recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Otniel fra «Promptuarii Iconum Insigniorum», 1553
**Otniel** (hebraisk: עָתְנִיאֵל בֶּן קְנַז, moderne hebraisk *Otni'el Ben Kenaz*; «Guds løve») var ifølge *Bibelen* den første av dommerne etter Josva. Han var nevø av Kaleb og ble også gift med Kalebs datter. Otniel kjempet mot Kusjan-Risjatajim, som omtales som konge i Mesopotamia.

Familie
-------

Otniel var i slekt med Kaleb da hans far var Kenas, den yngre broren til Kaleb. *Talmud* argumenterer også for at Otniel var Kalebs bror. Da Kaleb lovte sin datter Aksa til den som erobret landet Debir. er det Otniel tar utfordringen, og ble således Kalebs svigersønn.

Dommer
------

Rundt tretti år etter at Josva var død ble israelittene underkastet Kusjan-Rishathaim, konge av Mesopotamia, etter sigende på grunn av at de hadde syndet. Kongen av Mesopotamia undertrykte dem i åtte år til de skrek ut til Gud. Otniel ble løftet opp for å være deres budbringer. Han var nevø av Kaleb, og Otniel er den eneste dommeren som er nevnt tilknyttet Judas stamme. Under Otniel varte freden i førti år.

Etter disse førti årene ble Israel underkastet Eglon, en konge av Moab, igjen for at israelittene ikke hadde oppført seg så bra som de burde, ifølge *Bibelen*: «de hadde gjort det som var Herren imot». Denne gangen var de underkastet i atten år.

Referanser
----------

1. ↑  Tidligere oversettelser var mindre klar på om Otniel var nevø eller sønn, men nyere oversettelser slår fast at han var nevø; jf. Nettbibelen: Josva 15:17[*død lenke*]: *Otniel, sønn av Kenas, Kalebs bror, inntok byen og fikk Aksa til kone*
2. ↑  Talmud: *Sota 11b*
3. ↑  Nettbibelen: Josva 15:16[*død lenke*]: *Kaleb sa: «Den som slår Kirjat-Sefer og inntar byen, skal få Aksa, datteren min, til kone.»*
4. ↑  Josva 15:16, 17; Dommerne 1:13: *Otniel, sønn av Kenas, Kalebs yngste bror, inntok byen og fikk Aksa til kone.*
5. ↑  Nettbibelen: Dommerne 3:12-13[*død lenke*]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** |  **Dommerne i Israel**(-–-) | Etterfølger:**Ehud** |

Eksterne lenker
---------------

* «Book of Judges», artikkel i *Jewish Encyclopedia* (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
Mal:Italic title
***Sodalitium Pianum*** i latin for «Piusfellesskapet», hvorved menes pave Pius V».

For å sikre håndhevelse av disse avgjørelsene organiserte msgr Umberto Benigni, gjennom sine personlige kontakter med teologer, en uoffisiell gruppe sensorer som rapporterye til ham dem som ble antatt å undervise i vranglære. Gruppen ble kalt ***Sodalitium Pianum***, dvs. **Society of St. Pius V**, som i Frankrike var kjent som *La Sapinière*. Den hadde aldri mer enn femti medlemmer, som noen ganger brukte overivrige og hemmelige metoder som å åpne og fotografere private brev, og undersøke opptegnelser hos bokhandlere for å se hvem som kjøpte hva. Blant dem somde den undersøkte var kirkehistoriedosent i kirkehistorie Angelo Roncalli (den senere pave Johannes XXIII).

Kardinalstatssekretær Rafael Merry del Val forhindret foreningen fra å oppnå kanonisk anerkjennelse, og den kompetente avdeling av den romerske kurie oppløste den i 1921 på grunn av «endrede omstendigheter». Ifølge Yves Congar O.P. forble nettverket operativt til en viss grad til de første årene av Sndre verdenskrig.

Det er delte meninger blant forskere om i hvilken grad pave Pius X var klar over eller godkjente Benignis initiativ.

Referanser
----------

1. ↑  Eamon Duffy (2006). *Saints & Sinners*, s. 328. Yale University Press, New Haven.
2. ↑  Modernism i *Encyclopædia Britannica*.
3. 1 2  (de) Thomas Marschler: «Benigni, Umberto» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 20, Nordhausen 2002, ISBN 3-88309-091-3, sp. 113–116.
4. ↑  Congar O.P. Yves, *Mon journal du Concile (1946–1956)*, Les Editions du cerf, Paris, 2002

Bibliografi
-----------

* Mal:In lang Poulat, Émile, *Intégrisme et catholicisme intégral*, Casterman, Paris, 1969
* Mal:In lang Bavoux, Gérard, *Le porteur de lumière - Les arcanes noirs du Vatican*, Pygmalion, Paris, 1996
* Alvarez, David, *Spies in the Vatican*, University Press of Kansas, Lawrence-KS, 2002, ISBN 978-0-7006-1214-7
* Rev. Fr. Gregoire Celier (November 2003). «Saint Pius X: The Sodalitium Pianum». *The Angelus*. Anne Stinnett (trans.). Besøkt 24. august 2013.
Istapper. Is er frosset vann.
**Frysing** eller **størkning** betegner faseovergangen fra flytende (væske) til fast stoff. De fleste kjente stoff kan opptre i tre *faser*: fast, flytende og gassfase. Frysing eller størkning betegner altså overgangen mellom de første to fasene. Den motsatte prosessen kalles smelting.

Frysepunkt
----------

Temperaturen der et rent stoff fryser kalles frysepunkt eller størkningspunkt. Normalt er dette lik smeltepunktet, men er vanskeligere å måle fordi mange stoffer kan underkjøles hvis betingelsene for krystallisering ikke er til stede. Frysepunktet til vann er for eksempel 0 °C, men uten frysekjerner kan en få underkjølt vann helt ned til −42 °C. Det motsatte er ikke tilfelle: is kan ikke varmes opp over smeltepunktet uten å smelte, gitt nok tid. Både frysepunkt og smeltepunkt er trykkavhengig, men i mindre grad enn kokepunkt.

Frysing av blandinger
---------------------

For en blanding av forskjellige stoffer vil typisk de ulike stoffene i blandingen ha ulike smeltepunkt. Dette utnyttes i fraksjonell størkning og andre teknikker for å skille stoffer fra hverandre eller øke renheten til et stoff.

Frysing som konservering
------------------------

Frysing er en vanlig metode for konservering av mat. Når vanninnholdet i maten fryser til is vil bakterievekst og kjemiske reaksjoner som fører til foråtning gå mye saktere.

Frysing av grunnen er en metode for å gjøre den vanntett og/eller sterkere, og kalles for grunnfrysing.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Freezing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Faseoverganger i materie| TilFra | Faststoff | Væske | Gass | Plasma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Faststoff |  | Smelting | Sublimasjon |  |
| Væske | Frysing |  | Fordampning |  |
| Gass | Deposisjon | Kondensasjon |  | Ionisering |
| Plasma |  |  | Plasma-rekombinasjon |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Innlandet Arbeiderparti** er Arbeiderpartiets fylkesorganisasjon i Innlandet fylke.

Hedmark Arbeiderparti og Oppland Arbeiderparti ble slått sammen til Innlandet Arbeiderparti 1. april 2019 i forbindelse med at Hedmark og Oppland fylker skulle slå seg sammen til Innlandet fylke fra 1. januar 2020.

Lise Selnes er leder for Innlandet Arbeiderparti.

Den 20. februar 2022 vedtok fylkestingsgruppen til Arbeiderpartiet en innstilling om å beholde Innlandet fylke. Innstillingen fikk 14 stemmer; en alternativ innstilling om å dele fylket, fikk 5 stemmer.[13] Den 22. februar 2022 vedtok fylkespartiet å se bort fra folkeavstemningen og beholde Innlandet fylke. Beslutningen fikk 52 mot 50 stemmer.[14]

Den 27. november 2021 sa representantskapet i Innlandet Arbeiderparti nei til å sende en søknad til regjeringen om oppløsning av fylket. Kun 6 av 82 delegater ville oppløse fylket. Ingen ville ha folkeavstemning. Arbeiderpartiet har sammen med Høyre, KrF og Venstre flertall i fylkestinget, og heller ikke disse partiene ønsket en oppløsning.[7]

Den 24. februar 2022 meldte Aftenposten at Innlandet Arbeiderparti mistet 82 medlemmer under denne prosessen. De fikk også 10 innmeldinger.[16][17] Senterpartiet på sin side omtalte avgjørelsen om å beholde storfylket som en demokratisk skandale.[18]

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Arbeiderpartiet |
| --- |
| Fylkesorganisasjoner | 
* Akershus
* Aust-Agder
* Buskerud
* Finnmark
* Hedmark
* Hordaland
* Innlandet
* Møre og Romsdal
* Nordland
* Oppland
* Oslo
* Rogaland
* Sogn og Fjordane
* Telemark
* Troms
* Trøndelag
* Vest-Agder
* Vestfold
* Østfold

 | Folketeaterbygningen i OsloFolketeaterbygningen i Oslo |
| Sideorganisasjoner | 
* Arbeidernes Opplysningsforbund
* Kvinnepolitisk styre
* Arbeidernes ungdomsfylking
* A-pressen
* Folkets Hus
* Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek

 |
| Historie | 
* Arbeidersamfunn
* Kråkerøy-talen
* Moskvatesene
* Splittelsene i Arbeiderpartiet 1918–1923
* Kriseforliket
* Massedrapene på Utøya
* 1. mai
* LO
* NKP
* Nord-Trøndelag Arbeiderparti

 |
| Kategori:Arbeiderpartiet |
**Filmteknikk** (på engelsk *cinematic techniques*), også kalt **audiovisuelle virkemidler** eller **filmatiske grunnelementer**, er ulike kunstneriske, fortellertekniske, visuelle og lydmessige metoder filmskapere benytter seg av for kommunisere en mening, underholde, og for å skape en bestemt følelsesmessig eller psykologisk reaksjon hos publikum. 

Med filmteknikk mener man de mest grunnleggende virkemidlene i filmmediet. 

Terminologien for filmteknikk er ofte overlappende med tegneseriens. I litteraturen kalles de tilsvarende metodene "litterære virkemidler".

Mise en scène
-------------

*Se utdypende artikkel om Mise en scène*

*Mise en scène* er et audiovisuelt virkemiddlel som brukes når man lager film, og innebærer rommet og elementene som stilles foran kamera. Dette inkluderer scenografi (rommet som avbildes), skuespillere, og lysetting. *Mise en scène* etablierer stemningen i en scene, og karakteriserer og identifiserer miljøet og personer i scenen.

Ordet er fransk og betyr «det som stilles til skue».

Kinematografi
-------------

*Se utdypende artikkel om Kinematografi*

Kinematografi er en del av filmteknikk og et audiovisuelt virkemiddel, samt filmatiske grunnelementer.

Med Kinematografi mener man alt av filminnspillingen som skjer inne i kameraet. Dette innebærer alle estetiske valg om innspillinger osv. Det innebærer:

1. Billedutsnitt
2. Perspektiv
3. Kameraføring
4. Kamerainnstillinger
5. Objektivet

Filmlyd
-------

*Se utdypende artikkel om Filmlyd*

Filmlyd er en betegnelse på lyden i film. Ofte blir filmlyd definert i disse gruppene:

* Effektlyd
* Filmmusikk
* Reallyd
* Kontentum
* Dialog
* Monolog

Klipping
--------

*Se utdypende artikkel om Klipping*

Klipping er den prosessen hvor man setter sammen en mengde opptak til en hel film, et fjernsynsprogram eller en video. Det er altså en måte å redigere opptak på, eller en måte å sette sekvenser i en montasje på, som har vært i kontinuerlig utvikling helt siden levende film ble oppfunnet. 
Et klipp er overgangen fra en sekvens til en annen, eventuelt avslutningen av ett klipp, og begynnelsen på et annet.

Alt etter hvilken teknikk man velger i en gitt situasjon, og hva man ønsker å oppnå, kan man velge å fremheve eller skjule et klipp. Innen amerikansk filmproduksjon søkes det gjerne i størst mulig grad å skjule klippene for å ikke trekke oppmerksomhet fra selve historien.

Klipping er en egen kunstform innen filmproduksjon, og blir gjerne omtalt som «andre gangs regissering» av filmen.

Se også
-------

* Film
* Filmhistorie
* Filmteori
* Filmproduksjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Giovan Battista Ramusio** eller **Giambattista** eller **Giovanni Battista Ramusio** (født 20. juli 1485 i Treviso i Italia, død 10. juli 1557 i Padova) var en venetiansk humanist, forfatter, diplomat, historiker, geograf og embedsmann. Etter en karriere i Vanezias diplomatiske tjeneste ble han til slutt av staten Venezias styrende i *Timannsrådet*.

Ramusio studerte i Padova under Pietro Pomponazzi og Aldo Manuzzio. Her studerte han fremfor alt det latinske og det greske språk og antagelig også noen orientalske språk, men hengav seg deretter ført og fremst til kosmografien og geografien.

I ettertid minnes han særlig for sitt omfattende verk *Delle navigationi e viaggi* som utkom i 1550-årene og inneholder gjenfortellinger om geografiske ekspedisjoner til forskjellige deler av verden, blant andre Magellans reise og beretningen om Pietro Querinis forlis på Røst i Lofoten. Et bind som utkomt posthumt i 1559 omhandlet Asia, og det gjenforteller detaljert Marco Polos reiseopplevelser. Verket ble gjenutgitt en rekke ganger, og var en viktig grunn til at Marco Polos egen beretning, kjent som *Il Milione*, ble trukket frem fra glemselen og ble kjent over hele Europa.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978)[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
En konsert ble holdt i året 2006 med publikum ombord på båter, noen av disse er puntere.**Giethoornse punter** er en lokal variant, også kjent som **gieterse punter** av den nederlandske seilbåttypen punter bygd i den kjente landsbyen Giethoorn i provinsen Overijssel øst i Nederland. Den var bygd som en rommerlig båt for transport i de mange kanaler som gjennomskåret landsbyen som er ansett som det nederlandske svaret på Venezia og fiskeri i de trange elvene og innsjøene i området. I «Nordens Venezia» var all transport gjort over vannet i den gamle delen av landsbyen som dertil er omringet av kunstige innsjøer.

Punteren hadde derfor en meget viktig rolle i landsbyen med omegn som nå ligger i kommunen Steenwijkerland som er kjent for sine våtmarker. Lokalbefolkningen tok vare på deres nære kulturelle bånder med båttransporten som i fortiden var deres tilværelse helt fra begynnelsen av. Det var med båter de lokale hadde grunnlagt landsbyen Giethoorn i middelalderen. Det er ikke tillatt å kjøre bil i Giethoorn med sterk avhengighet av sykkelstier, bruer og båter for å ta seg rundt i området.

Giethoornse punter
------------------

Den forreste båten er en zeepunter (sjøpunter), den bakeste er en giethoornse punter med svart bunn og brun ripebord.
Den typiske punteren er spissgattet med innesvingende ripebord mellom den skarpe forstevnen og den rette akterstevnen med størst bredde midtskips som også er åpent uten dekk. Tredelte spanter i bunnen nådde ikke fram til ripebordet med bred bunnseksjon for å ha størst mulig rom for å frakte last om bord. Det er dekk forut- og akterover i båten selv om det kunne blir lagt bord ovenpå den indre bunnen. På ripebordet har man et sidesverd på hver side som blir senket ned på lesiden under seiling. Den har flat bunn med utfallende sider oppover til midtveis på bordkledningen før ripebordet.

Punteren har en enslig mast med spriseil eller luggerseil, men kan også ha to par årer og påhengsmotor i tillegg. I akterstevnen er stevnroren med størst bredde under vannet og nedgående rorpinne. Det var en variant av den lokale punteren betegnet som **gieterse kaarpunter** med en brønn fylt med vann midtskips for frakt av levende fisk som en brønnbåt. Lokalt har punteren blitt betegnet som **boerenpunter** i landsbyen Giethoorn.

Giethoornse punteren er mellom 6 og 8 meter langt og opptil 1,45 meter bredt med dypgang på minst 0,5 meter. Bunnen på den flatbunnede punterbåten er mindre enn den totale lengden på opptil fem meter av en båt på 6,3 meter mellom endene.

Litteratur
----------

* *Aak to Zumbra, a dictionary of the World`s Watercraft*, Basil Greenhill, 2000 ISBN 0-917376-46-3
**Den norske Blue Shield-komité** (**BSN**) er den norske nasjonalkomite av *The International Committee of the Blue Shield* (ICBS), som er et samarbeidsorgan mellom de fire organisasjonene ICOM, ICOMOS, IFLA og ICA. Komiteen har til formål å samle og spre informasjon, samordne innsats og påvirke myndigheter og fagprofesjoner til å ivareta kulturarven under væpnete konflikter eller ved katastrofer. Den internasjonale Blue Shield-komiteen ble dannet i 1996. Komiteen tar sitt navn fra det blå skjold som er symbol for Haagkonvensjonen av 1954.

Etableringen av en norsk Blue Shield-komité begynte i 2000 da representanter for de fire organisasjonene innledet et organisert samarbeid i en arbeidsgruppe, der også andre kulturverninstanser har deltatt med løsere tilknytning. Komiteen arbeider med både norske og internasjonale spørsmål. I Norge har den blant annet arbeidet for at det skal utarbeides en nasjonal norsk beredskapsplan for kulturarv i tilfelle krig eller naturkatastrofe, og komiteen har øvd påtrykk for å få norske myndigheter til å ratifisere internasjonale avtaler som UNESCO-konvensjonen av 1970 om ulovlig ut- og innførsel av kulturarv, samt Haagkonvensjonens annen protokoll. Komiteen har også tatt opp enkeltsaker i Norge som gjelder forebygging av skade på kulturarv som følge av krig eller naturkatastrofer.

På det internasjonale plan har komiteen vært opptatt av tiltak for å forebygge eller forhindre skade på kulturarv i væpnete konflikter, og for å gi støtte der kulturarv er blitt skadet som følge av slike konflikter eller som følge av naturkatastrofer. Blant annet har komiteen tatt opp ødeleggelsene av kulturarv i konfliktområder som Irak, Afghanistan og Palestina, og har tatt initiativ til å få norske myndigheter til å bidra til redning av ødelagt, skadet og truet kulturarv der. Komiteen har også bidratt med undervisning om kulturarv og internasjonale rettsforhold til norske militære mannskaper på vei til innsats i Afghanistan.

BSN består av Arkivforbundet, ICOMOS Norge, Norsk Bibliotekforening og Norsk ICOM. Siden 2021 har styrelederen vært Håkon Roland.

Referanser
----------

1. ↑  «ICOMs hjemmeside - Blue Shield english». *www.icom-norway.org*. Besøkt 9. juni 2021.
2. ↑  «Blue Shield | Norsk ICOM». Besøkt 9. juni 2021.
3. ↑  «Beskytter kulturverdier i krig». *www.forsvarsbygg.no* **(norsk)**. Besøkt 9. juni 2021.
4. ↑  «Blue shield Norge». *Den norske Blue Shield komiteen*. 10. juni 2014. Besøkt 9. juni 2021.
5. ↑  «Styret». *Den norske Blue Shield komiteen*. 15. juli 2020. Besøkt 9. juni 2021.
**Andreas Olsen Nygaard** (født 7. november 1878 på Kongsberg, død 5. september 1963) var en norsk industriarbeider og politiker (Ap).

Han var sønn av en sølvverksarbeider, og ble den ene av to studenter i det første kullet som fullførte Kongsberg tekniske aftenskole i 1896/1897. Nygaard begynte å arbeide ved Kongsberg Våpenfabrikk i 16-årsalderen, og avanserte til arbeidsformann samme sted i 1921.

Nygaard hadde en rekke tillitsverv i arbeiderbevegelsen. Han var innvalgt på Stortinget fra kjøpstedene Drammen, Hønefoss og Kongsberg 1928–1930 og 1934–1945. I perioden 1931–1933 var han 1. vararepresentant, og møtte i lengre perioer for Torgeir Vraa. Nygaard hadde mesteparten av sitt virke i Stortingets skog- og vassdragskomite, men kom inn som forsterkning i Stortingets finans- og tollkomité ved et par anledninger. Han satt også som ordfører i Kongsberg kommune fra juli til desember 1945. Av andre offentlige verv kan nevnes styreformann ved Kongsberg sykehus og Buskerud skolehjem.

Nygaard ble tildelt Medaljen for fortjeneste av Kongsberg by i 1955. Andreas Nygaards vei på Kongsberg ble oppkalt etter ham i 1973.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 539[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Andreas Nygaards vei». Kongsberg kommune. Besøkt 18. juni 2014. [*død lenke*]
3. ↑  «Fortegnelse over personer tildelt Kongsberg bys fortjenestemedalje». Kongsberg kommune. Arkivert fra originalen 18. juni 2014. Besøkt 18. juni 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Andreas Nygaard hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Olaf Sørensen** | **Kongsbergs ordfører**(1945) | Etterfølger:**Adolf Martinius Thorsen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Singapores flagg Singapore |
| Boccia |
|  VM i boccia |
| Bronse | Lisboa 2010 | BC3, individuelt |

**Nurulasyiqah Binte Mohammad Taha** (født 28. desember 1984) er en singaporsk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC3, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese eller andre funksjonshemminger, som ikke greier å holde og kaste ballen selv, men må bruke bocciarenne.

Hun lider av spinal muskelatrofi, og begynte med boccia i april 2004. I 2010 fikk hun bronse ved VM i boccia, og i 2012 deltok hun i sine første paralympiske leker, i London.

Karriere
--------

Nurulasyiqah deltok ved Asian Para Games 2008 i Thailand, der hun kom på andreplass av to deltakere. Året etter vant hun *National Disability League*, der til sammen syv deltakere konkurrerte.

Ved *Asia and South Pacific Boccia Championships 2009*, som ble arrangert i Hongkong, fikk hun sølv individuelt. Her tapte hun finalen 0-12 for sørkoreanske Ho-Won Jeong. Singapore deltok også i parkonkurransen i klassen BC3, her kom de på 7.-plass av ni land som deltok.

I 2010 deltok hun i sitt første VM, da hun deltok i VM i boccia 2010 i Lisboa i Portugal. I gruppespillet vant hun alle sine tre kamper, med total score på 23-4, og gikk videre til sluttspillet. I sluttspillet slo hun til slutt Fernando Ferreira 6-1 i bronsekampen. I parkonkurransen endte Singapore på 10.-plass. Hun kom på 6.-plass ved Asian Para Games 2010 i Guangzhou og 30.-plass ved World Cup 2011, noe som gjorde at hun ved utgangen av 2011 var rangert som nummer 8 i verden i klassen BC3 ved utgangen av 2011.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok hun individuelt i klassen BC3. Hun ble slått ut av Han-Soo Kim i kvartfinalen, men endte til slutt på 7.-plass, etter å ha slått Armando Costa på tie-break i kampen om syvendeplassen.

Referanser
----------

1. ↑  Singapore Sports Council - *Nurulasyiqah Binte Mohammad Taha*[*død lenke*], besøkt 28. januar 2013.
2. ↑  CPISRA - *3rd Asian and South Pacific* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 28. januar 2013.
3. ↑  CPISRA - *CPISRA Boccia World Championships Lisboa 2010* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 28. januar 2013.
4. ↑  CPISRA - *Boccia World Rank List - Friday, Dec 16 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 28. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Singapore Sports Council - Nurulasyiqah Binte Mohammad Taha[*død lenke*]
* Profil hos IPC[*død lenke*]
* London 2012 - Nurul Binte Mohammad Taha
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Nåværende medlemmer fra venstre: Svenn Huneide, Geir Johnny Huneide, John Masaki, Tom Sennerud
Stoneflower er et norsk rockeband med base i Oslo, startet av Tom Sennerud, Frode Henriksen og Jon Johannessen i 1996.

Nåværende medlemmer er: 

John Masaki - Vokal

Svenn Huneide - Bass, Vokal

Tom Sennerud - Gitar, Tangenter, Vokal

Geir Johnny Huneide - Trommer

  

Biografi:

  

Tom Sennerud, Frode Henriksen og Jon Johannessen bestemte seg for å starte sit eget band etter de hadde spilt inn to skiver med Diesel Dahl og like etter fikk de med seg Svenn Huneide på bass. På den første skiven "Crack A Little Smile" hyrte de inn Steinar Krokstad (Stage Dolls) på trommer og Dag Bårdstu på tangenter.

  

Den første singelen "Sign On" kom ut i 1999 og albumet "Crack A Little Smile" ble sluppet i 2003 av et mindre plateselskap kalt Storyteller Records. Med god hjelp fra AOR Heaven fikk de promotert skiven over stort sett hele verden og den fikk fans overalt fra Brasil til Japan. Johannesen forlot bandet i 2005 og de tre resterende medlemmene startet innspillingen av album nummer to.

  

Bandet hadde nesten gjort ferdig hele albumet da vokalist Frode Henriksen måtte flytte til en annen landsdel og prosjektet ble lagt på is. Tom følte at låtene var for gode til å gi slipp på så han mikset ferdig platen på egen hånd og publiserte den i 2014 under sitt eget plateselskap Late Night Music.

Stoneflowers andre album "Destination Anywhere" høstet svært gode kritikker og Sweden Rock Magazine kåret det til "AOR Album Of The Year".

Skiven ble solgt og distribuert igjennom AOR Heaven. Tom og Svenn bestemte seg for å puste liv i bandet igjen og begynte å lete etter en ny vokalist.

  

De begynte å skrive låter og spille inn demoer og møtte tilfeldigvis på vokalist John Masaki som på det tidspunktet jobbet som syngende servitør og dubbet tegneserier i Tom sitt studio. De leide han først inn som sessionsanger for å legge noe demovokal, men det fungerte rett og slett så bra at de bestemte seg for å ta han inn i bandet som et fullverdig medlem i stedet. De fikk hjelp av Per Hillestad (Lava, Aha) på trommer til å spille inn den første låten, men de fant ut at de også ville ha en fast trommis i bandet. Valget falt på Geir Johnny Huneide som tilfeldigvis er Svenns bror. Med unntak av et lite bidrag fra Steinar Krokstad er resten av trommene på den tredje skiven spilt inn av Geir Johnny.

  

Albumet "Finally" ble ferdig innspilt i desember 2019 og har releasedato 15. mai 2020 via plateselskapet AOR Heaven. Finally er i hovedsak spilt inn i Toms studio Late Night Music og noen av trommene er spilt inn i Stable Studio hos multimusiker Leif Johansen (21 Guns, Phenomena, Aha)

  

Gjesteartister på Finally er: 

Per Hillestad (Lava, Marius Müller, Aha) - Trommer

Tommy Denander (Paul Stanley, Alice Cooper, Steve Walsh, Fergie Fredriksen) - Gitar

Bjørn Ole Rasch (Secret Garden) - Mini Moog

Gunnar Westlie (Da vinci, Road) - Gitar
The Bund, 1928
**The Bund** (tradisjonell kinesisk: 外灘, forenklet kinesisk: 外滩, pinyin: *Wàitan*, shanghainesisk: [ŋɑ²³tʰɛ⁵³]) er den mest berømte gaten og strandpromenaden i Shanghai i Folkerepublikken Kina. The Bund ligger i det sentrale bydistriktet Huangpu, og strekker seg i nord-sør-retning langs Huangpuelven, en bielv til den mektige Yangtze. 

The Bund tilhørte fra og med 1800-tallets siste halvdel og til kommunistenes maktovertakelse i Kina og Folkerepublikken Kinas grunnleggelse den 1. oktober 1949 for det meste den britiske bosetning i Shanghai. Under annen verdenskrig var byen og også denne delen av den okkupert av Japan. 

Langs The Bund finnes et antall svært kjente bygninger i nyklassisk stil, bl.a. Peace Hotel, HSBC-bankens gamle hovedkontor och Shanghais koloniale tollkontor. De fleste av disse bygninger er i dag beskyttede som historisk verneverdige. Broadway Mansions i nordenden av området er i Art deco.

Ved gatens endepunkt i nord ligger den lille Huangpuparken, en av byens eldste. Den er blitt kjent for et angivelig oppslag som forbød kinesere og hunder tiltrede. Helt nøyaktig er dette ikke. Noen tekst *No dogs and Chinese are allowed* var ikke å finne. Derimot stod det i parkregulativet at *The Gardens are reserved for the foreign community*, og lenger nede: *No dogs and bicycles are admitted*.

Navnet
------

Ordet *bund* betyr et dike eller en dikeoppbygd kai. Ordet kommer fra hindi/urdu *band*, som er av persisk opphav og betyr dike eller demning. I kinesiske havner ble det på engelsk særlig anvendt for å betegne de oppbygde kaianleggene langs elvebreddene.

Det er mange steder i India, Kina og Japan som ble kalt *bund* på engelsk (som for eksempel *The Yokohama Bund*). Men selve kortformen *The Bund* benyttes nesten utelukkende om den i Shanghai.

Referanser
----------

1. ↑  Robert A. Bickers and Jeffrey N. Wasserstrom. "Shanghai's 'Dogs and Chinese Not Admitted' Sign: Legend, History and Contemporary Symbol." *China Quarterly,* no. 142 (1995): 444-66.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*Pietro Cavallinis* mosaikk i apsiden i *Santa Maria I Tratevere* i Roma
**Mosaikk** er en flatedekorasjon som er satt sammen av små tesseraer (biter) av stein, glass eller lignende i forskjellige farger som til sammen danner bilder. Ordet kommer fra latin, *opus musivium*, som betyr «arbeid viet til musene».

Historie
--------

Det er sannsynlig at de første mosaikkene ble laget fordi en ønsket et billig gulvbelegg, så derfor finnes de i enklere privathus. Disse gulvene var laget av avrundet småstein som var hentet fra elver og strender. Steinene ble presset ned i et tykt mørtellag. Det er funnet slike gulv som er laget i det 8.–7. århundre f.Kr. som har en enkel form for ornamentikk. Dette er mosaikkunstens begynnelse.

Etter hvert gikk en over til å bruke små steiner som var tilskåret, *tesseraer*, i mosaikkgulvene og dette kom til å bli den dominerende teknikken.

Se også
-------

* San Vitale-basilikaen

Litteratur
----------

* ^  L'Orange, H.P. og Nordhagen, P.J. *Mosaikk, fra antikk til middelalder* Oslo 1958

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mosaics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The history of mosaic art

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne** (født 27. september 1774, død 3. juni 1835) var en danskfødt norsk jurist og politiker, og den første høyesterettsadvokat og regjeringsadvokat i Norge.

Han var assessor ved hoff- og stadsretten i København fra 1800 og advokat ved Højesteret fra 1802. Etter å ha blitt fradømt sine embeter i Danmark kom han til Norge, hvor han ble prokurator ved over- og underrettene i 1810 og fikk oppreisning for fradømmelsen av embetene i Danmark. I 1814 ble han Norges første høyesterettsadvokat (advokat ved Høyesterett). Han var Norges første regjeringsadvokat fra 1816 til 1820. Han var sorenskriver i Bamble fra 1820 til 1829 og medlem av kriminallovkommisjonen. I 1823 ble innvalgt som suppleant til Stortinget for perioden fra 1824 til 1826, men da det ble aktuelt å møte, ble han avvist av Stortinget fordi han fikk kongelig pensjon.

Slekt
-----

Han var født i Danmark som sønn av krigs- og landkommissær, deputert i Generalitetskollegiet, konferensråd Otto Christopher von Munthe af Morgenstierne og Christine Bodilla Birgitte de Flindt. Hans farfar, Bredo von Munthe af Morgenstierne, hadde blitt adlet i 1755.

Bredo Morgenstierne har en lang rekke politikere, jurister, akademikere og kunstnere blant sine etterkommere. Han var svigerfar til høyesterettsassessor Claus Winter Hjelm, høyesterettsjustitiarius Peder Carl Lasson og statsminister Frederik Stang. Han var farfar til universitetsrektor Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne og morfar til statsminister Emil Stang, oldefar til arkitekt Christian Morgenstierne, jurist Otto von Munthe af Morgenstierne, diplomat Wilhelm von Munthe af Morgenstierne, språkforsker Georg Valentin von Munthe af Morgenstierne, Oda Krohg, Bokken Lasson og Høyre-formann Fredrik Stang d.y. og tipp-tipp-oldefar til visesanger Ole Paus.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Bredo Henrik Von Munthe Af Morgenstierne, Norsk biografisk leksikon ID Bredo\_Von\_Munthe\_Af\_Morgenstierne\_-\_1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Utdypende biografi i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Regjeringsadvokaten |
| --- |
| 
* Morgenstierne (1816–1820)
* Hielm (1820–1825)
* Petersen (1830–1837)
* Aars (1822–1830)
* Stang (1837–1839)
* Bruun (1839–1842)
* Skjelderup (1842–1859)
* Dunker (1859–1870)
* Grønn (1870–1873)
* Lasson (1873–1893)
* Bergh (1893–1904)
* Lous (1904–1917)
* Schjødt (1917–1923)
* Johanssen (1924–1939)
* Voss (1939–1941)
* Bødtker (1945–1962)
* Michelsen (1962–1972)
* Haug (1972–1993)
* Fagernæs (1993–2015)
* Sejersted (2015–)

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Alfhild Hovdan Olsen** (født 13. april 1904 i Oslo, død 20. februar 1982 i Oslo) var en norsk journalist, filmarbeider, motstandskvinne og turistsjef i Oslo.

Hun vokste opp i Skien og begynte å arbeide som journalist etter examen artium.
For å demonstrere sin uvilje mot bilturismen gikk hun, 23 år gammel, til fots til Roma. Her fikk hun audiens hos Paven, Pius XI.

Andre verdenskrig
-----------------

Sammen med Lita Prahl og Niels Christian Brøgger var hun med på å utgi paroler og artikler allerede i 1940.. 
Etter å ha blitt arrestert ble hun satt i fangenskap på Grini fangeleir og i 1942 flyktet hun til Sverige. I Sverige arbeidet hun i den norske legasjonen på «idrettskontoret», som egentlig var et spionkontor, ledet av høyremannen Harald Gram. Hovdan, Asvor Ottesen og Hedvig Schjødt hadde alle kurerruter til Norge. Etter interne stridigheter om kurerrutene ble Hovdan fjernet fra sin stilling ved idrettskontoret i oktober 1943.   

Hovdan var aktiv med i det norske flyktningemiljøet og var med på å starte teatergruppen *Fri norsk scene*. Hun var også med i Patriotisk forbund. Dette var en organisasjon for norske flyktninger i Sverige, som også var kritisk til den norske regjeringen og mangelen på aktiviteter i den norske motstandsbevegelsen. Den norske legasjonen i Stockholm mente derfor at organisasjonen var en fordekt "kommunistdelegasjon". Hovdan hadde også nær kontakt med den Sovjetiske legasjonen i Stockholm under krigen.

Etter krigen
------------

Etter krigen fortsatte hun som turistsjef i Oslo. I 1947 startet hun tradisjonene med å sende et juletre til London. På grunn av sin aktivitet i Patriotisk forbund og kontakter med den Sovjetiske legasjonen i Sverige under krigen ble hun holdt øye med av overvåkningspolitiet etter krigen.

Utmerkelser
-----------

I 1967 ble hun tildelt St. Hallvard-medaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Oppr. Olsen "Hill" Hovdan, Norsk biografisk leksikon ID Alfhild\_Hovdan, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   tidspunkt 1967[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenpostens historieblad, nr. 3/2018
4. ↑  Luihn, Hans (1914-2008) (1960). *De illegale avisene: den frie, hemmelige pressen i Norge under okkupasjonen*. Oslo: Universitetsforl. s. 39.
5. 1 2 3  Pryser, Tore (2007). *Kvinner i hemmelige tjenester. Etterretning i Norden under annen verdenskrig*. Oslo: J.W. Cappelens Forlag. s. 10-11. ISBN 978-82-02-28336-0.
6. ↑  Pryser, Tore (1945-) (2000). *Okkupasjonshistoriske sideblikk: en artikkelsamling*. Lillehammer: Høgskolen i Lillehammer. s. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Corinne «Cori» Morris** (tidligere Corinne «Cori» Bartel; født 21. juni 1971 i Humboldt i Saskatchewan) er en canadisk curlingspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.

Bartel vant en olympisk sølvmedalje i curling for damer under 2010 i Vancouver. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass bak Sverige. De andre spillerne på laget var Cheryl Bernard, Susan O’Connor, Carolyn Darbyshire og Kristie Moore.

Canada vant åtte kamper og tapte en i den innledende runden og var dermed kvalifisert for semifinalespill. Semifinalen vant de med 6 - 5 over Sveits. I finalen tapte de for Sverige med 6 – 7.

OL-medaljer
-----------

* 2010 Canadas flagg Vancouver - Sølv Sølv - curling, damer Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cori Morris – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Cori Morris – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Cori Morris – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cori Morris – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cori Morris – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Cori Morris – World Curling Federation Rediger på Wikidata
Runnö, sett fra nord.
**Runnö** er en øy i Østersjøen, vel 10 km sørøst for Oskarshamn på Småland i Sverige. Øya er 589 hektar stor og inngår i et større naturreservat på totalt 2385 hektar (inklusive vannområdene). Runnö er den største øya i Oskarshamns kommune. I naturreservatet, som ble opprettet i 2009, inngår foruten Runnö blant annet øyene Runnö Rödskär i nordøst og Littlö i sør.

Historikk
---------

Runnö var lenge bebodd og hadde sitt største befolkningsantall i 1885 da 90 personer bodde på øya. Levebrødet til øyas befolkning har vært en kombinasjon av fiske, jordbruk og husdyrhold. I 1931 fikk Runnö telefonforbindelse og i 1954 strømforsyning. På øya finnes to små nabobyer: Norrgården og Sörgården som ikke inngår i naturreservatet. For tiden er Runnö først og fremst bebodd om sommeren, men det drives også fiske fra øya i deler av året.

Øya fikk oppmerksomhet under andre verdenskrig da et amerikansk bombefly nødlandet på sjøen og besetningen ble reddet av lokale fiskere.

Referanser
----------

1. ↑  Information länsstyrelsen i Kalmar län.[*død lenke*]
2. ↑  *Länsstyrelsens reservatskarta för Runnö* Arkivert 2016-09-15, hos Wayback Machine. (PDF)
3. ↑  Kalmar läns museum: *Örapport Runnö*, s. 9.
4. ↑  Kalmar läns museum: *Örapport Runnö*, s. 11.

Litteratur
----------

* Granlund, J. (1958): «Runnö i Kalmarsund, en skärgårdsös omvandling» i: *Stranda härads hembygdsförenings årsskrift*, 31-32 årgangene, 1957-1958.
* Norell, T. (1987): *Öliv – en skildring av livet på Runnö.* Oskarshamns kulturnämnd.

Eksterne lenker
---------------

* *Örapport Runnö*, Kalmar läns museum
* Länsstyrelsen i Kalmar län om Runnö.[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Vivi Krogh** (født 18. oktober 1919, død 23. mai 2014) var en norsk innvandringsmotstander som var leder av Organisasjon mot skadelig innvandring i Norge, som hun grunnla i 1978.

Krogh ble i 1981 dømt for rasistiske ytringer og er en av fire personer i Norge som er dømt for brudd på Almindelig borgerlig Straffelovs § 135a, den såkalte Antidiskrimineringsparagrafen. Bakgrunnen var at hun hadde produsert og distribuert løpesedler som inneholdt hets mot muslimske innvandrere i Norge, og for å ha fremsatt sterke angrep på islamske skikker og på norsk innvandringspolitikk. For dette ble Krogh først dømt til 120 dagers betinget fengsel i herredsretten, en dom som senere ble redusert til 60 dagers betinget fengsel i Høyesterett.

Referanser
----------

1. ↑  Lunde, Henrik (1993). *Aller ytterst*. [Oslo]: Antirasistisk senter. ISBN 8290789114. OCLC 30646580.
2. ↑  Nystuen,, Gro (1991). *Rett mot rett*. Oslo: Antirasistisk senter. s. 50–57. ISBN 8290789084. OCLC 31446697.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Handlingsbåren kunnskap** er et begrep som oppsto i 1994 under et møte ved *Håndverksregisteret* på Maihaugen. Innholdet i begrepet er ikke ulikt mesterlære. Norsk handverksutvikling definerer begrepet handlingsbåren kunnskap som: «summen av erfaring og kunnende som i form av håndlag, handlingsmønster og oppfatning går i arv fra en generasjon til en annen i et kunnskapsbærende handlingsfellesskap. Ved overføring av handlingsbåren kunnskap er den grunnleggende læreformen herming kombinert med utprøving og personlig erfaring».

Handlingsbåren kunnskap er blitt sammenlignet med det å lære å snakke: «Barn lytter, hermer, prøver ut og eksperimenterer med lyder og lydmønster, etter hvert med ord og sammenstilling av ord. Ved denne kombinasjonen av lytting, herming og utprøving (eksperimentering, erfaring) får de språket så vel som den kunnskapen og den evne til å tenke som språket direkte og indirekte formidler. Vilkår for god språkutvikling er et godt læringsmiljø». Språklæring omtales derfor som et tydelig eksempel på handlingsbåren kunnskap.

Kunnskaper og ferdigheter knyttet til tradisjonelt håndverk dekkes av begrepet immateriell kultur.

Se også
-------

* Mesterlære

Eksterne lenker
---------------

* Maihaugen, *Vidareføring av handlingsboren kunnskap*

Portaler: Arkeologi | Kunst
**Juliana Renée Thiessen Day** (født 1980 i Regina i kanadiske delstaten Saskatchewan) er en tidligere vinner av *Miss Universe Canada* som representerte Canada under Miss Universe i 1998.

Thiessen Day har norske aner. I 1999 giftet hun seg med Logan Day, sønn av politikeren Stockwell Day. 

I 2000 var Thiessen Day involvert i en mindre medieskandale i Canada. Under en sending til Canadian Broadcasting Corporation i forbindelse med det nasjonale valget i ble det vist bilder på direkte TV av Thiessen Day ved valgvaket til Canadian Alliance, en av forløperne til Canadas konservative parti. En unidentifisert CBC produsent som ikke var klar over at han kunne høres på direkten med følgende kommentar:

> *This is Logan Day's wife. I've never met her, but apparently she's got tits that'd stop a...*   
> Dette er Logan Days kone. Jeg har aldri møtt henne, men etter sigende har hun pupper som kan stoppe en..
> 
> 
> 

Kommentaren ble kringkastet til hele delstaten Britisk Columbia, før en rask teknikker fikk stengt av mikrofonlyden. CBCs opptak ble delt med de private selskapene CTV Television Network og Global Television Network. Produsenten måtte ut og beklage sin uttalelse.

Eksterne lenker
---------------

* Breasts across British Columbia, *Salon.com*, December 4, 2000.
«Kilen» sett fra Solbjerg Plads. Foto: Jens Gyldenkærne Clausen 
**Solbjerg Plads** var navnet på en plass som lå på Frederiksberg i Storkøbenhavn. Ved plassen var hovedbygget til Copenhagen Business School (CBS) – tidligere kjent som *Handelshøjskolen i København*. CBS' bygning ble innviet i 2000 og rommer skolens Erhvervsøkonomiske Fakultet samt administrativt personale og fasiliteter for studentene. 

Ved Solbjerg Plads lå også Frederiksberg Centret (kjøpesenter), Frederiksberg Gymnasium, Frederiksberg Bibliotek og Frederiksberg Biograf. Det finnes også en metrostasjon her (Frederiksberg stasjon).

I 2022 ble plassen omdøpt til Bent Fabricius Bjerres Plads.

Referanser
----------

1. ↑  «Bent Fabricius-Bjerres Plads – KEND KØBENHAVN» **(dansk)**. Besøkt 17. september 2023.
2. ↑  Journalist, Marie Kjempff. «Kendt komponists plads indviet». *TV 2 Kosmopol* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2023.

Portal: Danmark


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En guqin av type *zhongni*
En guqin av type *lianzhu*
**Guqin** (kinesisk: 古琴; pinyin: *Gǔqín*, Wade-Giles: *Ku-ch'in*) er et av de eldste fortsatt spilte kinesiske strengeinstrumentene, og det som tradisjonelt har hatt den klart høyeste status. Det er kjent fra ca. 1000 f.Kr. Guqin er laget av et enkelt langt trestykke og har 7 strenger. Det er en type siter eller harpeleik.

Å kunne spille på *guqin* (eller *qin* som det ble kalt innen behovet for å skille det fra andre strengeinstrumenter gjorde at *gu*, «antikk», ble tilføyd navnet på 1800-tallet) ble ansett som en av De fire kunster en dannet person måtte beherske.

I den eldste tiden varierte utformingen av instrumentet. Under Tang-dynastiet (618 -- 907) fikk det sin definitive utforming: langsmalt og med syv strenger og med en grunn resonanskasse. Den spilles alltid monofont med høyre hånd. Med venstre hånd kan man avstedkomme forskjellige slags vibrato, som gir mulighet til en mengde variasjoner i komposisjonen. Klangen minner i noe grad om den vestlige lutten.

I Beijing finnes et eget forskningsinstitutt for aspekter ved guqin-instrumentet.

Instrumentene er ofte utstyrt med inskripsjoner og sigiller av forskjellig slag.

På gamle instrumenter sprekker gjerne lakken, men det anses bare å være et skjønnhetstegn, og forskjellige sprekkmønstre får sine egne navn.

Instrumentet og musikken er skrevet inn på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Guan Pinghu var en kjent musiker som spilte på guqin.

Bibliografi
-----------

* Manfred Dahmer: *Qin – die klassische chinesische Griffbrettzither*, ML-Verlag
* Cecilia Lindqvist: *Qin*. Albert Bonnier, ISBN 91-0-010580-5

Referanser
----------

1. ↑  Stein Urheim (17. februar 2023). «Guqinens stille kraft». *www.dagogtid.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 9. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guqin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 古琴 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* John Thompson's Silk-stringed Qin En meget omfattande side på engelsk om guqin.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sør-Afrikas flagg Sør-Afrika |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | T13 - 100 meter |

**Jonathan Ntutu** (født 4. februar 1986) er en sørafrikansk handikappet friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han konkurrerer i klassen T13.

Karriere
--------

Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2008, der han løp på 11,06 i finalen på 100 meter, og kom på 6.-plass. På 200 meter kom han på 8.-plass, med 22,85 i finalen.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han bronse på 100 meter. Det ble avholdt innledningsheat før finalen, der Ntutu satte ny afrikarekord, med 11,00 sekunder. I finalen løp han på 11,03. Jason Smyth vant denne øvelsen, med ny verdensrekord på 10,46. Han deltok også på 200 meter, der han satte ny afrikarekord med tiden 22,40 i innledningsheatet. I finalen forbedret han denne rekorden til 22,37, som holdt til 6.-plass. Også denne øvelsen ble vunnet av Jason Smyth, med ny verdensrekord på 21,05.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Beijing 2008 Paralympic Games - Athletics - Men's 100 m T13*, besøkt 26. september 2012.
2. ↑  IPC - *Beijing 2008 Paralympic Games - Athletics - Men's 200 m T13*, besøkt 26. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Jonathan Ntutu
* London 2012 - Athletics - Men's events (resultater PL 2012)
***Flukten til Watership*** (engelsk *Watership Down*) er en roman fra 1972 av den engelske forfatteren Richard Adams om en liten gruppe kaniner. Den ble utgitt på norsk i 1978 som *Flukten til Watership* på Dreyers forlag, (ISBN 82-09-01604-0). Oversettelsen var ved Ellinor Prydz og Eric Cameron Haug. 

Boken har sitt navn fra området kaninene kommer til, Watership Down, en ås nord i Hampshire i England, i nærheten av der Adams vokste opp. Historien er basert på en samling fortellinger som Adams fortalte til barna sine. 

Skildringen av kaninenes reise fra en truet skog til et tryggere sted er en antropomorf fortelling hvor kaninene har menneskelige egenskaper, og dertil har sitt eget språk, mytologi og historie – selv om de samtidig lever i sitt naturlige miljø. Boken regnes som en barnebok og kan ses på som en heltefortelling og flukt- eller eventyrreise. Boken berører også tema som frigjøring, overlevelse, ledelse, politisk ansvarlighet, inkludering og selvbestemmelsesrett. 

Boken var Richard Adams' første roman. Den ble raskt populær og mottok barnebokprisen Carnegie Medal. Boken er filmet tre ganger, som animasjonsfilm for kino i 1978, som tv-serie i 1999–2001, og som miniserie utgitt på BBC og Netflix i 2018. Den er også bearbeidet for teater og som videospill. Den har blitt kritisert for rollen de kvinnelige kaninene er tildelt i boka («a classic example of the male-oriented 'quest' book, with a highly conventional range of characters»).

I oppfølgeren "Tales from Watership Down" (1996), er de kvinnelige kaninene gitt en mer fremtredende rolle.

Referanser
----------

1. ↑  Watkins, Tony og Sutherland, Zena (1995): «Contemporary Children’s Literature (1970–present)» i: *Children’s Literature, an illustrated history*. Red. Peter Hunt. Oxford University Press. ISBN 0-19-212320-3
2. ↑  «Flukten til Watership (1978)» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
3. ↑  «Watership Down (1999-)» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
4. ↑  «Watership Down». Besøkt 8. mars 2019.
5. ↑  Hunt, Peter (1994): *An Introduction to Children’s Literature*. Oxford University Press. ISBN 0-19-289243-6

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Watership Down (novel) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** LCCN **·** NLA **·** BBC Things
 |