recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eksosbrems på lastebil. Aktuatoren i aluminiumhuset stenger eksosutløpet med et metallokk.
**Eksosbrems** er et spjeld som stenger, eller snevrer inn, eksosmanifolden eller eksosrøret, noe som fører til at det kreves et større dreiemoment for å drive motoren rundt. Når motoren blir brukt til å bremse kjøretøyet, fører dette til at det kreves større dreiemoment for å drive motoren rundt. Slike motorbremser blir først og fremst brukt på lastebiler og diesellokomotiv.

Effekttapet i motoren kan uttrykkes som

{\displaystyle P=\omega M},
der \omega er vinkelhastigheten (rad/s) og {\displaystyle M} er dreiemomentet (Nm).

Når man stenger eksosrøret, øker dreiemomentet som skal til for å drive motoren rundt og effekttapet blir større. En annen måte på auke effekttapet på er å øke turtallet \omega. Dette blir gjort ved å benytte et lavt gir i nedoverbakker. Ved kjøring i nedoverbakker er det derfor mulig at motoren har høyere turtall enn når man tar ut effekt fra motoren. Lastebilmotorer er konstruerte for dette, så det er ikke skadelig for motoren.

På moderne lastebilder blir motorbremsen aktivert ved et lett trykk på bremsepedalen (før bremsene går på). Ved kjøring på glatt underlag kan bruk av motorbrems føre til at drivjulene blir blokkert, slik at kjøretøyet sklir ut. For å hindre dette kan motorbremsen kobles ut med en bryter.
**Sydsiden Ålesund** er betegnelsen på Ålesunds sentrale sjøside med Prestebrygga, Stornespiren og Rådhusplassen.

Utbyggingsdebatt
----------------

Dette utbyggingsområdet står i fokus i en stor debatt i Ålesund angående byens utvikling og ekspansjon mot sør. Reguleringsplan ble vedtatt 23. april 2009, men ordfører Bjørn Tømmerdal og flertallet i bystyret, har møtt sterk kritikk for ikke å utlyse en helhetlig arkitektkonkurranse for området, noe som Stiftelsen Kjell Holm har tatt på seg å delfinansiere.

Habilitet
---------

Det har vært stilt spørsmål om habilitet rundt vedtaket, og en lovlighetsgranskning har vært forsøkt gjennomført, men denne er blitt avvist på grunn av formalfeil. En innbyggeraksjon er derimot igangsatt, og det er stor oppslutning rundt underskriftsaksjoner for å få endret vedtaket.

Arkitektkonkurranse ?
---------------------

Ordfører Bjørn Tømmerdal har imidlertid hardnakket forsvart vedtaket og avvist alle prosesser for å omgjøre vedtaket. Etter et brev fra Albert Aarøe, daglig leder i utviklingsselskapet Keiser Wilhelm Kvartalet AS, en aktør som er pådriver for utbygging, har imidlertid ordfører Bjørn Tømmerdal likevel snudd i saken, og imøtekommet næringslivsinteressers ønske om en endring av selve arealplanen i tilknytning til en mer helhetlig arkitektkonkurranse.

Eksterne lenker
---------------

* SMP[*død lenke*]
* underskrift.no
**Vicky Hurst** (født 19. juni 1990) er en amerikansk profesjonell golfspiller på LPGA-touren.

Som 15 år gammel amatør kvalifiserte Hurst seg i 2006 til den profesjonelle major-turneringen US Women's Open. Også året etter kvalifiserte hun seg til samme turnering. Hun fikk også sponsorinvitasjoner til andre turneringer på LPGA-touren. 

I 2007 vant hun kvalifiseringsskolen til Futures Tour, en tour ett nivå lavere enn LPGA-touren. Dette ga henne spillerett på Futures-touren i 2008, og hun debuterte som profesjonell på denne touren våren 2008. Hun spilte full sesong på Futures Tour, og vant fem turneringer. Hun satte ny inntjeningsrekord for touren med $93 107, og ble kåret til Årets nykommer og Årets spiller. Hun ble også automatisk kvalifisert til LPGA-touren 2009.

Hun hadde ingen seire i 2009, 2010 eller 2011. Likevel ble hun uttatt til å spille Solheim Cup 2011, som ett av lagkapteinens to valg, eller *wild cards*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vicky Hurst – LPGA-touren Rediger på Wikidata

Portal: Golf
Herodes Atticus' teater ved Akropolis i Athen
Et **teater** (gr. θέατρον, *theatron*, som betyr *tilskuerplass*) hadde opprinnelig betydningen et sted der folk kunne samles for å overvære skuespillerkunst, sang og musikk, religiøse seremonier o.l.

Teatre ble opprinnelig bygget slik at sitteplassene dannet en halvsirkel i et stigende trappemønster ut fra scenen. Stigningen i sitteplassene ble gjerne bygget inn i naturen, som regel i en naturlig skråning. Jo lenger bak man satt, så høyere satt man. Det sentrale punktet i teateret var selve scenen, som lå nederst og i sentrum. Bak scenen ble det gjerne bygget en vegg av mur (store steiner). De fleste teatre hadde ikke tak, men var såkalte utendørsteatre.

Et teater må ikke blandes sammen med et amfiteater, som var et teater som ble bygget for sportslige aktiviteter. Amfiteatre var gjerne også mye større, og ovale i formen.

Lignende byggverk
-----------------

* Amfiteater
* Stadion

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
Discokule.
Discokule, også kalt Disco ball eller glitter ball, er et sfærisk objekt som reflekterer lys i mange retninger og produserer en kompleks skjerm. Overflaten består av hundrevis eller tusenvis av fasetter. Nesten alle fasetter har samme form og størrelse, og hver har en speiloverflate. Overflaten kan også bestå av forskjellige farger. Vanligvis er kulen godt montert i taket og roterer jevnt og trutt loddrett, slik at seerne opplever stråler av lys som blinker over dem og flekker av lys som spinner rundt i rommet. 

Discokuler brukes også for en rekke dekorative formål, som dingler fra bakspeilet i en bil eller juletrepynt.

Historie
--------

Discokuler ble først brukt mye i nattklubber i 1920, men var også i bruk før det. Fra 1960 til 1980 var discokulen en standard del av utstyret i diskoteker, og ved slutten av det 20. århundret hadde navnet discokule eller discoball blitt ganske populært.

Kjente discokuler
-----------------

Pink Floyd brukte en discokule på sine 1987 og 1994 verdensturneer. Discokulen som ble brukt i 1987 var mye større enn en normal discokule, men ikke like stor, som ble brukt i 1994. Denne spesielle discokulen er en av de største i verden. Den er 4,9 meter i diameter med en høyde på 21,3 meter og en bredde på 7,3 meter. Til dette brukes det en 12 kilowatt Phoebus HMI lampe og begge discokulene kan sees på video fra turneen, under sangen "Comfortably Numb". 

U2 hadde en sitron-formet discokule på deres 1997-1998 PopMart Tour. Bandet viste frem sitron-discokulen på slutten av hovedsettet. Bandet har også gitt ut salgsfremmende discokuler for å få frem bandets sang "Discothèque" , fra albumet Pop. 

Madonna brukte også en to tonns discokule som ble pyntet med 2 millioner dollar i Swarovski-krystaller for hennes Confessions Tour i 2006. 

Verdens største discokule er i Blackpool, i Storbritannia.
Katalanske nasjonalister demonstrerer i Barcelona 18. februar 2006
Nasjonalistisk graffiti i catalonia
**Katalansk nasjonalisme**, eller **katalanisme**, er en politisk bevegelse som kjemper for enten større grad av politisk selvstendighet eller full selvstendighet for Catalonia eller det større området De katalanske landa. Katalanismen har sitt opphav i de resultatløse forsøka på å etablere en føderalstat i Spania under Den første spanske republikken. Valentí Almirall og andre intellektuelle som deltok i denne prosessen skapte en ny politisk ideologi på 1800-tallet, i perioden som kalles Renaixença, eller den katalanske renessansen. De kjempa for selvstendig styre og offisiell status for det katalanske språket. Disse krava ble oppsummert i de såkalte *Bases de Manresa* i 1892.

Dagens situasjon
----------------

Bevegelsen står fremdeles forholdsvis sterkt. I 2006 ble det avholdt en folkeavstemning om å utvide Catalonias autonomi og gi Catalonias regjering mer makt. Forslaget ble godkjent med 73,24 % av stemmene, og ble gjeldende fra og med 9. august samme år. Både det nasjonalistiske partiet Esquerra Republicana de Catalunya og det konservative Partido Popular var imidlertid imot forslaget; de førstnevnte mente det ga Catalonia for liten grad av selvstendighet, mens Partido Popular mente det ga regionen for mye selvstendighet.

De partiene som i dag regner seg som katalanske nasjonalister er Convergència Democràtica de Catalunya, Unió Democràtica de Catalunya og Esquerra Republicana de Catalunya. Disse fikk til sammen 45,58 % av stemmene i det katalanske parlamentsvalget i 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Bayan-Obo-gruven** er en gruve i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Den er (2010) verdens største leverandør av sjelden jord-elementer (såkalte *sjeldne jordarter*, REE, *Rare Earth Elements*).

Gruven ligger i gruvedistriktet Baiyunkuang i Darhan Muminggan forente banner, som i sin tur er understilt Baotou. Gruvebyen Bayan Obo (白云鄂博, også *Bayun-Obo*, *Baiyun'ebo*) er bare rundt 50 km sør for grensen til Mongolia.

Historie
--------

I 1927 oppdaget man jernmalm her; de første funnene av sjeldne jordarter ble gjort i 1936. I 1950-årene ble det dessuten funnet niob her.

Gruvedriften
------------

Sammen med to andre gruver i Kina står Bayan Obo for ca. 95% av verdens årlige (2010) produksjon av REE. Denne gruven beregnes å ha ca 70 % av verdens reserver av disse metaller.

Her utvinnes, i dagbrudd alle elementer av lantanoidene, med atomnumrene fra 57(lantan) til 71(lutetium). De viktigste mineralene er bastnäsitt og monazitt. Malmforekomstene er på ca 40 millioner tonn med et malminnhold på 3-5,4% REE. Gruven har også en av Kinas største reserver av jernmalm, med 470 millioner tonn jern. Likeså er Bayan-Obo-gruven verdens største funnsted for niobmalm.

Det arbeider opptil 6000 personer i dagbruddet, dagbruddet er nå nerde på tusen meters dybde på det meste.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Handelsblatt Online». Arkivert fra originalen 7. april 2010. Besøkt 24. oktober 2010.
3. ↑  Wirtschaftswoche Online
4. ↑  Jörg Neßler 21. März 2007 www.geoberg.de: Giant Bayan Obo REE-Fe-Nb Ore Deposit of Inner Mongolia, China
5. ↑  Spiegel Online
**Nikiasfreden** var en fredsavtale i antikken som ble signert mellom de greske bystatene Athen og Sparta i mars 421 f.Kr. og som markerer slutten på den første halvdelen av Peloponneskrigen.

Forhandlingene ble begynt av Pleistoanaks, konge av Sparta, og den athenske generalen Nikias. Begge besluttet å la alt gå tilbake til hva som hadde vært før krigen, det vil si at de leverte tilbake det som ble erobret under krigen, unntatt Nisaiai, hovedhavnen til Megara, som skulle forbli på Athens hender, og Plataiai, som forble under kontrollen til Theben. Amfipolis skulle leveres tilbake til Athen, og Athen skulle løslate alle fanger som ble tatt etter slaget ved Sfakteria. Templer over hele Hellas skulle åpnes for tilbedere fra alle byer, og orakelet i Delfi skulle få tilbake sitt selvstyre. Athen kunne fortsatt samle tributt fra de bystater som hadde fått fra siden tiden til Aristides, men Athen kunne ikke tvinge dem til å bli alleirte. Athen måtte også gå med på å komme til støtte for Sparta om helotene (spartaneres slavebefolkning) gjorde opprør. Alle Spartas allierte gikk med på å signere fredsavtalen, unntatt Boiotia, Korint, Elis og Megara.

Fredsavtalen ble brutt kort tid etter, og etter flere tilbakeslag ble den helt oppgitt i 414 f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑   Thukydides: *Peloponneserkrigen*, bok 5, 13–24.
2. ↑   Kagan, Donald (2004): *The Peloponnesian War*, s. 197–209.

Eksterne lenker
---------------

* Engelsk oversettelse av fredsavtalen Arkivert 18. februar 2010 hos Wayback Machine. *Livius.org*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Ålholm stasjon** er en S-togs-stasjon på Ringbanen. Den går under Roskildevej ca. 300 meter øst for Ålholm Plads og ble åpnet 8. januar 2005.

Anleggelsen av stasjonen har betydd, at man har plassert en lysreguleret fotgjengerovergang for passasjerer, som må krysse Roskildevej.

På den østlige enden av plassen foran er det en overbygget sykkelparkering – dels også avlåst. Nede på perrongene har man dessuten bak overbygget satt opp sykkelholdere, hvor syklene står under et halvtak. Men fordi stasjonen er bygget nedsenket i forhold til resten av området, så kommer den også i le for veggene bak.

Stasjonen har to trapper fra veien og ned til hver perrong: En kort trappe, som dreier og går ut til perrongen. Dessuten en lang og ikke fullt så bratt trappe med ramper, som fører ned til sykkelparkeringen.

Stasjonsplassen på Roskildevej

| **Forrige stasjon** |   | Banedanmark |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| DanshøjHellerup |  | Ringbanen |  | KB HallenNy Ellebjerg |

|  S-tog |
| DanshøjHellerup |  | F |  | KB HallenNy Ellebjerg |

Portal: Danmark
*Se også: Andematbregne.*
**Andemat** er en plante i gruppen Alismatales. Arten ble tidligere regnet til andematfamilien, men denne familien anerkjennes ikke lenger og alle artene er innordnet i myrkonglefamilien..

Røttene blir opp til 15 cm lange. Blader og stengel er sammenvokste til en struktur som ofte kalles thallus, selv om det ikke er snakk om en thallus i ordets rette forstand.
Blomster er uvanlig.

De sprer seg raskt i rolige, næringsrike vann, og foretrekker høye nivåer av nitrogen og fosfat. Jern begrenser ofte veksten. Den kan tolerere et bredt område av surhetsgrader, men foretrekker vann med pH mellom 4,5 og 7,5.

Andemat skygger for vannet under og demper algeveksten. Andemat brukes derfor ofte i akvarier eller dammer, fordi de er relativt enkle å fjerne, og ofte beites på av planteetende fisk.
De regnes likevel av mange som ugress fordi de sprer seg så fort.

Den kan vokse i temperaturer ned til 7 ºC. Hvis det blir kaldere, blir den liggende inaktiv til temperaturen stiger igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Lemna minor hos catalogueoflife.org

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Andemat* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Andemat* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Andemat* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Andemat* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Andemat* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Andemat* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Andemat* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Andemat* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Andemat* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lemna minor* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lemna minor* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Bitsjurins kart over Lhasa.
Bitjurins grav i St. Petersburg
**Nikita Jakovlevitsj Bitsjurin** (Никита Яковлевич Бичурин) (født 29. august 1777, død 11. mai 1853), bedre kjent under sitt munkenavn **Iakinf** (Иакинф), **Iakinf Bitsjurin**, var en russisk sinolog.

Han kom fra en tsjuvasjisk prestefamilie og studerte ved det russisk-ortodokse presteseminaret i Kazan. I 1802 ble han tonsurert og så sendt til Beijing i Kina. Der tilbragte han de neste 14 år av sitt liv. Han interesserte seg sterkt for Kinas historie og kinesisk språk. Denne interessen var så altoppslukende at den religiøse iver kom i annen rekke.[]

Han ble til slutt ble anklaget for religiøs slapphet, fratatt sin abbedrang og fengslet i Valamoklosteret i Ladoga. Der oversatte han mane gamle kinesiske dokumenter som tidligere hadde vært ukjente for europeerne. Hans forfatterskap innen kinesisk og mongolsk historie ble etterhvert meget omfattende, og det gikk også inn på områdenes geografi, landbruk, religion og statistikk. 

I 1837 åpnet han den første språkskole for kinesisk i Den russiske rike. Hans bidrag til kinaforskningen var grunn til at han ble opptatt som medlem av de russiske, prøyssiske og franske vitenskapsakademier.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 10739657s, besøkt 10. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RBS / Iakinf (Bitsjurin), kildekvalitet uspesifisert kalender[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Russiskspråklig biografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
***Shall We Forgive Her?*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Arthur Ashley.

Handling
--------

Grace Raymond reiser sammen med Neil Garth, hennes hardt-drikkende forlovede, vestover. De slår seg snart ned i en stusselig, liten hytte ved en ørken. Tvunget til å velge mellom å bli voldtatt av fredløse kriminelle i området - eller gi etter for Neils seksuelle krav - flytter Grace inn hos sin forlovede. Ett år senere redder hun James Stapleton, en gullgruve-arbeider, fra å dø. Hun må også hjelpe ham med å rømme fra Neil. Før Neil rekker å straffe henne, slår hun ham bevisstløs og hun flykter hjem til New York.

Der møter hun snart, og gifter seg med Oliver West, en gullsmed med sviktende syn. For å hjelpe ham med medisinske regninger selger Grace en novelle, men Neil dukker opp og truer med å avsløre fortiden hennes - med mindre hun gir ham alle inntektene sine. Til slutt finner Oliver ut om Grace og Neil, oghan blir fullstendig blind av sjokket. Fast bestemt på å vinne Oliver tilbake, forsøker Grace å få hjelp fra Stapleton, nå en velstående megler, for å hindre Neil og sikre en medisinsk operasjon for Oliver for å gjenopprette synet hans.

Skuespillere
------------

* June Elvidge som Grace Raymond
* Arthur Ashley som Neil Garth
* John Bowers som Oliver West
* Charles Clary som Onkel John
* Rest of cast listed alphabetically:
* Herbert Barrington som Paul Ellsworth
* Alexandria Carewe som Joan
* Richard Collins som Tom
* Katherine Johnston som Nellie West
* George MacQuarrie som James Stapleton
* Arthur Matthews som Dick

Referanser
----------

1. ↑  SHALL WE FORGIVE HER?

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Shall We Forgive Her?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Shall We Forgive Her?* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Shall We Forgive Her?* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ålesund folkehøgskole** er en kristen folkehøgskole i Ålesund i Møre og Romsdal. Skolen har siden 2003 arbeidet med å utvikle konseptet "reiseskolen". Sentralt i dette konseptet er reisemålslinjer knyttet til kulturmøter og menneskemøter. Det er et mål for skolen at elevene opplever en personlig reise og en sosial reise, i tillegg til reiser i nærmiljø og ut i verden. Elevene velger reisemålslinjer og valgfag, og det undervises i fellesfag som er vanlige i folkehøgskolene. Skolen tar årlig imot omkring 110 elever. Skolen eies av Sunnmøre Indremisjon. Folkehøgskoleåret varer fra midten av august til midten av mai, og om sommeren drives Borg sommerhotell i lokalene.

Historie
--------

Skolen ble grunnlagt i 1914 som Møre ungdomsskole i det som i dag er Ålesund kulturskole sine lokaler ved Nørvasundet i Ålesund. Skolen ble flyttet til Hatleholen i 1971 og tok da navnet Borgund Folkehøgskole etter tidligere Borgund kommune. I 2014 ble det feiret 100-års jubileum i lokalene på Hatleholen. Høsten 2017 startet Borgund folkehøgskole å bruke Ålesund folkehøgskole som navn på skolen i markedsføring. Det juridiske navneskiftet til Ålesund folkehøgskole ble gjort i vedtektsendring juni 2018.

Linjer og valgfag
-----------------

Skolen har ni ulike reisemålslinjer og to faglinjer som knyttes opp mot en av reisemålslinjene.

### Reisemålslinjer

Skoleåret 2023/2024 tilbyr skolen følgende linjer:

* Australia Roadtrip
* Europa Backpack
* New Zealand Friluftsliv
* Australia Multisport
* Canada Backcountry
* Reise Bo og Fritid (For elever med behov for ekstra tilrettelegging)
* KRIK Idrett Kambodsja
* Afrika Mangfold
* Sør-Amerika Xplore

### Faglinjer

* Dykking
* Glass & Porselen

### Valgfag

Skolen har tre valgfagsperioder gjennom året; hver valgfagsperiode varer seks uker. Elevene kan da velge mellom rundt femti ulike valgfag innenfor hovedtemaene friluftsliv, foto og media, musikk, idrett, samfunn og tro, mat og hjem, idrett, og kunst og håndverk.

Bildegalleri
------------

* Ålesund folkehøgskole, ved Blindheim bydel i Ålesund, Sukkertoppen og Godøya i det fjerne.Ålesund folkehøgskole, ved Blindheim bydel i Ålesund, Sukkertoppen og Godøya i det fjerne.

Referanser
----------

1. ↑  «Sambåndet - Et hjem i 100 år». *Sambåndet*. Besøkt 13. februar 2021.
2. ↑  «Borgund skifter navn til Ålesund». *Sambåndet*. Besøkt 13. februar 2021. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* (no) Ålesund folkehøgskole på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Ålesund folkehøgskole på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Ålesund folkehøgskole på YouTube Rediger på Wikidata
* (no) Borgund Folkehøgskoles gamle nettsider (via Wayback Machine)
* (no) Om Ålesund Folkehøgskole på nettstedet Folkehogskole.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**«Shall You? Shall I?»** er en amerikansk salme, skrevet av James McGranahan i 1887. Sangen er angitt som «Subject from M.E.I.»

Historie
--------

*«En aktiv prest i Vesten i sine guttedager besøkte våre møter i Madison Square Garden og han sa at hans sjel var henført av syngingen der. Han skriver til meg også om sin personlige opplevelse: «Jeg passerte gjennom en by, hvor jeg var kjent. På slutten av en gudstjeneste jeg besøkte spurte presten meg om å synge solo. Jeg plukket opp «Gospel Hymns» og sang:*

*«Some one will enter the pearly gates -*
*By and by, by and by...*
*Shall you? Shall I?»*
Blant tilhørerne var en velutdannet mann, tydelig under påvirkning av alkohol. Han sa etterpå at han hadde glemt eller mislyktes i å høre den meget dugelige prekenen. Men han hørte sangen, og i dagevis etterpå klang «Shall You? Shall I?» i ørene hans, inntil han slutt ga sitt hjerte til Gud.
Han er nå en trofast prest i Metodistkirken»».

Norsk versjon
-------------

G.M.J. har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Skal det bli du?».

### Innspillinger (i utvalg)

* Frank Mangs og Thorleif Holm-Glad, duett med violin, cello og piano. Utgitt på 78-platen Columbia DN 226.

Referanser
----------

1. ↑  Sankey, Ira David: *My Life and Story of the Gospel Hymns* (Harper & Brothers, 1906). Sidene 240-241
2. ↑  Frank Mangs og Thorleif Holm-Glad, duett med violin, cello og piano: *Skal det bli du?* (James McGranahan-G.M.J.) (Columbia DN 226, 78-plate)

Eksterne lenker
---------------

* Shall You? Shall I?
**Arild Rypdal** (født 23. september 1934 i Ålesund, død 14. mai 2015 samme sted) var en norsk forfatter og ingeniør.

Etter okkupasjonen av Norge i 1940 ble Rypdals far leder av en motstandsgruppe i Ålesund-området, og i 1941 måtte familien flykte til Storbritannia. Resten av krigen arbeidet faren for Secret Intelligence Service – senere kjent som MI6.

I 1955 avsluttet Rypdal utdanningen med ingeniøreksamen ved Chalmers tekniska högskola i Göteborg. Han arbeidet i farens bedrift til han startet sin egen virksomhet. Tilslutt ble han lufthavnsjef for Midt-Norge med stasjonering på Vigra lufthavn ved Ålesund.

Rypdal debuterte som forfatter med spenningsromanen *Hexagon* (1991), like før han pensjonerte seg. Året etter fikk han Rivertonprisen for *Orakel* (1992). Siden fulgte det salgssuksesser som etablerte ham som en av landets ledende spenningsromanforfattere. Rypdal utga én spenningsbok i året frem til 2001, da han avsluttet forfatterkarrieren.

At Rypdals romanskikkelser arbeider for britiske MI6 er ikke overraskende med tanke på hans opplevelser som ung gutt under andre verdenskrig.

Bibliografi
-----------

* *Hexagon* – Spenningsroman (1991)
* *Orakel* – Spenningsroman (1992)
* *Grønn desember* – Spenningsroman(1993)
* *Kodene i Metrograd* – Spenningsroman (1994)
* *Djevelens stoff* – Spenningsroman (1995)
* *Drakon* – Spenningsroman (1996)
* *Guds brødre* – Spenningsroman (1997)
* *Himmelens villmenn* – Spenningsroman (1998)
* *Intermesso i Praha* – Spenningsroman (1999)
* *Dødens konsulent* – Spenningsroman (2000)
* *Triangelets herre* – Spenningsroman (2001)

Priser
------

* Rivertonprisen 1992 for *Orakel*

Referanser
----------

1. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 122313234.
2. 1 2 3  (no) Arild Rypdal i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  (no) Arild Rypdal i Store norske leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Audun Sjøstrand | **Vinner av Rivertonprisen**(1992) | Neste mottaker:Morten Harry Olsen |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Alfred Wallis** (født 18. august 1855, død 29. august 1942) var en engelsk fisker og maler.

Wallis ble født i Devonport, Devon. Få detaljer om livet hans er kjent før han slo seg ned i St. Ives, Cornwall, i 1890. Han sluttet som fisker i 1912, og begynte å male etter at kona døde i 1922 «For å holde meg selv med selskap», som han senere fortalte kunstsamleren Jim Ede.

Arbeidene hans er glimrende eksempler på naivistisk kunst. Perspektivet blir brukt til å trekke landskapet ut til det nærmest utgjør et slags kart. Figurene gis størrelse etter deres relative betydning i bildet. Sjøbildene er alle gjort etter hukommelsen. Hans ungdoms seilbåter var avløst av dampdrevne fartøyer. Siden han hadde dårlig råd, ble mange bilder til på papp-plater han hadde skåret av fra pakk-kasser.

Han var på mange måter heldig med timingen. I 1928 kom Ben Nicholson og Christopher Wood til St. Ives og etablerte en kunstnerkoloni. De var begeistret over å finne Wallis, og likte hans tilnærmelse til maleriet. Han ble dermed trukket inn i kretsen til noen av de mest progressive kunstnerne som virket i Storbritannia på 1930-tallet. Innflytelse var her en enveisaffære: Wallis malte som han stadig hadde gjort.

Ved Nicholson og Woods medvirkning, ble han introdusert for Jim Ede, som gjorde sitt for å introdusere ham i London. Det gikk ikke bedre enn at han forble fattig resten av livet. Han er gravlagt slik at der er utsikt fra graven og utover sjøen og Tate St Ivesgalleriet. På gravsteinen er et keramisk arbeid av Bernard Leach som forestiller en liten sjømann under et stort fyrtårn - et motiv han selv hadde malt inn i mange bilder.

Eksempler på Wallis-malerier henger i dag i Kettle's Yard (Jim Edes hjem) og i Tate St Ives.

Referanser
----------

1. 1 2   Le Delarge, oppført som Alfred ( Alfred Wallace, dit ) WALLIS, Delarge-ID 16782\_artiste\_WALLIS\_Alfredj[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wq0nhq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00193939, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 6229, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Images fra the Tate gallery samlingen.
* The Life & Work of Alfred Wallis – «St Ives Artist & Mariner»
* Alfred Wallis Cottage Arkivert 4. august 2020 hos Wayback Machine. – Fra kunstnerens hjem

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |

Portal: Kunst
**Einar Skavlan** (født 30. juli 1882 i Drøbak, død 16. august 1954) var en norsk journalist og teatersjef. Foreldrene var Olaf Skavlan og Dagmar Kielland (Aleksander Kiellands søster).

Han startet som aviskritiker i 1907, og ble senere den første formann i Norsk kritikerlag. Fra 1915 til 1954 var han redaktør for *Dagbladet*, kun avbrutt av kortere engasjementer andre steder. Fra 1928 til 1930 var han teatersjef ved Nationaltheatret. Han overtok et teater som var økonomisk og kunstnerisk skakkjørt, og preget av indre strid, men styrte det til stabilitet og økonomisk trygghet. Han sto også bak flere vellykkete kunstneriske grep, blant annet gjennom å sette opp moderne dramatikere som Eugene O'Neill og Pär Lagerkvist. I tillegg fornyet han staben og rekrutterte en rekke unge talenter til teateret: Gerd Egede-Nissen, Odd Frogg, Hans Jacob Nilsen og Tore Segelcke var blant de mange unge skuespillerne som ble rekruttert av Skavlan. Fra 1. januar 1930 gikk han tilbake til sjefsredaktørposten i Dagbladet.
Han var far til skuespilleren og instruktøren Merete Skavlan.

Han var medlem av Norsk Kvinnesaksforening, som begge foreldrene og flere andre slektninger hadde vært medstiftere av, og der faren hadde vært medlem av det første styret.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Einar\_Skavlan[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Einar Kielland Skavlan, Norsk biografisk leksikon ID Einar\_Skavlan, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Upprop». *Norsk Tidend*. 5. mai 1936.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Einar Skavlan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Einar Skavlan hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |
**Seifen** er et lite sted mellom Paulsdorf og Seifersdorf som tidligere var et jordbrukområde underlagt herregården (*Rittergut*) Berreuth. Stedet er idag en del av Dippoldiswalde i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Sachsen.

Historie
--------

Omkring 1500 hadde stedet flere dammer med verdifulle mineraler (tysk: *Seifen*), hvor man utvant gull. I 1590 var Seifen tilhørende Amt Dippoldiswalde, i 1856 Gerichtsamt Dippoldiswalde og i 1875 Amtshauptmannschaft Dippoldiswalde. I 1952 ble Seifen en del av Kreis Dippoldiswalde og i 1993 Weißeritzkreis.

Seifen ble i 1921 innlemmet i Seifersdorf, og i 2003 ble stedet innlemmet i Dippoldiswalde sammen med resten av Seifersdorf.

### Navneformer

* 1465: Seiffen
* 1501: Seyffen
* 1564: Seiffen
* 1625: Seifen

### Folketall

| År | Innbyggere |
| --- | --- |
| 1551 | 9 besittende menn, 2 innbyggere |
| 1764 | 6 Häusler |
| 1834 | 56 |
| 1871 | 48 |
| 1890 | 58 |
|

Eksterne lenker
---------------

* Seifen i Digitalen Historischen Ortsverzeichnis von Sachsen
Fra Royal Albert Hall i 2004. 
**BBC Promenade Concerts** (også **The Proms**, **The BBC Proms**, eller **The Sir Henry Wood Promenade Concerts presented by the BBC**) er en årlig, åtte uker lang sommer-konsertserie med klassisk musikk og andre forestillinger, hovedsakelig framført i Royal Albert Hall i South Kensington i London. Det er verdens største festival for klassisk musikk.

*Proms* er en forkortelse for *promenadekonsert*, et uttrykk som viser til at publikum promenerte, eller ruslet rundt, i konsertsalen under konserten. Proms viser nå til ståplassene i midten av konsertsalen, med lavere pris enn nummererte sete-plasser. Ståplassbilletter til enkeltkonserter kan bare kjøpes på konsertdagen, noe som ofte forårsaker lange køer.

Serier med promenadekonserter hadde riktignok vært arrangert tidligere, men den første i denne rekken av konserter ble holdt 10. august 1895 i Queen's Hall, Langham Place, arrangert av impresario *Robert Newman*. Dirigent Henry Joseph Wood er den hvis navn er tettest forbundet med konsertene. Han var dirigent allerede fra 1895, og framover mot 1920-årene var han ansvarlig for å utvide repertoaret fra enklere musikk til å også omfatte verker av samtidskomponister som Claude Debussy, Richard Strauss og Ralph Vaughan Williams. 

BBC (som senere fikk sitt Broadcasting House ved Portland place) tok over ansvaret for The Proms i 1927. Etter at BBC Symphony Orchestra ble etablert i 1930 har det vært hovedorkester ved konsertene.

Avslutningskonserten, som skiller seg ut med en rekke festlige tradisjoner, er kjent som *Last night of the proms* og blir kringkastet til ulike land.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The Proms (music festival) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BBC Things
 |
***Aegus (Micraegus) arnaudi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (12 - 18 millimeter), avlang, blankt brunsvart hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) forholdsvis korte og kraftige med en innoverrettet, to-spisset tann nær roten. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran med en liten tann på hver side av innbuktningen. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er matt, fint og spredt punktert, med grove punkter på sidene. Pronotum er rektangulært med avrundede bakhjørner, svært blankt og ganske fint punktert. Dekkvingene er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever ikke er forstørrede.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Filippinene (Mindanao og Palawan).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Micraegus* Maes, 1992
								- ***Aegus (Micraegus) arnaudi*** Bomans & Bartolozzi, 1993

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Lucanidae du Monde, nettside om arten
* (en) *Aegus (Micraegus) arnaudi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Aegus (Aegotypus) naomii*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske liten (10 - 18 millimeter), avlang og litt flat, matt brunsvart hjortebille. Hannene har sterkt forstørret hode og kjever (mandibler), disse er nokså rette bortsett fra en krok i spissen, omtrent så lange som hodet, med en tann ved roten. Pannens forkant er nesten rett med to tenner. Hodet er nokså grovt punktert, særlig grovt og tett på sidene. Pronotum er trapesformet, mye bredere foran enn bak, forkanten bredt innbuktet, sidene med to butte tenner. Sidekanten har korte, brunlige hår. Dekkvingene er noe hvelvede, blanke, med skarpe punktstriper, kledt med korte, oppstående, gulbrune hår langs roten, sømmen og ytterkanten. Beina er brunlige.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved i skog.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på det sørlige Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Aegotypus* Parry, 1874 - noen ganger plassert som en egen slekt
								- *Aegus (Aegotypus) naomii* (Nagai, 1994)

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* [ Bildegalleri over en del arter]
* (en) *Kategori:Aegus naomii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Seiji Aochi** (japansk: *青地 清二*, *Aochi Seiji*) (født 21. juni 1942 i Kamisunagawa, død 14. august 2008 i Sapporo) var en japansk skihopper som representerte Snow Brand Milk Products Corporation.

Han tok bronsemedalje i normalbakke i OL i Sapporo i 1972. Han deltok også i OL i Grenoble i 1968, der det ble 26.-plass i storbakken i Saint-Nizier. Han var med i VM i 1970 og 1974, med 7.-plass i normalbakken i Štrbské Pleso i 1970 som beste plassering. I VM i skiflyging i Planica i 1972 ble han nummer 13.

Seiji Aochi deltok kun én gang i den tysk-østerrikske hoppuka. Sammen med resten av det japanske laget trakk han seg etter tre renn i 1971/72 for å reise hjem og trene til OL. Etter moderne regler ble han nummer 76 sammenlagt, etter 13.-, 6.- og 20.-plass i de tre rennene han deltok i.

Referanser
----------

1. ↑   www.breitbart.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Seiji Aochi Arkivert 13. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 18. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seiji Aochi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Seiji Aochi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Seiji Aochi – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Einar Johannes Røttingen** (født 7. februar 1963) er professor i utøvende musikk ved Griegakademiet, institutt for musikk, Universitetet i Bergen. Han har studert piano med Jiri Hlinka ved Bergen Musikkonservatorium og med David Burge ved Eastman School of Music hvor han tok graden *Master of Music*.

Røttingen har siden sin debut i 1987 vært solist med Bergen Filharmoniske Orkester og Sønderjyllands Symfoniorkester med dirigenter som Dmitri Kitayenko, Ari Rasilainen og Karsten Andersen. Han har i en årrekke medvirket bl.a. i Festspillene i Bergen og Troldhaugens konsertserier som solist og kammermusiker. Foruten i Norge har Røttingen vært på utallige konsertturneer og gitt mesterklasser i USA, Danmark og Japan i tillegg til konserter i Sverige, England, Tyskland, Italia, Romania og Slovenia. Han deltar årlig i kammermusikkserien i Dorf gamle skole i Danmark og "Harald Sæverud Chamber Music Program" i Maine, USA.

I flere år hadde Einar Røttingen et samarbeid med komponisten Harald Sæverud, noe som resulterte i flere urfremførelser og innspillinger av samtlige verk for klaver og konsert for klaver og orkester med BFO. Han har også samarbeidet med, bestilt og urfremført en rekke verker av flere nålevende komponister. Av nyere innspillinger kan nevnes soloinnspillingen *Avgarde* og Crumbs Makrokosmos vol.III-IV. CD-ene *Hika* (med fiolinisten Trond Sæverud) og *Norwegian Variations* ble kåret til «Selection of the month» i henholdsvis The Strad og International Piano. Sistnevnte CD ble også kåret til «Record of the Year 2005» av The Grieg Society of Great Britain.

Einar Røttingen har mottatt Bergen kommunes Kulturpris og Robert Levins Festspillpris for sitt arbeid og sin profil som pianist og pedagog.

Eksterne lenker
---------------

* Om Røttingen på Universitetet i Bergens nettsider
* (no) Publikasjoner av Einar Røttingen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Einar Røttingen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** CRIStin
 |
**Einar Inge Skorgen** (født 28. november 1940, død 29. juli 2016 i Isfjorden i Møre og Romsdal) var en norsk offiser (viseadmiral).

Han startet sin karriere i Sjøforsvaret i 1959 og tjenestegjorde på undervannsbåter i mange år, blant annet på Kobben-klassen-undervannsbåt som skipssjef under den kalde krigen. Han var deretter sjef for Undervannsbåtskolen og senere sjef for ubåtvåpenet. Ved Forsvarets hovedkvarter utenfor Bodø hadde han deretter stilling som sjef for marinestyrkene i Nord-Norge og senere som øverstkommanderende i Nord-Norge (ØKN). I årene som sjef la han særlig vekt på å opparbeide best mulig forhold til den russiske Nordflåten, et arbeid som medførte militær avspenning og et godt forhold til Russland i nord.

Einar Skorgen var kommandør av St. Olavs Orden (1998).

Referanser
----------

1. ↑  Offisielt fra statsråd 24. januar 1997 - regjeringen.no 24.1.1997
2. ↑  Nekrolog av generalinspektør for Sjøforsvaret, kontreadmiral Lars Saune - Aftenposten 9. august 2016

Eksterne lenker
---------------

* Admiral Skorgen fnyser av kollisjonsteorien - Aftenposten 22. august 2000, besøkt 9. august 2016
* Admiralens siste kamp - Dagbladet 2. oktober 2002, besøkt 9. august 2016
* 10 år siden Kursk sank - Aftenposten 12. oktober 2011, besøkt 9. august 2016
* Einar Skorgen er død - Nordlys, 3. august 2016, besøkt 9. august 2016
***Aegus (Gnaphaegus) capreolus*** er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske liten til middelsstor (19-23 millimeter), avlang, matt brun hjortebille. Kroppen er tett kledt med lyst brunlige, matte skjell. Hannens kjever er forstørrede, nokså rette, med et par avrundede tenner nær spissen, hodet litt utvidet bak fasettøynene. Pannen er bredt innbuktet, det et trekantet framspring i midten. Pronotum er nesten rektangulært med rette sidekanter, betydelig innsnevret ved roten. Langs kanten har pronotum er brem av fløyelsaktige, gul hår. Dekkvingene har ingen påfallende punktstriper. Hele kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i på Borneo, Sumatra og Palawan, muligens også i Vest-Malaysia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Gnaphaegus* Maes, 1992 - har ofte vært plassert i slekten *Gnaphaloryx*
								- ***Aegus (Gnaphaegus) capreolus*** (Boileau, 1903)

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Bilder av arten
* [ Bilde av en stor hann]
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Olaf Wilhelm Haaje** (født 1. juni 1904 i Rakkestad, død 28. desember 1985 på Mysen) var en norsk teolog, utdannet fra Universitetet i Oslo. Han tjenestegjorde blant annet i Oslo, Sandsvær i Telemark, Nedre Eiker i Buskerud og Vestby i Akershus. Han avsluttet sin prestetjeneste som sogneprest i Vestby og prost i Øvre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.

Haaje var også i mange år knyttet til middelskolen på Mysen som lærer. Utgav en barnebok (*Absalons hår*) samt flere jubileumsskrifter. (I blant skrev han under pseudonymene *Viggo* eller *Viggo Brekke*. Brekke var navnet på hjemgården i Rakkestad.) Han debuterte som ung ved Fredrikshald Teater (Halden), og var i alle år levende opptatt av særlig drama og lyrikk. Han holdt en rekke populær-kåserier, blant annet om Herman Wildenvey («Den Wildenvey jeg møtte»), og var en drivende kraft i mange lokale teateroppsetninger – ofte med ungdom i rollene. Han var målbærer for en grundtvigiansk og bjørnsonsk livsholdning med en trygg og raus kristendomsforståelse. Han var mye brukt i folkehøgskolesammenheng, var også aktiv i speiderbevegelsen og aktiv motstandsmann under krigen og satt i tysk fangenskap frem til frigjøringen. Han var også med på oppstarten av Mysen og omegn Røde Kors. For mange unge var han en aktiv inspirator og mentor. For sitt allsidige kulturelle virke ble han hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑  «Navn registrert i Bojersamlingen». Besøkt 25. november 2010. [*død lenke*]
2. ↑  DIS Gravminner i Norge

Litteratur
----------

* Wåler, Hans: Mysen-leksikon (utg. 1988)
* Wilhelm Edvardsen (14. januar 1986). «Olaf W. Haaje». *Aftenposten Morgen*: 18.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
En **arbeidsenhet** (engelsk: *unit of work*) er et atferdsmønster i programvareutvikling. Martin Fowler har definert den som «alt man gjør i en forretningstransaksjon som kan påvirke databasen». Når arbeidsenheten er ferdig vil den gi alt som må gjøres for å endre databasen som et resultat av arbeidet.

En arbeidsenhet innkapsler ett eller flere kodelager (*repositories*) og en liste over handlinger som skal utføres som er nødvendige for vellykket implementering av en selvstendig og konsistent dataendring. En arbeidsenhet er også ansvarlig for å håndtere samtidighetsspørsmål, og kan brukes til transaksjoner og stabilitetsmønstre.

Se også
-------

* Ekviskjøt, en undertype av sammenføyninger hvor det kun brukes likhetstegn i skjøtepredikatet
* Tapsfri dekomposisjon

Referanser
----------

1. ↑ . ISBN 0-321-12742-0.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Martin Fowler. *Patterns of Enterprise Application Architecture*. Amsterdam: Addison-Wesley-Longman.
3. 1 2  Martin Fowler. «Unit of Work» **(engelsk)**. Besøkt 8. mars 2018.
4. 1 2  «Unit of Work». *Portland Pattern Repository* **(engelsk)**. Besøkt 8. mars 2018.
5. ↑  Michael T. Nygard. *Release It! Design and Deploy Production-Ready Software*. O’Reilly.
**Olaf August Syvertsen** (født 11. februar 1884 i Oslo, død 28. desember 1966 i Oslo) var en norsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Damenes pokal Holmenkollen 1907
Syvertsen vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1908 i London. Han var med på det norske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Sverige. Det var åtte lag med 16 til 40 turnere på hvert lag. Konkurransen ble arrangert 14. til 16. juli 1908. Syvertsen var også svært dyktig på ski, og mottok blant annet Damenes pokal i Holmenkollen i 1907. Han var også aktiv som tennisspiller og bemerket seg dessuten som en habil bridgespiller sammen med sin kone Hjørdis.[]

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i turn, mangekamp lagkonkurranse (Norge)

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsfall Digitalarkivet».
2. ↑  «Dødsfall Digitalarkivet».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf Syvertsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Syvertsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Syvertsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Arbeidersamfunnets plass** (1) er en plass i Hausmannskvartalene i Oslo sentrum, mellom Torggata, Hammersborggata (tidligere Henrik Ibsens gate), Calmeyers gate og Samfunnshuset (bygningen som huser Oslo Arbeidersamfunn). 

Plassen har sitt navn etter denne bygningen i åtte etasjer, ferdig 1941 i funksjonalistisk stil. Her holdt Sentrum kino til, nå Sentrum Scene (adresse Arbeidersamfunnets Plass 1). 

I 2008 og 2009 blir plassen rustet opp. En del av Torggata blir trukket inn som del av plassen, og det blir lagt nytt dekke og etablert utendørsscener.

Vis-à-vis denne, langs Hammersborggata, ligger Sentrum politistasjon. 

Over Torggata ligger Torggata Bad, en monumental bygning ferdig 1928 i nyklassisisme med empirekarakter, offentlig bad frem til 1980, siden treningssenter, med spise- og utesteder og servicebedrifter. 

Plassen ligger på området der Tukthuset lå fra cirka 1740 til 1930-tallet, da bygningene, som på det tidspunkt ble brukt til fengsel, ble revet. Noe av steinmurene fra allerede nevnte tukthus er bevart synlig i politibygningen (inngangen til Calmeyers gate) og i restauranten i nabobygningen over gaten.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
2. ↑  *Arbeidersamfunnets plass*. Oslo kommune, Samferdselsetatens hjemmeside, 9. august 2008 (besøkt 18. april 2009)

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon

Arbeidersamfunnets plass i mai Foto: Helge Høifødt 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |