recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Camilla Fossum Pettersen** (født 7. februar 1977 som **Camilla Mathisen**) er en norsk sakprosaforfatter, freelanceskribent og biolog. Hun har sin utdannelse i limnologi fra Universitetet i Oslo, og har arbeidserfaring fra undervisning ved Norsk Teknisk Museum, Forsøksgymnaset, Kastellet skole og Bjerke videregående skole og Norsk miljøforvaltning.

Pettersen utga sin første bok sammen med sin ektemann, biolog Ruben Alexander Pettersen i 2013 *De siste iblant oss - Nærbilder fra reiser i tropene*. Boken omhandlet tap av tropisk natur som følge av menneskedrevet konsum.[] Paret hadde før dette en rekke ganger levert liknende materiale til blant andre A-magasinet, og holdt utstilling ved Universitetet i Oslo med bilder av utrydningstruede arter.

Våren 2017 ga hun ut sin andre bok, *Samværssabotasje - Norske fedre deler sine historier*. Boken tar for seg rettigheter og ulike utfordringer som en del fedre opplever i forbindelse med barnefordeling, fastsettelse av bosted og samvær. Fritt Ord gav støtte til manusutvikling til boken. Pettersen ble tildelt Mannsforums kvinnepris 2017 for verket.

I sitt virke som lærer ved Kastellet skole veiledet Pettersen en gruppe elever til å vinne Norsk juniorvannpris 2007. Den samme elevgruppen veiledet hun til å bli hovedvinner av Adele La Roches kjemistipend i 2006.

Se også
-------

* Liste over kjente pedagoger ved Bjerke videregående skole

Referanser
----------

1. ↑  Gjengangeren 31. mars 2010, s. 11
2. ↑  aschehoug.no: *Samværssabotasje - Norske fedre deler sine historier* Arkivert 9. juli 2017 hos Wayback Machine. (hentet 11. juni 2017)
3. ↑  *- Mange mødre saboterer samvær*, Gjengangeren, 10. mai 2017
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. desember 2017. Besøkt 8. desember 2017.
5. ↑  Våte prisvinnere (hentet 8. desember 2017)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Friedrichshain** er en delbydel (ortsteil) i bydelen Friedrichshain-Kreuzberg i Berlin, sørøst for Alexanderplatz på østsiden av elven Spree. Ortsteilen har sitt navn fra parken Volkspark Friedrichshain i nord og strekker seg til elven Spree i sør.

Historie
--------

Inntil 1920 gikk bygrensen gjennom bydelen. Bygningene Frankfurter Tor (etter den gamle byporten) og Oberbaumbrücke er byggverk som etymologisk viser tilbake til gamle tollstasjoner, men som geografisk er flyttet noe fra de opprinnelige stedene.

Friedrichshain var i 1920- og 1930-årene en høyborg for sosialdemokrater og kommunister. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen kom det til blodige opprør med nazistens SA og under en av trefningene døde SA-medlemmet Horst Wessel. Wessels død ga nazistene påskudd for overgrep og mord på en rekke politisk annerledestenkende. I tillegg ble bydelen omdøpt til Horst-Wessel-Stadt, Horst Wesselbyen.

Under den andre verdenskrigen ble store deler av bydelen ødelagt av bomber og som følge av gatekampene.

Frem til 2001 var Friedrichshain en egen administrativ enhet i Berlin, men ble slått sammen med Kreuzberg på vestsiden av Spree til Friedrichshain-Kreuzberg. Friedrichshain var Øst-Berlins minste bydel både mht innbyggertall og areal.

Etter murens fall ble store deler av de tomme bygårdene gjenstand for husokkupasjon. Etterhvert er den gamle bebyggelsen sanert og området har gjennomgått en gentrifisering.

Severdigheter
-------------

East Side Gallery er en gjenværende del av muren som under den kalde krigen delte byen i to. East Side Gallery er kunstnerisk utsmykket. Den karakteristiske Oberbaumbrücke forbinder Friedrichshain med Kreuzberg. Volkspark Friedrichshain med Märchenbrunnen er et populært utfartssted for innbyggerne. Karl-Marx-Allee er en stor gjennomfartsåre i området, mens Simon Dachstrasse fra 1990-årene har utviklet seg til et populært restaurantstrøk. Parken Boxhagener Platz brukes også jevnlig til loppemarked. Petersburger Platz er utsmykket med en globus av gneis.

Bildegalleri
------------

* Karl Marx AlléKarl Marx Allé
* East side galleryEast side gallery
* Kneiper i Simon DachstrasseKneiper i Simon Dachstrasse

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Friedrichshain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Friedrichshain – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Friedrichshain-Kreuzberg |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | Friedrichshain **·**
Kreuzberg | Bezirkswappen Friedrichshain-Kreuzberg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Den transkaukasiske sosialistiske føderative sovjetrepublikk** (russisk: Закавказская Сове́тская Федерати́вная Социалисти́ческая Респу́блика, ЗСФСР – *Zakavkazskaja Sovetskaja Federativnaja Sotsialistitsjeskaja Respublika, ZSFSR*) var en kortvarig (1922−1936) sovjetrepublikk, bestående av Georgia, Armenia og Aserbajdsjan. Hovedstaden var Tbilisi.

I forbindelse med oppløsningen av det russiske imperium under den russiske revolusjon, dannet provinsene i Kaukasus deres egen føderale stat kalt Den transkaukasiske demokratiske føderale republikk. Innbyrdes nasjonale interessekonflikter og krig med Det osmanske rike førte til oppløsningen av republikken et halvt år senere, i april 1918. 

I de påfølgende år, var det innbyrdes borgerkrig mellom de tre territoriene, og Den røde armé var sterkt involvert. I mars 1922, ble området gjenforent som en sovjetrepublikk, og reorganisert som en enhetlig republikk i desember samme år. I 1936 ble Den transkaukasiske SFSR oppløst, og de tre provinsene ble omdannet til tre republikker: Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk, Den armenske sosialistiske sovjetrepublikk og Den aserbajdsjanske sosialistiske sovjetrepublikk.

Frimerker og posthistorie
-------------------------

2 gullkopek frimerke fra 1923
Før 1923 utga Georgia, Armenia og Aserbajdsjan sine egne frimerker. Føderasjonen begynte å utgi sine egne frimerker den 15. september 1923, og republikkenes egne frimerker ble ugyldige den 1. oktober. De første utgavene var frimerker fra Russland og Armenia med et overtrykk i form av en femkantet stjerne med en fembokstavers forkortelse av føderasjonens navn. Massiv inflasjon gjorde seg gjeldende, og de påfølgende utgaver med føderasjonens egne design − fire verdier med oljefelt som motiv, og fire valører med oljerigger og Sovjet-symboler over fjellene, varierte fra 40 000 til 500 000 rubler. Utgavene på 40 000 og 75 000 rubler ble deretter overstemplet 700 000 rubler. Den 24. oktober ble frimerkene utgitt på nytt med valører fra 1 til 18 gullkopek. Fra og med 1924 brukte føderasjonen Sovjetunionens frimerker.

| * v
* d
* r
Republikker i Sovjetunionen |
| --- |
| Øst-Europa | Hviterussiske SSR **·** Moldaviske SSR **·** Russiske SFSR **·** Ukrainske SSR | Sovjetunionens våpen |
| Sentral-Asia | Kasakhiske SSR **·** Kirgisiske SSR **·** Tadsjikiske SSR **·** Turkmenske SSR **·** Usbekiske SSR |
| Kaukasus | Armenske SSR **·** Aserbajdsjanske SSR **·** Georgiske SSR |
| Baltikum | Estiske SSR **·** Latviske SSR **·** Litauiske SSR |
| Kortlivede sovjetrepublikker | Transkaukasiske SFSR (1922–1936) **·** Karelo-finske SSR (1940–1956) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Øyeblikket da den «gyldne spikeren» ble slått ned i skinnegangen, som signliserte slutten på prosjektet.
Rutekart fra 1908
**Den transamerikanske jernbanen** var den første jernbanen som gikk tvers over Nord-Amerika, og ble bygd i perioden 1863 til 1869. Jernbanen var 3 069 km lang, strakte seg fra Sacramento i vest til Omaha i øst, og ble bygd av de to jernbaneselskapene Central Pacific Railroad og Union Pacific Railroad.

Bakgrunn
--------

Prosjektet ble startet av den amerikanske ingeniøren Theodore Judah, som i 1861 reiste til Washington, D.C. for å presentere sitt forslag om en transamerikanske jernbane for senatet og president Abraham Lincoln. Forslaget ble godt mottatt, og 1. juli 1862 ble Pacific Railroad Act vedtatt som ga de to selskapene tillatelse til å starte byggingen.

10. mai 1869 ble den siste skinnespikeren – av gull – slått inn ved Promontory Summit rett utenfor Ogden, Utah.

Byggingen
---------

Arbeidet med byggingen ble betalt av den amerikanske staten, og byggeselskapene ble betalt etter hvor mange engelsk mil som ble fullført. Dette resulterte i at Central Pacific Railroad ikke tjente mye på å legge skinnene gjennom fjellkjeden Sierra Nevada, øst i California. Arbeidet var i tillegg mye farligere i fjellene, ettersom gode sprengningsmetoder fremdeles ikke var oppfunnet, og mange arbeidere mistet livet som resultat av uforsiktig omgang med nitroglyserin, mange skred og andre ulykker.

Dette i motsetning til Union Pacific Railroad, som tjente stort på å legge skinner over det forholdsvis lette terrenget øst i USA.

Jernbanen i dag
---------------

En stor del av jernbanen finnes den dag i dag, mesteparten i områdene rundt Sierra Nevada, Utah og Wyoming. Også stedet hvor de to jernbanelinjene møttes er blitt bevart, og er et godt besøkt turistmål.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) First Transcontinental Railroad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* American Experience, Transcontinental Railroad – Interaktive kart, intervjuer og bildegallerier.
**Lorem ipsum** er opprinnelig et lettere redigert utdrag fra *De finibus bonorum et malorum* (*Om det høyeste mål for godt og ondt*) av Cicero. Opprinnelig begynte avsnittet: *Neque porro quisquam est qui do**lorem ipsum** quia **dolor sit amet, consectetur, adipisci** velit* («Ingen liker smerte for smertens skyld, eller søker den og ønsker den, bare fordi den er smerte…»).

Lorem ipsum brukes som fylltekst i grafisk design og sideombrekking for å demonstrere det grafiske utseende før den endelige teksten er klargjort. Denne bruken betegnes som greeking. Lipsum er også hyppig benyttet for å demonstrere skriftsnitt innen typografien. Siden betydningen av teksten er uforståelig for de fleste, egner den seg godt, fordi man har påvist at man blir påvirket av innholdet i teksten når man skal se på skriftsnitt eller design. Samtidig gir den en mer naturlig fordeling av ordlengder og tegnbruk enn dersom man fyller avsnittene med *svada*-tekst.

Fra 1500-tallet har den vanlige Lorem ipsum-teksten vært:

> Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
> 
> 
> 

Det er laget mange variasjoner av den opprinnelige versjonen for å inkludere tegn som er lite eller ubrukt i latin. Dessuten er det vanlig å utvide teksten, fra originalkilden eller med tilfeldig kvasi-latin, for å få dekket flere avsnitt uten å måtte gjenta den samme teksten.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Lorem ipsum – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* *lorem ipsum*-generator for typografisk fylltekst (*Ipsum* og andre språk og tegnsett)
* Lipsum.com (generell informasjon og *lorem ipsum*-generator)
* *Lorem ipsum*-generator
* *de finibus bonorum* – den fulle teksten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
Portal: Alternativ behandling

**Loren Eric Lockman** (født 2. mai 1961) er en amerikansk alternativ behandler.

Lockman promoterer vegansk diett og faste som universalkur mot de fleste sykdommer og lidelser. Han etablerte Tanglewood Wellness Center i Maryland, dette ble i 2005 flyttet til Panama, senere til Costa Rica. Lockman samarbeider med Timothy Scott Trader som har en Ph. D. fra vitnemålsfabrikken Life Science Institute.

I 2007 ble Lockman idømt bøter på totalt 390 000 dollar etter å at en pasient døde under hans behandling, samt ordre om å stoppe å praktisere medisin uten lisens. Pasienten hadde diabetes og Lockman hadde rådet henne til å stoppe å ta insulin. Da hun fikk et anfall av ketoacidose ga han henne store doser insulin, men hun mistet bevisstheten og døde etter kort tid. To andre pasienter hadde også klaget ham inn for uforsvarlig medisinsk behandling.

Referanser
----------

1. ↑  Case No. 2005-0028, Final Decision And Order Arkivert 29. april 2016 hos Wayback Machine. Maryland State Board Of Physicians
2. ↑  Clayton College of Natural Health: Be Wary of the School and Its Graduates Quackwatch
3. ↑  Unlicensed Practitioners Cited after Death of Diabetic Patient Quackwatch
***Russerinden*** (originaltittel: *Billions*) er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Ray C. Smallwood. Hovedrollen spilles av Alla Nazimova. Filmen er basert på et fransk skuespill skrevet av Jean-José Frappa og Henry Dupuy-Mazuel.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Prinsesse Triloff, en emigrant fra tsar-Russland, rømmer til Amerika. Hun forelsker seg snart i diktene til den fattige poeten Owen Carey, og blir hans anonyme velgjører. Når Owen arver en formue fra sin velstående onkel Krakerfeller, antar han onkelens identitet og overdrar sin egen identitet til en fattig venn: Frank Manners. På et feriested møter Owen den russiske prinsessen, og blir snart forelsket i henne.

Men Owen blir irritert over å oppdage at hun allerede er forelsket i Manners, som nå går under Owens identitet. Prinsessen oppdager endelig Owens virkelige identitet, og de to forelsker seg i hverandre. Men når et senere testament opphever arven Owen fikk fra sin onkel, blir han plutselig bervøs av prinsessens rikdom. Men samtidig oppdager prinsessen at hele formuen hennes nå har blitt konfiskert på grunn av den russiske revolusjonen i 1917.

Skuespillere
------------

* Alla Nazimova som Prinsesse Triloff
* Charles Bryant som onkel Krakerfeller / Owen Carey
* William Irving som Frank Manners
* Victor Potel som Pushkin
* John Steppling som Isaac Colben
* Marian Skinner som Mrs. Colben
* Bonnie Hill som Mazie Colben
* Emmett King som John Blanchard
* Eugene Klum som Bellboy

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑   Internet Movie Database, www.imdb.com, besøkt 14. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  BILLIONS
4. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Billions (film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Russerinden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Russerinden* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Russerinden* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Russisk-engelsk-norsk norsk-engelsk-russisk skogordbok*** er en flerspråklig
spesialordbok med faguttrykk innen skogbruk, økologi og
naturvern, med russiske og norske
oppslagsord og engelsk (for dyr og planter også latin)
som brobygger mellom oppslagsord og «løsningsord».

Boken ble utgitt på initiativ frå Fylkesmannen i Nordland,
landbruksavdelingen, og Institutt for skogbruk og jordbruksvitskap ved
Arkhangelsk Tekniske Universitet. Formålet har vært å avhjelpe de
språklige problemene man møter i samband med det internasjonale samarbeidet
som er under utvikling mellom Norge og Russland. Fylkesskogsjef
Ørnulf Kibsgaard og professor i skogbruksvitskap Vasilij Tsvetkov har vært
ansvarlige for prosjektet.

Ordboken har ca. 3 300 faguttrykk, herunder de vanligste ordene knyttet til
skogkultur, høstningsskogbruk, skogsdrift og treforedling og
sentrale begreper innen økologi og miljøvern.

Kilder
------

* *Russisk-engelsk-norsk norsk-engelsk-russisk skogordbok* Red.: Vasilij Tsvetkov og Ørnulf Kibsgaard , Arkhangelsk 2003 ISBN 5-261-00122-6
**Russell Irving Webb** (født 1. juni 1945 i Los Angeles), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 1972 i München.

Webb vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1972 i München. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Sovjetunionen og Ungarn under Sommer-OL 1972. Webb spilte ni kamper og scoret fem mål i OL-turneringen.

Han vant en sølvmedlaje på 100 meter bryst i Panamerikanske leker 1967 i Winnipeg i Canada.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Tysklands flagg München - Bronse Bronse i vannpolo, USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Russell Webb – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Russell Webb – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Russell Webb – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Russell Webb – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Russell Webb – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Royal African Company** var et engelsk handelskompani etablert av handelsmenn i London og familien Stuart etter Karl II kom til makten etter restaurasjonen i England. Selskapet ble fra starten ledet av Karls bror, hertugen av York og den senere Jakob II, formålet var handel med slaver og dets logo var en elefant og et slott. 

Det ble opprinnelig benevnt «the Company of Royal Adventurers Trading to Africa» og selskapet ble gitt monopol på den engelske slavehandelen ved stiftelsesdokumentet utstedt i 1660. Ved hjelp av den engelske hæren og marinen etablerte selskapet handelsposter på kysten av Vest-Afrika og det var ansvarlig for å arrestere andre engelske fartøy som forsøkte å transportere slaver.

Selskapet kollapset i 1667 i forbindelse med den andre anglo-nederlandske krig, en konflikt det selv hadde bidratt til å starte ved å angripe nederlandske handelsposter i Vest-Afrika i 1664. Selskapet ble gjenopprettet i 1672.

På 1680-tallet transporterte selskapet om lag 5 000 slaver i året. Mange ble brennmerket med bokstavene DY etter selskapets øverste leder, hertugen av York (Duke of York). Andre slaver ble merket med selskapets initialer, RAC, på brystkassen. 

Mellom 1672 og 1689 fraktet selskapet mellom 90 000 til 100 000 slaver og overskuddene fra slavehandelen gav store inntekter til eierne.

Guinea preget under Karl II  Foto: CNG coins () 
Fra 1668 til 1722 forsynte selskapet den engelske sentralbanken med gull for myntproduksjon. Mynter laget med dette gullet er preget med en elefant under portrettet av kongen, dette gullet gav også mynten dens navn, Guinea.

I 1698 mistet selskapet sitt monopol på slavehandel, dette var gunstig for handelsmenn i Bristol og slavehandelen økte dramatisk. Selskapet fortsatte med slavehandel til 1731, etter det drev man med handel av elfenben og gull og det ble endelig avviklet i 1752. Et etterfølgende firma var African Company of Merchants.

Litteratur
----------

* K.G. Davies, *The Royal African Company*, Taylor & Francis (1999)
* Robin Law, *The English in West Africa 1681-1683: The Local Correspondence of the Royal African Company of England 1681-1699*, Part 1 ISBN 0197261760
* Robin Law, *The English in West Africa, 1685-1688: The Local Correspondence of the Royal African Company of England 1681-1699*, Part 2 ISBN 019726252X
* Robin Law, *The English in West Africa, 1691-1699: The Local Correspondence of the Royal African Company of England, 1681-1699*, Part 3 ISBN 0197263925

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
Kjøpesenteret City Syd på Østre Rosten
Utbygging av E6 på Tiller i 2013.
**Tiller** er et bolig- og næringsområde i bydelen Heimdal i Trondheim kommune. Stedet var frem til 1964 en egen kommune.

Tiller kirke er sognekirke i Tiller sogn i Heimdal prosti. Det 24 km² store sognet omfatter de delene av stasjonsbyen Heimdal som ligger øst for jernbanen, og østover til Nidelva. Med formannskapslovene av 1837 var Tiller sogn en del av Klæbu formannskapsdistrikt, men ble utskilt som en egen landkommune med 533 innbyggere i 1899. I 1964 ble Tiller, Leinstrand, Byneset og Strinda innlemmet i Trondheim kommune. Tiller kommune hadde på dette tidspunktet 3 595 innbyggere.

Europavei 6 passerer gjennom Tiller fra nord til sør, og forbinder Trondheim med Melhus. En ny firefelts motorvei ble bygd i perioden 2011-2019. Første fase stod ferdig i 2013, mens resten ble åpnet senhøsten 2019. Tiller har store næringsarealer med blant annet kjøpesentre og rundt 300 bedrifter, særlig i Tillerbyen (tidligere Heimdalsmyra). Blant kjøpesentrene i dette området er City Syd det mest kjente. Ellers kan en nevne Tillertorget og StorM Senteret.

På Tiller finnes Rosten, Tonstad og Hårstad skoler, med til sammen rundt 1 100 elever, Nidaros Idrettsungdomsskole, Tiller videregående skole og Kristen videregående skole Trøndelag (KVT).

Den organiserte idretten er underlagt Tiller Idrettslag.

Tiller er plass til flere religiøse bygg og fasiliteter som: Tiller kirke, Birgittaklosteret, et katolsk nonnekloster, Rikets Sal tilhørende Jehovas Vitner, og det buddhistiske Chua Don Hau Tempelet.

Referanser
----------

1. ↑  Jukvam, Dag (1999). *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen* (PDF). Statistisk sentralbyrå. s. 66–67. ISBN 82-537-4684-9.
2. ↑  «Ny firefelts E6 på Tiller er ferdig | Statens vegvesen». *Statens vegvesen* **(norsk)**. 18. oktober 2013. Arkivert fra originalen 23. april 2018. Besøkt 23. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Sangpedagog** og **vokalpedagog** er yrkestitler for personer som underviser i sangteknikk. En sangpedagog er spesialisert innenfor sang og stemmebruk og har kunnskap om hvordan man underviser i dette. Han/hun har som oftest en solid sangutdannelse/erfaring i tillegg til undervisningsteori – pedagogikk. Undervisningen kan foregå i grupper eller en til en. En sangpedagog lærer eleven god pusteteknikk, stemmebruk, stemmefysiologi, gir øvelser for trening av stemmen og lærer eleven å utnytte stemmen sin maksimalt. Det legges også vekt på å lære eleven å formidle musikk og uttrykke seg gjennom instrumentet.

Sangpedagoger jobber i de fleste utdannelsesinstitusjoner innen musikk, fra lokale kulturskoler til universiteter og konservatorier. I tillegg driver mange sangpedagoger privat praksis og underviser solister eller kor.

Utdannelsen er i Norge fireårig. (Kristiansand, Bergen, Tromsø, Stavanger og Oslo) Det undervises i sangpedagogikk på mange universiteter og høgskoler i Norge.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Den romerske havguden Neptun framstilt på en romersk mosaikk fra omkring 250 e.Kr. Neptun har trefork og kappe i bueformet velificatio (romersk innramming av guddom ved hjelp av draperi) og kommer i en triumfvogn trukket av mytologiske sjøhester.
De greske havguddommene Poseidon og kona, nereiden Amfitrite, på skjellformet båt trukket av sjøhester. Foran sees sønnen Triton. Kobberstikk av Wenzel Hollar (1607–1677).
«Arion sur un cheval marin» viser den legendariske greske dikteren Arion med lyre sittende på en mytologisk sjøhest. Maleri av den franske klassisisten William Bouguereau fra 1855.
**Sjøhest**, **havhest** eller **hippokamp** (gresk: ἱππόκαμπος, *hippokampos*) er et fabelvesen kjent fra fønikisk, gresk og seinere også etruskisk mytologi, særlig som allegorisk figur i kunstverk. Fabeldyret blir framstilt med hode og forpart som en hest og bakpart som en fisk. Forbeina kan ha finner eller loffer og fiskehalen en krøll eller kveil midt på. Dyret kan også ha vinger.

Sjøhester er kjent som symbol og dekorelement siden oldtida. Blant annet blir havgudene Nerevs, Poseidon eller Neptun ofte avbildet ridende på en sjøhest eller seilende i en båt trukket av en, to eller flere sjøhester. Også nereider, greske havnymfer, blir ofte framstilt liggende på sjøhester og tilsvarende fabeldyr.

|  |
| --- |
| Slektsvåpen Vogt i segl 1723 med bl.a. sjøhest i skjoldet. Tegnet av Hans Krag

Sjøhester som grafisk figur har også vært brukt i våpenskjold og andre emblemer. Sjøhest i det norske slektsvåpenet Vogt kan ses i relieff utenpå Fred Olsengården i Oslo og malt på prekestolen i Tanum kirke i Bærum. En sjøhest under en kongekrone er kjennetegn for det statlige, norske Oljedirektoratet. |

Litteratur
----------

* Hans Krag: *Norsk heraldisk mønstring fra Frederik IV's regjeringstid 1699-1730*, Drøbak 1942 - Kristiansand S 1955, side 36.
* Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976)
* Hans Cappelen: «Slekten Vogts våpen: Den første havhest i norsk heraldikk?» , *Norsk Slektshistorisk Tidsskrift*, bind 33 (1991), side 145-167.
* Herman L. Løvenskiold: *Heraldisk nøkkel*, Oslo 1978
* Bjørn Bratbak: «Etatsemblem for Oljedirektoratet», *Heraldisk Tidsskrift*, bind 4, side 397-398, København 1975-1979 (bl.a. med uttalelse fra Hallvard Trætteberg og betegnelsen *havhest*)
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
* Harald Nissen og Monica Aase: *Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim*, Trondheim 1990

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hippocampus (mythology) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Kunst
**Sjøgata** i Mosjøen består av Nord-Norges lengste rekke av trehus og -brygger fra 1800-tallet, og er en av byens mest kjente severdigheter. I det historiske bymiljøet finnes det boliger så vel som restauranter, gallerier, museer og forskjellige forretninger. Like nedenfor Sjøgata renner en av landets beste sjøørretelver, det 16 mil lange Vefsna-vassdraget, ut i Vefsnfjorden.

Mye av bebyggelsen i Sjøgata er fredet, og det er lagt vekt på riktig bruk av gamle byggeteknikker, redskaper, detaljer og farger.

Fru Haugans Hotel fra 1794 ligger sør i gaten, og hotellet har en stor og beplantet hage ved elvebredden. Gjesterom og -leiligheter i gamle bygg er å leie gjennom Kulturverkstedet.

Hvert år arrangeres Galleria kunstfestival i Sjøgata.

«Riv alt sammen» het det i reguleringsplanen som Vefsn kommune fremmet i 1970. Høykonjunktur etter krigen ga behov for parkeringsplasser i sentrum av byen, og mange ønsket at Sjøgatas bygninger, som da var gamle og falleferdige, skulle rives. Det oppstod da en god del protester. Beboere og andre interesserte som så en verdi i å ta vare på gaten, mobiliserte til motstand mot riving. Også daværende kronprinsesse Sonja engasjerte seg. Ildsjeler i 1970-årene, blant andre foreningen *Lydiabryggas Venner*, bidro til at bebyggelsen ikke ble revet. De satte i gang et omfattende arbeid for å restaurere gamle bygninger i opprinnelig stil. En god del offentlige midler ble gitt til dette arbeidet. I dag betraktes prosjektet som en vellykket, da Sjøgata er blitt Mosjøens fremste turistattraksjon. Dessuten er det historiske bymiljøet aktivt brukt av folk og forretningsliv. I 2004 ble Sjøgata-miljøet tildelt Olavsrosa.

Referanser
----------

1. ↑  «Sjøgata i Mosjøen v/Kulturverkstedet». Olavsrosa. Arkivert fra originalen 28. februar 2007. Besøkt 15. oktober 2006.

Litteratur
----------

* Utnes, Knut: *Sjøgata i Mosjøen* Sjøgatas Vel, 1971.

Eksterne lenker
---------------

* Lydiabrygga
* Sjøgata.no Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
* Kulturverkstedet
* Vefsn museum Arkivert 31. august 2005 hos Wayback Machine.
* Galleria kunstfestival

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En norsk sjøkaptein (til venstre) og en matros på fergen MF «Bastø I» på vei inn mot Moss
**Sjøkaptein** (engelsk: *master mariner*) er en dekksoffiser som innehar kompetanse til å tjenestegjøre på skip uavhengig av bruttotonnasje og fartsområde som ansvarshavende vaktoffiser, overstyrmann og skipsfører.

Norge
-----

I Norge er tittelen sjøkaptein en beskyttet tittel som innehavere av kompetansesertifikat dekksoffiser klasse 1 i henhold til *forskrift om kvalifikasjoner og sertifikater for sjøfolk* har enerett til. Sertifikatet er det høyeste kvalifikasjonsdokument som utstedes til dekksoffiserer.

Tittelen indikerer i så måte kun kvalifikasjonene til innehaver, og betyr dermed ikke nødvendigvis at vedkommende faktisk tjenestegjør som skipsfører. På samme måte trenger ikke en skipsfører nødvendigvis å være sjøkaptein, så lenge det ikke er krav om denne kvalifikasjonen på skipet han tjenestegjør på.

Se også
-------

* Mannskap
* Besetning

Referanser
----------

1. ↑  stcw. «What are the STCW Requirements for Master Mariner?». *www.edumaritime.net* **(engelsk)**. Besøkt 7. august 2020.
2. 1 2  «Forskrift om kvalifikasjoner og sertifikater for sjøfolk - Lovdata». *Lovdata* **(norsk)**. Besøkt 30. mars 2018.

Kilder
------

* «Forskrift om kvalifikasjoner og sertifikater for sjøfolk - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 22. mars 2018.
«**Tanta til Beate**» er en sang med tekst og melodi skrevet av Lillebjørn Nilsen i 1982.

Den omhandler en duematende eldre dame i Gamlebyen som mimrer om Robert Normann og Django Reinhardts musikk. Mest kjent er String Swing-innspillingen med Nilsen, Hot Club de Norvège med Ivar Brodahl på fiolin og Jon Larsen på sologitar fra albumet *Original Nilsen*, og som vant Spellemannprisen 1982 (3,33 minutt). Melodien ble senere gjenutgitt på Hot Club de Norvèges album *The best of Hot Club* (1991) og Nilsens egen *40 spor* (1995).

Av andre innspillinger nevnes Gitarkameratene på albumet *Gitarkameratene* (1989), der Nilsen var medlem,
Blodsbrødre på albumet *Syng og vær glad* (1999), Pitsj på albumet *Pitsj* (2006) og den danske gruppen Håndswing (2004) på dansk med tittelen *Gamle Tante Liva*.

Melodien har inspirert navngivingen av blant annet spisestedet «Tanta til Beate», beliggende i Schweigaards gate i Oslo. Sangen spilles også av sigøynere blant annet i Paris, og Lillebjørn Nilsen har således greid «å eksportere rødvin til Frankrike», som han sa i programmet Landeplage.

Referanser
----------

1. ↑  Tekst til «**Tanta til Beate**» Lillebjørn Nilsen hjemmeside
2. ↑  Noter i original toneart G-moll til «**Tanta til Beate**» Musescore
3. ↑  NRK-programmet Landeplage om Tanta til Beate, sendt 17. februar 2009 Arkivert 2009-02-19, hos Wayback Machine.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Sibbhult kirke  Foto: David Castor 
**Sibbhult** er et tettsted i Östra Göinge kommune i Skåne län i Sverige. Det ligger cirka 20 kilometer nord for Kristianstad og cirka 30 kilometer øst for Hässleholm. I 2010 hadde tettstedet 1 364 innbyggere.

Næringsliv
----------

Sibbhult er mest kjent på grunn av steinindustrien samt de to konsernene Scania, som produserer girkasser for lastebiler og busser, og HAKI, som produserer bygningsstillaser. I mars 2006 ble det kunngjort at Scania planla å flytte produksjonen til Södertälje. Den 16. juni 2008 ble den siste girkassen produsert i Sibbhult,, men allerede senere samme år var andre selskaper i ferd med å overta lokalene og de ansatte med andre, lignende virksomheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 22. mars 2016.
2. ↑  Kristianstadsbladet.se: Scania lägger ner i Sibbhult[*død lenke*] (Lest 3. mars 2008)
3. ↑  Kristianstadsbladet.se: siste girkassen blir igjen i Östra Göinge[*død lenke*] (Lest 3. mars 2008)

  


| * v
* d
* r
Östra Göinge kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Broby **·** Glimåkra **·** Hanaskog **·** Hjärsås **·** Immeln **·** Knislinge **·** Sibbhult |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**«Too Many People»** er en sang av Paul McCartney og hans kone Linda McCartney. Sangen er hentet fra deres album *Ram*, utgitt i 1971.

«Too Many People» ble skrevet som et spark mot McCartneys tidligere kompis og bandmedlem John Lennon, og hans hustru Yoko Ono.

«Jeg tittet på mitt andre soloalbum, Ram, forleden og jeg husket at det var en ørliten referanse til John på hele greia. Han hadde drevet med mye preiking, og det havnet litt opp i nesen min. I en sang skrev jeg, ‘Too many people preaching practices’, jeg tror det var linja, jeg mener, det var en liten pek mot John og Yoko. Det var ikke noe annet på den om dem. Å ja, det var ‘You took your lucky break and broke it in two.’»
—Paul McCartney, Playboy, 1984
Sangen begynner med linjen «piss off», senere også avslørt som et direkte angrep på Lennon. Som reaksjon skrev Lennon den åpenbart hatefulle sangen «How Do You Sleep?» på sitt album *Imagine*. McCartney skrev senere «Dear Friend», et tilbud om fred, og utga den på albumet *Wild Life*.

Sangen er inkludert på samleplaten *Wingspan: Hits and History* fra 2001. Den ble også spilt på konsert for første gang på McCartneys turné i USA høsten 2005.

Musikere
--------

* Paul McCartney - vokal, bassgitar
* Linda McCartney - koring
* David Spinozza - gitar
* Hugh McCracken - gitar
* Denny Seiwell - trommer

Referanser
----------

1. ↑  «Paul McCartney 1984 Playboy Interview» Arkivert 10. november 2012 hos Wayback Machine.. *The Trustees of Indiana University*

Eksterne lenker
---------------

* Sangtekst hos *MetroLyrics*
Ekspertgruppen som utredet problemene med tyske krigserstatninger og la frem Dawesplanen
**Dawes-planen**, oppkalt etter den amerikanske politikeren Charles G. Dawes, var en plan presentert den 16. august 1924, i den hensikt å regulere Tysklands krigserstatning etter første verdenskrig.

En konsekvens av hyperinflasjonen i Weimarrepublikken var at det ble umulig for Tyskland å betale krigserstatning etter første verdenskrig. Dersom ikke Tyskland betalte dette til Frankrike og Storbritannia, kunne heller ikke disse i sin tur betale sine lån til USA. For å avhjelpe dette ble Dawes-planen utarbeidet:

* De franske troppene skulle trekkes ut av Ruhr så Ruhrokkupasjonen ble avsluttet
* Erstatningssummen skulle reduseres
* Tyskland skulle bevilges lån fra andre land
* Privat amerikansk kapital skulle investeres i Tyskland

Gjennomføringen av Dawes-planen forårsaket en viss velstand, hvor misnøyepartiene mistet mange av sine velgere. Velstanden hvilte likevel på en ustabil grunn ettersom den i stor grad var forårsaket av lån. Problemer med gjennomføring av Dawesplanen førte mot slutten av 1920-årene til Youngplanen, hvor den tyske gjelden ble kraftig redusert.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Dawesplanen i Store norske leksikon

Kilder
------

* «The Dawes Plan, the Young Plan, German Reparations, and Inter-allied War Debts», fra USAs utenriksdepartement

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
Davíð Oddsson (t.h.) på besøk hos president George W. Bush i juli 2004.
**Davíð Oddsson** (født 17. januar 1948) var sjef for den islandske sentralbanken og tidligere politiker for det konservative Sjálfstæðisflokkurinn (*Selvstendighetspartiet*). Da den islandske økonomien brøt sammen høsten 2008, ble det krevd at Davíð måtte gå av som sentralbanksjef, og etter at statsminister Jóhanna Sigurdardóttir flere ganger også ba ham om å trekke seg, forlot han jobben den 26. februar 2009.

Han var Islands statsminister i perioden 1991–2004 og utenriksminister 2004–2005. Han er den islandske statsministeren som har sittet lengst på sin post. 

Davíð Oddsson tok juridisk utdannelse ved Islands universitet, der han ble uteksaminert i 1976. Fra 1982 til 1991 var han Reykjavíks borgermester.

7. september 2005 meddelte han at han ville trekke seg tilbake fra politikken, og senere samme måned overlot han utenriksministerposten til Geir H. Haarde. I oktober 2005 ble han så utnevnt til sentralbanksjef.

Ved siden av sine offentlige embeter er Davíð Oddsson forfatter – han har gitt ut diktsamlinger, skuespill og noveller. Byggingen av turistattraksjonen Perlan blir ofte kreditert til han.

Oddsson ble i 1991 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Kilder
------

* E24.no Går fra Islands sentralbank


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Steingrímur Hermannsson** | **Islands statsminister**(1991–2004) | Etterfølger:**Halldór Ásgrímsson** |
| Forgjenger:**Halldór Ásgrímsson** | **Islands utenriksminister**(2004–2005) | Etterfølger:**Geir Haarde** |

Portaler: Island | Litteratur



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Sjøkartnull** er referansenivået for dybder i sjøkart og tidevannstabeller.

Fra 1. januar 2000 har de fleste Nordsjølandene innført laveste astronomiske tidevann (LAT) som felles referansenivå for dybder i sjøkart. I områder der tidevannsforskjellene er små sammenlignet med værets utslag på vannivået, hender det at sjøkartnull legges noe lavere enn LAT. På Sørlandskysten og i Oslofjorden kan vannstanden over lengre tid være lavere enn LAT, og dermed er sjøkartnull i indre Oslofjord, innenfor Drøbaksundet, lagt 30 cm lavere enn LAT, og 20 cm lavere enn LAT langs kysten fra grensen mot Sverige til Utsira. For resten av Norge med Svalbard er sjøkartnull lik laveste astronomiske vannstand.

Ved høyt lufttrykk og fralandsvind kan reell vannstand være lavere enn sjøkartnull.

Nullnivået på landkart, for eksempel NN2000 i Norge, ligger omtrent ved middelvannstanden, altså høyere enn sjøkartnull. Forskjellen på de to nullnivåene vil variere fra sted til sted avhengig av størrelsen på tidevannsamplituden.

Referanser
----------

1. ↑  «Sjøkartnull». *Kartverket*. Arkivert fra originalen 11. desember 2015. Besøkt 10. desember 2015.
**Den demokratiske republikken Kongos kvinnelandslag i fotball** representerer Den demokratiske republikken Kongo (*fra nå av omtralt som Kongo, Republikken Kongo blir omtalt som Republikken Kongo*) i internasjonal fotball. 

Kongo deltok for første gang i mesterskapssammenheng med Afrikamesterskapet ved å kvalifisere seg på walkover til mesterskapet i 1998. Det gikk overraskende bra i mesterskapet. Kongo kom i gruppe med Nigeria, Marokko og Egypt. Kongo tapte mot Nigeria, men spilte uavgjort mot Marokko og vant mot Egypt, og kom videre på målforskjell til semifinalen. Der ble det stopp etter at Ghana slo dem 4-1. I bonsefinalen møtte de Kamerun, og greide uavgjort etter ekstraomganger og seier etter straffespark. Denne bronsemedaljen er landslagets største bedrift.

Kongo trakk seg fra kvalifiseringen til mesterskapet i 2000, og kom til andre kvalifiseringsrunde, der de tapte for Angola i mesterskapet i 2002. Kongo trakk seg igjen til kvalifiseringen til mesterskapet i 2004, noe som skapte en bisarr situasjon ettersom deres motstandere, Gabon også trakk seg. Ved å møte opp hadde en av dem automatisk kvalifisert seg. I stedet kom Mali med til mesterskapet som beste taper. 

Nettopp Mali møtte Kongo igjen i gruppespillet i mesterskapet i 2006, som Kongo kvalifiserte seg til på bekostning av Zambia og Senegal. I tillegg til Mali, besto gruppen av Kamerun og Ghana. De to sistnevnte kom videre, på tross av at Kongo tok sitt eneste poeng ved å spille uavgjort mot Kamerun. Kongo kvalifiserte seg ikke til mesterskapet i 2008, ettersom de tapte andre kvalifiseringsrunde mot Republikken Kongo. Kongo tapte også kvalifiseringen til OL i 2008 mot Ghana.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
**Royal Albert Hall** er et konserthus i South Kensington i bydelen Kensington and Chelsea i London. Konserthuset er oppkalt etter prins Albert, dronning Victorias ektefelle, og ble innviet den 29. mars 1871. Albert Hall ligger i «museumskvarterene» omkring Kensington Gardens der man også finner Victoria and Albert Museum, Natural History Museum og Science Museum.

På 1890-tallet startet dirigenten Henry Woods populære *Promskonserter* i Albert Hall. Disse avholdes fortsatt om sommeren, med den pompøse avslutningskonserten *Last Night of the Proms* i september som har et fargerikt folkeliv med flagg og bannere som kan minne mer om et idrettsarrangement enn en konsert.

Albert Hall blir ofte brukt ved store musikkarrangementer, og ikke bare til klassisk musikk, men også store pop- og rockekonserter har blitt holdt her oppigjennom årene. Publikumskapasiteten i den ovale arenaen er på inntil 9 000 tilskuere, men dagens sikkerhetsbestemmelser tillater ikke at det slippes inn mer enn 7 000 tilskuere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Albert Hall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**Großer Festsaal der Wiener HofburgWien**

 | **Eurovision Song Contest Arena**1968 | Etterfølger :**Teatro RealMadrid** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**«Too Young»** er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Sidney Lippman (melodi) og Sylvia Dee (tekst). Den ble publisert i 1951.

I USA ble den best kjente versjonen av sangen spilt inn på plate av Nat King Cole 6. februar 1951 og utgitt av Capitol Records med katalognummer 1449. Den ble en millionselgende plate.

Pianisten Alberto Fernando Riccardo Semprini spilte inn en instrumentalversjon med rytmeakkompagnement i London 7. juli 1950 som andre melodi i medleyen «Dancing to the piano (No. 7): Hit Medley of Slow Foxtrots. 1. del» med «Alice in Wonderland» og «Forbidden Love». Medleyen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10123. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3192. 

Innspillingen med Patty Andrews ble utgitt av Decca Records med katalognummer 27569.

Roald Stensby and his Rocking Dukes spilte inn sangen 30. oktober 1959. Den ble utgitt på EP-platen *King Roald at Jordal Amfi* (Odeon GEON 40).

Sam Cooke spilte den inn. Den ble utgitt på hans album *Hits of the Fifties*.

Norske versjoner
----------------

På norsk bærer den tittelen «For ung».

| År | Sangtittel | Artsist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951 | «For ung» | Aage Braarud med Robert Levins orkester | Egil Hagen | 78-plate | His Master's Voice A.L. 3168 |
| 1951 | «For ung» | Kjell Haugen med Øivind Berghs orkester | Pelle | 78-plate | Columbia GN 1254 |

Listeplasseringer
-----------------

Nat King Coles versjon lå på Billboard Best Sellers In Stores-listen i 29 uker og lå på en førsteplass i fem uker.

Flere samtidige versjoner ble også spilt inn på plate og kom på listen, men ikke med en like høy plassering.

Patty Andrews' versjon kom på Billboard Best Sellers In Stores-listen 8. juni 1951 og lå som best som nummer 30. På andre Billboard-lister kom denne versjonen så høyt som nummer 19.

Versjoner som ikke nådde Top 30 Best Sellers In Stores-listen, men som kom på andre Billboard-lister var med Toni Arden (# 15, på Columbia), Fran Allison (# 20, på RCA), Richard Hayes (# 24, på Mercury) og Michael Jackson (på Motown).

I Storbritannia hadde Jimmy Young en hitversjon med sangen, også spilt inn på plate i 1951.

En versjon med Donny Osmond ble en hit for ham. Den kom inn på den britiske singlelisten 16. september 1972 og lå der i 15 uker med nummer fem som høyeste plassering. Den lå også åtte uker på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten med nummer tre som høyeste plassering, etter at den ble utgitt på singlen MGM 14407 i 1972.

Fotnote og referanser
---------------------

1. ↑  På platen angitt som Semprini, piano with Rhythm accompaniment
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  Se plateetiketten
4. 1 2   Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
5. 1 2 3   Lonergan, David (28. januar 2004): *Hit Records 1950-1975*. Lanham, Maryland. Scarecrow Press ISBN 978-0810851290
6. ↑  Chart Stats - Donny Osmond - Too Young
7. ↑  Whitburn, Joel (1. november 2000): *The Billboard Book of Top 40 Hits (7th Rev. edition ed.)*. New York: Watson-Guptill Publications ISBN 978-0823076901
Ordenstegn for fjerde grad av *Den dobbelte drageorden*. Tildelt svensken Conrad Martin Looft og nå i samlingene til Armémuseum i Stockholm.
**Den dobbelte drageorden** (kinesisk: *Shuang Lung Pao Hsing*) var en keiserlig kinesisk orden innstiftet av keiser Guangxu 7. februar 1882. Den var lenge keiserrikets eneste orden og ble tildelt for fremragende tjenester. *Den dobbelte drageorden* ble opphevet i 1912, som følge av den republikanske revolusjon i Kina.

Inndeling
---------

*Den dobbelte drageorden* var inndelt i fem klasser der de første tre igjen var inndelt i tre grader.

* Første klasse
	+ Første grad
	+ Andre grad
	+ Tredje grad
* Andre klasse
	+ Første grad
	+ Andre grad
	+ Tredje grad
* Tredje klasse
	+ Første grad
	+ Andre grad
	+ Tredje grad
* Fjerde klasse
* Femte klasse

Insignier
---------

Insigniene for *Den dobbelte drageorden* gjennomgikk endringer. Fra 1882 til 1900 besto ordenstegnet for første klasse av en rektangulær medaljong i gull med motiv av to blå drager mot en gul bakgrunn. I midten fantes en loddrett innskrift som forklarte ordenens navn og klasse. Ordenstegnene var utstyrt med forskjellige edelstener, avhengig av grad og klasse. For lavere klasser var ordenstegnene sirkulære, med to drager i midten omkring en edelsten. I 1900 ble ordenstegnene endret og det tilkom en ordensstjerne for første og andre grad, også denne gang med drager i midtmedaljongen. 

Ordensbåndet hadde forskjellige utforminger. I en variant var det rikt ornamentert med drager som det sentrale motiv. I en annen variant var ordensbåndet blått med gule striper.

Tildeling
---------

Fram til 1908 ble *Den dobbelte drageorden* kun tildelt utlendinger, men fra og med dette året kunne også kinesere tildeles ordenen. *Den dobbelte drageorden* ble først og fremst brukt i diplomatiske forbindelser mellom Kina og andre land. 

Tildeling av de ulike grader og klasser var regulert slik at første grads første klasse ble tildelt andre lands regjerende monarker, andre klasse ble tildelt arveprinser, prinser og andre medlemmer av fyrstelige familier, mens tredje klasse ble tildelt flåteadmiraler, feltmarskalker, ambassadører og ministre. Andre og tredje grader ble tildelt militære og diplomater, etter et system der rang bestemte utnevnelse til bestemte klasser innen hver grad.

Norske innehavere
-----------------

Også nordmenn ble tildelt *Den dobbelte drageorden*. Blant mottagerne var Christian Michelsen og Johan Wilhelm Normann Munthe.

Referanser
----------

1. ↑  «DigitaltMuseum: Ordenstecken». DigitaltMuseum. Besøkt 18. mars 2012.

Litteratur
----------

* (en) Paul Kua: China, i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 999.
* (en) «Empire of China» i Robert Werlich: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 95–96.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av ordenstegn, Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |