recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Det kinesiske vitenskapsakademis bibliotek i Beijing
**Det kinesiske vitenskapsakademi** (forenklet kinesisk: 中国科学院; tradisjonell kinesisk: 中國科學院; pinyin: *Zhōngguó Kēxuéyuàn*, på engelsk: *The Chinese Academy of Sciences* [CAS]), tidligere kjent som *Academia Sinica*, er Folkerepublikken Kinas nasjonale akademi for naturvitenskaper. Det deler historiske røtter med *Academia Sinica* i Taipei. 

Det har sitt hovedkvarter i Zhongguancun i bydistriktet Haidian i Beijing, og har avdelinger landet rundt. Det er en institusjon underlagt Kinas Statsråd, det vil di regjeringen. Akademiet har initiert hundrevis av kommersielle selskaper, blant annet selskapet Lenovo.

Avdelinger
----------

Det kinesiske vitenskapsakademi har seks avdelinger:

* I. Matematikk og fysikk,
* II. Kjemi,
* III. Biovitenskaper og medisinske vitenskaper,
* IV. Geovitenskaper,
* V. Computervitenskaper, og
* VI. Tekniske vitenskaper.

Dessuten har pr 2013 det kinesiske vitenskapsakademi tolv filialer i Shenyang, Changchun, Shanghai, Nanjing, Wuhan, Guangzhou, Chengdu, Kunming, Xi’an, Lanzhou og Ürümqi. Det kinesiske vitenskapsakademi har 84 institutter, to universitetet (Kinas universitet for vitenskap og teknikk i Hefei i Anhui og Det kinesiske vitenskapsakademis universitet), to colleges, fire dokumentasjons- og informasjonssentra, tre sentra for teknologisk support og to redigeringsenheter. Disse filialer og byråer befinner seg i tyve kinesiske provinser. Det kinesiske vitenskapsakademi har i åtte industriavdelinger utstyrt eller opprettet over 430 høyteknologiske selskaper - hvorav åtte er børsnoterte.

Presidenter
-----------

1. Guo Moruo (郭沫若): 1949–1978
2. Fang Yi (方毅): 1979–1981
3. Lu Jiaxi (卢嘉锡): 1981–1987
4. Zhou Guangzhao (周光召): 1987–1997
5. Lu Yongxiang (路甬祥): 1997–2011
6. Bai Chunli (白春礼): 2011–

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chinese Academy of Sciences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Etter 1.d4 Sf6 2.c4 g6 3.Sc3 d5

**Grünfeld** eller **Grünfeldindisk** er en sjakkåpning som er definert av åpningstrekkene 

* 1.d4 Sf6 (halvlukket dronningbondeåpning)
* 2.c4 g6
* 3.Sc3 d5.

Grunfeld er en hypermoderne åpning, og er regnet som enda mer aggressiv enn kongeindisk. Den er oppkalt etter den østerrikske spilleren Ernst Grünfeld som begynte å spille dette på 1920-tallet. Åpningen har blitt spilt av mange stormestere, inkludert Vassilij Smyslov, Viktor Kortsjnoj, Bobby Fischer og Garri Kasparov.

Prinsipper og varianter
-----------------------

Åpningen er regnet som «hypermoderne» fordi svart tillater hvit å bygge opp et stort sentrum av bønder tidlig i spillet for så å satse på å bryte den ned. Dette illustreres klarest i avbyttevarianten 4.cxd5 Sxd5 5.e4 Sxc3 6.bxc3. Svart vil nå spille på å angripe i sentrum med trekk som ...Lg7 og ...c5, og ofte ...Sc6 og ...Da5. Hvit forsøker å bruke terrengfordelen til å sette i gang et angrep mot den svarte kongen. Den klassiske, mest solide varianten for hvit er å sette en løper på c4 og springer på e2. Senere har også springerutvikling til f3 vært regnet som fullt likeverdig til tross for at ...Lg4 binder springeren. En annen nyere plan involverer Le3, Dd2 og Tc1 eller Td1 for å forsterke det hvite sentrum, få det hvite tårn vekk fra a1-h8 diagonalen og forberede et d4-d5 fremstøt. Dette blir best taklet med ...Da5 og ...cxd4 for svart. Han håper da å komme inn i et sluttspill der han har mer aktive brikker, og kan bryte ned sentrum med ...f5 senere.

Et poulært system som spilles omtrent like ofte som avbyttevarianten er det russiske system med utviklingen Sf3 og Db3. Hvit har ikke et like stort sentrum som i avbyttevarianten, men har en sunn utvikling. Andre systemer har en hvit løperutvikling til g2, som blant annet Karpov har spilt en del. Varianter der hvit spiller g3 og venter med Sc3, f.eks 1.d4 Sf6 2.c4 g6 3.g3 d5 kalles «Neo-Grünfeld».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Elise Fagerli** (født 1970, død 1996), var en norsk grafiker og illustratør. Hun studerte ved Statens Høgskole for Kunsthåndverk og Design i Bergen, Institutt for illustrasjon og grafisk design, fra 1991 til 1996. Hovedoppgaven bestod av en utforskning av skrift som billedelement med utgangspunkt i et utdrag fra *Norsk Ordbog* av Ivar Aasen. 

Hun debuterte som illustratør i 1995 med *Ulvehunger* etter å ha vunnet andrepris i en billedbokkonkurranse arrangert av Tegnerforbundet og Cappelen. *Ulvehunger* er en humørfylt tolkning av eventyret om Rødhette og Ulven, der Rødhette først spiser all maten i kurven, så ulven - men bestemor slipper unna fordi hun er for seig.

Elise Fagerli ble innkjøpt av Norsk Kulturråd 1995 og deltok på flere utstillinger, bl.a. «Bok som objekt» på Rogaland Kunstnersenter 1994, «Biletbokutstilling» Tegnerforbundet 1994, «Biennale of illustrations» i Bratislava 1995, Trøndelagsutstillingen 1995 og Det Norske Teateret posthumt i 1996.

Utgivelser
----------

* Elise Fagerli: *Ulvehunger*, Cappelen (1995) ()
* Rolf Sagen og Elise Fagerli (ill.): *Den gongen eg var elvefiskar*, Cappelen (1995) ()

Referanser
----------

1. ↑  Ivar Orvedal, «Ny, evig. Minneord for Elise Fagerli», Klassekampen, 6. februar 1996. Side: 10
2. ↑  «Laget beste bilde-bok», Arbeiderbladet 16. april 1994. Side: 21
3. ↑  «Eventyrbilder vant førsteprisen». Aftenposten. 17. april, 1994. Side: 28
4. ↑  «Folkeeventyr i ny og annerledes drakt». Aftenposten. 19. april, 1995. Side: 36
5. ↑  «Ivar Aasens tekst som skriftbilder». Aftenposten. 28. desember, 1996. Side: 18

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Elise Fagerli i BIBSYS
* Omtale i katalog for utstillinga "Tidt eg minnest", Volda, 1995. ()
* Skrift som bilde, skrift som illustrasjon i Replikk : tidsskrift for human- og samfunnsvitenskap #2, 1996

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** SUDOC
 |
En pneumatisk slagtrekker med 12.7 mm (1⁄2 toms) firkantet utgangsaksling for feste av for eksempel pipenøkkel.
En **muttertrekker** er en type slagtrekker, altså et verktøy som gir rotasjonsbevegelse til en aksling med kraftige impulser. Den brukes til montering og demontering av festemateriell som krever høyt moment. Slagtrekkeren fungerer ved å lagre en større mengde bevegelsesenergi i en rotasjonsmasse som plutselig leverer denne energimengden til utgangsakslingen (firkanten).

Muttertrekkere kan brukes til festing av hjulmuttere som et alternativ til for eksempel hjulkryss. Disse maskinene har ofte 12.7 mm (1⁄2 toms) firkantfeste til pipenøkkel, og har meget høyt moment (f.eks. 400 Nm).

Slagtrekkeren kan være drevet elektrisk, pneumatisk (trykkluft) eller hydraulisk, men den pneumatiske (luftdrevne) slagtrekkeren er mest utbredt.

Se også
-------

* Slagskrutrekker

Referanser
----------

1. ↑  «Cordless impact driver guide». *Best Impact Driver Reviews 2016* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 12. april 2016. Besøkt 12. april 2016.
**Jules Bonvalet** (født 18. juni 1888, død ukjent) var en belgisk rytter som deltok i de olympiske leker OL 1920 i Antwerpen og OL 1924 i Paris.

Bonvalet vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt, bak Sverige og Italia. Det belgiske laget besto av Bonvalet på hesten «Weppelghem», Oswald Lints på «Martha», Jacques Misonne på «Gaucho» og Roger Moeremans d’Emaüs på hesten «Sweet Girl». Bonvalet kom på tolvteplass i den individuelle konkurransen i feltritt og han ble nummer femten i sprangridning med hesten «Weppelghem».

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i hestesport, feltritt lag Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jules Bonvalet – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jules Bonvalet – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jules Bonvalet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jules Bonvalet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jules Bonvalet – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Pollinering er et klassisk eksempel på mutualisme.
**Mutualisme** i biologi er en interaksjon mellom to arter der begge arter drar fordel av interaksjonen. Mutualisme en form for symbiose. 

Velkjente eksempler på mutualisme er: lav, der en sopp og en alge eller blågrønnbakterie lever sammen og soppen sørger for bl.a. vann, næringssalter og beskyttelse og algen/blågrønnbakterien sørger for karbohydrater via fotosyntese. Pussefisk som leppefisker som spiser parasitter fra større fisk. Dyrepollinering der pollinatoren skaffer seg en ressurs, ofte mat, og planta oppnår befruktning. Nitrogenfikserende bakterier som finnes i røttene til flere plantegrupper og som tilfører planta nitrogenoksider samtidig som bakteriene er beskytta mot luftas oksygen.

Hvor tett koblingen er mellom de to organismene er varierer, i noen tilfelle er en eller begge totalt avhengig av mutualismen for å overleve eller reprodusere. Dette kalles obligat mutualisme. I andre tilfeller er avhengigheten ikke livsnødvendig, den er fakultativ. Eksempler på begge typer finnes inne pollinering. I de fleste tilfeller vil både planta og dyret kunne nyttiggjøre seg flere ulike arter og mutualismen mellom to bestemte arter er fakultativ. Imidlertid er det noen tilfeller der en planteart er helt avhengig av en insektart. Slik obligat mutalisme finnes mellom fiken og fikenveps og trolig mellom Madaskars stjerneorkide (*Anaegraceum sesquipedale*) og dens pollinator, *Xanthopan morgani praedicta.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
Valgforbundet SYRIZA under ledelse av Alexis Tsipras (bildet) ble valgets vinner 6. mai 2012**Parlamentsvalget i Hellas mai 2012** ble avholdt 6. mai som et nyvalg. Hellas' president Karolos Papoulias hadde 11. april 2012 oppløst parlamentet etter forslag fra statsminister Loukas Papadimos.

Regjeringsdannelse
------------------

Ifølge Hellas' Grunnlov artikkel 37 skal etter et valg, lederen av det største partiet få i oppdrag av presidenten å danne regjering. Dersom dette mislykkes går oppdraget videre til det nest største partiet og om heller ikke dette lykkes, endelig til det tredje største partiet. Dersom samtlige tre forsøk mislykkes skal det skrives ut nyvalg. Hvert sonderingsforsøk kan vare inntil tre dager. Fristen for å danne regjering etter valget 6. mai var 17. mai.

Valgresultatet viste at en regjeringsdannelse kunne bli vanskelig. Nea Dimokratia ble det største partiet etter valget, men partilederen Antonis Samaras måtte dagen etter valget oppgi forsøket på å danne regjering. Oppdraget gikk 8. mai videre til lederen av valgalliansen SYRIZA Alexis Tsipras, men 9. mai måtte også han oppgi forsøket. Den 10. mai fikk lederen av PASOK Evangelos Venizelos i oppdrag å danne regjering.

Referanser
----------

1. ↑  Hellas' innenriksministerium Arkivert 10. mai 2012 hos Wayback Machine. Besøkt 9. mai 2012
2. ↑  Hellas' Grunnlov i Verfassungen.eu, besøkt 10. mai 2012 (tysk)
3. ↑  manager-magazin.de Besøkt 10. mai 2012
| Slaget ved Oravais |
| --- |
| Konflikt: Del av Napoleonskrigene |
| Skisse over slaget ved Oravais |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 14. september 1808 |
| Sted | Oravais, 50 kilometer nord for Vasa63°16'57,83"N 22°22'30,11"Ø |
| Resultat | Russisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Keiserflagget Russland |
| Kommandanter og ledere |
| Carl Johan Adlercreutz | Nikolaj Kamenskij |
| Styrker |
| 5 500 | 7 000 |
| Tap |
| 900 | 1 400 døde  600 sårede |

| Artikkelen inngår i serien om
**Finskekrigen** |
| --- |
|  |
| Pyhäjoki ·
Siikajoki ·
Revolax ·
Sveaborg ·
Pulkkila ·
Lemo ·
Nykarleby ·
Vasa ·
Kokonsaari ·
Lappo ·
Rimito Kramp ·
Sandöström ·
Kauhajoki ·
Alavo ·
Karstula ·
Grönvikssund ·
Ruona ·
Ömossa ·
Jutas ·
Oravais ·
Palva sund ·
Virta bro ·
Hörnefors ·
Sävar ·
Ratan |

**Slaget ved Oravais** var et slag under finskekrigen som fant sted den 14. september 1808 ved byen Oravais i dagens Finland. Slaget markerte et avgjørende punkt i finskekrigen, det ble vurdert å være Sveriges siste sjanse til å vinne konflikten. Slaget ved Oravais var det blodigste slaget under hele krigen, av de totalt 12 500 soldatene som deltok fra begge sider var det 2 300 døde eller sårede.

Bakgrunn
--------

I begynnelsen av krigen hadde de svenske styrkene utover vinteren og våren trukket seg tilbake til Uleåborg, for å gå på offensiven på sommeren 1808. De svenske styrkene klarte å slå tilbake de russiske styrkene og nå Savolax, på tross av tapet av Sveaborg. I august 1808 hadde de russiske styrkene fått forsterkninger og ble etterhvert tallmessig overlegne, de underlegne svenske styrkene måtte igjen trekke seg tilbake nordover. Oberst Georg Carl von Döbeln ble sendt i front til Nykarleby for å hindre en omringing fra fremrykkende russiske styrker. En russisk styrke ble stoppet av von Döbeln sør for Nykarleby, i slaget ved Jutas. 

Samtidig med slaget ved Jutas forfulgte den russiske hovedstyrken svenskene og marsjerte nordover fra Vasa. I front for russerne var den energiske generalen Jakov Petrovitsj Kulnev og hans styrker var de første som kom i kamp med de svenske styrkene.

Slaget
------

De første skuddene i det som ble kjent som slaget ved Oravais ble utvekslet mellom svenske og russiske styrker på morgenen den 14. september, mellom Kulnevs styrker og en svensk forpost ved en bro i skogen. I det skuddvekslingen ble mer intens så ble den svenske stillingen forsterket samtidig som den russiske hovedstyrken ankom. Kampen fortsatte med store tap på begge sider inntil situasjonen ble uholdbar for de svenske styrkene og de trakk seg tilbake til sine forsvarsstillinger klokken 10 på formiddagen. Retretten ble dekket av en enkelt kanon, kommandert av den 15 år gamle fenriken Wilhelm von Schwerin.

Eksterne lenker
---------------

* Om slaget, fra byen Oravais (svensk)[*død lenke*]
* Hovedsider for Oravais Historiska Förening (svensk)
| Slaget ved Palva sund |
| --- |
| Konflikt: Del av Napoleonskrigene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 18. september 1808 |
| Sted | Palva sund, ved Åbo i dagens Finland60°27'7,2"N 21°39'39,6"Ø |
| Resultat | Russisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Keiserflagget Russland |
| Kommandanter og ledere |
| Salomon von Rajalin |
| Styrker |
| 6 000 | 6 000+ |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

| Artikkelen inngår i serien om
**Finskekrigen** |
| --- |
|  |
| Pyhäjoki ·
Siikajoki ·
Revolax ·
Sveaborg ·
Pulkkila ·
Lemo ·
Nykarleby ·
Vasa ·
Kokonsaari ·
Lappo ·
Rimito Kramp ·
Sandöström ·
Kauhajoki ·
Alavo ·
Karstula ·
Grönvikssund ·
Ruona ·
Ömossa ·
Jutas ·
Oravais ·
Palva sund ·
Virta bro ·
Hörnefors ·
Sävar ·
Ratan |

**Slaget ved Palva sund** var et slag mellom svenske og russiske styrker under finskekrigen 1808-1809.

Etter den svenske seieren i slaget ved Grönvikssund begynte den svenske kongen Gustav IV Adolf å planlegge for en større landstigning på fastlandet. En større nordgående russisk flåtestyrke ble observert ved Palva sund i den finske skjærgården og angrepet av de svenske styrkene. Et intenst slag ble utkjempet mellom de to styrkene og den svenske Skärgårdsflottan ble tvunget til å trekke seg tilbake til Kahiluoto.

De svenske styrkene etablerte en forsvarsstilling ved Kahiluoto og slog daglig tilbake russiske angrep, samtidig ble en svensk styrke på 4 000 mann landsatt ved Lokalax. Disse styrkene avanserte, men møtte stadig sterkere russisk motstand og dro seg tilslutt tilbake og ble evakuert til fartøyene.
**Østre Grimevann** er en innsjø i Stigselvvassdraget i Lillesand kommune i Agder fylke. Innsjøen ligger 43,6 meter over havet og har et areal på 3,9 kvadratkilometer. Største dyp er 105 m. Nedbørsfeltet til Østre Grimevann, inkludert øvre del av Stigselvvassdraget, er 71 kvadratkilometer. Årlig tilsig er 70 millioner kubikkmeter.

Hovedinnløp til Østre Grimevann er Grimeelva, som er tilførselen fra den øvre delen av Stigselvvassdraget. Også Vestre Grimevann renner ut i Østre Grimevann. Vannet har flere mindre tilførselsbekker, blant annet bekken fra Tvieidtjønna, Vatnebekken, Urdalsbekken, bekken fra Skjebbetjønn og bekken fra Eftevann på Bjørkestøl. Utløp for Østre Grimevann er Kaldvellelva.

Østre Grimevann reguleres med Heldal stem (demning) ved innløpet til Kaldvellelva. Reguleringen opprettholder en konstant vannstand på 42,63 moh.

Vannet er rikt på fisk – det er totalt fire forskjellige fiskeslag i Østre Grimevann: ørret, abbor, ål og trepigget stingsild. På 1960 og 70-tallet ble ørret, røye og lagesild helt utryddet på grunn av sur nedbør. I tiårene som fulgte gjennomførte Grimevann fiskelag et omfattende redningsprosjekt med innsjøkalking, bekkekalking og utsetting av stedegen fisk. Ørretstammen er i dag helt rehabilitert. De siste årene har sporadisk fangst av røye og lagesild forekommet, et tegn på at også disse fiskestammene er under rehabilitering.

Informasjon om fritidsfiske og fiskekort finnes på nettsiden til Grimevann fiskelag. Sportsfiskeforeningen Skitt fiske har gode råd om fiske og fiskeplasser på sine nettsider.

Næringsgrunnlaget i området er skogbruk og jordbruk. Ved Østre Grimevann ligger gårdsbrukene Nedre Grimenes, Øvre Vatne og Nedre Vatne. Vannet har vært en viktig ferdselsvei siden de første bosetninger ble etablert her allerede i folkevandringstiden.

Vannet ligger i et populært turområde og benyttes mye for rekreasjon, som bading, fisking og kanopadling. Populære utfluktsmål er Grimøya, Vassnes, Langodden, Furøya, Bjørkøya, Østre Buene og Nesset.

Østre Grimevann ble i 1993, sammen med resten av Stigselvvassdraget, vernet mot regulering og kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag. (NVE kaller vassdraget Grimeelva.) Verneforskriftene er gitt i Forskrift om rikspolitiske retningslinjer for vernede vassdrag.

Østre Grimevann er drikkevannskilde og inntaksreservoar for Lillesand kommune.

Etymologi: Tilsvarende opprinnelse som Grimenes.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 23. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 23. mai 2015

Eksterne lenker
---------------

* Grimevann fiskelag
* Skitt Fiske Lillesand
* Salg av fiskekort: mittfiske.no
* Padle- og badetips: padleperler.no
* Padleguide: adrenaline.no
* Vassdragsplan for Stigselvvassdraget
* Lagesildbestanden i Vestre Grimevann: niva.no
* Kart med stedsnavn i Grimevannene
**Jules Clévenot** (født 20. august 1876, død 1939) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Clévenot vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Sju lag var med i vannpoloturneringen, fire franske og Tyskland, Storbritannia og Belgia stilte med et lag hver. Clévenot spilte på det franske laget *Pupilles de Neptune de Lille* som tapte semifinalen med 1-10 til *Osborne Swimming Club* fra Storbritannia. Begge tapende semifinalelagene fikk bronsemedaljer.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris Bronse - Bronse i vannpolo, Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Olympedia, Olympedia utøver-ID 53828, besøkt 16. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jules Clévenot – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jules Clévenot – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jules Clévenot – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jules Clévenot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jules Clévenot – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Østre Baray** (khmer: **បារាយខាងកើត**) er en nå tørrlagt baray, eller kunstig vannreservoar, ved Angkor i Kambodsja, som går i retning øst-vest og ligger like øst for veggene som omga den gamle hovedstaden i Khmerriket, Angkor Thom. Den ble bygget rundt år 900 i kong Yasovarmans regjeringstid. Barayen fikk vann fra Kulenplatået gjennom Siem Reap-elven, og darayen var den nest største i Angkorområdet. Den var rundt 7150 meter lang og 1740 meter bred, og kunne holde nær 50 millioner kubikkmeter vann. Arbeidet og organiseringen som var nødvendig for å konstruere den var svimlende: Dens diker inneholder omtrent 8 millioner kubikkmeter fyllmasse. 

Stener med påskrifter som markerer byggingen av barayen har blitt funnet på alle fire hjørnene av den. Den ble opprinnelig kalt Yashodharatataka, etter sin konge som beordret byggingen. 

Lærde er delt i synet på hensikten med denne og andre barayer. Ifølge noen teorier holdt de vann til vanning, men ingen inskripsjon er funnet å nevne en slik funksjon. Andre teorier sier at barayer først og fremst tjente et symbolsk formål i kambodsjansk religiøst liv, som et bilde på skapelsens hav som omgir Merufjellet, de hinduistiske guders hjem. 

Østre Baray i dag inneholder ikke vann; bønder dyrker avlinger på bredden. Men den er fortsatt godt synlig på satellittbilder. I midten av barayen er Østre Mebon tempel, som ligger på en forhøyning som var en øy i de dager da barayen inneholdt vann.

| * v
* d
* r
Steder relatert til Angkor |
| --- |
| Kambodsja | *Angkor:* Angkor Thom  **·** Angkor Vat **·** Bakong **·** Baksei Chamkrong **·** Banteay Kdei **·** Banteay Samré **·** Banteay Srei **·** Baphuon **·** Bayon **·** Chau Say Tevoda **·** Elefantterrassen **·** Hariharalaya **·** Kbal Spean **·** Khleang **·** Krol Ko **·** Lolei **·** Neak Pean **·** Phimeanakas **·** Phnom Bakheng **·** Phnom Bok **·** Phnom Krom **·** Prasat Ak Yum **·** Prasat Kravan **·** Preah Khan **·** Preah Ko **·** Preah Palilay **·** Preah Pithu **·** Pre Rup **·** Spean Thma **·** Den spedalske konges terrasse **·** Srah Srang **·** Ta Keo **·** Ta Nei **·** Ta Prohm **·** Ta Som **·** Thommanon **·** Vestre Baray **·** Vestre Mebon **·** Yasodharapura **·** Østre Baray **·** Østre Mebon 
*Andre steder:* Banteay Chhmar **·** Beng Mealea **·** Koh Ker **·** Preah Vihear |
| Thailand | Mueang Sing **·** Mueang Tam **·** Muang Tum **·** Phnom Rung **·** Phimai **·** Prang Goo **·** Prang Khaek **·** Prang Sam Yod **·** Sdok Kok Thom **·** Sri Tep **·** Wat Sa Kampaeng Yai |
| Laos | Wat Phou **·** Oum Moung |
| Omstridt | Ta Moan-komplekset (Ta Moan **·** Ta Moan Thom **·** Ta Moan Touch) |
| Slaget ved Olustra |
| --- |
| Konflikt: Krigen mot Erik Eriksson |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 29. november 1229 |
| Sted | Uklart. Formodentlig Ostra mellom Eskilstuna og Strängnäs i Södermanland |
| Resultat | Seier for opprørerne ledet av Knut Långe |

 |
| Stridende parter |
| Kong Erik Eriksson av Sverige | Knut Långe i spissen for en koalisjon av stormennene i opprør |

**Slaget ved Olustra** er et slag under en svensk innbyrdeskrig i 1229 mellom den mindreårige Erik Eriksson og rådmannen Knut Holmgersson Lange («Knut Långe»).

Ifølge Erikskrøniken hadde Knut Holmgersson et stort antall av stormennene på sin side under opprøret mot kongemakten og slaget. Med støtte fra stormannsslekten *folkungene* som eide store ressurser i felles sak fordelt over det svenske landet med hovedvekten på Västergötland og Uppland gjorde rådmannen opprør mot kongen som hadde sin maktbase i Östergötland. Opprøret kanskje kan betraktes som en krig mellom Svealand og Östergötland i grove trekk.

Opprørerne vant ved Olustra som etter krønikerne er navngitt som *Olustrum*, men det er strid om hvor den aktuelle slagmarken lå. Den sterkeste kandidaten av flere er Ostra mellom Eskiltuna og Strängnäs i Södermanland.

Etter slaget flyktet Erik Eriksson til Danmark der hans morbror Valdemar Seier var konge. Knut Holmgersson som nedstammet fra Erik den hellige i den erikska ætten ble kronet til konge i 1231 tross motstand fra biskopene som anså kongen på landsflyktigheten som Sveriges rettmessige konge og opprørslederen som en *usurpator*. De lavere deler av den svenske kirken imidtertid var på Knut Långes side mot biskopene.

Hvordan Knut Långe opphørt å være svensk konge er fordunkelt, Erik Eriksson dro tilbake til Sverige allerede i 1232 og to år senere var Knut Långe døde.

Kilder
------

* Mats Adolfsson Svenska uppror Bind 1: När borgarna brann Forntiden-1499 2007 ISBN 978-91-27-02631-5
**Alhed Petronelle Schou** (født Smith 7. juli 1849 i Molde, død 3. desember 1920 i Kristiania) var en norsk forfatter.

Liv og virke
------------

Alhed Schou skrev flere natur- og folkelivsskildringer. Hun bidro med tekster til norske publikasjoner som *Morgenbladet*, *Urd*, *Folkebladet*, *Folkevennen* og *Husmoderen*, og dessuten til engeske blader som *Girls own paper* (London, 1885), *Summer Number* (1890), *Tourist Weekly News* (Bergen-London, august 1892), *Norwegian Club Year Book* (London) og *Beyers Weekly News* (Bergen, 1905).

Schou skrev blant annet en veiledning for De Sandvigske Samlinger, (1905), en bok som også ble utgitt på engelsk, og en større kulturhistorisk og slektshistorisk monografi over *Svanøen i Søndfjord* (1912).

Schou opparbeidet seg også en samling av bondeantikviteter som med tiden havnet på Holmenkollen Turisthotell. Da hotellet ble ødelagt i en brann, gikk denne samlingen tapt. Noen gjenstander er imidlertid bevart, og finnes på Kunstindustrimuseet i Oslo og i Sunnfjord Museum.

Etter ektemannens død i 1890 bosatte hun seg i Kristiania.

Familie
-------

Alhed Schou var datter av brigadelege Christen Smith og Hanna Jørgine Magelssen.
Hun ble i 1867 gift med distriktslege Hans Marius Christian Schou. Hun var mor til feministen Gina Schou Borchgrevink (1870–1939).

Bibliografi
-----------

* 1905: *De Sandvigske samlinger*, Kristiania – i engelsk utgave, 1906: *The Sandvig collections, Maihaugen, Lillehammer*
* 1912: *Svanøen i Søndfjord – billeder fra gamle dage*, Aschehoug, Kristiania
* 1912: *Sorenskriver Fredrik Steen in memoriam*, Aschehoug, Kristiania

Referanser
----------

1. ↑   Nordisk familjebok[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Aftenposten 1920.12.06*. Norge, Oslo. 1920. s. 5.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 193. ISBN 8257900109.
* Halvorsen, J.B. (1901). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening. s. 151.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Rønne ble tildelt Sydpolsmedaljen
**Martin Richard Rønne** (født 15. september 1861 i Vang, nå Hamar, død 15. mai 1932 i Horten) var en norsk seilmaker og polfarer.

Rønne deltok på Roald Amundsens ekspedisjon til Antarktis 1910–1912, der han var en av de som ble igjen på «Fram» mens overvintringsgruppen gikk i land i Hvalbukta for å forberede ferden mot Sørpolen. Fra 1918 til 1920 deltok han på Amundsens ekspedisjon gjennom Nordøstpassasjen med «Maud», og i 1925 var han i Ny-Ålesund og bisto Amundsen med planleggingen av hans flyekspedisjon. Han deltok også på admiral Richard E. Byrds første Antarktis-ekspedisjon 1928–1930.

Han var far til polarforskeren Finn Rønne (1899-1980) som utvandret til USA i 1923.

Rønne ble tildelt Sydpolsmedaljen (1912) i forbindelse med Amundsens Sydpolsferd i 1911/1912.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Martin Richard Rønne, Store norske leksikon-ID Martin\_Richard\_Rønne[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Rønne på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Polarheltene: Martin Rønne Frammuseet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Gymnasium**, i Norge også kjent under kortformen **gymnas** (fra gresk *gymnos*, «naken»), er i en rekke land betegnelsen på et høyere skoleslag som kvalifiserer for opptak til høyere utdannelse.

I det gamle Hellas var *gymnasion* det stedet der mannlige ungdommer mottok sin legemlige og åndelige utdannelse, men hvor dog det legemlige aspekt stod i forgrunnen. Unge menn trente nakne, hvilket er opphav til betegnelsen gymnasium.

I middelalderen ble de første universitetene i Italia tidvis kalt *gymnasium* eller *academia*, men betegnelsen *universitet* slo snart igjennom som den alminnelige. Under reformasjonen i Tyskland ble det opprettet høyere læreanstalter kalt gymnasier. Disse utviklet seg til *gymnasia academica*, som mer eller mindre fungerte som universiteter; mange av dem ble også senere egentlige universiteter.

Med tiden fikk gymnasiene sin moderne form: Læreanstalter som har rett til å dimittere elever til universiteter. Betegnelsen gymnasium ble brukt i det tyskspråklige Europa, Russland, Danmark, Sverige og Norge. Sverige fikk sitt første gymnasium i 1620 i Västerås. I det da danske Skåne ble det i 1529 opprettet et gymnasium i Malmö (nedlagt 1537) og i 1620 i Lund (nedlagt 1668). I Odense ble det opprettet et gymnasium i 1621, som ble slått sammen med Odense Katedralskole i 1802. De danske latinskolene ble i 1903 omdannet til gymnasier.

Norge
-----

I Norge ble betegnelsen gymnasium innført etter tysk mønster ved skoleloven av 1869. Gymnasium og den muntlige kortformen gymnas ble etter hvert brukt side om side. Elever som gjennomførte gymnasiet med ståkarakterer fikk examen artium, som gav mulighet for opptak til universiteter og høyskoler. Det omfattet det som i dag betegnes som allmennfag, språkfag, realfag m.m. I 1970-årene ble gymnasiene slått sammen med yrkesskolene til det som nå kalles videregående skole. Gymnas tilsvarer nærmest det som i dag heter program for studiespesialisering.

Begrepet gymnas var i bruk til 1990-årene. En del videregående skoler i Norge har også beholdt *gymnas* eller *gymnasium* i navnet. Spesielt gjelder dette private videregående skoler.

Se også
-------

* Gymnasion
* Høyere allmennskole
* Allmenfag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** HDS **·** NKC
 |
**Martin Rolf Balle** eller **Morten Rolf Balle** (født 22. juni 1698, død 2. juni 1737 i Arendal) var lagmann i Christiansand og Agdesidens lagdømme mellom 1729–1736.

Embetskarriere
--------------

Han var viselagmann fra 1722 og ble lagmann i 1729 ved forrige lagmannen Christian Braunmanns død. Han hadde vært kansellisekretær.

Balle hadde tittel av justisråd.

Familie
-------

Han var sønn av magistratspresident i Kristiansand Peder Sørensen Balle og Inger Andersdatter Tydsch. Balle var gift med Louise Topdal (1709-1745), datter av Peder Clausen Topdal.

Det var nær tilknytning mellom øvrighetspersonene i Kristiansand. Borgermester Christen Nielsen Wendelboe var en for sin tid svært rik mann. Wendelboe avstod sitt embete til Peder Sørensen Balle. Wendelboes enke, Marine Mortensdatter, testamentere sin formue, 7 000 riksdaler og gården Øvre Stray, til Balles tre barn hvorav Morten Rolf Balle var det ene.

Referanser
----------

1. ↑  Steen, Sverre (1941). *Kristiansands historie*. Oslo: Grøndahl. s. 216.
Lys gymnasterka, «russerskjorte», i Den røde armés modell fra 1935, utstilt i et militærhistorisk museum i St. Petersburg.
Sovjetisk soldat i tysk krigsfangenskap 1941. Soldaten bærer gymnasterka under vattert jakke påsydd jødestjerne. Han har også pilotka (russisk båtlue), ridebukser og puttiser. Sovjetiske krigsfanger ble behandlet mye verre enn vestlig allierte. Mange som ble befridd, ble dessuten henrettet eller sendt i fangeleir som landssvikere. Foto: Deutsches Bundesarchiv 
**Gymnasterka** (på russisk гимнастёрка) er en russisk uniformstrøye i form av en kittel med lav krage og knepping halvveis ned på brystet som ble båret med belte i livet. Plagget var i bruk i ulike modeller i Den keiserlige russiske hær og i Den røde armé fra 1870- til 1960-tallet. Snittet likner en tradisjonell kosovorotka eller «russerbluse».

Historikk
---------

Gymnasterka ble tatt i bruk omkring 1870 som hvit sommeruniform for russiske regimenter utstasjonert i Turkestan. Plagget var praktisk og bekvemt, og bruken spredte seg til andre avdelinger, etter hvert også i kamuflerende khaki og med plateformede epåletter og brystlommer.

Etter den russiske revolusjonen fikk Den røde armé en variant med brede bånd foran, og både bolsjeviker og hvitegardister brukte plagget i ulike varianter og farger under den russiske borgerkrigen tidlig på 1920-tallet. Plagget ble imidlertid avskaffet av Den røde armé i 1921. Det ble gjeninnført med vanlig skjortekrage i 1935, endret tilbake til sitt opprinnelige snitt med ståkrage fra tsartida i 1943, og endelig avskaffet i 1965 da det ble erstattet med moderne jakker. 

Den røde armés gymnasterka ble båret sammen med uniformsluer som høylue (skyggelue med rund pull), budjonovka (høy, spiss skyggelue) og pilotka (russisk båtlue) eller stålhjelm.

Også russiske politifolk, både i tsarveldet og i Sovjetunionen, brukte gymnasterka som sommeruniform fram til 1950-tallet.

* Fra venstre: russisk og fransk infanteriuniform fra første verdenskrig. Begge er utstyrt med fransk adrianhjelm.Fra venstre: russisk og fransk infanteriuniform fra første verdenskrig. Begge er utstyrt med fransk adrianhjelm.
* Uniformen til det fjerde husarregimentet «Mariupol» under den russiske borgerkrigen 1923. Ryttersoldaten bærer gymnasterka, ridebukser og skaftestøvler.Uniformen til det fjerde husarregimentet «Mariupol» under den russiske borgerkrigen 1923. Ryttersoldaten bærer gymnasterka, ridebukser og skaftestøvler.
* Feltuniform for russisk marineinfanteri i modell fra 1943 og sovjetisk stålhjelm fra 1940. Maskinpistolen er av typen sjpagina.Feltuniform for russisk marineinfanteri i modell fra 1943 og sovjetisk stålhjelm fra 1940. Maskinpistolen er av typen sjpagina.

Se også
-------

* Kosovorotka, tradisjonell russerskjorte med lav krage og kort halslukning på skrå
* Telnjasjka, stripete trøye for russiske marine- og elitesoldater

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gymnastyorkas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**AM 327 4°** er et manuskript fra middelalderen som inneholder en avskrift av kongesagaen *Sverres saga*. Manuskriptet er fra rundt år 1300 og oppbevares hos den Den arnamagnæanske samling i København.

*Sverres saga* er bevart i sin helhet i fire håndskrifter - *AM 327 4°*, *Flatøybok*, *Skålholtsbok* og *Eirspennill*. *AM 327 4°* er vanligvis det håndskriftet som foretrekkes i utgivelser og oversettelser i bokform.[1]

*AM 327 4°* består av 92 blad pergament i kvartformat.[2] Håndskriftet inneholder enkelte lakuner, og trolig mangler det to blad på slutten. Hvert blad har 32 linjer. Fargen på skinnet er lys, og håndskriftet er i det hele godt bevart.[3]

*AM 327 4°* er trolig skrevet i Norge og oppbevart her gjennom middelalderen. På tre av bladene er det skrevet eier-navn i margen, men det ene er blitt visket vekk i årenes løp. De to andre kan opplyse at boken ble eid av henholdsvis herr Sigurd lagmann og Eldrid. Begge navnene er skrevet på 1300-tallet. Det er ikke kjent hvem disse kan ha vært, men det fantes flere Sigurd lagmann i Norge på den tiden. På slutten av 1600-tallet var håndskriftet oppbevart hos Edvard Edvardssen i Bergen. Derfra fikk Arni Magnusson håndskriftet, og tok det med til København i 1708, hvor det fortsatt oppbevares.[4]

Referanser
----------

1. ↑  Holm-Olsen (1953): 9-11
2. ↑  AM 327 er håndskriftets katalognummer. Tilføyelsen 4° står for at håndskriftet er en kvarto, det vil si et blad (ark) som er brettet to ganger. Tilsvarende finnes folio (brettet én gang) og octavo (brettet tre ganger).
3. ↑  Indrebø (1920): V
4. ↑  Indrebø (1920): V-VII

Litteratur
----------

* Holm-Olsen, Ludvig. Studier i Sverres saga. Oslo, 1953
* Sverris saga etter Cod.AM 327 4°. Innledning ved Gustav Indrebø, Den Norske historiske kildeskriftkommission, Kristiania 1920
Trosse - fra den britiske marinen på 1940-tallet.**Trosse** er tauverk med diameter over 25 mm bygd opp av bunter av fiber spunnet til garn, tvunnet til liner, snorer og strenger og så slått. Når diameteren er mindre kalles produktet tau. Trosser er i utstrakt bruk til fortøying og sleping av båter og skip.

Opprinnelig ble garn spunnet av naturfibre som manila, sisalhamp, langhamp, stry, bomull, kokos, lindebast eller hestetagl. Seilgarn eller kabelgarn som er relativt tynt, tvinnes til stadig tykkere liner som samles i bunter og tvinnes om sin egen akse. Disse tvunne trådene kalles kordeler og er utgangspunktet for å slå tau og trosser. Repslageren var fagmannen som behersket kunsten å slå (som oftest) tre, fire eller flere kordeler sammen til en trosse. En trosse med tre kordeler, kalles en treslått trosse. 

I tillegg til tradisjonell fremstilling hvor trossene blir slått, fremstilles også trosser ved fletting av enkle eller doble kordeler. De vanligste flettingene kalles kryss-, dobbelt-, spiral- og kvadratfletting.

På skip brukes vinsjer, trossespill, pullere og gangspill (capstan) til å håndtere trossene og fortøye trygt. En fortøyningstrosse som går langs skipet kalles spring.

Fibre, styrke og egenskaper
---------------------------

Stor bruddstyrke er viktig for at trossene skal gi trygg fortøyning. De bør ha også en viss elastisitet. De må tåle mekanisk slitasje, vann/fukt, sollys og påvirkning fra olje og kjemikalier helst uten at egenskapene endrer seg dramatisk. Trosser i naturfibre har begrenset bruddstyrke. En 26 mm treslått manilatrosse har en bruddlast på ca. 4 tonn. En tilsvarende trosse av nylonfibre tåler ca. 14 tonn, og økes til 30 tonn om diameteren økes til 36 mm.

Trosser av naturfibre påvirkes av fukt og kan råtne over tid. Her har kunstfibrene et fortrinn. Nylon tåler alkalier, olje og organiske kjemikalier, men tåler ikke syre. Nylon har høy egenvekt og trosser av nylon flyter ikke. Nylonfibre er de sterkeste av de konvensjonelle kunstfibrene, bare nyere komposittfibre (Aramid/HMSF) er sterkere. Nylontrosser har høyest strekkbarhet, en egenskap som både kan være en fordel og en ulempe – alt etter formålet. Polyproylene er den mest brukte syntetfiber i trosser og finnes i tre fiberkvaliteter som kalles splittfiber, mono- og multifilamet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**AM General** var avdelingen for tungindustri hos amerikanske American Motors. Den ble et uavhengig selskap i 1982 da AMC ønsket å selge aksjemajoriteten til franske Renault. Amerikanske lover forbød salg av forsvarsbedrifter til utenlandske stater, og Renault var deleid av den franske staten.

Selskapet produserte busser, tunge lastebiler og terrengkjøretøyer for industri, forsvar og statlige etater. På slutten av 70-tallet utviklet de High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle (HMMWV) som en etterfølger av jeepen. Dette kjøretøyet ble senere markedsført sivilt som Hummer.

AM General, som fremdeles er en uavhengig forsvarsleverandør, solgte rettighetene til Hummer-navnet til General Motors i 1999. De bygger fortsatt kjøretøyene kjent som Hummer H1 for GM, som ble saksøkt i 2003 av DaimlerChrysler (eierne av varemerket Jeep), på grunnlag av Hummers H2 sin likhet med Jeep.

20. august 2004 ble det meldt at Ronald Perelmans selskap MacAndrews & Forbes Holdings gikk sammen med AM Generals eier Renco Group, og ga Perelman 70% eierskap i AM General.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) AM General – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |

1. ↑   *SIPRI Arms Industry Database*, SIPRI, Wikidata Q105906798,
**NOU 2003:25 «Ny lov om universiteter og høyskoler»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 6. desember 2002 og som avla sin innstilling for Utdannings- og forskningsdepartementet 23. september 2003. Utvalget ble ledet av advokat Anders Christian Stray Ryssdal, og det blir gjerne referert til som **«Ryssdal-utvalget»**. Foruten Ryssdal besto utvalget av professor Rigmor Austgulen, universitetsdirektør Arne Benjaminsen, forsker, dr. oecon, Camilla Brautaset, professor Nils-Henrik Mørch von der Fehr, sivilindustridesigner Monika Hestad, professor Jan Grund, rektor Bjarne Kvam, professor Inger Johanne Pettersen og ekspedisjonssjef Vidar Oma Steine.

Utredningen la grunnlaget for den nye Lov om universiteter og høgskoler som trådte i kraft 1. september 2005.

Kilder
------

* Anders C.S. Ryssdal (2003-10-02) «Universitetene bør få sin uavhengighet» *Aftenposten*

Relatert
--------

* NOU 2000:14, Utvalget for høgre utdanning
* NOU 2008: 3, Stjernø-utvalget
**Øst-Ghat** (hindi: *Pūrva Ghaṭ*), også kjent som **Mahendra Pravata**, er en usammenhengende fjellkjede som strekker seg nedover Indias østkyst. Øst-Ghat strekker seg fra Vestbengal i nord, gjennom Odisha og Andhra Pradesh, samt deler av Karnataka, frem til Tamil Nadu i sør. De er erodert og delt av de fire store elvene på den indiske halvøy; Godavari, Mahanadi, Krishna, og Kaveri.

Fjellkjeden løper parallelt med Bengalbukta. Deccanplatået ligger vest for fjellkjeden, mellom de østlige og vestlige Ghatfjellene. Kystslettene, som blant annet inkluderer Koromandelkysten, ligger mellom de østlige Ghatene og Bengalbukten. Øst-Ghat er ikke like høy som Vest-Ghat.

Navnet til de to fjellkjedene kommer av hindiordet «*Ghat*», som betyr «elvelandingstrapper», eller «fjellpass».

Referanser
----------

1. 1 2  Encyclopædia Britannica - «Ghats» Besøkt 23. april 2015
2. ↑  Ecoindia.com - «Ghats» Besøkt 23. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eastern Ghats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Trosa kommune** er en kommune i Södermanlands län i landskapet Södermanland i Sverige. Kommunen har grenser mot nabokommunene Gnesta og Nyköping i Södermanlands län og til Södertälje i Stockholms län. Kommunens administrasjonssenter ligger i Trosa.

Geografi
--------

Den sørlige delen av innsjøen Sillen ligger nordvest i kommunen, og dreneres av Trosaån, som munner ut i Østersjøen ved tettstedet Trosa. I øst skjærgårdskyst mot Østersjøen. Største øy er Askö.

E4 går gjennom kommunen. Trosa kommune er forbundet til det svenske jernbanenettet gjennom jernbanestasjonen i Vagnhärad på Södra stambanan.

Tettsteder
----------

Trosa kommune har fem tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.

| # | Tettsted | Innbyggere |
| --- | --- | --- |
| 1. | **Trosa** | 5 027 |
| 2. | Vagnhärad | 3 324 |
| 3. | Västerljung | 398 |
| 4. | Stensund och Krymla | 346 |
| 5. | Sund | 329 |

Historie
--------

Runestein mellom Trosa og Vagnhärad. Inskripsjonen lyder: *Torger och Ore de reste stenar efter Olev, sin fader, och efter Sven, sin broder*.
Området rundt Trosa er rikt på fornminner i form av runesteiner. Kjent er også en gullskatt som ble gravd opp av jorda ved Tuna by i Västerljung i 1774. Gullskatten, som pleier å kalles Tureholmsskatten, veide hele 12 kg og er den største skatten som har blitt funnet i landet. Gullskattens viktigste gjenstander er en halsring og beslag. De oppbevares i dag i det såkalte gullrommet på Historiska museet i Stockholm. Gullskatten er fra folkevandringstida, altså 400–550 e.Kr.

Trosa er kjent som by siden 1300-tallet, og er dermed en av Sveriges eldste byer. Allerede i begynnelsen av 1400-tallet var Trosa en betydningsfull handelsplass og fikk bystatus av kong Karl I i 1454.

Som mange andre steder langs Østersjøkysten ble Trosa utsatt for russerherjingene. Byen ble brent ned til grunnen av den russiske flåten i 1719. Kirken ble imidlertid ikke ødelagt.

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningsstatistik kvartal 3 2011 Arkivert 13. desember 2011 hos Wayback Machine.. Statistiska centralbyrån (30. september 2011). Besøkt 7. januar 2012.
2. ↑  «Folkmängd i tätort och småort per kommun 2010». Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (.xls) 3. mars 2016. Besøkt 10. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside for Trosa kommune

  


| * v
* d
* r
Trosa kommune i Södermanlands län i Sverige |
| --- |
|  | Stensund och Krymla **·** Sund **·** Trosa **·** Vagnhärad **·** Västerljung |  |

| * v
* d
* r
Kommuner i Södermanlands län |
| --- |
|  | Eskilstuna **·** Flen **·** Gnesta **·** Katrineholm **·** Nyköping **·** Oxelösund **·** Strängnäs **·** Trosa **·** Vingåker | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** ISNI **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Laguna de Bay** (filipino: *Lawa ng Laguna*) er Filippinenes største innsjø og ligger på øya Luzon. Innsjøen er Sørøst-Asias tredje største ferskvannssjø etter areal, etter Tonlé Sap og Tobasjøen. Innsjøen ligger i hovedstadsområdet Metro Manila og provinsene Rizal og Laguna. Innsjøens areal er 900 kvadratkilometer. Innsjøen er relativ grunn med en gjennomsnittlig dybde på 2-2,5 meter, og største dybde på 20 meter. Det er ni øyer i innsjøen, den største av dem er Talim med et areal på 28 kvadratkilometer.

Innsjøen dreneres av elva Pasig, som munner ut i Manilabukta. Innsjøen ligger bare en meter over havnivå, og ved lavt vannivå i Lago de Baya og høyvann i Manilabukta vil saltvann renne fra Manilabukta til innsjøen gjennom Pasig.

Innsjøen er en viktig drikkevannskilde og transportåre, og spiller også en rolle innen kraftproduksjon og flomkontroll. Fiskeri og akvakultur er betydelige næringer for lokalsamfunnene rundt innsjøen. I 2000 ble det anslått at samla produksjon fra Laguna de Bay fra fiskeri og akvakultur utgjorde 47 000 tonn fisk og 86 000 tonn skjell og skalldyr.

Galleri
-------

* Utsikt over Laguna de Bay med øya Talim og Mount Sembrano i bakgrunnenUtsikt over Laguna de Bay med øya Talim og Mount Sembrano i bakgrunnen
* Utsikt over den midterste delen av innsjøen, Laguna CalderaUtsikt over den midterste delen av innsjøen, Laguna Caldera
* Oversvømmelse i Laguna de Bay etter taifunen Ketsana i september 2009Oversvømmelse i Laguna de Bay etter taifunen Ketsana i september 2009

Referanser
----------

1. 1 2  «Laguna de Bay Region - Quick Facts & Figures». *llda.gov.ph*. Laguna Lake Development Authority. 2010. Arkivert fra originalen 19. august 2013. Besøkt 30. november 2013.
2. ↑  Laguna Lake Development Authority Arkivert 10. februar 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**NOU 1989:14 «Bedrifts- og kapitalbeskatningen – en skisse til reform»** er en norsk offentlig utredning (NOU). Utvalget bak utredningen ble ledet av professor Magnus Aarbakke ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo, og det blir gjerne referert til som **«Aarbakkeutvalget»** eller **«Skattereformutvalget»**.

Aarbakkeutvalget definerer næringsnøytralitet som «Likebehandling mellom næringer i skattepolitikken». Senere har begrepet blitt benyttet på andre politikkområder, ikke bare skattepolitikken.

Aarbakkeutvalget la i NOU 1991:17 fram en egen delutredning om beskatning av formue.

Denne offentlige utredningen er en av tre store offentlige utredninger som har bidratt til omlegging av kapital- og bedriftsbeskatningen med stor betydning både for den personlige beskatningen og næringsbeskatningen. De to andre offentlige utvalgene er Skattekommisjonen (NOU 1984: 22) og Skaugeutvalget (NOU 2003:9).

Referanser
----------

1. ↑  
Orvedal, Linda (2005), «Prinsipper for næringspolitikken: Næringsnøytralitet versus konkurransenøytralitet», *Økonomisk forum* **59** (9)

Eksterne lenker
---------------

* *Bedrifts- og kapitalbeskatningen: en skisse til reform*. Oslo: Forvaltningstjenestene, Statens trykningskontor. 1989. ISBN 8258301659.