recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«Bananrepublikk» har flere betydninger.
graffiti som antyder at Slovenia er en bananrepublikk.  Foto: Stan Dalone 
**Bananrepublikk** er en nedsettende betegnelse brukt om flere små, politisk ustabile stater i Latin-Amerika, hvis økonomier er avhengige av en enkelt eksportvare, for eksempel bananer, jamfør «bananøkonomier». Underforstått vil bananrepublikker ofte være strengt klasseinndelte samfunn med en stor og fattig arbeiderklasse og en liten, herskende elite i politikken, næringslivet og militæret, som beriker seg på eksporten.

Uttrykket «bananrepublikk» ble først brukt av den amerikanske forfatteren O. Henry i boken *Cabbages and Kings* fra 1904, inspirert av forfatterens opplevelser i Honduras noen år tidligere. Uttrykket er første gang registrert brukt som lånord på norsk i 1967; det er også brukt på dansk og svensk.

Se også
-------

* Mislykket stat

Referanser
----------

1. 1 2  Leira, Vigleik (1982). *Nyord i norsk 1945–1975* **(norsk)**. Bergen: Universitetsforlaget. s. 64. ISBN 82-00-05894-8.
2. ↑  Lundeby, Einar (1984). *Lexi. Nye ord, vanskelige ord, fremmedord* **(norsk)**. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 27. ISBN 978-82-573-0172-9.
3. 1 2  White, Richard Alan (1984). *The Morass. United States Intervention in Central America* **(engelsk)**. New York: Harper & Row. s. 319. ISBN 978-0-06-091145-4.
4. ↑  Henry, O. (1904). *Cabbages and Kings* **(engelsk)**. New York: Doubleday, Page & Co. s. 132 og 296.
5. ↑  MacLean, Malcolm D. (1968). «O. Henry in Honduras». *American Literary Realism, 1870–1910* **(engelsk)**. 1 (3): 36–46. ISSN 0002-9823.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Banana republic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Rolf Nyboe Nettum** (1919–2010) var en norsk litteraturforsker og professor ved Universitetet i Oslo.

Liv
---

Nettums foreldre ble skilt mens han var et lite barn. Han vokste opp sammen med moren og to søstre ved Sandvika. Som elev ved Stabekk høyere allmennskole ble han undervist av Johan Hertzberg. I ungdommen var han særlig interessert i Knut Hamsuns forfatterskap. Ved universitetet studerte han filologi, men etter krigen la han bort Hamsun og skrev i stedet en avhandling om Hans E. Kinck («En undersøkelse av Hans E. Kincks livssyn»). Han var en av studentene som ble fengslet i 1943 og sendt til fangeleiren Buchenwald i Tyskland. Her fikk han tuberkulose, og måtte etter hjemkomsten til Norge tilbringe høsten 1945 på Glittre sanatorium, før han kunne fortsette studiene. I 1949 ble han *cand. mag.* med tysk og historie som bifag.

Fra 1957 til 1966 var Nettum litteraturanmelder i *Aftenposten*. I 1970 fikk han doktorgraden for en avhandling om Knut Hamsun, *Konflikt og visjon. Hovedtemaer i Knut Hamsuns forfatterskap*. På 1970-tallet skrev han om 1890-tallet i Edvard Beyers norske litteraturhistorie.

Nettum ble ansatt som universitetslektor ved Universitetet i Oslo i 1960. I 1983 ble han professor. Han gikk av i 1987.

En bibliografi over Nettums trykte skrifter ble utgitt i 2008.

Utmerkelser
-----------

Nettum var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1979.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 119299227[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 26. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Otto Hageberg: «Minnetale over professor Rolf Nyboe Nettum», 10. juni 2010, ved DNVA

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |
**Taras (von) Borodajkewycz** (født 1. oktober 1902 i Baden bei Wien, død 3. januar 1984 i Wien) var en østerriksk historiker med ukrainsk aner. Han var professor ved Hochschule für Welthandel i Wien.

I mellomkrigstiden var han tilhenger av katolsk-nasjonale idéer, og ble medlem av det i Østerrike fremdeles illegale NSDAP i 1934. Han var også medlem av studentforeningen Norica Wien, som tilhørte Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen. Han ble utvist fra studentforeningen i 1945, men hans fortsatte sympati for nasjonalsosialismen var åpenbar. Som professor ved Hochschule für Welthandel ble han kjent for sine nasjonalsosialistiske og antisemittiske bemerkninger under sine forelesninger. Dette gjorde ham til en svært populær foreleser blant de studentene som delte mange av hans høyreorienterte meninger. Han opererte som spion for SD under andre verdenskrig. 

I 1962 angrep Heinz Fischer, dagens østerrikske president, Borodajkewycz i en artikkel på grunn av hans bemerkninger under en forelesning. Fischers artikkel bygget på notater fra en medstudent, Ferdinand Lacina. Fordi Fischer ikke ville oppgi kilden (noe som kunne ødelagt Lacinas mulighet til å avslutte utdannelsen) ble han dømt for ærekrenkelse av Borodajkewycz, som i sin tur følte seg bekreftet i sine holdninger og la dem frem enda mer åpent i sine forelesninger.

Tre år senere, i mars 1965, arrangerte venstreorienterte studenter og tidligere antinazister en demonstrasjon mot Borodajkewycz. Under demonstrasjonen kom det til sammenstøt med Ring Freiheitlicher Studenten, ungdomsorganisasjonen til Det østerrikske frihetspartiet, som arrangerte en motdemonstrasjon. Ved denne anledningen ble antinazisten Ernst Kirchweger drept.

I april 1965 ble saken mot Fischer gjenopptatt, og som følge av Lacinas vitnemål ble dommen mot Fischer opphevet.

Til slutt ble Borodajkewycz, tross sterk motstand fra utdannelsesminister Theodor Piffl-Percevic, pensjonert. I de senere årene offentliggjorde han artikler i høyreorienterte tidsskrifter.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Taras Borodajkewycz: *Wegmarken der Geschichte Österreichs*. Österr. Landesmannschaft, 1972.
* Schmidt, Erich; Konecny, Albrecht K.: *"Heil Borodajkewycz!" Österreichs Demokraten im Kampf gegen Professor Borodajkewycz und seine Hintermänner*, Wien, München 1966
* Fischer, Heinz: *Einer im Vordergrund. Taras Borodajkewycz*, Wien, Frankfurt a. M. Zürich

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Rolf Kåresen** (født 7. mai 1940 i Skodje) er en norsk lege, kirurg og dr.med. Han er professor emeritus i kirurgi ved Universitetet i Oslo og var sjeflege ved Ullevål universitetssykehus fra 1994 til 2007. Han regnes som en nestor innen brystkreftkirurgi i Norge.

Han er sønn av lege Kaare Kaaresen og sykepleier Ester Karlsen, og vokste opp i Ålesund. Han ble cand.med. i Oslo i 1966, dr.med. samme sted i 1971, spesialist i generell kirurgi i 1978 og spesialist i gastroenterologisk kirurgi i 1983. Han var stipendiat ved Radiumhospitalets avdeling for patologi 1967–1970, assisterende overlege ved Forsvarets mikrobiologiske laboratorium 1970–1971, turnuskandidat ved Sentralsykehuset i Akershus og i Skjervøy distrikt 1971–1972, assistentlege ved Ullevål sykehus' kirurgiske klinikk 1975–1978, reservelege ved Radiumhospitalets avdeling for kirurgisk onkologi 1979–1980 og reservelege ved Sentralsykehuset i Akershus' kirurgiske avdeling 1980–1981.

Fra 1981 var han ansatt ved Ullevål universitetssykehus, som reservelege ved kirurgisk klinikk 1981–1986, overlege samme sted 1986–1990 og avdelingsoverlege samme sted fra 1990. Fra 1993 til 2007 var han sjeflege ved Ullevål, og dermed medlem av sykehusets ledelse. Som sjeflege hadde han ansvar for flere store byggeprosjekter ved sykehuset. Kåresen var professor II i kirurgi ved Universitetet i Oslo.

Fra 2011 til 2014 var han styreleder i Norsk pasientforening og fra 2011 leder for driftsgruppen for museet ved Ullevål sykehus. og leder og styremedlem i Stiftelsen Nasjonalt Medisinsk Museum. Han har også vært leder av Den kirurgiske forening i Oslo og leder av Fagmedisinsk forening for bryst- og endokirurgi.

I senere år har han deltatt i offentlig debatt om utviklingen av Oslo universitetssykehus, og er styreleder i Folkeaksjonen Redd Ullevål sykehus.

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2010, for sitt arbeid innen norsk sykehusmedisin. I begrunnelsen het det bl.a. at «han har stått i spissen for norsk brystkreftbehandling de siste 25 årene og brakt norsk brystkreftforskning opp på et internasjonalt nivå» og at han har «hatt en svært viktig rolle som leder og utvikler av store sykehusrelaterte byggeprosjekter med svært god økonomisk styring».

Han ble gift i 1965 med Elisabeth Fleischer, datter av Carl Johan Seckman Fleischer. Han er dermed svoger til Carl August Fleischer.

Referanser
----------

1. ↑   authority.bibsys.no, besøkt 15. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  *Norges leger* 1996. Bind 3. Side 469
3. ↑  Rolf Kåresen Arkivert 5. august 2020 hos Wayback Machine. UiO
4. ↑  Rolf Kåresen (79) var en av helse-Norges mektigste. Nå taler han sine tidligere sjefer midt imot[*død lenke*], Vårt Oslo
5. ↑  P2-portrett av brystkreftkirurg og forsker Rolf Kåresen
6. ↑  80 års omtale i Aftenposten 7. mai 2020
7. ↑  En handlingens mann, Tidsskrift for Den norske legeforening
8. ↑  Kongens fortjenstmedalje til Rolf Kåresen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Gulbrand Anthoni Capjon** (født 12. august 1839 i Lier, død 1. januar 1937, Asker) var en norsk skipsreder og trelasthandler på Store Reistad i Lier. Han var sønn av snekkermester Jens Capjon (født. 1802, død 1892 på Reistad). I 1876 døde Anthonis første kone, søskenbarnet Gustava, og en tid senere giftet han seg med Ingeborg Solberg fra gården Fagerli i Sylling.

Karriere
--------

I ung alder startet han på kontoret hos sin onkel, den store trelastgrosserer Søren Capjon (født. 1797, død 1861 i Drammen). Da Søren Capjon døde i 1861 var Antoni Capjon, tross sin unge alder, den selvskrevne til å lede den store bedrift for enken. På denne tiden foretok han flere utenlandsreiser til England, Frankrike, Holland og Tyskland for å studere trelastmarkedet og høste erfaringer. Etter et par år startet Capjon sin egen trelastforretring i Drammen, som han på forbausende kort tid opparbeidet til å bli en av byens og distriktets største. Hans firma, A. Capjon & Co. hadde sine store trelastlagre på Grønland, i Drammen.

### Capjongården

Familien Capjon hadde tidligere en stor, to etasjers leiegård på hjørnet av Bragernes torg og Øvre Storgate som brant ned i den store bybrannen i 1866. Like etter brannen beslutter Anthoni å gjenreise Capjongården som en tre etasjers forretningsgård på samme tomta som blir ferdigstilt allerede i 1868.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister ID pf01052110005264[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   urn.nb.no, side(r) 131[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. 1 2  Throndsen, Ludvig (1995). *Drammensere anno dengang*. Brakar. s. 123-131. ISBN 8291263043.
5. ↑
6. ↑  Koldingsnes, Nils (10. august 1929). «Antoni Capjon 90 År». *Buskeruds Blad*. Drammen. s. 5. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
7. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Theodor Borgersen** (født 19. mai 1868 i Mjøndalen, Nedre Eiker, døde 15. oktober 1963 i Nedre Eker) var en bankdirektør, politiker, elektriker og ordfører i den tidligere kommunen Nedre Eiker.

Familie
-------

Theodor var gift med Karoline Borgersen (født 27. mai 1868 i Modum, døde 16. februar 1939) sammen fikk de fire barn i perioden 1900–08.

Karriere
--------

Borgersens første arbeidsplass var Den norske kalosje- og gummivarefabrikk, men han ble som ganske ung ansatt som elektriker ved bygningskommunens elektrisitetsverk i Mjøndalen da dette ble startet og var senere verkets bestyrer. I 1914 ble han valgt til formann i direksjonen for Nedre Eiker Sparebank og ble senere ansatt som bankens administrerende direktør, en stilling han hadde til han gikk av etter oppnådd aldersørense i 1939. I 1909-12 var Borgersen formann i fattigstyret.

Politikken
----------

Borgersen ble som ganske ung sterkt grepet av den sosialistiske idé, og kom allerede i ungdomsårene aktivt med i det politiske og faglige liv på Nedre Eiker. Han var full av idéer og hadde et sterkt pågangsmot og ble på forholdsvis kort tid en dominerende figur i det politiske liv på Nedre Eiker, og var med og formet kommunen i de vanskelige brytningsårene like etter århundreskiftet og fram til slutten av 20-årene. Han var med på og grunnlegge Nedre Eiker kommunale E.verk og har hatt mange kommunale tillitsverv i Nedre Eiker. Han kom med i herredsstyret første gang i 1908 og ble medlem av formannskapet i 1911.

### Ordfører

Theodor Borgersen, ble valgt som Nedre Eikers ordfører i 1914 og beholdt jobben frem til 1922.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister ID pc00000001929656[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Drammens Tidende og Buskeruds Blad», side(r) 9, besøkt 5. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  drammens, tidende (16. oktober 1963). «Dødsfall». *Drammens Tidende og Buskeruds blad*. Norge;Viken;;Drammen;;;;. s. 9. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
4. ↑
5. 1 2  Lillevold, Eyvind (1960). *Nedre Eiker*. no: Kommunen. s. 98.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Edgar «Chirp» Brenchley** (født 10. februar 1912 i Sittingbourne i England, død mars 1975 i Canada) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Garmisch-Partenkirchen og 1948 i London.

Familien emigrerte til Niagara Falls i Ontario da han var barn, og Brenchley lærte seg å spille ishockey.

Brenchley ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han spilte på det britiske laget som vant ishockeyturneringen foran Canada og USA. Storbritannia la grunnen til OL-gullet da de i sin semifinalegruppe beseiret Canada med 2-1. Resultat tok de med seg til finalerunden som besto av fire lag. Storbritannia slo Tsjekkoslovakia med 5-0 og de spilte uavgjort 0-0 i siste kampen mot USA og var dermed olympiske og verdensmestere i ishockey for første og eneste gang. Den femte olympiske turneringen i ishockey var også det tiende verdensmesterskapet og det tjueførste europamesterskapet i ishockey. Spillerne på det britiske laget var Brenchley, James Chappell, Alexander Archer, James Borland, John Coward, Gordon Dailley, John Davey, Carl Erhardt, James Foster, John Kilpatrick, Archibald Stinchcombe og Robert Wyman. Brenchley spilte alle sju kampene og han scoret det eneste målet i kampen mot Sverige 1-0 og det avgjørende 2-1 målet mot Canada da det kun var 90 sekunder igjen av kampen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

EM og VM-medaljer
-----------------

* VM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* VM 1937 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i ishockey (Storbritannia)
* EM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1937 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edgar Brenchley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Edgar Brenchley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Edgar Brenchley – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Edgar Brenchley – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Edgar Brenchley – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Romsås senter** er et kjøpesenter på Romsås, og navnet på veien som løper fra Ravnkollbakken i vest og østover gjennom kjøpesenteret underetasje til Odvar Solbergs vei.

Senteret, med adresse Romsås senter 1–8, ble bygget i 1972 som bydelssenter for Romsås i bydel Grorud. Arkitekt var Håkon Mjelva. Bygget har sju etasjer med parkeringsgarasje og mulighet for gjennomkjøring. Romsås bad ligger i senteret i tillegg til butikker, eldresenter, trygdeboliger og Romsås sykehjem (legges ned 2023).

Ved senteret i Romsås senter 7, ligger Tiurleiken skole. På et parti med bart fjell er det rissemerker i ulike mønstere som kalles «hoggelapper». Merkene står igjen fra tiden de la inn maler for steinhuggere og er markert med Selskabet for Oslo Byes Vels blå skilt.

Førti meter under senteret ligger Romsås T-banestasjon, oppført 1974. Det går heis fra senteret til T-banestasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  «Groruddalsdebatt:– At Romsås sykehjem legges ned er et symptom på uverdig eldreomsorg». *groruddalen.no*. Arkivert fra originalen 15. juni 2022. Besøkt 12. juni 2022.
**Carl Pedersen Stenseth** (født 28. august 1841 i Nedre Eiker, død 16. oktober 1925 i Nedre Eiker) ble født på gården Steinset i Nedre Eiker kommune. Carl viste seg å være egnet i politikken og representerte det politiske partiet Høyre. Han startet først som medlem av fattigstyre og ligningskommisjonen. Da han var 31 år gammel ble valgt inn i kommunestyret og i 1880 ble han valgt til formannskapet i Eker. Stenseth var en stor tilhenger av delingen av Eiker kommune til Øvre og Nedre Eiker, han var medlem av delingskomiteene av 24. mai 1880 og 24. januar 1884. Den siste var det som utarbeidet de endelige regler for oppgjøret med Øvre Eiker. Carl satt i herredsstyret i over 30 år, nærmere sagt til 1908, og han var medlem av formannskapet i 25 år. I tillegg var han forlikskommissær i 21 år fra 1887, valgmann ved alle stortingsvalg fra 1882 til 1903, skjønnsmann og takstmann for Hypotekbanken og Norges Brannkasse og formann i direksjonen for Nedre Ekers Aktiebank. Fra 1895 til 1909 var han tømmerannammer for Mjøndalens Cellulosefabrik og senere kontrollør for Drammensvassdragets tømmermålerforening. Carl endte opp med og bli 84 år gammel da han døde den 16. oktober 1925 i Nedre Eiker.

Mjøndalsbrua
------------

Det var på Carl Stenseths initiativ at brusaken i Mjøndalen ble tatt opp i herredsstyret. I det siste møtet han skulle lede som ordfører, 20. desember 1897, hadde han sendt inn forslag om at kommunen skulle søke om bevilgninger til bruarbeidet. Forslaget ble oversendt det nye formannskap. I 1897 kom han ikke med i formannskapet og i representantskapet kom han først på 10. plass.

Ordfører
--------

Stenseth ble ordfører i april 1887 og satt som ordfører i Nedre Eiker til utgangen av 1897. Han var deretter varaordfører i perioden etter.

Familie
-------

Han giftet seg med Maren Stenseth, og sammen fikk de fem barn: Martha Stenseth, Marie Stenseth, Peder Stenseth, Kaspara Stenseth og Hulda Stenseth.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister ID pf01037120003168[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Nedre Eiker : ved kommunens 75 års og kirkens 100 års jubileum 1960», side(r) 95, besøkt 5. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   «Ringerikes Blad, lørdag 17. oktober 1925», side(r) 3, besøkt 11. april 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   «Nedre Eiker : ved kommunens 75 års og kirkens 100 års jubileum 1960», side(r) 99, besøkt 11. april 2023[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  «Carl Stenseth». *Ringerikes Blad 17. oktober 1925*. Norge;Viken;. 17. oktober 1925. s. 3. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
6. 1 2 3  Lillevold, Eyvind (1960). «Ordførerne i Nedre Eiker». *Nedre Eiker : ved kommunens 75 års og kirkens 100 års jubileum 1960*. no: Nedre Eiker kommune. s. 94-95.
7. ↑  «Histreg - Personside». *histreg.no*. Besøkt 11. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Emilio Jacinto y Dizon** (født 15. desember 1875 i Tondo i Manila på Filippinene, død 16. april 1899 i Magdalena i provinsen Laguna) var en filippinsk frihetskjemper og nær medarbeider av Filippinenes første president, general Andres Bonifacio. Han døde av sine sår etter et sammenstøt i Majayjay i Laguna under den filippinsk-amerikanske krig.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans far, Mariano Jacinto, døde før Emilio var ferdig med sin skolegang, men moren Josefa Dizon, som var jordmor, tok på seg mer arbeid for å sørge for at han kom seg gjennom studiene. Senere ble han nødt til å bo sammen med sin onkel Don Jose Dizon, som fikk ham inn på kollegiet *San Juan de Letran* i Manila. Derfra gikk veien videre til Santo Tomas-universitetet der han studerte jus. 

### Frihetsengasjement

Man han avbrøt studiene da han mot sin nors og onkels ønske sluttet seg til Katipunan-brodrskapet da den filippinske revolusjon brøt ut i 1896. Han var da bare 19 år, men ble en av Katipunans dyktigste ledere. For Andres Bonifacio var han rådgiver, sekretær og regnskapsfører. 

Han redigerte avisen *Ang Kalayaan*, som beskrev Katipunans mål og virksomhet for folket, og forfattet den såkalte *Kartilya ng Katipunan* som gav en innføring i Katipunans regler og forordninger. Dessuten hadde han ansvaret for fremstillingen av krutt. 

### Skribent, dikter

Jacinto var også dikter, med pennenavnet «Dimas-Ilaw». Hans fremste dikt var *A La Patria*, inspirert av Jose Rizals *Mi Ultimo Adios*. Av hans øvrige forfattgerskap kan nevnes:

* *Ang Ningning at Liwanag* (Gnist og lys),
* *Ang Kalayaan* (Frihet),
* *Ang tawo'y magkakapantay* (Alle mennesker er like),
* *Ang Pag-ibig* (kjærlighet),
* *Ang Bayan at ang mga Gobiernong Pinuno* (Folkene og regjeringene),
* *Ang Maling Pagsasampalataya* (Den falske tro) og
* *Ang Gumawa* (Arbeid).

### Død

Under en av bataljene i Majayjay i provinsen Laguna ble Emilio Jacinto tilført dødelige sår. Han døde den 16. april 1899 i en alder av 24 år.

Litteratur
----------

* Zaide, Gregorio F. (1984). *Philippine History and Government*. National Bookstore Printing Press.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Naar fædrelandet kalder*** (orig. *If My Country Should Call*) er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Joe De Grasse.

Handling
--------

Hele Ardath-familien er samlet for å diskutere det foreslåtte ekteskapet mellom Margaret og Robert Ogden, en britisk statsborger. De fleste er positive til dette, og de gifter seg. Senere føder Margaret en gutt. Gjennom hele barndommen viser gutten tegn til å være en fighter, og når han blir voksen ønsker han bli med i nasjonalgarden. Margaret blir tvunget til å gi etter, og samtykker til dette. Kort tid etter blir sønnen Donald forlovet med Patricia Landon.

Faren hans blir deretter kalt til England på forretningsreise, og han får full ledelse for hele bedriften. Men noen måneder senere kommer det et brev, som sier at faren hans hadde vervet seg etter at krigen brøt løs. Senere får familien et telegram om at mannen er død, og Margaret blir enda mer redd for at sønnen også risikerer å bli sendt til krigen.

Skuespillere
------------

* Dorothy Phillips som Margaret Ardrath
* Helen Leslie som Patricia Landon
* Frank Whitson som Robert Ogden
* Lon Chaney som Dr. George Ardrath
* Albert MacQuarrie som oberst Belden
* Jack Nelson som Donald
* Carl von Schiller som Zuroff
* Gretchen Lederer som Mrs. Ardrath

Referanser
----------

1. ↑  If My Country Should Call
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Naar fædrelandet kalder* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Naar fædrelandet kalder* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Naar fædrelandet kalder* på Silent Era Rediger på Wikidata
Neame (midten), brigader John Combe (venstre) og generalmajor Michael Gambier-Parry (høyre) etter å ha blitt tatt til fange i Nord-Afrika
**Philip Neame** (født 12. desember 1888, død 28. april 1978) var en britisk skytter som konkurrerte under Sommer-OL 1924 i Paris.

Neame ble olympisk mester i skyting under OL 1924 i Paris. Han var med på det britiske laget som vant lagskytingen *100 meter løpende hjort, dobbeltskudd*. De vant med 263 poeng, en poeng mer enn sølvmedaljevvinnerne fra Norge. Det var 25 deltakere fra sju nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 3. juli 1924 på skytearenaen i Versailles. Det var fire deltakere på hvert lag og de skjøt 10 x 2 skudd hver og høyeste score for hver enkelt skytter var 100, altså 400 for et lag. Deltakerne på det britiske laget var Neame, Cyril Mackworth-Praed, Herbert Perry og Allen Whitty.

Neame ble tildelt Victoriakorset, den høyeste utmerkelsen for tapperhet for britiske soldater, for sin innsats under første verdenskrig.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris – Gull Sølv i skyting, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 10198172, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Philip Neame – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Philip Neame – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
Bonden er en holme ved innseilingen til Tromøysund østfra. Lykta på Bonden markerer skipsleia i et farlig farvann like ved *skipskirkegården* ved Molen.
**Bonden** er en holme ved innseilingen til Tromøysund fra øst, utenfor Flosta i Arendal kommune. På holmen er det både en gammel varde og en moderne lykt. Bonden ligger på yttersiden av skipsleia mot Tromøysund nær ved Molen.  Dette er innseilingen fra øst til Arendal havn på Eydehavn.

Bonden er en holme som har fungert som landemerke gjennom århundrene. Den ligger i et farlig farvann, nær ved Molen, et sted som ofte karakteriseres som en skipskirkegård. 
Det kreves lokalkunnskap for å manøvrere et skip inn Tromøysund. 

Varden på Bonden er bygd av Fyrvesenet i 1845 og er et av de første merkene som ble bygd etter at Fyrdirektoratet ble opprettet i 1841. Dette er en tørrmurt varde som er rund på ene siden og flat på andre siden, slik at den ser ut som en halvmåne ovenfra. Dette er ett av ganske få sjømerker som har sin opprinnelige gulfarge i behold. Bonden varde er et av de eldste sjømerkene, med særegen form og farge. Sjeldenhet, autentisitet og alder tilsier høy verneverdi. 

Den første lykta på Bonden ble satt opp 1924. Denne støpejernlykta er skiftet ut og står plassert på Tyholmen i Arendal ved siden av Arendals sjømannsforenings lokale. På Bonden er oppført lykt av ny type. 

Bonden ligger innenfor Raet nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑   www.norgeskart.no
2. ↑  
	* Raet Nasjonalpark - utredning om kulturminner. Aust-Agder fylkeskommune. 2014
3. ↑  Raet Nasjonalpark - utredning om kulturminner. Aust-Agder fylkeskommune. 2014
4. ↑   Hans Roald Hansen:Sjømerkene. Veivisere og kulturminner. Arendal 1998

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Peter Moffatt** (født 15. april 1922 i Newington i Kent i England, død 21. oktober 2007 i London i England) var en regissør.

Moffatt gikk på Bootham School i York og han vervet seg i Royal Air Force under andre verdenskrig. Han ble skutt ned og tilbrakte tre og et halvt år i den tyske fangeleiren Stalag Luft III. I denne perioden hjalp han til med å oppføre over 100 produksjoner for fangene.

Han begynte som skuespiller etter krigen i Colchester. Der møtte han og giftet seg med Joan Kemp-Welch i 1959. Hun begynte å jobbe i TV i 1950-årene og hjalp ham i gang med å jobbe som regissør. I 1960-årene regisserte han blant annet episoder av de populære TV-seriene *Crane* og *No Hiding Place*.

I 1970- og 1980-årene regisserte han blant annet flere episoder av *All Creatures Great and Small* og de fem *Doctor Who*-historiene *State of Decay*, *The Visitation*, *Mawdryn Undead*, *The Five Doctors*, *The Twin Dilemma* og *The Two Doctors*. Han pensjonerte seg i slutten av 1980-årene.

Moffatt ble intervjuet i dokumentarene *A New Body at Last* og *Directing Who: Peter Moffatt* i forbindelse med sitt arbeid på *Doctor Who* for DVD-utgivelsene av noen av disse historiene.

Referanser
----------

1. ↑   www.gallifreyone.net, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog i *The Times*
* (en) Peter Moffatt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Peter Moffatt på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Peter Moffatt hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Briskeby** er et boligstrøk i Bydel Frogner i Oslo, med kjerne med næringsvirksomhet i Briskebyveien.

Avgrensning
-----------

Kart over Briskeby, ca. 1900
Strøket omfattet opprinnelig bare arealene vest for Briskebyveien, men i nyere tid regnes ofte også arealene østenfor som deler av Briskeby, selv om disse historisk hørte til *Holteløkken* under Frogner hovedgård og løkken Uranienborg på Bymarken. Mot nord grenser strøket til Majorstuen, mot nordvest mot Homansbyen og Uranienborg, og i sør mot Slottsparken.

Historie
--------

Briskebyv. 62, en rest av den gamle trehusbebyggelsen i Briskebyen.
Briskeby var opprinnelig to husmannsplasser under Frogner Hovedgård som fulgte med da eiendommen Lille Frogner ble utskilt fra hovedgården. Briskebyveien var gårdens grense mot Bymarken (fra Skovveien til Holtegata), og fra 1859 også mot selve byen. Trehusbebyggelsen som vokste frem her fra 1820-årene, ble en egen forstad til byen, og den beholdt sin egenart også etter at Frogner ble innlemmet i Kristiania by i 1878. Enkelte av de gamle trehusene fra denne tiden er bevart.

Briskeby brannstasjon (Industrigata 3) ble oppført i 1963 som vestkantens brannstasjon.

Skandianavias første elektriske sporveislinje, fra Drammensveien til Majorstuen, ble ført gjennom strøket i 1894. Linjen 19, fulgte (nå brukes linje 11) Briskebyveien og Holtegata, og den fikk passende nok navnet Briskebytrikken.

Næringsvirksomhet
-----------------

I Briskebyveien finnes flere gallerier, butikker og serveringssteder. Briskeby har et hotell beliggende i Uranienborgsveien og et pensjonat i Eilert Sundts gate.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt (red.): *Oslo byleksikon*, 5. utgave, 2010.

Eksterne kilder
---------------

* Synne Søhoel Drageset: «En berømt trikk, et bankran og en prinsesseskole - dette er historien om Briskeby», *OsloBy*, 22. desember 2017

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
***Koti-ikävä*** (internasjonalt navn: ***Homesick***) er en finsk dramafilm fra 2005, regissert av Petri Kotwica. Filmen er Kotwicas regidebut, og han skrev også manus sammen med Selma Vilhunen. Julius Lavonen spiller hovedrollen som 17-åringen Sami som blir innlagt på mentalsykehus etter en ulykke.

For filmen ble regissør Kotwica nominert i klassen nordisk debutant Amanda under Amandaprisen 2005. Filmen vant en pris under Nordiske filmdager i Lübeck, og ble nominert til fire priser under Jussi-prisen i 2006.

Handling
--------

Sami blir innlagt ved et mentalsykehus for ungdommer. Han er fullstendig introvert, og vil helst ikke snakke med samboeren sin, eller noe andre. I tillegg er armen hans brukket. Moren hans insisterer på at Sami egentlig ikke trenger å være innlagt ved institusjon. Hun er overbevist om at Sami nettopp har kommet over foreldrenes nylige skilsmisse. 

Tilbakeblikk i Samis nære fortid avslører imidlertid nøyaktig hva som førte til at han havnet ved institusjonen. Sakte begynner han å føle seg bedre. Men dessverre kommer hans mentale bedring til en pris som han snart er nødt til å betale.

Skuespillere
------------

* Julius Lavonen som Sami
* Tarja Heinula som Marjo
* Janne Virtanen som Taneli
* Hannu Hurme som Rude
* Abshir Sheik Nur som Jamal
* Emilia Kokko som Kristiina
* Heini Kaasalainen som Tiia
* Labinot Bajgora som Valon
* Marjut Maristo som Taru
* Meiju Lampinen som Jonna
* Mirjami Iho som Reetta
* Sirpa Riuttala som Veera

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0472536, Wikidata Q37312,
2. ↑  «Homesick». *cineuropa.org* **(engelsk)**. Besøkt 26. desember 2022.
3. ↑  ««Vinterkyss» nominert til Nordisk Amanda». *nrk.no*. 19. juli 2005. Besøkt 26. desember 2022.
4. ↑  «Koti-ikävä Awards». *imdb.com* **(engelsk)**. Besøkt 26. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Koti-ikävä* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Koti-ikävä* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Koti-ikävä* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Koti-ikävä* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Richard «Dick» Edmed** (født 14. februar 1904 i Gillingham i Kent, død 14. februar 1984) var en engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool.

Karriere
--------

Edmed startet sin karriere som juniorspiller i *Chatham Centrals* og *Rochester* før han skrev under en profesjonell kontrakt for Gillingham i 1923. Han ble hentet til Liverpool av manager Matt McQueen for £1.800 i januar 1926. Dick fikk sin debut for de røde 28. august 1926 i hjemmekampen på Anfield mot de bitre rivalene Manchester United. Foran 34.795 tilskuere vant Liverpool 4-2 etter hat-trick av Dick Forshaw, og et mål av Gordon Hodgson.

Hans første mål for klubben kom kun 6 dager senere, 4. september i bortekampen mot Derby på Baseball Ground i en kamp Liverpool tapte 1-2. Han spilte 16 av de 19 gjenværende kampene og scoret 2 mål til.

I sesongen 1927/1928 var Edmed den eneste spilleren sammen med Tom Bromilow som var involvert i samtlige av de 44 kampene Liverpool spilte i.

Han spilte i klubben frem til mai 1932, da han byttet klubb til Bolton. Han la støvlene på hylla etter kun en sesong, etter å ha spilt 4 ligakamper og scoret et mål for klubben.

Edmed døde på sin 70. årsdag 14. februar 1984 i Gillingham.

Kamper
------

**Liverpool FC**

* **1926-1932:** Ligakamper – mål: **160 kamper – 44 mål.**
* **1926-1932:** Totalt kamper – mål: **170 kamper – 46 mål.**

**Bolton Wanderers FC**

* **1932-1933:** Ligakamper – mål: **4 kamper – 1 mål.**

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Edgar Ray Killen** (født 17. januar 1925 i Philadelphia i Neshoba County i Mississippi i USA, død 11. januar 2018 i Mississippi State Penitentiary i Parchman i Mississippi) var en amerikansk baptistpastor, sagverkseier og lokal leder for Ku Klux Klan i Neshoba County i Mississippi. 

Han ble i 2005 dømt for drap på tre borgerrettsaktivister i 1964.

Biografi
--------

### Bakgrunn

Edgar Ray Killen var den eldste av de åtte barna til Lonnie Ray Killen (1901–1992) og Etta Killen (født Hitt, 1903–1983). Killen var en kleagle, en som rekrutterte og organiserte medlemmer til Neshoba og Lauderdale County-avdelingene av Ku Klux Klan.

### Lynsjingen i 1964

I 1964 samlet Killen, ifølge en dom av 2005, sammen en lynsjemobb i Neshoba County, som resulterte i en aksjon som endte med borgerrettsaktivistene Michael Schwerner (24), Andrew Goodman (20) og James Chaney (21) mistet livet. Mordene opprørte store deler av den amerikanske opinion og gav økt støtte til borgerrettsbevegelsen.[] Hendelsene skildres delvis i filmen *Mississippi i flammer* fra 1988.

### Rettsforfølgelse

Killen var en av en rekke tiltalte som en delt jury i rettergangen i en føderal domstol i 1967 ikke kunne felle for å ha krenket aktivistenes borgerrettigheter. Killen skal ha hatt et kvinnelig jurymedlem, som bestemt stod fast ved at en pastor ikke kunne dømmes, å takke for at tiltalen ikke førte frem. Flere andre ble dømt i rettssaken.

I en alder av 80 år ble han til slutt arrestert og tiltalt for drap på aktivistene. Killen hadde hele tiden vært bosatt i de samme traktene der mordene skjedde, arbeidet i skogen og preket i områdets kirker. Juryen, bestående av ni hvite og tre svarte jurymedlemmer, forkastet mordanklagen, men fant ham skyldig i å ha rekruttert mobben som utførte drapene. Han ble på årsdagen for forbrytelsene, den 23. juni 2005, dømt til 60 års fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  «Edgar Ray Killen, Convicted in ’64 Killings of Rights Workers, Dies at 92». *The New York Times* **(engelsk)**. 12. januar 2018.
2. ↑  Goldstein, Richard (13. januar 2018). «Edgar Ray Killen, Convicted in ’64 Killings of Rights Workers, Dies at 92». *The New York Times*.
3. ↑  Sims, Patsy (5. november 2014). «No Twang of Conscience Whatever». *Oxford American*.
4. ↑  A Byte Out of History - Mississippi Burning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gamlebyen** (hebraisk: העיר העתיקה; *ha'ir ha'atika*; arabisk: البلدة القديمة; *al-Balda al-Qadimah*) er et 0,9 km² stort område i dagens Jerusalem. Frem til 1860-tallet utgjorde området hele byen Jerusalem. Flere severdigheter med stor religiøs og historisk betydning ligger i Gamlebyen: Tempelberget og den tilhørende Vestmuren for jøder, Gravkirken for kristne, og Klippedomen og al-Aqsa-moskéen for muslimer. 

Tradisjonelt har Gamlebyen vært delt inn i fire kvarterer, selv om dagens betegnelser ble introdusert først på 1800-tallet. I dag blir Gamlebyen grovt sett delt inn i det muslimske, kristne, jødiske og armenske kvarter.

Det jødiske kvarter ble sterkt ødelagt etter den arabisk-israelske krig 1948, men ble restaurert etter seksdagerskrigen i 1967. Jordan la fram et forslag om at Gamlebyen skulle bli tillagt i UNESCOs verdensarvliste i 1980, og den ble lagt til i 1981. I 1982 kom Jordan med en forespørsel om å få den satt på listen over truede verdensarvsteder.

Historikk
---------

Ifølge Det gamle testamente i Bibelen var byen sterkt befestet allerede i 1000-tallet f.Kr før kong David erobret den. I dag er det antatt at kong Davids by lå sørvest for murene som omgir gamlebyen, utenfor Møkkaporten. Davids sønn, kong Salomo, utvidet bymurene og omkring 440 f.Kr, i den persiske perioden, vendte Nehemja tilbake fra fangenskap i Babylon og bygde dem opp igjen. Fra 41 til 44 bygde romren Marcus Vipsanius Agrippa en ny bymur som kalles *Den tredje mur*.

Referanser
----------

1. ↑  Anerkjent som en del av Palestinas flagg de palestinske områdene, okkupert/annektert av Israels flagg Israel, tidligere i Jordans flagg Jordan.
2. ↑  Kollek, Teddy (1977). «Afterword». I John Phillips. *A Will to Survive - Israel: the Faces of the Terror 1948-the Faces of Hope Today*. Dial Press/James Wade. «about 225 acres»
3. ↑  Ben-Arieh, Yehoshua (1984). *Jerusalem in the 19th Century, The Old City*. Yad Izhak Ben Zvi & St. Martin's Press. s. 14. ISBN 0312441878.
4. ↑  Advisory Body Evaluation (PDF file)
5. ↑  Report of the 1st Extraordinary Session of the World Heritage Committee
6. ↑  Justification for inscription on the List of World Heritage in Danger, 1982: Report of the 6th Session of the World Heritage Committee

Eksterne lenker
---------------

* (en) Old City (Jerusalem) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en)  Jerusalem/Gamlebyen hos Wikivoyage

| Gamlebyen i Jerusalem | Porter |
| --- | --- |
| 

Det kristnekvarter
Det jødiskekvarter
Det armenskekvarter
Det muslimskekvarter
Tempel-høyden
 |  1. Den nye porten2. Damaskusporten3. Herodesporten4. Løveporten5. Den gylne porten6. Møkkaporten7. Sionporten8. Jaffaporten |

Portal: Israel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Mathias Olsen Rygh** var (født 5. januar 1862 i Mjøndalen i Nedre Eiker, død 20. januar 1916 i Nedre Eiker) sønn av lærer ved Mjøndalen bruksskole, Tollef Olsen. Selv var han en lærer, gårdsbruker, tilsynsmann og politiker.

Karriere
--------

Rygh var tilsynslærer ved Mjøndalen skole og gårdbruker på Rygg. I 1909-10 var han formann i skolestyret, fra 1894 satt han i direksjonen for Ekers Sparebank frem til fellesskapet med Øvre Eiker ble oppløst i 1910. Deretter var han formann i direksjonen for Nedre Eiker Sparebank. I 1898—1911 var Rygh tilsynsmann for Riksforsikringsanstaltens avdeling i Nedre Eiker. Rygh var i 1909 konstituert som lensmann og herredskasserer og var nyttet som skjønnsmann og takstmann ved mange anledninger. Rygh var i mange år formann i det liberale samlingsparti i Nedre Eiker. I 1907 ble han valgt inn i det styre som skulle forberede en omorganisering av samlingspartiet i amtet, og etter nyordningen i 1908 ble han formann i styret for samlingspartiets Buskerudkrets og medlem av styret for amtspartiet.

### Ordfører

I 1898 avløste Rygh, Carl Pedersen Stenseth som ordfører da han representerte Det Liberale Samlingspartiet i Nedre Eiker. I samme tidsrom som han var ordfører, var han også overformynder-revisor for Buskeruds amt. Høsten 1913 ble han igjen innvalgt i Herredsstyret, og medlem av Formannsskapet. Han var i tidsrommet 1909–10 formann i Nedre Eiker skolestyre, der ble han avløst av M. O. Orning.

Rygh skal ha vært en entusiastisk tilhenger av unionsoppløsningen, og det fortelles at det var han som heiste det første rene norske flagget i kommunen, på gården Øvre Rygg. Da hans yngste datter, Nora kom til verden den 15. august i 1905, to dager etter folkeavstemmingen, forsøkte han å overtale prost Sønderaall til å skyve fødselsdatoen to dager tilbake i kirkebøkene. Det gikk Sønderaall ikke med på. Mathias Rygh rakk bare å bli 54 år gammel da han døde 20. januar 1916 i Nedre Eiker.

Familie
-------

Olsen Rygh giftet seg med Anna Pauline Rygh (født. Aasen den 23. april 1863 i Nedre Eiker) og sammen fikk de barna: Aagaat Rygh, Haakon Rygh, Per Aasen Rygh (født. 1886), Birgit Rygh (født. 1887), Thorleif Rygh (født. 1889), Dina Rygh (født. 1890) og Nora Rygh (født. 1905)

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister ID pf01036474000055[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   «Fremtiden 28. januar 1916», side(r) 5, besøkt 10. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lillevold, Eyvind (1960). «Ordførerne i Nedre Eiker». *Nedre Eiker : ved kommunens 75 års og kirkens 100 års jubileum 1960*. no: Nedre Eiker kommune. s. 95.
4. ↑  «Ordfører i Nedre Eiker i 1905, M. O. Rygh | Eiker Arkiv». Besøkt 10. april 2023.
5. ↑  «Lærer og gaardbruker M. O. Rygh». *Fremtiden*. Drammen;Viken;Norge. 28. januar 1916. s. 5. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
6. ↑  «Histreg - Anna Pauline». *histreg.no*. Besøkt 10. april 2023.
7. ↑  «Histreg - M. O. Rygh». *histreg.no*. Besøkt 10. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**RøverRadion** er et radioprogram fra Foreningen Røverhuset. Dette er fengselsradio som lages av og for innsatte i norske fengsler. RøverRadion kringkastes inne i fengslene, men som eneste i verden så kringkastes programmet også på utsiden av fengselsmurene via NRK P2. RøverRadion kommer også ut på podcast en gang i uka. Enten via iTunes, android podcast-apper, eller Spotify. Foreningen ble opprettet i 2013 av Mina Hadjian som er ansvarlig redaktør. RøverRadion er et ytringsfrihetsprosjekt og jobber for å gi innsatte en stemme i samfunnet. Foreningen er en veldedig, non-profit organisasjon som blir finansiert av forskjellige offentlige og private tilskuddsordninger. 

Bakgrunnen for RøverRadion var pilotprosjektet Radio Inside i Halden Fengsel. Den ble fra 2011 drevet av Mina Hadjian og stiftet på initiativ fra fengselsdirektør Are Høidal og tidligere innsatt Trond Henriksen. Programmet ble laget av de innsatte og kringkastet utenfor murene på Radio Prime i hele Østfold. I 2013 reiste Hadjian til Oslo og stiftet Røverhuset. I juni 2014 startet prosjektet RøverRadion, med en redaksjon i Oslo Fengsel. I 2015 utvidet RøverRadion med redaksjoner i Bredtveit kvinnefengsel og Sarpsborg fengsel. I 2018 kom ytterligere en utvidelse til Eidsberg fengsel, et fengsel som er rettet mot de yngste straffedømte i Norge. Samtidig med utvidelsen mot Eidsberg, inngikk RøverRadion et samarbeid med Studentradioen i Bergen for å produsere radio på innsiden av Bergen fengsel. I 2019 ble Halden det sjette fengselet med RøverRadioredaksjon. I dag har RøverRadion redaksjoner i Oslo, Bergen, Eidsberg, Halden, Sarpsborg og Bredtveit.

RøverRadion er del av og med-oppretter i et større internasjonalt fengselsradiosamarbeid kalt **Prison Radio International**, der andre medlemsland inkluderer blant annet Storbritannia, Sverige, Israel, Ungarn, Trinidad og Tobago, Spania og Australia. RøverRadion er et prisvinnende radioprogram som har vunnet priser under Prix Radio i 2015 (årets lokale sendeflate), 2017 (årets spesialprogram) og 2019 (årets lokale sendeflate). I tillegg har RøverRadion mottatt internasjonale priser under konferansen Inside Prison Radio i 2015, 2016 og 2018. Ansvarlig redaktør Mina Hadjian ble også tildelt prisen for "årets nyskaper" fra Oslo redaktørforening i 2019. 

RøverRadion følger norsk presses etiske regelverk gjennom Redaktørplakaten og Vær Varsom-plakaten.

Kilder
------

1. Arkivert 7. oktober 2019 hos Wayback Machine.
2. 
3. 
4.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 7. oktober 2019 hos Wayback Machine.
**Fugleflugtlinjen** (tysk: *Vogelfluglinie*, dansk: *Fugleflugtslinjen*) er veiforbindelsen mellem Tyskland og Øresundsregionen over Fehmarnbelt. Forbindelsen ble innviet 14. mai 1963 av Vest-Tysklands president Heinrich Lübke og kong Frederik IX av Danmark. Den var da kombinert jernbane- og 
veiforbindelse. Veiforbindelsen er del av europavei 47, det danske avsnittet ble ferdig utbygd som motorvei i 2007.

På den danske siden ble Rødbyhavn fergehavn og jernbanestasjon tatt i bruk, og motorveien over Lolland, Sydbanens avsnitt Nykøbing F–Rødbyhavn og vei- og jernbaneforbindelsen over Guldborgsund ble bygd. På den tyske siden ble det bygd en fergehavn i Puttgarden, vei- og jernbaneforbindelse over Fehmarn og en høybro over Fehmarnsund.
Ved åpningen 1963 ble den gamle forbindelsen mellom Gedser og Großenbrode nedlagt. Sjøstrekningen ble dermed redusert fra 69 til 18 kilometer, overfartstiden ble redusert med 1 time og 40 minutter.

I 1997 da Storebæltsforbindelsen ble åpnet, ble all godstrafikk sendt den veien og opphørte over Fuglefluktlinjen.

En fastlandsforbindelse over Fehmarnbelt bygges som tunnel, som er planlagt å tas i bruk i 2028. Danmark skal stå for bygging og drift, forbindelsen skal finansieres ved bompenger.
Til det må ansluttende jernbanelinjer bygges om til dobbeltspor. For å forenkle det skal disse baner stenges i noen år. På den grunn har all togtrafikk over fergen opphørt med siste tog 14. Desember 2019. Togtrafikk åpner igjen når tunnelen er klar.

Referanser
----------

1. ↑  *Århundrets krønike*. Cappelen, Oslo 1988. Side 916.

Portaler: Danmark | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Frihandelsavtalen mellom Norge, Island, Liechtenstein og Storbritannia** trådte i kraft 1. september 2022.

Avtalen favner bredere enn Norges øvrige frihandelsavtaler gjennom EFTA-samarbeidet, og inneholder blant annet egne kapitler om små og mellomstore bedrifter, yrkesgodkjenning og digital handel.

På offentlige anskaffelser går frihandelsavtalen lenger enn WTO-avtalen om offentlige innkjøp, med blant annet bestemmelser om tilrettelegging av deltakelse fra små og mellomstore bedrifter, ivaretakelse av miljøhensyn, samt hensyn til sosialt ansvar og arbeidsforhold og bruk av elektroniske kommunikasjonsmidler. Avtalen omfatter flere oppdragsgivere og flere tjenester enn WTO-avtalen om offentlige innkjøp, og dekker også tildeling av konsesjonskontrakter.

Selv om avtalen vil gi mer forutsigbare rammevilkår for norske investorer, eksportører og tjenesteleverandører, er den ikke like omfattende som EØS-avtalen. Før brexit hadde Norge gjennom EØS-avtalen fri bevegelse av varer, tjenester, kapital og personer inn til Storbritannia. Frihandelsavtalen gir ikke tilsvarende tilgang til det britiske markedet.

Norske bedrifter hadde ved inngåelsen av avtalen kunne benytte seg av deler av den siden 1. desember 2021.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «I dag trer frihandelsavtalen med Storbritannia i kraft». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 1. september 2022. Besøkt 5. september 2022.