recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gunnar Nygård** (født 24. desember 1897 i Kristiania, død 25. januar 1997 i Bærum), var kringkastingsmann og en av pionerene innen norsk radio.

Biografi
--------

Gunnar Nygård var telegrafutdannet og deltok i Telegrafstyrets prøvesendinger i 1923–24, først fra Tryvannshøgda, så fra Telegrafbygningen i Oslo sentrum. 

### Kringkastingen

Da Telegrafverket i 1925 startet faste sendinger på vegne av Kringkastingselsskapet AS i lokalene til Brødrene Hals tidligere pianofabrikk ble han fullmektig i kontrollen, og 1933 fulgte han med over til NRK, der han avanserte til sjeftekniker. Han medvirket ikke bare på den tekniske siden, men også i programavviklingen; han hadde en utmerket sangstemme. I de tidlige år måtte han trå til under morgenandakten, hvis den salmen som presten ønsket ikke fantes i grammofonplatearkivet.

### Andre verdenskrig

Under felttoget i Norge i 1940 fulgte Nygård regjeringen. Da kampene ble oppgitt i Norge 10. juni, ble Nygård sendt til Amerika for å undersøke muligheter for norske sendinger fra det nøytrale USA. Han forlot Norge ombord på MK «Grimsøy» i Honningsvåg den 8. juni og ankom Canada via Island, den 28. juni. I Boston fikk NRK i september 1940 tilgang til å sende norske sendinger over kortbølgestasjonen WRUL (World Radio University Listeners) med en daglig halvtime beregnet på sjøfolkene i handelsflåten som befant seg over hele kloden.

### Etterkrigstiden

Høsten 1945 var Nygård tilbake i det nye Kringkastingshuset på Marienlyst, og han var med på å bygge opp NRK igjen etter krigsårene. Han hadde ulike oppgaver til han i 1947 fikk ansvaret for å lede de nye kortbølgesendingene til nordmenn og norskættede i utlandet, Utenlandssendingen, som ble åpnet av kong Haakon 3. januar 1948.

Fra 1952 hadde Nygård tittelen programsekretær. I 1964 fikk han St. Olavsmedaljen for 40 års tjeneste i radioen. Han døde i 1997 i sitt hundrede leveår.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som I Usa 1940–45: Martin, Norsk biografisk leksikon ID Gunnar\_Nygaard, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, oppført som Gunnar Nygaard, Store norske leksikon-ID Gunnar\_Nygaard[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kreyberg, Leiv (1896-1984) (1976). *Efter ordre - eller uten*. Oslo: Gyldendal. s. 105. ISBN 8205089353.
4. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1979). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252109837.
5. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1939-) (1999). *"Dette er London": NRK i krig 1940-1945*. [Oslo]: Cappelen. ISBN 8202185777.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kantara-festningen**, opprinnelig *Candare* eller *Candaire*, er en middelalderfestning som i dag er i ruiner i nordøst på øya Kypros, øst for Kyrenia-fjellene ved landsbyen Kantara. Den ligger 630 meter over havet og godt plassert for å kontrollere inngangen til Karpass-halvøya og Mesaoria-slettene. Den hadde to rektangulære tårn.

Historie
--------

Kantara-festningen.
Det er antatt at Kantara-festningen ble reist av Østromerriket som forsvar mot arabiske angrep en gang på 900-tallet. Første gang den ble omtalt i kildene var i sammenheng med erobringen av Kypros av Rikard I av England i 1191. Da søkte Kypros’ hersker Isaak Komnenos tilflukt her

I løpet av sommeren 1228 ble murene bombardert så kraftig av rojalistene at de måtte bygges opp på nytt igjen. Da kjempet styrkene til Fredrik II av Det tysk-romerske rike mot Henrik I av Kypros. En gjenerobring av Fredrik II i 1232 varte ikke. I kampene mellom Genova og Venezia hadde festningen en viss betydning, men i 1562 var den allerede i ruiner. Det synes som om festningen fra da av ble benyttet som en jakthytte for adelen som jaktet på fjellgeiter med tamme leoparder.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Kanslihuset** er en bygning på *Långa raden* 5 på Drottningholmsmalmen, Ekerö kommune. Huset ble bygd i 1787 som kontorer og boliger for landshøvdingen og hans tjenestemenn, derav navnet. Bygningen eies og forvaltes av Statens fastighetsverk. Det er siden 1935 et bygningsminne og inngår i Drottningholms verdensarv.

Tempelmanns fasade- og plantegning.
Huset ble oppført i 1787 som en pusset teglbygning som inneholdt kontor og boliger for den nytiltrådte landshøvdingen og hans tjenestemenn for det da nyetablerte *Drottningholm och Svartsjö län.* Første landshøvding ble Gustav IIIs yndling; Adolf Fredrik Munck af Fulkila. I første etasje lå kontorer og den store kansellisalen, i overetasjen fantes boligrom.

Hvilken arkitekt som tegnet huset er ikke helt klarlagt, men det kan ha vært Olof Tempelmann eller Carl Fredrik Adelcrantz eller begge sammen, Adelcrantz var Tempelmanns sjef. Fasaden mot veien har en kraftig aksentuert frontespis med arkadegang som opprinnelig ble begrenset av fristående kolonner. I 1795 besøkte maleren Jonas Carl Linnerhielm plassen og noterte blant annet i sin reisdagbok: *Bland desse utmärker sig i synnerhet Ståthållare-Cantzilies Hus, vars facade prydes af fristående Colonner och utgör en ganska vacker byggnad.*

I årene 1847 til 1862 hadde slottsarkitekten Fredrik Wilhelm Scholander sin bolig i første etasje. Fram til 1919 var planløsningen stort sett uforandret, da ble det gjennomført en omdisponering av husets rom i sammenheng med en stor renovering. I 1950 ble det gjennomført ytterligere en renovering som resulterte i fire leiligheter.

Referanser
----------

1. ↑  SFV om Kansellihuset Arkivert 22. desember 2014 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Bygninger på Drottningholmsmalmen |
| --- |
| Bygninger | Apotekshuset - Hertigarnas stall - Inspektorsbostaden - Kanslihuset - Kavaljershuset - Loviselund - Villa Albion - Villa Axelsberg - Villa Erskine - Villa Friis - Villa Klockberga |
| Annet | Drottningholmsmalmen - Långa raden |

| * v
* d
* r
Drottningholms slott |
| --- |
| Bygninger | Apotekshuset - Badhuset - Cantongatan - Confidencen - Dragonstallet - Evert Lundquists ateljémuseum - Grindstugan - Götiska tornet - Hemmet - Hertigarnas stall - Inspektorsbostaden - Kanslihuset - Kavaljershuset - Kina slott - Kinesiska pagoden (ikke utført) - Lilla Kina - Slottet - Slottskyrkan - Slottsteatern - Slottsstallet - Teaterplanen - Vakttältet - Vilan | Högvakten |
| Parker og fontener | Slottsparken - Skulpturparken - Herkulesfontänen - Kaskaderna - Kronan - Monumentholmen - Svanholmen med svanhuset |
| Interiør | Déjeunersalongen - Slottsbiblioteket - Slottskyrkan - Ehrenstrahlsalongen - Hedvig Eleonoras paradsängkammare - Karl X Gustavs galleri - Rikssalen - Porslinsrummet - Stensalen - Trapphuset |
| Annet | Långa raden - Drottningholm (tettsted) - Drottningholms kungsgård - Drottningholmsbron - Drottningholmsmalmen - Canton - Lovö kyrkallé - Lovö skogskyrkogård - Museum de Vries |
**«En godt stekt pizza»** er en norsk festpoplåt framført av duoen Staysman & Lazz. Sangen deltok i Melodi Grand Prix 2015, der den kom på en tredjeplass. «En godt stekt pizza» er skrevet av Stian Thorbjørnsen, Petter Kristiansen, Lars Erik Blokkhus, Jesper Borgen og Magnus Clausen. Den lå på VG-lista i sju uker våren 2015, med nummer 13 som høyeste notering.

Melodi Grand Prix
-----------------

Sangen var en av elleve som ble plukket til å delta i norske Melodi Grand Prix i Oslo Spektrum lørdag 14. mars 2015. Til sammen kom det inn rundt 800 bidrag til konkurransen.

I finalen ble «En godt stekt pizza» framført av duoen Staysman & Lazz, bestående av Stian Thorbjørnsen og Lasse Jensen. Sangen var det åttende bidraget ut på scenen, og de to sangerne ble akkompagnert av Kringkastingsorkestret. Med seg på scenen hadde de også med seg en stor gruppe cowboy-kledde dansere som veivet med papp-pizzaer. Underveis i sangen ble også musikerne i Kringkastingsorkestret med på dansen.

Sangen avanserte til gullfinalen og kom til slutt på tredjeplass med 69 199 stemmer. Nesten 50 000 av disse kom fra Østlandet.

Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 2015

Slakt og suksess
----------------

Før konkurransen ble «En godt stekt pizza» totalslaktet av norske musikkritikere, og sangen fikk terningkast én fra de aller fleste kommentatorene. «Håpløs», mente *Aftenposten*, mens *VGs* anmelder kalte sangen en «ubetydelig imbesilitet». *Fredriksstad Blads* anmelder skrev at sangen var «noe av det dårligste jeg har hørt på svært lenge», og *Dagbladet* skrev at å sende denne låten til Eurovision Song Contest, ville være som «å sende en brent Grandis til et kokkemesterskap på kontinentet».

Tross den negative kritikken var sangen den desidert mest populære av låtene i tiden før finalen. Før finalen var «En godt stekt pizza» strømmet over en million ganger på Spotify, og den var inne på topp 100-lista til iTunes.

«En godt stekt pizza» var også den sangen som gjorde det best på hitlistene etter finalen. Sangen nådde en trettendeplass på VG-lista, mens vinneren «A Monster Like Me» nådde plass 23 som høyeste notering. Til sammen lå «En godt stekt pizza» på VG-lista i sju uker.

Sangen ble også fremført som gruppeoppgave i kategorien «partylåt» i Stjernekamp 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «En Godt Stekt Pizza – Single». iTunes. Besøkt 18. januar 2017.
2. 1 2  Anders Grønneberg (19. februar 2015). «Jovisst svinger det, som en plagsom fyllesyke». Dagbladet. Besøkt 19. januar 2017.
3. 1 2  Stein Østbø (17. februar 2015). «VG anmelder Melodi Grand Prix-låtene». VG. Besøkt 19. januar 2017.
4. 1 2  Thomas Arntsen (17. februar 2015). «MGP-låten lukter ikke svidd – for dette er bare vondt». Fredriksstad Blad. Besøkt 19. januar 2017.
5. ↑  Bjørn O. Mørch Larsen (14. mars 2015). «De unges sjanse». Bergensavisen. Besøkt 19. januar 2017.
6. 1 2  Robert Hoftun Gjestad (17. februar 2015). «Les anmeldelsen av MGP-låtene». Aftenposten. Besøkt 19. januar 2017.
7. 1 2 3  «VG-lista for 'En godt stekt pizza'». VG Nett. Besøkt 19. januar 2017.
8. ↑  «Melodi Grand Prix 2015 – Finale». Norsk rikskringkasting. 14. mars 2015. Besøkt 14. august 2016.
***Iberacritus*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til familiegruppen stumpbiller (Histeridae).

Utseende
--------

Ganske små (sjelden større enn 2 millimeter), brede, mer eller mindre ovale, gjerne rødlige stumpbiller. Hos denne gruppen er dekkvingene ofte ikke forkortede, slik at de dekker hele eller nesten hele bakkroppen.

Levevis
-------

Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater, men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler. Ganske mange arter lever i kolonier av sosiale insekter, særlig maurtuer. Insekter som er knyttet til maur kalles myrmekofiler.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det nordøstlige Spania (Pyreneene, Catalunya).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien stumpbiller (Histeroidea)
			* Familien **stumpbiller**, **Histeridae**
				+ Underfamilien småstumpbiller, **Abraeinae** MacLeay, 1819 – 500 arter, stort sett ganske små.
					- Slekten ***Iberacritus*** Yélamos, 1994
						* *Iberacritus ortunoi* Yélamos, 1994
						* *Iberacritus vivesi* (Español, 1974)

Kilder
------

* Caterino, M.S. 2002. Histeridae, Clown Beetles på Tree of life

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Iberacritus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Iberacritus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Iberacritus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Iberacritus* hos ITIS Rediger på Wikidata
***The Birth of a Soul*** er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Edwin L. Hollywood.

Handling
--------

Philip Grey, en ung alkoholiker, er forelsket i Dorothy Barlow. Men hun innser at livsstilen hans gjør denne kjærligheten umulig. Charles Drayton, en advokat fra New York som har en slående likhet med Grey, kommer for å besøke sine slektninger i Kentucky. Han vinner snart Dorothys hengivenhet. Når Charles sin onkel George dreper Dorothys bestefar, gjenåpnes en tidligere feide mellom Barlow-familien og Drayton-familien.

Gray impliserer Charles i drapet, og han blir dømt til å bli henrettet ved hengning. Men før henrettelsen skal gjennomføres oppdager imidlertid Gray at Charles og Dorothy har giftet seg. Han bytter derfor identitet med Charles, og går til døden i Charles sitt sted.

Skuespillere
------------

* Harry T. Morey som Philip Grey / Charles Drayton
* Jean Paige som Dorothy Barlow
* Charles Eldridge som Lem Barlow
* George Cooper som Joe Barlow
* Charles Kent som Hap Barlow
* Walter P. Lewis som George Drayton
* Robert Gaillard som Parson
* Bernard Siegel som en Sheriff

Referanser
----------

1. ↑  THE BIRTH OF A SOUL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Birth of a Soul* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Birth of a Soul* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Birth of a Soul* på Silent Era Rediger på Wikidata
Reklameplakat for filmen En judosaga fra 1943.
***En judosaga*** (姿三四郎, *Sugata Sanshirō*) er en japansk spillefilm fra 1943 regissert av Akira Kurosawa. Dette var hans debut som regissør.

Handling
--------

I 1883 er Sanshiro en talentfull ungdom som ønsker å bli jujutsu-mester, ved å begynne som student ved en kampsport-skole. Hans første forsøk på å finne en passende instruktør mislyktes. Men han finner omsider en dyktig mester, Shogoro Yano fra Shudokan Judo-skole. Sanshiro er fysisk dyktig. Men han mangler selvkontroll, og blir involvert i slagsmål. Etter en straff som instruktøren hans setter opp for å teste hans utholdenhet, begynner Sanshiro å anerkjenne sine tidligere feil. Sanshiro blir etter hvert en ledende student ved skolen. 

Byen ønsker å ansette en kampsport-skole og sørge for opplæring for den lokale politi-styrken, og skolen som Sanshiro er student ved, blir en ledende kandidat sammen med deres rival, skolen til Ryōi Shintō-ryū jujutsu ledet av Hansuke Murai. I en konkurranse mellom de to skolene, blir Sanshiro valgt til å representere skolen deres i en offentlig slåsskamp mot Murai, for å avgjøre hvilken skole som er best egnet til å trene politiet i kampsport. Men samtidig begynner Sanshiro etter hvert å få romantiske følelser for Sayo, datteren til Hansuke Murai.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En judosaga* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *En judosaga* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *En judosaga* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *En judosaga* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *En judosaga* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *En judosaga* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *En judosaga* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *En judosaga* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Vann og salt** er et italiensk eventyr, utgitt i samlingen *Italian Popular Tales*, samlet inn av Thomas Crane.

I Aarne-Thompson klassifiseringssystem er *Vann og salt* type 923.

Handling
--------

Resymeet av handlingen bygger på Thomas Frederick Cranes oversettelse i en bokutgivelse fra 2005.

En konge ber sine tre døtre erklære hvor mye de elsker sin far. De to eldste formulerer vakre sammenligninger: «så sterkt som solskinnet», noe faren sier seg fornøyd med. Den yngste hevder at hun elsker kongen så høyt som «vann og salt», og dette synes ikke faren videre om, og dømmer henne til døden. Søstrene og bøddelen hjelper henne til å slippe unna i hemmelighet, og kongsdatteren gjemmer seg i en hule. 

Der blir hun funnet av en trollmann som tar henne med til et annet kongerike. Prinsen der blir forelsket i kongsdatteren, og de forlover seg snart. Trollmannen instruerer paret om å drepe ham før bryllupet, invitere tre konger fra naborikene og servere vann og salt til alle gjestene, bortsett fra til brudens far. Kongsdatteren beordrer at trollmannen drepes, og tjenerne skvetter blodet hans rundt i hele borgen, som forvandles til et palass fylt med gull og edelstein. På bryllupsdagen kommer gjester fra fjern og nær, også kongsdatterens far fra naboriket. Ingen hjemmefra kjenner igjen kongsdatteren, som bærer slør. Under middagen beordrer brudgommen at det skal serveres vann og salt til alle gjester, bortsett fra til kongen fra naboriket. Bruden sitter like ved ham, og spør hvorfor han ikke setter pris på maten. Nabokongen svarer bare at han føler seg dårlig. 

Etter måltidet underholder hver gjest ved å fortelle historier. Nabokongen beretter om datteren han en gang fikk henrettet. Bruden går ut for å skifte, og kommer inn i aftendrakt, samme plagg hun brukte da hun ble dømt til døden. Da kjenner faren henne igjen. Nå forstår han hvordan det er å leve uten vann og salt, sier hun, og far og datter omfavner hverandre.

Referanser
----------

1. ↑  Crane, Thomas Frederick (1885). *Italian Popular Tales*. Boston, MA: Houghton Mifflin Co.
2. ↑  Thomas Frederick Crane (2005). «Water and Salt». Heidi Anne Heiner: SurLaLune Fairy Tales. Arkivert fra originalen 16. september 2018. Besøkt 19.11.2018.
Oversiktskart over gamle Chang'an/Daxing med Taijipalasset markert i nord
**Taijipalasset** (kinesisk: 太极宫, pinyin: *Tàijígōng*) var det keiserlige palass under Suidynastiet (581-618) og begynnelsen av Tangdynastiet (618-907), innen Damingpalasset stod ferdig år 663. 

Taijipalasset ble ferdig i 583. Det lå i nordre del av Chang'an, dagens Xi'an i Kina, och opptok 4,2 kvadratkilometer av byens areal. Taijipalasset lå sentrert rundt Chang'ans nord-sør-akse rett sør for den nordlige bymuren. Vest for Tajjipalasset lå Yetingpalasset og på andre side Østpalasset. Palassbyen var omgitt av mer enn 10 meter høye murer som strakk seg 2 800 meter i øst vestlig retning og 1 500 meter i nord-sørlig retning. Taijipalasset inneholdt flere saler der keisere holdt audienser, bodde og ivaretok dynastiets anliggender. Salen der keiserens trone fantes het Taijisalen. Palasset største sørlige port var Chengtianporten, og langs nordmuren var Xuanwuporten og Anliporten.

Historie
--------

Sommaren 582 påbegynte Suidynastiets keiser Wen oppføre dynastiets nye hovedstad Daxing. Hovedstaden ble lagt over sentrum av dagens Xi'an som var noen kilometer sørøst for Handynastiets tidligere hovedstad Chang'an. Etter et halvår, i begynnelsen av år 583, var Daxing bygd og byen inneholdt den keiserlige palassby som hette Daxingpalastset. BNyen var svært stor og dekket 84 kvadratkilometer. Palassbyen lå sentrert langs den nordlige bymuren. 

Under det påfølgende Tangdynastiet gjenfikk byen sitt tidligere navn Chang'an og det keiserlige palasset fikk navnet Taijipalasset. Vwd palassets nordport fant i 626 hendelsen ved Xuanwuporten sted, da keiserens sønn Li Shimin drepte sine to brødre for å deretter bli keiser Tang Taizong. 

Taijipalasset lå omtrent ved Xi'ans bymurs nordlige port Anyuan og det finnes ikke meget tilbake av palasset idag.

Referanser
----------

### Noter

1. ↑  *A Global History of Architecture* **(engelsk)**. Wiley. 2010. s. 297. ISBN 0470402571.
2. 1 2  «Three Capitals in Chinese History» **(engelsk)**. Cultural China 中国文化网. Arkivert fra originalen (htm) 12. november 2012. Besøkt 22. november 2014.
3. ↑  «Chang'an» **(Engelska)**. Wiki China.org.cn. Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 22. november 2014.
4. ↑  *Chinese Imperial City Planning* **(engelsk)**. Univ of Hawaii Pr. 1999. s. 94. ISBN 0824821963.
Ibero-Amerikanisches Institut (1958)
**Ibero-Amerikanisches Institut** er et tverrfaglig forskningsinstitutt for Latin-Amerika-studier i Berlin. Instituttet finnes i Kulturforum ved Potsdamer Platz. Det ble grunnlagt i 1930 og er det største institutt for Latin-Amerika-studier utenfor Latin-Amerika. Instituttet har det største spesialbibliotek for det latinamerikanske kulturområde i Europa; biblioteket er også det tredje største bibliotek for dette fagområdet i verden. På grunn av sine store ressurser og sentrale plassering i Berlin, spiller instituttet en stor rolle for den kulturelle og akademiske kontakt med Latin-Amerika i Europa og verden.

Instituttet bestod opprinnelig av et privatbibliotek som den argentinske akademikeren Ernesto Quesada hadde skjenket den prøyssiske stat, av en boksamling Hermann Hagen hadde samlet i Mexico samt av biblioteket tilhørende det tidligere Ibero-Amerikanisches Forschungsinstitut ved Bonn-universitetet, som ble oppløst samme år.

Siden 1962 er instituttet underlagt Stiftung Preußischer Kulturbesitz, og siden 1977 ligger det ved det såkalte *Kulturforum Berlin*, ved siden av det prøyssiske statsbiblioteket i Berlin.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Olaug Åsen** (født 13. mai 1958) er en norsk billedkunstner, bosatt på Moseid i Evje og Hornnes, hvor hun også har atelier. Hun arbeider i hovedsak med maleri og grafikk..

Åsen har utdannelse fra Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen i perioden 1977-81. Hun har flere separat- og kollektivutstillinger bak seg; blant annet har hun deltatt på Sørlandsutstillingen (1983) og Vestlandsutstillingen (1984). Hun har stilt ut på Galleri 9 i Kristiansand (1995), og hatt separatutstillinger blant annet på Sylvartun i Valle (1993), Øy galleri i Åmli (1995), Ose Kulturverkstad (1996) og Setesdalsmuseet (1997).. I forbindelse med 100-årsjubileet for kvinners stemmerett, deltok Olaug Åsen på jubileumsutstillingen «Med kunsten som stemme» på Lindvedske hus i Arendal i mai 2013.. I august 2014 var Olaug Åsen gjesteutstiller på Søgne gamle prestegård i Vest-Agder..

Olaug Åsen har stått for utstmykning av Evjemoen militærleir (1995), distriktstannklinikken i Hægebostad (1995) og Evjeheimen (1996). Hun er medlem i Norske billedkunstnere (NB) og Norske billedkunstnere Agder (NBK Agder).

Referanser
----------

1. ↑   (besøkt 11. mars 2015)
2. ↑  Minge, Hans Otto (1999): *Norske billedkunstnere Agder*, s. 174
3. ↑  Liv Ekeberg: «Kvinner snakker fra veggen» i *Agderposten,* 2. mai 2013, s. 19
4. ↑   *Kristiansand Avis,* «nyhetsklipp» 10.07.2014, s. 2
Scene fra viktoriansk ginpalass, ca. midten av 1800-tallet.
**Gin palace** kan i engelsk ses brukt som betegnelse på en pub med originalinteriør fra viktoriansk tid. Opprinnelig var ginpalasser overdådig innreda barer som i hovedsak solgte gin.

På 1700-tallet ble gin solgt til hjemmebruk eller til å nytes på stedet fra små og enkle «dram shops». Disse var ofte en del av et apotek, ettersom gin og annet brennevin var ansett som legemiddel. Nye lover førte til at forbindelsen mellom brennevinssalget og farmasien ble løsere; i stedet krevdes lisens for servering av brennevin, øl og vin.

På 1820-tallet ble de første ginpalassene bygd i London – Thompson and Fearon's i Holborn og Weller's i Old Street. De var utstyrt i stil med de fasjonable forretningene som begynte å komme på samme tid – blant annet med gassbelysning – og ble raskt mektig populære. Charles Dickens gir i *Sketches by Boz* en levende beskrivelse av ginpalassenes strålende indre i kontrast til de dårlig opplyste gatene.

Utover på 1800-tallet gikk bruken av gin tilbake, mens øl mer og mer tok over som det foretrukne drikke for sosialt liv. Ginpalassene fortsatte imidlertid å være et mønster for pubenes innredning. Pubenes bardisk er en fortsettelse av ginpalassenes butikkdisk, ideell for montering av ølpumper og rask servering. Bruken av speil og dekorerte glassflater er likeledes en arv fra ginpalassene. Det seine 1800-tallet var gullalderen for bygging og innredning av puber i Storbritannia, og selv om ingen originale ginpalasser har overlevd, lever ordet videre som betegnelse på puber fra denne tida.

Godt bevarte eksempler på det seine 1800-tallets engelske puber kan studeres i *The Princess Louise* i Holborn, London og i *The Philharmonic Dining Rooms* i Liverpool.

Kilder
------

* *Licensed to Sell: The History and Heritage of the Public House*, Geoff Brandwood, Andrew Davison, Michael Slaughter. ISBN 1-85074-906-X.

Eksterne lenker
---------------

* Ginpalassene i tekst og tegninger – bl.a. med Dickens' beskrivelse
**Vanlig ulke** (*Myoxocephalus scorpius*) er en saltvannsfisk i ulkefamilien. Den er Norges vanligste ulke, og finnes langs hele kysten.
Andre lokale navn på fisken: Fessompa, fessømpæ, fisksømpe, fissump, furusk, kontepella, marulk, mataskurk, pelekunter, pillekunter, ulk, konterusk og konteknor.

Om arten
--------

Vanlig ulke er utbredt fra Nord-Spania i sør til Barentshavet i nord. Finnes også i Østersjøen.
Den er vanlig langs hele norskekysten.

### Beskrivelse

Vanlig ulke har et stort og flattrykt hode med en rekke utvekster eller pigger. Kroppen smalner så av bakover mot halefinnen. Den er brun eller grønnlig på farge med mørke områder eller flekker på sidene. Den gode kamuflasjen kan gjøre den svært vanskelig å oppdage. Kan bli opptil 60 cm lang og er den største arten i ulkefamilien i Norge.

### Habitat

Vanlig ulke opptrer vanligvis fra fjæra og ned mot 30 m dyp, men det er fanget eksemplarer på 250 m dyp. Små individer finner man som oftest på steder med bunnvegetasjon, mens større individer gjerne oppholder seg på ren sandbunn.

### Adferd

Vanlig ulke er en typisk stasjonær bunnfisk, som ofte danner lokale populasjoner. Den ligger delvis nedgravd eller skjult på bunnen mens den venter på byttedyr som mindre fisker eller krepsdyr. Vanlig ulke er en glupsk rovfisk som sluker byttet helt når den bykser frem fra skjulestedet sitt. 
Gytetiden er fra desember til mars, og eggene blir lagt i klaser på bunnen. Hannfisken vokter eggene frem til klekking. Yngelen lever pelagisk den første tiden før de søker ned mot bunnen.

Fiske
-----

Vanlig ulke er en god matfisk, men det foregår ikke noe kommersielt fiske etter arten.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 3. august 2020. Besøkt 3. august 2020.

Litteratur
----------

* Pethon, Per (2005). *Aschehougs store fiskebok* (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7.
* Moen, Frank Emil (2008). *Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna* (5 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 978-82-92496-58-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vanlig ulke* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig ulke* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Vanlig ulke* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Vanlig ulke* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig ulke* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig ulke* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vanlig ulke* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Myoxocephalus scorpius* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Myoxocephalus scorpius* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Myoxocephalus scorpius* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én sjetteplass) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0
(2 pallplasseringer) |
| Verdensmesterskap |
| Sølv |  1999 Skottlands flagg Inverness |  Lang |
| Sølv |  2001 Finlands flagg Tammerfors |  Stafett |
| Bronse | 2001 Finlands flagg Tammerfors |  Lang |

**Carl Henrik Bjørseth** (født 8. februar 1968) er en tidligere norsk orienteringsløper.

Karriere
--------

Bjørseth slo gjennom i 1996 da han ble nummer to på et løp som ingikk i Verdenscupen i orientering. Han debuterte i VM på hjemmebane i Grimstad i 1997, men endte med en skuffende 52.-plass på langdistansen. Bodøværingen tok sølvmedalje bak landsmannen Bjørnar Valstad på langdistansen under verdensmesterskapet i skotske Inverness i 1999. Han fulgte godt opp i VM to år senere. Da ble det bronse på den lengste distansen i finske Tammerfors. I samme mesterskap tok han sammen med Bernt Bjørnsgaard, Tore Sandvik og Bjørnar Valstad sølv på stafetten bak hjemmenasjonen Finland.

Fra EM-sammenheng fikk Bjørseth med seg to 12.-plasser (mellom og lang) med seg fra EM i ukrainske Truskavets i 2000 som sine bete resultater.

Carl Henrik Bjørseth var en dyktig stafettløper i sin aktive tid som utøver av orienteringssporten. I tiden han studerte i Trondheim, representerte han studentklubben NTHI. Med NTHI var han med å vinne orienteringssportens største klubbstafett, Jukola, to ganger. Triumfene kom i 1990 og 1995.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Henrik Bjørseth – World of O Rediger på Wikidata
Vader i Vadehavet nær Wilhelmshaven, Tyskland
**Vadevandring** (ev. **fjære-** eller **lavvannsvandring**) er en aktivitet som praktiseres av frisere, nederlendere, tyskere, dansker, o.a. i Nederland, Nordvest-Tyskland og i Danmark. *Vadere* er menn og kvinner som, med hjelp av en tidevannstabell, bruker en del av tiden når det er lavvann til å vandre og vade på den tørrlagte havbunnen. Dette gjøres spesielt fra den frisiske fastlandskysten ut til De frisiske øyer. Vadehavet, et belte av Nordsjøen, er velegnet til denne tradisjonelle aktiviteten, og det er også helst her den praktiseres.

Regulering
----------

Vadere har bare lov til å vandre ut på Vadehavet under oppsyn av en lisensiert guide, som leder vaderne gjennom organiserte ruter. I Nederland har man *Wadloopcentrum Fryslân* i Holwerd, som er et opplæringssenter for vadeguider. Et annet kjent senter ligger i Pieterburen.

Matauk
------

I Frankrike og Sør-England går aktiviteten mere på å plukke østers ved lavvann. Østersplukkerne følger etter sjøen, mens den fjærer, og leter seg fram til østersen. Med tidevannsforkjeller på inntil 14 meter, har de store områder å streife på, men må passe på å ta hjemturen i god tid før vannet snur. Ikke-lokalkjente risikerer også å treffe kvikksand. Det har druknet flere østersplukkere som ikke kom seg inn i tide.
**Værnesregionen** er et interkommunalt samarbeid mellom kommunene Stjørdal, Frosta, Meråker, Malvik, Selbu og Tydal i Trøndelag. Kommunene i Værnesregionen har nærmere 50 000 innbyggere. Værnes var sete for det historiske Stjordølafylke, som likeledes omfattet dalførene Stjørdalen og Neadalen. Administrasjonen for Værnesregionen ligger i Stjørdal.

Kommunene i Værnesregionen samarbeider om blant annet barnevernstjeneste, pedagogisk-psykologisk tjeneste (PPT), NAV, distriktsmedisinsk senter (DMS), folkehelsearbeid, legevakt, håndtering av varsler fra trygghetsalarmer og annen helseteknologi (Værnes Respons), brann- og redningstjeneste, offentlige anskaffelser, tjenestesenter for faktura, lønn og regnskap, samt IT-avdeling.

Værnesregionen ble opprettet i 2003 som et interkommunalt regionråd, der den politiske styringen ble utøvd av ordførerne og mindretallslederne i kommunestyrene.

Kommunene i Værnesregionen førte samtaler om kommunesammenslåing under kommunereformen mellom 2014 og 2016, men kom ikke til enighet. En intensjonsavtale mellom Stjørdal og Frosta kommuner ble avvist av et knapt flertall i en folkeavstemning på Frosta.

I 2016 ble regionrådssamarbeidet omdannet til en rent administrativt tjenestesamarbeid med Stjørdal som vertskommune. I 2018 inngikk kommunene en generell samarbeidsavtale. Det er også opprettet et interkommunalt politisk råd med alle ordførerne.

Kommuner
--------

| Nr | Kart | Våpen | Navn | Adm.senter | Folketall | Flatemålkm² | Målform |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5031 | Malvik kommuneMalvik kommune | Malviks kommunevåpen | Malvik | Hommelvik | 14 662 | 168,55 | Bokmål |
| 5032 | Selbu kommuneSelbu kommune | Selbus kommunevåpen | Selbu | Mebonden | 4 144 | 1 234,87 | Nøytral |
| 5033 | Tydal kommuneTydal kommune | Tydals kommunevåpen | Tydal | Tydal | 753 | 1 329,12 | Bokmål |
| 5034 | Meråker kommuneMeråker kommune | Meråkers kommunevåpen | Meråker | Midtbygda | 2 426 | 1 273,59 | Bokmål |
| 5035 | Stjørdal kommuneStjørdal kommune | Stjørdals kommunevåpen | Stjørdal | Stjørdalshalsen | 24 541 | 937,96 | Nøytral |
| 5036 | Frosta kommuneFrosta kommune | Frostas kommunevåpen | Frosta | Frosta | 2 645 | 76,34 | Nøytral |

Ledere i regionrådet
--------------------

| Periode | Leder | Kommune | Parti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009–2011 | Inga Balstad | Selbu | Arbeiderpartiet |
| 2011–2013 | Frode Revhaug | Frosta | Høyre |
| 2013–2015 | John Paulsby | Tydal | Venstre |
| 2015–2016 | Ivar Vigdenes | Stjørdal | Senterpartiet |

Referanser
----------

1. 1 2  Vinsand, Geir (2021). *Interkommunalt samarbeid i Trøndelag* (PDF). NIVI-rapport. 2021:1. Utarbeidet på oppdrag av Statsforvalteren i Trøndelag. NIVI Analyse. Besøkt 8. juli 2022.
2. ↑  Sandmo, Espen (24. mai 2016). «Ikke håp om nykommune i Værnesregionen». NRK Trøndelag. Besøkt 4. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Karakteristisk impedans**, {\displaystyle Z\_{0}}, er forholdet mellom spenning og strøm til én enkelt bølge i én retning som går i en transmisjonslinje, en koaksialkontakt, eller i andre strukturer som har et kontinuerlig forhold mellom disse fysiske dimensjonene over noe avstand. For en transmisjonslinje uten tap vil den karakteristiske impedansen være gitt av kvadratroten av forholdet mellom induktans per lengdeenhet og kapasitans per lengdeenhet:

{\displaystyle Z\_{0}={\sqrt {\frac {L}{C}}}}
For å unngå uønskede refleksjoner i et radiosystem eller andre systemer som bærer signaler med høy frekvens er det viktig å være klar over den karakteristiske impedansen til transmisjonslinjen. Dersom enden på en transmisjonslinje kobles til en elektrisk motstand med nøyaktig samme verdi som den karakteristiske impedansen vil man helt unngå refleksjoner. Alle andre lastverdier vil føre til refleksjon.

For realistiske transmisjonslinjer må også kabeltap tas med, og da er den karakteristiske impedansen gitt av uttrykket :

{\displaystyle Z\_{0}={\sqrt {\frac {R+j\omega L}{G+j\omega C}}}},
der {\displaystyle R} er seriemotstand per lengdeenhet, og {\displaystyle G} er parallellkonduktans per lengdeenhet. Dette uttrykket kan omskrives til:

{\displaystyle Z\_{0}={\sqrt {\frac {L}{C}}}{\sqrt {\frac {1-j\left({\frac {R}{\omega L}}\right)}{1-j\left({\frac {G}{\omega C}}\right)}}}},
og der kan man se at når {\displaystyle R} og {\displaystyle G} er veldig små, eller/og \omega er veldig stor, går det mot {\displaystyle Z\_{0}\approx {\sqrt {\frac {L}{C}}}}.

Referanser
----------

1. ↑  «Derivation of Characteristic Impedance of Transmission line « GATE ECE 2018». *web.archive.org*. 9. september 2018. Archived from the original on 9. september 2018. Besøkt 22. desember 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Se også
-------

* Transmisjonslinje
**Sud** er en av tre provinser i Ny-Caledonia. Provinsen omfatter den sørlige delen av øya Grande-Terre og Île des Pins. Hovedstaden er Nouméa. Arealet er 7012 km². Provinsen hadde i 2014 et innbyggertall på 199 983.

Demografi
---------

Tre av fire innbyggere i Ny-Caledonia bor i provinsen Sud. Hovedstadsområdet Stor-Nouméa er særlig folkerikt, med to tredeler av landets befolkning. Europeere utgjør den største gruppen i provinsen, med en andel av befolkningen på 35,9 %. Kanakene, den opprinnelige befolkningen, utgjør 26,7 %. Provinsen har tiltrukket seg innvandrere fra andre andre land og områder i Stillehavet. 11,4 % av befolkningen i Sud stammer fra Wallis- og Futunaøyene.

Politikk og administrasjon
--------------------------

Provinsen har en folkevalgt forsamling på 40 medlemmer. Forsamlingen velger en president som står i spissen for provinsregjeringen. Provinsforsamlingen sender 32 representanter til Ny-Caledonias kongress.

### Kommuner

Det er 14 kommuner i provinsen:

* Bouloupari
* Bourail
* Dumbéa
* Farino
* Île-des-Pins
* La Foa
* Moindou
* Le Mont-Dore
* Nouméa
* Païta
* Poya (delt mellom provinsene Nord og Sør)
* Sarraméa
* Thio
* Yaté

Referanser
----------

1. ↑  Population, ménages et logement par commune, Institut de la Statistique et des Etudes Economique (ISEE).
2. 1 2  «Recensement de la population en Nouvelle-Calédonie en 2009», Insee. Lest 22. juli 2014.
3. ↑  «L'organisation provinciale», Province Sud. Lest 22. juli 2014.
4. ↑  *Chiffres clés des communes*, Insee. Lest 22. juli 2014. Arkivert fra originalen av Wayback Machine hos Internet Archive.
5. ↑  «Les communes de la province Sud», Province Sud. Lest 22. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Hyrkania
**Hyrkania** (gresk: Ὑρκανία, *Hyrkania*, gammelpersisk: 𐎺𐎼𐎣𐎠𐎴, *Varkâna*, middelpersisk: 𐭢𐭥𐭫𐭢𐭠𐭭, *Gurgān*, akkadisk: *Urqananu*) er en historisk region bestående av land sørøst for Det kaspiske hav (som derfor en gang ble kalt *Det hyrkanske hav*) i dagens Iran, grenset i sør av Elburzfjellene og i øst av fjellkjeden Kopet Dag. De iranske provinser som dekker dette lands deler av området er Mazandaran, Gilan og Golestan.

Navnet
------

Navnet *Hyrkania* har sitt utgangspunkt i *Varkana, Vehrkana*. *Verk/verg* på forskjellige mazenderaniske og gilakiske dialekter betyr «varg» (altså ulv), og således betyder Vehrkana «vargenes land».

Historie
--------

Landet ble beskrevet som skogdekket og rikt på ville dyr, og bare ved kysten fruktbart. Det ble i de aller tidligste tider bebodd av tapurene, amardene, gelerne og kadusierne. Tapl, Zodrakarta og Hyrkania ble omtalt som byer. Omkring 800 f.Kr. ble Hyrkania erobert av assyrerne.

Senere i antikken var landet underlagt oldtidsriket Media med en satrap (guvernør), siden en underprovins av det persiske Akamenideriket, og deretter en provins av rikets etterfølgere: Selevkideriket, Partia og Sasanideriket. Hyrkania grenset mot Partia i øst (senere kjent som Abarshahr), Dihistan i nord, Media i sør og Mardia i vest. Etter at Sasanideriket falt i 651 e.Kr. ble Hyrkania kjent som Tabaristan.

Referanser
----------

1. ↑  Woodhouse (1910), s. 1013
2. 1 2  Lendering (1996)
3. ↑  Sherwin-White & Kuhrt (1993), s. 81

Litteratur
----------

* Lendering, Jona (1996): «Hyrcania», *Livius*
* Sherwin-White, Susan M.; Kuhrt, Amélie (1993): *From Samarkhand to Sardis: A New Approach to the Seleucid Empire*, University of California Press
* Woodhouse, S. C. (1910): *English-Greek Dictionary: A Vocabulary of the Attic Language* Arkivert 24. februar 2021 hos Wayback Machine. University of Chicago Library

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Værnes Flyklubb** (**VFK**) er en flyklubb, stiftet 8. mars 1946.

Ildsjelene bak oppstarten var to tidligere spitfire-flygere som nå jobbet som flygeledere på Værnes flyplass; Tore Dahle og Bjarne Djupvik, samt elektrotekniker Peder Lien og meteorolog Kjell Asbjørnsen. Klubbens første fly var en Piper cub, LN-MAV. Siden den gang har klubben variert i medlemsmengde og antall operative fly. Pr 2009 har klubben ca. 130 medlemmer, hvorav 40 aktive flygere. Klubben er en av landets største, tilknyttet Norsk Aero Klubb.

Værnes Flyklubb har egen flyskole godkjent av Luftfartstilsynet for utdanning av sine medlemmer. Klubben har for tiden 5 instruktører i tillegg til skolesjef.

Værnes Flyklubb har eget lokale ved hangaren som ble satt opp på senvinteren 98-99. Her finnes flyenes dokumenter, luftfartsdokumenter, telefon o.l. Klubbens bookingsystem finnes også her.

Nå har klubben 4 fly: LN-MTP C172P 1982 Modell, LN-ALG C172N, LN-ACH Piper Cub 1953 Modell og LN-FMU Saab Safir 1953 Modell.
Klubben disponerer også en Piper PA-28-180 Cherokee med registrerings nr. LN-AAC.

Eksterne lenker
---------------

* vaernesflyklubb.no – Klubbens nettside.
**Carl Wilhelm Hartmann** (født 3. juli 1880, død 25. juni 1957) var en norsk jurist og politiker (V).

Etter at Hartmann tok cand.jur.-graden i 1902 arbeidet han som fullmektig hos byfogden i Bodø og statsadvokaten for Nordland. I 1907 ble han fullmektig hos riksadvokaten. Han var politifullmektig i Oslo 1911–1916, og konstituert statsadvokat 1916–1917. Hartmann var Statsadvokat i Telemark og Aust-Agder 1917–1931, og lagmann ved Hålogaland lagmannsrett 1931–1947. Hartmann var ekstraordinær dommer i Høyesterett 1933–1939.

Hartmann var Skiens ordfører 1928–1930, og satt deretter som vanlig medlem i bystyret. Han ble valgt inn på Stortinget i 1930 fra kjøpstedene i Telemark og Aust-Agder, og satt én periode. På Stortinget satt han i komiteen etter grunnlovens § 75 og i protokollkomiteen.

Hartmann ble midlertidig ekskludert fra Venstre i 1931 da han stemte mot egen regjering og sørget for at Johan Ludwig Mowinckel måtte gå av som statsminister. Bakgrunnen var Lilleborgsaken, der protokollkomiteen etter forslag fra Hartmann hadde lagt frem et forslag for Odelstinget om at regjeringen ikke burde ha gitt Lilleborg konsesjon til å kjøpe Denofa.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 294[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Morgenbladet, side(r) 9, utgitt 28. juni 1957[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «Carl Wilhelm Hartmann». Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste. Besøkt 26. juni 2013. [*død lenke*]
4. ↑  
Debes, Jan (1950). *Det norske statsråd : 1814-1949*. Cammermeyer. s. 181.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Carl Hartmann hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Værnes-ulykken** var en flyulykke som skjedde under innflyvning med Scandinavian Airlines System Flight 355 til Trondheim lufthavn, Værnes fra Bodø lufthavn den 23. februar 1987. Én person ble skadet i ulykken. Flyet, et Douglas DC-9-41 med kallenavn *Gissur Viking*, ble kondemnert etter ulykken.

Hendelsesforløp
---------------

Cockpit i en Douglas DC-9-40.  Foto: Dmitry Denisenkov (2007) 
SK355 var på vei fra Tromsø til Fornebu med mellomlandinger i Bodø og på Værnes.

Under innflyging til Værnes fikk flygerne beskjed om å kontakte SAS-kontoret på Værnes. Kapteinen var kommet til punkt syv på sjekklisten for innflyging da han ble avbrutt. Etter en 23 sekunders samtale med SAS-kontoret, samt videreformidling av beskjeden til en flyvertinne, hadde kapteinen tilsynelatende glemt hvor han var i sjekklisten. Punkt ni på sjekklisten var armering av spoilerne. Når hjulene treffer bakken under landing, skal spoilere på oversiden av vingene («bremseklaffer», «ground spoilers», «lift dumper») automatisk sprette ut, slik at vingene mister løfteevnen.

Like før landing på rullebane 27 la andrepiloten merke til at håndtaket fortsatt stod i avposisjon, og utbrøt: *«Spoilers!»*. Kapteinen grep instinktivt håndtaket, aktiverte spoilers, skjønte umiddelbart at han gjorde noe han ikke skulle ha gjort og deaktiverte dem igjen, med det resultat av at flyet falt 30 meter og traff bakken hardt, for så å sprette opp igjen i luften. 

Landingen ble avbrutt og etterfulgt av et nytt forsøk ved at det fløy rundt Værnes og startet innflygingen igjen. Det andre landingsforsøket foregikk uten problemer, men rett etter landing ble det oppdaget store skader på flyet. Blant annet var motorene blitt vridd henholdsvis 15 og 30 grader, mens APU–enheten var trykket halvveis opp i halefinnen.

Etterspill
----------

Etter ulykken innførte SAS regler som sa at SAS-kontorene ikke skulle kontakte fly i høyder lavere enn 10 000 fot.

Kapteinen ble tiltalt for uaktsomhet og ble først frikjent i herredsretten. Påtalemyndigheten anket, og Høyesterett fastslo at kapteinen hadde vært straffbart uaktsom. Det var dissens i Høyesterett om straffeutmålingen, to dommere mente kapteinen burde dømmes til fengsel, mens tre dommere gikk inn for utsettelse av straff, slik straffeloven gav adgang til.

Foretaksstraff ble innført i straffeloven i 1991 (kapittel 3a) som medførte at også foretak og ikke bare enkeltpersoner kan holdes strafferettslig ansvarlig.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten*, 6. desember 1988, side 4.
2. ↑  Rettslig ansvar og sikkerhetsmessige konsekvenser av ulykker innen yrkestransport (31. januar 2007). SINTEF. Side 52–53. Besøkt 4. november 2021.
3. ↑

Kilder
------

* Høyesterettsdom Rt-1989-466 (133-89)
* Engelskspråklig flyulykkedatabase
* Sintef-rapport: «Bidrar påtalemyndighetene og domstolene til høyere sikkerhet mot ulykker?» (s 211)[*død lenke*]
* Airliners.net – Bilder av flyet før ulykken
***Falsodrupeus*** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede. Arten, *Eubria palustris*, finnes i Norden men den er ikke kjent fra Norge.

Utseende
--------

Små (ca. 3,5 millimeter), bredt ovale, nokså flate, mørkbrune biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er vifteformede, hvert ledd unntatt de to innerste har en langt, tynt, bladformet vedheng. **Hodet** er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er brede og flate, ofte med dype punktstriper. **Beina** er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. **Larvene** ("water pennies") er flate med ovalt omriss. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt på Madagaskar, men det var bare kjent ett eksemplar av hver art per 2011.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Eubriinae
					- Slekten ***Falsodrupeus*** Pic, 1949
						* *Falsodrupeus barclayi* Lee, 2011
						* *Falsodrupeus singularicornis* Pic, 1949

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Falsodrupeus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Falsodrupeus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Falsodrupeus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Oswald Haselrieder** (født 22. august 1971), italiensk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville, 1998 i Nagano, 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino.

Haselrieder vant en olympisk bronsemedalje i aking under vinter-OL 2006 i Torino. Sammen med Gerhard Plankensteiner kom han på tredjeplass i toer for menn, bak brødrene Andreas og Wolfgang Linger fra Østerrike og André Florschütz / Torsten Wustlich fra Tyskland.

Haselrieder ble verdensmester i aking 2009 i Lake Placid i toer for menn.

OL-medaljer
-----------

* 2006 Italias flagg Torino - Bronse Bronse i aking, toer menn Italias flagg Italia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oswald Haselrieder – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Oswald Haselrieder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Oswald Haselrieder – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Oswald Haselrieder – FIL Rediger på Wikidata

* (en) Oswald Haselrieder – TheSports.org Rediger på Wikidata