**Luigi Einaudi** (født 24. mars 1874 i Carrù i provinsen Cuneo, død 30. oktober 1961 i Roma) var en italiensk politiker og økonom. Han var den andre presidenten i den italienske republikken mellom 1948 og 1955.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Luigi Einaudi var sønn av Lorenzo Einausi og Placida Fracchia i Carrù i Piemonte. I Torino gikk han på Liceo classico Cavour. Han fullførte sine universitetsstudier i Torino, der han ble kjent med sosialistiske ideer.[] Han arbeidet for avisen *Critica sociale*, ledet av sosialistlederen Filippo Turati. I 1895 tok han eksamen i rettsvitenskap, og ble senere utnevnt som professor ved Universitetet i Torino, Det polytekniske universitetet i Torino og Bocconi-universitetet i Milano.

### Politiker, økonom

Fra begynnelsen av det 20. århundre inntok Einaudi en stadig mer konservativ holdning.[] I 1919 ble han utnevnt til senator i kongeriket Italia. Han arbeidet også som journalist for flere italienske aviser som *La Stampa* og *Il Corriere della Sera*, samt at han var økonomisk korrespondent for *The Economist*.[] Han sluttet å arbeide for italienske aviser i 1926, under den fascistiske regimet. 

Han flyktet til Sveits i 1943 og kom tilbake til Italia året etter.

Einaudi var direktør for Italias sentralbank fra 5. januar 1945 til 11. mai 1948. Han var en av grunnleggerne av *Consulta Nazionale*, som åpnet veien til det nye parlamentet i den italienske republikken etter den andre verdenskrig.[] Senere ble han minister for økonomi, finans og balanse.[]

**President:** Den 11. mai 1948 ble han valgt til den andre presidenten i den italienske republikken. Han utnevnte åtte livstidssenatorer i løpet av sin presidentperiode. 

Einaudi var motstander av de statsbankfinansierte budsjettunderskuddene.[] Han klarte å sanere statsøkonomien og stabilisere valutaen, den italienske lire, uten valutareform.[] På lignende vis som Jacques Rueff, Ludwig Erhard og Reinhard Kamitz fikk han, som professor i økonomi, anledning til å anvende sitte konsept i praktisk politikk og klarte slik å drive gjenoppbyggingen etter krigen fremover med kraft.

Einaudi ble senere selv også utnevnt til livstidssenator.

Einaudi døde i Roma i 1961. Sønnen Giulio ble forlegger og barnebarnet Ludovico minimalistisk komponist. En annen sønn, Mario, var professor ved Cornell University i USA. I tillegg grunnla Luigi de Fondazione Luigi Einaudi i Torino til ære for sin far.

Referanser
----------

1. ↑   www.accademiadellescienze.it, Accademia delle Scienze di Torino ID luigi-einaudi, besøkt 1. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.econometricsociety.org, besøkt 6. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Hans Willgerodt, Einaudi, Luigi, i: Lexikon der Sozialen Marktwirtschaft (Freiburg: UTB, 2002), s. 29.

Litteratur
----------

* Fabio Masini: Luigi Einaudi and the Making of the Neoliberal Project. In: History of Economic Thought and Policy, Vol. 1, No. 1, pp. 39–59, 2012. (Draft Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.; PDF; 87 kB)

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på den italienske presidents offisielle nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |