recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Den nye lægen*** er en norsk sort-hvitt dramafilm fra 1943, i regi av Rasmus Breistein (hans siste spillefilmsregi). Den bygger på Bjarne Viggo Holbæk-Hanssens skuespill *Augurerne*, som hadde premiere på Den Nationale Scene i 1933. Breistein omarbeidet skuespillet til filmmanus. I hovedrollene som de tre doktorene ses Hans Bille, Tryggve Larssen og Jon Lennart Mjøen.

Den hadde premiere 26. desember 1943.

Handling
--------

Doktor *Ulrick* er en godt likt distriktslege i en mindre by. Han fyller 60 år og gratulasjonene strømmer inn. Foruten ham finnes også den noe forsofne legen *Pallesen* på stedet. *Ulrick* har ordnet at stedet har fått et sykehus og den unge doktor *Bugge* blir ansatt som dets lege. Han har et godt øye til *Ulrick*s datter *Rigmor*, som også er begeistret for ham. Sykehuset skal innvies samme dag som *Ulrick* feirer 30-årsjubileum som lege på stedet. Meningen er at et maleri av ham skal avdekkes, men det hele går ikke som planlagt. Flere av de eldre legenes pasienter har blitt undersøkt av *Bugge*, som har oppdaget en rekke feilaktige diagnoser. Det hele kulminerer med direktør *Hoffmann*s datter *Sonja*. *Ullrick behandlet henne for en alvorlig hofteskade, men hun hadde faktisk en stoppenål i hælen.*

Historien om stoppenålen vandrer fra munn til munn og festlighetene blir innstilt. Kort deretter hensykner *Ulrick*. *Bugge* og *Pallesen* beordrer operasjon. Ulrick vil overhodet ikke bli operert av dem, men tilkaller i stedet kvakksalversken madam *Anders*. Hun brygger en sterk drikk og gir ham varme omslag. Når *Bugge* og *Pallesen* kommer for å hente ham til operasjonen blir de meget overrasket: Han har fått meslinger. De tre blir enige om at en leges taushetsplikt vil komme vel til pass. Senere samme dag innfinner fylkesmannen seg og overrekker *Ulrick* en fortjenestemedalje i gull.

Rolleliste
----------

* Hans Bille – *Ulrick, doktor*
* Tryggve Larssen – *Pallsen, doktor*
* Jon Lennart Mjøen – *Kåre Bugge, doktor*
* Eva Lunde – *Rigmor, Ulricks datter*
* Erna Schøyen – *Klara, Ulricks hustru*
* Carl Struve - *Øyvind, Ulricks yngre bror*
* Folkmann Schaanning – *Pastor Reimers*
* Ellen Isefiær – *Fru Hoffmann*
* Thorleif Reiss – *Mørch, ingeniør*
* Einar Vaage *–* Ordfører
* Jorunn Groth – Victoria, Mørchs datter
* Erling Hanson – *Hoffmann, direktør*
* Kirsten Bødtker – *Sonja Hoffmann*
* Sofie Bernhoft – *Madam Anders*
* Oscar Amundsen – *Fylkesmannen*
* Haakon Arnold – *Antonsen*
* Ester Tellander – *Anna Antonsen*
* Oscar Egede-Nissen – *Jentoft*
* Thorleif Mikkelsen – *Knatten*
* Tulla Hauge – *Tjenestejente*
* Harald Aimarsen – *Urmakeren*
* Bjarne Bø – *Pedersen*
* Arthur Barking – *Byggmesteren*
* Lillemor Grimsgaard – *En kvinne*
* Bergljot Breistein – *En sykesøster*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Den nye lægen* i Norsk filmografi

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den nye lægen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den nye lægen* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Bundeszentrale für politische Bildung,** kortform **bpb** (tysk for Den føderale organisasjonen for politisk dannelse) er en tysk føderal institusjon underlagt innenriksministeriet, som ble grunnlagt i 1952 under navnet *Bundeszentrale für Heimatdienst*.

Bundeszentrale für politische Bildung har i oppgave å fremme borgernes forståelse av politiske saksforhold og styrke den demokratiske bevisstheten. Organisasjonen har røtter tilbake til Weimarrepublikkens *Reichszentrale für Heimatdienst*, som ble grunnlagt i 1918 som *Zentralstelle für Heimatdienst*.

I de første årene var arbeidet mot kommunismen det fremherskende i Bundeszentrale für politische Bildungs arbeid. Også i dag spiller arbeidet mot totalitære ideologier en viktig rolle, selv om andre temaer også har fått mer oppmerksomhet.

Det finnes underavdelinger av det føderale kontoret i hver av delstatene.

Referanser
----------

1. ↑   www.b-b-e.de, besøkt 12. august 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bundeszentrale für politische Bildung – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |

Portal: Tyskland
**Harald Brager-Nielsen** (født 1. april 1900 i Oslo, død 10. mai 1980) var en norsk dirigent og fiolinist og sønn av eventyrtegneren og kunstmaleren Eivind Nielsen.

Han hadde mange fiolinelever, blant annet fiolinisten Ole Bøhn.

Biografi
--------

Etter Artium i Oslo i 1919 studerte Brager-Nielsen i Leipzig og deretter i Paris med L. Capet i 1926. Han var sanglærer ved Aars og Voss skole og Oslo katedralskole 1936–46 og Lecturer ved University of Wyoming, USA, 1949–50 og 1952–53.

Brager-Nielsen var dirigent for Studentorkesteret i 46 år og bygget opp orkesteret til symfonisk besetning.

Han bodde i mange år i en tømmervilla fra 1894 i Bolteløkka allé 9, som han overtok fra sin far.

Dirigent for
------------

* 1926 – 1968: Studentorkesteret (Universitetets symfoniorkester, Oslo).
* 1928 – 1935: Restaurantorkesteret ved Humlen
* 1932 – 1936, 1941: Guldbergs Akademiske Kor
* 1935: Frimurernes orkester (Den Norske Frimurerorden)
* 1936 – 1954: Oslo handelstands forenings orkester

Referanser
----------

1. ↑  Gurvin og Anker Musikkleksikon, Dreyer 1949 og 1959
2. ↑  Universitetets Symfoniorkester, 100 års Jubileumsprogram 1986/97
3. ↑  Alf Næsheim – Kristiania i Oslo, bind 7
**Kristiansund—Straumen—Kyrhaug—Forsnes** var et fergesamband mellom Kristiansund, Straumen og Kyrhaug (Edøya) i Smøla i Møre og Romsdal fylke og Forsnes i Hitra i Trøndelag fylke.

Fergesambandet ble etablert i 1961 og var Hitras første fergesamband. Sambandet ble opprinnelig etablert i 1957 og forlenget til Forsnes 2. november 1961.

Fergeleiet Straumen ble erstattet av Kyrhaug (Edøya) etter åpningen av brusambandet Kulisvabrua, Hestøysundet bru og Dampleibrua i 1989 som knyttet Edøya til fast-Smøla. Samtidig ble fergesambandet også endret og gikk ikke lenger direkte til Kristiansund. Det nye fergesambandet i 1989 ble Aukan—Edøya—Forsnes, senere Sandvika—Edøya—Forsnes da fergeleiet på Aukan ble flyttet til Sandvika. Forsnes ble sløyfet fra dette sambandet i 2007 som helårstilbud. Sommeren 2008 ble det satt opp en egen sommerferge fra Sandvika fergekai på Tustna til Edøy i Smøla og videre til Forsnes.

Eksterne lenker
---------------

* Fergene i Midt-Norge Arkivert 25. november 2005 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Ferjesamband i Møre og Romsdal |
| --- |
| Nordmøre | 
* Arasvika–Hennset
* Edøya–Sandvika
* Halsa–Kanestraum
* Kvanne–Rykkjem
* Nordheim–Solskjelsøya
* Seivika–Tømmervåg

 | Møre og Romsdal våpen |
| Romsdal | 
* Aukra–Hollingsholmen
* Molde–Sekken
* Molde–Vestnes
* Småge–Orta–Sandøya–Finnøya–Ona
* Solholmen–Mordalsvågen
* Sølsnes–Åfarnes

 |
| Sunnmøre | 
* Brattvåg–Dryna–Fjørtofta–Harøya
* Eidsdal–Linge
* Festøya–Hundeidvika
* Festøya–Solavågen
* Geiranger–Hellesylt
* Hareid–Sulesund
* Larsnes–Åram–Voksa–Kvamsøya
* Lekneset–Sæbø–Trandal–Standal
* Skjeltene–Lepsøya–Haramsøya
* Stranda–Liabygda
* Sykkylven–Magerholm
* Volda–Folkestad
* Volda–Lauvstad
* Årvik–Koparnes

 |
| Nedlagte | 
* Kristiansund–Straumen–Kyrhaug–Forsnes
* Lønset–Grønnes
* Våge–Norvik

 |

Portal: Hitra
**Wallenbergmedaljen** er en amerikansk utmerkelse for humanitær innsats.

Wallenbergmedaljen deles ut til minne om Raoul Wallenberg av *The Wallenberg Endowment of the University of Michigan* siden 1990 til personer som har gjort enestående humanitær innsats. 

Selve medaljen er i bronse med gull med et portrett av Raoul Wallenberg og ordene: "One Person Can Make a Difference". På baksiden er universitetets segl og orden "Raoul Wallenberg, årskurs 1935". Wallenberg studerte ved Michigan-universitetet 1931-1934.

Mottakere
---------

Mottakere av medaljen

* Elie Wiesel (1990)
* Jan Karski (1991)
* Helen Suzman (1992)
* Tenzin Gyatso (Dalai Lama) (1994)
* Miep Gies (1994)
* Per Anger (1995)
* Marion Pritchard (1996)
* Simha Rotem (1997)
* John Lewis (politiker) (1999)
* Nina Lagergren (2000)
* Marcel Marceau (2001)
* Kailash Satyarthi (2002)
* William Basch (2003)
* Heinz Drossel (2004)
* Paul Rusesabagina (2005)
* Luise Radlmeier (2006)
* Sompop Jantraka (2008)
* Desmond Tutu (2008)
* Lydia Cacho (2009)
* Denis Mukwege (2010)
* Aung San Suu Kyi (2011)
* Maria Gunnoe (2012)
* Nicholas Winton (2013)
* Ágnes Heller (2014)
* Masha Gessen (2015)

Referanser
----------

1. ↑
Fra venstre: Kay Arne Stenshjemmet, Amund Sjøbrend, Sten Stensen, Jan Egil Storholt, landslagstrener Johs Tenmann, kronprins Harald og kong Olav og ikke navngitt person med briller helt til høyre i bildet.
**De fire «S»-ene** er kallenavnet til en del av det norske skøytelandslaget som var på midten og slutten av 1970-årene og starten av 1980-årene, og det var de som oftest fikk representere Norge i internasjonale mesterskap. Løperne som fikk dette tilnavnet var:

* Jan Egil **S**torholt
* Kay Arne **S**tenshjemmet
* Sten **S**tensen
* Amund **S**jøbrend

I EM 1975 deltok de fire for første gang i et internasjonalt mesterskap. De vant tre distanser, og Stensen ble mester. Under europamesterskapene i 1976 og 1977 var lagets dominans spesielt påtakelig, ved begge anledninger la kvartetten beslag på de fire første plassene i sammendraget. I 1981 tok de tre gjenværende (Stensen hadde lagt opp) gull og bronse i EM og de tre første plassene i VM.

De fire har vunnet i alt to OL-gull (Storholt på 1 500m i 1976 og Stensen på 5 000m i 1976), tre OL-sølv, to OL-bronse, to VM-titler (Stensen i 1974 og Sjøbrend i 1981) og seks EM-titler (Stensen i 1975, Stenshjemmet i 1976 og 1980, Storholt i 1977 og 1979 samt Sjøbrend i 1981), og tatt 36 distanseseire i internasjonale mesterskap og forbedret verdensrekordene totalt fem ganger.

Galleri
-------

* Stensen under Allround-VM i 1973 i Deventer.Stensen under Allround-VM i 1973 i Deventer.
* Storholt under Europamesterskapet i 1979 i Deventer.Storholt under Europamesterskapet i 1979 i Deventer.
* Stenshjemmet under Allround-VM's 5000m i 1977 i Heerenveen.Stenshjemmet under Allround-VM's 5000m i 1977 i Heerenveen.
* Sjøbrend med blomster under Uniekaas Trofé i Alkmaar 1979.Sjøbrend med blomster under Uniekaas Trofé i Alkmaar 1979.

Eksterne lenker
---------------

Enkeltprofiler på Speedskatingstats.com med internasjonale mesterskapsplasseringer

* (en) Sten Stensen
* (en) Jan Egil Storholt
* (en) Kay Arne Stenshjemmet
* (en) Amund Sjøbrend
**Harald Barwin** (født 19. juli 1908 i Duluth, Minnesota, død 9. april 1970) var en norsk jazzmusiker, tenorsaksofonist, klarinettist og fiolinist fra tidlig 1930-tall. Han ledet flere egne orkestre. Spilte i Logen, Funny Boys, Scala Danseorkester, Kr. Haugers Radiodanseorkester, Chat Noir, Regnbuens orkester, Alf Søgaards orkester, Trygve Fjelddalens orkester og Yngvar Wangs orkester. Flere plateinnspillinger. Solist på tenorsaksofon i Coleman Hawkins' stil. I mange år spilte han på MY «Stella Polaris», et av verdens mest kjente cruiseskip. Barwin var døpt Olsen, men skiftet etternavn i voksen alder.

Nasjonalbiblioteket har et opptak fra 17. mars 1936 hvor han spiller tenorsaksofon på *Mr. Rythm Man* av Glifford/ Watts/ Grady med Kristian Haugers orkester.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940–1950, side(r) 268[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Bjørn Stendahl; Johs. Bergh (1991) (på nb), *Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940-1950*, ss. 348, Wikidata Q116749804

Eksterne lenker
---------------

* Jazzbasen Kristian Haugers orkester - lydeksempel

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
De fire asiatiske tigerøkonomiene.
**De fire asiatiske tigrene** (koreansk: 아시아의 네 마리 용, «Asias fire drager»; kinesisk: 亞洲四小龍/亚洲四小龙, «Asias fire små drager») er en samlebetegnelse på Taiwan, Singapore, Sør-Korea og Hongkong. Landene er ferske industriland med rask økonomisk vekst.

Begrepet «tiger» blir brukt på grunn av at alle fire er kjent for å være sterke, heftige forhandlere.

Asiakrisen i 1997 påvirket disse økonomiene i varierende grad. Hardest gikk det ut over Sør-Korea, mens Singapore og Taiwan kom seg relativt uskadd ut av den turbulente perioden.[]

Se også
-------

* Mirakelet ved Hanelva, om Sør-Koreas økonomiske vekst
* Tigerøkonomi

Referanser
----------

1. ↑  Babones, Salvatore. «Vietnam Is Following The Asian Tiger Currency Formula For Rapid Economic Growth». *Forbes* **(engelsk)**. Besøkt 22. oktober 2019.
2. ↑  Farnsworth, Clyde H.; Times, Special To the New York (27. november 1987). «4 Asian Economies Assailed». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 22. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* BBC om de asiatiske tigrene etter Asiskrisen
* ASEAN
* *China Economic Review*

Portal: Korea
**Harald Conrad Thaulow** (født 30. juni 1815 i Slesvig, død 11. mars 1881 i Christiania) var en norsk apoteker og kjemiker.

Han var lærling i Oldenburg og Altona før han i 1836 overtok etter sin bror Moritz Christian Julius Thaulow som amanuensis i kjemi ved Det Kongelige Frederiks Universitet under Jens Jacob Keyser. Hans publiserte forskning frem til 1843 omhandlet kjemien i sølvcyanid, samt samhandlingen mellom svovelsyre, jerncyanid og blåsyre. Lærebrevet fra Lillehammer Apotek i 1839 gjorde at han fra 1843 kunne etablere byens tredje apotek, Løveapoteket. Thaulow ivret for en formalisert utdanning av farmasøyter i Norge og forkastet den tids familiebaserte apotekertradisjon hvor sønnen arvet faren.

Faren var fogden Johan Fredrik Thaulow (1768–1833), tre av hvis fire sønner ble norske, som nevnte kjemiker Moritz Christian Julius Thaulow (1812–50), såvel som badelege og amanuensis Heinrich Arnold Thaulow (1808–94). Blant søskenbarna hans finner man Henrik Wergeland, Camilla Collett og Oscar Wergeland.
Harald C. Thaulow giftet seg med Nina Munch (1821–71), dattera til Jacob Munch. Blant deres seks barn var maleren Fritz Thaulow. Sin kunstinteresse innbefattet også å være mesén for blant andre Henrik Ibsen som brukte Thaulow som modell for badelegen Dr. Stockmann i En folkefiende, selv om det var broren Heinrich som var badelege.
Harald eide landstedet Bloksberg fra 1855 og Granbakken fra 1866 (senere døpt Volvat etter det omvendte stedsnavn familien Tavlov kom fra).

I 1874 opprettet Thaulow et legat som etter et hundreårs forrentning skulle dele ut en pris for fremragende forskningsformidling av kjemi. Prisen, Thaulowprisen, ble første gang tildelt i 1976.

Premier og verv
---------------

* H.K.H. Kronprinsens gullmedalje i 1853 for avhandlingen "Om den Indflydelse som Kundskaben om Isomerien og Isomorphien hidtil har havt paa Naturvidenskabernes Udvikling"
* æresdoktor ved Universitetet i Kiel,
* æresmedlem i blant andre Hamburger Apothekerverein, Goethes Vaterhaus i Frankfurt am Main

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Harald\_Thaulow, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   runeberg.org, besøkt 3. november 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Harald Conrad Thaulow i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Kristiansand Suns**, eller **Kristiansand Baseballklubb**, (stiftet 4. november 2006) er en norsk baseballklubb fra Kristiansand. Klubben er medlem av Norges Softball og Baseball Forbund, og deltok for første gang i NM i baseball i 2009. I 2012 fikk klubben 3.-plass i NM samt 2.-plass i 2014. I 2015 spiller laget i NBL1 (Den norske baseballigaen divisjon 1). Klubben spiller hjemmekampene sine på Dønnestad stadion i Kristiansand. Trenere for laget er Andrew Fox og Andy Johnson.

Klubben har også et barnebaseballag (7-12 år) som trener på Dønnestad i Tveit.

### Historikk

Kristiansand Suns Baseballklubb ble stiftet 4. november 2006. Initiativtakere var Henrik Hanselmann og Andy Johnson. Svein Madsen ble også tidlig med som leder og trener. I 2007 startet klubben med treninger i Badmintonhallen og på Idda. I 2008 flyttet de til Odderøyhallen og Gimlebanen. Samme året deltok de også for første gang i NBL (Norges Baseball Liga) i 2. div og fikk en tredjeplass. I 2009 spilte de ikke i NBL men arrangerte treningskamper og en turnering på egen bane på Dønnestad i Tveit.

Banen på Dønnestad fikk backstop (ballfangernett) og ble brukt både til trening og kamp. Suns deltok for første gang i NM og kom til semifinalen. I 2010 fikk Kristiansand Baseballklubb utbedret baneforhold på Dønnestad. Backstopen ble utvidet med to stolper i tillegg ble det satt opp fouline-gjerder. I 2014 var banen klar med backstop og outfield fence.

Klubben arrangerer årlig en pinseturninger kalt Kristiansand Baseball Open som er åpen for alle klubber både seniorlag og barnelag. Første pinseturnering ble arrangert i 2009.

I 2016 tok klubben et etterlengtet trofé, da de endte som nummer 1 i NBL.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Stuart Murdoch** (født 25. august 1968) i Clarkston, East Renfrewshire) er en skotsk musiker. Han er sanger, gitarist, pianist, keyboardist og låtskriver i indiepopbandet Belle & Sebastian. 

Som liten hadde Murdoch undervisning i piano, men karrieren innen musikk startet ikke før han var DJ i en radiostasjon på University of Glasgow, hvor han studerte. Mens han var på universitetet ble han diagnostisert med kronisk utmattelsessyndrom og var ute av stand til å jobbe i syv år. I begynnelsen av 1995 ble han friskmeldt og startet i 1996 Belle & Sebastian sammen med Stuart David.

I 2009 utga Murdoch et soloalbum, et temaalbum som han kalte *God Help The Girl*. Albumet består av sanger som Murdoch opprinnelig skrev i sammenheng med Belle & Sebastian, men som han følte at ikke passet med bandets stil. Han så for seg at sangene skulle synges av kvinnestemmer, og i 2009 holdt han en audition hvor 500 deltok. Hovedrollen som Eve gikk til Catherine Ireton.

God Help the Girl er også planlagt som en musikalfilm, hvor Murdoch både har vært manusforfatter og regissør. Den er forventet ferdig i 2013.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 325969, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Stuart Murdoch (musician), SNAC Ark-ID w6f2391v, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «God Help The Girl». Arkivert fra originalen 29. september 2013. Besøkt 27. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stuart Murdoch på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Murdoch hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Stuart Murdoch på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Murdoch på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Murdoch på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Murdoch på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Johan Henrik Volden** (født 27. desember 1912, død 16. september 1991) var en norsk gårdbruker, motstandsmann og politiker. Volden ble valgt inn i Eidsberg kommunestyre fra 1945. Han var varaordfører i Eidsberg kommune for Bondepartiet/Senterpartiet fra 1947, siden ordfører fra 1951 til 1979. Han var i tillegg vararepresentant til Stortinget for Østfold Senterparti fra 1961 til 1965, og møtte 5 dager. Han tok initiativ til Mysen Kornsilo og Mølle, der han var styreformann i 34 år. Han var dessuten styremedlem for Edwin Ruuds Hospital.

Han drev farsgården Flaten fra 1942 til han pensjonerte seg. Som pensjonist virket han aktivt for Eidsberg og Mysen historielag, og holdt dessuten flere foredrag. Han samlet et omfattende bibliotek som er blitt overført til Eidsberg kommune.

I 1979 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull, og i 1986 Østfold fylkes kulturpris.

Kilder
------

* Helgerud, Tom (24. desember 2012). ««Kong Johan» - et hedersnavn». *Smaalenenes Avis*.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johan Volden hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Johan Volden hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Jarle Trå** (født 25. mars 1970) er en norsk fjellklatrer fra Granvin i Hordaland som ifølge sin hjemmeside blant annet har krysset Grønland, og gått og syklet Norge på langs. Han har også deltatt på flere klatreekspedisjoner i Himalaya, deriblant solobestigning av Cho Oyu (2004) og første norske bestigning av Shisha Pangma (2006).

Mount Everest-ekspedisjonen i 2009
----------------------------------

Trå ble meldt savnet under en ekspedisjon på Mount Everest den 24. mai 2009. Trå ville forsøke å bestige toppen alene og uten kunstig tilførsel av oksygen, via nordryggen fra Tibet. Han hadde blitt observert på tur opp, men kom ikke ned til Camp ABC på 6 400 meter til beregnet tid. Det ble satt i gang en leteaksjon, og Trå ble funnet i dårlig forfatning dagen etter av sherpaer, Phurba Temba Sherpa og Pemba Sherpa, tilhørende en annen ekspedisjon. Han fikk hjelp av disse og ble også plukket opp av de norske klatrerne Stein Grønnerøe, Petter Nyquist og Lars Oma Erichsrud. 

Ved hjelp av en jakokse ble Trå fraktet ned til en sauesti, hvor han ble kjørt videre med bil til sykehus 26. mai. Trå ble beskrevet som svært forkommen og i kritisk tilstand da han ble funnet, med en kroppstemperatur på 31 grader.

Fra sykehuset sa Trå til pressen at han var «døden nær», og så uklar at han ikke visste sikkert om han nådde toppen av Everest.

Eksterne lenker
---------------

* Jarle Trås hjemmeside
* Everest 2005: Jarle Tra, Alone without O2 – MountEverest.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Kefalaia*** eller ***Kephalaia*** er en kodeks med religiøse tekster fra manikeismen; den ble funnet i tempelruinen Medinet Madi i 1929 og inneholder undervisning om manikeismen skrevet i en didaktisk dialogform, hvor Mani selv sitter i en krets av disipler og svarer på spørsmål.

Verket er omfattende, med mer enn 90 kapitler. I det første kapitlet presenteres Manis oppdrag og gjerning i verden, mens det andre kapitlet er en utlegning av Jesu lignelse om *Det gode og det dårlige treet*. I de følgende kapitlene er det både utlegninger om guddommenes natur, om gode og onde makter, om astrologi, historiefortolkning, etikk og frelseslære.

Utdrag fra den omfattende teksten er oversatt til norsk i antologien *Manikeiske skrifter*, 2011.

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Einar Thomassens innledning til *Manikeiske skrifter*, 2011
2. ↑  essenes.net Arkivert 19. januar 2012 hos Wayback Machine. Tekstutdrag fra Kefalaia, sammen med andre manikeiske tekster.
3. ↑  Fra Matteusevangeliet; kap 7, vers 17ff Arkivert 27. januar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Kephalia; iranicaonline.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Marwāns rike: Kalifatet i 750.
**Marwān ibn Muḥammad ibn Marwān** (arabisk: مروان بن محمد بن مروان; født 688, død 6. august 750 AD/72-132 AH) var den fjortende kalifen av Umajjadekalifatet som hersket fra 744 til 750. Han var den siste umajjadeherskeren som styrte fra Dimašq. Marwāns regjeringstid var preget av mye indre strid og økt motstand mot umajjadene, og hans oppmerksomhet gikk til å forsøke å holde riket sammen. Abbasidene vokste seg sterkere, og i 750 beseiret de Marwān i slaget ved Zab og overtok makta i kalifatet. 300 medlemmer av umajjadefamilien ble slaktet, mens Marwān en tid flyktet gjennom riket, før han 6. august ble drept i Egypt. Etter dette ble umajjadene drept i stort antall, men den dyktige prinsen ʿAbd ar-Raḥman klarte å flyte til al-Andalus, hvor umajjadene fortsatte å herske i nesten 300 år. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ibrāhīm ibn al-Walīd** | **Umajjadekalif**(744–744) | Etterfølger:**As-Saffāḥ(Abbasidekalifatet)

---

ʿAbd ar-Raḥman I (Emiratet Córdoba; i 756)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kastalia** (gresk: Κασταλία) er i henhold til gresk mytologi en najadisk nymfe som Apollon forvandlet til en hellig vannkilde i Delfi ved foten av fjellet Parnassos i Sentral-Hellas, og som har navn etter henne: Den kastaliske kilde. Hennes vann ble sagt å være født enten ved aitoliske elven Akheloos fra Kifisos, som framsto først på fjellsiden av Parnassos som Kassotis, deretter sank ned i grunnen for å komme fram som kilden Kastalia ved setet av orakelet ved Delfi hvor også Apollon hadde sin helligdom. At det var to kilde kan muligens forklare navnet, *kass-*, fra *kassuô*, «å sy», at to vesener er sydd eller knyttet sammen.

Hun inspirerte poeter, særlig fra romersk tid, som drakk hennes vann eller lyttet til hennes stille vann. Vannet ble også benyttet av prestinnene ved orakelet, og de som søkte orakelets råd var forpliktet å rengjøre seg ved kilden først. Apollon innviet Kastalia til musene (*Castaliae Musae*). Hun ble ansett som en datter av elveguden Akheloos, som ga navn til Hellas' største elv. En myte vil ha det til at hun kastet seg i en brønn og druknet etter at Apollon begjærlig forfulgte henne (se myten om Dafne).

Kastalia synes å være løselig forbundet med Dafnis, den profetiske nymfe ved det før-apollionske orakelet, de najadiske *korykiai* av de hellige korkykianske grotter ved fjellsiden av Parnassos, oppkalt etter nymfen Korykia. Disse najadiske nymfene var første på øya Keos, men flyktet til Parnassos i nærheten av Delfi etter å ha blitt fordrevet av en løve. Også Thyia, en annen nymfe som også ble elsket av Apollon, kan ha hatt en viss mytologisk tilknytning.

Inspirasjon
-----------

Den tyske forfatteren Hermann Hesse har en omfattende henvisning til Kastalia i sitt hovedverk *Das Glasperlenspiel* fra 1943, norsk utgave som *Glassperlespillet* i 1970, og hvor handlingen foregår i det utopiske landet Kastalia.

I 1963 grunnla Timothy Leary og flere andre foreningen *International Foundation for Internal Freedom* (IFIF). Den fikk senere navnet *Castalia Foundation* og har hus på en stor landeiendom i Millbrook i den amerikanske delstaten New York. Det var på denne eiendommen at Leary foretok sine mange forsøk med det hallusinogene stoffet LSD.

Referanser
----------

1. 1 2  «Kastalia», Theoi.com
2. ↑  Pausanias, x. 8.§ 5
3. ↑  Lutat. *ad Stat. Theb.* i. 697. Jf. «Kastalia», Theoi.com
4. ↑  «Daphnis», Theoi.com
5. ↑  «Thyia», Theoi.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Mary Ann «Polly» Nichols** (født **Mary Ann Walker**, 26. august 1845 i Soho i London, død 31. august 1888 i Whitechapel i London) var en britisk prostituert som regnes som det første offeret for den uidentifiserte seriemorderen Jack the Ripper, som drepte og maltrakterte flere kvinner i Whitechapel i London sensommeren og høsten 1888.

Bakgrunn
--------

Hun ble født i Soho i West End-området av London i 1845. Hun giftet seg med William Nichols i 1864, de fikk fem barn sammen og de forlot hverandre i 1880 eller 1881. Årsaken til bruddet skal, ifølge William Nichols, ha vært at hun prostituerte seg mens de var gift. Han ble av Mary Anns far anklaget for utroskap. Politiet hevdet det var på grunn av hennes drukkenskap. Etter ekteskapet livnærte hun seg av prostitusjon og som husarbeidstaker. Da hun ble drept bodde hun i et pensjonat i Spitalfields.

Drapet
------

Hun ble funnet av en kusk klokken 03:40 foran en stallinngang i gaten Buck's Row (nå Durward Street) i Whitechapel. Politi og lege kom raskt til stedet, og legen bedømte Nichols' dødstidspunkt til klokken 03:30. Halsen hennes var skåret over og buken var lemlestet med store og dype kutt.

Likskuet ble igangsatt 1. september. Obduksjonen viste at hun hadde blitt drept på stedet like etter klokken 03:00. Pressen koplet raskt drapet på Nichols med drapene på Emma Elizabeth Smith og Martha Tabram, men rettslegen hevdet at modus operandi i dette drapet ikke stemte overens med de andre. Allerede før likskuen var over, hadde Annie Chapman blitt drept. Rettslegen hevdet at «Likheten mellom skadene i de to tilfellene er betydelig,» og etterforskningen av de to drapene ble slått sammen. Uken etter likskuen var over ble Elizabeth Stride og Catherine Eddowes drept, og Mary Jane Kelly ble drept 9. november. Dette førte til at drapene ble lenket til en enkelt drapsmann, Jack the Ripper.

I ettertid har flere teorier om hvem Jack the Ripper var blitt lansert, blant andre kusken som fant Nichols, Charles Cross – som oppga falskt navn til politiet. Hans virkelige navn var Charles Latchmere. Han døde i 1920.

Se også
-------

* Whitechapelmordene
* Casebook: Jack the Ripper

Referanser
----------

1. ↑   The Five: The Untold Lives of the Women Killed by Jack the Ripper, kapittel 1. The Blacksmith's Daughter[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 1846, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Mary Ann Nichols – The first victim of Jack the Ripper». *thejacktherippertour.com* **(engelsk)**. 21. august 2018. Besøkt 31. januar 2019.
4. ↑  Tonje Bergmo (3. september 2012). «Mener å vite hvem som var Jack the Ripper». *NRK*. Besøkt 31. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary Ann Nichols – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mary Ann Nichols på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Mary Ann Nichols – Casebook: Jack the Ripper
* (no) «På sporet av Jack the Ripper» – artikkel om Jack the Ripper og hans ofre i *Aftenposten*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Kees Lahnstein** (født 1902 i Haarlem, død 1975 i Oslo) var en norsk oboist og filharmoniker av nederlandsk opprinnelse.

Personlige liv
--------------

Kees Lahnstein var gift med Randi og fikk to sønner. Han var far til politikeren Anne Engers tidligere ektemann.

Musikerkarrière
---------------

Kees (døpenavn: Cornelis) Lahnstein ble utdannet som fiolinist og oboist i hjembyen og ble ansatt på begge instrumenter i symfoniorkestret i Haarlem. I 1925 ble han tilsatt som solooboist i Oslo Filharmoniske Orkester hvor han virket i 42 år fram til pensjoneringen sommeren 1967. I trettitre år hadde han belgieren Camille Verdoodt (som tok navnet Karl Varstad under 2. verdenskrig for å understreke sine norske holdninger) som sidemann på 2. obo og engelsk horn. I 1952 ble obogruppen utvidet til tre musikere, og Tom Klausen ble tilsatt som 3. oboist. Klausen overtok etterhvert solooboplassen. Lahnstein fortsatte på 2. og 3. stemmene, men spilte ofte 1. obostemmen som «tuttimann» mens Klausen spilte de rene solopartiene.

Pedagogisk virke
----------------

Lahnstein var i en årrekke knyttet til Musikkonservatoriet i Oslo som obolærer. Blant hans elever var solooboisten, professor Erik Niord Larsen Kjell Mørk Karlsen, Ivar Lunde jr. Matz Pettersen og Steinar Hannevold, som siden 1976 har vært solooboist i Bergen Filharmoniske Orkester. Kjell Mørk Karlsen studerte obo med Lahnstein og var ansatt i Den norske Operas orkester før han viet seg til kirkemusikk og komposisjon på heltid. En annen elev er komponisten Ivar Lunde jr. som er aktiv i USA.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Agnes Håkonsdatter** var uekte barn av kong Håkon V Magnusson (1270–1319). Hennes eksakte alder og leveår er ukjent, men hun omtales fra 1302–1312.

Hun giftet seg i 1302 med lendmannen Havtore Jonsson (ca 1275–1320) til Sudrheim og Borregård. Deres to sønner, og Håkon Magnussons barnebarn, Jon og Sigurd, omtalt som Havtoresønnene, spilte noe senere en politisk rolle under den etterfølgende kongen Magnus Eriksson som var deres fetter.
Havtore Jonsson var sysselmann på Romerike og eide en rekke gods og landområder rundt i hele Norge, herunder Borregård og halve Sarpefossen.

Selv om kong Håkon anerkjente Agnes som sin datter, var ekte fødsel blitt så avgjørende viktig at et fyrstelig ekteskap ikke kom på tale for henne, slik det ville vært så sent som på 1100-tallet. Men utover henne hadde kong Håkon ikke andre barn enn Ingebjørg, hans ektefødte datter. Derfor fikk han i 1302 endret arvefølgen slik at en eventuell sønn av Ingebjørg rykket opp i tredje arveklasse, og hun selv, som første kvinne, fikk lovbestemt plass i den norske arverekken. Agnes fikk ingen tilsvarende posisjon, men hennes eventuelle ektefødte sønn ble plassert i niende arveklasse.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Agnes Håkonsdatter i Norsk biografisk leksikon
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Knút Wang** (1917–1976) var en færøysk pressemann og politiker (Ff.).

Som ungdom dro han til sjøs, og kom deretter til Tórshavn for å arbeide i varehandelen. I 1941 ble han journalist, og tiltrådte som redaktør i *Dagblaðið* året etter, 25 år gammel. Avisen var et radikalt selvstyreorgan og partiavis for Fólkaflokkurin, som da var Færøyenes største politiske parti. Fra 1947 hadde han Maurentius Viðstein og senere Poul Petersen som sine likestilte redaktører. Knút Wang var fortsatt politisk redaktør i *Dagblaðið* da han døde etter et par ukers sykdom i 1976.

Wang var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1958–1974, og representerte Fólkaflokkurin. Han var blant annet formann i Lagtingets finanskomité under «selvstyreregjeringen» og Lagtingets nestformann.

Wang hadde flere offentlige verv, som medlem av rådet for Útvarp Føroya fra 1956 og medlem av styret for Landssjúkrahúsið. Han var også formann i teaterlaget Havnar Sjónleikarfelag 1967–1974.

I 1940 utgav han en samling noveller, *Smá skálkabros*.

Kilder
------

* Dahl, Árni (2002). «Knút Wang». *Løgtingið 150. Hátíðarrit* **(færøysk)**. 2. Tórshavn. s. 357–358.
* Dahl, Árni (1980–1983). *Bókmentasøga* **(færøysk)**. Tórshavn: Fannir.  [3 bind]
* «Knút Wang til áminningar». *Dagblaðið* **(færøysk)**: 8. 28. januar 1976.

Portal: Færøyene
**Agnes Allen** var en britisk forfatter av sakprosabøker for barn, ofte sammen med ektemannen **Jack Allen** som var illustratør. Hun skrev blant annet den kunst- og kulturhistoriske serien *The story of …*, hvor *The Story of Your Home* ble tildelt Carnegie Medal i 1949.

Serien begynte med *The Story of the Village* (1947) og omfattet også bøker som *The Story of Painting* (1948), *The Story of Our Parliament* (1949), *The Story of the Highway* (1950) og *The Story of Clothes* (1955). Mens denne serien behandlet et enkelt fenomen gjennom tidene, skrev hun i en annen serie, *Living in History*, nærmere om enkelte perioder i historien.

Bøkene er ikke oversatt til norsk.

Referanser
----------

1. ↑   Library of Congress Name Authority File, besøkt 19. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   carnegiegreenaway.org.uk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Agnes Allen Arkivert 15. juni 2011 hos Wayback Machine.
4. ↑  "Agnes Allen" (directory). Open Library.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Benedikt av Chiusa** var en omreisende lombardisk lærd munk på 1000-tallet. 

Han er først og fremst kjent ved en fremstilling i *Historia Francorum* av Adémar de Chabannes. Benediktinermunken og kronikøren Adémar beskriver en tale Benedikt holdt ved en bispesynode i Aquitaine i 1028. Der beskriver Benedikt seg selv som nevø og den planlagte etterføger av abbeden av Chiusa.

Senere skulle Benedikt ta kraftig fatt i Adémars promotering av Sankt Martial og denne helgenens tilhengere i Aquitaine til å tro at han hadde vært en av de opprinnelige disiplene til Jesus. Adémars ry ble midlertidig skadet av dette - men han reddet seg ved å produsere noen falsknerier som «støttet» hans fantasifulle ftremstilling av den hellige Martialis - også den et falsum.

Referanser
----------

1. ↑  Landes, *Relics, apocalypse, and the deceits of the past*, p. 3. Google link
2. ↑  A partial English translation of the speech appears in Helen Waddell's 1932 book, *The Wandering Scholars of the Middle Ages*, pp 91-2

Litteratur
----------

* Landes, Richard Allen (1995). *Relics, Apocalypse, and the Deceits of History: Ademar of Chabannes, 989-1034*. Harvard University Press.
Må ikke forveksles med Ullensaker Ishockeyklubb.

**Ullensaker Issportklubb** (stiftet 1. mars 2005) er en idrettsklubb fra Ullensaker kommune. Som driver med ishockey, curling og kunstløp. Ullensaker Issportklubb holder til i Jessheim is- og flerbrukshall.

Ishockey
--------

**Ullensaker Flyers** er navnet på ishockeygruppen som består av følgene lag; senior, damelag, B-laget, veteran, vi over 40. Junior avdelinga består av U18, U15, U14, U13, U12, U11, U10, U9, U8, Jenter U16, Jenter U13 og Jenter U10.

Seniorlaget som spiller i 6. divisjon ishockey for menn. Dem har spilt i 3. divisjon ishockey for menn og rykket opp til 3. divisjon i 2015 men rykket ned i 2021.

I 2005 tok noen ishockeyspillere fra Ullensaker Ishockeyklubb som ble lagt ned i 2001. Initiativ til igjen å skape et ishockeymiljø i Ullensaker, og i mars 2005 ble Ullensaker Hockey Team stiftet. I samarbeid med Park og Idrett ble kunstisanlegget igjen satt i drift. Det ble tatt service på kjøleanlegg og ismaskin, nye lyskastere ble montert og plutselig var det yrende liv på isen hele vinteren. Kommunen gikk til og med til innkjøp av ny ismaskin, etter utallige havari på den gamle ismaskinen fra 60-tallet. Aldri har det vært så bra is i Ullensaker. Sesongen 2005/2006 startet også rekord tidlig pga. kunstisanlegget.

I februar 2014 kunne klubben endelig etter mange år ta i bruk den nye Jessheim is- og flerbrukshall, og aktiviteten setter fart med flere lag i aldersbestemte klasser, to senior lag og et veteranlag i seriespill. Klubben har også etablert seg med en en curling gruppe, Ullensaker Stones samt kunstløpgruppe, Ullensaker Wings.

Referanser
----------

1. ↑  «Ullensaker Flyers at eliteprospects.com». *www.eliteprospects.com* **(engelsk)**. Besøkt 18. februar 2021.
2. ↑  «Ullensaker Flyers». *Ullensaker Flyers* **(norsk)**. Besøkt 17. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Finn Christian Ferner** (født 10. mars 1920 i Oslo, død 11. mars 2001 på Nesøya) var en norsk seiler som deltok i De olympiske leker 1952 i Helsingfors. Han var bror til prinsesse Astrids ektemann Johan Martin Ferner.

Ferner vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den norske båten «Elisabeth X» som kom på andreplass i 6-meterklassen bak den amerikanske båten «Llanoria». Seilingene ble avviklet i perioden 20. til 28. juli 1952. Mannskapet på «Elisabeth X» besto av Finn Ferner, Erik Heiberg, Tor Arneberg, Johan Martin Ferner og Carl Mortensen.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors – Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen Norges flagg NOR

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=finn;n=ferner[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Finn Ferner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Finn Ferner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norge Norges flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0 
(én andreplass)
*Per 31. desember 2016* |

**Hans Gunnar Omdal** (født 14. september 1977) er en norsk tidligere orienteringsløper fra Vennesla som konkurrerte for Kristiansand Orienteringsklubb.

Karriere
--------

Hans Gunnar Omdal har representert Norge i en rekke verdensmesterskap i orientering. Han debuterte i VM ved å ta 9.-plass på langdistanse under mesterskapet i Västerås i 2004. Utenom da han var med på stafettlaget som ble nummer 6 i Aarhus i 2004, har Omdal kun fått løpe langdistanse i VM-sammenheng. Fra EM har Omdal åttendeplass fra langdistansen under europamesterskapet i bulgarske Primorsko som sin fremste prestasjon.

Sammen med sin klubb gjennom mange sesonger, Kristiansand OK, var Omdal med på å vinne klubbstafetten Jukola i 2015. Han la opp etter 2016-sesongen, før han gikk tilbake til sin gamle klubb, Vindbjart IL.[]

VM-resultater
-------------

2015:

* Langdistanse: 10.-plass

2014:

* Langdistanse: 14.-plass

2013:

* Langdistanse: 22.-plass

2012:

* Langdistanse: 17.-plass

2010:

* Langdistanse: 9.-plass

2006:

* Stafett: 6.-plass
* Langdistanse: 16.-plass

2004:

* Langdistanse: 9.-plass

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Gunnar Omdal – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Hans Gunnar Omdal – World of O Rediger på Wikidata
**Niokolo-Koba nasjonalpark** ligger sørøst i Senegal, på grensen til Guinea. Parken omfatter 913 000 hektar. Den ble fredet som viltreservat i 1926, som nasjonalpark i 1954 og utvidet fire ganger på 1960-tallet. Den har vært verdensarvområde siden 1981.

Parken ligger på en elveslette med høyder opptil 200 moh, på begge sider av Gambiaelva, som i flomperiodene dekker elveslettene. Landskapet preges av savanner og noe skog. Parken har et rikt dyreliv, med elefanter, løver, leoparder, sjimpanser, bavianer, flodhester og den store kjempeeland (*Taurotragus derbianus*).

Parken ble i 2007 oppført på listen over truede verdensarvsteder, på grunn av krypskytteri og planene om å bygge en dam oppstrøms for parken som vil forstyrre de regelmessige oversvømmelsene som er en forutsetning for økosystemet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niokolo-Koba National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*
* Danger decision

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Finn Dahlin** (født 17. september 1895, død juli 1997) var en norsk jurist.

Avskjedssøknad, politimester F. Dahlin, Hermansverk

Den 20/3 f.a. søkte jeg avskjed fra min stilling som politimeste  

i Hermansverk. Da jeg intet har hørt fra departementet, tillater jeg meg  

å gjenta min søknad og skal nærmere begrunnelse anføre:  

Jeg har ikke den politiske innstilling som nå forlanges av poli-  

tiets embedsmenn og det stilles krav og gis pålegg av politisk art som  

jeg av samvittighetsgrunner ikke finner å kunne være med på, hvorfor jeg  

ber meg entlediget fra min stilling.

(Ulstein, 1995)

Han drev advokatpraksis i Hermansverk og ble politimester i Sogn fra 1935. Søkte avskjed fra stillingen da nazifiseringen av politiet ble intensivert. Dahlin var tidligere god venn av Sverre Riisnæs, de var samtidig i Kristiansund som henholdsvis dommerfullmektig og politifullmektig. Etter avskjeden ble Dahlin og familien forvist fra Sogn. Han ble arrestert av 16. august 1943, satt på Grini fra 21. november 1943 før han sammen med 271 andre politifolk sendt til Stutthof med D/S Donau 9. desember 1943. Dahlin var i tysk fangenskap ut krigen. Han skrev dagbøker under hele fangenskapet og fikk dagbøkene med seg hjem. Da de sovjetiske styrkene nærmet seg fra øst i slutten av januar 1945 ble Stutthof tømt og fangene tvunget til å marsjere vestover. De ble befridd av britiske styrker ved Neustadt 3. mai. Årene 1946-1954 var han sorenskriver i Ytre Sogn, og i 1954-1966 var han sorenskriver i Øvre Romerike. Dagbøkene ble redigert og utgitt av sønnen Erik Dahlin.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Aftenposten, anmeldte dødsfall, 18. juli 1997.
3. ↑  Ragnar Ulstein: Jødar på flukt. Samlaget, 1995.
4. ↑  Aftenposten 17.09.95
5. ↑  Aftenposten 8.12.93.
6. ↑  Fylkesarkivet Arkivert 29. september 2015 hos Wayback Machine.
7. ↑  Erik Dahlin, Jørn-Kr. Jørgensen og Per Ole Johansen: De trodde på en ny dag - norsk politi i krig, fangenskap og befrielse 1943-1945. Genesis, 2001.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
Jakhelln førstebesteg Søre Veotinden 1. juli 1906.
**Agnes Jakhelln** (født 15. juli 1873 i Kristiania, død 23. november 1972 på Taraldstu) var en norsk fjellklatrer. Hun var født *Agnes Sundt*.

Jakhelln deltok i 1906-07 ved flere norske førstebestigninger av fjell i Jotunheimen med Ferdinand Schjelderup og Carl Wilhelm Rubenson. Hun giftet seg i 1894 med Kristian Jakhelln og ekteparet kjøpte i 1899 en gård i Nanset fra amtmann Carl Johan Michelet for 73 000 kroner. Senere drev de gården *Taraldstu* på Koppang i Stor-Elvdal. Der anla hun en av landets første sølvrev-oppdrett i 1916, tre år etter de første dyrene kom fra Amerika. I dag finner man *Jakhelln Revegård* på Koppang, etterhvert drevet av Herbert Sundt Sverre (1909–2001) som vokste opp på gården hos Jakhelln. Mannen døde i 1938 og hun ble eier av gården Søndre Finsand i Ådal i 1939, som senere ble overtatt av forstmester Heyn Sverre (1911–95).

Hun var datter til grosserer (parafin) i Christiania, Fredrik Christian Drejer Sundt (1836–85) og Alvilda Ohlsen (1848), begge fra Farsund. Agnes giftet seg i 1894 med Kristian Albrigt Jakhelln (1870–1938), som var født i Bilbao. Kristians far var trelasthandler Julius Herman Jakhelln (1832–1920, se Jakhelln (slekt)). Moren Ragnhild Astrup (1849–1912) var fra Grue, søstera til Nils Astrup (1843–1919, se slekten Astrup). Agnes og Kristian hadde ingen barn.

Førstebestigninger
------------------

* 1. juli 1906: Søre Veotinden (2 267 moh), og Søraustre Styggehøbreatinden (2 232 moh) og Sørvestre Styggehøbreatinden (2 142 moh). Med Schjelderup og Rubenson
* 4. juli 1906: Bukkeholstindan: Nørdre (2 149), V-1 (2 166 moh), V-2, V-3 og V-4 (2 166 moh). Med Schjelderup og Rubenson
* 17. august 1906: Rauddalseggje: Midtre og Store (2 168 moh) med Schjelderup

Referanser
----------

1. ↑  S. H. Finne-Grønn (1916). *Den vestlandske slegt Sundt : genealogisk-personalhistoriske meddelelser*. Malling.  [272 sider]
2. ↑  Mikael Sundt (1895). *Ny og fuldstændigere stamtavle over den norske, østlandske familje Sundt*. J. Chr. Gundersens Bogtr.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Eksempel på en brosjyre med flere sider.
**Brosjyre** betegner en trykksak, folder eller pamflett, som ofte blir brukt i informasjon- eller reklameøyemed. Den er ofte et kortfattet skriv som avsenderen nytter til å presentere seg selv, et emne eller et produkt for å opplyse eller påvirke leseren. For reklamebrosjyrer er det vanlig å annonsere beliggenhet, arrangementer, produkter, tilbud, og så videre. 

Innen turisme er de svært vanlige, og både hoteller, severdigheter, fornøyelsesparker, campingplasser og andre turistmål er aktive brukere. De har gjerne egne hyllestativer til slike brosjyrer. 

En brosjyre har vanligvis et konsist språk og et iøynefallende design. Som trykksak ligger en brosjyre i grenselandet mellom avis, blad og bok. De vanligste utforminger av brosjyrer er som enkle ark, eller hefter. Ett-arks-brosjyrer er gjerne foldet dobbelt, eller trippelt. Brosjyrehefter er som regel stiftet i ryggen, og av størrelse A5, da dette er en hendig størrelse som er lettere for en leser å ta med seg.

Brosjyrer er ofte trykket som flerfargetrykk på tykkere glanset papir for å gi et førsteinntrykk av kvalitet. Sammenlignet med et flyveblad vil en brosjyre vanligvis nytte bedre papirkvalitet, mer farge, og vil vanligvis være foldet.

Se også
-------

* Pamflett
* Flyveblad
* Skillingstrykk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brochures – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Brosjyre i *Det Norske Akademis ordbok*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |