**Fastlegeordningen** ble innført i Norge 1. juni 2001. Det er kommunens ansvar å besørge nødvendig helsehjelp for sine innbyggere. Kommunene og legene inngikk avtaler som sikret pasientene en fast lege å forholde seg til. For å kunne ha fastlege, er det et vilkår at man er bosatt i riket. Hver innbygger har årlig i gjennomsnitt 2,7 konsultasjoner hos fastlegen.

Innbyggerne fikk anledning til å velge seg sin lege ved innføringen av ordningen. Legen har som hovedregel ingen mulighet til å nekte noen å stå på hans liste.

Det er HELFO som administrativt forvalter ordningen, men ansvaret for å inngå avtaler med legene påhviler den enkelte kommune.

Innbyggerne har anledning til å bytte lege to ganger pr år. Man får imidlertid ett ekstra bytte dersom man flytter eller blir tvunget til å bytte som følge av at legen slutter eller reduserer listen sin. Byttet skjer på internettsidene til HELFO, eller ved å ringe HELFOs fastlegetelefon. Det er anledning til å ha lege i en annen kommune enn den man er bosatt i.

Legene mottar betaling per innbygger på listen (percapitatilskudd) fra kommunen. I 2019 utgjorde dette tilskuddet 499 kroner per pasient per år. I tillegg mottar legene egenbetaling fra pasienter og honorarer fra HELFO etter bestemte satser beskrevet i normaltariffen. Maksimalt antall innbyggere per lege er 2 500. Gjennomsnittlig listelengde er fallende og var i 2017 på 1 106 pasienter. Når listene er fulle, stenges de for nye pasienter, og åpnes først når det er 10 ledige plasser. Om man flytter tilbake til en kommune innenfor en tidsperiode på 3 år, har man likevel rett til å komme inn på en leges liste selv om den er full. Barn under 16 har også krav på å komme inn på samme liste som sine foresatte.

Legene kan be om å få endret sin listelengde for å tilpasse den til arbeidsbelastning, ventetid og andre legeoppgaver. Vedtak om endring gjøres i allmennlegeutvalget (som består av legene i kommunen) og i samarbeidsutvalget (som er et organ, opprettet med fastlegeordningen, med representanter fra legene og kommuneledelsen).

Ifølge rammeavtalen mellom KS og Legeforeningen må en kommune som ønsker å opprette en ny fastlegehjemmel, få dette vedtatt i allmennlegeutvalget, samarbeidsutvalget, kommunestyrets helse- og sosialutvalget og kommunestyret.

Legeforeningens anbefaling
--------------------------

Prosjektleder for Fastlegeprosjektet, Tom Christiansen, opplyste i 2002 at forsøksordningen viste at leger som arbeidet full tid, ikke burde ha mer enn 1 500 pasienter. Legeforeningen støttet anbefalingen om 1 500 pasienter som øvre grense, men tillater at leger har opp til 2 500. En gjennomgang *Dagbladet* foretok av alle leger i Oslo, Bergen og Stavanger, viste at over hundre leger hadde fler. 30 leger hadde over 2 000 pasienter, og et titall leger nærmere 2 500 pasienter på listen.

Juridisk regulering
-------------------

Fastlegeordningen er regulert gjennom *Forskrift om fastlegeordning i kommunene*.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikk fra SSB
2. ↑  Artikkel fra SSB
3. ↑  «Rammeavtale mellom KS og Den norske legeforening om allmennlegepraksis i fastlegeordningen i kommunene (gyldig 2008-)» (PDF). 15. august 2012. Arkivert fra originalen (PDF) 27. oktober 2020. Besøkt 23. oktober 2020.
4. ↑  Sonja Holterman og Kristoffer Egeberg: Om lange fastlegelister, *Dagbladet* 12. september 2002
5. ↑   Forskrift om fastlegeordning i kommunene av 29. august 2012 (Lovdata)

Eksterne lenker
---------------

* Finn din fastlege Arkivert 30. juli 2007 hos Wayback Machine.
* Om fastlegeordningen i Norge
* HELFO
* Normaltariffen
* Artikler om Fastlegeordningen i Tidsskrift for Den norske legeforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |