recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mjölkvattsfjället i oktober sett fra sørøst. I förgrunnen ser man Övre Oldsjön
**Övre Oldsjön** (sørsamisk: *Buvrienjaevrie*) og **Yttre Oldsjön** er to innsjøer i den nordlige delen av Offerdals sogn i Krokom kommune, Jämtland, Sverige. Övre Oldsjön ligger ved fjellet Oldklumpen i Oldfjällen og Långans kildeelver, *Långsån*, *Oldån* og *Fisklösån* forenes i den. Begge innsjøene dreneres av Långan som, etter utløpet fra Yttre Oldsjön, renner gjennom innsjøene Rännögssjön og Landögssjön, og videre til Indalsälven.

Ved innsjøene har det siden 1971–75 vært et vannkraftverk med to aggregater. *Oldåaggregatet* utnytter fallhøyden mellom Övre Oldsjön og Yttre Oldsjön, som er ca 260 meter, mens *Långsåaggregatet* utnytter fallhøyden mellom Övre Lilla Mjölkvattnet og Yttre Oldsjön, som er ca 200 meter. Kraftstasjonen er underjordisk, og ligger ved Övre Oldsjöns utløp. Kraftverket er eid av Statkraft.

På fjellet *Storrun* ved Övre Oldsjön har det siden 2009 vært en vindmøllepark bestående av tolv vindkraftverk.

Eksterne lenker
---------------

* Storrun vindpark
* Information om Oldens vattenkraftverk
* Statkraft
**Hester Burton** (født *Wood-Hill* 6. desember 1913 i Beccles, død oktober 2000) var en britisk barnebokforfatter, kjent for historiske romaner. Hun mottok Carnegie Medal in Literature i 1963 for en av dem: *The Time of Trial*, som foregår i London anno 1801, og som handler om sosial rettferdighet og ytringsfrihet i skyggen av krigen.

Liv
---

Hennes far var offiser. Hun tok utdannelse ved Headington School Oxford (1925–1931) og Oxford University (1932–1936). Hun giftet seg i 1937 med Reginald W.B. Burton; de fikk tre døtre. Familien bodde i Kidlington, Oxfordshire. Hun arbeidet som lærer, også på internatskole, og i forlag før hun ble fulltids forfatter. Som lærer skrev hun enkle introduksjoner for skolebruk om poetene Coleridge, Wordsworth og Tennyson, og en biografi om suffragetten Barbara Bodichon.

Bøker
-----

Hennes ideal var å skrive bøker hvor hun tok utgangspunkt i autentiske begivenheter fra fortidens dagligliv, og koble disse sammen med store historiske og politiske begivenheter. I *Castors Away* (1962) foregår handlingen i 1805, og familien Henchman skjuler en skadet sersjant for å hindre at han blir sendt til sjøs for å delta i slaget ved Trafalgar.

*Castors Away* var i 1968 utgangspunkt for en tv-serie med samme navn.

Bøkene hennes er ikke oversatt til norsk.

Referanser
----------

1. ↑  Obituaries: Hester Borton, 30.10.2000
2. ↑  kirkusreviews.com
3. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Hester Burton Arkivert 18. juli 2014 hos Wayback Machine.
4. ↑  collectingbooksandmagazines.com:
5. ↑  «Castors Away» **(engelsk)**. Internet Movie Database.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Godstog fra BNSF passerer Prarie du Chien, Wisconsin.
**USAs jernbanenett** består pr. 2014 av totalt 293 564 kilometer med normalsporet skinnegang. Det er verdens mest omfattende jernbanenett målt i total sporlengde. Mesteparten av sporene er privateide, og det er først og fremst gods som fraktes av de forskjellige private aktørene. Siden 1983 har alle langdistanse passasjertog i USA blitt kjørt av det føderale selskapet Amtrak. Mange av storbyene har skinnegående kollektivtransport - både over og under bakken. Disse er sjelden tilknyttet det øvrige jernbanenettet.

Historie
--------

Den første jernbanen i USA åpnet i 1826 og var en industrijernbane i forbindelse med et steinbrudd. Baltimore & Ohio Railroad (B&O) ble som USAs første jernbaneselskap stiftet i 1827. Jernbanene ble bygd av private selskaper og var konsesjonsbelagt. Den første transkontinentale jernbanen ble åpnet i 1869.

Utover 1900-tallet økte privatbilismen i USA, og etter andre verdenskrig begynte selskapene å avvikle ulønnsomme passasjertog.

Internasjonale forbindelser
---------------------------

USA har direkte forbindelser med Canadas og Mexicos jernbanenett. Flere av USAs jernbaneselskaper - inkludert Amtrak har grensekryssende togtrafikk.

Referanser
----------

1. ↑  CIA World Factbook: Country comparisons: Railways Arkivert 26. desember 2018 hos Wayback Machine. Besøkt 20. januar 2018

Kilder
------

* (en) Railroads and the Making of Modern America, Universitetet i Nebraska

| * v
* d
* r
Jernbane i Nord-Amerika |
| --- |
| Land | 
* Antigua og Barbuda
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Canada
* Costa Rica
* Cuba
* Den dominikanske republikk
* Dominica
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Mexico
* Nicaragua
* Panama1
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent og Grenadinene
* Trinidad og Tobago1
* USA

 |  |
| Biland og andre territorier | 
* Anguilla
* Aruba1
* Bermuda
* Caymanøyene
* De amerikanske Jomfruøyene
* De britiske Jomfruøyene
* De nederlandske Antillene1
* Grønland
* Guadeloupe
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Saint-Barthélemy
* Saint Martin
* Saint-Pierre og Miquelon
* Turks- og Caicosøyene

 |
|  1 Territorium som vanligvis også inkluderes i Sør-Amerika, og som dermed er et transkontinentalt område.  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
En **pseudepigrafi** er en tekst som utgir seg for å være forfattet av en navngitt historisk person, vanligvis for å påberope seg autoritet. Begrepet brukes vanligvis om eldre, religiøse tekster.

Det er ikke avklart hvor mange slike tekster som finnes, men blant *de gammeltestamentlige pseudepigrafer* finnes blant annet Enoks bok, to andre «Enoks bøker», og flere tekster som tilskrives Esra. Både i Det nye testamente og blant apokryfene finnes det tekster hvor det påberopte forfatterskapet er omstridt eller avvist.

Referanser
----------

1. ↑  Hvalvik, Reidar (1999). *Den store fortellingen: om Bibelens tilblivelse, innhold, bruk og betydning*. Oslo: Det Norske bibelselskap. s. 278 og 491. ISBN 9788254105450.

| * v
* d
* r
Apokryfer |
| --- |
| Gammeltestamentlige apokryfer **·** Nytestamentlige apokryfer **·** Apokryfe evangelier **·** Tidligkristne apokryfer **·** Pseudepigrafi |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
«Dødskyss» som «Dødens kyss» er et ikke sjeldent allegorisk motiv, altså symbolsk forestilling eller bildeframstilling, i fortellinger og billedkunst. Bildet viser utsnitt av en skulptur av Jaume Barba fra 1930 og er hentet fra Poblenou, den eldste gravplassen i den spanske byen Barcelona.
**Dødskyss** er vanligvis en betegnelse på et svikefullt kyss som gis som et signal om en dødsdom og et definitivt og endelig farvel. I overført betydning brukes ordet da om «en forræderisk handling som foretas under dekke av å være vennskapelig». Ordet er synonymt med «judaskyss», oppkalt etter kysset som disippelen Judas ifølge Bibelen ga sin herre Jesus som tegn til de romerske soldatene som skulle pågripe ham. 

Betegnelsen *dødskyss* har imidlertid en videre symbolsk betydning; Dødskysset er et allegorisk motiv som viser hvordan den personifiserte Døden kysser den døende i dødsøyeblikket. Kysset gis gjerne med ømhet og lidenskap og mer som en velkomst enn avskjed. Mer generelt er slike dødskyss uttrykk for en mild, rolig, tilsynelatende kjærlig handling som leder til død, ødeleggelse eller endelig slutt. Et «dødskyss» kan også tolkes som en lek med dødsfare.

Varianter av døds- og judaskyss forekommer i flere fortellinger, og en rekke bøker, filmer og kunstverk har tittelen «Dødskysset» og liknende; Kiss of Death er for eksempel et musikkalbum med heavy metal-bandet Motörhead. I noen historier gis dødskyss til en person som skal likvideres, gjerne fra en mektig sjef som kjenner offeret personlig, men likevel i hemmelighet bestemmer at vedkommende må dø. 

* Polibek smrti («Dødens kyss») av den tsjekkiske kunstneren Bohumil Kubišta (1884–1918) 1912.*Polibek smrti* («Dødens kyss») av den tsjekkiske kunstneren Bohumil Kubišta (1884–1918) 1912.
* «Dødskyss», radering av den belgiske grafikeren Félicien Rops (1833–1898)«Dødskyss», radering av den belgiske grafikeren Félicien Rops (1833–1898)

Se også
-------

* Judaskyss
* Døden
* Dødsdansen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kiss of Death – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Dødsmaskinen*** (originaltittel: *Silent Rage*) er en amerikansk actionthriller og sciencefictionfilm fra 1982 med Chuck Norris i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Brian Libby og Ron Silver. Regi er ved Michael Miller.

Handling
--------

John Kirby (Brian Libby) har problemer med nervene, og en dag bryter han sammen, går amok og dreper to mennesker med øks. Under den etterfølgende arrestasjonen blir han livstruende skadet av politiet. En lege, Philip Spires, redder imidlertid livet hans med et nytt forsøksmedikament. Bivirkningen er at medikamentet endrer hans cellestruktur slik at han nærmest blir usårlig. Sinnssykdommens hans forsterkes ytterligere, og helt uten kontroll over egne handlinger rømmer han fra sykehuset og begynner å myrde for fote. Byens sheriff, Dan Simmens (Chuck Norris), får i oppgave å stoppe ham. En oppgave som synes meget vanskelig.

Om filmen
---------

Filmen ble dårlig mottatt av *Varietys* filmanmelder.

*Dødsmaskinen* ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble utgitt på video av VCM rundt 1983-84. Denne videoutgivelsen var en klippet versjon på rundt 95 minutter som fikk tittelen *Dødsmaskinen*.

Filmen ble i 2009 nyinnspilt som *Indestructible*. Denne ble lansert direkte på video i USA og er svært lite kjent.

Rollebesetning
--------------

* Chuck Norris: Sheriff Dan Stevens
* Ron Silver: Dr. Tom Halman
* Steven Keats: Dr. Phillip Spires
* Toni Kalem: Alison Halman
* William Finley: Dr. Paul Vaughn
* Brian Libby: John Kirby («Dødsmaskinen»)
* Stephen Furst: Charlie
* Stephanie Dunnam: Nancy Halman
* Joyce Ingle: Mrs. Sims

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Den norske videokatalogen, 1987, side 106, (Gemini AS forlag, Trykt i Haugesund)
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dødsmaskinen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Dødsmaskinen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Dødsmaskinen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Dødsmaskinen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Dødsmaskinen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Dødsmaskinen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Dødsmaskinen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Dødsmaskinen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Dødsmaskinen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Dødsmaskinen* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
Linhammars havneanlegg, 1940
Ruten Rovaniemi-Petsamo
Svenske J 9, importert fra USA over Petsamo
**Petsamotrafikken** sikter til den handel som skjedde via Ishavsveien og den finske havnen Linhammar (Liinahamari) ved Petsamo i perioden april 1940 til juni 1941.

Handelen var, etter det tyske angrepet på Norge 9. april 1940, Finlands og Sveriges eneste eksportvei vestover, for Sveriges del fram til lejdtrafiken via Göteborg ble innledet. Til september 1940 var trafikken ikke nærmere regulert av de krigførende, men da ble dette endret av Tyskland. Handelen krevde deretter såvel Tysklands som Storbritannias godkjenning. Sverige aksepterte ikke det tyske krav om at avgi et løfte om ikke å handle med Storbritannia, og dermed kom ikke den svenske eksporten igang igjen. Den finske handelen fortsatte imidlertid.

Trafikken hadde på grunn av veienes og havnens begrensede kapasitet et beskjedent omfang. Havnen ble riktignok utbygd i perioden, men den eneste veien dit var en smal grusvei (Riksväg 4) fra Rovaniemi, med provisoriske broer som erstattet dem som var blitt ødelagt under Vinterkrigen.

Den svenske trafikken ble innledet i slutten av mai 1940 på initiativ av Flygförvaltningen. Bestillinger var gjort i USA på fly (J 9 og B 6), og var under overskipning. Trafikken ble innledet uten noen avtale med Finland. En avtale fra slutten av juni 1940 gav Sverige 25% av importkapasiteten og 15% av eksporten.

Den svenske handelen gikk med lastebil fra Haparanda (650 km), og bestod av eksport av papirmasse samt import av bensin, oljer, kaffe, kopper, hvete med mere. På det meste ble transportert i den svenske handelen 1 000 tonn per døgn, og som mest var 400 lastebiler og 600 sjåfører engasjert.[]

Den finske handelen gikk til Rovaniemi – en strekning på 550 km, og opp til 1 600 lastebiler var engasjert. Den finske importen bestod hovedsakelig av mat, men også av fly, biler, metaller, oljer med mer, mens eksporten bestod av trevarer. Totalt anløpte over 200 fartøy, og 340 000 tonn varer ble importert og 180 000 tonn eksportert.[] Sommeren 1940 forekom også en viss persontrafikk med flyktninger fra Europa, bl.a. avgikk et amerikansk passasjerfartøy med 900 ombord i august 1940.

Fra september 1940 ble ruten anvendt også for tyske transitteringer av militærpersonale og forsyninger mellom det okkuperte Finnmark fylke og Tyskland. Trafikken ble stanset av britene den 14. juni 1941 ettersom det forut for Tysklands angrep på Sovjetunionen (Operation Barbarossa) fantes tysk troppenærvær i Finland. De gjenværende svenske lastebilene i Finland kom til å bli tatt i beslag av finnene i samband med fortsettelseskrigens utbrudd.

Referanser
----------

1. ↑  Gunnar Hägglöf: *Svensk krigshandelspolitik under andra världskriget*
2. ↑  Eric Björklund: *Petsamotrafiken*. 1981 ISBN 91-7260-616-9

Litteratur
----------

* Marianne Junila: Kotirintaman aseveljeyttä. väitöskirja. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-216-6.
* Erno Paasilinna: Maailman kourissa. Historiaa ja muistoja Petsamosta. Keuruu: Otava, 1983. ISBN 951-1-07631-0.

Eksterne lenker
---------------

* 

Portal: Andre verdenskrig
***Pseudarrox*** er en slekt av store, tropiske, biller som lever i død ved. De tilhører familien Passalidae.

Utseende
--------

Nokså store, blanke, kraftige passalider. Hodet er blankt, mye bredere enn langt, med et kort horn i pannen og kraftige kjever. Pronotum er nesten kvadratisk med en skarp midtfure. Dekkvingene har fine punktstriper, mellomrommene mellom dem litt hvelvede. Forleggene har små tenner langs det meste av yttersiden.

Levevis
-------

Disse artene lever mest i litt høyereliggende skoger (tåkeskog), gjerne mellom 1500-2000 meter over havet, men de kan finnes lavere.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Costa Rica og Colombia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae
				+ Underfamilien Passalinae Leach, 1815
					- Stammen Proculini
						* Slekten ***Pseudarrox*** Reyes-Castillo, 1970
							+ *Pseudarrox caldasi* Reyes-Castillo *et al*. 1996
							+ *Pseudarrox carreni* Reyes-Castillo, 1970

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*

Generic Guide to New World Scarab Beetles(på engelsk):
Må ikke forveksles med blindsone (andre betydninger).

En **dødsone** er et område hvor en radiooverføring ikke kan mottas. Sonen er ringformet og ligger i omådet mellom direkte radiooverføring langs bakken og signaler reflektert fra ionosfæren.[*klargjør*] Fenomenet må ikke forveksles med radioskygge som skyldes tilfeldige hindringe som bygninger og fjell i siktlinjen for radiotransmisjonen.

Når man bruker frekvensområdet til kortbølgeradio for telekommunikasjon vil radiobølger forplantes både parallelt med bakken og mot ionosfæren,[*klargjør*] referert til henholdsvis som en jordbølge og en rombølge. En dødsone er et ringformet geografisk område mellom de ytterste punktene hvor jordbølgen kan bli mottatt, og den nærmeste punktet som de reflekterte rombølgene kan bli mottatt. Innenfor dette geografiske området kan ingen signaler mottas på grunn av forholdene i det lokale ionosfæren, hvor relevante rombølger ikke reflekteres, men bryter igjennom ionosfæren.

Dødsone er et naturlig fenomen som ikke kan bli påvirket av tekniske hjelpemidler. Bredden avhenger av høyde og form av ionosfæren og på den lokale ionosfæriske maksimale elektrontetthet preget[*klargjør*] av kritisk frekvens[*klargjør*] foF2. Det[*klargjør*] varierer hovedsakelig med denne parameteren, og blir større for lav foF2. Med en fast arbeidsfrekvens det er[*klargjør*] store av natten og kan til og med forsvinne av dagen.[*bør utdypes*] Sending på natten er mest effektivt for kommunikasjon over lang avstand, men dødsonen blir da betydelig større. Bølger med svært høy frekvens og høyere normalt reiser gjennom ionosfæren, og derfor er kommunikasjon via rombølger eksepsjonelt. Et sterkt ionisert es-lag[*klargjør*] som av og til kan dukke opp om sommeren kan produsere et slikt eksempel.[*klargjør*]

En annen metode for å redusere dødsonen er ved å redusere frekvensen av radiobølger. Å redusere frekvensen er assosiert med å øke den ionosfæriske bredden. Et sluttpunkt nås ved avtagende frekvensresultater[*klargjør*] i en nullavstands-dødsone.[*bør utdypes*] Med andre ord vil en frekvens som finnes for vertikale radiobølger alltid brytes tilbake til jorden.[*klargjør*] Denne frekvensen er tilsvarende den ionosfæriske plasmafrekvensen, og er også kjent som den ionosfæriske kritiske frekvensen eller foF2.

Populærkultur
-------------

Dødsonen er gjenstand for filmen 'Skipzone" laget i 1992 av den britiske kunstneren Peter Lee-Jones. Filmen handler om områder i det skotske høylandet der det er vanskelig å få tak i radio- og TV-signaler.[]

Se også
-------

* Rombølge
* Kortbølge
* Ionosfæren

Referanser
----------

1. ↑  «dødsone – radioteknikk». *Store norske leksikon*. 7. august 2020. Besøkt 15. september 2021.

* Mal:FS1037C MS188public domain materialeMal:FS1037C MS188MIL-STD-188Mal:FS1037C MS188

Eksterne lenker
---------------

* Illustrasjon av dødsone
**Petter Amundsen** (født 1962)[] er en norsk organist og omtales ofte som amatørkryptograf. 

Amundsen er kjent for hypoteser om William Shakespeare, blant annet at Francis Bacon, sammen med sin nevø Henry Neville og det hemmelige brorskapet rosenkorsordenen er den egentlige forfatter av Shakespeares verker, hvilket fikk bred omtale i et program på NRK.

Amundsen stilte som kandidat (andre plass på liste) til Stortingsvalget 2017 i Akershus og Oslo for partiet Alliansen. Han meldte seg ut av partiet før valget i 2017 på grunn av det han mener er rasisme i partiet, og han stemte selv Høyre. Amundsen har før dette også stilt som kandidat for Miljøpartiet De Grønne.

TV- og filmproduksjon
---------------------

I 2009 kom TV-serien *Shakespeares skjulte koder* ut. Serien besto av fire episoder og omhandler det samme som boken. Her ble seerne med Amundsen til øya Oak Island. Den britiske Shakespeare-eksperten Stanley Wells kalte Amundsens teori for en «intellektuell lek». Den 13. april 2012 hadde ytterligere en film om Petter Amundsens hypoteser, *Shakespeares skjulte sannhet*, premiere i en rekke norske byer.

Utgivelser
----------

I et samarbeid med forfatter Erlend Loe ga Amundsen i 2006 ut boken *Organisten*. I boken står det om Amundsens kodefunn, teknikker og fremgangsmåter. 

I 2012 ble det utgitt e-bok skrevet av Amundsen, *Oak Island and the Treasure Map in Shakespeare*.

2015 - Slank.iSofa. Hvordan bli slank og sunn uten mas.

2017 - Jakten på Selandergården, en vandring i Tordivelen flyr i skumringens rike.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. oktober 2018. Besøkt 12. oktober 2018.
2. ↑
3. ↑  «Petter Amundsen». *St. Hanshaugen MDG*. Besøkt 7. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Aftenposten: «Derfor er jeg kristen» besøkt 12.10.2018
* (no) Dagbladet: «Hevder han har funnet løsningen på Shakespeare-gåten» besøkt 20.06.2013
* (no) NRK: «Organisten» Arkivert 8. mai 2013 hos Wayback Machine. besøkt 20.06.2013
* (no) NRK: «Ein fantastisk historie» besøkt 20.06.2013
* (no) NRK: «Skeptiske til Shakespeare-teori» besøkt 20.06.2013
* (no) TankeKrim: Shakespeare Koder, Økonomi, Politikk og om partiet Aliansen
* (no) TankeKrim: Bitcoin, HashGraph og Inflasjon
* (no) Podcasten uten navn: Petter Amundsen med sin utrolige historie om en skatt som kan starte ww3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Fosfattog på Nauru
**Jernbanen på Nauru** er en smalsporet industrijernbane som brukes for å frakte fosfat i form av forsteinet guano fra midten av øya til foredlingsanlegget sørvest på øya. Banen ble bygd i 1907 av tyskere gjennom gruveselskapet *Pacific Phosphate Company*, og var opprinnelig en kombinert kabelbane og dampdrevet bane med sporvidde 610 mm. Linjen (og fosfatindustrien) ble etter første verdenskrig satt under kombinert australsk, newzealandsk og britisk administrasjon. Selskapet *British Phosphate Commissioners* ble dannet, og overtok driften av fosfatindustrien – inkludert jernbanen. I 1920 ble sporet ombygd til 3 fots sporvidde (914 mm). I 1967 ble fosfatselskapet kjøpt av øyboerne, og i 1970 ble det nasjonalisert. I dag er banens totale lengde 5 kilometer, og trekkraften blir besørget av diesellokomotiver. Jernbanen har aldri hatt regulære passasjertog. Det er det statlige selskapet *Nauru Phosphate Corporation* som drifter jernbanen. Banens fremtid er usikker, siden guanoforekomstene snart er uttømt.

Et damplokomotiv og noen vogner med sporvidde 610 mm er bevart og står utstilt på en kort skinneseksjon.

Kilder
------

* PNG BUAI: Railway and German New Guinea (1884 - 1914) Besøkt 5. mars 2015
* Sinfin.net: Railways in Nauru (av Glyn Williams). Besøkt 5. mars 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rail transport in Nauru – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Nauru

| * v
* d
* r
Jernbane i Oseania |
| --- |
| 
* Australia
* Fiji
* Hawaii
* Nauru
* New Zealand
* Ny-Caledonia
* Papua Ny-Guinea

 |  |
***Lucanus pesarinii*** er en billeart i famillien hjortebiller (*Lucanidae*).

Kjennetegn
----------

En stor (hannen ca. 34-57 millimeter), slank, rødbrunlig hjortebille, kroppen delvis kledt med lys bestøvning. Mandiblene hos hannen er kraftige, lett krummede, med en innoverrettet tann omtrent to tredjedeler, forøvrig med mindre tenner langs det meste av innersiden, spissen er kløvet. Hodet har skarpe kjøler på sidene og bak, men ikke i midten. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Pronotum er mye smalere enn hodet, mye bredere enn
langt. Beina er rødlige.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det nordlige Vietnam.

Systematisk plassering
----------------------

Arten er muligens synonym med *Lucanus kazumiae*.

**Treliste**
* Insekter, Insecta
	+ Ordenen biller, Coleoptera
		- Underordenen Polyphaga
			* Overfamilien Scarabaeoidea
				+ Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
					- Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
						* Stammen Lucanini Latreille, 1806
							+ Slekten *Lucanus* Scopoli, 1763
								- ***Lucanus pesarinii*** Zilioli, 1998

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lucanus pesarinii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Lucanus pesarinii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kart over Petsjengaområdet, hvor grønt område er den del av Fiskerhalvøya som Finland måtte avstå til Sovjetunionen etter Vinterkrigen, mens det øvrige måtte avstås etter fortsettelseskrigen, bortsett fra det røde området, *Jäniskoski* som Finland solgte til Sovjetunionen i 1947 i bytte mot de tyske eiendommene sovjeterne konfiskerte i Finland
Klosterkirken i Petsjenga ca. 1890. Foto: Ellisif Wessel / Norsk Folkemuseum

**Petsjenga** (russisk: Печенга, skoltesamisk: *Peäccam*, finsk: *Petsamo*, eldre dansk-norsk navneform: *Peisen*) i sørlige del av Pasvikdalen er et russisk område på 10 470 km² i distriktet med samme navn. Distriktet (med omkring 11 000 innbyggere) ligger i Murmansk oblast og grenser mot Norge. Området har tidligere hørt til Finland og kalles på finsk *Petsamo*. På nordsamisk brukes navnet *Beahcán*.

Historie
--------

Området var opprinnelig en del av et felles norsk og russisk skatteland, men 14. mai 1826 ble grensekonvensjonen mellom Norge-Sverige og Russland undertegnet i St. Petersburg. Grensestrekningen over land mellom Norge og Russland var dermed avklart uten konfrontasjoner.

Området ble etter det russiske nederlaget i første verdenskrig overført til Finland, i henhold til freden i Tartu 14. oktober 1920. Året etter ble det funnet store nikkelforekomster i området, og disse ble fra 1935 utvunnet av canadiske og franske gruveselskaper. Det ble derfor bygget en vei fra Sodankylä i Lappland til Petsjenga/Petsamo.

Under vinterkrigen stod slaget om Petsjenga i perioden 30. november 1939 – 13. mars 1940. Dette endte med sovjetisk seier, og de sovjetiske styrkene inntok hele området. Under fredsforhandlingene i Moskva i 1940 måtte Finland avstå vestre del av Fiskerhalvøya.

Området ble okkupert av tyske styrker med utgangspunkt i Kirkenes under Operasjon Barbarossa og var under tysk okkupasjon under kampene på Murmanskfronten. Under den tyske tilbaketrekkingen i 1944 ble området okkupert av Den røde armé og området ble formelt avstått til Sovjetunionen innenfor Paristraktatene i 1947.

I byen Petsjenga lå det ortodokse Petsjengaklosteret som under fortsettelseskrigen ble evakuert til Savolax sammen med klosteret som hadde ligget på øya Valamo i Ladoga under navnet Nye Valamo kloster.

Geologi
-------

Berggrunnen tilhører *Petsamo-supergruppen* i Øst-Finnmarks grunnfjellsområde. Petsamo-supergruppen består av grønnsteiner med et basalkonglomerat under.

Se også
-------

* Grensekonvensjonen av 1826
* Petsjengafjorden
* Petsjenga (by)
* Petsjenga (elv)
* Petsjenga rajon
* Petsamotrafikken
* Slaget om Petsamo
* Petsamo län
* Murmanskfronten

Referanser
----------

1. ↑  NOU 1994:21 *Bruk av land og vann i Finnmark i historisk perspektiv— Bakgrunnsmateriale for Samerettsutvalget*, Del 5: Østsamene – ressursutnyttelse og rettigheter, 2.5.3 Petsjengasiidaen

Eksterne lenker
---------------

* Kart Arkivert 23. august 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Defense Meritorious Service Medal** (**DMSM**) er en amerikansk medalje som tildeles for fremragende innsats utenfor strid eller for fortjenstfull tjeneste. Medaljen ble innført ved *Executive Order 12019*, undertegnet 3. november 1977 av president Jimmy Carter. Medaljen rangerer etter Purple Heart og foran Meritorious Service Medal.

Utforming
---------

Defense Meritorious Service Medal er i bronse og har en diameter på 3,81 cm. Aversen består av en laurbærkrans med en amerikansk ørn med utslåtte vinger framfor en pentagon. Ørnen symboliserer USA, laurbærkransen prestasjon og pentagonfiguren USAs forsvarsdepartement, som holder til i Pentagon-bygningen utenfor Washington, D.C.. På revers står over tre linjer innskriften «DEFENSE / MERITORIOUS / SERVICE» i øvre del av medaljen. Langs nedre kant står «UNITED STATES OF AMERICA» i en bue.

Medaljebåndet er hvitt med tre smale lyseblå midtstriper og bredere karmosinrøde striper nær kantene. Ved gjentatt tildeling utstyres båndet med eikeløv i bronse eller sølv.

Medaljen er utformet ved Institute of Heraldry, der Mildred Orloff var ansvarlig for design og Lewis J. King jr. utførte modelleringen.

Tildeling
---------

Defense Meritorious Service Medal tildeles av USAs forsvarsminister til personell i landets væpnede styrker for innsats etter 3. november 1977. Medaljen tildeles for fremragende innsats utenfor strid eller for fortjenstfull tjeneste. Defense Meritorious Service Medal benyttes for å belønne innsats der forsvarsgrenene arbeider sammen fellesoperativt eller i fellesfunksjoner. Tjeneste ved Allied Command Europe, Allied Command Atlantic eller i NATOs militærkomité er eksempler. En tjenestetid på 12 måneder eller mer må ligge til grunn.

Defense Meritorious Service Medal tildeles ikke medlemmer av andre lands væpnede styrker.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Defense Meritorious Service Medal» Arkivert 16. oktober 2012 hos Wayback Machine. Air Force Personnel Center .
2. 1 2 3 4 5  «Defense Meritorious Service Medal» Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine. US Army Institute of Heraldry.
3. ↑  Foster, Frank og Lawrence Borts: *Military Medals of the United States*, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 101.
4. 1 2  *Department of Defense Manual* Arkivert 30. april 2013 hos Wayback Machine. nr. 1348.33, vol. 1, med endring av 2. mars 2013.

Litteratur
----------

* Foster, Frank og Lawrence Borts: *Military Medals of the United States*, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 101
* Kerrigan, Evans E.: *Guidebook of U.S. Medals: A Complete Guide to the Decorations and Awards of the United States from 1782 to Present*, Noroton Heights, CN: Medallic Publishing Co. 1994, s. 48
Eksempel på dødvektstap (gult), her forårsaket av et pristak («price ceiling»). Markedet ville vært i likevekt om prisen lå i skjæringspunktet mellom den blå tilbudskurven og den røde etterspørselskurven. På grunn av pristaket går derfor konsument- og produsentoverskuddet i gult tapt.
**Dødvektstap** er i mikroøkonomi en betegnelse på tapet av samfunnsøkonomisk effektivitet som kan oppstå når markedet ikke er i økonomisk likevekt. Dødvektstapet kommer av at et marked utenfor likevekt vil føre til ineffektiv ressursutnyttelse – det blir ikke konsumert og produsert den mengden av et gode som gir størst mulig produsent- og konsumentoverskudd. Dødvektstap kan oppstå både om det produseres for mye eller for lite av et gode. Ved overproduksjon er den maksimale betalingsviljen større enn den minste akseptable salgsprisen, ved underproduksjon motsatt.

Dødvektstap kan forårsakes av slikt som monopolprising, eksternaliteter, skatter og avgifter, kvoter og pristak eller -gulv. Størrelsen på dødvektstapet avhenger av tilbudets priselastisitet og etterspørselens priselastisitet i området omkring dødvektstapet.

Konkurranseregulering har som hovedformål å redusere dødvektstapet i et marked.

Referanser
----------

1. ↑  Andresen, Martin Eckhoff (26. november 2014). «Dødvektstap». *Store norske leksikon*. Besøkt 30. april 2017.
2. ↑  McConnell, Brue og Flynn (2009), s. 131.
3. ↑  Idsø, Johannes (24. mai 2014). «Eksterne virkninger». *Store norske leksikon*. Besøkt 30. april 2017.
4. ↑  «Deadweight Loss». *Investopedia*. Besøkt 30. april 2017.
5. ↑  Mankiw, N. Gregory og Taylor, Mark P. (2006), s. 155.

Litteratur
----------

* McConnell, Campbell R.; Brue, Stanley L.; Flynn, Sean M. (2009). *Economics: Principles, Problems, and Policies* (18. utgave). New York: McGraw-Hill. ISBN 9780697797537
* Mankiw, N. Gregory og Taylor, Taylor, Mark P. (2006). *Economics*. London: Thomson Learning. ISBN 978-1-84480-133-6
***Lucanus mishmi*** er en billeart i familien hjortebiller (*Lucanidae*).

Kjennetegn
----------

En stor (hannen ca. 50 millimeter), brun til svart hjortebille, oversiden gjerne med noe lys bestøvning, under denne nokså blank. Som vanlig hos hjortebiller har den allometrisk vekst, der store hanner har forholdsvis større og bredere kjever, de hos små hanner er mindre on enkelt krummede. Store hanner har store, kraftige kjever som har en innoverrettet tann et stykke utenfor midten, kløvede i spissen. Hos små hanner er det gjerne bare en ganske liteb tann, og spissen e rikke kløvet. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har skrå tverrkjøler på sidene. Hunnen er mindre og mørkere, nesten helt svart.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i India (Arunachal Pradesh).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Insekter, Insecta
	+ Ordenen biller, Coleoptera
		- Underordenen Polyphaga
			* Overfamilien Scarabaeoidea
				+ Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
					- Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
						* Stammen Lucanini Latreille, 1806
							+ Slekten *Lucanus* Scopoli, 1763
								- ***Lucanus mishmi*** Okuda & Maeda, 2014

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lucanus mishmi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Lucanus mishmi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Alloway** (skotsk-gælisk: *Allmhaigh*) er en landsby i South Ayrshire i Skottland. Den regnes som en forstad til regionens administrasjonsby, Ayr. Landsbyen er mest kjent for å være fødestedet til dikteren Robert Burns (1759–1796) og lokaliseringen for diktet *Tam o'Shanter* (1790) som omtaler Alloway, blant annet kirken og brua *Brig o'Doon*. Det er reist et minnesmerke over Burns i byen. 

Tobias Bachope (ca. 1665–1710), mureren ansvarlig for byggingen av godsene Hopetoun House, Craigiehall og Kinross House, kom også fra Alloway. Noen historiske deler av landsbyen utgjør et verneområde. Alloway har flere museer. Landsbyen og områdene rundt ble innlemmet i Royal Burgh of Ayr i 1935, og den utvidede landsbyen er nå en forstad til Ayr.

Robert Burns
------------

Burns Cottage
Fødestedet til Robert Burns, kjent som Burns Cottage («Burns’ hytte») , ligger i Alloway, nå ved siden av et museum som inneholder originale manuskripter av hans poesi. Et minnesmerke fra 1800-tallet over Burns, formet av Thomas Hamilton, ligger ved foten av landsbyen ved siden av den nåværende kirken.

Den nærliggende, nå ødelagte kirken Alloway Auld Kirk og broen Brig o' Doon er omtalt i diktet *Brig o'Doon*, og er for tiden turistattraksjoner. Burns far, William Burnes, er gravlagt i Auld Kirk. For å legge til et «spøkelsesaktig» utseende til stedet, tennes grønne lys over det om natten.

Hele området knyttet til Burns, som omfatter Burns Cottage, Brig o' Doon, Alloway Auld Kirk, de gamle og nye museumsbygningene, Burns-monumentet og relevante lokale landemerker, vedlikeholdes av National Trust for Scotland som museum for Robert Burns’ fødested.

Referanser
----------

1. ↑  Birch, Dinah, red. (2009): «Tam o'Shanter», *The Oxford Companion to English Literature*, Oxford Companions (7. utg.), Oxford University Press, ISBN 978-0-19-280687-1
2. ↑  «Robert Burns Birthplace Museum», *Burnsmuseum.org.uk*

Eksterne lenker
---------------

(en) Alloway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* About Ayr, South Ayrshire Council
* South Ayrshire Council - South Ayrshire Councils nettsted med info om rådets tjenester

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Lucanus dirki*** er en billeart i familien hjortebiller (*Lucanidae*).

Kjennetegn
----------

En nokså stor (hannen ca. 50 millimeter, hunnen ca. 30 millimeter), brunsvart hjortebille, oversiden for det meste dekket av gulgrå bestøving. Hannen har kraftige, krumme kjever, disse har en kraftig tann i den ytre delen og flere mindre tenner rundt denne. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har skarpe tverrkjøler langs bakkanten og sidene bak. Beina er rødlige. Hunnen er mørkere på farge, kjevene er mindre forstørrede (men noe større og kraftigere enn de fleste andre *Lucanus*-hunner), hodet er mye mindre, svært tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra fjellområdene i Yunnan.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Insekter, Insecta
	+ Ordenen biller, Coleoptera
		- Underordenen Polyphaga
			* Overfamilien Scarabaeoidea
				+ Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
					- Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
						* Stammen Lucanini Latreille, 1806
							+ Slekten *Lucanus* Scopoli, 1763
								- ***Lucanus dirki*** Schenk, 2002

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av arten (typeeksemplarer)
* (en) *Lucanus dirki* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Lucanus dirki* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dødsraten etter land
**Dødsrate** defineres som antall døde pr. 1000 innbyggere i løpet av et år, og viser forholdet mellom antall dødsfall og befolkningens størrelse i et gitt område, gjerne et land. For eksempel vil en dødsrate på 9,5 i en befolkning på 100 000 mennesker vise at det har vært 950 dødsfall det året. 

Dødsraten kan gi et misledende inntrykk, da antall døde pr. 1000 kan være høyere i et godt utviklet land enn i mindre utviklede land, fordi det gjerne er en del eldre i disse landene. 

Faktorer som kan påvirke dødsraten kan være aldersfordelingen i et lands befolkning, ernæringsnivå, kostholdsstandard, hvordan man bor, tilgang til rent drikkevann, hygiene, sykdommer, kriminalitet, konflikter og tilgang til helsevesen og doktorer.

Statistikk
----------

Kart som viser spedbarnsdødeligheten i forskjellige land, etter antall dødsfall pr. tusen levendefødte barn
Landene med høyest **spedbarnsdødelighet** er:[]

1. Angola 192,50
2. Afghanistan 165,96
3. Sierra Leone 145,24
4. Mosambik 137,08
5. Liberia 130,51
6. Niger 122,66
7. Somalia 118,52
8. Mali 117,99
9. Tadsjikistan 112,10
10. Guinea-Bissau 108,72

Ifølge Verdens helseorganisasjon var de 10 største årsakene til dødsfall i 2002 disse:

1. 12,6 % Iskemisk hjertesykdommer
2. 9,7 % Cerebrovaskulære sykdommer
3. 6,8 % Mindre åndsrettsinfeksjoner
4. 4,9 % Hiv/aids
5. 4,8 % Chronic obstructive pulmonary disease
6. 3,2 % Diaré-sykdommer
7. 2,7 % Tuberkulose
8. 2,2 % Malaria
9. 2,2 % Kreft i luftveier/bronkitt/lunger
10. 2,1 % Trafikkulykker

Dødsårsakene er svært forskjellige i de utviklede og de mindre utvikligede landene.

Ifølge Jean Ziegler (FNs spesialrapportør for Right to Food fra 2000 til mars 2008), utgjorde underernæring 58 % av alle dødsfall totalt i 2006: 

> In the world, approximately 62 millions people, all causes of death combined, die each year. In 2006, more than 36 millions died of hunger or diseases due to deficiencies in micronutrients
> 
> 
> Zean Ziegler.
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Verdens helseorganisasjon
2. ↑  Jean Ziegler, *L'Empire de la honte*, Fayard, 2007 ISBN 978-2-253-12115-2, side 130.

Se også
-------

* Fødselsrate
* Liste over land og territorier etter fertilitetsrate
* Den demografiske overgangsmodellen
* Døden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Dødsfallene i Enyobeni Tavern** inntraff natt til 26. juni 2022 i den sørafrikanske byen East London. 21 ungdommer ble funnet døde på nattklubben Enyobeni Tavern.

Det er ikke avklart hva som var årsaken til at så mange ungdommer døde. Det ble først spekulert i om de hadde blitt trampet i hjel på grunn av trengsel, men dette ble utelukket da det ikke var tegn til fysiske skader på de omkomne. Noen av de overlevende har rapportert om at det hadde blitt sprayet noe som minnet om pepperspray.

Obduksjonene viste spor av metanol hos alle de omkomne, men det har blitt tilbakevist at dette kan ha forårsaket dødsfallene. Hypotesen om at ungdommene ble forgiftet av karbonmonoksid er også forkastet.

Referanser
----------

1. ↑  «South Africa police try to unravel mystery of tavern deaths». *BBC*. 27. juni 2022.
2. ↑  «East London tavern tragedy: Eyewitness claims ‘pepper spray’ was used». *The South African*. 26. juni 2022.
3. ↑  «Methanol ruled out as cause of deaths in Enyobeni Tavern». *SABC*. 1. september 2022.
4. ↑  «South Africa's Enyobeni Tavern toxicology report says victims suffocated». *BBC*. 1. september 2022.
**Bernt Anker Steen** (født 6. juni 1943, død 15. januar 1992) var en norsk trompetist, kjent fra hovedstadens jazz-grupper og fra utgivelser med blant annet Per Husby.

Han var lenge ved Det Norske Teater, ledet Chateau Neuf storband, var i trompetrekka for Per Nyhaugs studioband
og spilte for Kringkastingsorkestret. Med Harald Bergersen hadde han fra 1970 en kvintett der ellers figurerte Svein Christiansen trommer, Roy Hellvin piano og Erik Amundsen bass. Med Nordstrands musikkor var de ved Kongsberg Jazzfestival i 1982. Det var Steen som spilte trompet på Øystein Sunde-albumet *Det året det var så bratt*.

Han var sønn av skuespillerparet Ragnhild Michelsen (1911–2000) og Henrik Anker Steen (1912–70). Faren var av Anker (slekt).

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 612288, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bernt Anker Steen i Store Norske Leksikon.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Luigi Oreglia di Santo Stefano** (født 9. juli 1828 i Bene Vagienne, død 7. desember 1913 i Roma) var kardinal i den katolske kirke og dekanus for kardinalskollegiet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Luigi Oreglia di Santo Stefano stammet fra baron-slekten av Santo Stefano.

### Prest

Han studerte som seminarist i Torino og ble presteviet i 1851, og virket det meste av sin karrière i kuriens tjeneste.

### Biskop

Han ble utnevnt til titulærerkebiskop av Damietta og konsekrert i 1866, og samme år ble han nuntius til Belgia. Fra 1868 var han nuntius til Portugal.

### Kardinal

I 1873 ble han utnevnt til kardinalprest av S. Anastasia. Luigi Oreglia di Santo Stefano deltok på konklavet i 1874, og i 1876 ble han prefekt for Kongregasjonen for avlat og relikvier. I 1877 ble han utnevnt til abbed for SS. Vincenzo ed Anastasio alle tre Fontane. Mellom 27. mars 1882 og 15. mars 1883 var han camerlengo (kammerherre). 24. mars 1884 ble han forfremmet til kardinalbiskop av Palestrina, og 27. mars året etter ble han på nytt utnevnt til camerlengo.

I 1889 fikk han bispedømmet Porto e Santa Rufina og ble visedekanus for kardinalskollegiet, og i 1896 ble han dekanus for kardinalskollegiet og fikk det titulære bispedømmet Ostia e Velletri. I 1897 ble han utnevnt til prefekt for Kongregasjonen for seremoniene.

Da pave Leo XIII døde i 1903 ble kardinal Oreglia den eneste fremdeles levende kardinal elevert av pave Pius IX. Han var med dette den *eneste* elektor under konklavet i 1903 som hadde erfaring fra et pavevalg. Han var også lederen av den ultrakonservative kuriefraksjonen innen kardinalkollegiet som ønsket seg en fastere og mer ubøyelig pave enn pave Leo ble ansett å ha vært.[] Oreglia antas å ha spilt en viktig rolle ved valget av kardinal Giuseppe Sarto som Pius X.[] Det er også noen kirkehistorikere som tror at uten kardinal Oreglias innflytelse ville kardinal Sarto ha valgt å *nekte* å ta på seg paveembedet til tross for at han hadde fått 55 av 60 mulige stemmer.[]

På samme tid sies det at Oreglia også hadde protestert sterkt mot kardinal Jan Puzyna de Kosielskos fremleggelse av det sivilveto som keiser Franz Joseph av Østerrike hadde nedlagt mot kardinal Mariano Rampollas navn.[] Rampolla hadde vært pave Leos statssekretær. Oreglia skal også ha forbudt[] den valgmetode som er kjent som accessus i 1903-valget som valgte pave Pius X.

Oreglia beholdt sine embeder innen kardinalkollegiet helt til sin død i 1913 i en alder av 85 år.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Raffaello Monaco de Valletta** | **Dekanus for kardinalkollegiet**(1896–1913) | Etterfølger:**Serafino Vannutelli** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ICCU
 |
Zornmerket i sølv.
**Riksspelman** (norsk: *riksspillemann*) er en svensk tittel innen folkemusikk. For å kunne kalle seg Riksspelman må spillemannen ha blitt tildelt Anders Zorns utmerkelse, Zornmärket, i sølv eller gull.

Bakgrunn
--------

Sølvmerket har blitt delt ut siden 1933, og tildeles i forbindelse med egne spilleprøver i regi av Svenska Folkdansringen. For å bli utnevnt til riksspelman må musikeren være teknisk dyktig og ha kjennskap til spillestil innen svensk tradisjonsmusikk. Musikerne viser kunnskapen sin ved å spille 3–4 sanger for en jury, som avgjør om spillingen kan godkjennes for et diplom, et bronsemerke eller et sølvmerke. Kun musikerne som får sølvmerke, kan kalle seg for *riksspelman*. Juryen består av høyt kvalifiserte musikkfolk, spillemenn og fagfolk innen svensk folkemusikk, musikalske tradisjoner og historiske uttrykksformer. 

Gullmerket tildeles ikke under juryspillinger, men tildeles en spillemann som blir ansett for å være en særlig fremstående tradisjonsbærer. Det deles ut ett eller to gullmerker årlig.

De fleste riksspillemenn spiller fele, men det har også blitt utnevnt riksspillemenn på torader, härjedalspipa, klarinett, blåsehorn, laling, munnspill, nøkkelharpe, trelur, svensk sekkepipe og treskofele. Hummel er også et godkjent instrument for å bli vurdert, men hittil har det ikke blitt delt ut sølvmerker innen hummel.

Rundt 740 spillemenn har mottatt sølvmerket siden 1933 og innehar dermed tittelen *riksspelman*.

Referanser
----------

1. ↑  "Historisk bakgrund - Svenska Folkdansringen" Arkivert 26. mai 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Zornmärket - Så blir man riksspelman». *www.zornmarket.se* **(svensk)**. Besøkt 13. juni 2018.
3. ↑  "Rapport 2 från årets Zornmärkesuppspelningar - Svenskt Visarkiv" Arkivert 20. august 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  "Så blir man riksspelman - Svenska Folkdansringen" Arkivert 25. august 2013 hos Wayback Machine.
5. ↑  Malm, Krister. «Zornmärket - Vilka instrument kan man spela upp på?». *www.zornmarket.se* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 13. juni 2018. Besøkt 13. juni 2018.
6. ↑  "Zornmärket, 100 år - sormlandsspel.se"
**Hilde Sandvik** (født 1959) er en norsk historiker som særlig har forsket på norsk kvinnehistorie. 

Sandvik ble cand.philol. ved Universitetet i Oslo i 1985 med en hovedfagsoppgave om kvinner i bynæringer i siste halvdel av 1700-tallet som hadde tittelen *"Umyndige" kvinner i handel og håndverk*. Hun ble dr. philos. samme sted i 2002 med avhandlingen *Kvinners rettslige handleevne på 1600- og 1700-tallet, med linjer fram til gifte kvinners myndighet i 1888*.

I 1997 ble hun ansatt som førsteamanuensis og fra 2012 professor i kvinnehistorie ved Institutt for arkeologi, konservering og historie (IAKH), UiO. 

Hun har forsket på områder som kvinnehistorie og kjønnshistorie perioden 1500–1850 i norsk og europeisk historie, lokalsamfunn og sentralmakt, samt husholdsøkonomiens utvikling. Hun har også forsket på lov og rettspraksis i tverrfaglige prosjekter, for eksempel i «Offentlighet og ytringsfrihet i Norden, 1815–1900», et samarbeidsprosjekt mellom juridisk, teologisk og humanistisk fakultet. I 2010 ledet hun prosjektet «Demokratisk teori og historisk praksis. Forutsetninger for folkestyre i Norge og andre land i den europeiske kulturkrets, ca. 1750 til 1850.»

Sandvik er medforfatter på flere bøker, blant annet *Med kjønnsperspektiv på norsk historie* (2020).

I 2016 ble hun valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for historie.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, proff.no, besøkt 16. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Kilden kjønnsforskning.no, kjonnsforskning.no, utgitt 2018, besøkt 16. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, utgitt 28. august 1987, besøkt 16. august 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  Dietrichson, Foto: Susanne (2018). «Hilde Sandvik: Med hjertet i historien». *Kilden*. Besøkt 16. august 2021.
5. ↑  «Hilde Sandvik - Institutt for arkeologi, konservering og historie». *www.hf.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 16. august 2021.
6. ↑  «Demokratisk teori og historisk praksis.». *www.hf.uio.no* **(norsk)**. 2010. Besøkt 16. august 2021.
7. ↑  «Med kjønnsperspektiv på norsk historie». *Cappelendamm* **(norsk)**. 2020. Besøkt 16. august 2021.
8. ↑   DNVA-medlemmer. dnva.no. Besøkt 15.2.2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |