recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den **molare massen** er massen av 1 mol av stoffet. Antall partikler i 1 mol er gitt ved Avogadros konstant  *NA* = 6,0221413 × 1023/mol. Begrepet brukes til beregninger på kjemiske reaksjoner og likevekter.

For en mengde stoff med masse *m* som består av *n* mol, er den molare massen for dette stoffet

M={\frac {m}{n}}
Den måles derfor i g/mol. Med denne definisjonen sammenfaller den molare massen, angitt med denne måleenheten, med atommassen målt i atommasseenheten u.

Svovel har atommassen 32,07 u (står i periodesystemet). Det betyr at stoffmengden 1,00 mol svovel har massen 32,07 g. Den molare massen til svovel blir derfor

M={\frac {32,07\mathrm {g} }{\mathrm {1mol} }}=32,07\mathrm {\frac {g}{mol}} 
Molare beregninger kan brukes til å beregne hvor mye utbytte man kan få av kjemisk reaksjoner for en bestemt mengde utgangsstoffer.

Eksempel
--------

Under produksjon av sprit gjæres glukose til etanol etter denne balanserte ligningen

\mathrm {C\_{6}H\_{12}O\_{6}} (s)\Rightarrow \ \mathrm {2C\_{2}H\_{5}OH} (l)+\mathrm {2CO\_{2}} (g)
Altså 1 mol glukose reagerer til 2 mol etanol og 2 mol CO2

Hvis man da begynner med 1000 g glukose kan man ved hjelp av molare beregninger finne hvor mye etanol som maksimalt kan dannes etter reaksjonsligningen. Nå følger atommassen til et molekyl direkte fra antall atomer det har og deres masser. Det vil si at glukosemolekylet C6H12O6 har massen
6⋅12,01 u + 12⋅1,008 u + 6⋅16,00 u = 180,2 u.
Derfor er den molare massen til glukose 180,2 g/mol slik at 1000 g glukose utgjør 1000/180,2 mol = 5,55 mol.

På samme måte finner man den molare massen til sprit C2H5OH å være 46,07 g/mol. Da det blir produsert to mol sprit for hvert mol glukose, blir det produsert 2×5,55 mol = 11,1 mol med sprit. Det tilsvarer nå en masse (46,7 g/mol)×(11,1 mol) = 511 g.

Det kan altså dannes 511 g etanol av 1000 g glukose, resten blir til karbondioksid. Merk at ved fremstilling av etanol ved gjæring vil gjærbakteriene opphøre å produsere etanol ved 10-15%.

Se også
-------

* Mol (enhet)
* Kjemisk likevekt

Referanser
----------

1. ↑   G.W. Castellan, *Physical Chemistry*, Addison-Wesley Publishing Company, New York (1971). ISBN 0-20-110386-9.

Litteratur
----------

* P.A. Rock, *Chemical Thermodynamics*, University Science Books, Oxford (1983). ISBN 0-19-855712-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |
**Christine Seraphine Prinsloo** (født 3. mai 1952 Oldeani i Tanzania), zimbabwisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Prinsloo ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det zimbabwiske damelaget som vant landhockeyturneringen foran Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. På grunn av at mange land boikottet lekene i Moskva var Zimbabwe et av lagene som fikk erstatte de fem opprinnelige som ikke stilte i turneringen. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Zimbabwe vant tre kamper og to uavgjort, og med åtte poeng toppet de tabellen foran Tsjekkoslovakia med sju. Prinsloo spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Gull **Gull** i landhockey, damer Zimbabwes flagg Zimbabwe

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christine Prinsloo – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christine Prinsloo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Minor Threat** var et innflytelsesrikt hardcore-band fra Washington D.C. bestående av Ian MacKaye på vokal, Jeff Nelson på trommer, Brian Baker på bass og Lyle Preslar på gitar. På de siste utgivelsene spilte Baker gitar mens Steve Hansgen overtok bassen. Bandet er kanskje mest kjent som gudfedrene til den såkalte straight edge-bevegelsen.

Bandet ble grunnlagt i 1980 etter at MacKaye og Nelsons gamle band The Teen Idles hadde gått i oppløsning. De var inspirerte av band som Black Flag og Bad Brains, men spilte, særlig til å begynne med, en langt råere musikk. Tekstene var politisk orientert, og tok for seg temaer som religiøs indoktrinering, A4-samfunnet og behandlingen av ungdom. Men fremfor er det sangene deres mot alkohol, dop og fyll, som *Bottled Violence*, *Out of Step* og ikke minst *Straight Edge*, som huskes. Sangen *Guilty of Being White* ble beskyldt for å være en rasistisk sang, noe bandet selv benektet, og viste til at den handlet om hvordan fortidens synder reproduseres i stadig nye generasjoner.

Minor Threat ga ut to 7" EP-er på Dischord Records i 1981, før bandet tok pause mens Preslar var på college. I denne perioden startet Nelson og MacKaye Skewbald, mens Baker var innom Government Issue. Da Preslar kom tilbake kom bandet sammen igjen, nå med Hansgen som en forsterkning som ga musikken et noe mer fyldig lydbilde, og spilte inn mini-LP-en «Out of Step». Musikalske uenigheter gjorde imidlertid at det ble uenigheter i bandet, og etter utgivelsen av 7" EP-en «Salad Days» i 1983 var det slutt.

Etter Minor Threat startet MacKaye bandet Embrace, og senere også band som Fugazi, Egg Hunt, Pailhead og The Evens. Baker startet etter en pause bandet Dag Nasty, og spiller i dag i Bad Religion. Preslar var innom bandet Samhain og er i dag ansatt ved Atlantic Records. Nelson var innom flere mindre band før han bestemte seg for å satse fullt ut på tegnekunsten. Han er også en av Washington D.C.s mest prominente politiske aktivister. Heller ikke Hansgen har siden spilt i spesielt prominente band. Siden bandet ble oppløst har det også blitt gitt ut en CD med alle bandets offisielle utgivelser, samt en live-video både på VHS og DVD.

I 2005 presenterte sportsklesselskapet Nike en kampanje der de benyttet seg av illustrasjoner knyttet til Minor Threat uten tillatelse. Dette fikk MacKaye til å true med søksmål, ikke minst fordi Nike benytter seg av billig arbeidskraft i fattige, men det hele løste seg ved at selskapet trakk tilbake kampanjen og kom med en uforbeholden offentlig unnskyldning.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  .
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Minor Threat på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Minor Threat på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Minor Threat på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Minor Threat på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
En **moldbenk** eller **pall** (norrønt *pallr*) er veggfaste benker i stua på eldre bolighus. Moldbenken var typisk laget av bord eller stokker satt vertikalt i rundt 40 cm høyde et stykke fra veggen. Hulrommet ble fylt med jord, flis, leire, sand eller mose for å isolere mot golvtrekk. Ved lafting ble ofte den nederste stokken på langveggen lagt etter kortveggen slik at det under langveggen lett kunne oppstå trekk. Over fyllet var *oker* (åk eller tverrtre) festet til veggen og på disse hvilte setebord parallelt med veggen. Benkene dekte som regel det meste av tre vegger i stua. De bredeste moldbenkene var trolig til å sove på. På Vestlandet ble det vanlig med egne senger fra rundt år 1600 og da ble moldbenkene laget smalere. Ved utgravinger i Gamlebyen i Oslo ble det påvist moldebenker langs inntil tre vegger, på kortveggen med ildsted ble det aldri påvist moldbenk. Moldbenkene i Gamlebyen var fra 40 cm brede eller mer. Moldbenker langs tre yttervegger har vært mønsteret på bygdene, med noen få unntak. Utgravinger i Trondheim har påvist at moldbenker oftest fantes i hus med tregulv, hus med jordgulv hadde som regel ikke moldbenker. Moldbenker kunne også anlegges utvendig for isolasjonens skyld. Langs murvegger har moldbenker på utsiden vært brukt til moderne tid blant annet i Østfold. Trolig har moldbenk vært lite brukt på utsiden av trevegger fordi det lett førte til at de nederste stokkene råtnet.

Referanser
----------

1. ↑  Lærum, Ole Didrik. *Røykstova: bustad gjennom tusen år*. Joh. Nordahl. ISBN 8200210448.
2. ↑  *De Arkeologiske utgravninger i Gamlebyen, Oslo*. Øvre Ervik: Alvheim & Eide. 1989. ISBN 8290359462.
3. ↑  Berg, Arne (1997). *Arne Berg: et utvalg av hans artikler om bygningshistorie samlet i anledning hans 80-års dag*. Øvre Ervik: Alvheim & Eide akademisk forl. ISBN 8290359616.
4. ↑  Christophersen, Axel (1994). *Kaupangen ved Nidelva: 1000 års byhistorie belyst gjennom de arkeologiske undersøkelsene på folkebibliotekstomten i Trondheim 1973-1985*. Oslo: Riksantikvaren. ISBN 8275740118.
5. ↑  Bergenhus, Olav T. (1984). *Lafting og lafteteknikk*. [Oslo]: Yrkesopplæring. ISBN 8258503022.
6. ↑  Strømshaug, Kristian (1997). *Lafting: emne og omgangsmåte*. Oslo: Landbruksforl. ISBN 8252920217.
**Risør kammermusikkfest** er en årlig festival for kammermusikk i Risør. Den ble etablert i 1991 etter initiativ fra Bernt Lauritz Larsen. Det første året var Larsen administrativ leder og Lars Anders Tomter kunstnerisk leder. Fra 1992 kom Leif Ove Andsnes inn som kunstnerisk leder sammen med Tomter.

Programmet omfatter både klassiske verk og nyere musikk.

Tidligere kulturminister Turid Birkeland overtok som festivalsjef etter Bernt Lauritz Larsen i 2004.

Etter en turné til Brussel, London og New York i 2010 sluttet Birkeland og Andsnes, og Henning Kraggerud kom inn som ny kunstnerisk leder sammen med Tomter. Samtidig inngikk festivalen et samarbeid med Det Norske Kammerorkester (DNK). DNKs direktør Per Erik Kise Larsen ble festivalsjef, orkestret ble fast festivalorkester, og festivalen og orkestret fikk felles administrasjon.

Denne ordningen ble avsluttet i 2016. Da gikk Per Erik Kise Larsen av som festivalsjef, og Henning Kraggerud og Lars Anders Tomter sluttet begge som kunstneriske ledere. Eirik Raude ble ansatt som ny festivalsjef samme år. Festivalen knytter til seg kunstneriske gjesteledere, som pianisten Enrico Pace i 2017 og fiolinisten Christian Tetzlaff i 2018. I 2019 var mezzosopranen Marianne Beate Kielland kunstnerisk leder for festivalen. 

Risør kirke fra 1647 er festivalens hovedarena, men i tillegg brukes konsertlokalet på Hødnebø.

Referanser
----------

1. 1 2  Bjørhovde, Hilde (25. juni 1992). «Spilletente Risør». *Aftenposten Morgen*: 41.
2. ↑  Plesner, Ragnhild (24. juni 1991). «Musikk i måkeskrik». *Aftenposten*: 39.
3. ↑  N.N. (8. januar 2004). «Turid blir Risør-sjef». *Dagbladet*: 49.
4. ↑  Gauslaa, Stein (19. november 2010). «Risør-musikeres turné». *Agderposten*: 35.
5. ↑  N.N. (23. oktober 2010). «Slutt på å stå i kirkekø for Kammer'n». *Aust Agder Blad*.
6. ↑  Stavelin, Inger (22. september 2016). «Det blir festival likevel». *Agderposten*: 40.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
«***Solørgutten***» er et skillingstrykk som ble innsamlet og presentert i Alf Prøysens visespalte i «Magasinet for alle» på 1950-tallet.

Teksten
-------

**1.**Om Solørgutten de nu høre får,  

han har et hjerte som ei sorger når,  

hvor hen han vandrer vel tilfreds han er  

og mild og god den solungsgutten er.  

  

**2.**Blant fjell og vann der er han vokset frem,  

hvor gran og furu suser om hans hjem,  

der trosten jubler ut sin elskovsrus  

omkapp med fossens ville sterke brus.  

  

**3.**I dette liv han sterke muskler får,  

og fossebruset til hans hjerte når.  

Derfor et solungssinn jeg ligne vil  

med dype toner i mitt harpespill.  

  

**4.**Og i hans bryst er fine strenger lagt  

og om dem han trolig holder vakt,  

så ingen annen enn hans pikelill  

får på dem slå og lokke frem en trill.  

  

**5.**Så snart en solungsgutt er voksen blitt  

da må han ut men han lengtes titt  

til gamle Solør som i vårens stund  

er skjønnere enn Hawaiis palmelund.  

  

**6.**Der palmer og kastanjer trives ei  

men hegg og rogn og blå forglemmegei,  

på mørke fjellvann, hvite liljer gror  

og ville ender ut iblant dem ror.  

  

**7.**Derfor er guttens tanker alltid der  

hvorhen han enn i verden ut er,  

han vil tilbake til den stille sjø  

i Solør leve og i Solør dø.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
**StarFlyer Inc.** (株式会社スターフライヤー, *Kabushiki-gaisha Sutāfuraiyā*) er et japansk flyselskap med hovedkontor på av Kitakyushu lufthavn i Kitakyūshū, Fukuoka. Selskapet betegnter seg selv som en «hybrid flyselskap» som har høyere servicenivå enn lavkostselskaper, men at driftskostnadene er lavere enn full-serviceselskaper.

Historie
--------

StarFlyer hovedkvarter
StarFlyer ble grunnlagt som *Kobe Airlines* (神戸航空, *Kōbe Kōkū*) 17. desember 2002, med base på den nye flyplassen i Kobe. Selskapet skiftet navn til *StarFlyer* i mai 2003, og flyttet til Kitakyushu ved utgangen av 2003. Flyselskapet ble grunnlagt av den tidligere Japan Air-System-teknikeren Takaaki Hori og tidligere All Nippon Airways-sjef Yasushi Muto, som henholdsvis president og konserndirektør. I 2010 annonserte flyselskapet at hovedkvarteret skulle flyttes til Kitakyushu.

StarFlyer hadde sin første flygning fra den nye Kitakyushu Airport 16. mars 2006.

Selskapet inngikk et operativt samarbeide med All Nippon Airways, slik at de kunne bruke ANAs bookingsystem. Dette ble utvidet til også å gjelde codeshearing i 2007, der StarFlyer ruter mellom Haneda og Kitakyushu (og senere mellom Haneda og Fukuoka) ble også ble markedsført som ANAs ruter. Denne avtalen førte til StarFlyers passasjerbelegg økte fra 59% til over 70%.

Referanser
----------

1. ↑  "会社概要."
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 10. juni 2015. Besøkt 26. september 2016.
3. ↑  «沿革». Starflyer.jp. Besøkt 18. november 2013.
4. ↑  «スターフライヤーに全日空が「熟柿作戦」». *FACTA*. juli 2009. Besøkt 18. november 2013.
5. 1 2  «Japan's StarFlyer looks to expand its successful niche – but change is afoot». CAPA Centre for Aviation. 24. januar 2013. Besøkt 18. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

(en) StarFlyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted **(japansk)**
* Offisielt nettsted (engelsk)
**Star Airways** var et flyselskap med base i Tirana, Albania. Det ble grunnlagt av flere albanske og italienske investorer i 2008, og fikk sin driftslisens i juni 2009. 3. april 2010 mottok Star Airways sitt første fly, en Airbus A320. Den andre A320 kom i mai samme år. Flyselskapet avsluttet all virksomhet i september 2010.

Historie
--------

Star Airways ble grunnlagt av flere albanske og italienske investorer og fikk driftslisensen i juni 2009. 3. april 2010 mottok Star Airways sitt første fly, en Airbus A320-231 med registrering ZA-RED, tidligere operert av det meksikanske flyselskapet Mexicana de Aviación hadde vært i aksjon. Deres andre fly, en Airbus A320-211 som tidligere ble operert av Nouvelair, ankom i mai samme år. Begge flyene ble leid gjennom utleieren ILFC.

7. juni 2010 startet Star Airways operasjoner ved å bruke to McDonnell Douglas MD-82 jetfly levert av ItAli Airlines, da det ikke hadde fått godkjenning til å operere med sine egne fly. Med rutefly fra Tirana til flere italienske byer, var det planer om å utvide rutene til andre byer som Istanbul, Antalya, Thessaloniki og Düsseldorf. Sommeren 2010 trakk imidlertid den albanske luftfartsmyndigheten sin driftslisens og all flyoperasjon ble stoppet fullstendig i september samme år.

Flåte
-----

* To (2) Airbus A320
* To (2) McDonnell Douglas MD-82 (operert av ItAli Airlines)

|  |
| --- |
|  |
| Flytyper | Totalt | Ordrer | Passasjerer | Notater |
| C | Y | Total |
| Airbus A320 | 2 | — | — | 195 | 195 |  |
| McDonnell Douglas MD-82 | 2 | — | — | 130 | 130 |  |
| Total | 2 | 0 |  |

Star Airways Airbus A320
Monter med minner fra klubbens tid som senter for sjakk i London

**Simpson's-in-the Strand** er en eksklusiv restaurant i London, i nr. 100 Strand. Den er kjent for sin komprosmissløse satsing på britisk matkultur.

Restauranten har aner tilbake til 1828, da Samuel Reiss åpna Grand Cigar Divan i lokaler som tidligere var kjent som Fountain Tavern, der den litterære klubben Kit Kat Club hadde hatt sitt tilhold. Grand Cigar Divan etablerte seg som et populært kaffehus, der herrene satt i behagelige divaner og sofaer mens de røkte sine sigarer til kaffen, bladde i dagens aviser og spilte sjakk. Mot en avgift på én guinea om året var alt inkludert. Det ble spilt sjakk mot andre kaffehus i byen, med bud i flosshatt løpende mellom for å melde hvert trekk. Grand Cigar Divan fikk ry som sjakkspillets høyborg i England.

I 1848 gikk Reiss i kompaniskap med den kjente restauratøren John Simpson, og virksomheten ble utvida og omdøpt til Simpson's Grand Divan Tavern. Simpson introduserte skikken å bringe maten inn på vogn og skjære opp kjøttet ved bordet, en tradisjon som Simpson's har holdt ved lag til denne dag. Kort før sin død i 1864 solgte John Simpson stedet til Edmund William Cathie, en stor kjenner av viner og sigarer. Han ansatte mesterkokken Thomas Davey, som insisterte på at alt på Simpson's skulle være britisk. Bl.a. bytta han ut ordet «menu» med «Bill of Fare».

I 1898 ble Simpson's oppkjøpt av Richard D'Oyly Carte og ble dermed en del av Savoy hotell. Etter en ombygging ble restauranten gjenåpna i 1904 under dagens navn – Simpson's-in-the-Strand, Grand Divan Tavern.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Simpson's-in-the-Strand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)
Portal: Videospill

***Star Wars: Battlefront*** er en serie av første- og tredjepersonsskytespill basert på Star Wars filmene. Spillserien ble først utgitt av LucasArts i 2004, men EA Digital Illusions CE (DICE) tok over serien etter The Walt Disney Companys oppkjøp av LucasArts. Spilleren inntar rollen som en soldat på en slagmark eller et romslag mellom 2 parter. Slagene kan finne sted på forskjellige planeter og i forskjellige tidsperioder.

Spillserien startet i 2004 ved *Star Wars: Battlefront* utviklet av Pandemic Studios for LucasArts. Spillet mottok positive anmeldelser og solgte bra. I 2005 utviklet Pandemic en oppfølger, *Star Wars: Battlefront II*, som også var kritisk og kommersielt suksessfullt. Spillene ble oppfulgt av *Star Wars Battlefront: Renegade Squadron* (2007) og *Star Wars Battlefront: Elite Squadron* (2009) for håndholdte konsoller og *Star Wars Battlefront: Mobile Squadrons* for mobiltelefoner. LucasArts gjennomførte flere forsøk i å utføre et tredje Battlefront spill før de ble oppkjøpt av Disney. Etter oppkjøpet utviklet DICE det tredje store spillet i serien, *Star Wars: Battlefront*. Dette ble utgitt den 17. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Star Wars: Battlefront* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Star Wars: Battlefront* hos MobyGames Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
*Star Wars: Battlefront* |
| --- |
| Videospill | *Star Wars: Battlefront* • *Star Wars: Battlefront II* • *Star Wars Battlefront: Renegade Squadron* • *Star Wars Battlefront: Elite Squadron* • *Star Wars: Battlefront (2015)* |
| Relaterte artikler | LucasArts • Pandemic Studios • Rebellion Developments |
**Edvart Andreas Olsen Eidsvaag** (ofte omtalt som **A.O. Eidsvaag**) (1875–1962) var en norsk kjøpmann, poståpner og politiker (Venstre) fra Frøya i Trøndelag.

Eidsvaag var kjøpmann på Nord-Frøya fra 1898 til 1922 og poståpner og dampskipsekspeditør fra 1904. Fra 1928 var han oppsynsbetjent ved skreifisket.

Da Frøya i 1906 blei delt i to herreder, blei han innvalgt i Nord-Frøya herredsstyre og var medlem der til etter andre verdenskrig. Han var ordfører i Nord-Frøya i fire omganger: 1917–1922, 1926–1928, 1938–1940 og fra freden i mai 1945. 
Han hadde også ei rekke andre kommunale og fylkeskommunale verv. Han var med i styre og representantskap for Fosens Aktie-Dampskibsselskap.

Eidsvaag var vararepresentant til Stortinget for Ytre Fosen krets i Søndre Trondhjems amt fra 1916 til 1918 og for Sør-Trøndelag fylke fra 1922 til 1924. Han møtte en måneds tid sommeren 1917.

I 1944 blei Eidsvaag arrestert av Gestapo og satt på Titran festning og i Trondheim kretsfengsel noen måneder.

Han blei i 1954 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 201[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Digitalarkivet, oppført som Andreas Edvard Eidsvaag, www.digitalarkivet.no, besøkt 8. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Haffner, Vilhelm (1949). *Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier*. Aschehoug. s. 201.
4. ↑  Fugelsøy, Maurits (1963). *Frøyaboka. 2*. s. 315-316.
5. ↑  «Nidaros 1954.10.14». 1954. s. 3.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Edvart Andreas Olsen Eidsvaag hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Nærhetsbyen** som begrep ble lansert i 2013 i forbindelse med «Framtidens byer», et samarbeidsprogram mellom staten og de 13 største byene i Norge om å redusere klimagassutslipp og gjøre byene bedre å bo i. Programmet har blitt administrert av Kommunal- og moderniseringsdepartementet, og pågått i perioden 2008-2014. Framtidens byer kan også sees i sammenheng med Regjeringens oppfølging av plansatsingen mot store byer fra 2013.

Nærhetsbyen ble for første gang tematisert i forbindelse med en undersøkelse av sentrumsområdet i Fredrikstad.. I samarbeid med Fredrikstad kommune og Kommunal-og moderniseringsdepartement undersøkte og belyste Rodeo arkitekter hvilket potensial Fredrikstad sentrum besitter, som kan realisere ideen om en nærhetsby. I dette la man til grunn prinsipper som for eksempel korte avstander mellom daglige gjøremål og målpunkter som jobb, skole, fritidsaktiviteter, handel. Prosjektet hadde som mål å utvikle en metodikk for å gjøre stedstilpasset bylivsregnskap, som kunne bistå andre kommuner i arbeidet mot nærhetsbyen. Som del av formidlingsarbeidet ble det utarbeidet en film der noen hovedpoenger ble kommunisert.

Referanser
----------

1. ↑  Framtidens byer, regjeringen.
2. ↑  Plansatsingen mot store byer, Regjeringen.
3. ↑   Case: Fredrikstad Arkivert 29. mai 2015 hos Wayback Machine. Fredrikstad kommune.
Generell strukturformel for alkylgrupper. R er den del av molekylet som ikke tilhører alkylgruppen, *n* er et naturlig tall (inklusive 0).
**Alkylgrupper** er funksjonelle grupper som består av karbonatomer og hydrogenatomer. Formelen for en alkylgruppe fås gjennom å ta bort et hydrogenatom fra formelen for en alkan. Navngivningen følger på motsvarende vis alkanene, med endelsen -an erstattet med -yl. Den alkylgruppe som motsvarer hydrokarbonet metan, CH4, er dermed metylgruppen, CH3-.

Eksempel er alkyl-benzen, alkyl-naften, alkyl-amin, alkyl-nitril, metylkvikksølv, med mer.

Kjemisk reaktive molekyler kan reagere med en alkylkjede. Reaksjonen kalles alkylering. Et eksempel er alkylering av reaktive olefiner (alkener) med parafiner (alkaner). Da fås teknisk alkylatbensin, en ren og ikke-giftig besinsort. Teknisk alkylatbensin skal dog ikke forveksles med varemerket "Alkylatbensin", som inneholder teknisk alkylatbensin, men også andre rene tekniske bensinsorter samt butaner.

Litteratur
----------

* Klein, David R. (2012). *Organic Chemistry*. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149.
* Bruice, Paula Yurkanis (2010). *Essential Organic Chemistry* (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169.
* McMurry, John; McMurry, Susan (2012). *Organic Chemistry* (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556.
* Chang, Raymond (2008). *General chemistry : the essential concepts* (5 utg.). Boston. McGraw-Hill. ISBN 9780071102261.
* Chang, Raymond; Goldsby, Kenneth A. (2014). *General chemistry : the essential concepts* (7 utg.). New York. McGraw-Hill. ISBN 9781259060427.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Næringsklynge** er en betegnelse på en klynge av bedrifter innen samme næring som kan realisere stordriftsfordeler gjennom positive eksternaliteter. Samlet og individuell produktivitet kan dermed økes ved at bedrifter i klyngen bidrar til kostnadsbesparelser eller foretar investeringer som kommer andre i næringsklyngen til gode. Begrepet ble popularisert av Michael Porter i boken *The Competitive Advantage of Nations* fra 1990.

Næringsklynger i Norge
----------------------

To nasjonale klyngestudier ble gjennomført i Norge i løpet 1990-tallet. *Et Konkurransedyktig Norge* ble publisert i 1992 ved SNF/NHH og *Et Verdiskapende Norge* i 2001 ved Handelshøyskolen BI. Et hovedtrekk ved disse studiene var at den norske næringsstrukturen var stabil over tid. I begge studier oppfylte tre næringer kravene om komplett næringsklynge; olje- og gassnæringen, maritim næring og sjømatnæring.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 8. februar 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  SNF og NHH

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**AllMovie** (tidligere: All Movie Guide) er en amerikansk internettbasert filmdatabase med en omfattende oversikt om filmer, samt personer foran og bak kamera. Den har to søsterprosjekter: AllMusic (Musikk) og SideReel (TV). Tidligere var også AllGame et av søsterprosjektene, men de ble nedlagt i 2014. Alle tre driftes og vedlikeholdes av All Media Network (tidligere kjent som AllRovi og All Media Guide).

Både Allmovie (1994), Allmusic (1991) og Allgame (1998) ble etablert av populærkulturarkivisten Michael Erlewine, og Vladimir Bogdanov, som har en doktorgrad i matematikk.

Databasen er lisensiert til tusenvis av distributører og leverandører av detaljsalgsystemer, internettsider, og kiosker. Den inneholder skuespillerlister og produksjonsstaber, handlingsreferater, profesjonelle anmeldelser, biografier, relaterte lenker osv.

Referanser
----------

1. ↑   Metro Times[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Digital Entertainment Veterans Launch ‘All Media Network’ to Perfect Digital Media Discovery | Business Wire». *www.businesswire.com*. Besøkt 4. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Mate-URL Rediger på Wikidata

* (en) AllMovie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Allmovie på Twitter Rediger på Wikidata

* Allmovie på Facebook Rediger på Wikidata
**Carl Peter Parelius Essendrop** (født 6. juni 1818 i Christiania, død 18. oktober 1893 i Kristiania) var statsråd og sjef for Kirke- og utdanningsdepartementet i tiden 1872–1874, samt biskop i Tromsø stift i tiden 1861−1867 og i Kristiania stift 1875–1893. Som departementssjef og biskop vandt han navn for praktisk administrativ dyktighet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Carl Peter Parelius Essendrop var sønn av Peter Essendrop (1776-1819) og Martha Marie Søborg (1784-1861). Faren døde da Essendrop var halvannet år, men moren klarte å forsørge de fem barna ved å drive handelsvirksomhet fra Tollbugata i Christiania. Hun eksporterte blant annet ansjos til Tyskland. Hun fikk også gitt sønnene utdannelse.Carl Peter var bror av domprosten i Nidaros og politikeren Bernhard Ludvig Essendrop som ble stortingspresident.

### Prest

C.P.P. Essendrop ble cand.theol. i 1839. Han var fra 1842 lærer (adjunkt) ved Trondheim katedralskole. I 1849 ble han sokneprest i Klæbu og bestyrer av lærerseminaret samme sted. 

### Biskop av Tromsø

Han var biskop i Tromsø Stift fra 1861 til 1867, og stiftsprost i Kristiania fra 1868. Fra 1. juli 1872 til 24. oktober 1874 var han statsråd i kirkedepartementet.

### Biskop av Kristiania

Han var biskop i Kristiania fra 1. januar 1875 til sin død 18. oktober 1893. 

Han var også stortingsrepresentant for Kristiania, Hønefos og Kongsvinger fra 1877 til 1879, men kom imidlertid ikke i Stortinget til å innta noen ledende stilling.

Essendrop ble regnet som en begavet taler, og hans homiliebok *«Prædikener til alle AaretsSøn- og Helligdage»* fra 1873 fikk stor utbredelse. Han utgav også *«Til Kristiania Stifts Præster fra Stiftets Biskop»* (1883), og *«Taler ved Kirkeindvielser samt Bispe- og Prestevielser»* (1893). 

Ved Københavns Universitets 400-årsjubileum i 1879 ble Essendrop kreert til æresdoktor i teologi.

Essendrop er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Essendrops gate på Majorstua i Oslo ble oppkalt etter ham i 1914. Essendrops gate i Trondheim er for øvrig oppkalt etter broren, Bernhard Ludvig.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 228[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Peter Parelius Essendrop – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Carl Peter Parelius Essendrop hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Knud Gislesen** | **Luthersk biskop i Tromsø stift**(1861–1867) | Etterfølger:**Fredrik Waldemar Hvoslef** |
| Forgjenger:**Jens Lauritz Arup** | **Luthersk biskop i Kristiania**(1875–1893) | Etterfølger:**Fredrik Wilhelm Klumpp Bugge** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Bakgården** er en kulturarena i Sandefjord bygd inn i gamle bygninger. Utviking av Bakgården startet i 2003 ved at gjerder mellom eiendommene Kongensgate 35 og 37 samt Sverresgate 6 og 8 ble revet. Dette ble mulig etter at samme eier, Hvitstein Eiendom, hadde kjøpt disse og samlet disponerte eiendommene. 

I Bakgården finner man forskjellige typer kunst og håndverk, revy og barneteater samt en kafé. Det arrangeres marked lørdager om sommeren og julemarked i helgene før jul.

Teater
------

Revyen *Hvalsommer i 2005* ble startet i Bakgården og gruppen Lommeteateret satte opp *Bakgårdsnissene*i desember 2005. 
Sommeren 2009 startet et sommerteater med Karius og Baktus.
www.bakgarden.no
Driften ble samme år overført til Bakgården as som i januar 2010 også kjøpte den gamle delen av sjøfartsmuseet i Sandefjord.
Dette huset ble kalt Villa Kultura og samler mange kulturelle aktiviteter.
Se: www.villakultura.no
Stedet inneholder også Bakgården Café, se www.bakgaardencafe.no

Eksterne lenker
---------------

* Bakgårdens nettsider
* Villa Kultura nettsider
* Bakgården Cafe nettsider
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg |
| Boksing |
| Boksing Nordisk mesterskap |
| Gull | 1982 Stockholm |  51 kg  |
| Sølv | 1984 Bergen |  57 kg  |
| Boksing Norgesmesterskap |
| Gull | 1982 Oslo |  54 kg  |
| Gull | 1983 Oslo |  57 kg  |
| Gull | 1984 Oslo |  60 kg  |
| Boksing Junior-NM |
| Gull | 1981 Trondheim |  54 kg  |

**Per Carlenius** (født 24. februar 1964 i Skien) er en norsk psykolog, konsernsjef og tidligere bokser. Han var konsernsjef i Anker STI frem til høsten 2019. 

Carlenius er utdannet psykolog fra Universitetet i Oslo og har en MBA i økonomisk styring og ledelse fra Norges Handelshøyskole. Som psykolog ble han kjent innen feltet hypnoterapi og hypnose, spesielt etter utgivelsen av boken om selvhypnose i 1998. 

Carlenius har hatt en rekke styreverv, blant disse leder for Kuben videregående skoles driftsstyre fra skolen ble etablert i 2013 til 2019.

Boksing
-------

Med en rekke norgesmesterskap i amatørboksing, samt gull og sølv i Nordisk mesterskap var Carlenius en habil bokser. Han representerte If Pors. Han har seier fra Nordisk 1982 i Stockholm. Carlenius gikk ned en vektklasse til 51 kg og slo finske Antti Juntama til tittelen. Til Nordisk 1984 i Bergen stilte han i 57 kg, kom til finalen, men tapte mot danske Rene Bohl.

Carlenius vant 3 NM-gull på rad fra 1982 til 1984. Hvert år gikk han opp en vektklasse 51, 54 og 57 kg.

Bibliografi
-----------

* *Selvhypnose – en effektiv metode for å bli kvitt uvaner, løse problemer og utvikle seg selv* Sammen med psykolog Sigurd Stubsjøen 1998 ISBN 82-03-23180-2
* *Kommunikasjon mot vold : hvordan håndtere trussel- og voldssituasjoner* 1996
* *Intensiv atferdsbehandling i vanlige barnehager : to autistiske førskolebarns utvikling gjennom 20 måneder* 1993 Hovedoppgave i psykologi – Universitetet i Oslo, ISBN 82-569-1231-6

Referanser
----------

1. ↑  Kuben vgs.no *Driftsstyret*
2. ↑  boksing.no: *NM-Junior i 1981*, besøkt 1. juli 2021

Eksterne lenker
---------------

* Corporate Governance i norske stiftelser
* Mesterboksere fra Pors bokseklubb
* Telemarksavisa


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Finansnæringens autorisasjonsordninger** har som formål å ivareta næringens autorisasjons- og godkjenningsordninger, for tiden Autorisasjonsordningen for finansielle rådgivere (AFR) og Godkjenningsordningen i Skadeforsikring (GOS).

Kvalitet i kunderådgivningen
----------------------------

Målet er å styrke kvaliteten i kunderådgivningen. Dette gjøres gjennom å sette felles kompetansestandarder på tvers av bedrifter for å gi kundene trygghet, sikre gode råd og legge grunnlag for legitimitet og troverdighet.

Kompetansen dokumenteres
------------------------

Den enkeltes kompetanse måles gjennom testing på nasjonalt nivå ved tre ulike prøver: kunnskapsprøver, praktiske prøver i kunderådgivning og trening i etiske dilemmaer. Medarbeiderne får dokumentert sin kompetanse, noe som gir faglig trygghet. Det vil også bli enklere å bygge opp skreddersydd kompetanse som kan brukes på tvers av bedrifter.

Organisering
------------

Finansnæringens autorisasjonsordninger er organisert med et styre samt et fagråd for hver av ordningene og ett tverrgående fagråd for felles regelverk.

Sekretariatet ivaretar driften og koordinerer næringens arbeid med utvikling av fagplaner, autorisasjonsprøver, kandidatregistre og oppfølging av kandidater og bedrifter som er tilsluttet. Sekretariatet er organisert som en forening og er eiet av Finans Norge og Verdipapirfondenes forening.

Referanser
----------

1. ↑  Autorisasjons- og godkjenningsordningene Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Carl Robert Jakobson på 500 kroon-seddelen.
**Carl Robert Jakobson** (født 26. juli 1841 i Tartu, død 19. mars 1882 i Kurgja i Estland) var en estisk forfatter, politiker og lærer. Han var aktiv i den nasjonale bevegelse i landet og en av de viktigste personene i den estiske oppvåkningen på andre halvdel av 1800-tallet.

I Vändra kommune drev Jakobson gården *Linnutaja* i landsbyen Kurgja ved Pärnuelva. Han startet her en estisk-nasjonal avis, skrev estisk-språklige lesebøker for barn, og ikke minst landbruksmanualer for bøndene. Han var en opplysningsmann som underviste bøndene i bedre dyrkingsteknikker og drev *Linnutaja* som en vitenskapelig mønsterfarm. Han hadde planer om å utvikle Kurgja til et landbruksvitenskapelig sentrum i Estland, men døde bare 41 år gammel før planene ble satt ut i livet.

Mellom 1860 og 1880 ble Guvernementet Estland under Det russiske imperiet ledet av en moderat regjering dominert av notabiliteter. Jakobson ble lederen av en radikal fløy, og han argumenterte for store reformer i Estland. Han var ansvarlig for det økonomisk-politiske programmet. Jakobson oppfordret estere til å kreve de samme politiske rettighetene som tyskerne hadde – og en slutt på de privilegerte stillingene som de baltisk-tyske notabilitetene fikk.

I 1878 startet Jakobson den estiske avisa *Sakala*. Han drev den fram til 1882, og avisen ble en viktig del av den kulturelle oppvåkningen som foregikk i Estland.

Det er bilde av Carl Robert Jakobson på 500 kroonseddelen.

Eduard Magnus Jakobson var en yngre bror av Carl Robert.

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Якобсон Карл Роберт, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 80.

Eksterne lenker
---------------

* Estiske pengesedler → 500 kroon
* Talen til tidligere førstedame Ingrid Rüütel 6. juli 2003

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
Amerikansk P-38 Lightning, som skjøt ned admiral Isoroku Yamamoto
**Bakholdsangrepet på admiral Yamamoto** var et amerikansk flyangrep under annen verdenskrig den 18. april 1943 over Bougainville i det sørlige Stillehavet.

Den japanske flåteadmiral Yamamoto Isoroku hadde planlagt og gjennomført det japanske angrepet på Pearl Harbor på Hawaii i 1941. Han var kommandør for hele den japanske flåte.

Den 14. april 1943 snappet amerikansk militæretterretning opp japanske trafikk som etter dekoding gjorde dem kjent med admiral Yamamotos reiseplan under en inspeksjonstur, og det viste seg at det var en sjanse for å skyte ned flyet hans over Bougainville fire dager senere.

Det var noe nølen om dette var klokt. Man kunne dermed røpe for japanerne at man var i stand til å dechiffrere de japanske kommunikasjonskodene, men mer interessant var det en innvending om at en rekke av Yamamotos disposisjoner hadde vist seg å være de reneste katastrofer for japanerne, og det ble argumentert med at man ikke ville være tjent med at Yamamoto ble erstattet med en dyktigere strateg.

Angrepsordren kom fra Washington og ble ledet videre til admiral Marc A. Mitscher, luftkommandør for området Salomonøyene. Avstanden til nærmeste amerikanske base var så stor at kun «P38 Lightning» med ekstra droptanker hadde tilstrekkelig rekkevidde til å nå frem. Admiralen gav oppdraget til hærens flystyrker på Guadalcanal. Operasjonen fikk kodenavnet *Y-Mission* og ble nøye planlagt. Man skulle fly lavt og under radsiostillhet. De 16 flyene lyktes; de kom inn over Bougainville akkurat da to japanske G4M Betty middelstore bombefly og seks Mitsubishi A6M Reisen Zero jagerfly, admiralens eskorte, begynte innflyvningen mot Kahili-flyfeltet ved Buin sør på Bougainville. Begge bombeflyene og tre av Zeroene ble skutt ned, og Yamoto ble drept.

Portal: Andre verdenskrig
**Per Cappelen** (født 12. januar 1922 i Kristiania, død 2. desember 1978 samme sted) var en norsk arkitekt og professor.

Etter å ha studert ved Statens Kunst- og Håndverksskole, tok han Statens Arkitektskole i Oslo i 1946 («krisekurset», det som senere ble Arkitekthøgskolen) sammen med blant andre Molle Heyerdahl (1922–1986), som han også giftet seg med i 1946. De drev praksis sammen fra 1950.

Han var ansatt ved Boligdirektoratet og jobbet med gjenreisningsarbeidet i Finnmark 1946–47. Deretter virket han fra 1947 til 1950 hos arkitekt Knut Knutsen, sammen med blant andre studentvennen Harald Ramm Østgaard, som han i 1961 etablerte praksis sammen med, i anledning av at de tegnet nybygget til Statens institutt for folkehelse, oppført i 1969. De laget ellers utkast til Karl Johan-kvartalet og 
gjorde utsmykninger ved Universitetet i Bergen.
Han var også lærer ved Norges tekniske høgskole i Trondheim og ved Arkitekthøgskolen, der han ble professor i 1966. Forøvrig var han en habil tegner og utga *Pikene på broen* (Cammermeyers forlag, 1944).

Per Cappelen tilhørte slekten Cappelen; han var sønn av Thor Cappelen (1889–1975), som ble lege i Notodden, og farfaren var kirurgen Axel Hermansen Cappelen. Hans datter Nini Cappelen (født 1953) ble også arkitekt, med ektemann og arkitekt Per Strøm i felles firma.

Verv og utmerkelser
-------------------

* Sundts premie 1961 for Institutt for samfunnsforskning, delt med kona og partnerne Trond Eliassen og Birger Lambertz-Nilssen
* Treprisen 1964 for Midtåsen 19B, delt med kona
* Arkitekthøgskolen, formann i professorrådet 1966–70 og med i dets høyskoleråd 1975–76.
* Oslo Arkitektforening, styremedlem 1951–52 og viseformann 1959–60
* Byggekunst, redaksjonsmedlem 1952–68
* Arkitektnytt, redaktør i 1963
* styremedlem i A.C. Houens legat 1971–75
* jurymedlem for Treprisen og andre tevlinger

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 512b7338-d042-4b9d-9bee-5356746155bc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 25. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Per Cappelen i Store norske leksikon
4. ↑  
Arne Gunnarsjaa (1999). *Norsk arkitekturleksikon*. Abstrakt forlag. s. 159.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Manlio Di Rosa** (født 14. september 1914 i Livorno, død 15. mars 1989 i Livorno) var en italiensk fekter som deltok i flere olympiske leker, 1936 i Berlin, 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Di Rosa ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i florett. De andre på laget var Giulio Gaudini, Gioacchino Guaragna, Gustavo Marzi, Giorgio Bocchino og Ciro Verratti.

Tjue år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han en ny gullmedalje i lagkonkurranse i florett. De andre på laget var Edoardo Mangiarotti, Luigi Carpaneda, Giancarlo Bergamini, Antonio Spallino og Vittorio Lucarelli.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i fekting, florett lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1956 Australias flagg Melbourne - Gull **Gull** i fekting, florett lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1948 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i fekting, florett lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i fekting, florett lagkonkurranse Italias flagg Italia
* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i fekting, florett Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manlio Di Rosa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Manlio Di Rosa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Manlio Di Rosa – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Manlio Di Rosa – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Påssustjåkka** (nordsamisk: *Bossosčohkka*) er et fjell nord for Kebnekaise i svensk Lappland. Fjellmassivet avgrenses av øvre del av dalene Alisvággi i vest og Visttasvággi i øst. Den høyeste toppen rager 1 935 meter over havet. Sør for denne ligger en lavere topp med høyde 1 839 moh. Fjelltoppen er omkranset av isbreer. Mot sør ligger Östra Bossosglaciären, og i fjellskråningene på nordvest- og østsiden ligger to mindre botnbreer. 

Påssustjåkka ligger i et alpint landskap, men kan enkelt bestiges fra Unna Visttasvággi i nord. Man går opp mot tjernet under botnbreen i nordvest og følger så ryggen mot toppen. Derfra har man en svimlende utsikt mot sør over breskaret på Östra Bossosglaciären mot Šielmmáčohkkas nesten loddrette nordvegg. I øst ser man 1 300 meter rett ned i bjørkeskogen i Visttasvággi. Mot nordvest ser man Storsteinsfjellet i Norge, 30 kilometer unna.

Se også
-------

* Liste over fjell i Skandinavia

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Påssustjåkkas referansesadel ligger i skaret på Östra Bossosglaciären. Sadelens høyde ligger mellom 1 460 og 1 480 moh. og anslås til 1 470 moh.
2. ↑  Avstand til østkammen av Šielmmáčohkka.

Referanser
----------

1. ↑  «Kartor, flygbilder och ortnamn». Lantmäteriet. Besøkt 20. desember 2015.
***Pépé fra Marseille*** , (originaltittel: *Pépé le Moko*) er en fransk dramafilm fra 1937 regissert av Julien Duvivier med Jean Gabin i hovedrollen.

Handling
--------

Pépé le Moko (spilt av Jean Gabin) er en forbryter på flukt fra politiet i den franske kolonien Algerie. Inspektør Slimane (spilt av Lucas Gridoux) forsøker å finne ut hvordan politiet kan lokke Pépé ut av tilfluktsstedet hans. Han ser en mulighet når han oppdager at Pépé er forelsket i Gaby (spilt av Mireille Balin), som er elskerinnen til en velstående forretningsmann. 

Slimane får Gaby til å tro at Pépé nylig har blitt drept. Gaby planlegger deretter å reise sin vei sammen med sin rike kjæreste. Når Pépé får høre at Gaby er i ferd med å forlate Algerie for godt, forsøker han å forlate kasbahen for å finne henne igjen. Men Slimane har en plan om å arrestere ham så snart som mulig.

Medvirkende
-----------

* Jean Gabin – Pépé le Moko
* Mireille Balin – Gaby Gould, en vakker pariserinne
* Line Noro – Inès, Pépés elskerinne
* Lucas Gridoux – Slimane, inspektør i det algirske politiet

Nyinnspillinger
---------------

Filmen har blitt nyinnspilt i USA to ganger. Den første nyinnspillingen het *Algier* og hadde premiere i 1938, med Hedy Lamarr og Charles Boyer i hovedrollene. Den andre hadde premere i 1948; den het *Casbah* og var en musikal med Tony Martin, Märta Torén, Yvonne de Carlo og Peter Lorre i hovedrollene.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pépé fra Marseille* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Pépé fra Marseille* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Pépé fra Marseille* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Pépé fra Marseille* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Pépé fra Marseille* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Pépé fra Marseille* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Pépé fra Marseille* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Pépé fra Marseille* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Pépé fra Marseille* på Metacritic Rediger på Wikidata
Granater fra første verdenskrig
«Granat» har flere betydninger.
**Granat** (fra latin: *granatus*, «som inneholder kjerner, kornet») er en metallhylse eller et prosjektil som inneholder sprengstoff og som vanligvis utskytes av artilleri. 

En moderne granat består av granathylse, brannrør, og prosjektil med sprengstoff. Granater for skytevåpen kan skytes fra bombekaster, granatkaster, rekylfri kanon, kanon, maskinkanon eller haubits. Granater kan være finne eller rotasjonsstabilisert. Granater eksploderer ved med hjelp av brannrøret ved treff eller ved en viss avstand fra et fast objekt. Andre granater kan sprenges ved tidsinnstilling, for eksempel lysgranater som tennes høyt over bakken for å opplyse omgivelsene.

Historikk
---------

De første granatene ble skutt ut av kanoner, og var kanonkuler fylt med krutt og hadde egen lunte. Disse er dokumentert tilbake til 1300-tallet. Fra 1600-tallet ble disse også kastet for hånd, av egne trente soldater (grenaderer) for formålet. Disse granatene fikk naturlig nok benevningen håndgranater. Da rekkevidden var kort begynte man etter hvert å montere granatene på rifler, som man skjøt ut med egne drivpatroner. Så begynte man å eksperimentere med egne granatkastere, som eget våpen og som ekstrautstyr til andre våpen, som moderne automatgevær. 

Etter at man begynte med stridsvogner under første verdenskrig kom også behovet for pansergranater, granater som skal ødelegge pansrede kjøretøy. Dette førte til skapelsen av panservernvåpen. De første ble kastet for hånd mot stridsvognene, noen var magnetiske som man plasserte manuelt på kjøretøyet, og det ble også produsert en som ble festet med lim. Dette var lite hensiktsmessig da man måtte svært nærme for å få brukt dem. Så man konstruerte løsninger for å kunne skyte granatene på kjøretøyene, som rakettdrevet granater. Først ut kom den amerikanske Bazookaen under andre verdenskrig, som ble kopiert av tyskerne og ble til Panzerschreck. Disse var tunge og krevde gjerne to mann, så man skapte Panzerfaust et engangsvåpen som var enkel og billig å produsere, samt så enkel i bruk at til og med barn kunne bruke dem. Panserverngranatene ble laget med et konet prosjektil, noe som samlet sprengkraften forover og gjorde at de brant igjennom panseret. Etter andre verdenskrig tok russerne og skapte Ruchnaya Protivotankovaya Granata (RPG) etter de tyske panservåpnene, et våpen som fremdeles brukes i 2012, selv om panservernmissiler har hovedsakelig tatt over bruken.

Grovkalibrede granater var fra etter første verdenskrig den vanligste ammunisjonen for artilleri, panserkjøretøy og krigsskip. Moderne våpensystemer har i økende grad gått over til å bruke rakettartilleri, til forskjell fra rørartilleri.

Se også
-------

* Aasen-granat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |