Rikskammerretten
**Rikskammerretten** (tysk *Reichskammergericht*) var den høyeste rettsinstans i det tysk-romerske rike. Den ble grunnlagt av riksdagen i Worms i 1495, og eksisterte frem til 1806. Rikskammerrettens sete var først i Frankfurt am Main, fra 1527 i Speyer og fra 1693 i Wetzlar.

Den var en av få felles institusjoner i det gamle tyske rike. Alle rettsavgjørelser kunne bringes inn for rikskammerretten, såfremt territorialherren ikke besatt noe *privilegium de non appellando* eller *de non evocando*.

I 1772 var Johann Wolfgang von Goethe praktikant ved rikskammerretten i Wetzlar.

«Retten i Spir»
---------------

I norsk folkeminne fantes det lenge en forestilling om at saker som var tapt i den dansk-norske retten kunne innankes for den keiserlige «retten i Spir» eller «Spir-retten», det vil si rikskammerretten i Speyer. Knut Robberstad mener at denne tanken trolig er overtatt fra tyske bergmenn som kom til Norge fra 1500-tallet av, og som sto under den saksiske bergretten. Oscar Platou foreslår at forestillingen kan stamme fra hanseatene i Bergen, som levde under sin egen jurisdiksjon og som i siste instans måtte søkes for rikskammerretten. Som en tredje mulig kilde til forestillingen nevner Ludvig Aubert de mange tyske lensherrene i Norge på 1500-tallet og den sterke påvirkningen fra tysk rett i det dansk-norske rettsvesenet på denne tiden.

Hans Jacob Wille beskriver forestillingen i sin *Beskrivelse over Sillejords Præstegield* fra 1786: «Forresten spørge de, som have tabt deres Sager ved Høiesteret, om de ei kan indstævne Sagen for Spirretten [d.e.] Retten til Speir i Tydskland, hvor de mene, at 4 Konger og 9 Bisper præsidere.» Juristen Ludvig Aubert skal så sent som omkring 1860 ha hørt en bonde fra Gudbrandsdalen si at han ville appellere en sak han hadde tapt for Høyesterett til «retten i Spir». Aubert skriver: «Ja, hin Tids tro paa den keiserlige Domstols Overlegenhed er trængt saa dybt, at jeg endnu har hørt det Folkesagn i Gudbrandsdalen, at man kan indanke en Sag fra Kongen «til Keiseren» eller «Spiret» ([d.e.] Spiirretten)».

Referanser
----------

1. ↑  Robberstad, Knut (1976). *Rettssoga*. Oslo: Universitetsforl. s. 235. ISBN 8200015513.
2. ↑  Platou, Oscar (1915). *Forelæsninger over retskildernes theori*. Kristiania: I kommission hos T. O. Brøgger. s. 6.
3. ↑  Aubert, L.M.B. (1864). *Bevissystemets Udvikling i den norske Criminalproces indtil Christian den femtes Lov*. Christiania. s. 114.
4. ↑  Wille, Hans Jacob (1956). *Beskrivelse over Sillejords Præstegield i Øvre-Tellemarken i Norge*. Halvorsen & Børsum. s. 236.
5. ↑  Platou, Oscar (1915). *Forelæsninger over retskildernes theori*. Kristiania: I kommission hos T. O. Brøgger. s. 6.
6. ↑  Aubert, L.M.B. (1864). *Bevissystemets Udvikling i den norske Criminalproces indtil Christian den femtes Lov*. Christiania. s. 114.

Litteratur
----------

* *Quellen und Forschungen zur höchsten Gerichtsbarkeit im alten Reich*. Böhlau, Köln u.a.
* Knut Robberstad: «Retten i Spir og annen Seljord-jus i boki av Hans Jacob Wille», i *Årbok for Telemark* 1964, s. 138–143

Eksterne lenker
---------------

* Gesellschaft für Reichskammergerichtsforschung e.V. in Wetzlar
* Forschungsprojekt der Universität Bochum zur Rechtsprechung des Reichskammergerichts

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |