recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Forarbeidsfasene i retorikken** er kjent fra antikken. I Ciceros verk *De inventione* beskrives **de retoriske forarbeidsfasene** (*rhetorices partes*). Disse fem disiplinene omtaler elementene i det samspillet som skaper en retorisk velformet tale, slik at den oppfyller de retoriske hovedfunksjonene.

Her er en oversikt over de ulike fasene.

Intellectio
-----------

*Intellectio* kan oversettes med det *å skjønne*. Enkelte ganger skilles denne fasen ut fra den første forarbeidsfasen, *Inventio*. Denne fasen tar for seg emnevalget og situasjonen.

Inventio
--------

*Inventio* kan oversettes med det *å finne*. I den første forarbeidsfasen utforsker taleren emnet og lister opp ideer og argumenter rundt temaet.

Dispositio
----------

*Dispositio* kan oversettes med det *å ordne*. I den andre forarbeidsfasen begynner taleren å strukturere stoffet på en hensiktsmessig måte.

### Exordium

I den innledende delen av talen ønsker man å;

* Skape interesse
* Vinne velvilje og troverdighet
* Antyde temaet (*captio benevolentia*)

### Partitio

Videre ønsker man å gi en oversiktlig fremstilling av hva som vil omtales, og i hvilken rekkefølge. Dette er spesielt viktig ved lengre utredninger.

### Narratio

For å etablere en kontekst, og få alle tilhørere like opplyste om temaet, må taleren gi en kort saksfremstilling.

### Argumentatio

Etter at temaets omstendigheter er presentert, kan taleren begynne sin argumentasjonsrekke (*logos*-argumentasjon). Dette gjøres ved å;

* Bevise egne påstander (*probatio*)
* Avvise motpartens tidligere eller potensielle påstander (*refutatio*)

### Conclusio / peroratio

Avslutningsvis må taleren vektlegge en oppsummering av konklusjonene (*recapitulatio*) og tale appellere til publikums følelser (*pathos*-argumentasjon)

Elocutio
--------

*Elocutio* kan oversettes med det *å formulere*. Den tredje forarbeidsfasen tar for seg den språklige utformingen. Taleren må ta hensyn til de retoriske dydene;

* Hensiktsmessighet (*aptum*)
* Korrekthet (*puritas*)
* Klarhet (*perspicuitas*)
* Språklig utsmykning (*ornatus*)

De tre overtalelsesmidlene er:

* *patos* (appell til følelser med fokus på mottaker)
* *etos* (appell til følelser med fokus på sender)
* *logos* (appell til fornuften)

Memoria
-------

*Memoria* kan oversettes med det *å huske*. Den fjerde forarbeidsfasen omtaler hvordan taleren må lære talen uten skrevne hjelpemidler. Dette er med på å styrke talerens *ethos* gjennom en balansert og selvstendig fremførelse.

Actio
-----

*Actio* kan oversettes med det *å fremføre*. Den siste forarbeidsfasen omfatter forberedelsen og gjennomføringen av talen med fokus på kroppsbevegelser (*gestikk*) og ansiktsbevegelser (*mimikk*) og stemmeføring (*pronuntiatio*).

Referanser
----------

1. ↑  Kjeldsen, Jens (2006): *Retorikk i vår tid*, s. 37
2. ↑  Kjeldsen, Jens (2006): *Retorikk i vår tid*, s. 396
3. ↑  Andersen, Øivind (1995): *I retorikkens hage*, s. 43
4. ↑  «intellectio», *Wiktionary*
Tunnelens sydlige åpning ved Förslöv, Skåne

**Hallandsåstunnelen** er en 8,6 kilometer lang jernbanetunnel under Hallandsåsen i Båstad i Sverige. Tunnelen kostet rundt 10 milliarder svenske kroner, og er Sveriges lengste jernbanetunnel. Den ble åpnet 8. desember 2015. Den består av to separate tunnelløp og erstatter en svingete, enkeltsporet linje fra 1885. Hastigheten økes fra 80 til 200 km/t, og kapasiteten fra fire til 24 tog pr. time.

**Hallandsåstunnelen**. Rød, prikket linje = tunnelstrekningen; rød/hvit stiplet linje = nybygget bane; svart/hvit, stiplet linje = gammel linje.

Et vanskelig byggeprosjekt
--------------------------

Planleggingen av tunnelen begynte i 1975, og boringen startet i 1992, men tunnelen ble ikke klar før i 2015, og har kostet 11 ganger mer enn planen.

Vattenfalls datterselskap Kraftbyggarna fikk oppdraget med å bygge tunnelen og planla å bore 100 meter i uka med tradisjonelt tunnelbor, med åpning av tunnelen i 1997 som mål. Allerede etter 13 meter kjørte imidlertid boret seg fast, og Kraftbyggarna gikk da over til å bruke dynamitt. Det var imidlertid store problemer med vannlekkasjer, og Kraftbyggarna ga opp i 1995. Vattenfall måtte betale 700 millioner i erstatning til Banverket, og Skanska ble ny entreprenør med november 1999 som ny ferdigdato. Etter å ha prøvd å forhindre lekkasjene med sement og betong tok Skanska i bruk Rhoca-Gil for å tette, et giftig stoff basert på akrylamid. Skanska hevdet likevel at miljøfaren var liten, men etter å ha tettet 100 meter av tunnelen med Rhoca-Gil døde fisken i en bekk over tunnelen, mens kuer ble syke og arbeidere forgiftet. Arbeidet med tunnelen ble derfor stoppet høsten 1997, og kom ikke i gang igjen før i 2003. I mellomtiden var det rettssaker og utredninger. Flere direktører i Skanska og produsenten av Rhoca-Gil fikk bøter på rundt 50 000 kroner, og Skanska fikk en bot på 3 millioner og Banverket på 1,5 millioner.

I 2005 ble det installert en ny 3200 tonn tung tunnelboremaskin til 500 millioner kroner. En spesielt komplisert del av tunnelen fryses ned med en saltløsning som holder 40 kuldegrader. I 2010 var det første av to tunnelrør ferdigboret, og i 2013 det andre.

Referanser
----------

1. ↑  «Nu läggs rälsen i Hallandsåstunneln», informasjon fra Trafikverket 4. februar 2015

Eksterne lenker
---------------

* «Her har de brukt over 20 år på 9 kilometer tunnel», artikkel i *Teknisk ukeblad* 21. juni 2013
* Trafikverket: Hallandsås (svensk)
***Daybreak*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Albert Capellani.

Handling
--------

Den suksessfulle forretningsmannen Arthur Frome, som bruker alt for mye alkohol, dytter en avis-mann under en bil - og forårsaker ham alvorlige skader. Hans kone Edith blir deretter desillusjonert av mannen sin og forlater ham. Etter et fravær på ett par år, vender Edith tilbake til ektemannen sin, men gir ingen forklaring på oppførselen hennes.

Arthur blir imidlertid snart mistenksom når Edith og en venn av familien deres, Dr. Brent, ofte besøker et hjem hvor et lite barn bor. Arthur sørger for at Edith blir forfulgt, og oppdager snart at det lille barnet - som er alvorlig sykt - faktisk var hans eget. Edith innrømmer at hun ikke ønsket å oppdra barnet deres under påvirkning av Arthur, som var en fyllik. Så hun overlot sønnen deres i noen andre sin omsorg.

Skuespillere
------------

* Emily Stevens som Edith Frome
* Julian L'Estrange som Arthur Frome
* Herman Lieb som Herbert Rankin
* Augustus Phillips som Dr. David Brett
* Francis Joyner som Carl Peterson
* Evelyn Brent som Detektiv Alma Peterson
* Joseph Daly som Otway
* Evelyn Axzell som Meta Thompson

Referanser
----------

1. ↑  DAYBREAK
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Daybreak* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Daybreak* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Daybreak* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Kanozero** (russisk: *Канозеро*) er en innsjø i elva Umba i Murmansk oblast i Russland.

Innsjøen er 32 kilometer lang og mellom tre og seks kilometer bred. Den ligger på 52 moh, omtrent halvveis mellom Umbozero og Kvitsjøen. Umba løper inn i sjøen på østbredden, rundt fem kilometer fra nordenden av sjøen. To av Umbas største sideelver, Kana og Muna, løper sammen med Umba gjennom Kanozero. 

Kanozero har to utløpselver: Ved Zasjejek-Kanozero, helt i sørenden av sjøen, renner elva Rodvinga ut over Kanoserskij-strykene, mens fem kilometer mot nordøst forlater elva Kitsa sjøen via Padunfallene. De to elvene løper sammen igjen i innsjøen Pontsjozero rundt ti kilometer nedenfor.

Kanozero er også kjent for helleristningene som er funnet ved sjøen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Kanozero». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 24. august 2015.
2. ↑  «Topografisk kart». *kolamap.ru*. Besøkt 24. august 2015.
3. ↑  Petroglyphs of the White Sea Coast Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Leinesfjorden** (lulesamisk: *Lairákvuodna* eller *Rairágavuodna*) er en fjordarm av Vestfjorden i Steigen kommune i Nordland. Den strekker seg i underkant av 12 kilometer i østlig retning fra Andholmfjorden til Stormyra.

Fjorden har innløp mellom øya Fluksa i nord og Helnes i sør. Sundet Andholmfjorden fortsetter videre vestover som en forfjord som gir forbindelse til Vestfjorden. Fra Leinesfjorden går de to fjordarmene Saursfjorden i nordøstlig retning og Botnfjorden i østlig retning. Landskapet på nordsiden er åslendt. På sørsiden stiger de opp mot 1 045 meter høye Kråktindan opp fra fjorden. I selve fjorden ligger en rekke små holmer, skjær og grunner.

Leinesfjord ligger i bunnen av fjorden langs fylkesvei 835. Fylkesvei 633 går langs sørsiden fra Helnes, via Leines, Skålvoll og Åsjorda, til Botn i bunnen av Botnfjorden. Bygdene her lå frem til 1964 i Leiranger kommune.

Nordlandsekspressen har anløp av Helnes og krysser Leines- og Andholmfjorden før anløpet av Nordskot.

Se også
-------

* Leiranger kirke

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Innløp—Stormyra. Uoffisielt mål gjort midtfjords i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  [ ] på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Satellittbilde av Rainy Lake  Foto: NASA 
**Rainy Lake** (fransk: *Lac à la Pluie*) er en innsjø som danner grense mellom Minnesota i det nordlige USA, og delstaten Ontario i Canada. Arealet er 850 km², og nesten hele arealet samt skogsområder omkring er vernet – på amerikansk side gjennom nasjonalparken Voyageurs National Park. Grenseelven Rainy River løper fra innsjøen vestover og munner ut i Lake of the Woods lengre vest. Ved utspringet av elven ligger byene International Falls (Minnesota) og Fort Frances (Ontario).

Rainy Lake og Rainy River hadde stor økonomisk betydning fra 1700-tallet, da franske og senere britiske pelshandlere etablerte stasjoner og fort langs innsjøen og den umiddelbare strekningen av elven.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Minnesota Dept. of Natural Resources: *Fisheries Lake Surveys*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rainy Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Brian O'Driscoll.
**Leinster Rugby** (best kjent som Leinster) er en irsk profesjonell Rugby Union lag fra provinsen Leinster i Irland. De konkurrerer i ligaen Pro14 og de to europeiske turneringene European Rugby Champions Cup eller European Rugby Challenge Cup (alt etter tabellplassering). Laget representerer Leinster-avdelingen av *Irish Rugby Fotball Union*. Leinster er en av fire irske profesjonelle rugbylag, og var et amatørlag fram til 1995. Den offisielle Leinster-drakten er marineblå, blå og hvit med den tradisjonelle Leinster-harpen, som er lagets logo. 

Leinster spiller hjemmekampene på RDS Arena eller Aviva Stadium i Dublin. De spilte på Donnybrook Stadium, også i Dublin, fram til 2007. Leinster vant ligaen i 2002, 2008, 2013 og 2014 og European Rugby Champions Cup (tidl. Heineken European Cup) i 2009, 2011, 2012 og 2018.

Se også
-------

* Rugby union
* Irish Rugby Football Union

Eksterne lenker
---------------

* Leinster Rugby offisielle nettside
* Uoffisielle supporrterklubb nettside
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for SverigeSverige Sverige |
| Langrenn |
| Langrenn Vinter-OL for ungdom |
| Bronse | 2020 i Sveits’ flagg Lausanne | Langrennscross |
| Langrenn Vinter-EYOF |
| Gull | 2022 i Finlands flagg Vuokatti | 4x5 km miksstafett |
| Bronse | 2022 i Finlands flagg Vuokatti | 10 km fri |
| Bronse | 2022 i Finlands flagg Vuokatti | 7,5 km klassisk |

**Elias Danielsson** (født 24. mars 2004) er en svensk langrennsutøver, som representerer klubben Högbo GIF.

Han fikk gull på miksstafett og to individuelle bronsemedaljer under Vinter-EYOF 2022 i Finland.

Idrettskarriere
---------------

Danielsson deltok i Junior-VM på ski 2022, der langrennsdelen ble arrangert i Lygnasæter i Norge. Der kom han på ellevteplass på 10 km klassisk og 14.-plass på sprinten, og Sverige kom på femteplass på 4 x 5 km stafett. Han deltok i det svenske juniormesterskapet i langrenn, og fikk der gull på 15 km fellesstart og på 10 km fri teknikk, og han fikk bronse på sprinten. 

Under Vinter-EYOF 2022 (European Youth Olympic Winter Festival) vant Sverige 4 x 5 km miksstafett. Individuelt fikk han bronse på 10 km fri teknikk og på 7,5 km klassisk, begge disse øvelsene ble vunnet av Niko Anttola fra Finland.

Referanser
----------

1. ↑  FIS - *Elias Danielsson - Results 2022*, besøkt 28. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elias Danielsson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
Ardre kirke
**Ardre kirke** (svensk: Ardre kyrka) er en evangelisk-luthersk kirke fra middelalderen i Visby på øya Gotland i Sverige.

Historie og arkitektur
----------------------

Den eldste delen av kirken er tårnet, datert til omkring 1200. Tårnet tilhørte opprinnelig en tidligere kirkebygning fra 1100-tallet. Midtskipet og koret ble erstattet med nåværende bygning rundt 1500. Portalen til koret, med skulpturer, har også opprinnelig tilhørt den tidligere kirken.

Kirkens interiør gjennomgikk en omfattende fornyelse etter planer utarbeidet av kunstneren Axel Haig (svensk: Axel Herman Hägg) i 1900–1902, gjennomført i Neo-Medieval stil. De dominerende veggmaleriene er tegnet av Hägg. Noen få glassmalerier i vinduene eksisterer fortsatt, men er blitt supplert med modene replika under renoveringen.

Interiør mot koret
Kirkens møbler er stort sett middelalderske: En altertavle fra det tidlige 1300-tallet, et kors og døpefonten, begge fra midten av 1200-tallet, og en utskåret Madonna fra cirka 1500 står i sitt originale miljø. Orgelet er et elaborert nygotisk kunstverk, laget i forbindelse med renoveringen i 1902 og inspirert av franske orgler fra middelalderen.

Litteratur
----------

* Johnny Roosval, Erland Lagerlöf: *Kyrkor på Gotland Kräklinge ting. Sydöstra delen.* In: *Sveriges kyrkor. Gotland.* Band 97, 4, 5. Generalstabens Litografiska Anstalts Förlag, Stockholm 1963, S. 648–856.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lagerlöf, Erland (1973). Lagerlöf, Erland, red. *Gotlands kyrkor* **(svensk)**. Uddevalla: Rabén & Sjögren. s. 95–97. ISBN 9129410355.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ardre kyrka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***How Rastus Gets His Turkey*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Theodore Wharton.

Handling
--------

Det er dagen før Thanksgiving, og Rastus har lovet seg selv at hans kone Eliza og datteren deres skal spise en stor kalkun til middag dagen etter. Når han går rundt de lokale slaktere ser han bestanden av fugler gradvis synke, uten å ha mulighet til å rappe en fugl uten at noen legger merke til dette.

Til slutt blir han mer og mer desperat. Når gamle George Green kjøper den aller siste kalkunen som er til salgs, ser ikke Rastus noen annen mulighet enn å stjele fuglen fra ham. Men han opplever også en rekke komplikasjoner underveis.

Skuespillere
------------

* Billy Quirk - Rastus
* Edward José - George Green
* Octavia Handworth

Referanser
----------

1. ↑  Daniel Stein. *Music Is My Life: Louis Armstrong, Autobiography, and American Jazz*
2. ↑  HOW RASTUS GETS HIS TURKEY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *How Rastus Gets His Turkey* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Parcs Canada** (fransk) eller **Parks Canada** (engelsk) er et canadisk forvaltningsorgan med hovedkontor i Ottawa. Det har som oppgave å beskytte og fremvise den nasjonalt betydningsfulle natur- og kulturarv. Forvaltningsorganet skal fremme forståelsen og påskjønnelsen i offentligheten av denne natur- og kulturarven på måter som bevarer dem i deres helhet for nåværende og fremtidige generasjoner. Parcs Canada har ansvaret for forvaltningen av 42 nasjonalparker, 949 historiske steder - herav 167 styrt direkte - og 4 marine verneområder.

Historie
--------

Parcs Canada ble opprettet i 1911 under det canadiske innenriksministeret, med navnet *Dominion Parks Branch.* Den ble derved den første nasjonalparken i verden. Siden opprettelsen er navnet endret flere ganger, henholdsvis, innen det igjen kom til å hete *Parcs Canada* i 1998. Forvaltningsorganets aktiviteter reguleres gjennom bestemmelsene i den canadiske nasjonalparkloven,som ble vedtatt i 1930 og senest endret i 2000.

Referanser
----------

1. ↑  www.pc.gc.ca

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
Flyfoto av Grimelund gård i 1951.
**Akergårdene**, eller **akergårder**, er betegnelser på gårder i det tidligere Aker herred (kommune). Fra 1948 har Aker herred vært del av Oslo kommune. Bydelene som var en del av Aker, er Vestre og Nordre Aker, Nordstrand og Ullern. Så å si ingen av gårdene i Aker herred er lenger i drift. Dette skyldes i hovedsak ekspanderende boligområder. 

Akers sogneselskap er en organisasjon som tidligere var ment som et samlingssted for akerbøndene. Etter innlemmelsen av Aker herred i Oslo kommune, er selskapet idag mer som et sosialt og kulturelt nettverk mellom personer med røtter fra de gamle akergårdene.

Eksempler på akergårder
-----------------------

* Grimelund gård
* Huseby gård (nordre og søndre)
* Nordberg gård
* Ekeberg gård (hoved og lille)
* Frogner Hovedgård
* Bogstad gård
* Holmen gård (østre og vestre)
* Ris gård
* Smestad gård (øvre og nedre)
* Vinderen gård
* Hoff gård

Kilder
------

Bøker
* Astrup, Else Marie Mustad (1950-) (2001). *Gårder i Vestre Aker - et streiftog*. Oslo: E.M.M. Astrup. ISBN 8299574609.
* Holden, Finn (1928-) (2003). *Akergårder i Oslo: en landsens byhistorie*. Oslo: Andresen & Butenschøn. ISBN 8276941427.
* Holden, Finn (1928-) (2000). *Vinderen: fra fangstboplass til moderne bydel*. Oslo : Baneforl. ISBN 82-91448-36-1.
**Doping i Øst-Tyskland** ble i stor grad utført på oppdrag fra myndighetene i Øst-Tyskland. Dopingprogrammet gikk over flere tiår, og ble gjennomført ved å gi prestasjonsfremmende doping til landets idrettsutøvere. Dopingmedikamentene ble gitt til utøverne enten med eller uten deres kjennskap, og resulterte i seire i internasjonale konkurranser som de olympiske leker.

Den systematiske dopingen opphørte i 1989 som en konsekvens av kommunistregimets fall. Flere utøvere sliter i dag med helseproblemer som følge av det langvarige steroideforbruket.[]

Historie
--------

Øst-Tyskland låste seg fra idrettsverden i 1965, og i 1977 testet Ilona Slupianek positivt for anabole steroider under et europacupstevne i Helsingfors. Etter dette ble flere utøvere testet før de kunne sendes hjem. Kreischalaboratoriet i Kreischa i Dresden kom under regjeringens kontroll, som innebar at det ble gjort 12 000 tester av alle idrettsutøverne i landet, men ingen ble utestengt.

Det internasjonale friidrettsforbundet (IAAF) utestengte senere Slupianek i 12 måneder, en utestengelse som utløp under EM i friidrett i Praha året senere.
**Kreis Arnstadt** var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Erfurt i Den tyske demokratiske republikk fra 1952 til 1990, med hovedsete i Arnstadt. Kretsen ble opprettet den 25. juli 1952 av det som utgjorde den nordlige delen av Landkreis Arnstadt, samt av kommunene Crawinkel og Kirchheim. Den sørlige delen av Landkreis Arnstadt ble utskilt som Kreis Ilmenau i Bezirk Suhl.

Kreis Arnstadt var en relativt skogfattig og landbrukspreget krets. Den omfattet de tre byene Arnstadt, Arnstadt og Plaue, og strakk seg fra Erfurt ved dens nordlige grense til Singer Berg og Oberhod ved dens sørlige grense. Kretsen grenset i nordvest til Kreis Rudolstadt, i nord til Kreis Erfurt-Land og byen Erfurt, i nordøst til Kreis Weimar-Land, i sør til Kreis Ilmenau og Kreis Suhl og i vest til Kreis Gotha.

Kretsens postnummer i DDR-tiden var 52xx. Dens bilnr var L og F frem til 1990, og ARN fra 1990.

Etter Tysklands gjenforening fortsatte kretsen å eksistere fra 1990 til 1994 innenfor Fristaten Thüringen. I 1994 ble kretsen gjenforent med Kreis Ilmenau i sør til Ilm-Kreis.

Kreis Arnstadt bestod i 1993 av 61 kommuner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Parco dei Mostri** eller **Sacro Bosco** ("Den hellige lund"), også kjent som  **Bomarzo-hagen** er en manieristisk samling av skulpturer og andre former som ligger i Bomarzo, i Viterbo, i nordlige Lazio, Italia. Beliggenheten er ca. 100km nesten rett nord fra Roma.

Anlegget ble laget i løpet av det 16. århundret. 
Det er plassert i et skogholt i dalen nedenfor Bomarzo-borgen, og befolket med skulpturer og små byggverk mellom trærne.

Historie
--------

Parken har fått navn etter de mange overdimensjonerte skulpturene, hvorav noen er hogd ut av direkte i fjellgrunnen av dette tidligere ganske ufruktbare landskapet. Den ble planlagt av Pier Francesco Orsini, kalt *Vicino* (1523–1585), en condottiere og kunstmesen som var gift med Giulia Farnese (må ikke forveksles med sin bestemor på morssiden Giulia Farnese som var elskerinne til pave Alexander VI). Etter hennes død dedikerte han parken til henne. Utformingen er tilskrevet Pirro Ligorio, og skulpturene til Simone Moschino.

I løpet av det nittende og langt inn i det tyvende århundret ble hagen forsømt og overgrodd. Fra 1970-årene startet Bettinifamilien med et restaureringsarbeide i privat regi. I dag er hagen kommunaleid. Den er åpen for publikum og en lokal turistattraksjon. Parken kan ha gitt inspirasjon til byggingen av «Tarot-hagen» som Niki de Saint Phalle fullførte 400 år senere.

* Bomarzo-borgenBomarzo-borgen
* Orcus munn*Orcus munn*
* Hus som lener seg*Hus som lener seg*
* Drage med løver*Drage med løver*
* Hannibal's elefant*Hannibal's elefant*

Referanser
----------

1. ↑  Matteo Vercelloni, Virgilio Vercelloni Inventing the Garden 2010 - Page 73 "The Sacro Bosco (Sacred Wood) of Bomarzo, in Lazio, is a mysterious park full of curiosities and monsters, located in what may once have been a ... "
2. ↑  Caroline Holmes Icons of garden design: 2001 - Page 38 "The Sacro Bosco, or 'sacred grove', takes the Renaissance passion for garden symbolism to a climax. It is a bizarre collection of statues and architectural follies in a wood close to the border between Umbria and Lazio."
3. ↑  (fr) Encarta Encyclopedia Encarta.msn.com Arkivert 17. juni 2009 hos Wayback Machine. Retrieved 27 June 2009

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Parco dei Mostri (Bomarzo) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Enare träsks beliggenhet i Finland
**Enare träsk** eller **Enare** (svensk: *Enare träsk*; finsk: *Inarijärvi*; enaresamisk: *Aanaarjävri*; nordsamisk: *Anárjávri*; skoltesamisk: *Aanarjäuʹrr*) er en innsjø nord for polarsirkelen i Enare kommune i finsk Lappland. Innsjøen er den største innsjøen i Sápmi og den tredje største i Finland med et areal på 1 040 km². Den er normalt islagt fra november til juni.

Høyden på sjøen varierer mellom 117 og 119 moh. ettersom vannstanden reguleres av det russiske Kaitakoski kraftverk ved starten av Pasvikelva. Enare träsk har utløp mot nord til Barentshavet, via Pasvikelva til Varangerfjorden.

Enare träsk er en grunn innsjø, med en gjennomsnittlig dybde på kun 15 meter, mens den største dybden er på 92 meter. Innsjøen har 3 318 øyer, hvorav de mest kjente er *Hautuumaasaari* («Gravstedsøya») og *Ukonkivi* («Gubbesteinen»). Gamle offerplasser er funnet på disse to øyene.

Tilløp
------

Enare träsks største tilløp er de to elvene Juutuanjoki, som munner ut i innsjøen ved Enare tettsted, og Ivalojoki, som munner ut ved Ivalo. Mange andre innsjøer i området har avløp til Enare träsk. Den største av disse er Mutusjärvi nordvest for tettstedet Enare. Andre er bl.a. Nitsijärvi, Paadarjärvi og Vuontisjärvi.

Fiske
-----

Enare träsk er en meget fiskerik innsjø. Blant de mange fiskeslag som finnes i sjøen, er ørret, røye, sik, lagesild, harr m.fl. *Reeska* er en dvergart av sik, hvis økologiske nisje opptas av lagesild i sjøer lengre sør.

Lagesild, saimenlaks og kanadarøye hører ikke til de opprinnelige fiskeartene i Enare träsk, men er blitt satt ut i sjøen av mennesker. Bestanden av lagesild økte kraftig på 1970-tallet, og flere fiskere tok da opp lån for anskaffelse av fiskeutrustning. Lagesildbestanden kollapset imidlertid på mindre enn ti år.

En båt ved bredden av Enare träsk

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Saariselkä: Pohjois-Lapin kalavedet (på finsk)
4. ↑  Ut i naturen: Vätsärin luonto (på finska) Arkivert 7. oktober 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* *Uppslagsverket Finland*, Enare träsk[*død lenke*]
* *Statens miljöförvaltning*, Finnish lakes larger than 40 square kilometers (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Cyril Jenkins** (født 9. oktober 1889, død 15. mars 1978) var en walisisk komponist. Jenkins skrev en rekke betydningsfulle verk for brassband.

Biografi
--------

Jenkins kom fra Swansea, nærmere bestemt ble han født i Blaengarw, i Wales. I tenårene flyttet han til Trochee for å virke som organist i Bethania Church. I 1911 vant han to prestisjetunge komponistpriser ved Carmarthen National Eisteddfod. Jenkins tok til å studere musikk ved Royal College of Music med Sir Charles Stanford (som visstnok omtalte Jenkins som *one of the lesser lights*!). I 1922 flyttet han til Australia for en periode. Han døde våren 1978 i Hove, Sussex – 88 år gammel.

Musikk for brassband
--------------------

Jenkins er nok mest kjent for å ha komponert den sonatiske overturen *Life Divine*, pliktnummeret som ble skrevet til The National Brass Band Championships of Great Britain i Krystallpalasset 24. september 1921. I tillegg til dette stykket skrev han iallfall tre andre verk for brassband, som alle har blitt tatt i bruk ved de to største britiske brassbandmesterskapene. Rapsodien *Coriolanus* ble benyttet som pliktnummer i forbindelse med det nasjonale brassbandmesterskapet i 1920 og hans *Victory* ved samme mesterskap i 1929, og dertil var *Saga of the North* pliktnummer ved British Open i 1965. I forbindelse med British Open to år tidligere, i 1963, var for øvrig også *Life Divine* benyttet som pliktnummer i Belle Vue Gardens, Manchester.

Trivia
------

Opprinnelig hadde Jenkins titulert tonediktet *Life Divine* for *A Comedy of Errors*. Den tittelen ble imidlertid nærmest refusert av Herbert Whiteley; Whiteley var redaktør av *British Bandsman* (1906–1930) og hadde lenge jobbet for å få seriøse komponister til å skrive for brassband. Whitley mente tittelen var useriøs og noe upassende overfor de deltakende korpsene i konkurransen – som hadde sitt fulle hyre med å spille det krevende pliktnummeret... Jenkins gikk med på å endre tittelen på verket til det noe mer passende (iallfall etter Whiteleys mening) *Life Divine*. En god tittel som passer med tonediktets verdighet vil nok mange kunne si!

Referanser
----------

1. ↑   www.musicweb-international.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dictionary of Welsh Biography[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dictionary of Welsh Biography, biography.wales, besøkt 9. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Doyen CD 178; "Brass Band Classics – Volume III"; Doyen Recordings Ltd.
5. ↑  4br contest archives Arkivert 2012-02-29, hos Wayback Machine.
6. ↑  Life Divine

Eksterne lenker
---------------

* – musicweb-international.com Biografi av Philip L. Scowcroft

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
En skisse over en kreiert fra Fredrik Henrik af Chapmans (1721–1808) "ARCHITECTURA NAVALIS MERCATORIA" fra 1768.
**Kreiert** var et havgående tremastet lasteskip.

**Kreiert** eller **kreier** kom i bruk på 1300-tallet i Europa, og er kjent i skriftlige kilder første gang i 1341.[] Første gang en kreiert omtales i Norge var i 1407. Den var et engelsk fartøy.

Kreierten var et vanlig fartøy i Rogaland på 1600-tallet, med en lasteevne på 10 til 24 lester. Ellers i landet var den i bruk til inn på 1800-tallet og var opp til 60 lester.[] Det var den mest alminnelige fartøystypen på Østlandet og Sørlandet.[]

Kreierter (engelsk *crayer* og tysk *kraier*) ble benyttet i Den engelske kanal som et enmastede fraktfartøy. De var kjent fra 1500-tallet som trelastskuter med stor lasteevne.

Kreierten har et likt utseende som pinassen, med høyt akterskip med vinduer på akterspeilet. Den var nokså bred i forhold til lengden med et butt skrog i forhold til pinassen. Den var rigget med tre master og var *polakkrigget* med pålemast uten mers så rærene kunne låres helt ned til dekket. De to forreste mastene førte råseil mens den aktre masten førte til å begynne med latinerseil. Den ble erstattet med gaffelseil. Senere ble polakkriggingen erstattet med en vanlig skipsrigging med mers på mastene som barker.

Litteratur
----------

* Svein Molaug: Norsk Sjøfart, bind 1, kapittelet "*Norsk sjøfart på 1600-tallet*", 1989, ISBN 82-09-10545-0.

Eksterne lenker
---------------

* Fra Hollenderveldet til Napoleonskrigene

Noter
-----

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum, bind XIX nr. 716.
2. ↑  Arne Kvitrud: Skipsredere og skippere i Stavanger i perioden 1604-1646, internettartikkel, 29.6.2003.
**Enciclopedia Libre Universal en Español**, kort **Enciclopedia Libre**, er en spanskspråklig encyklopedi, skrevet av frivillige, basert på wikiprogramvare og utgitt under GNU Free Documentation License.

Prosjektet ble grunnlagt 26. februar 2002 da flertallet av bidragsyterne på Spansk Wikipedia forlot Wikipedia for å grunnlegge et eget prosjekt. Grunnene som ble oppgitt var frykt for mangel på kontroll, sensur og muligheten for reklame på Wikipedia. Tjenerplass ble stilt til rådighet av Universitetet i Sevilla.

På dette tidspunktet var Wikipedia eid og kontrollert av Jimbo Wales, som også drev internettselskapet Bomis, som lenge donerte Wikipedias tjenerkapasitet. Kort før splittelsen hadde Bomis gjort kjent at selskapet vurderte å ha reklame på Wikipedia.

Opprettelsen av Enciclopedia Libre var en nøkkelbegivenhet i Wikipedias tidlige historie og det ble ført samtaler med prosjektet for å få til en gjenforening, noe som ikke ble oppnådd. Saken førte likevel til omfattende diskusjon om de ikke-engelskspråklige Wikipedia-prosjektenes rolle og Wikipedias natur, og etter hvert ble det gjennomført mange endringer i Wikipedia-systemet, spesielt endringer ønsket av de ikke-engelskspråklige prosjektene. En av de mest sentrale endringene var at det ble slått entydig fast at Wikipedia skulle være reklamefritt, og i 2003 ble eierskapet til Wikipedias domene og ansvaret for den tekniske driften av prosjektet overført til en ideell stiftelse, Wikimedia Foundation. Prinsippet om prosjektenes autonomi fikk også en sentral plass som et grunnprinsipp for Wikipedia. I 2004 ble www.wikipedia.org en portal til de forskjellige prosjektene, istedenfor å gå rett til engelsk Wikipedia. Denne endringen skjedde etter flere års debatt. I sum fikk Wikipedia en mer internasjonal innretning med større vekt på brukerdemokrati og prosjektautonomi, og med et klart ideelt formål, og utviklet seg fra et privateid prosjekt til et selvstyrt internettsamfunn.

I mange år var Enciclopedia Libre betydelig større enn spansk Wikipedia, som etter splittelsen var mer eller mindre inaktiv frem til 2003. Den betydelige pressedekningen engelsk Wikipedia etter hvert fikk førte imidlertid til et langsomt oppsving også for spansk Wikipedia, som gikk forbi Enciclopedia Libre i 2004 og har siden blitt mye større.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Enciclopedia Libre Universal en Español – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**«Whistle While You Work»** er en amerikansk sang med melodi av Frank Churchill og tekst av Larry Morey. Den ble skrevet til den animerte Walt Disney-filmen *Snøhvit og de syv dvergene* fra 1937. Sangen ble fremført i filmen, i det minste uoffisielt, av stemmeskuespiller, Adriana Caselotti, som Snøhvit.

I popkulturen
-------------

Sangen høres i Frank Capras Oscar-vinnende film fra 1938, *Du kan ikke ta det med dig* (*You Can't Take It With You*.

Den høres også filmen *Splash, Too* fra 1988, oppfølgeren til *Splash* fra 1984, under scenen hvor Allen og Madison renoverer sitt nye hjem som Allens bror Freddie skaffet dem etter at han solgte sin leilighet og etterpå plyster også Madison sangen mens hun lager frokost.

Norsk versjon
-------------

Tola har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Å plystre gir humør». Jens Book-Jenssen og Levins orkester utgav den på 78-platen Columbia GN 559 i 1938.

Referanser
----------

1. ↑  Internet Movie Database – Snowhite and the Seven Dwarfs (1937) – Soundtracks
2. ↑  Internet Movie Database – You Can't Take It With You (1938) – Soundtracks
3. ↑  Se plateetiketten
**Kreenholmi Valduse AS** er et estisk selskap som produserer tekstilvarer av bomull i Narva.

Kreenholm ble etablert av Ludwig Knoop i 1857. Fabrikken utnyttet vannkraft ved en foss som ligger der Narvaelven faller ned kanten av Baltiske Klint. Kreenholm var et av de største tekstilbedriftene i Europa og verden med 5 000 ansatte innen 1880, og hele 10 000 ansatte ved århundreskiftet. I 1872 ble den første streiken i Estland holdt ved Kreenholm. På slutten av det 19. århundre var Narva den ledende industribyen i landet - 41% av industriarbeiderne i Estland arbeidet i Narva på den tiden.

Kreenholm ble kjøpt opp av det svenske selskapet Borås Wäfveri AB i 1994, og store deler av produksjonen i Sverige ble flyttet til Estland.

I de siste årene har selskapet tapt penger, og har vært under restrukturering og mange ansatte har mistet arbeidet. Det har vært spekulasjoner i 2008 og 2009 om selskapet vil gå konkurs. 

Borås Wäfveri hadde i 2008 en omsetning på MSEK 399,3 som er en reduksjon på 24% siden 2007 da omsetningen var på MSEK 525,3. Underskuddet i 2008 og 2007 var på hhv. MSEK 90,5 og MSEK 76,1.

Kreenholms fabrikk i Narva.

Referanser
----------

1. ↑  «History of Narva: Timeline». *Narva Museum*.
2. ↑  Raun, Toivo U. (2001): *Estonia and the Estonians*. Stanford: Hoover Institution Press, Stanford University. ISBN 0817928529.
3. ↑  «History of Narva: Timeline». *Narva Museum*.
4. ↑  Borås Wäfveri Årsregnskap 2008 Arkivert 12. august 2010 hos Wayback Machine. (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Kreenholm – selskapets nettsted
* Borås Wäferi Group – morselskapets nettsted

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Eldre kontor (fotograf ukjent, bildet er tatt en gang mellom 1876 og 1913)
Kontorlandskap (foto: VeronicaTherese 2009)
NAV kontor (foto: Ssu (2013))
**Kontor** kan vise til et fysisk lokale, en organisatorisk enhet eller en gruppe mennesker som arbeider på et kontor. Ordet kontor er avledet fra *konto* som kommer fra latin *computare* som betyr *å telle sammen*.

Et kontor kan være arbeidsrom for en person eller personer som i hovedsak har skrive og/eller regnearbeid. Man kan for eksempel ha eget kontor, bli kalt inn på sjefens kontor eller arbeide i et kontorlandskap. Kontor henviser i denne betydningen gjerne til et administrasjonslokale hvor det arbeides med administrasjon, bokføring og planlegging. For eksempel kan vi ha tegnekontor, lønningskontor og personalkontor.

Et kontor kan være et lokale for tjenesteytende viksomhet som for eksempel legekontor, billettkontor, ekspedisjonskontor, lagskontor, trygdekontor, velferdskontor, eller et administrasjonslokale i en bedrift.

Et kontor kan være en avdeling eller en del av en avdeling i et departement eller annen større offentlig institusjon, som for eksempel Statsministerens kontor eller ordførerkontoret.

Utforming av kontor
-------------------

Det finnes flere kontortyper. De mest kjente omtales som cellekontor og kontorlandskap. De senere årene har det i tillegg dukket opp flere former som teamkontor, aktivitetsbaserte arbeidsplasser, fast plass / free seating, hjemmekontor og fjernarbeid / satelittkontor.

Referanser
----------

1. ↑  De trivdes ikke i åpent landskap

Kilder
------

* Bokmålsordboka og Nynorskordboka på nett om kontor: Arkivert 20. februar 2020 hos Wayback Machine.
* Store norske leksikon på nett om kontor som arbeidslokale
* Store norske leksikon på nett om kontor som organisasjonsenhet:

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offices – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
Oldtidsveien innerst i Østensjø terrasse.
**Oldtidsveien** er betegnelsen på restene av en av hovedveiene inn til Oslo i jernalderen og middelalderen. Restene av veien ligger i Bydel Østensjø, og veien er fredet av Byantikvaren. Langs veien finnes det flere gravhauger, noe som tyder på at veien var i bruk allerede i førkristen tid.

Oldtidsveien er merket opp fra Bryn via Nordre Skøyen hovedgård til Søndre Skøyen i en trasé langs Skøyen allé. Veien er synlig forbi Oppsal terrasse, til Østensjøveien, Østensjø gård og videre til sørenden av Østensjøvannet. Det er veldig varierende hva som er igjen av oldtidsveien og hvordan denne brukes. Enkelte steder brukes den som tilførselsvei til beboelsesstrøk, andre steder er den knapt synlig blant busker og trær, og andre steder igjen er den borte under moderne veier og hustomter.

I 2006 godkjente Byantikvaren at et lite stykke av veien kunne asfalteres. Byantikvaren mente da at det var uklart om veistykket som var blitt asfaltert faktisk var en del av Oldtidsveien. Dette skapte reaksjoner i lokalmiljøet, og Sigurd Gullerud i Østensjø historielag uttalte blant annet til *Aftenposten* at «Oldtidsveien er fullstendig ødelagt ved at det er lagt under et permanent asfaltdekke».

Referanser
----------

1. ↑  «Oldtidsveien». Østensjøvannets Venner. 2005. Besøkt 24. januar 2009.
2. 1 2  «Vandring langs oltidsveien fra Østensjø til Nordre Skøyen». Østensjø historielag. Arkivert fra originalen 8. september 2008. Besøkt 24. januar 2009.
3. ↑  «Arkeolog undersøker Oldtidsveien». *Aftenposten Aften* (23. november 2006)
4. ↑  «Oldtidsveien er lagt under asfalt : Historielaget og Byantikvaren uenig om kulturminnestatus». *Aftenposten Aften* (16. november 2006)
**Williamsminne** eller **williamsrør**, er en eldre type lagringsmedium eller minne for datamaskiner laget av katodestrålerør. Minnet ble oppfunnet av Freddie Williams og hans partner Tom Kilburn i 1946 og først tatt i bruk i en datamaskin året etter, samme år som transistoren kom i bruk for første gang. Oppfinnelsen kan sammenlignes med en katodestråleskjerm, slik som eldre TV- og PC-skjermer, men mye mindre og med form av en sylinder. Williamsminnet ble sagt å være meget ustabilt, og gikk ut av bruk da bedre minnetyper kom på markedet, spesielt magnetkjerneminnet (en tidlig form for RAM), som kom i 1952. Det samtidige kvikksølvminnet var mer pålitelig, men dyrere. Williamsminnet ble derfor gjerne, som også det eldre trommelminnet, brukt i mindre og billigere maskiner.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde[*død lenke*]
* (en) Nærmere beskrivelse
* (en) Om virkemåten for flere eldre minnetyper Arkivert 22. april 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**William de Warenne** (død 24. juni 1088) var den første jarl av Surrey. Han var en av de høyest rangerte normanniske aristokratene som kjempet ved Hastings, og ble en av Englands største jordeiere. 

William var sønn av Ralph de Warenne og hans hustru Emma, og grandnevø av Gunnor, hertuginne av Normandie som var gift med Richard I av Normandie. Som ung man hjalp han hertug Vilhelm å feste grepet om Normandie, spesielt i felttoget fra 1052 til 1054 som endte i slaget ved Mortemer. Etter slaget mistet Roger de Mortemer de fleste av sine eiendommer, som hertugen gav til William de Warenne. Navnet kommer fra et slott han fikk ved den anledning, som ligger ved elven Varenne. 

Han regnes som en av de adelsmennene som ga råd til Vilhelm da en invasjon av England ble vurdert. Etter slaget ved Hastings fikk han store eiendommer i Lewes i Sussex og senere ble han også tildelt områder i tolv andre *shirer*. Ved siden av eiendommene rundt Lewes var de viktigste besittelsene hans området rundt Castle Acre i Norfolk og Conisbrough i Yorkshire. Da *Domesday Book* ble nedtegnet i 1086 var han en av Englands rikeste menn. 

William var lojal mot Vilhelm Rufus, og det var antagelig i forbindelse med at han forsvarte kongen under opprøret i 1088 at han ble utnevnt til jarl av Surrey. Han døde kort tid etter av skader han pådro seg i kamp mot opprørerne.

Familie
-------

William var gift to ganger:

1. Gundred (Gundrada), søster av Gerbod, jarl av Chester.
2. En søster av Richard Gouet.

Han fikk tre barn, alle med sin første kone:

1. William de Warenne, 2. jarl av Surrey, død 1138
2. Edith de Warenne, gift med Gerard de Gournay
3. Reynald de Warenne, arvet morens eiendommer i Flandern, død før 1118

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00015372, oppført som William de Warenne[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, oppført som William I de Warenne, 1st Earl of Surrey, The Peerage person ID p448.htm#i4477, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p448.htm#i4477, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Cockayne, G. E.: *The Complete Peerage* Surrey article, vol. XII part 1, s. 494
6. ↑  *Notes on the family of Gerbod, Earl of Chester, and of Gundred wife of William de Warenne, Earl of Surrey*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***Ny opprettelse*** | **Jarl av Surrey**(1088) | Etterfølger:**William de Warenne** |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Nedrustningskonferansen i Genève** i 1932–1934 (også kalt **konferansen for reduksjon og begrensning av våpen** eller bare **nedrustningskonferansen**) var et internasjonalt tiltak som medlemslandene i Folkeforbundet gjorde i samarbeid med USA og Sovjetunionen for å aktualisere ideologien om nedrustning. Konferansen fant sted i den sveitsiske byen Genève, tilsynelatende mellom 2. februar 1932 og 11. juni 1934, men mer korrekt frem til mai 1937. Konferansen ga ingen gjeldende resultater med tanke på Tysklands militær -og utenrikspolitikk i 1930-årene.

De første forsøkene på internasjonale begrensninger av våpenproduksjon ble gjort under Haagkonferansene i 1899 og 1907, men begge mislyktes med sitt primære mål. Selv om mange samtidige kommentatorer (og artikkel nr. 231 i Versaillestraktaten) hadde gitt «krigsskyldige» Tyskland skylden for utbruddet av første verdenskrig, begynte historikere i 1930-årene å snakke godt om det voldsomme våpenkappløppet som fant sted etter 1914. Videre hadde alle stormaktene unntatt USA forpliktet seg til nedrustning både i Versaillestraktaten og Folkeforbundets pakt. En internasjonal ikke-statlig kampanje for å fremme nedrustning fikk også betydning i 1920-årene og tidlig i 1930-årene. 

En forberedende kommisjon ble satt inn av Folkeforbundet i 1925. Etter 1931 var det tilstrekkelig støtte til å holde en konferanse. Konferansen begynte behørig under ledelse av Storbritannias tidligere utenriksminister Arthur Henderson. Motivasjonen bak forhandlingene kan oppsummeres med et utdrag fra beskjeden president Franklin D. Roosevelt sendte til konferansen: «Hvis alle nasjoner blir enige om fullstendig å fjerne seg fra besittelse og bruk av våpen som muliggjør et vellykket angrep, vil forsvaret automatisk bli uangripelig og enhver nasjons grenser og selvstendighet bli sikret.»

Samtalene ble preget av en rekke vanskeligheter fra starten. Blant disse var uenighet om hva som utgjorde «offensive» og «defensive» våpen, og polariseringen av Frankrike og Tyskland. De mer og mer militærfokuserte tyske regjeringene kunne ikke se noen grunn til at deres land ikke kunne nyte den samme grad av våpen som andre makter, særlig Frankrike. Franskmennene på sin side, var like insisterende på at en begrensning av Tysklands militær var deres eneste forsikring mot fremtidige konflikter like alvorlige som første verdenskrig. Britiske og amerikanske myndigheter var imidlertid uforberedt på å tilby de ekstra sikkerhetsforpliktelsene som Frankrike ønsket i bytte for begrensning av det franske våpenlageret.

Samtalene brøt sammen da Hitler trakk Tyskland både fra konferansen og Folkeforbundet i oktober 1933.

Litteratur
----------

* Werner von Rheinbaben: *Genfer Abrüstungskonferenz – Und was nun?*. Berlin, 1932.
* Völkerbund: *Kleines Handbuch des Völkerbundes*. Genève, 1939.
* Rudolf Nadolny: *Mein Beitrag. Erinnerungen eines Botschafters des Deutschen Reiches*, hg. von Günter Wollstein. Köln, 1985. ISBN 3-922977-18-9

Eksterne lenker
---------------

* Philip John Noel-Baker, britisk antimilitær aktivist (bokmål)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Oldsagskommissionen** (Den kongelige Commission til Oldsagers Opbevaring) ble nedsatt i Danmark 22. mai 1807 og skulle sikre bevaringen av de viktigste oldtidsminner og ta vare på de arkeologiske funn.

Initiativet til kommisjonen kom fra Rasmus Nyerup, som i 1805 hadde konstatert at mange historiske fortidsminner i hans barndomstrakter ved Nyrup på Fyn var forsvunnet siden han var barn. En av Oltidskommissionens første handlinger (i 1808) var å sende ut 12 spørsmål til alle landets prester for å skaffe et overblikk over hvilke fortidsminner som fantes. Metoden var hovedsakelig den samme som den Ole Worm tidligere hadde brukt. På bakgrunn av svarene ble ca. 200 fortidsminner fredet i perioden 1809–1811. Det dreide seg primært om dysser, ganggraver og gravhauger.

11. desember 1816 avløste Christian Jürgensen Thomsen Rasmus Nyerup som sekretær for kommisjonen. Under ham ble det ryddet opp i samlingene, og Det Kgl. Museum for Nordiske Oldsager åpnet for publikum i 1819.

Innberetningene til kommisjonen var en viktig forløper for Sognebeskrivelsen, som ble påbegynt i 1873, og Oldnordisk Museum ble en grunnstamme i Nationalmuseet fra dette ble opprettet i 1892.

Litteratur
----------

* Christian Adamsen og Vivi Jensen (red.): *Danske præsters indberetninger til Oldsagskommissionen af 1807*, fem bind, Wormianum:København 1995-2003