, 3,5 oktaver. Det finnes også en kontrafagott som klinger en oktav dypere enn en fagott, men har nesten samme omfang. I undervisningen av barn kan man bruke en fagottino, en liten fagott, som er stemt en kvart, kvint eller oktav høyere enn en vanlig fagott.

Luftstrømmen gjennom en fagott
Fagotten har utviklet seg fra et instrument som ble kalt «curtal» eller «dulcian».
Man har veldig lite konkret kunnskap om opprinnelsen til dette instrumentet. Det var lenge antatt at den første fagotten ble konstruert på 1400-tallet under navnet bombard, man har senere funnet ut at dette var en slags sekkepippe. Det er i alle fall klart at forgjengerne til dagens instrument kom til Europa med tyrkerne, som hadde organiserte militærkorps.
Når fagotten konkret ble utviklet er det som sagt ingen konkrete årstall på. I renessansen og tidlig i barokken var fagotten vanlig i Nord-Europa, mens varianten Dulcian fortsatt var vanligst rundt middelhavet.

De fleste fagottister produserer sine egne rørblader. Emnet blir trukket i vann, fasongskåret og høvlet før det vikes sammen og bindes opp i fuktig tilstand (fuktigheten gjør at man unngår sprekkdannelser). Avslutningsvis må man skrape eller pusse rørbladene og justere wirene slik at rørbladene får passe motstand og passer fagottistens personlige klangideal og spillestil. Det tar minst 2 – 3 dager å spille inn et nytt rørblad, og man kan bruke det intensivt i 1 – 3 uker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |

  

  


| * v
* d
* r
Instrumenter i symfoniorkester |
| --- |
| Strengeinstrumenter: | Fiolin • Bratsj • Cello • Kontrabass • Harpe |
| Treblåseinstrumenter: | Fløyte • Pikkolofløyte • Klarinett • Bassklarinett • Obo • Engelsk horn • Fagott • Kontrafagott |
| Messingblåseinstrumenter: | Valthorn • Trompet • Trombone • Tuba |
| Slagverkinstrumenter: | Pauke • Trommer • Triangel • Cymbal |
**Gordon McLennan** (født 12. mai 1924 i Glasgow, Skottland, død 21. mai 2011) var leder av Communist Party of Great Britain (CPGB) og han var dette partiets nest siste generalsekretær.

McLennan arbeidet som ingeniør før han deltok i valgkretsen for Glasgow under valget i 1959. I 1975 ble McLennan valgt til generalsekretær i det britiske kommunistpartiet. McLennan holdt denne stillingen samtidig som partiet var i terminal tilbakegang, og han fratrådte denne posisjonen i 1989, da Nina Temple tok over som generalseretær frem til oppløsningen av partiet. Etter oppløsningen av det britiske kommunistpartiet, i 1991, sluttet han seg til kommunistpartiet i Skottland. Han er fremdeles aktiv i diverse politiske bevegelser for pensjonister i Skottland.

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Макленнан Гордон, besøkt 27. september 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.guardian.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CiNii
 |
**Abdoulkader Kamil Mohamed** (arabisk: عبد القادر كميل محمد), (født 1. juli 1951 i Souali i Obock-regionen i Djibouti) er en djiboutisk politiker som har vært statsminister siden 2013. Han har tidligere vært landbruksminister (2005-2011) og forsvarsminister (2011-2013) i landet.

Han har studert vannforsyning og miljø ved Universitetet i Limoges (i Frankrike) og han var administrerende direktør i Det nasjonale vannkontoret i Djibouti (Office National des Eaux Djibouti, ONED) fra 1978 til 2005.

I 1981 sluttet han seg til partiet *Rassemblement populaire pour le Progrès*, RPP hvor han steg i gradene til han i september 2012 ble partiets visepresident. Han var også president i partikoalisjonen *Union pour la Majorité Présidentielle* (UMP), som står bak president Ismaïl Omar Guelleh. Han har også vært delegat til nasjonalforsamlingen og ble gjenvalgt dit i 2013 da UMP også fikk flertall.

Han var landets landbruksminister fra mai 2005 til mai 2011 og forsvarsminister fra mai 2011. 1. mars ble Mohamed utpekt til statsminister i Djibouti, en post han overtok 1. april og hvor han erstattet Dileita Mohamed Dileita som hadde vært statsminister siden 2001.

Referanser
----------

1. ↑  «M. Abdoulkader Kamil Mohamed, grand commis de l’Etat et nouveau Premier ministre djiboutien». Arkivert fra originalen 1. januar 2014. Besøkt 10. desember 2020.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Indonesias flagg Indonesia |
| Friidrett |
|  Asia- og oseaniamesterskapet i parafriidrett |
| Sølv | Dubai 2016 | 100m T11 |
| Sølv | Dubai 2016 | 200m T11 |
|  Asian Para Games |
| Bronse | Incheon 2014 | 100m T11 |
| Bronse | Incheon 2014 | 4x100m T11-13 |

**Abdul Halim Dalimunte** (født 28. desember 1984) er en indonesisk handikappet friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han konkurrerer i klassen T11, som er en av klassene for utøvere med synshemming. Hans ledsager er Emanuel Permana Anjar.

Bakgrunn
--------

Dalimunte er født blind, og begynte med friidrett i 2004.

Idrettskarriere
---------------

2014
Han deltok ved Asian Para Games 2014, der han fikk bronse på 100 meter i klassen T11. Taipeikinesiske Chuan-Hui Yang vant denne øvelsen. Indonesia fikk også bronse på 4 x 100 meter i klassen T11-13, med Dalimunte på laget. På 200 meter kom han på 4.-plass. 

2015
Ved Para-VM i friidrett 2015 kom han på 10.-plass på 100 meter, men ble slått ut i innledningsheatet på 200 meter. 

2016
I mars 2016 deltok han ved asia- og oseaniamesterskapet i parafriidrett 2016 i Dubai. Der fikk han sølv på både 100 og 200 meter, bak iranske Arash Khosravi. 

Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro i Brasil. På 100 meter satte han personlig rekord i semifinalen, med 11,58 sekunder, men nådde ikke finalen. Også på 200 meter satte han personlig rekord, med 24,66 sekunder, men ble også her slått ut i semifinalen.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Rio 2016 - Men's 100m - T11 - Round 1 Heat 1/5* (arkivert), besøkt 10. desember 2016
2. ↑  IPC - *DALIMUNTE Abdul Halim* (arkivert), besøkt 10. desember 2016.
3. ↑  IPC - *Records fall in para-athletics at 2014 Asian Para Games*, besøkt 10. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC
* Rio 2016 - Abdul Halim Dalimunte
* Dubau 2016 - DALIMUNTE Abdul Halim
* Doha 2015 - DALIMUNTE Abdul Halim
**Medway dock AFD4** var ved levering verdens største dokk med 32.000 tonn løftekapasitet. Den er 207 meter lang. Den stod først ved Devonport for utrusting av skip fra British Royal Navy i forbindelse med første verdenskrig.

Historie
--------

Denne dokken ble bygget i Wallsend i England i 1912 med navnet Medway dock AFD4. Fra 1948 var dokken i Rotterdam i Nederland hvor den fikk navnet Prins Bernhard Dock. I 1984 ble den solgt til Gøtaverftet i Sverige. Etter at Gøtaverftet gikk konkurs i 1991 ble dokken solgt til BMV Laksevåg. Sommeren 2017 ble det annonsert at flytedokken har blitt solgt til CCB på Ågotnes. Etter en dags forsinkelser med å få løst den siste forankringen ble dokken, etter 23 år på Laksevåg, flyttet til Ågotnes 17. august 2017.

Havari
------

Etter flytting til CCB-basen brukte de nye eierne mellom 10-15 millioner kroner på et omfattende vedlikeholdsprogram, før den i slutten av 2018 skulle brukes til reparasjoner og vedlikehold av skip og andre fartøy. Den 106 år gamle flytedokken havarerte 26. november 2018, da den skulle brukes første gang etter vedlikeholdspausen. *Medway dock AFD4* ligger i dag på ca. 60 meters dyp i Hjeltefjorden. Fjell kommune vedtok i oktober 2019 at dokken ikke skal heves. Dermed ender historien for Medway dock AFD4 på bunnen av Hjeltefjorden.

Referanser
----------

1. ↑  «Medway Dock AFD4 1912». *www.tynebuiltships.co.uk*. Besøkt 18. januar 2017.
2. ↑  «Denne har overlevd kriger og konkurser. Nå har den fått nytt liv.». *SYSLA* **(engelsk)**. 22. januar 2016. Besøkt 5. mars 2017.
3. ↑  «Nå skal denne historiske dokken flyttes bort fra Bergen». *SYSLA* **(engelsk)**. 15. august 2017. Besøkt 15. august 2017.
4. ↑  «CCB blåser liv i 106 år gammel dokk». *Root node*. Arkivert fra originalen 27. november 2018. Besøkt 26. november 2018.
5. ↑  «Dokken overlevde to verdenskriger. I dag sank den i Hjeltefjorden.». *SYSLA* **(engelsk)**. 26. november 2018. Besøkt 26. november 2018.
6. ↑  «Flytedokken blir ikkje heva».
**Abdul Hamid** (født 7. januar 1927 i Bunno, død 12. juli 2019) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker i 1948 i London, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.

Hamid ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL i 1960 i Roma. Han var med på det pakistanske laget som vant landhockeyturneringen. Pakistan vant kvartfinalen 2–0 over Tyskland. I semifinalen slo de Storbritannia 1–0 og i finalen beseiret de India 1–0.

Fire år tidligere, under Sommer-OL i 1956 i Melbourne, vant han sølvmedalje i landhockey. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia 3—2, men tapte finalen mot India 0–1.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i landhockey Pakistans flagg Pakistan
* 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv Sølv i landhockey Pakistans flagg Pakistan

Referanser
----------

1. ↑   Associated Press of Pakistan, «POA condoles the death of former DG,PSB Brig Hameedi»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abdul Hamid – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Abdul Hamid – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Steinkilenuten** er et fjell i Suldal kommune i Rogaland. Det har en høyde på 1 434 meter over havet og er det 22. høyeste fjellet i fylket av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.

Steinkilen er en lang smal bukt i den nordvestlige enden av Steinkilvatnet. Steinkilhytta er en gammel jakthytte i jord og stein og tre ved den sørøstlige foten av Steinkilenuten. Hytta ligger ikke i Steinkilen, men *nær* denne, ved Øvre Leirdalsvatn. Jakthytta ble bygd til reinsjakt for engelskmannen Waldo Sibthorp og lensmann Lars Kolbeinstveit i 1893. Her ble også bygd en steinbu med valma tak i 1935. En tredje hytte i reisverk ble bygd i 1995.

Se også
-------

* Fjell i Rogaland

Referanser
----------

1. ↑  Steinkilenuten på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Torfinn Normann Hageland (2008). *Den store hellerboka for Agder og Rogaland*. Kristiansand: Vest-Agder fylkeskommune. s. 257. ISBN 978-82-91869-15-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Havørn i Øyhellesund i nærheten av Svolvær.
**Prosjekt havørn** ble etablert i 1975 med Norsk Ornitologisk Forening som pådriver. Målet var gjenoppbygging av den norske havørnbestanden, og å kartlegge artens forekomst og bestand i Norge. Etter at havørnen ble totalfredet i 1968 har den siden tatt seg opp til en normaltilstand.

Prosjektet har fulgt utviklingen gjennom overvåking av havørnbestanden, som har re-kolonisert gamle hekkeområder og ekspandert til nye områder. Reproduksjon, miljøgifter, generell biologi, populasjonsdynamikk og vandringsmønster er viktige stikkord i dette vellykkede arbeidet, som også er et viktig ledd i internasjonal overvåking av arten.

Etter at havørnbestanden gjennom målrettet innsats klarte å nå tidligere tiders normalbestand, har den norske havørnbestanden bidratt til gjeninnføring av havørn på De britiske øyer.

Referanser
----------

1. ↑  40 år siden fredningen av havørn og kongeørn
2. ↑  Norske havørner til Skottland. NOF
3. ↑  Nye havørner på plass i Irland og Skottland, NOF
Den kinesiske forskningsstasjonen Zhongshan ligger på Ingrid Christensen Kyst.
**Ingrid Christensen Kyst** er en kyststrekning i den australske sektoren i Antarktika som ligger i den vestlige delen av Princess Elizabeth Land, avgrenset av Jennings Promontory ved 72°33' øst og West isbrem ved 81°24' øst.

Kyststrekningen ble oppdaget under Thorshavn-ekspedisjonen i 1934–35 under ledelse av Klarius Mikkelsen. I området finnes flere lave, isfrie fjellrygger, som Larsemann Hills og Vestfold Hills. Den sørvestlige delen av kyststrekningen ble fotografert med fly av den amerikanske marinen i Operasjon Highjump i mars 1947.

Kyststrekningen har sitt navn etter Ingrid Christensen, som var gift med hvalfangstreder Lars Christensen og seilte sammen med sin mann i antarktiske farvann.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Ingrid Christensen Coast SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica*. Katalognr. 6895

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Odin Emil Henrikssen** (født 10. oktober 1834 i Bergen, død 19. mai 1910 i samme by) var en norsk banksjef.

Liv
---

Han var sønn av overtollbetjent Nils Henrichsen og Sophie Hylleborg Hoff, som var dansk. I 1864 ble han gift med Marie Bøgh (1838–1912), et barnebarn av Lyder Sagen. Han var far til redaktøren Finn Bøgh Henrikssen og diplomaten Leif Bøgh.

I 1856 ble han ansatt i Christiania Kreditkasse under F. H. Frølich. Senere dro han til utlandet (København, Hamburg, Amsterdam og London). I 1865 ble han leder for Kreditkassens filial i Bergen, hvor han ble værende til 1906. I 1876 ble filialen skilt ut som en egen bank under navnet Bergens Kreditbank. Som banksjef i Bergen arbeidet han for å gjøre de bergenske kjøpmennene uavhengige av bankene i Hamburg. Han gikk også inn for at de bergenske skipsrederne skulle gå over fra seilskip til dampskip, og han var en forkjemper for å etablere industri på Vestlandet.

Henrikssen interesserte seg for kunst og vitenskap, særlig statsøkonomi og historie. Han ble flere ganger tilbudt stillingen som norsk finansminister, men avslo. Som ung var han kjent med Bjørnstjerne Bjørnson, Jonas Lie og Ernst Sars. I Bergen var han med på gjenreisningen av Den Nationale Scene, deltok i restaureringen av Håkonshallen og ved etableringen av Ole Bull-fondet. Politisk holdt han med Venstre og holdt et åpent hjem for unge radikalere i Bergen.

Litteratur
----------

* Henrik Ameln: «Henrikssen, Odin Emil», i *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1934.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Prosjekt X*** er en norsk realityserie som gikk på TV 2 i 2009. Konseptet gikk ut på at 10 deltakere ble sendt til Namibia for å bygge en barnehage til barna i SOS-barnebyer. Prosjektet var et samarbeid mellom TV 2 og SOS-barnebyer, som stilte med tomten hvor deltakerne skulle bygge en barnehage for foreldreløse og forsømte barn. SOS-barnebyer skulle drive bygget etter at deltakerne reiste tilbake til Norge. Programmet ble ledet av Sarah Natasha Melbye. Det ble sendt to episoder i uken.

Programserien hadde forholdsvis lave seertall.

Konsept
-------

10 deltakere sendes til Tsumeb i Namibia for å bygge en barnehage til barna i SOS-barnebyer. I Namibia skal gruppen arbeide under lokal byggeledelse, og gjennomføre byggeprosjektet slik det vanligvis gjøres i Namibia. De ti deltakerne kan ingenting om lokal byggeskikk. I tillegg skal gruppen gjennomføre andre tiltak for å forbedre levestandarden for beboerne i landsbyen. Det er ingen utstemning av deltakere og ingen premie.

Referanser
----------

1. ↑  Egeland, Jorunn (2008). «Her er våren på TV 2». *Nettavisen*. Besøkt 15. januar 2017.
2. ↑  Wekre, Helge (19. januar 2009). «Beskjeden start for Prosjekt X». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 23. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
* Åpningsvignetten til programmet (YouTube)
**Intel 8088** er en 16-bits mikroprosessor som ble introdusert av Intel den 1. juli 1979. I likhet med 8086, har den 16-bits registre, 20-bits adressebuss og den kan adressere 1 megabyte eksternt minne. Forskjellen er at 8088 har en 8-bits databuss, mens 8086 har en 16-bits ekstern databuss. Dette medfører også at den såkalte *prefetch*-køen var på 4 byte, i motsetning til 6 byte på 8086.

Kretskort med 16-bits bussbredde var fremdeles ganske dyre da prosessoren ble lansert. 8088 ble derfor lansert for å redusere prisen på datamaskiner.

Prosessoren ble introdusert og brukt i den originale IBM PC.

Etterkommerne av 8088 er 80186, 80188, 80286 og 80386 som fremdeles er i bruk i dag.

Den mest innflytelsesrike mikrodatamaskinen som brukte 8088 var IBM PC. Den kjørte på en klokkefrekvens på 4,77 MHz. En populær klone var Leading Edge Model D (1987).

IBMs egne ingeniører ville tilsynelatende bruke Motorola 68000, og den ble brukt senere i den glemte IBM Instruments 9000 Laboratory Computer. En viktig grunn for å bruke 8088 var at den kunne brukes med eksisterende komponenter for Intel 8085, og man kunne basere maskinen på et modifisert 8085-design. Komponenter for 68000 var ikke lett tilgjengelig på den tiden, selv om den også kunne bruke Motorola 6800-komponenter til en viss grad.

En kompatibel brikke, V20, ble produsert av NEC. Den hadde en 20 % forbedring innen prosessorkraft.

| * v
* d
* r
Mikroprosessorer fra Intel |
| --- |
| Forløpere til x86 | 4004 **·** 4040 **·** 8008 **·** 8080 **·** 8085 |
| x86-arkitektur | 8086 (8087) **·** 8088 **·** 80186 **·** 80188 **·** 80286 (80287) **·** 80386 (80387) **·** 80486 **·** Pentium **·** Pentium Pro **·** Pentium II **·** Celeron **·** Pentium III **·** Pentium 4 **·** Pentium M **·** Pentium D **·** Pentium Extreme Edition **·** Xeon **·** Core **·** Atom |
| Andre arkitekturer | iAPX 432 **·** i860 **·** i960 **·** XScale **·** Itanium |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |