recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fireårsplanen** var et nasjonalsosialistisk program for opprustning og fungerte som Tysklands forberedelse til andre verdenskrig. Tanken om en fireårsplan kom fra Adolf Hitler gjennom en hemmelig notat. Dette notatet begynte med å fastslå at en krig mot Sovjetunionen var uunngåelig. Retningslinjene for programmet ble utarbeidet av Hermann Göring i samarbeid med andre toppledere i IG Farben. Det ble lagt frem på rikspartidagen i 1936 og gjaldt fra oktober samme år. 

Planen gikk ut på at Tyskland og tysk industri skulle være forberedt på krig (*kriegsfähig*) etter fire år, ettersom Tyskland med sin råvareavhengighet ellers ikke var i stand til å føre krig. Store industriselskaper i Tyskland var med i programmet og skulle bidra med tilskudd hvert år. I fireårsplanen spilte IG Farbens ledelse hovedrolle. Mange av styremedlemmene i IG Farben var også medlemmer av det nasjonalsosialistiske partiet. 

De sentrale målene i fireårsplanen var: 

1. Den tyske hæren skulle være kampklar om fire år.
2. Den tyske økonomien skulle være klar til krig om fire år.

Disse målene skulle blant annet oppnås gjennom: 

* Redusert arbeidsledighet
* Igangsetting av offentlig arbeid
* Økt bilproduksjon
* Igangsetting av flere bygg- og arkitekturprosjekter
* Videreutvikling av motorveissystemet

Eksternt presenterte Göring planen som en måte å forsikre sikkerheten til det tyske folket på. Fireårsplanen utgjorde en del av den planlagte utvidelsen om å oppnå *Lebensraum* for det tyske folket. Göring ble hovedansvarlig for gjennomføringen av programmet. Gjennom dette fikk han ytterligere makt i Det tredje riket. Spesielt effektiv var han derimot ikke. Da Albert Speer i 1942 ble ansvarlig midt i en rasende krig, hadde han i løpet av ett år klart å fordoble produksjonen. 

Etter krigen ble mange av de ansvarlige dømt i den såkalte IG Farbenprosessen.

Eksterne lenker
---------------

* Utdrag fra et memorandum av Hitler om oppgavene i fireårsplanen fra 1936 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Begumpet lufthavn i 2005
**Begumpet lufthavn** (ICAO: **VOHY**), også kalt **Hyderabad lufthavn**, er en lufthavn ved storbyen Hyderabad i delstaten Telangana i India. Den har vært benyttet til både sivile og militære formål og var, inntil åpningen av Rajiv Gandhi internasjonale lufthavn i 2008, hovedlufthavn for Hyderabad. 

Flyplassen ble anlagt på 1930-tallet og var viktigste lufthavn i staten Hyderabad, før denne ble innlemmet i India i 1948. En ny terminalbygning ble reist i 1937. Staten Hyderabads flyselskap Deccan Airways trafikkerte ut fra Begumbet lufthavn. Før dette selskapet ble etablert, var flyplassen ble også benyttet av Hyderabad State Aviation Club, jernbanens Air Transport Service og Tata Airlines.

Under andre verdenskrig ble No. I Elementary Training School lagt til Begumpet lufthavn for å trene piloter til det indiske luftforsvaret.

Referanser
----------

1. ↑  «Begumpet Airforce Station & Museum» Arkivert 21. desember 2005 hos Wayback Machine. Indian Air Force - Bharatiya Vayu Sena.
2. ↑  «Begumpet Airport on way to oblivion», *NDTV*, 15. mars 2008 .
3. 1 2  «Short Survey of Deccan Airlines», *Hyderabad Government Bulletin on Economic Affairs*, juni 1948, s. 686–687.

Eksterne lenker
---------------

* «Begumpet Airport on way to oblivion», NDTV, nyhetsreportasje om flyplassens historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**ABM-utvikling – Statens samordnings- og utviklingsorgan for arkiv, bibliotek og museum** var en norsk statlig etat, opprettet 1. januar 2003 ved sammenslåing av Statens bibliotektilsyn, Riksbibliotektjenesten og Norsk Museumsutvikling. ABM-utvikling var underlagt Kulturdepartementet, og ledet av et eget styre med representanter fra Kulturdepartementet, Miljøverndepartementet og Kunnskapsdepartementet.

Ansvarsområde
-------------

Etaten fungerte som rådgivende organ overfor Kulturdepartementet i saker om arkiv, bibliotek og museum, og hadde ansvar for gjennomføringen av politiske vedtak i sektorene. Den hadde også en viktig funksjon for utvikling av arkiv, bibliotek og museum, blant annet gjennom tildeling av prosjektmidler. ABM-utvikling hadde også i oppgave å samle inn statistikk fra ca. 5 500 biblioteker, museer og arkiver. Museene søkte om driftsmidler fra Kulturdepartementet og rapporterte bruken av dem gjennom statistikksystemet til ABM-utvikling. Organisasjonen arbeidet også med utvikling av arkiv utenfor Arkivverket, med fotobevaring og andre kulturvernoppgaver.

ABM-utvikling holdt til i Oslo, i Observatoriegata 1B som er tilbygget til Nasjonalbiblioteket.

*Norsk digitalt bibliotek* var et program initiert av ABM-utvikling for å koordinere og samordne digitale ressurser og tjenester på Internett. Prosjektet ble gjennomført i perioden 2003-2008.

Avvikling
---------

Organisasjonen ble omorganisert på ny i 2010, da deler av virksomheten ble besluttet overført til Nasjonalbiblioteket og Norsk vitenskapsindeks, mens den resterende og største delen fra 1. januar 2011 skulle innfusjoneres som en del av Norsk kulturråd. Som en direkte følge av den politiske beslutningen om den nye omorganiseringen, sendte styret for ABM-utvikling ut en pressemelding 17. februar 2010, der de kunngjorde at styret gikk av.

I oktober 2010 ble Anne Aasheim utnevnt til direktør for det nye, sammenslåtte Norsk kulturråd; hun tiltrådte 1. januar 2011.

Direktører
----------

* 2003–2008 Jon Birger Østby
* 2008–2009 Leikny Haga Indergaard (konstituert)
* 2009–2010 Stein Slyngstad

Se også
-------

* ABM-institusjon

Referanser
----------

1. ↑  ABM-utvikling - Statens senter for arkiv, bibliotek og museum (1. mars 2010). «Pressemelding: Styret i ABM-utvikling går av (arkivert)». *web.archive.org*. Archived from the original on 1. mars 2010. Besøkt 29. oktober 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Ramnefjell, Geir (15. oktober 2010). «Søkte stillingen i går - ansatt i dag». *Dagbladet*. Besøkt 30. mars 2016.
3. ↑  «Anne Aasheim ny direktør i Kulturrådet». Kulturdepartementet. 15. oktober 2010. Besøkt 29. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* ABM-utviklings hjemmeside
* kulturnett.no
* Prosjektet Norsk digitalt bibliotek[*død lenke*]
* Stortingsmelding nr. 22 (1999–2000) *Kilder til kunnskap og opplevelser Om arkiv, bibliotek og museum i en IKT-tid og om bygningsmessige rammevilkår på kulturområdet («ABM-meldingen»)*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Elvran** er en bygd i Lånke sogn i Stjørdal kommune i Trøndelag. Elvran er en jordbruksbygd langs elva Leksa i Leksdalen, flankert av utsiktspunktene Strætesfjellet og Bålhåmmåren. Fylkesvei 705 forbinder Elvran med Hell (12 km) og Stjørdalshalsen (15 km) i nordvest og med Selbu i sør (20 km).

Elvran skole har ca. 70 elever. Skolebygningen ble innviet høsten 2007. Elvran skolekrets inngår i Halsen ungdomsskolekrets.

Elvran kapell er en langkirke fra 1893 med 140 plasser.

Leksdal skytefelt ligger midt i bygda.

På Hoset, 6 km øst for Elvran kapell, er det registrert mange gravhauger, gravminner og jernvinneanlegg fra bronse- og jernalderen. Det var også gruvedrift i området fra slutten av 1800-tallet til 1916.

Referanser
----------

1. ↑  «Velkommen til Elvran skole». Skolenett. Arkivert fra originalen 1. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* elvran.no Arkivert 19. august 2019 hos Wayback Machine.
* Elvran IL Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Elvatun Grendahus Arkivert 8. mars 2016 hos Wayback Machine.

Portal: Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Stefano Chiapolino** (født 6. juli 1985 i Gemona del Friuli) er en italiensk tidligere skihopper som representerte GS Fiamme Gialle.

Han konkurrerte internasjonalt i årene 2002-2007, hovedsakelig i kontinentalcupen, der hans beste sammenlagtplassering var 57.-plass i 2004/05. Han var med i kun fire verdenscuprenn; 20.-plassen i storbakken i Pragelato 11. februar 2005 ga ham 11 verdenscuppoeng og 72.-plass sammenlagt den sesongen.

I junior-VM i Sollefteå i 2003 ble han nummer 5 i det individuelle rennet og var på det italienske laget som ble nummer 8 i lagkonkurransen. Han deltok i senior-VM i 2003 og 2005, med 44.-plass (av 50 deltakere) i normalbakken i Predazzo (Val di Fiemme) i 2003 som beste individuelle plassering. I VM i skiflyging i Planica i 2004 ble han nummer 40 av 54 deltakere.

Stefano Chiapolino ble italiensk mester i skihopping i 2002 og 2004.

Referanser
----------

Kilder
------

* Federazione Italiana Sport Invernali: Salto speciale, l'albo d'oro degli Assoluti (italienske mestere, italiensk, besøkt 16. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stefano Chiapolino – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Andrew Lincoln** (født som Andrew James Clutterbuck 14. september 1973 i London, England) er en britisk skuespiller, kjent for sine roller i TV-seriene *This Life* og *The Walking Dead*.

Han gjorde sin første opptreden på TV-skjermen i en episode av Drop the Dead Donkey. Han spilte også rollen som Mark i filmen *Love Actually* og Jonathan i den franske filmen *Heartbreaker*. Han spiller også hovedrollen i AMC's TV-serie *The Walking Dead*, basert på tegneserien med samme navn.

Lincoln er sønn av en sørafrikansk sykepleier som mor og faren var en britisk sivilingeniør. Han vokste opp i Hull, og flyttet til Bath i en alder av ti år. Etter å ha forlatt Beechen Cliff School, studerte han ved Royal Academy of Dramatic Arts (RADA), hvor han endret sitt navn fra Clutterbuck til Lincoln. Hans bror som heter Richard Clutterbuck jobber som rektor ved St Laurence School i Bradford on Avon. Den 10. juni 2006 giftet han seg med Gael Anderson, datter av musiker Ian Anderson, kjent fra rockebandet Jethro Tull. Parets første barn, en datter, ble født 10. september 2007.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Royal Academy of Dramatic Art, «Andrew Lincoln», verkets språk engelsk, besøkt 30. april 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrew Lincoln på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Andrew Lincoln i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Andrew Lincoln på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Andrew Lincoln på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Lincoln på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Lincoln hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Lincoln hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Lincoln hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Northeast Asia Trade Tower** (eller **NEATT**) (hangul: 동북아무역타워) er en skyskraper i Songdo International City i Incheon, Sør-Korea. Bygningen ligger i verdens største private eiendomsutviklingsprosjekt i Incheon Free Economic Zone. Bygningen som blir 305 meter høy blir også Sør-Koreas høyeste med sine 68 etasjer. Den tidligere sørkoreanske rekorden hadde Samsung Tower Palace 3 – Tower G (264 meter/73 etasjer) i Seoul da denne bygningen stod ferdig i 2009. NEATT er delvis åpnet, bygningskroppen med full høyde stod klar i 2010 og fasadearbeidene var ferdige sommeren 2010. Hele bygget skal være klar til bruk i 2013.

NEATT er ment å være et landemerke i Songdo International Business District. 19 av etasjene er avsatt til kontorlokaler av høy klasse. Tilsvarende standard blir det på hotellet og i leilighetene i bygningen som skal omfatte henholdsvis 11 og 25 etasjer. I 65. etasje er det etablert en utkikksplattform, den høyeste i landet. I tillegg kommer forretningslokaler. De søylefrie etasjene inkluderer en lobby med golv av fransk kalkstein og vegger av skifer fra Vermont.

Bygningen ligger ved siden av Songdo Convensia, Riverstone shopping center og Sheraton Incheon Hotel. Bygningen knyttes til Incheons undergrunnsbane med stasjonen University of Incheon.

Observasjonsdekket i 65. etasje ble åpnet i februar 2010 i forbindelse med finansministermøtet i forkant av G20-toppmøtet 2010 i Seoul.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Northeast Asia Trade Tower». SkyscraperPage.com. Besøkt 12. desember 2011.
2. 1 2 3 4  «Northeast Asia Trade Tower». Gale International. Arkivert fra originalen 18. september 2012. Besøkt 12. desember 2011.  Arkivert 11. september 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Northeast Asia Trade Tower». Emporis.com. Besøkt 12. desember 2011.
4. ↑  Skyscrapercity.com (blant annet bilder av Songdo International City)

Eksterne lenker
---------------

* *North East Asia Trade Tower* (ctbuh.org)

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SkyscraperCenter
 |
**Bogi Andreasen** (født 1973 i Klaksvík) er en færøysk kulturhusleder og politiker (Ff.).

Andreasen har vært medlem av kommunestyret i Tórshavn siden 2009. Fra 2009 til 2012 var han Tórshavns 1. viseborgermester. Han ble valgt for Tjóðveldi i 2008, men meldte overgang til Fólkaflokkurin i 2011 og ble sittende som viseborgermester ut valgperioden. Deretter ble han gjenvalgt for Fólkaflokkurin. Han har også vært varamedlem av Lagtinget for Fólkaflokkurin.

Etter Føroya Studentaskúli og HF-skeið utdannet han seg til pedagog ved Føroya Læraraskúli. Siden 2014 har han vært koordinator for de kommunale kulturhusene i Tórshavn. Han har tidligere vært leder for det kommunale barne- og ungdomshuset, markedssjef ved kjøpesenteret SMS og ansatt i markedsavdelingen i BankNordik.

Han giftet seg i 1999 med Johanna Joensen fra Klaksvík.

Referanser
----------

1. ↑  *Býráðslimir í Tórshavn síðan 1909* **(færøysk)**. Tórshavnar kommuna. 2009. s. 30. Arkivert fra originalen 12. januar 2014.
2. ↑  Rana, Hallur av (5. november 2014). «Bogi Andreasen á ting» **(færøysk)**. portal.fo. Arkivert fra originalen 2. juni 2017.
3. ↑  «Bogi Andreasen samskipari í Reinsarínum og Perluni» **(færøysk)**. Tórshavnar kommuna. 4. september 2014. Arkivert fra originalen 3. oktober 2014.
4. ↑  «Merkisdagar». *Dimmalætting*: 15. 10. juli 1999.

  

Portal: Færøyene
**Manila Sound** er en form for musikk som begynte i Manila på Filippinene, fra de siste årene av 1960-årene til midten av 1970-årene. Den ble kalt Ferdinand Marcos-tidens lyse side, og den ble etterhvert brukt i protest mot hans diktatur.

Denne musikktypen influerte all moderne musikk i landet som den som innledet *Original Pilipino Music* (OPM).

Musikktype
----------

*Manila Sound* ble først berømt gjennom folkerockgruppen *Hotdog*. Dens sanger *«Ikaw Ang Miss Universe Ng Buhay Ko»*, *«'Manila'»*, og *«Beh Buti Nga»*; var fengende og satte eksempel for musikktypen. Senere skulle singer-songwriter Freddy Aguilar ta i bruk musikkstilen for å uttrykke folkets lidelser. Hans sang *«Bayan Ko»* var populær under protester.

Musikken er en blanding av filippinsk folkemusikk og rockmusikk ispedt litt funk, lett jazz og disco, og ble sunget på både tagalog og engelsk.
Teksten er barnlig og ofte humørfylt og merket av tidens discofeber og i kontrast til Ferdinand og Imelda Marcos' styre. Den er også blitt beskrevet som «marshmallow sound».

Musikkmakere
------------

### Sangere og band

* APO Hiking Society
* Asin
* Florante
* Hagibis
* Hotdog
* Rey Valera
* Rico J. Puno
* Sharon Cuneta
* Sampaguita
* Soul Jugglers
* The Boyfriends
* VST and Company

### Musikkselskaper

* *Alpha Records*
* *Vicor Music Philippines*
* *Blackgold Record*
* *Sunshine Records*
* *Villar Records*

Sanger
------

* *Manila*
* *Anak*
* *Beh Buti Nga*
* *Ikaw Ang Miss Universe Ng Buhay Ko*
* *Kay Ganda Ng Ating Musika*

Referanser
----------

1. ↑  Philippine Star[*død lenke*]
2. ↑  «Kala: Manila sound is back in the groove - INQ7.net». *Philippine Daily Inquirer*. INQ7 Interactive, Inc. 2006. Arkivert fra originalen 10. februar 2010. Besøkt 5. juli 2006.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 10. februar 2010. Besøkt 24. april 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  «Cultural Heritage - Hotdog». *GLOBALPINOY.COM*. 2006. Arkivert fra originalen 16. oktober 2006. Besøkt 5. juli 2006.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. oktober 2006. Besøkt 24. april 2021.
4. 1 2 3 4  World Music: Latin and North America, Caribbean, India, Asia and Pacific
**Honoré Charles Michel Joseph Reille** (født 1. september 1775 i Antibes i Frankrike, død 4. mars 1860 i Paris) var en fransk militær.

Liv og virke
------------

Reilles II. korps på venstre flamke unaer slaget ved Waterloo
Reille ble under den franske revolusjon soldat og utmerket seg først under Charles François Dumouriez og så som adjutant hos André Masséna (1796-1800), og giftet seg med hans datter Victoire. Reille ble senere engasjert av Napoleon også i diplomatiske verv. 

I 1800 var han kommandant i Firenze og souchef for generalstaben i Italia, i 1803 ble han brigadegeneral. I 1805 under den østerrikske krig kommanderte han den württembergske kontingent, kjempet fra 1806 til 1807 i slaget ved Jena, slaget ved Pultusk og slaget ved Ostrolenka, og som Napoleons adjutant i slaget ved Friedland.

I år 1808 førte han høyere befal i Catalonia i Spania der han inntok Figueres og Roses. Han kjempet i 1809 i slaget ved Aspern-Essling og i slaget ved Wagram i spissen for *den unge garde*, og i 1813 og 1814 i Spania og i Frankrike. 

Etter at Reille hadde tjent under restaurasjonen, gikk han tilbake til den tilbakekomne keiser Napoleon. Han fikk i slutten av mars i Valenciennes kommandoen over 2. armékorps i felttoget i Belgia i 1815 og ledet det i Slaget ved Quatre Bras 16. juni og slaget ved Waterloo 18. juni.

Reille holdt seg deretter inne med alle franske regjeringer og ble opphøyd av Ludvig Filip til marskalk i 1847 og av Napoleon III til senator.

Han ble begravet på Père Lachaise-kirkegården i Paris, i samme gravmæle som Masséna.

Referanser
----------

1. ↑   Léonore database, Léonore LH//2288/24[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.senat.fr[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Honoré Charles Reille – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Honoré Charles Reille hos Find a Grave
* «General Honoré-Charles-Michel-Joseph Reille». *virtualarc.com*.
* «Reille, Honoré Charles». *napoleon.org*. Arkivert fra originalen 23. juni 2015.  Arkivert 23. juni 2015 hos Wayback Machine.
* «Honoré Charles Michel Joseph Reille». *empire.histofig.com* **(fransk)**. Arkivert fra originalen 5. april 2011.  Arkivert 5. april 2011 hos Wayback Machine.
* «Reille, Honoré Charles Michel». *epoche-napoleon.net* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 21. februar 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ras Khamis** er et nabolag i Øst-Jerusalem. I 2007 ble Israels barriere på Vestbredden bygget slik at den avskar Ras Khamis fra resten av Øst-Jerusalem da den stod ferdig i 2010. Nabolagets eneste tilgang til resten av Jerusalem er ved et eneste *checkpoint*. Som følge av dette ble i 2012 kommunale tjenester som byplanlegging, tjenester, politi ogbrannvern, og søppelavhenting, innstilt for dette og andre nabolag som havnet i samme slags mellomsonesituasjon. Men ettersom Israel fortsatt opprettholdt at dette var israelsk statsområde, fikk de heller ikke kommunale tjenester fra Den palestinske selvstyremyndigheten heller.

Mange høyhus er blitt bygd i Ras Khamis, som per 2014 ble anslått å ha 20.000 innbyggere. Disse er ikke godkjente av noen byplaninstans, og trues med rivning.

Referanser
----------

1. ↑  Garcia-Navarro, Lourdes (14. oktober 2010). «East Jerusalem Community Lives Divided Life». *NPR*. Besøkt 20. april 2014.
2. 1 2 3  Miller, Elhanan (14. oktober 2010). «In Jerusalem's no man's land, awaiting a political decision». Times of Israel. Besøkt 20. april 2014.
3. ↑  Kershner, Isabel (17. april 2014). «Stranded by the Fight Over a Border's Future». *New York Times*. Besøkt 20. april 2014.
4. ↑  Hoyle, Charlie (11. juni 2013). «Thousands face uncertainty over Jerusalem demolition threat». *Ma'an News Agency*. Besøkt 20. april 2014.
Nordens flagg i samme proporsjoner som Danmarks flagg.
**Kalmarunionen- eller Nordens flagg** (opprinnelig kalt *Rigens banner*) er et flagg som i 1430 ble forsøkt innført av kong Erik av Pommern. Flagget var gult med et rødt kors, trolig etter mønster av Dannebrog, og kanskje meningen var å ha fargene fra det norske riksvåpenet.

Fra midten av 1990-årene til 2007 brukte man på Orknøyene et tilsvarende flagg til å symbolisere øygruppen. I 2007 ble det valgt et nytt flagg, og "Kalmarunionens flagg" står dermed igjen uten en offentlig innehaver. Den svenske kirkens våpenskjold er imidlertid nokså likt og kan brukes som flagg. Det kan derfor oppstå forveksling. Eventuelle nye brukere og/eller innehavere av et flagg som er gult med rødt kors, bør derfor være oppmerksom på faren for sammenblanding både med dette svenske flagget og med det gamle Kalmar-flagget. 

Hvert år den 17. juni, på Kalmarunionens fødselsdag, heises flagget på det tidligere Helsingborg slott i Skåne.

Flagget er i noe mindre grad brukt av moderne skandinavister. Se skandinavisme.

Svanesymbolet
-------------

Svanesymbolet ble brukt for første gang på en plakat for Nordens dag i 1936. Svanen symboliserer nordisk samarbeid og logoen er den offisielle logoen for nordisk samarbeid, Nordisk råd og Nordisk ministerråd.

Nordens nasjonale flagg
-----------------------

De nasjonale flaggene i norden teller både stats- og områdeflag. Blant dem kan nevnes: Danmarks flagg, Finlands flagg, Færøyenes flagg, Grønlands flagg, Islands flagg, Norges flagg, Samisk flagg, Sveriges flagg og Ålands flagg.

Se også
-------

* Nasjonalflagg

Referanser
----------

1. ↑  *Flaggan som blivit ett frågetecken*, Helsingborg Dagblad. Besøkt 5. febr. 2014
2. ↑  «History of the logo — Nordic cooperation». *archive.is*. 15. april 2013. Archived from the original on 15. april 2013. Besøkt 17. mai 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  «Design manual Nordic Council of Ministers and Nordic Council». *design-en.norden.org*. Besøkt 17. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Rigens banner – grundig historik omkring det nordiske flag, med foto af flaget på flagstang
* CWR Flags – Norden (engelsksproget)
**Alberik II** (født 912, død 31. august 954) var hersker av Roma fra 932 til 954 etter å ha avsatt sin mor og sin stefar, og plassert paven, sin egen halvbror, i fengsel.

Liv og virke
------------

Alberik var sønn av Alberik I av Spoleto og Marozia. Gjennom sin far var han greve av Tusculum og arvet hertugdømmet Spoleto da faren døde mens han fortsatt var barn. Etter farens død giftet moren Marozia seg på nytt med Hugo, som var konge av Italia. Ved morens bryllup havnet Alberik og hans nye stefar Hugo i en voldsom krangel etter at Hugo hadde slått til Alberik for at han hadde vært klosset.[] Rasende over dette og kanskje motivert over ryktene om at Hugo hadde til hensikt å få ham blindet forlot han festlighetene.[]

I desember 932 fikk Alberik II til opptøyer i Roma på grunn av den behandlingen som hans stefar hadde latt ham gjennomgå. Hugo flyktet til Lombardia og Alberik lot fengsle så vel sin mor Marozia som hennes sønn, pave Johannes XI, som var Alberiks halvbror. Selv tok han kontroll over byen og tittelen «fyrste og alle romeres senator». Alberik styrte deretter Roma med både kraft og klokskap fram til sin død i 954, slo tilbake gjentatte angrep fra kong Hugo, og behersket og kontrollerte også pavemakten helt og holdent.[]

I 936 giftet han seg med sin stesøster Alda, datter av kong Hugo av Italia, og han fikk en sønn med henne, Ottaviano. På sitt dødsleie fikk han nominert sin sønn som den neste pave ved å tilkalle Romas adel og få dem til sverge på å velge hans sønn Ottaviano til pave. Hensikten var blant annet å forene den åndelige og verdslige makten i Roma.[] Sønnen skulle således også arve Alberiks verdslige makt. Dette skjedde også i år 955 da Ottaviano ble pave under navnet Johannes XII.

Litteratur
----------

* Bautz, Friedrich Wilhelm (1975): «Alberich II» i: *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 1, Hamm, ss. 78.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF
 |


1. ↑   Sapere.it, De Agostini ID Alberico+di+Róma, besøkt 2. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]
**.35 Whelen** er en patron for rifle som ikke krever magnumlåskasse eller sluttstykkehode. Patronen er basert på hylsen til .30-06 Springfield, som er utvidet i hylsehalsen slik at den tar 9 mm (.358") prosjektiler.

Patronen ble opprinnelig utviklet som en villkatt i 1922 av James V. Howe og Townsend Whelen, som fikk patronen oppkalt etter seg. Patronen ble tatt inn i fabrikksortimentet til Remington Arms i 1987.

Kuler som kan brukes veier fra 150 til 300 grains, og en fordel med denne patronen er at man kan bruke pistol og revolver prosjektiler av samme kaliber som brukes i .38 og .357 patroner (som alle har kulediameter .358") til rimelig treningsammunisjon. 

.35 Whelen er svært lik .350 Remington Magnum ballistisk sett. Med de rette prosjektiler er den meget godt egnet til jakt på mellomstort vilt, som f.eks. elg. Den er også svært lik 9,3 x 62 mm som også er mye brukt nettopp til elgjakt.

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 441-442. ISBN 8291361045.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .35 Whelen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Reload Bench – .35 Whelen (engelsk)
* Reloaders Nest - .35 Whelen (engelsk)
* Guns & Shooting Online – .35 Whelen (engelsk)
* .35 Calibre Rifle Cartridges (engelsk)
Schirmacheroasen på kartet over AntarktisSchirmacheroasenSchirmacheroasenSchirmacheroasen på kartet over Antarktis
**Schirmacheroasen** er et 25 kilometer langt og opptil tre kilometer bredt isfritt platå i Vassfjellet i Dronning Maud Land som inneholder over 100 ferskvannsinnsjøer. Området ligger gjennomsnittlig 100 meter over havet og har en utstrekning på 34 km².

Klimaet og det skrinne jordsmonnet gir bare vekstforhold for enkelte arter mose og lav. Fuglelivet består av sørhavsjo, antarktispetrell, snøpetrell og oseanstormsvaler. Adeliepingviner også observeres tidvis.

Historie
--------

Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher utforsket området mellom breddegraden 69°10' S og 76°30' S og lengdegradene 11°30' V og 20°00' V. Området på 600 000 km² ble navngitt Neuschwabenland. To Dorniersjøfly, «Boreas» og «Passat», ble benyttet til rekognosering, og piloten i «Boreas», Richardheinrich Schirmacher, oppdaget oasen 3. februar 1939.

I 1959 opprettet Sovjetunionen forskningsstasjonen Lazarev på isbremmen i nærheten av Schirmacheroasen. Stasjonen ble i 1961 flyttet til selve oasen og navngitt Novolazarevskaja («Nye Lazarev»).

I 1976 ble den første østtyske forskningsstasjonen i Antarktis innviet, Georg Forster Station, bare et par kilometer unna den sovjetiske stasjonen. Den var i drift frem til 1993, da den ble demontert.

I 1983 etablerte India stasjonen Dakshin Gangotri på isbremmen, om lag ti kilometer fra Schirmacheroasen. Bare seks år senere ble stasjonen stengt fordi den hadde blitt begravet av snø og is. Den ble erstattet av Maitri, som åpnet 1988 i Schirmacheroasen, om lag fem kilometer fra Novolazarevskaja.

Referanser
----------

1. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 12821

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** SCAR

 |
«Snöklockan» på Nationalmuseum
«Snöklockan» på Mariatorget omkring 1900.
«Snöklockan» og takskulpturer av Per Hasselberg, Göteborgs konstmuseum
**«Snöklockan»** (fransk: **«La Perce-Neige»**) er en skulptur av en stående kvinnefigur utført i gips av Per Hasselberg i 1881.

«Snöklockan» ble antatt til Parissalongen i 1881 og ble belønnet som eneste svenske kunstverk med hederlig omtale, noe som innebar Per Hasselbergs endelige gjennombrudd som kunstner. Nationalmuseum bestilte verket i marmor i 1883 til en pris av 6 000 svenske kroner, og den ble tildelt gullmedalje under Parissalongen i 1883.

Verket fikk stor popularitet og fikk stor spredning i både offentlige og private sammenhenger, i form av replikaer, reduksjoner og reproduksjoner. Skulpturen ble støpt i bronse for Mariatorget i Stockholm i 1900, dette var byens første skulptur som ble reist kun som kunstverk og ikke for å hedre noen kjent person.

Referanser
----------

1. ↑  skulptur.stockholm.se

Eksterne lenker
---------------

* (en) Snöklockan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om «Snöklockan» på goteborg.se
**Håkon Gundersen** (født 27. mars 1954 i Kristiansand) er en norsk filmprodusent, regissør, forretningsmann og forfatter. Han er utdannet sosiolog og har gitt ut en rekke bøker på Pax forlag om sosiologiske og samfunnsvitenskaplige emner. Han var med og startet Fagbevegelsens Forskingssenter på 1980-tallet.

Gundersen startet også Viking Film og senere Raven Star Productions. I 1985 var han co-produsent på *Revolution* og i 1986 på *Flight of The Navigator*. Så ble han produsent av *The Order of Things* i Los Angeles, og i 1990 var han produsent på Sovjetunionens siste spillefilm, *Red Mob*. 

På spillefilmen *Svik* er han både manusforfatter, regissør og produsent. 

I 1993 etablerte Gundersen Mobile Media Company. Firmaet jobbet med programvareutvikling og var i en periode verdsatt til flere milliarder kroner. Gundersen hadde på et tidspunkt aksjer til en verdi av 700 millioner kroner. Gundersen var også med på å etablere det kirurgiske simulatorselskapet SimSurgery.

Gundersen er gift med forfatteren Bente Lohne.

Forfatterskap
-------------

Gundersen har gitt ut flere samfunnskritiske bøker på Pax forlag. I *NSB med Linjegods i lasten* angrep han rasjonaliseringstiltak i NSB/Linjegods. I *Televerket med knute på tråden* angrep han rasjonalisering og automatisering av telefonsentraler i Televerket, i *Blow out! : norsk oljepolitikk : penger foran sikkerhet?* problematiseres sikkerhet og beredskap innen oljesektoren, og i *Spillet om atomkraften* beskrives hvordan sterke krefter i Norge jobber for å innføre atomkraft.

Bibliografi
-----------

* *NSB med Linjegods i lasten* – sakprosa (1975)
* *Televerket med knute på tråden* – sakprosa (1976)
* *Industri i distrikts-Norge : en kommentert bibliografi* – sakprosa (1976), medforfatter
* *Blow out! : norsk oljepolitikk : penger foran sikkerhet?* – sakprosa (1977)
* *Spillet om atomkraften* – sakprosa (1977), medforfatter
* *Bordet fanger* – roman (1979)
* *Nordsjøtragedien* – sakprosa (1980), redaktør
* *Jernbanen i Norge* – sakprosa (1980), medforfatter
* *Trygd i Norge : en kommentert litteraturoversikt* – sakprosa (1980), medforfatter
* *Samferdsel i Norge* – sakprosa (1983)
* *TV 2 og den nye mediesituasjonen i Norge* – sakprosa (1984)
* *På gyngende grunn : kontraktørvirksomheten i byggebransjen* – sakprosa (1984), medforfatter
* *Den digitale revolusjon* – sakprosa (1995)

Referanser
----------

1. ↑  Portrettartikkel i Aftenposten i forbindelse med Svik

Eksterne lenker
---------------

* Kaja Korsvold: *En mester i filmfinansiering*. Artikkel i Aftenposten Kultur 7. oktober 2009 side 6
* Håkon Gundersen på IMDB

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Europarådets menneskerettskommissær** er en del av Europarådet i Strasbourg i Frankrike, men institusjonen er uavhengig av Europarådets medlemsland og andre institusjoner. Kommissæren ble etablert for å fremme bevisstheten om og respekten for menneskerettighetene i Europarådets 47 medlemsland. Nåværende kommissær er Nils Muižnieks, som i 2012 ble valgt for en seksårsperiode fra og med 1. april 2012. Hans forgjenger, og den første menneskerettskommissæren, var svenske Thomas Hammarberg.

Kommissæren velges av Parlamentarikerforsamlingen, og har som oppgave å besøke og vurdere menneskerettssituasjonen i medlemslandene, og å opprettholde en dialog med landenes myndigheter for å utbedre mangler som påpekes i kommissærens rapporter. Kommissæren foretar både jevnlige besøk i hvert enkelt medlemsland, hvoretter følger rapporter, meningsytringer og anbefalinger til myndighetene, samt *ad hoc*-besøk i spesielle tilfeller, som for eksempel etter krigen i Sør-Ossetia 2008.

Kommissæren samarbeider med en rekke internasjonale partnere, heriblant EU, FNs menneskerettsråd og ledende NGO-er på menneskerettsområdet, universiteter og tankesmier.

Eksterne lenker
---------------

* Europarådets menneskerettskommissær

| * v
* d
* r
Europarådet |
| --- |
| Institusjoner | Generalsekretær **·** Ministerkomiteen **·** Parlamentarikerforsamlingen **·** Kongressen for lokale og regionale myndigheter **·** Menneskerettsdomstolen **·** Menneskerettskommissær | Europarådets medlemmer (Gul: Opprinnelige medlemmer; Blå: Senere tiltrådte medlemmer) |
| Medlemmer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Nåværende | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Island **·** Irland **·** Italia **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Storbritannia **·** Østerrike |
| Observatører | Canada **·** Israel **·** Japan **·** Mexico **·** USA **·** Vatikanstaten |
| Tidligere | Tsjekkoslovakia (1991–1992) **·** Russland (1996–2022) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Ferrari 550 og 575 Maranello** (1996–2006) er en sportsbil fra italienske Ferrari av typen Grand tourer (GT). Den ble produsert i noe over 5 000 eksemplarer og etterfulgt i 2006 av Ferrari 599. Karosseriet var tegnet av Pininfarina. Navnet *Maranello* er etter byen Maranello i Emilia-Romagna.

**550 Maranello** fra 1996 (litt over 3 000 eksemplarer for alle 550) hadde navnet *550* etter den frontmonterte V12-motorens totale sylindervolum på 5,5 liter. samme som i 4-seteren Ferrari 456. Med bensininnsprøytning fra tyske Bosch og 485 hk, gjorde 0 til 100 km/t på 4,4 sekunder og hadde CD. **550 Maranello World Record** var 30 eksemplarer som markerte verdensrekorden for serieproduserte biler på 304,1 km/t fra 1998, selv om de stoppet for å fylle bensin. Andre 550-varianter utviklet utenfor Ferrari for bruk i diverse raserløp, hadde navn som 550 GT, XL, Millenio, GTS og GTO. En 550 var frem til 2003 eid av Petter Stordalen, og senere bygd opp i Skaun etter en kollisjon.

**550 Barchetta Pininfarina** fra 2000 (448 eksemplar) markerte at Pininfarina fylte 70 år og man kunne da fjerne stofftaket ned i bagasjerommet.

**575M Maranello** fra 2002 (litt over 2 000 eks.) hadde litt større motor på 5,75 liter og 515 hk. "M" stod for *modificata*, da man kunne få bilen med halvautomatisk rattgir (også kalt «F1»-gir), en type automatgir der føreren girer fra rattet.

**575 GTC** fra 2003 var en racerbil med spoiler.

**Superamerica** fra 2005 (ca. 550 eks.) hadde 540 hk og et *Revocromico*-tak som kunne roteres og felles ned bak setene.

Bilder
------

* 550 Maranello 550 Maranello
* 550 Barchetta 550 Barchetta
* 575M Maranello 575M Maranello
* Superamerica Superamerica
* Revocromico-taket på Superamerica *Revocromico*-taket på Superamerica

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Ferrari 550***  eller  ***Ferrari 575*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Produksjonstallene er anslag fra diskusjonen *How many 550s were made? Arkivert 18. april 2016 hos Wayback Machine.* (mars 2011) og *Ferrari road car models production numbers* fra ferrarichat.com.
2. ↑  550 Maranello fra auto.ferrari.com.
3. ↑  Torgeir Larsen, *Vraket Stordalens Ferrari* i Dagbladet den 29. juni 2003.
4. ↑  Arne Asphjell, *Buvika-Ferrari* i Adresseavisen den 13. oktober 2004.
5. ↑  Frode Hansen, *Fikk beina og fremtiden knust* i Dagbladet den 28. september 2004.
6. ↑  550 Barchetta Pininfarina fra auto.ferrari.com.
7. ↑  575M Maranello fra auto.ferrari.com.
8. ↑  575 GTC fra auto.ferrari.com.
9. ↑  Superamerica fra auto.ferrari.com.
**Jan Fredrik "Jaffa" Bjørntvedt** (født 25. februar 1977) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte for Sandefjord Fotball, breddeklubben Volda, Fram Larvik og Runar. Hans posisjon på banen var midtstopper. 

Han studerte på medialinja ved Høgskulen i Volda, og jobber nå i NRK. Han startet med å ha innslag på noen av Sandefjords sendinger sammen med Thomas Eftedal mens han var i SF, og han har lenge vist sterk interesse for medie-virksomhet. Bjørntvedt var sammen med Kim Peder Rismyhr vært med å lage tv-serien «Min Idrett» på NRK, hvor de viser frem unge idrettsutøvere i kampen om å bli verdensmestre i idretter som ikke har den bredeste dekning i vanlige idrettssendinger på TV.

Han er daglig leder og innehaver av Jaffa Entertainment.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Fredrik Bjørntvedt på banen igjen for Fram på www.sb.no Publisert 17. september 2008. Besøkt 16. juni 2012
2. ↑  Min idrett på webbtvplay.se Besøkt 16. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Altomfotball.no
* (en) Jan Fredrik Bjørntvedt – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jan Fredrik Bjørntvedt – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (no) Jan Fredrik Bjørntvedt – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Adolf Thomsen** (født 10. juli 1852 i Bergen, død 24. juli 1903 i Sandefjord) var en norsk komponist og musiker. Thomsen bodde i Tromsø og var fra 1883 organist i Tromsø domkirke. Han ble kjent med Edvard Grieg og flere av hans verk er dedikert til Grieg.

Trygve Thorsens byste av Adolf Thomsen ble avduket i 1946 utenfor Tromsø domkirke der Thomsen var organist i mange år. Bautaen er merket med åpningstonene og linja «Å eg veit meg eit land» fra Elias Blix' «Barndomsminne frå Nordland» som Thomsen skrev sin melodi til i 1901. Foto: 2019 
Thomsen er mest kjent for melodien til «Barndomsminne frå Nordland» («Å eg veit meg eit land») med tekst av Elias Blix, som ofte kalles «Nord-Norges nasjonalsang». Sangen ble publisert for første gang i avisa *Den 17de Mai* 13. august 1896, og senere i bokform i Elias Blix sin *Salmer og Songar* fra 1900. Originalversjonen har åtte vers. Den mest kjente melodien ble skrevet av Adolf Thomsen i 1901.

Thomsen og hans hustru Lorentze Emilie, født Engelsen, fikk tre døtre: Alfhild, Frida og Ingerid, samt to sønner: Einar og Sigvald.

En byste av Thomsen står i Kirkeparken i Tromsø. Skulpturen ble modellert av Trygve Thorsen i 1943 og avduket i 1946.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adolf Thomsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Mer om Adolf Thomsen på slektsdata
* Bilde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
Denne artikkelen omhandler skikkelsen.  For filmen fra 1974, se Karlsson på taket (film).
Astrid Lindgrens barnebøker er oversatt til en mengde språk. Mens bøkene om Pippi Langstrømpe er mest kjent i Norden, er *Karlsson på taket* svært kjent i Russland. Dette russiske frimerket fra 1992 viser Lillebror og Karlsson på taket.
**Karlsson på taket** er en figur fra en serie svenske barnebøker skrevet av Astrid Lindgren. Karlsson beskrives som «en passe tykk mann i sin beste alder». Han bor på taket over en bygård i Stockholm og har en propell på ryggen, slik at han kan fly omkring. I bøkene stikker han stadig innom syvåringen Lillebror i leiligheten han og familien bor i. Karlsson lyver, skryter og ødelegger ting, og i begynnelsen tror ikke Lillebrors familie engang at han finnes, men at Lillebror bare har funnet ham på som en unnskyldning for at ting blir ødelagt.

Karlsson på taket er særlig populær i Russland.

Bøker
-----

* 1955 *Lillebror og Karlsson på taket*
* 1962 *Karlsson på taket flyr igjen*
* 1968 *Karlsson på taket spøker igjen*
* 1972 *Alt om Karlsson på taket (*samleutgave*)*

Filmer
------

* 1968 *Malysh I Karlson*, regi: Boris Stepantsev.
* 1970 *Karlson vernulsya*, regi: Boris Stepantsev.
* 1974 *Världens bästa Karlsson*, regi: Olle Hellbom
* 2001 *Karlsson på taket*, tegnefilmserie
* 2002 *Karlsson på taket*, animasjonsfilm, regi: Vibeke Idsøe

Eksterne lenker
---------------

* Astrid Lindgren – offisiell webside

Portal: Litteratur
**Corona** er navnet på en bilmodell tidligere produsert av Toyota. Den første modellen ble lansert i 1957, den siste i 1982. I hele produksjonsperioden ble Corona overalt betraktet som en stor bil. Etterkommeren Toyota Camry ble lansert i 1983.

Toyota Mark II
--------------

Toyota Mark II 2000 fra 1976, en stor bil for sin tid!
Det ble produsert en egen modell som het Toyota Corona Mark II. Denne var mye større enn vanlige Corona og ble tilslutt en egen bilplattform, bare kalt Toyota Mark II. Den kraftigste og best utstyrte varianten av denne igjen var Toyota Mark II 2000, produsert fra 1972 til 1977.

Toyota Corona Mark II 2000 var en stor bil i Europa, hvor den ble lansert med 2.0-motor (18R) (86-89 HK/5500 o/min) og Toyota Corona Mark II 1700 med 1.7-motor (6R) (81 Hk/5500 o/min). Bilen ble lansert med et høyt utstyrsnivå for sin tid, med blant annet setebelte-alarm. På toppmodellene var det elektriske vinduer, fem gir og air condition. Dette var veldig sjeldent i Norge, fordi importavgiftene på 70-tallet umuliggjorde import av modeller ferdig utstyrt med fem gir, uten en voldsom økning i pris. Girkassene var derfor stort sett utstyrt med fire gir.

Den største motoren, 18R og 18R-G (med 2 Solex-Mikuni horisontal doble forgassere og twin cam), satt også i Toyota Celica fra 1971 til 1974.

Slutten i Europa
----------------

Corona ble produsert som en stor familiebil helt frem til begynnelsen av 80-tallet. Corona ble erstattet av Cressida i 1977. Corona var veldig populær i Norge, og den vanlige Corona solgte bedre enn Mark II-utgaven, den større og mer eksklusive.

Corona ble produsert i andre land frem til i 2000.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Johannes XIII** (født i Roma ukjent år, død 6. september 972 samme sted) var pave fra 1. oktober 965 til sin død.

Liv og virke
------------

Han hadde sitt prestelige virke ved det pavelige hoff. Allerede fem måneder etter Leo VIIIs død gikk Benedikt V bort, og Johannes ble valgt som kompromisskandidat med aksept fra keiser Otto I. 

Den nye paven hadde en oppførsel og utenlandsk støtte som gjorde ham upopulær i Roma, og i desember 965 var det opptøyer som førte til at han frem til november 966 måtte holde seg utenfor byem. 

Etter å ha vendt tilbake til Roma samarbeidet han med keiseren om forbedringer i kirken, blant annet gjennom opprettelsen av Magdeburg erkebispedømme. Han utviklet også erkebispedømmer i det sørlige Italia, og reduserte dermed Det bysantinske rikes og Den ortodokse kirkes innflytelse der. 

Julen 967 kronet han Otto Is sønn Otto II som medkeiser. Otto II ble senere gift med en niese av den bysantinske keiseren Johannes I Tzimiskes, som en del av et forsøk på å forsone den østlige og den vestlige kirken. 

Det er usikkerhet omkring hans død, og det har vært hevdet at han kan ha blitt myrdet slik Johannes XII ble; det er dog også usikkerhet omkring de faktiske 
forhold ved sistnevntes død, så sannhetsgehalten i dette er meget usikker ettersom det dreier seg om et rykte som viser til et annet rykte.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* R. Barth, F. Bedürftig: *Taschenlexikon Päpste*. Piper, München 2000.
* (de) Georg Kreuzer: «Johannes XIII» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 3, Herzberg 1992, ISBN 3-88309-035-2, sp. 210–212.
* *Johannes XIII.*, In: Hans Kühner: *Lexikon der Päpste*

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Benedikt V** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Benedikt VI** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ULAN **·** NKC **·** BNE
 |
Bonnie Tyler
**Bonnie**, **Bonny** eller **Bonne** er et vanlig brukt fornavn for kvinner i engelsktalende land. Det kommer fra det skotske ordet «bonnie» som betyr «pen, attraktiv», som i seg selv er avledet fra mellomfransk *bonne*, «god», som en måte å beskrive en lyshåret, god og vakker pike. Det er i sin tur avledet fra det latinske ordet «bonus» som betyr god. Navnet kan også brukes som et kjælenavn for Bonita. Bonnie er ofte brukt som et klengenavn eller en form for kjærtegn til en elsket.

Kvinnenavnet **Bonnie** er dannet av det franske ordet bonne som betyr god. Navnet ble først populært i Skottland, nå er det ganske vanlig selv i USA. Bonnie er også et skotsk adjektiv og betyr omtrent søt eller vakker.

Den 31. desember 2014 fantes det totalt 668 kvinner folkeregistrert i Sverige med navnet Bonnie, hvorav 509 bar det som tilltalenavn.

Navnedag mangler.

Personer med navnet Bonnie
--------------------------

* Bonnie Bedelia, amerikansk skuespiller
* Bonnie Bernström, svensk politiker (fp)
* Bonnie J. Dunbar, amerikansk astronaut
* Bonnie Dobson, canadisk sanger
* Bonnie Guitar, amerikansk countrysanger
* Bonnie Hellman, amerikansk skuespiller
* Bonnie Hunt, amerikansk skuespiller
* Bonnie Elizabeth Parker, (*Bonnie og Clyde*), amerikansk forbryter
* Bonnie Raitt, amerikansk sangerinne
* Bonnie Roupé, svensk entreprenør
* Bonnie Tyler, britisk sanger
* Bonnie Wright, britisk skuespiller

Fiktive karakterer med navnet Bonnie
------------------------------------

* Kaninen Bonnie, fra videospillet Five Nights at Freddy's (er likevel av hankjønn)

Kulturelt
---------

Det er fonetisk relatert til mange østlige tradisjoner slik som Bon i Tibet, den antikke religionen forutgående for buddhismen, og Bon Festival i Japan

Bonnie er hovedperson i den skotske folkevisen «My Bonnie Lies over the Ocean». Den ble covret av The Beatles et år etter deres dannelse i 1961, og oppnådde topplassering på #5 på en tysk liste.

Orangutangen Bonnie var kjent for sine musikalske evner, nemlig plystring.

### Tropiske systemer og orkaner

* Orkanen Bonnie (1986) (traff Texas og Louisiana)
* Orkanen Bonnie (1992)
* Orkanen Bonnie (1998) (traff North Carolina og forårsaket skader for $ 720 millioner, 1998 USD)
* Tropisk storm Bonnie (2004) (traff nordvestlige Florida dagen for Orkanen Charley ødela staten)

Øvrig
-----

* My Bonnie Lies Over the Ocean, tradisjonell skotsk folkevise
* Bonnie++, programvare

Referanser
----------

1. ↑  Nomina, Historiska museet
2. ↑  «Bonnie (Name) | Meaning of Bonnie | Origin of Bonnie at MFnames.com». *www.mfnames.com*. Arkivert fra originalen 28. januar 2013.
3. ↑  Ifølge søking i Statistiska centralbyråns Navnedatabase Arkivert 5. oktober 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |