recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Passepoil** (uttales «paspoa´l», etter fransk *passepoil* 'kantbånd', på tysk kalt *Paspel*, på engelsk *piping*) er en smal rand av tøy som er innsydd langs en søm eller ytterkant på klesplagg eller drakttilbehør. Passepoiler kan brukes for å pynte eller merke plagg, for eksempel som et militært tjenestetegn på uniformer i form av en strimmel i en bestemt farge, eller for å forsterke sømmer og kanter ved knapphull og lommer.

En påsydd rand eller pyntesøm, for eksempel på en pute, eller en sydd legg på et klesstykke, kan også kalles bise. Bisebåndet sys til sømmen mellom to tøystykker og kan foldes omkring en snor for å få mer volum. Ordet 'bise' er opprinnelig tysk og det samme som 'beis' ('bes'), et bredt fargebånd, en gallon eller rand langs yttersida av buksebeina på uniformsbukser.

Passepoiler på uniformer
------------------------

Båtlue til norsk polituniform 1969–94 med passepoilert oppbrett. Foto: Fra utstilling i Justismuseet 2019 
Fargede passepoiler har vært vanlig langs kanter og sømmer, eller mellom galloner, på militære uniformer for å angi våpen- eller troppeart, bransje eller tjenestefelt.

### I Norge

I Norge var Marinens offisersuniformer utstyrt med passepoiler mellom gullgaloner fram til 1983. Slike kantstriper er fortsatt i bruk som pynt på Hærens galla- og tjenesteuniformer. Kadettene ved Hærens krigsskole bærer et belte av svart, lakkert skinn med rød passepoil. 

### Passepoilfarger for Hæren

* Høyrød for generaler, infanteriet, HM Kongens garde, Krigsskolen og Stabsmusikken
* Karmosinrød for kavaleriet og artilleriet
* Lys blå for ingeniørvåpenet og sambandet
* Gull for alle andre

### Passepoilfarger for Marinen (før 1983)

* Burgunder for marineingeniører
* Hvit for intendanturoffiserer
* Grønn for spesialoffiserer (kvartermestere som hadde rykket opp til offiser)
* Rød for leger og tannleger
* Blå for spesiell tjeneste

Sjøoffiserer brukte ikke passepoil.

Se også
-------

* Galon, bånd eller bred stripe som pynt på tekstiler eller merking på uniformsplagg
* Possement, snorer, bånd og dusker på drakter og boligtekstiler
* Gradstegn (distinksjoner), insignier for rangtrinn i militære og sivile virksomheter
* Våpenfarge, tjenestefarge og liknende

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «passepoil» i *Det Norske Akademis ordbok*
2. ↑  passepoil i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 4. juli 2021 fra
3. ↑  Oppslagsordet «bise» i *Det Norske Akademis ordbok*
4. ↑  Tisteldesign.com: *Hvordan lage og sy i bisebånd*
5. ↑  Oppslagsordet «bise» i *Det Norske Akademis ordbok*
6. ↑  Oppslagsordet «bise» i *Ordbog over det danske sprog*
7. 1 2  Børresen, Jacob: passepoil - militært i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 4. juli 2021 fra

Eksterne lenker
---------------

* (en) Piping (trimming) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
En ZigBee-modul fra 2013 (omtrentlig størrelse 2×2 cm).
**ZigBee** er en kommunikasjonsprotokoll for trådløse personlige datanettverk (WPAN). Denne protokollen er enklere og billigere enn andre WPAN protokoller, som f.eks. Bluetooth.

En av de store fordelene med denne protokollen er at den trekker lite strøm. Det gjør den egnet for batteridrevne apparater eller apparater som sender data kontinuerlig. Eksempler kan være fjernkontroller, alarmer, lysstyring, sensorer, adgangskontrollere, automatisering i bygninger, smarthus, og så videre. Dette er enheter som krever små datapakkeoverføringer og ofte rapporterer inn til et sentralt system. ZigBee er blant annet brukt i fjernkontroller til Xbox og PlayStation. Zigbee er også mye benyttet som kommunikasjonsprotokoll i  trådløse sensornettverk.

ZigBee er basert på IEEE 802.15.4-standarden og har en rekkevidde på opp til 100 m. I spesifikasjonen er hastigheten ved 78 m spesifisert til maksimalt 250 kbps.

Det kan opprettes nettverk mellom ZigBee-noder, og det kan være så mange som 65 000 noder i nettet.
I Europa bruker ZigBee 16 kanaler i ISM frekvensbåndet 2,4 GHz, og 1 kanal på 20 kbps på 868 MHz. I USA brukes 915 MHz i tillegg til 2,4 GHz.

Tilkoblingen mellom ZigBee-noder tar bare 30 ms, i forhold til 3 s med Bluetooth. 

En vanlig Zigbee-node skal angivelig klare seg med bare 10 % av programvaren som en Bluetooth-node bruker, mens de enkleste klarer seg med bare 2 %. Men i virkeligheten ligger programstørrelsen på ca. 50 % av Bluetooth-programmet.
Bluetooth og ZigBee har derfor forskjellige bruksområder.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) ZigBee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Zigbee a wireless mesh network (død lenke)
* Zigbee a wireless mesh network (spanish)
Daly College i Indore er tegnet av Samuel Swinton Jacob i indo-sarasensk stil
Maharajapalasset i Mysore. Slottet er tegnet av arkitekten Henry Irwin og ble fullført i 1912.
**Indo-sarasensk stil** eller **hindu-sarasensk stil** er en arkitekturstil som utviklet seg fra 1870-tallet i kolonitidens India og som benytter stilelementer fra hinduistisk og muslimsk arkitektur til en kombinasjon preget av rik ornamentering, buer og løkkupler. Denne historisistiske stilen ble utviklet av britiske ingeniører og arkitekter og ble benyttet for monumentalbygg og offentlige bygninger. Arkitekten Samuel Swinton Jacob var den ledende forkjemper for den indo-sarasenske stil.

Triumfbuen Gateway of India og hotellet Taj Mahal Palace i Mumbai er eksempler på indo-sarasensk arkitektur, maharajapalasset i Mysore likeså.

Referanser
----------

1. ↑  Barbara N. Ramusack: *Indian Princes and Their States*, Cambridge: Cambridge University Press, 2004, s. 148.

Litteratur
----------

* Thomas R. Metcalf: «Architecture and the Representation of Empire: India, 1860−1910», *Representations*, nr. 6, 1984, s. 37−65

Eksterne lenker
---------------

* (en) Indo-Saracenic Revival architecture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Passazjir s Ekvatora*** (originaltittel: *Пассажир с «Экватора»*) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Aleksandr Kurotsjkin.

Handling
--------

Den unge svømmeren Ilmar skal seile med skipet "Ekvator" til en sommerleir, som ligger et sted langs Svartehavskysten. Men ved et uhell blir han vitne til en merkelig hendelse: en annen passasjer, en utlending, Mr. Pipp, kaster i all hemmelighet en mistenkelig gjenstand i havet. Men Mr. Pipp oppdager Ilmar i nærheten og er redd for at det han har gjort skal bli avslørt. Så han skyver gutten over bord, og ingen andre legger merke til hva som hadde skjedd på båten.

En tid senere oppdager lederen for sommerleiren en ung gutt ved navn Ilmar ved bredden av det stormfulle havet. Men gutten husker ikke hvordan han havnet i vannet.

Skuespillere
------------

* Jüri Krjukov som Ilmar
* Yuri Puss som Glenn
* Vyacheslav Tsyupa som Andre.
* Victor Morus som Igor.
* Tatiana Goryachkina som Galya
* Igor Pushakov som Taratuta
* Sergey Makridin som Zhenya

Referanser
----------

1. ↑  С чужого голоса. Кто на самом деле говорил вместо Электроника и Гека Финна
2. ↑  ПАССАЖИР С «ЭКВАТОРА»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Passazjir s Ekvatora* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Landsbyen Moos in Passeier
Kart over Passeiers beliggenhet i Syd-Tirol
**Passeier** (eller *Passeiertal*; italiensk *Val Passiria*) er en dal i Syd-Tirol som strekker seg nordover fra Meran. Dalen er begrenset av Ötztal-Alpene i vest, Stubai-Alpene i nord og Sarntal-Alpene i vest. Dalens elv, *Passer*, munner i Meran ut i Etsch.

Kommunene som ligger i dalen er, nedenfra og opp:

* Kuens
* Riffian
* St. Martin in Passeier
* St. Leonhard in Passeier
* Moos in Passeier

Dalen hører til distriktet Burggrafenamt og har til sammen 10 100 innbyggere. 99 % av disse snakker tysk, resten er italiensktalende.

Passeierdalen deler seg i to grener ved St. Leonhard. Den ene forbinder dalen mot nordvest over Timmelspasset med Ötztal i Nord-Tirol. Den andre danner forbindelsen til Sterzing via Jaufenpasset i nordøst.

Landbruk er dalens viktigste inntektskilde. I de høyereliggende kommunene er dette fremfor alt storfehold basert på seterdrift. Også turisme har fått en økende betydning.

Eksterne lenker
---------------

* Felles offisiell nettside av de tre øverste kommunene i Passeier
* Turistisk informasjon om Passeier


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
Pillaren foran potalapalasset i 1949.  Foto: Hugh Edward Richardson (28. april 1949)
**Zhöl-pilaren i Lhasa** (tibetansk:*Lhasa Zhöl rdo-rings*), også kjent som **Doring Chima**, var en pilar som stod i landsbyen Shöl eller Zhöl under the potalapalasset, i Lhasa i Tibet, og som er datert til circa 764 CE, "eller bare litt senere". Den har en inskripsjon som kan være det eldste kjente eksempel på tibetansk skrift.

Skapelsen av den tibetanske skriften er tradisjonelt tilskrevet Thonmi Sambhota, som ble sendt til India tidlig i regjeringstiden til Songtsän Gampo. Han skapte et alfabet som var egnet for gammeltibetansk ved å anvende elementer fra indisk skrift (herunder devanāgarī).

Pilaren ble reist i regjeringstiden til den 38. keiser av Tibet Trisong Detsen (mellom 755 og 797) i landsbyen Zhöl (som har forsvunnet på grunn av konstruksjon). Pilaren ble reist etter bestilling av ministeren Nganlam Takdra Lukhong, som var en motstander av buddhismen.

Referanser
----------

1. ↑  Larsen and Sinding-Larsen (2001), p. 78.
2. ↑  Richardson (1985), p. 2.
3. ↑  Coulmas, Florian (1999). «Tibetan writing». Blackwell Reference Online. Arkivert fra originalen 16. juli 2011. Besøkt 20. oktober 2009.
4. ↑  *Ancient Tibet* (1986), pp. 189-192.
Mingun-pagoden i Mingun (Myanmar)
**Mingun-pagoden** (burmesisk: မင်းကွန်းပုထိုးတော်ကြီး; BGN/PCGN: *mingun-budodawkyi*), også kalt **Mantara Gyi-pagoden**, ligger i småbyen Mingun i det sentrale Myanmar, nord for Mandalay ved floden Ayeyarwady. 

Kong Bodawpaya hadde til hensikt å bygge verdens største pagode. Denne buddhistiske helligdommen var ment å nå en høyde på 152 meter. Den skulle tjene som et tegn på hans egen store makt og som relikieskrin for en av Buddhas tenner. Det var keiseren av Kina som hadde skjenket ham den, likesom tre av hans barnebarn for at de skulle bli kongens koner. 

I 1790 begynte tusende av straffanger med byggingen. Prosjektet ble aldri ferdig; ved kong Bodawpayas i 1819 ble arbeidene helt innstilt. Det som ble ferdig, var pagodens fundament, som var 72 meter langt og 50 meter høyt. Ved et jordskjelv i 1838 ble det enorme teglseinsbygget sterkt skadet, likeså to svære chinther, hvis rester ligger på elvebredden foran pagoden. 

Hvordan Mingun-pagoden gang skulle se ut, kan man få et inntrykk av ved å se på den fem meter høyre Pondawpaya-pagoden like i nærheten.

Litteratur
----------

* Wilhelm Klein: *Apa Guide Burma.* 1. Auflage. Nelles Verlag, München 1982, s. 202ff.
* Markand, Petrich, Klinkmüller: *Myanmar.* 2. Auflage. Stefan Loose Travelhandbücher, Berlin 2006, s. 316ff.
* Johanna Dittmar: *Thailand und Burma.* 3. Auflage. DuMont, Köln 1984, s. 324.
* Markus Borr, Heike Hoppstädter-Borr: *Birma, Burma, Myanmar.* 1. Auflage. BOD, Norderstedt 2009, ISBN 978-3-8391-0614-3, s. 136.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mingun pagoda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Austroeuplectus*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Små (ca. 2 millimeter lange), avlange biller med korte dekkvinger. På farge er de gjerne mer eller mindre rødbrunlige. De skiller seg fra de fleste andre køllebiller på sin slanke kroppsform. Hodet er omtrent firkantet med markerte bakhjørner, små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels lange og ganske kraftige, leddene bredere enn lange. De tre ytterste leddene danner en løs kølle, særlig det siste leddet er forstørret. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider, bredest litt foran midten. Det har gjerne noen små groper. Dekkvingene er rundede, glatte, uten punktstriper, og ganske korte. Bakkroppen er sylindrisk, beina ganske korte med tre-leddete føtter.

Levevis
-------

De kan blant annet finnes under barken på døde trær, i råtten ved og hule trær..

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Stammen Euplectini LeConte, 1862
						* Slekten ***Austroeuplectus*** Chandler, 2001
							+ *Austroeuplectus oz* Cahbdler, 2001

Referanser
----------

1. ↑  Chandler, D.S. 2001. Biology, morphology, and systematics of the ant-like litter beetle genera of Australia (Coleoptera: Staphylinidae: Pselaphinae). *Memoirs on entomology, international* 15: viii + 1–560.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Austroeuplectus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Austroeuplectus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Nasjonalballetten** er et statlig ballettkompani, og det eneste norske klassisk baserte dansekompaniet. Kompaniet består av ca. 65 dansere og holder fra 2008 til i Operahuset i Bjørvika. Ballettsjef fra 2012 er Ingrid Lorentzen.

Repertoar
---------

Ved siden av klassiske verk som *Svanesjøen*, *Tornerose* og juletradisjonen *Nøtteknekkeren* har Nasjonalballetten er vidt repertoar som favner moderne, internasjonale koreografer som Jiří Kylián, Dacho Duato og koreografparet Sol León og Paul Lightfoot. Nasjonalballetten satser også på nye verk skapt spesielt for kompaniet av blant andre koreografer som Alexander Ekman, Liam Scarlett og huskoreografene Jo Strømgren og Alan Lucien Øyen.

Historikk
---------

Nasjonalballetten ble grunnlagt i 1958 som *Den Norske Operas Ballett*, og gikk i mange år under navnet *Operaballetten*. Den skiftet navn til Nasjonalballetten i 1983. Sju av de ti første danserne var norske. Den britiske danseren Harcourt Algeranoff var kompaniets første sjef. For å understreke ballettens posisjon ved musikkteaterscenen – og at den skulle være riksdekkende – var kompaniets første forestilling en ballettforestilling med urpremiere på Hamar den 2. november 1958. Denne premiereforestillingen hadde et program som blant annet omfattet andre akt av balletten *Coppèlia*. 

I de første årene ble balletten hovedsakelig benyttet i operaoppsetninger, og sjeldnere i rene danseforestillinger. Siden har den blitt gradvis bygget opp til dagens posisjon, hvor den har like mange forestillinger på Den Norske Operas hovedscene som operaensemblet.

Ballettskolen
-------------

Ballettskolen ved Den Norske Opera & Ballett ble etablert i 1965 for å gi barn utdanning i klassisk ballett.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Den Norske Opera & Ballett». *www.operaen.no*. Besøkt 5. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
**Arne Berg** (født 1949) er en norsk kjemiker som arbeider i legemiddelindustrien. Han er forskningsdirektør i GE Healthcare og er særlig kjent for sitt arbeid med medisinsk bildediagnostikk.

Berg er utdannet ved Universitetet i Oslo der han i 1979 avla doktorgrad i kjemi med avhandlingen *A study of some allylic halides carrying electron-withdrawing substituents in the γ-position*. Samme år begynte han å arbeide i Nycomed. I sin karriere i legemiddelindustrien har han særlig arbeidet med utvikling av kontrastvæsker og bildediagnostikk, både for røntgen, magnettomografi, computertomografi og ultralyd.

Det kongelige hoff kunngjorde 2. oktober 2009 at kongen har utnevnt Berg til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans sentrale rolle innen forskning og utvikling av diagnostiske legemidler.» I 2011 ble han tildelt Norsk Kjemisk Selskaps medalje til minne om Guldberg og Waages massevirkningslov.

Referanser
----------

1. 1 2  Anders J. Steensen: «St. Olav til industriforsker», *Teknisk Ukeblad*, 7. oktober 2009.
2. ↑  (no) BIBSYS.
3. ↑  Utnevnelse til St. Olavs Orden, kongehuset.no.
4. ↑  Tildeling av Norsk Kjemisk Selskaps medalje til minne om Guldberg og Waages massevirkningslov til tidl. forskningsdirektør Arne Berg Arkivert 2014-01-07, hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Antitetisk tolkning** er en av flere metoder som brukes i juridisk teori når lover skal tolkes. Antitetisk tolkning handler om det som faller utenfor lovteksten, hvor det ligger nær å lese noe inn i lovteksten, men resultatet av tolkningen er det motsatte av lovens vanlige resultat. Dette kalles også i jussen en motsetningsslutning. Det som skal tolkes må ligge utenfor lovteksten samtidig som det at det ligger utenfor lovteksten fører til at løsningen må bli annerledes og det motsatte av lovens løsning.

Juridisk teori er ikke enige om nøyaktig hva som er antitetisk tolkning eller nøyaktig hvordan antitetisk tolkning skal beskrives. Følgende grunnbøker i juridisk teori beskriver **antitetisk tolkning** litt forskjellig. 

* Eckhoff, Torstein: Rettskildelære. 3. utgave 1993, på sidene 117-122.
* Johs. Andenæs: Innføring i rettsstudiet. 6. utgave 2002, på sidene 108-111.
* Mads Henry Andenæs: Rettskildelære. 2. utgave 2009, på sidene 37-39.
* Erik Magnus Boe: Innføring i juss. Juridisk tenkning og rettskildelære. 3. utgave 2010, på sidene 371-377.

Både boken til Johs. Andenæs og boken til Mads Henry Andenæs diskuterer hvor de avviker fra Erik Mangus Boe sin fremstilling. Alle bøkene er grunnbøker i juridisk metode for juridiske studenter enten i nevnte utgave eller i nyere utgaver.

Kilder
------

* Eckhoff, Torstein: Rettskildelære. 3. utgave 1993, TANO ISBN 82-518-3116-4, sidene 117-122.
* Johs. Andenæs: Innføring i rettsstudiet. 6. utgave 2002, Cappelen Akademisk Forlag, ISBN 978-82-02-21838-6, sidene 108-111.
* Mads Henry Andenæs: Rettskildelære. 2. utgave 2009, Produksjon: 07 gruppen AS, ISBN 978-82-997439-2-1, sidene 37-39.
* Erik Magnus Boe: Innføring i juss. Juridisk tenkning og rettskildelære. 3. utgave 2010, Universitetsforlaget, ISBN 978-82-15-01634-4, sidene 371-377.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Skimore OSLO** (tidligere **Tryvann Vinterpark/Oslo Vinterpark**) er et alpinanlegg i området rundt Tryvannshøgda over Holmenkollen. Anlegget drives av TryvannWyller AS og har 18 bakker med 11 heiser. Første skitrekket i området åpnet i 1938 som det første nord for Alpene. Anleggets lengste løype er Wyllerløypa på 1400 meter og fall på 381 meter. Målt i heiskortomsetning er Skimore Oslo landets 2. største skisenter.

The Arctic Challenge ble arrangert i Wyllerløypa i 2010, 2011 og 2013. VM i snøbrett 2012 ble arrangert også her.

Bakker
------

Nederst i Wyllerløypa  Foto: Hans-Petter Fjeld 
* Wyllerløypa 1300 m
* Tårnbakken 900 m
* Tryvannskleiva 400 m
* Vestkleiva 500 m
* Tommkleiva 200 m
* Mellomkleiva 200 m
* Veslekleiva 200 m
* Hyttli-traseene ca. 650 m

Referanser
----------

1. 1 2  Om Tryvann Skisenter AS. Besøkt 21. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Arne Brattland** (6. mai 1955 i Meløy, død 30. desember 2020) var en norsk musiker (gitar) med flere plateutgivelser.

Brattland vokste opp i Holandsfjorden i Meløy. Han studerte ved Norges musikkhøgskole og debuterte ved Festspillene i Nord-Norge i 1983. Etter avsluttede studier i Norge reiste han til London. I 1988 hadde han sin internasjonale debut i Wigmore Hall og turnerte deretter i Polen, Portugal, USA og i de skandinaviske land. 

Brattland var med i den engelske Pro Arte Trio fra 1986, omdøpt til Rodrigo Guitar Trio (med Raymond Burley og Cornelius Bruinsma), og underviste også ved Dillington Summer School i Ilminster. Han samarbeidet også med gitaristene John Taylor og John W. Duarte. 
I Norge har han spilt i Arctic Guitar Trio og, siden 1992, i
«Adamson-Brattland Duo» med ektefellen Debra Adamson. Brattland var også engasjert i turnevirksomhet i Rikskonsertene.

Utgivelser
----------

* *Lyric Guitar*, verker av blant annet George Gershwin, Bill Evans, Kurt Weill og Edvard Grieg; med gitaristen John Taylor (CD, VEPS Forlag, 1991)
* Arctic Guitar Trio, *plays Norwegian Music*, (CD, Arctic Records, 1996)
* Adamson-Brattland Duo, *Arctic Suite*. Med Debra Adamson. Fire verker av Edvard Grieg (CD, Arctic Records, 1997)
* Arctic Guitar Trio, *Varieté*, med tittelspor, samt verker av Harald Sæverud, Boccherini, Albeniz og Scarlatti (CD, Arctic Records, 2004)

Referanser
----------

1. ↑  Vigleik Haga: *Minneord om Arne Brattland* - Rana Blad 15. januar 2021 og Aftenposten 11. februar 2021
2. ↑  lagbilde av Rodrigo Guitar Trio
3. ↑  biografi og bilde Arkivert 29. september 2010 hos Wayback Machine. fra det engelske Guitar Academy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Discogs
 |
**Piero Alva** (født 14. februar 1979 i Lima i Peru) er en peruansk fotballspiller.

Alva spilte store deler av karrieren for den peruanske klubben Sporting Cristal i Primera División Peruana. Alva begynte som professjonel fotballspiller i Universitario de Deportes allerede som ungdom. Alva fikk sitt store gjennombrudd i 1998, da Oswaldo Piazza besluttet å fremme flere tenåringer i klubben sin. Alva hadde en kontroversiell spillestil; han viste stor dyktighet, men ofte ville han ikke slippe ballen. I 2001 var Alva blant en hærskare av stjernespillere i Universitario de Deportes som krevde mye høyere lønn.

Alva ble leid inn av Sporting Cristal for 100 000 amerikanske dollar, men utmerket seg ikke for sitt nye lag og scoret bare syv mål. Spillet hans var imidlertid godt nok til å tiltrekke seg oppmerksomheten til Unión de Santa Fe i den argentinske ligaen, som han fikk spille for i 2002. Denne erfaringen var kortvarig og med liten suksess. Alva var snart tilbake i Peru igjen, og i 2003 spilte han for klubben Sport Boys, og scoret 10 mål for denne klubben. Alva signerte for Cienciano del Cuzco i 2008, og i januar 2009 signere han en ny kontrakt med ett års varighet med Universitario de Deportes.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 52060, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Piero Alva – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Piero Alva – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Piero Alva – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Piero Alva – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Piero Alva – FBref Rediger på Wikidata
**Oslo Sporveiers Arbeiderforening** (**OSA**) er en fagforening for ansatte i Sporveien AS. OSA har vel 2300 medlemmer hvorav 1600 yrkesaktive medlemmer og de fleste arbeider som førere i Sporveien T-banen, Sporveien Trikken og Unibuss. I tillegg kommer salgs- og servicemedarbeidere, verksteds- og anleggsarbeidere, ansatte i administrasjon, kundekonsulenter og sentralbordbetjening. OSA er den største fagforeninga innenfor kollektivtrafikken i Oslo.

OSA er et resultat av en fusjon 1. oktober 1997 mellom Oslo Sporveiarbeideres Forening (OSAF) som ble etablert 16. juni 1900, og Oslo Sporveisbetjenings Forening (OSBF) som kan spore sine røtter tilbake til 1894, da forgjengeren Kristiania elektriske Sporveis Forening ble stiftet. Foreninga var opprinnelig tilknyttet Norsk Kommuneforbund, men er siden 2003 en del av Fagforbundet, som avdeling nr. 029.

I 2013 sluttet Oslo Sporveiers Tekniske Arbeidslederforening seg til OSA, og året etter fulgte Helgedagsbetjeningens Forening og Sporveiens Personalforening etter.

OSA er organisert i klubbene; bane, sporvogn, buss, verksted, infrastruktur, helgedagsbetjening og personal/ledelse. OSA gir ut medlemsbladet OSA-Sporet.

Ledere
------

* Ola Floberg 2021 -
* Rune Aasen 2005 - 2021
* Stein Gudbrandsen 1997 - 2005

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Oslo Sporveiers Arbeiderforening på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Oslo Sinfonietta** er et norsk samtidsmusikkemsemble, og ble etablert i 1986 av komponisten Asbjørn Schaathun.

Christian Eggen er kunstnerisk leder og fast dirigent. Oslo Sinfonietta er organisert som en *musikerpool* med musikere som til daglig spiller i Oslo Filharmoniske Orkester, Den Norske Operas orkester, Kringkastingsorkestret og som frilansere. 

Oslo Sinfonietta vant Spellemannprisen 1999 i klassen samtidsmusikk for Rolf Wallin: *Boyl*. Samme år var de nominert for ytterlige to album i samme klasse; *Jon Øivind Ness: Dandy Garbage* og *Bernt Sørensen: Birds and Bells*. De ble også nominert til Spellemannprisen 2000 i klassen samtidsmusikk for *Music by Hagerup, Reinholdsen, Buene, Hagen, Ratkje* og Spellemannprisen 2014 for albumet *Black Box Music*.

Referanser
----------

1. ↑  Spellemannprisens arkiv Arkivert 17. mars 2016 hos Wayback Machine.. 1999. Besøkt 18. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oslo Sinfonietta på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Oslo Sinfonietta på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Oslo Sinfonietta på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Oslo Sinfonietta på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Oslo Tangoforening**, norsk orkester opprinnelig dannet i 1982 av Bent Erlandsen. Repertoaret består av sigøynermusikk, tango og swing. Originalbesetningen bestod dengang av Nils Økland på fiolin, Bent Erlandsen gitar, Per Karang, piano og Helge Eilertsen på bass. Etter en omorganisering i 1983 fikk orkesteret sin nåværende besetning, som per i dag (2015) er Nils Økland, fiolin; Roar Engelberg, panfløyte; Eilif Moe, gitar og sang; Per Karang, piano og Pål Thorstensen, kontrabass. Orkesteret hadde sin base på Waterfront Tango, senere på Krølle Kro, og må sies å ha hatt innflytelse på norsk musikkliv. De har samarbeidet med de norske samtidskomponistene Robert Rønnes (Tango Eccentrico, uroppført bestillingsverk) og Gunnar Germeten jr. (Festspilltango, uroppført bestillingsverk). Diskografi: "Tango nr.5/Sommer på Karl Johan", (vinylsingel 1983), "Årsrapport" (vinyl-LP, 1987).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oslo Tangoforening på Discogs Rediger på Wikidata

* (no) Oslo Tangoforening på Rockipedia Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** Discogs
 |
**Michel Becquet** (født 1954) er en fransk trombonist og professor ved Lyonkonservatoriet.

I ung alder spilte han piano og horn, undervist av sin far, en profesjonell hornist, før han gikk over til trombone i tiårsalderen.[] Etter flere års studier ved konservatoriet i Limoges, ble han som 15-åring opptatt ved Pariskonservatoriet, der han raskt fikk sitt diplom.

I løpet av få år vant han alle de internasjonale konkurransene som var åpne for hans instrument (Genève, München, Praha og Toulon).[] Da han var 18 år ble han solotrombonist i Orchester de la Suisse Romande under Wolfgang Sawallischs ledelse, for noen år senere å begynne i den franske nasjonaloperas orkester i Paris.

I 1989 forlot han Parisoperaen til fordel for Hochschule für Musikk i Köln, der han brukte sin tid på å undervise og skrive.

I 1990 inviterte Gilbert Amy ham til å bli leder for messingseksjonen ved Conservatoire National Supérieur de Musique der han ledet det 18-mannssterke ensemblet Cuivres Français.

Siden har han tiltrådt Lyonkonservatoriet hvor han er professor i trombone og leder for messingseksjonen.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1022692, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michel Becquet på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Michel Becquet på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Karl Christer Furst** (født 6. juli 1970) er en svensk tidligere fotballspiller som spilte på venstresiden av midtbanen.

Furst gikk gradene hos Örebro. Der gjorde han sine saker så bra at han ble innkalt til seniorlandslagets turné til Australia på vinteren i 1992. Han fikk sin landslagsdebut 26. januar 1992 mot Australia på venstresiden av midtbanen. En uke senere spilte han sin andre landskamp, også mot Australia, på venstre back. I april samme år spilte han igjen fra start på venstre midtbane i en ettmålsseier borte mot Tunisia. Han spilte også for Sverige i sommer-OL i 1992.

I 1993 var han involvert i en bilulykke som preget formen hans negativt den sesongen. Sesongen etter var han tilbake i gammelt slag. Etter 1994-sesongen var over forlot han moderklubben til fordel for en toårskontrakt med Helsingborg. En god første sesong hos Helsingborg gjorde at han igjen fikk sjansen på landslaget i november 1995. Han startet EM-kvalifiseringskampen mot Tyrkia på venstre flanke. Kampen, som endte uavgjort, ble den siste av hans fire opptredener på landslaget.

Da kontrakten hans med Helsingborg løp ut etter 1996-sesongen, valgte han å gå vederlagsfritt til tyske Köln. Overgangen var det første Bosman-tilfellet i Allsvenskan. Oppholdet hos Köln ble imidlertid ingen suksess. Furst fant det vanskelig å spille seg inn på laget. 

I januar 1998 var han på et to uker langt prøvespill hos Southampton uten at det resulterte i en overgang. På sommeren i 1998 signerte han for Hammarby. Tiden hos Hammarby ble vellykket for ham. I 2001-sesongen bidro han til at klubben vant Allsvenskan for første gang. Etter 2003-sesongen valgte han å legge støvlene på hylla.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 100474, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Mats Härdh (10. april 1996). «Örebros egen Torbjörn Nilsson». *Svenska Dagbladet*. s. 31.
3. ↑  «Helsingborg lottlösa vid Fursths övergång». *Svenska Dagbladet*. 8. november 1996. s. 42.
4. ↑  «Southampton testar Fursth». *Svenska Dagbladet*. 11. januar 1998. s. 35.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christer Fursth – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christer Fursth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Christer Fursth – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Christer Fursth – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Christer Fursth – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Christer Fursth – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Christer Fursth – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Christer Fursth – FBref Rediger på Wikidata
* Svenska Fotbollförbundet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Jure uxoris*** eller ***iure uxoris***, er latin for *gjennom hustrunes rett* - en manns regjering gjennom hustruns arverett.

Jure uxoris er et rettsbegrep angående regenter som hadde særlig virkningstid i middelalderen. Uttrykket benyttes vanligvis når en kvinne har arvet en adelstittel og forlening eller et rike, og hun lar sin make bli medregent, i praksis ikke sjelden i hennes sted. Maken tituleres da konge i tilfelle hustruen er dronning.

Jure uxoris benyttes også som prinsipp for at maken arver hustrunes besittelse ved hennes bortgang, selv om hun ikke hadde rukket å ta det i besittelse som regent. Til og med ved skilsmisse kan det være at maken har beholdt tittelen og territoriet mens hustruen har tapt den, slik som i 1170 med kong Stefan av Blois' datter hertuginnen Marie av Boulogne (1136-1182), som var gift med Mathieu d'Alsace (1137-1173). Hun var hertuginne *suo jure* (gjennom egen rett) fra 1159 og giftet seg i 1160, men tapte sin tittel til eksmaken.

Derimot gjelder ikke *jure uxoris* i samband med en ikke-regjerende make til en dronning eller annen kvinnelig regent.

Oversettelse
------------

* Oversatt for wikipedia på svensk
**Oslo Voices** (grunnlagt 2012) er et blandet kammerkor som fremfører klassisk og moderne kormusikk. Ensemblets repertoar spenner fra renessansemusikk til nyskrevne verk. Dirigent er Ingrid Hanken.

Om koret
--------

Siden koret ble stiftet i 2012, har Oslo Voices holdt en rekke konserter både i Norge og utlandet, med konserter i Nidarosdomen, Berliner Dom og St. Pauls katedral som noen av høydepunktene. Koret samarbeider regelmessig med andre kor, og har blant annet fremført Knut Nystedts symfoni Apocalypsis Joannis sammen med Kammerkoret NOVA, Schola Cantorum, Oslo Kammerkor og Kringkastningsorkesteret – en produksjon laget av NRK TV som senere ble vist på Hovedscenen på NRK og sendt på NRK P2.

I tillegg har Oslo Voices jobbet med verdensledende dirigenter som Brady Allred (USA) og Bengt Ollén (Sverige) – og urfremført bestillingsverk av de norske komponistene Frank Havrøy og Edvin Østergaard.

Meritter
--------

I 2015 vant Oslo Voices førsteplass og gulldiplom i både profan- og sakral klasse i *Mundus Cantat* internasjonale korkonkurranse i Polen. I 2016 deltok koret i den prestisjetunge *The International May Choir Competition Prof. Georgi Dimitrov* i Varna, Bulgaria, arrangert av *the European Grand Prix Competition for Choral Singing*. Her mottok Oslo Voices 3. plass i klassen for blandet kor. Oslo Voices fikk også to gulldiplom og deltakelse i Grand Prix-finalen i NM for kor i 2012, der koret deltok i Sakral klasse A og Blandet kor klasse A.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Inn mot Brandbu 
**Brandbu** er et sogn i Gran på Hadeland i Innlandet. Tettstedet Brandbu/Jaren ligger delvis i Brandbu. Sognekirken til Brandbu er Nes kirke, på nordsiden av Røykenvika. Røykenvikbanen med Brandbu stasjon gikk fra 1900 til 1957 til Røykenvik ved Randsfjorden. Stasjonsbygningen er revet. Fra toppen av Brandbukampen (522 moh), opprinnelig en vulkan fra perm-perioden, er det vid utsikt over Brandbu og bygdene rundt. Den tidligere kommunen ble slått sammen med Gran 1. januar 1962. Like ved Brandbu sentrum ligger Brandbu ungdomsskole, samt tidligere Hadeland videregående skole avdeling Brandbu før ny skole sto ferdig i 2012.

Kommunen hørte til tidligere Oppland fylke.

Brua
----

Brua, som det ofte sies, eller Åvedalsbrua, også skrevet Augedalsbrua, er et eldgammelt brosted over (Vigga), og her var i eldre tid skysstasjon. Her møttes den gamle og den nye Bergensveien, og Høgkorsveien gikk herfra over til Toten. Riktignok ble brostedet flyttet til Rosendal litt lenger oppe ved elven på midten av 1800-tallet, men Brua fortsatte å være skyssted. Stedet var dessuten møtested for kommunestyret i den gamle kommunen Brandbu.

Brua er motivet for maleriet «Augedals bro» (1897) av Gerhard Munthe.

Kommunen
--------

Brandbu kommune ble utskilt fra Gran kommune i 1897, og innlemmet igjen i 1962. Kommunens området omfattet begge sider av Randsfjorden.

«Brandbu Polonaise»
-------------------

«Brandbu Polonaise» ble skrevet av Peder Pedersen Sandbæk. Hadelandsgutta Leder: A.K. Nielsen spilte den inn i Oslo 3. september 1954. Melodien ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3434. Arr.: A.K. Nielsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Slektshistorielaget.no:Kilder:Gran:Innledning». Arkivert fra originalen 24. juli 2011. Besøkt 28. oktober 2007.
2. ↑  (no) Brandbu i Store norske leksikon
3. ↑  Hadelandsgutta Leder: A.K. Nielsen. *Brandbu Polonaise* (Pedersen – Sandbæk – Arr.: A.K. Nielsen) (His Master's Voice A.L. 3434, 78-plate)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Nánmán** (pinyin; tradisjonell kinesisk: 南蠻; «sørbarbarene») var stammefolk som bodde i det som nå er det sørvestre Kina. De kan ha vært beslektet med sanmiaoene, som man kjenner fra 300-tallet f.Kr. *Nanman*stammene var av en rekke etniske grupper, og når de er blitt gruppert sammen i kinesisk historieskrivning, har ikke det noen dypere bakgrunn enn det sinosentriske verdensbilde. Det kunne dreie seg om folkegrupper som miao, thai, og noen tibetoburmanske grupper som for eksempel bai. Det bestod aldri noen samlende politisk struktur som forente alle disse stammene. I de tre rikers tid dannet de en allianse som tok til våpen mot kinesiske erobringstokter. De lot seg lede av Meng Huo, som ble tatt til fange syv ganger før han til slutt underkastet seg den kinesiske hærfører Zhuge Liang.

Under Tang-dynastiet opphørte miaofolket å være en dominerende ikke-kinesisk gruppe i noen landsdel, med unntak av i provinsen Yunnan, der de ble styrt av de seks «Zhao» (詔). Den sørligste, kjent som *Mengshezhao* (蒙舍詔) eller Nanzhao (南詔), forente alle seks zhao og grunnla den første uavhengige *Nanman*stat tidlig på 700-tallet. Kongeslekten der antas å ha vært fra baifolket. Nanzhao betalte jevnlig tributt til Kina gjennom ledelsen av militærdistriktet *Jiannan Jiedushi* (劍南節度使). Da Tang-dynastiet gradvis sank hen, vant Nanman en større grad av selvstyre, men ble assimilert under senere dynastier.
**Nanjingmuseet** (kinesisk: 南京博物院, pinyin: *Nánjīng Bówuyuán*) ligger i storbyen Nanjing i Jiangsuprovinsen i Folkerepublikken Kina. Det er et av Kinas største museer. 

Museets historie går tilbake til 1933, da regjeringen i Republikken Kina, på forslag fra Cai Yuanpei, formelt opprettet det. Nanjing var den gang Kinas hovedstad. Men byggingen tok ikke til før i 1936. Opprinnelig var det ment å bli vesentlig mindre enn det som det er vokst til.

Museet har elleve utstillingshaller, for

* gammelt kinesisk steintøy
* gammel kinesisk jade
* gammel kinesisk kalligrafi og malerkunst

Nanjingmuseet
* bronsearbeider
* kulturminner
* nasjonalgruppers kunst
* silkeprodukter fra Jiangnan
* Ming og Qing-porselen
* moderne kunst

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nanjing Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Nanjings bymur** (kinesisk: 南京市城墙, pinyin: *Nanjing chengqiang*) ble bygd mellom 1366 og 1386 under Ming-dynastiets første keiser, Zhu Yuanzhang med en opprinnelig lengde på 35 kilometer, og går for å være verdens lengste bestående bymur. 

Til forskjell fra for eksempel Beijings bymur og Xi'ans bymur, som ble anlegt klassisk rettvinklet, følger befestningsmuren rundt Nanjing byens topografi. I nordvest rakk den til kort før Yangtzeflodens bredd, innesluttet *Løvehøyden*, og i nordøst førte den lags Xuanwusjøens bredd, i øst rakk den frem til *Purpurgullhøyden*s utløpere, og fulgte derfra og sørover den gamle bymuren. Til å begynne var det 13 byporter, og ved slutten av Qing-dynastiet var det blitt 18. Senere ble det laget flere porter eller gjennombrudd.

Bymuren var del av et system med fire murkranser, rundt (1) keiserpalasset, (2) Keiserbyen (3) selve byen Nanjing og (4) de bynære omgivelser. Dette systemet ble senere imitert i Beijing (med Den forbudte by), da de senere keisere flyttet hovedstaden dit nord. Av de tre andre murene (1, 2, 4) er det bare blitt igjen noen få rester, men man kan kjenne igjen hvor de lå fordi byplanleggingen fortsatt bærer preg av dem.
En **grenseovergang** er et sted på en grense mellom to jurisdiksjoner, hvor reisende eller gods blir kontrollert (grensekontroll), enten ved innreise, utreise eller både innreise og utreise. Slike steder er etablert for å legge til rette for lovlig passering av grensen.

Grenseoverganger finnes på land-, sjø- og luftgrenser. En grenseovergang på en landgrense er en kontrollpost på en vei, ofte med en bom. På en sjøgrense er grenseovergangen som regel etablert i en havn, innenfor selve grensen. Det samme gjelder på luftgrenser, hvor grenseovergangen etableres i en lufthavn.

I Norge er passering av grensen utenfor grenseovergangen ulovlig. Indre Schengen-grense kan passeres hvor som helst såfremt det ikke er innført midlertidig grensekontroll.

Se også
-------

* Norges riksgrense

Bilder
------

* Grenseovergang mellom USA og MexicoGrenseovergang mellom USA og Mexico
* Grenseovergangen Checkpoint Charlie mellom Øst- og Vest-Tyskland (Ikke grense etter 1990).Grenseovergangen Checkpoint Charlie mellom Øst- og Vest-Tyskland (Ikke grense etter 1990).
* Grenseovergang på Oslo lufthavn, GardermoenGrenseovergang på Oslo lufthavn, Gardermoen
* Grenseovergang uten grensekontroll på indre Schengen-grense mellom Tyskland og NederlandGrenseovergang uten grensekontroll på indre Schengen-grense mellom Tyskland og Nederland
* Grenseovergang uten grensekontroll ved E16 mellom Norge og SverigeGrenseovergang uten grensekontroll ved E16 mellom Norge og Sverige

Referanser
----------

1. ↑  Se vedlegg 16 til Forskrift om utlendingers adgang til riket og deres opphold her
2. 1 2  Se blant annet Lov om utlendingers adgang til riket og deres opphold her. Kap 2 §14.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Rajko Lotrič** (født 20. august 1962 i Jesenice) er en slovensk tidligere skihopper som konkurrerte for Jugoslavia.

Han deltok i verdenscupen fra første sesong i 1979/80, og hadde 20.-plass i 1987/88 som beste sammenlagtplassering. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 2.-plass i storbakken i Planica 27. mars 1988. Han var med i VM i 1982 og 1989, med 34.-plass i storbakken i Oslo i 1982 som beste individuelle plassering. I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 26 i normalbakken. Han ble nummer 33 i VM i skiflyging i Harrachov i 1983.

Hans siste verdenscuprenn var i Štrbské Pleso i mars 1991.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Rajko Lotrič Arkivert 13. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 20. februar 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rajko Lotrič – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rajko Lotrič – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rajko Lotrič – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Pierre Amine Gemayel**, eller *Pierre Gemayel junior*, kort *Pierre Amine*, **بيار أمين الجميل**; (født 24. september 1972 i Libanon, drept 21. november 2006 i Beirut), var en libanesisk politiker, advokat og maronittisk kristen. Gemayel var industriminister da han ble myrdet.

Gemayel var medlem av Kata'ib-partiet (også kalt Falangistpartiet) og sønn av den tidligere libaneske president Amine Gemayel og brorsønn av Bashir Gemayel (myrdet 1982). Gemayel ble oppkalt etter sin bestefar Pierre Gemayel, som kom levende fra et attentat i april 1975, da fire falangister ble drept. Den hendelsen var med på å utløse den libanesiske borgerkrig. Også hans kusine Maya ble drept ved et attentat som egentlig hadde Bachir som mål. Familien, som har sine røtter i småbyen Bikfaya, har vært aktiv i libanesisk politikk i generasjoner. 

Gemayel studerte jus ved Université Saint-Joseph i Beirut og i Paris. Etter studiene begynte han i sin fars advokatfirma. Den 25. september 1999 giftet han seg i Limassol på Kypros, med Patrica Daif. De fikk to sønner. Gemayel hadde en søster, Nicole, og en yngre bror, Samir.

Falangistene går for å være provestlige og antisyriske.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Pierre Gemayel, Find a Grave 16729203, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Washington Post: *"Lebanese Official Assassinated in Beirut"*[*død lenke*], 21. november 2006
4. ↑  BBC News: *"Lebanon politics mired in murder"*, 21. November 2006

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Grenselosmuseet** er et mindre museum i Eidskog kommune. Formålet er å fortelle om virket til dem som var grenseloser og kurerer over til Sverige under den tyske okkupasjonen 1940–45.

Museet holder til i ei nedlagt skolestue på Skjølåbråtan (ved innsjøen Skjervangen ved Sootkanalens nordre startpunkt), et par kilometer fra grensa mot Sverige. Stua ligger ved den nå oppmerka Flyktningeruta. Den blei under krigen brukt som skjulested for flyktninger og kurerer. 

Museet drives av Foreningen Flyktningeruta Norsk grenselosmuseum. Stiftelsens Norske grenselosers forening, som blei starta opp i 1994, åpnet museet i 1995. Stiftelsen gikk i 2010 sammen med Flyktningeruta. 

Museet holder åpent på søndager i juni og august, ellers etter avtale. 

På museet kan man se ulike gjenstander som ble brukt i forbindelse med grensetrafikken, svenske lister over registrerte flyktninger finnes også der. En autentisk film fra flyktningetrafikken "Flukten fra hakekorset" vises der.

I 2003 var museet utsatt for et innbrudd, der en rekke gjenstander knytta til okkupasjonsmakta blei stjålet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Fristaten Flaskehals** (tysk: *Freistaat Flaschenhals*) var en kortvarig tysk kvasi-stat under Weimarrepublikken (1918–1933) som eksisterte fra 10. januar 1919 til 25. februar 1923.

Bakgrunn
--------

Den ble dannet av deler av den prøyssiske provinsen Hessen-Nassau som følge av en feil i utmålingen av den franske og amerikanske okkupasjonen på østbredden av Rhinen etter første verdenskrig. Dette førte til at disse to okkupasjonssonene ikke møtte hverandre og det ble liggende et område imellom. På grunn av kommunikasjonsnettet, ble området avskåret fra kommunikasjon fra det øvrige Tyskland, den såkalte Weimar-republikken.

Livet i Flaskehals
------------------

Området besto av rundt 17 000 mennesker, og den lille byen Lorch var områdets største og ble dets hovedstad. Ordføreren i Lorch, Edmund Pnischeck, ble valgt til områdets president. Pnischeck ledet Flaskehals' administrasjon så lenge den eksisterte, og sørget for at det ble utstedt frimerker, pass og valuta.

Flaskehals var helt isolert fra omverdenen, da det manglet veiforbindelse til den delen av Tyskland som ikke var okkupert, og tog fikk ikke lov til å stoppe der. Også lufttransport og transport på elvene var umulig. Eneste måte å få varer og post til og fra området var gjennom smugling. Ved en anledning ble en fransk togtransport med kull fra Ruhrdalen kapret fra den nærliggende byen Rüdesheim am Rhein og tatt til Flaskehals, hvor kullet ble distribuert til befolkningen til oppvarming.

Opphør
------

Statsdannelsen opphørte å eksistere da franskmennene gjennomførte sin okkupasjon av Ruhr i 1923. Flaskehals ble da igjen en del av provinsen Hessen-Nassau.

I dag
-----

Flaskehals er i dag en del av de tyske delstatene Hessen og Rheinland-Pfalz. Deler av området er en del av verdensarvstedet Øvre mellomrhindal.

Eksterne lenker
---------------

* «Offisiell» nettside

| * v
* d
* r
Tysklands flagg Stater i Tyskland under Weimarrepublikken (1919–33) |
| --- |
| Stater | 
* Anhalt
* Baden
* Bayern
* Braunschweig
* Hessen
* Lippe
* Mecklenburg-Schwerin
* Mecklenburg-Strelitz
* Oldenburg
* Preussen
* Sachsen
* Schaumburg-Lippe
* Thüringen (fra 1920)
* Waldeck (inntil 1929)
* Württemberg

 | Kart over Weimar-Tyskland |
| Bystater | 
* Bremen
* Hamburg
* Lübeck

 |
| Inntil 1920 | 
* Sachsen:
	+ Altenburg
	+ Coburg-Gotha
	+ Meiningen
	+ Weimar-Eisenach
* Reuss:
	+ Eldre linje
	+ Yngre linje
* Schwarzburg:
	+ Rudolstadt
	+ Sondershausen

 |
| Uoffisielt | 
* Den bayerske rådsrepublikken
* Flaskehals
* Rhinens republikk

 |



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |