recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eunomia** (gresk: Εὐνομία, «god orden», «lovbundet ordning») var i henhold til gresk mytologi en mindre gudinne for lov og lovgivning, og de fleste redegjørelser framstiller henne som en datter av Themis og Zevs. Hun ble også framstilt som en søster til skjebnegudinnene moirene og årstidene. Eunomia var en av de tre horaer, som også besto av hennes to søstre Dike og Eirene.

Hennes motsetning var uenighetens gudinne Dysnomia.

Hora
----

Eunomia var gudinne for lov og lovgivning og en gudinne av den andre generasjon av horaer sammen med sine søstre Dike og Eirene. Horaene var lov- og orden-gudinner som opprettholdt samfunnets stabilitet og de ble dyrket hovedsakelig i byer som Athen, Argos og Olympia. Pindaros skrev

«Eunomia og den ubesudlet kilde Dikē, hennes søstre, trygg støtte av byer; og Eirene av samme slekt, som er mestere for menneskehetens rikdom — tre prektige døtre av den kloke Temis.»
Eunomia øverst til høyre sammen med Dike, Eirene og Themis, takmaleri i Den Haag
Eunomias navn, sammen med de til hennes søstre, utgjorde et *hendiatris* (gresk: ἓν διὰ τριῶν, *hèn dià triôn*, «en gjennom tre»): God orden, retteferdighet og fred.

I polis Sparta var Eunomia selve ideen om balansen mellom *spartiatere* (øverste samfunnsklasse i Lakonia), *perioikoi* (omliggende områder) og *heloter*, som var slaveklassen av borgerne spartiatere og perioikoi. Disse var de eneste som helt og holdent holdt på forestillingen av Eunomia. Det var en vanlig praksis for barn som hadde fullført deres militære trening i Lakonia å gå på en «jakt» hvor de plyndret helotenes landsbyer for å sette sin manndom på prøve. Helotene hadde lov til å forsvare seg mot angrep, inkludert å drepe de ungdommer som forsøkte å plyndre dem.

Eunomia ble hyppig avbildet på athenske vasemalerier i følge med Afrodite, og i denne forstand representerte Eunomia den lovmessige eller lydige oppførselen til kvinner i ekteskapet. Som sådan ble hun identifisert med Eurynome, en havnymfre hvis betydning at hun var mor til kharitene som representerte sjarm, skjønnhet, og fruktbarhet.

Arv
---

Eunomia-familien av asteroider er oppkalt etter henne. 15 Eunomia er en hovedbelteasteroide.

Referanser
----------

1. ↑  Pindaros: *Trettende olympiske ode* 6 ff.
2. ↑  «Eunomia», *Theoi Project*

Litteratur
----------

* Grimal, Pierre (1996): *The Dictionary of Classical Mythology*, Wiley-Blackwell, ISBN 978-0-631-20102-1. «Horae», s. 217
* Smith, William (1873): «Horae» i: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, London.

Eksterne lenker
---------------

* «Eunomia», *Theoi Project*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Vis-Kari**, egentlig *Kari Heie*, var lekpredikant og klarsynt fra Flå i Hallingdal som levde på 1800-tallet. Hun ble født i 1828 

Kari fikk ofte anfall, noen mener disse skyldtes epilepsi, og i disse anfallene hadde hun syner, og så både himmel og helvete. Hun reiste etter hvert ut og mante til bot og omvendelse på grunn av disse synene. Ettersom hun hadde ordet i sin makt, fikk hun snart presten i sognet over på sin side. Spesielt hardt gikk forkynnelsen hennes ut over de lokale spellemennene, som hun skremte fra sans og samling. Mange av dem la ned fela for godt, brente dem eller grov dem ned. Til en spellemann, Kittil Geiterygg fra Nes, skal hun ha sagt at hun så et "svart hol i sjele di".

Kari satte i gang en vekkelse som spredte seg over mye av midtre Buskerud, fra Flå og oppover Hallingdal, Krødsherad, Sigdal og Numedal. Hun er den første kvinnen som har fått tale fra prekestolen i en norsk kirke. Portrettet hennes henger i våpenhuset til Flå kirke som et minne om henne.

Referanser
----------

1. ↑  Bergo, Jørgen (1974). *De klarsynte*. Vikersund: Modum-trykk. s. 56–71.
En **passiv infrarød detektor** eller **PIR-detektor** er en type bevegelsessensor som fungerer passivt (uten å sende ut signaler, men istedet bare mottar signaler) ved hjelp av et pyroelement som detekterer infrarødt lys (IR). Foran pyroelementet er det montert en optisk linse som deler opp synsfeltet til detektoren i sektorer. Når en inntrenger beveger seg forbi disse sektorene vil pyroelementet detekterer varme objekter som beveger seg mellom sektorene. Dette vil si at PIR-detektoren reagerer på varme i bevegelse.

En PIR-detektor registrerer infrarød stråling (varmestråling) fra alle typer objekter. Disse svake signalene forsterkes i PIR-detektoren slik at de kan aktivere et relé eller en triac i detektoren.

Bruk
----

Oppkoplinger med slike detektorer brukes som lysbrytere (bevegelsesregistrator) for vanligvis mørklagte områder. Kombinert med en tidsavbryter spares unødig bruk av strøm. Det brukes også som bevegelsessensor til innbruddsalarmanlegg for oppdagelse av uønskede bevegesler i et rom. Et annet bruksområde er i tilknytning til viltkamera.
Fra bokmessen i Leipzig i 2017

**Bokmessen i Leipzig** (tysk Leipziger Buchmesse) er den nest største bokmessen i Tyskland etter bokmessen i Frankfurt. Bokmessen i Leipzig arrangeres over fire dager i messeområdet Leipziger Messe i den nordlige delen av byen Leipzig i Saksen. Bokmessen i Leipzig er den første store bokmessen internasjonalt i året, og den spiller derfor ofte en viktig rolle i markedet.

Bokmessen i Leipzig har eksistert siden 1500-tallet og passerte bokmessen i Frankfurt i antall bøker presentert i 1632, deretter var den regnet som Europas viktigste bokmesse. Etter andre verdenskrig tok imidlertid igjen bokmessen i Frankfurt ledelsen og bokmessen i Leipzig ble hemmet av beliggenheten i Øst-Tyskland. Etter jernteppets fall har messen igjen fått økt betydning internasjonalt.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Leipziger Buchmesse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Leipziger Buchmesse (tysk)

Portaler: Litteratur | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Michelangelo Galilei** (1575–1631) var en italiensk komponist og luttenist fra seinrenessansen og tidligbarokken.

Liv
---

Faren Vincenzo var luttspiller og musikkteoretiker, og i likhet med sin eldre bror, den kjente naturvitenskapsmannen Galileo, lærte Michelangelo tidlig å spille lutt. 

Etter farens død i 1591, reiste Michelangelo til Padova, hvor broren Galileo tok hånd om ham. I 1593 fikk Michelangelo et engasjement i Polen, antakelig hos familien Radziwiłł. Michelangelo Galilei bodde med korte avbrudd i Polen til 1607. Deretter spilte han i kurfyrst Maximilian I av Bayerns kapell i München. På begynnelsen av 1600-tallet hersket det en åpent musikalsk klima i München, preget blant annet av Orlando di Lasso.

Galilei giftet seg med Anna Clara Bandinelli og ble i München til sin død. Tre av deres åtte barn ble luttspillere. Forholdet til begge brødrene er godt dokumentert gjennom en omfattende korrespondanse, spesielt gjelder dette de senere årene. 

De fleste av Galileis komposisjoner er skrevet for tikorig lutt. Han første publikasjon var *Il primo libro d'intavolatura di liuto* (München 1620) i tabulatur. I tillegg finne en rekke verk i andre publikasjoner.

Litteratur
----------

* (de) Verk av og om Michelangelo Galilei i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Faksimile: *Il Primo Libro D'Intavolatura di Liuto. 1620*; Bearbeidelse av Albert Reyerman, forord av Douglas Smith, Tree Edition, München 1980
* Cornelia Oelwein: *Galileo Galileis Münchner Verwandtschaft. Der Instrumentist Michelangelo Galilei.* Bayerischer Rundfunk, München 2006

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 1971803, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Galilei,\_Michelangelo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   imslp.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Noen billige samlerbøker
**Boksamling** er samling av bøker, og omfatter også oppsporing, anskaffelse, organisering, katalogisering, fremvisning, lagring og vedlikehold av bøkene som er av interesse for en enkelt samler. Kjærlighet til bøker kalles «bibliofili», og en som elsker å lese, beundre og samle bøker kalles en «bibliofil».

Boksamling kan være enkelt og billig, for det finnes millioner av nye og brukte bøker, og tusenvis av bokhandlere, blant andre internett-bokhandlere som Abebooks, Alibris og Amazon. Bare rike boksamlere kan kjøpe de store sjeldenhetene: Gutenbergs bibel og Shakespeares *First Folio* er for eksempel både berømte og svært verdifulle. Gjennomsnittlige samlere samler kanskje på verker av sin egen favorittforfatter, førsteutgaver av moderne forfattere eller bøker om et spesielt emne. Bokpriser avhenger generelt av etterspørselen etter en gitt bok, antallet kopier som er tilgjengelig og bøkenes tilstand.

Se også
-------

* Bibliotek

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Omega 7** var en terror-organisasjon som ble dannet i 1974 av Eduardo Arocena i Newark, New Jersey. Organisasjonen bestod av eksilkubanere som gjennomførte en rekke bombeangrep og attentater i USA i perioden 1976 til 1983. Gruppen, som var ekstremt anti-Castro, hadde som formål å forverre forholdet mellom USA og Cuba samt styrte Fidel Castro. 

Gruppen var ansvarlig for flere bombeattentat mot Cubas delegasjon ved FN i New York, samt bombeaksjoner i Miami, New Jersey. I tillegg gjennomførte gruppen også bombeattentater i Canada og Puerto Rico. Gruppen drepte også eksilkubanerne som hadde tatt til orde for bedrede relasjoner mellom USA og Cuba. Hovedmålene til gruppen var å angripe personer tilknyttet den cubanske regjeringen samt organisasjoner eller bedrifter som samarbeidet eller gjorde forretninger med Cuba.

FBI stod lenge uten spor i saken, men etter noen år klarte de å identifisere noen av gruppens medlemmer. En intern splittelse innad i gruppen førte etterhvert til at FBI kunne spille på dette og etterhvert arrestere dens medlemmer. I perioden 1984-1986 ble lederen, Eduardo Arocena, samt en rekke andre medlemmer idømt lange fengselsstraffer. Mange av gruppens medlemmer viste seg å være veteraner fra den mislykkede invasjonen i Grisebukta i 1961.

Eksterne lenker
---------------

* FBI info[*død lenke*] (engelsk)
Initiasjon for Cosa nostra.
**Omertà** er en taushetsplikt blant medlemmer av den italienske mafiaen. Å bryte omertàen regnes som den mest forræderske handlingen blant medlemmene av de kriminelle gruppene.

Omertà kan også brukes om sivile personer i italienske områder der mafiaen står sterkt og har i den sammenheng betydningen at man ikke skal samarbeide med politiet. Det er i slike områder vanlig at ingen har sett eller hørt noe, eller ikke er villig til å prate med politiet etter et mafiarelatert mord.

Blant medlemmer av mafiaen vil omertàen bety at de ikke involverer politiet eller regjeringen i sine affærer, og de vil benekte mafiaens eksistens.

Ordets opprinnelse er ukjent. Det kan spores tilbake til spansk, der det betyr *mandig*. Det kan også stamme fra italiensk: «umiltà», siciliansk: «umirtà» som betyr «ydmykhet», da omertà opprinnelig var en underkastelseskodeks.

I engelsktalende land, uttales ofte ordet *omerta*, uten aksent.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Beauchene Island** (spansk: *Isla Beauchene*) er en av Falklandsøyene, beliggende om lag 50 kilometer sør for Sea Lion Island. Den ble oppdaget i 1701 av Jacques Gouin de Beauchêne og oppkalt etter ham.

Beauchene er den mest isolerte øya i øygruyppen. Den er ubebodd, men det finnes ruiner etter en gruppe bygninger fra 1830-tallet på øyas vestside. På motsatt side av øya finnes en naturlig ankringsplass, men den er bare anvendlig i godt vær.

Øya er delt i to av et sandeid. Sørenden består av en 82 meter høy ås med klipper på østsiden, mens nordenden stiger slakt opp mot 30 meter. På vestsiden er det steinstrender. Store deler av øya er dekket av den tuedannende gressarten *poa flabellata (*Tussac Grass*).*

Beauchene Island er et naturreservat og har verdens nest største koloni av svartbrynalbatrosser og klippehopperpingviner, som teller henholdsvis 100 000 og 60 000 hekkende par. I tillegg hekker om lag 10 000 par alvehvalfugl på øya, samt et titalls andre sjøfuglarter.

Referanser
----------

1. 1 2  Falkland Islands Important Bird Areas Arkivert 10. juli 2011 hos Wayback Machine. Falklands Conservation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gabriella Carrel** (født 30. juli 1966 i Aosta) er en italiensk tidligere langrennsløper.

Carrel debuterte internasjonalt under Junior-VM på ski 1984 i Trondheim. Der ble hun nummer 32 på 10 km og nummer seks på stafetten. Hun deltok også i Junior-VM i 1985 i Täsch og 1986 i Lake Placid.

Under Ski-VM 1985 i Seefeld in Tirol kom hun på 49.-plass på 5 km og 35.-plass på 20 km, mens hun under Ski-VM 1987 i Oberstdorf gikk inn til til en 28.-plass på 10 km klassisk. Under Ski-VM 1989 i Lahtis endte hun på 26.-plass på 30 km fristil, 22. plass på 10 km klassisk og sjetteplass på stafetten. Hun deltok også under Vinter-OL 1988 i Calgary der hun kun fikk gå 5 km klassisk og endte på 42.-plass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gabriella Carrel – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gabriella Carrel – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gabriella Carrel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gabriella Carrel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gabriella Carrel – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Maurice Greene** (1696–1755) var en engelsk komponist og organist fra barokken.

Liv og virke
------------

Maurice Greene var sønn av en geistlig, og korgutt ved Saint Paul’s Cathedral under Jeremiah Clarke og Charles King (1687–1748). Etter stemmeskiftet studerte han orgel med Richard Brind og fikk etter Brinds død i 1718 posten som organist ved St. Paul's. Fra seint i ungdomstida til han ble ansatt ved St. Paul's var han venn med Händel, men senere lå de i heftige krangler, mye fordi Green sto på vennskapelig fot med Händels uvenn Giovanni Bononcini.

I 1727 etterfulgte Greene William Croft som organist ved Chapel Royal og i 1730 ble han *Professor of Music* ved University of Cambridge. I 1735 ble han utnevnt til den presisjetunge posten *Master of the King's Musick* ved kongens hoff, som blant andre også John Eccles og Edward Elgar var innehavere av.

Fram til sin død arbeidet Greene med samlingen *Cathedral Music*, som ble fullført av eleven og etterfølger i posten som Master of the King's Musick, William Boyce. Mange av Greenes stykker fra denne samlingen brukes fremdeles i anglikanske gudstjenester.

Greene skrev ganske mye vokalmusikk, både kirkelig som verdslig, blant annet oratoriet *The Song of Deborah and Barak* (1732), tonesettinger av Edmund Spensers sonetter fra hans *Amoretti* (1739). Dessuten en samling anthems (1743), hvorav den mest kjente er *Lord, let me know mine end*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, oppført som Maurice Greene (2), Discogs artist-ID 1813270, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Greene,\_Maurice, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 21793732, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Q27774720[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Q27775579[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Doctor of Music[Hentet fra Wikidata]
8. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
9. ↑  Kronologisk livsløp Arkivert 1. august 2012 hos Wayback Machine. rslade.co.uk/

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Maurice Greene i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Maurice Greene i International Music Score Library Project

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** Hymnary
 |
**Konstantinos Konstantopoulos** (gresk: Κωνσταντίνος Κωνσταντόπουλος) (født 1832, død 1910 i Athen) var en gresk politiker og statsminister i Hellas fra februar til juni 1892.

I regjeringstiden til Otto I av Hellas var Konstantopoulos borgermester i Patras. Han ble i 1860 prefekt for prefekturene Akhaia og Ilia. Konstantopoulos ble innvalgt i nasjonalforsamlingen for det konservative Nasjonalistpartiet (Komma Ethnikofronon) under ledelse av Alexandros Koumoundouros. Han representerte fram til 1904 valgkretsen Mantineia, en by i Arkadia. Konstantopoulos var fra 1890 til 1892 president i den greske nasjonalforsamlingen. 

Da statsminister Theodoros Deligiannis gikk av som statsminister etter en strid med kong Georg I, ble Konstantopoulos 18. februar 1882 innsatt som statsminister i Hellas i spissen for en midlertidig regjering inntil nyvalg kunne holdes. Etter valget 3. mai led Nasjonalistpartiet nederlag for Det nye reformpartiet under Charilaos Trikoupis, som etterfulgte Konstantopoulos som statsminister 10. juni 1892.
Wulan i Haixi (gult)
**Wulan** (kinesisk: 乌兰县; pinyin: *Wūlán Xiàn*) er et fylke i prefekturet Haixi i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 105 087 innbyggere i 1999.

Hovedsetet er Xiligou, en landsby med 12 454 innbyggere i 2000.

Fylket ligger i nordøstlig rand av Qaidambekkenet (*Chaidamu Pendi*) og er omgitt av høye fjell.

Administrative enheter
----------------------

Fylket består av storkommunene Xirig 希里沟镇, Caka 茶卡镇 , Hohod 柯柯镇 og Toinbo 铜普镇.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑   University of Michigan GRUMP (Global Rural Urban Mapping Project)

Bibliografi
-----------

* Andreas Gruschke: *The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo – Volume 1. The Qinghai Part of Amdo*, White Lotus Press, Bangkok 2001
* Tsering Shakya: *The Dragon in the Land of Snows. A History of Modern Tibet Since 1947*, London 1999, ISBN 0-14-019615-3

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsside Arkivert 21. august 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Jacobus Latomus
**Jacobus Latomus** eller **Jacques Masson** eller **Steinmetz** (født ca. 1475 i Cambron (i dagens Frankrike) – død 29. mai 1544 i Leuven), prest, professor i teologi.

Liv og virke
------------

### Utdannelse

Latomus fikk sin utdallelse i *artes liberales* ved Collège Montaigu i Paris og fortsatte senere ved det katolske universitetet i Leuven, der han i 1519 promoverte til doktor i teologi. Samme år begynte han å undervise der, fra 1535 som ordinær professor. Han var i flere omganger dekan for det teologiske fakultet, og ble i 1537 universitetets rektor. 

### Teologisk virke

Latomus' første verk vokste i 1519 ut av hans kritikk av de bibelske språchstudienne ved *Collegium trilingue* i Leuven, og av Erasmus av Rotterdam og hans filologisk-teologiske metode. Verket het *"De trium linguarum et studii theologici ratione dialogus"* var riktignok i det ytre en kritikk av Petrus Mosellanus i Leipzig, men indirekte rettet mot Erasmus. Det utviklet seg en feide med stridsskrifter mellom Erasmus og Latomus, som viste at Latomus ikke hadde forstått Erasmus anliggende. Erasmus beklaget seg over at Latomus fikk hans standpunkter til å virke som om de tenderte mot Martin Luthers, noe han ville ha seg frabedt. Men Latomus forble mistroisk overfor Erasmus. 

I 1521 begynte Latomus å komme i inn i kontroverser mot Luther, noe som var utløst ved at han forsvarte den fordømmelse av Luthers skrifter som kom fra universitetet i Leuven. Latomus fulgte opp med skrifter som skulle begrunne det pavelige primat (1526), om tro, gjerninger og munkeløftene (1530), og senere om ekteskapet, skriftemålet, og om kontroversartikler.

Han utvekslet også stridsskrifter mot de protestantiske teologene Johannes Oekolampad og Philipp Melanchthon. 

Latomus var teologisk rådgiver for inkvisisjonen, og hadde i den egenskap hatt samtaler med den fengslede William Tyndale og skrevet en *confutatio* (tilbakevisning) av hans lære. 

I sine skrifter tok Jacques Masson/Latomus stilling mot to av samtidens lærde, både Erasmus av Rotterdam og mot Martin Luther. Mens Erasmus svarte med en apoloogi bare en gang, og så lot det være med det, var Luther vesentlig mer oppbragt. Latomus' *Ratio* var kommet rett før Luther tok tilflukt på Wartburg. 

Tolv år etter, i 1533, talte Luther imidlertid mer positivt om Latomus, og mente at han var den lærdeste av hans mortstandere. Men i 1546, kort før sin død og to år etter Latomus' død, skrev han på et (ufullendt) stridsskrift ved tittel *Gegen die Pariser und Löwener Esel*, der han altså kalte Latomus et esel og gikk nokså skarpt til verks.

Referanser
----------

1. ↑  „doctissimus adversariorum"; WATR 5, 75, Nr. 5345
2. ↑  WA 54, 444–458

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** BPN **·** MGP **·** NKC **·** BNE
 |
**Jacobo Palm** (født 28. november 1887, død 1. juli 1982) var en curaçaosk komponist.

Han var barnebarnet til Jan Gerard Palm (1831–1906) som ofte omtales som «den klassiske musikks far på Curaçao». Som sine fettere Rudolph og John Palm begynte Jacobo å ta timer i musikk av sin bestefar. Han spilte gjennom sin barndom flere musikkinstrument, som piano, orgel, fiolin, klarinett og tverrfløyte. 

Som komponist skrev Palm flere musikkstykker for piano, men også musikk for orgel og musikk til sangstykker. Hans musikkverk var sterkt påvirket av den polske pianisten Frédéric Chopin, men hadde også deler fra karibisk og latinamerikansk musikk.

Litteratur
----------

* Johannes I.M. Halman og Robert A. Rojer: *Jan Gerard Palm: Leven en werk van een muzikale patriarch op Curaçao*, Leiden: KITLV Uitgeverij, 2008
* Edgar Palm: *Muziek en musici van de Nederlandse Antillen*, Curaçaose Drukkerij, 1978
* Rudolph Boskaljon: *Honderd jaar muziekleven op Curac̜ao*, Assen: Van Gorcum & comp. 1958

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Produksjon av røykgubber i Seiffen, 1947.
Åpen røykgubbe der stedet for tratten synes.
**Räuchermann** eller **Räuchermännchen** (omtrent: *røykgubbe*) er en juledekorasjon som ble laget første gang av lekeprodusent fra det tyske fjellområdet Erzgebirge.

Den består av en snekret uthulet figur som lar seg åpne. På den nedre delen er det en metallplaea som gir plats til noen røkelseskorn. Tratten består av blant annet olibanum og når den glimter oppstår en aromatisk duft. Figuren forestiller vanligvis en gubbe med røykpipe og når den atter settes sammen strømmer røyken gjennom et hull som tjenestegjør som mumn.[] *Räuchermann* nevnes første gang i 1830-årene og den er blitt til et fast element av fjellstraktens folklore. Den er også vanlig julepynt i andre tyske regioner. Røkende tratter var kjent også tidligere, men de stod til å begynne med på et bord eller på en vinduskarm.

Gubbens utforming varierer, og ofte fremstilless den etter bestillerens behov. Oftest designes de etter yrker som er vanlige i Erzgebirge som for eksempel jegermestere, gruvearbeidere, soldater, kasserollemakere eller handelsresiende. Men det forekommer også skatspillere[*klargjør*] og røykende koner. Ifølge Guinness Rekordbok vises den største og den minste røykgubben i Kleinwelka som tilhører byen Bautzen (anlegget er kjendtsom dinosaurierpark).

Räuchermann er en av flere juledekorasjoner som er vanlig i Erzgebirge, blant de andre kan nevnes Schwibbogen, gruvearbeidere og engler utformet som lysestaker, og julepyramidet (*Weihnachtspyramide*).

Litteratur
----------

* Chemnitzer Berufsfachschule für Tourismus (red.): *Räuchermänner im Sächsischen Erzgebirge*, Husum Verlag 2000, ISBN 3880429634

Eksterne lenker
---------------

* (en) Räuchermännchen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Stefano Delle Chiaie** (født 13. september 1936 i Caserta i Italia, død 10. september 2019 i Roma, Italia) var en italiensk fascist som var involvert i Organizzazione Gladios spenningskapende strategi og Sør-Amerikas operasjon Condor. Chiaie var medlem av *Ordine Nuovo* og grunnleggeren av *Avanguardia Nazionale*. Han var også medlem av Propaganda Due og en nær venn av dens stormester Licio Gelli.

Stefano Chiae var blant aktørene i Yves Guérin-Séracs såkalte «Aginter Press» som ble grunnlagt i Portugal i 1965 av fascisten António de Oliveira Salazar. Den 8. desember 1970 deltok han i Junio Valerio Borgheses mislykkede forsøk på å gjennomføre et statskupp i Italia, hvoretter han flyktet til Francisco Francos Spania, i likhet med Vincenzo Vinciguerra. I Spania stiftet han bekjentskap med fremtidige medlemmer av dødsskvadronen Grupos Antiterroristas de Liberación.

Den 20. juni 1973 var Stefano Chiae delaktig i Ezeiza-massakren i Argentina. I 1975 samarbeidet han med Michael Townley, agent for Augusto Pinochets hemmelige politi Dirección de Inteligencia Nacional, i et mislykket drapsforsøk på den kristelig-demokratiske, Chilenske politikeren Bernardo Leighton. 

I 1976 deltok Chiae i terrorhandlinger i Montejurra i Spania, rettet mot Carlistene. Sammen med den tidligere nazisten og krigsforbryteren Klaus Barbie, var han delaktig i Luis García Meza Tejadas «kokain-kupp» i Bolivia i 1980. Etterforskningen som ble utført av den Spanske dommeren Baltasar Garzón, viser at Stefano Chiae på én og samme tid arbeidet for Argentinas antikommunistiske allianse, Augusto Pinochets hemmelige politi Dirección de Inteligencia Nacional og Hugo Banzers diktatur i Bolivia.

I 1989 ble Stefano Chiae arrestert i Caracas i Venezuela, etter å ha flyktet fra Bolivia like etter at Hernán Siles Zuazo ble valgt til president den 10. oktober 1982.

Delle Chiaie døde på et sykehus i Roma den 10. september 2019.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12351424b[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.repubblica.it[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   (sp) Sergio Sorin (4. februar 1999). «Las Relaciones secretas entre Pinochet, Franco y la P2 - Conspiración para matar». Nizkor Project. Besøkt 17. februar 2009.
4. ↑  Financial Times: *Key terror suspect flown back to Italy*, 13. oktober 1982.
5. ↑  «E' morto il neofascista Stefano Delle Chiaie». *Agi* **(italiensk)**. Besøkt 10. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
***Mannen som elsket Yngve*** er en roman av Tore Renberg. Boka ble første gang utgitt i 2003 på Oktober forlag, og den er også oversatt til svensk, dansk og fransk. Filmen med samme navn, som er basert på romanen, hadde premiere på norske kinoer 15. februar 2008.

Handling
--------

Romanen handler om et stort dilemma for bokas hovedperson - en tenåring som går i andreklassen i Stavanger. 

Sammen med kompisen Helge og kjæresten Katrine utgjør Jarle Klepp den tøffeste gjengen på skolen. De forfekter kompromissløse standpunkt til livets basale spørsmål: Verdensordningen, musikken, hårsveisen og hvem holder mål og hvem som ikke gjør det.

Den til nå høyst heterofile Jarle forelsker seg i Yngve. Yngve er en innflytter som spiller tennis og som ligger lysår bak gjengen når det gjelder innsikt i livets store spørsmål. Jarle må være ærlig mot seg selv og sine egne følelser og kommer dermed inn i et nett av løgner overfor den gamle gjengen. Rollespillet går over styr og Jarle går brutalt på trynet.

Andre utgaver
-------------

* 2008: Lydbokforlaget, lydbok, lest av Rolf Kristian Larsen. ISBN 9788242121882.
* 2008: Oktober forlag, heftet. ISBN 9788249505555.

Eksterne lenker
---------------

* MannensomelsketYngve.no Arkivert 12. februar 2008 hos Wayback Machine.
* *Mannen som elsket Yngve*-fanside
* *Mathias Rust Band* på MySpace



1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
«**Jacobs vise**» er en vise av Ole Paus, utgitt i diktsamlingen *Tekster fra en trapp* (1971) og på platen *Garman* i 1972. Sangen handler om «den totale ensomheten» og antyder at hovedpersonen Jacob begår selvmord. Sangen er en av flere tidlige sanger som uttrykker Paus' interesse for utstøtte og marginaliserte i samfunnet, ved siden av blant annet *Merkelige Mira* og *Kajsas sang*. Sangen er løst inspirert av Karsten og Henry, to uteliggere som Paus ble kjent med i barndommen da han bodde i en av Luftforsvarets leiligheter på Hovseter. De to uteliggerne bodde i en enkel hytte de hadde laget selv i Hovseterskogen. En dag hadde noen av offiserene i Luftforsvarets boliger satt fyr på hytta, og Karsten og Henry var borte.

Referanser
----------

1. ↑  *Stavanger Aftenblad*. 5. november 2004. s. 15.
2. ↑  Leif Gjerstad og Lars Ulseth, red. (2020). *Pauspoeten: Sangtekster gjennom 50 år*. Falck forlag. ISBN 978-82-93039-76-1
3. ↑  Ingenting å være redd for: Paus – retro, NRK, 15. august 2020

Eksterne lenker
---------------

* «Jacobs vise»
**Stefanie Schuster** (født 19. april 1969 i Riezlern, Vorarlberg) er en tidligere østerriksk alpinist.

I 1990-årene tilhørte hun de beste allroundalpinistene. Hun oppnådde topp 10-plasseringer i samtlige disipliner. Hun oppnådde pallplasseringer i både Super-G og utfor, og oppnådde fjerdeplasser i både kombinasjonsøvelsen og storslalåm.

Karrirens høydepunkt opplevde hun under VM 1999 i Vail, der hun tok bronse i utfor. Østerrike vant tredobbelt – gullet gikk til Renate Götschl, mens Michaela Dorfmeister tok sølvet. Hun la opp etter OL 2002 i Salt Lake City.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 11. januar 1997 | Østerrikes flagg Bad Kleinkirchheim | Utfor | 3 |
| 19. februar 2000 | Sveriges flagg Åre | Utfor | 3 |
| 22. desember 2001 | Sveits’ flagg St. Moritz | Super-G | 3 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stefanie Schuster – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stefanie Schuster – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Stefanie Schuster – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Stefanie Schuster – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Stefanie Schusters hjemmeside
**Jacobine von der Lippe Parelius Waaler** (født Dick 11. april 1857 i Oppdal, død 8. juli 1921 i Kristiania) var en norsk forfatter. Hun ble kjent for sin roman *Fra jobbetiden ved En af dem – Virkelighedsbillede af W.*.

*Fra jobbetiden*s omslag, illustrert av Gustav Lærum.

Liv og virke
------------

Jacobine Waaler utga i 1903 romanen *Fra jobbetiden ved En af dem – Virkelighedsbillede af W.* under psevdonym. Boken omhandler jobbetiden i Kristiania før Kristianiakrakket i årene før 1899, og datidens galopperende eiendomsspekulasjon står sentralt i fortellingen. Boken var illustrert av Gustav Lærum.

Hun engasjerte seg selv i slutten av 1890-årene i eiendomsspekulasjon, og medvirket i 1899 i opprettelsen av eiendomsselskapet *Aasen*, hvis formål var å utnytte – enten ved salg eller utparsellering – tomtegrunn av gården Åsen i Vestre Aker. Året før deltok hun i oppkjøpet av Aasen Teglværk.

Familie
-------

Jacobine Waaler var datter av personellkapellan Christian Dick og hans hustru Elsebe Catharina (født Parelius). Hun ble gift med offiseren Hjalmar Waaler. Hun gikk under kallenavnet *Jakka Waaler*.

Bibliografi
-----------

* 1903: *Fra jobbetiden ved En af dem – Virkelighedsbillede af W.*, Tvedte, Kristiania

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Ministerialbok for Oppdal prestegjeld 1848-1872 (1634P), Fødte og døpte: 1857-05-20
3. ↑  Ministerialbok for Garnisonsmenigheten prestegjeld 1915-1921 (0301M4), Begravde: 1921-07-13
4. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. Oslo. 1899. s. 193.
5. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. Oslo. 1898. s. 1371.
6. ↑  Ministerialbok for Oppdal prestegjeld 1848-1872 (1634P), Fødte og døpte: 1855-02-20
7. ↑  Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad, Tellingskrets: 037 
Bosted by: 0075 St Olavsgate 28/30, Leilighet: 04
8. ↑  *Morgenbladet 1899.10.24*. Norge, Oslo. 1899. s. 3.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 258. ISBN 8257900109.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Litteratur
**Gressvik** er et tettsted som ligger i kommunen Fredrikstad, Norge.
Elven Seut skiller Gressvik fra byen Fredrikstad. Gressvik strekker seg fra Ørebekk i nord til Rød og Viker i sør.

Før 1860 besto Gressvik av kun to gårder (Hauge og Græsvig) og noen få andre hus. Etter at Julius Nicolai Jacobsen bygget opp et sagbruk, vokste antallet hus og folk betraktelig.

Sentrum av Gressvik tettsted kalles «Markedet» og er et lite handelsområde. Det er to barneskoler, Rød og Hurrød barneskoler. Rød er for elever fra Oksviken, Viker, Krosnes, Rød og Dale. På Hurrød går elever fra sentrale Gressvik. Den eneste ungdomsskolen er Gressvik Ungdomsskole.

Det er for tiden gratis fergeforbindelse mellom Gressvik og Fredrikstad sentrum – og noen andre steder rundt Fredrikstad.

Ørebekk – der nærmeste kjørbare forbindelse til Fredrikstad ligger – har de siste årene være et område med stor utbygging, både når det gjelder boliger og forretningsvirksomhet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kommunikasjonskontroll** er en målrettet, og vanligvis mer eller mindre varig, avlytting eller  sporing av en mistenkt persons kommunikasjon over telefon eller internett.

Den vanligste metoden for kommunikasjonskontroll er telefonavlytting av en bestemt telefonabonnent, men også soneavlytting av telefoni-trafikken i et område er aktuelt – f.eks all telefoni inn og ut av en bygning. Dessuten kan e-post og surfing på internett registreres regelmessig ved å avlese IP-adresse for avsender og mottaker av datatrafikken.

Forskjellen på kommunikasjonskontroll og f.eks datalagring eller oppretting av mobilregulert sone, er at kommunikasjonskontroll iverksettes når man har en spesifikk mistanke mot en bestemt person (abonnent). Datalagring og mobilregulert sone er en målrettet men bredere lagring, sporing eller identifisering av kommunikasjonen til en større gruppe mennesker i et visst område, med henblikk på å søke etter mistenkelig trafikk blant denne gruppen av mennesker hvor de fleste av dem ikke er mistenkt på noe vis.

Kommunikasjonskontroll i Norge
------------------------------

I Norge trenger Politiet rettslig kjennelse for å iverksette kommunikasjonskontroll, mens mobilregulert sone kan opprettes uten rettslig kjennelse, og datalagring nå innføres i Europa som en generell lagring av trafikkdata fra alle telekunder uavhengig av mistanke (gjennom datalagringsdirektivet).

Referanser
----------

1. ↑  Garner (bok) side 550
2. ↑

Se også
-------

* Tyvlytting
* Kontrollutvalget for kommunikasjonskontroll
* Politiets sikkerhetstjeneste
***Mannen som alle ville myrde*** (svensk: *Mannen som alla ville mörda*) er en svensk kriminalfilm fra 1940 i regi av Arne Bornebusch. I rollene ser vi blant andre Rune Carlsten, Ullastina Rettig og Helfrid Lambert.

Filmens litterære forelegg var den norske forfatteren Axel Kiellands skuespill *Mannen som alle ville myrde* (Det hadde hatt premiere på Det Nye Teater i Oslo 1. januar 1938). Kielland skrev også filmmanuset. Sjeffotografene Ulf Greber og Per Jonson var norske. 

Som filmmusikk benyttet man flere stykker av Jules Sylvain.

Den hadde svensk premiere på kinoen *Skandia* i Stockholm 1. mars 1940. 

Filmen ble negativt mottatt og ble også en økonomisk fiasko. Den fraværende suksessen gjorde at filmen i praksis kom til å innebære slutten for Bornebuschs karriere som spillefilmsregissør.

Innspillingsfakta
-----------------

Innspillingen fant sted 30. november 1939–januar 1940 i Norsk Films studio på Jar.

Handling
--------

Den velstående forretningsmannen Vilhelm Gerner setter med et forfalsket telegram i gang en aksjespekulasjon som ruinerer hans venner Smith og Grå, slik at førstnevnte begår selvmord. Gerners brutalitet går også ut over hans unge hustru Elsa.

En dag finner man Gerner myrdet i sin villa og en jakt på morderen starter. Utredningen slår fast at det hele ikke dreier seg om ett mord, men om et vådeskudd, noe som dog ikke skal vise seg å stemme. Den virkelige morderen er Elsas far, kunsthandler Berger.

Rolleliste
----------

* Rune Carlsten – Direktør Vilhelm Gerner
* Ullastina Rettig – Elsa Gerner, Vilhelms hustru
* Helfrid Lambert – Fru Wahlbeck, Elsas mor
* Mimi Pollak – Frøken Erna Lossow, Gerners sekretær
* Georg Løkkeberg – Gunnar Hammer, ingeniør
* Olle Florin – Jessing, lege
* Knut Lambert – Smith, bankdirektør
* Georg Fernquist – Ragnar Grå, disponent
* Hugo Tranberg – Kriminalførstebetjenten
* Ludde Juberg – Landsfiskal Mörk
* George Thunstedt – Ask, kriminalreporter, kalt Masen
* Henrik Schildt – Hagen, kriminalkonstabel, fingeravtrykksekspert

Ikke krediterte
* Tryggve Larssen – Berger, kunsthandler
* Holger Sjöberg – Redaksjonssekretæren

Kilder
------

* *Mannen som alla ville mörda* (1940) i Svensk Filmdatabas

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mannen som alle ville myrde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mannen som alle ville myrde* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Mannen som alle ville myrde* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
***Iskra*** (russisk: Искра, «Gnist») var en politisk avis av russiske sosialistiske emigranter, etablert som Det russiske sosialdemokratiske arbeiderpartiets offisielle organ. Den første utgaven ble utgitt i Leipzig i 1900. Andre utgaver ble utgitt i München, London og Genève. Til å begynne med ble avisa styrt av Lenin. I 1903, etter delingen av RSDLP, forlot Lenin staben, og avisa ble overtatt av mensjevikene og ble utgitt under kontroll av Georgij Plekhanov til 1905. Gjennomsnittlig opplag var 8 000.

Iskra's motto var «Из искры возгорится пламя» («Fra en gnist skal en ild blusse opp») — en linje fra svaret som Vladimir Odojevskij skrev til diktet av Pusjkin henvendt til anti-tsar dekabristene som var fengslet i Sibir.

Enkelte i staben var senere involvert bolsjevik-revolusjonen i oktober 1917.

Pesonalet i begynnelsen:

* Vladimir Lenin (Vladimir Iljitsj Uljanov)
* Georgij Plekhanov
* Vera Zasulitsj
* Pavel Akselrod (Pinkhus Borukh)
* Julius Martov (Julij Cederbaum)
* Aleksandr Potresov

Senere:

* Leon Trotskij (Ljov Davidovitsj Bronstein)

Trykk: Blumenfeld.

Se også
-------

* Pravda

Kilder
------

* L. Trotskij: «Mitt liv»
* Sovjetisk encyclopedisk ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
***Mannen på balkongen*** (1967) er en roman av forfatterparet Sjöwall & Wahlöö i deres krimserie om Martin Beck og hans etterforskningsgruppe. Boken er den tredje i serien *Roman om en forbrytelse* (*Roman om ett brott*).

Handling
--------

I de offentlige parkene i Stockholm har det vært en serie ran og når en liten jente blir funnet seksuelt misbrukt og så drept begynner Beck og gruppen hans begynner å jage raneren, selv om det var usannsynlig at han var ansvarlig for det pedofile angrepet. Han var i det minste et viktig vitne for det som viser seg bare å være det første av en serie mord.

Karakterer og deres utvikling
-----------------------------

Den bøllete detektiven Gunvald Larsson blir introdusert, liksom Einar Rönn, som kommer fra landsbygda og liker det stille livet. Larsson var Sjöwalls favorittkarakter, som Rönn var Wahlöös. To vanlige konstabler, Kristiansson og Kvant, blir også introdusert som et komisk innslag gjennom resten av serien. 

Portaler: Litteratur | Sverige

| * v
* d
* r
*Roman om en forbrytelse* av Sjöwall & Wahlöö |
| --- |
| Maj Sjöwall • Per Wahlöö |
| Bøkene | *Roseanna* • *Mannen som gikk opp i røyk* • *Mannen på balkongen* • *Døden tar buss* • *Brannbilen som forsvant* • *Snut, snut, kaffegrut* • *Mannen på taket* • *Det lukkede rom* • *Politimorderen* • *Terroristene* |
| Filmatisering | *Roseanna* (1967) • *The Laughing Policeman* • *Mannen på taket* • *Mannen som gick upp i rök* • *Brannbilen som forsvant* • *Det slutna rummet* • *Roseanna* (1993) • *Polis polis potatismos* • *Mannen på balkongen* • *Politimorderen* • *Stockholm Marathon* |
| Hørespill | Døden tar buss (2007) |



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Kommunistisk Plattform** (KPml) er en paraplyorganisasjon som er sammensatt av tidligere AKP-ere og medlemmer fra ML-gruppa Revolusjon og Noregs Kommunistiske Studentforbund. KPml ble stiftet i kjølvannet av nedleggelsen av partiet AKP i forbindelse med opprettelsen av det nye partiet Rødt i 2007. KPml har til formål å reise et kommunistisk parti på marxismen-leninismens grunn, dette skulle skje i løpet av kort tid etter 2007. Dette slo ikke til.

KPml utga utdelingsavisen KPml.no. Denne utgivelsen er opphørt, mens tidsskriftet *Revolusjon fremdeles utkommer med to utgaver i året*.[]

Både ML-gruppa Revolusjon og Noregs Kommunistiske Studentforbund er nå[*når?*] nedlagt.[]

Talspersoner
------------

Ledelsen i KP(ml) er ikke offentlig kjent. Offisielle talspersoner har vært:

* Kjell Arnestad 2007-2012
* Torstein Skarbø 2012-2013
* Dagbjørn Skipnes 2013

Referanser
----------

1. ↑  «Kommunistene organiserer seg på ny», *Revolusjon.no* 9. mars 2007
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. mars 2017. Besøkt 4. mai 2013.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. september 2013. Besøkt 4. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Isjias** eller **isjialgi** betegner nevralgi i isjiasnerven; denne nerven er kroppens lengste nerve og går fra korsryggen, ned gjennom bekkenet, ned langs baksiden av låret, og deler seg i to greiner ved kneet. Den ender i tærne.

Smertene er oftest utstrålende, pga. irritasjon av en eller flere nerverøtter og deres forlengelser som fører til benet, som kan være ledsaget av sensoriske forstyrrelser, lammelser eller refleksforandringer. Isjias opptrer ofte i kombinasjon med lumbago. Selv om isjias er en forholdvis vanlig smertetilstand med opphav i korsryggen, blir ofte betegnelsens egentlige betydning misforstått. Isjias er ikke en diagnose, snarere et sett av tegn og symptomer, hvor fellesnevneren er at det foreligger en irritasjon av nerveroten, betegnelsen angir altså ikke *hva* som irriterer.

Prolaps er en årsak til isjias som innebærer at det er kommet en sprekk i mellomvirvelskiven slik at et geleliknende stoff i midten av mellomvirvelskiven presses bakover og trykker på nerverøtter i ryggmargskanalen.

Symptomer
---------

De typiske symptomene er som nevnt ryggsmerter med samtidig utstråling til en av føttene. Prolapsen kommer vanligvis plutselig, men mange med symptomet føler smerter og stivhet i ryggen lenge før den akutte forverringen. Sammen med prolapsen skilles det ut noen stoffer som irriterer og fører til betennelse og hevelse rundt prolapsen. I denne første fasen er smertene ofte meget intense, men etter noen dager vil smertene avta.

Utredning
---------

Lasègues prøve foretas ved å løfte opp ett ben av gangen mens pasienten ligger på ryggen. Positiv prøve angis ved hvor mange graders vinkel, inntil 60 grader-, benet er løftet fra benken idet det oppstår smerte nedover i benet. Dersom undersøkelsen gir mistanke om prolaps kan videre bildeundersøkelser være nyttig, fortrinnsvis MR, som viser prolaps. Røntgen og CT kan gi indikasjoner på andre patologiske tilstander i ryggen, slik som slitasje og frakturer. Prolapser vil derimot ikke synes på disse bildemodalitetene.

Referanser
----------

1. ↑  Hadeland Kiropraktiske Senter – *Isjias*
2. ↑  «Smerter ved prolaps i korsryggen». Pasienthåndboka.no. Arkivert fra originalen 21. september 2010. Besøkt 4. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Helseinformatikk Arkivert 21. september 2010 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Standard trykk og temperatur** (engelsk *standard temperature and pressure*, STP), også kjent som **standardbetingelser**, er et sett av standardiserte betingelser for eksperimentelle målinger som muliggjør meningsfull sammenligning av måledata. 

Det finnes en rekke ulike definisjoner for standard trykk og temperatur i bruk. De fleste bruker et trykk rundt atmosfæretrykket ved havoverfalten og en temperatur lik null grader celsius eller rundt «romtemperatur». Innen kjemi generelt er den mest autoritative definisjonen gitt av IUPAC som temperatur lik null grader celsius (273,15 K) og trykk lik 100 kPa (0.986 standardatmosfærer). Før 1982 anbefalte de trykk lik én standardatmosfære (101.325 kPa) og denne definisjonen er fortsatt i bruk. For naturgass brukes typisk 101,325 kPa og 15 °C som definert i ISO 13443. Det finnes også definisjoner som bruker romtemperatur, definert som enten 20 °C eller 25 °C, av praktiske årsaker.

Referanser
----------

1. ↑  A. D. McNaught, A. Wilkinson (1997). *Compendium of Chemical Terminology, The Gold Book* (PDF) (2nd utg.). Blackwell Science. ISBN 0-86542-684-8. Arkivert fra originalen (PDF) 24. mai 2016. Besøkt 18. juli 2013. «Standard conditions for gases: Temperature, 273.15 K [...] and pressure of 105 pascals. The previous standard absolute pressure of 1 atm (equivalent to 1.01325 × 105 Pa) was changed to 100 kPa in 1982. IUPAC recommends that the former pressure should be discontinued.»
2. ↑  *Natural gas – Standard reference conditions (ISO 13443)*. Geneva, Switzerland: International Organization for Standardization. 1996.
Porten til Høyesterett, som ligger i det gamle Legasjonsområdet i Beijing.
**Folkets høyesterett** (kinesisk: 最高人民法院; pinyin: *Zuìgāo Rénmín Fǎyuàn*) er den høyeste domsinstans i Folkerepublikken Kina, med unntak av Macao og Hongkong som har sine egne domstolsvesener. Domstolen har sete i Beijing.

Domstolen går i realiteten tilbake til 1949, men ble ikke formelt opprettet før i 1954. Domstolen er understilt Den nasjonale folkekongress, som også utpeker alle dens medlemmer.

Liste over justitiarier
-----------------------

Utnevnt av Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse:

* Shen Junru (1949–1954)

Utnevnte av Den nasjonale folkekongress:

* Dong Biwu (1954–1959)
* Xie Juezai (1959–1965)
* Yang Xiufeng (1965–1975)
* Jiang Hua (1975–1983)
* Zheng Tianxiang (1983–1988)
* Ren Jianxin (1988–1998)
* Xiao Yang (1998–2008)
* Wang Shengjun (2008–)

Eksterne lenker
---------------

* Domstolens hjemmeside (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |