recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Må ikke forveksles med avkriminalisering.
**Legalisering** omhandler det å gjøre noe gyldig innenfor loven, især å gjøre lovlig noe som tidligere var ulovlig. Det må ikke forveksles med avkriminalisering, som vil si å avskaffe straff for handlinger som tidligere har vært straffbare.

Innenfor norsk sfære dreier det seg det som oftest om legalisering i forbindelse med dagens narkotikapolitikk, men også i utlandet omfatter legalisering dette temaet. Andre temaer som kan forstås som dette er alle aktiviteter som er ulovlig, og straffes uten at det er noe offer til stede.

Land som har legalisert cannabis er Uruguay, Canada, og noen delstater i USA. Nederland og Portugal har avkriminalisert bruk av narkotika, det vil si det fremdeles er ulovlig å bruke narkotika, men det er ikke straffbart for brukerene. Legalisering innebærer at alle bruksområder blir lovlig.

Se også
-------

* Avkriminalisering

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Legalisering» i *Store norske leksikon*
2. ↑  Boffey, Daniel (7. august 2019). «Luxembourg to be first European country to legalise cannabis». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 1. september 2019.
3. ↑  videnskab.dk, Thomas Hoffmann journalist i (10. desember 2016). «Avkriminalisering av narkotika er en suksess i Portugal». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 1. september 2019.
**Massivpapp** blir ofte brukt som en fellesbetegnelse på kartong- og pappkvaliteter som, i motsetning til bølgepapp, er massive.

Egenskaper
----------

Massivpapp er et solid materiale og defineres gjerne i flatevekt (g/m²). Den kan også benevnes etter tykkelse og området er fra ca. 0,8 til 3,0 mm (eller fra 500 – 2000 g/m²). Egenskapene avhenger i vesentlig grad av hvordan man bygger opp eller kombinerer papirtyper og/eller barrierer. Normalt er massivpapp plane flerlags kvaliteter som har en flatevekt på ca. 500 g/m² eller mer.

Massivpapp har en overflate som er godt egnet for trykking og gir dermed gode eksponerings- og dekormuligheter.

Anvendelser
-----------

Massivpapp er et materiale som brukes til transportemballasje for produkter der det stilles krav til holdbarhet mot fukt og "seighet" i tillegg til stabling. Gode eksempler er emballasje for primærnæringen, dvs. landbruk og fiske. Man kan godt si at massivpappemballasje er en mellomting av bølgepapp og kasser i trevirke. Selv om bølgepapp i de senere år har tatt mer og mer over for massivpapp så har økt satsing på fiske- og oppdrettsindustri gitt massivpapp en renessanse.

Produksjon
----------

Massivpapp produseres på klistringsmaskiner der flere lag papir blir limt sammen. Dette gjør massivpapp meget kompakt. Kreves det barriere mot fuktighet benyttes polyetylen i en vektandel på ca. 1%. Som kjernemateriale (basen) benyttes kvaliteter av returfiber og vektandelen er ca. 80%. Dette betyr at basepapir for massivpapp er en betydelig avtager til den innsamlede returfiberen som kommer fra brukte Norske kartong og bølgepappesker.

Produksjon av massivpapp er en kald prosess og sjiktene limes sammen med et våtsterkt PVA-lim. Dette betyr at mange typer materialer kan klistres mot eller mellom sjiktene i massivpappen. Kombinert med en gode muligheter for utforming gjør dermed massivpapp til et allsidig emballasjemateriale som kan skreddersys til formålet.

I Norge konverteres ca. 86 000 tonn massivpapp hvert år. Av dette blir ca. 60% produsert i Norge og resten importeres fra Europa. Massivpapp kan resirkuleres og 90% av all brukt massivpapp blir samlet inn for gjenvinning. Dette betyr at emballasjen kan påføres "Rezy-merket". Massivpappemballasje betraktes som ufarlig for omgivelser og utgjør ingen trussel ved energigjenvinning og/eller kompostering.

Referanser
----------

1. ↑  Miløverndepartementets forskrift T-1029
2. ↑  Miljødirektiv 89/109/EØF
**Percy Schmeiser** (født 5. januar 1931 i Saskatchewan, Canada) er en kanadisk bonde som spesialiserte seg på avl og dyrking av raps. Schmeiser ble et internasjonalt symbol og talsperson for uavhengige bønders rettigheter under hans langvarige juridiske kamp mot det kjemiske selskapet Monsanto Company. Schmeiser og hans kamp mot Monsanto var bakgrunn for dokumentaren David Versus Monsanto som kom ut i 1999.

I 1997 ble et genmodifisert ugressmiddel fra Monsato funnet i åkeren til Schmeiser, og Schmeiser ble saksøkt av Monsanto som påsto at han hadde brukt deres ugressmiddel på raps-åkeren hans. Sommeren 1998 ble det oppdaget at raps fra Schmeisers åker var infisert av forskjellige genmodifiserte kjemiske stoffer som stammet fra Monsanto. I løpet av de neste årene, gikk saken gjennom det kanadiske rettssystemet. Samtidig ble Schmeiser et internasjonalt symbol, og talsmann mot genetisk modernifisering av mat, og han holdt mange foredrag om sin kamp over store deler av verden. Den 11. august 1999, saksøkte Schmeiser Monsanto for ti millioner dollar for gjentatte æreskrenkelser og forurensing av hans åker. Schmeiser og hans kone sendte Monsanto en regning for opprydding og fjerning av genmodifiserte stoffer fra åkeren deres.

Schmeiser satt som ordfører for byen Bruno fra 1966 til 1983, og han ble innsatt som byråd for samme by i 2003, og han har sittet som varaordfører. Schmeiser ble utnevnt til Saskatchewan Real Estate Commission i 1993, og han hadde denne stillingen frem til 1999. I 2000 var Schmeiser mottaker av Mahatma Gandhi Award for hans lange arbeid til det beste for menneskeheten på en ikke-voldelig måte. I 2007 ble Percy Schmeiser og hans kone Louise tildelt den internasjonale utmerkelsen Right Livelihood Award.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000026396, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.cbc.ca[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.theglobeandmail.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   rightlivelihood.org[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Percy Schmeiser - David versus Monsanto, imdb
6. ↑  USA - David Vs Monsanto, Journeyman pictures.
7. ↑  Grain Farmer Claims Moral Victory in Seed Battle Against Monsanto Arkivert 2. februar 2014 hos Wayback Machine. commondreams.
8. ↑  Percy and Louise Schmeiser (Canada) Arkivert 10. oktober 2007 hos Wayback Machine. Right Livelihood Award.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Percy Schmeiser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Percy Schmeiser på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Nordens Institutt i Finland** (**Nifin**) var et nordisk kulturinstitutt i Helsingfors under Nordisk ministerråd. Instituttets formål var å spre kjennskap om nordiske språk og kulturer i Finland, samt å formidle viten om finsk språk og kultur til det øvrige Norden. Videre koordinerte Nifin i samarbeid med de øvrige nordiske husene og instituttene et kultursamarbeid med Nordens naboer i Baltikum og det nordvestlige Russland.

Nifin rådet over et nordisk spesialbibliotek med rundt 16 000 titler fordelt på både skjønn- og faglitteratur samt av-materialer. Biblioteket var åpent for alle.

Instituttet holdt kulturelle arrangementer, som forfatterkvelder, utstillinger og forelesninger om nordiske emner, og det hadde et bredt samarbeid med andre organisasjoner og kulturinstitutter. Dessuten arrangerte Nifin seminarer og språkkurs og publiserte materialer om Norden og nordiske språk, både på nettet og i trykt form.

Instituttet hadde en del utadrettet virksomhet, særlig rettet mot skoler og utdannelsesinstitusjoner i Finland. 

Nifin ble grunnlagt i 1997 og lå sentralt i Helsingfors på Kaisaniemenkatu i Den nordiske investeringsbanks bygning.

Den 1. januar 2012 ble Nifin slått sammen med Kulturkontakt Nord.

Eksterne lenker
---------------

* Nordens Institut i Finland – Nifin Arkivert 10. mai 2011 hos Wayback Machine.
* Nordisk ministerråd
**Nettløsningers tilgjengelighet** refererer til en rekke retningslinjer for hvordan nettsider og brukregrensenitt utformes slik at informasjon som formidles på Internett er lett tilgjengelig for alle, uavhengig av funksjonsevne.

11 desember 2008 publiserte Web Accessibility Initiative, ett prosjekt i regi av World Wide Web Consortium (W3C) retningslinjer for tilgjengelighet ved utvikling av nettsider og brukergrensesnitt på Internett, Web Content Accessibility Guidelines 2.0 (WCAG 2.0).  Disse erstattet de opprinnelige WCAG 1.0 som ble publisert i januar 1995.

Reguleringer i Norge
--------------------

Fornying-, administrasjons- og kirkedepartementet (nå Kommunal- og moderniseringsdepartementet) kunngjorde 25.06.2013 Forskriften om universell utforming av informasjons- og kommunikasjonsteknologiske (IKT)-løsninger som setter krav til utforming av IKT-løsninger. Forskriften skal sikre universell utforming og krever at «nettløsninger skal minst utformes i samsvar med standard WCAG 2.0, på nivå A og AA men unntak for suksesskriteriene 1.23, 1.2.4 og 1.2.5, eller tilsvarende standard.» Regjeringen vedtok i 2015 en 4-årig handlingsplan for å forbedre universell utforming av IKT-løsninger i offentlig sektor 

Direktoratet for forvaltning og IKT (Difi) er ansvarlige for tilsyn etter foreskriften og at norskutvikledede og tilgjengelige tjenester (både private og offentlige) samsvarer med lovbestemte krav. I tillegg til å føre tilsyn av lovbestemte krav har Difi også en opplysningstjeneste Arkivert 21. september 2017 hos Wayback Machine. og e-læring for Universell utforming.

Referanser
----------

1. ↑  «ISO/IEC 40500:2012 - Information technology -- W3C Web Content Accessibility Guidelines (WCAG) 2.0». *www.iso.org* **(engelsk)**. Besøkt 6. desember 2017.
2. ↑  
Vanderheiden, Gregg C. (31. januar 1995). «Design of HTML (Mosaic) Pages to Increase their Accessibility to Users with Disabilities; Strategies for Today and Tomorrow». Trace Center, University of Wisconsin–Madison. Arkivert fra originalen 15. juli 2012. Besøkt 22. september 2012.
3. ↑  «Forskrift om universell utforming av informasjons- og kommunikasjonsteknologiske (IKT)-løsninger - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 6. desember 2017.
4. ↑  «Regjeringens handlingsplan for universell utforming 2015-2019» (PDF). *Barne- og likestillingsdepartementet*. 02.02.2016.

Eksterne lenker
---------------

* Web Content Accessibility Guidelines 2.0 (engelsk)
*
**Bilrasjonering** er en folkelig betegnelse på omsetningsbegrensninger for biler. I ulike land har det i flere perioder vært omsetningsbegrensning på biler

Bilrasjonering i Norge
----------------------

### Importbegrensninger etter første verdenskrig.

Norsk økonomi gikk inn i en kraftig nedgang etter første verdenskrig. Verdien av den norske kronen falt kraftig. 19. august 1920 innførte Handelsdepartementet importforbud for en rekke varer, blant annet for biler og motorsykler. Forbudet ble opphevet 30. juli 1921

### Importbegrensninger 1934-1940

Valutaregulering ble innført igjen fra 1934. Fra 5. september 1934 krevdes importlisens fra Handelsdepartementet for å importere biler. Ordningen rettet seg mot importørene. Kundene kunne fritt kjøpe de biler som var importert. Bestemmelsen ble praktisert liberalt. Antall biler i Norge fortsatte å øke frem mot 1940. Under okkupasjonen 1940-1945 opphørte all ordinær import. 

### Importbegrensninger etter andre verdenskrig.

Etter den andre verdenskrig var det et stort gjenoppbyggingsbehov i Norge og det var begrenset tilgang på utenlandsk kapital til å betale for import. Gjenoppbygging av eksportindustrien og av infrastruktur var prioritert. Private personbiler hadde en mindre rolle i transportdekningen og var ikke allemannseie. Salgsreguleringen ble flyttet fra importør til kunden ved innføring av kjøpetillatelse. Kun personer med et betydelig behov for bil fikk kjøpetillatelse. Dette ga stor etterspørsel etter bruktbiler. Omsetningsprisene for bruktbiler ble regulert.

Det var tillatt å bytte forskjellige eksportvarer mot biler slik at importen ikke innebar bruk av valuta. Det var også bensinrasjonering de første årene etter krigen. Like etter krigen var det nærmest kjøreforbud. I perioder var det forbudt å kjøre på spesielle tidspunkter som om kvelden. 

Valutatilgangen ble raskt bedre utover 1950-årene. Importbegrensning av busser og lastebiler opphørte i 1951. Antall tildelte kjøpetillatelser økte for hvert år. Bilrasjonerings-ordningen opphørte 1. oktober 1960, noe som ga et kortvarig stort oppsving i salget av nye biler og i utskifting av eldre biler. En virkning var at etableringen av nye bensinstasjoner økte betydelig.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Lovtidend 1. avdeling 19. august 1920
2. ↑  Norsk Lovtidend 1. avdeling 28. juli 1921
3. ↑  Norsk Lovtidend 1. avdeling 5. september 1934
4. ↑  Toldnes (2018) side 318
5. ↑  Jan Monsrud (4. august 1999). «Bilen ble allemannseie i 1960». SSB. Besøkt 13. desember 2021. «Rasjoneringen av personbilen ble opphevet 1. oktober 1960. I prinsippet var bilen tilgjengelig for alle fra denne dato. Opphevelsen signaliserte starten på en rask økning i tallet på registrerte biler. I løpet av perioden fra 1960 til 1964 ble personbilparken fordoblet til drøyt 410 000 biler.»

Litteratur
----------

* Larsen, Rolf: *I grenseland. Bildrømmer på 1950-tallet.* Statens vegvesen 2014 ISBN 978-82-91130-39-2
* Toldnes, Bård: *Veivalget. Norsk samferdsel rasjonaliseres 1920-1970.* Fagbokforlaget 2018 ISBN 978-82-450-2330-5
"Grosse Strasse" med Kongresshallen i bakgrunnen
**Grosse strasse** (Große Straße) var planlagt som den sentrale aksen i arrangementskomplekset for rikspartidagene i Nürnberg. Gaten var planlagt av arkitekten og nazisten Albert Speer og skulle bli 60 meter bred og 2 km lang. 1,5 km av gaten ble realisert, men på grunn av krigen ble aldri paradegaten tatt i bruk.

Gaten skulle gå fra det middelalderske Kaiserburgslottet til arrangementsområdet og forbinde "Rikspartidagbyen Nürnberg" med det "hellige romerske riket". Den ble dekket med 1,2 m² store granittplater. Størrelsen på granittplatene tilsvarer to prøyssiske "stechschritt" og Grosse Strasse var spesialdesignet for store militære oppvisninger.

I tilknytning til gaten var det planlagt tribuneanlegg på hver side, slik at konstruksjonens bredde totalt ville bli 100 meter bred.

Etter den andre verdenskrig benyttet det amerikanske luftforsvaret gaten som militær flystripe frem til 1968. Senere har gatene blitt brukt som bl.a. parkeringsplass for et kjøpesenter og for fotballarenaen til FC Nürnberg.

Fra 1991 til 1995 ble gaten restaurert.

Se også
-------

* Arrangementsområdene under Rikspartidagene i Nürnberg, anleggene for de tyske nazistenes partikongresser og massemønstringer på 1930-tallet

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon og bilder fra Grosse strasse
**Košice-martyrene**, eller **Kassa-martyrene**, var de tre katolske prestene Marko Krizin, Stefan Pongrácz og Melchior Grodziecki) som ble torturert og myrdet i 1619 i Košice (på ungarsk: *Kassa*) i det daværende kongelige Ungarn, under Gabriel Bethlens styre.

Historie
--------

De tre prestene, kroaten Marko Krizin, ungareren Stephan (Istvan) Pongrácz og polakken Melchior Grodziecki, ble sendt til Košice for å hjelpe den lille katolske menighet der i møte med det kalvinistiske flertallet. Stephan Pongrácz og Melchior Grodziecki var jesuitter, Marko Krizin var en kannik i bispedømmet Esztergom.

Under opprøret mot habsburgerne, mellom 1604 og 1777, stilte folket i Košice ofte på opprørernes side. Høsten 1619 okkuperte opprørssoldatene byen. De begynte å forfølge katolikkene. Gjennom tortur prøvde de å tvinge de tre prestene til å gi avkall på sin katolske tro, men de forble trofaste mot sin tro. Den 7. september 1619 døde to av de tre prestene ved halshugging, nemlig Marko Krizin og Melchior Grodziecki. Deres medlidende, Stephan Pongrácz, døde dagen etter, den 8. september, etter forferdelig tortur.

=Saligkåring
------------

Kort tid etter deres død begynte saligkåringsprosessen, som ble bekreftet avsluttet av pave Pius X den 15. januar 1905. 

### Helligkåring

I 1995 ble de helligkåret av pave Johannes Paul II i anledning hans pastoralbesøk til Košice.

De tre helgenene blir liturgisk minnet den 7. september i henhold til den romersk-katolske helgenkalender.

Relikviene deres oppbevares i St. Elisabethkatedralen i Košice.
**Havstad Jernstøperi** var en bedrift i Arendal, etablert 1854 og ble drevet fram til år 1931. Støperimester Jørgen Johannessen etablerte bedriften, og han kom fra Ulefos Jernværk. Johannesen oppførte både verksted og smie på Havstad, like øst for Arendal. Det var stor etterspørsel etter støpejern til skipsbyggingsvirksomheten i området, og på 1870-tallet måtte bedriften utvide med nytt verksted, støperi og smie. På slutten av 1880-tallet ble det oppført en stor støperibygning. 

Bedriften ble fra 1893 organisert som et aksjeselskap.

Produksjon
----------

Gravkors fra 1866 på Øyestad kirkegård. Korset er støpt på Havstad jernstøperi.
Havstad Jernstøperi var en stor produsent av ovner i alle størrelser, støpjern til bygninger og landbruk, komfyrer og andre husholdningsartikler, i tillegg til produkter til skipsbyggingsvirksomheten.

Arkiv
-----

Arkivmateriale etter Havstad Jernstøperi befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet omfatter virksomhetsperioden og inneholder postjournaler samt innkomne brev. Arkivet er en del av *Samling av forretningsarkiv*.

Referanser
----------

1. ↑  Havstad jernstøperi - en allsidig produsent, *avtrykk.no*, 13.02.2024
2. ↑  Vedkomfyrens tidsalder på Oselia.no, 9.februar 2015

Litteratur
----------

* Karl Ragnar Gjertsen: Havstad jernstøberi. En bedrift i støpejernets tidsalder. I "Sånn var det". Arendal historielags årbok, 2018.

Eksterne lenker
---------------

* AAM.22231 Havstadkatalogen på DigitaltMuseum.no
* (no) Arkiv etter Havstad jernstøperi på Arkivportalen
Stemmeavlukke med ulike valglister
**Hemmelig valg**, eller hemmelig avstemning, er en valgmetode der en velger avgir stemme uten at andre vet hva velgeren stemte. FN slår fast i verdenserklæringen om menneskerettigheter 21.3 at: *Folkets vilje skal være grunnlaget for offentlig myndighet. Denne vilje skal komme til uttrykk gjennom periodiske og reelle valg med allmenn og lik stemmerett og med hemmelig avstemning eller likeverdig fri stemmemåte.* 
Hemmelig valg, eller hemmelig avstemning, kan brukes sammen med forskjellige valgordninger, og går i utgangspunktet ut på at en velger skriver sitt valg på et stykke papir som så blandes sammen med andre stemmesedler i en forseglet boks. I praksis må velgere ha et avlukke der stemmesedler kan velges og/eller endres, og stemmesedlene må være slik at de ikke kan knyttes mot velgeren etter at de er fylt ut og levert.

Norge
-----

I Norge anses hemmelig valg å være et hovedprinsipp for frie og demokratiske valg, og formålet med valgloven er *å legge forholdene til rette slik at borgerne ved frie, direkte og hemmelige valg skal kunne velge sine representanter til Stortinget, fylkesting og kommunestyrer.*. For å sikre hemmelige valg sier valgloven at: *Velger skal i enerom og usett brette sammen stemmeseddelen slik at det ikke er synlig hvilken valgliste velgeren stemmer på.*

Kontroverser
------------

Elektronisk stemmegivning, eller stemming via post, oppfyller til tider ikke kravet om hemmelig valg ettersom stemmegiveren ikke nødvendigvis er alene når stemmen avgis.

I Estland har partiet Viimane Erakond som mål å ha åpne stemmesedler. De er kritiske til den estiske formen for e-valg og mener at det beste er å avvikle ordningen med hemmelig stemmegivning.

I USA har det vært brukt stemmesedler som rives av en ring-blokk. Antall stemmesedler som er revet av skal da stemme med antall stemmesedler som er levert, og i noen tilfeller har stemmesedlene vært nummerert. Det gjør det enklere å oppdage falske stemmesedler, men også mulig å identifisere stemmesedlene. En distriktsdomstol har som følge av dette slått fast at den amerikanske grunnloven ikke gir rett til hemmelig stemmeseddel.

Mennesker med noen typer nedsatt funksjonsevne trenger hjelp til å velge eller fylle ut stemmesedler. Dersom andre hjelper til med dette er valget ikke nødvendigvis å anse som hemmelig.

Referanser
----------

1. ↑  FNs verdenserklæring om menneskerettigheter Arkivert 21. november 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  Lov om valg til Stortinget, fylkesting og kommunestyrer (valgloven) §1-1
3. ↑  Lov om valg til Stortinget, fylkesting og kommunestyrer (valgloven) §8-4
4. ↑  «Exit hemmelig valg». Arkivert fra originalen 8. desember 2015. Besøkt 10. november 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Tom Kaulitz** HOT ASF the FINEST MAN ON EARTH TOM IS SO BABY GUURLLL HE IS SOO FINEEEE OML THATS ALL YOU NEED TO KNOW TOM IS LEGIT SOOOO FUCKING HOOOOT OMD😝❤️🔥🔥🙏🏽🙏🏽🤯😫😫😫😍😍😍😍

Biografi
--------

Da Tom og Bill var seks år ble foreldrene, Simone og Jörg Kaulitz, skilt. Moren giftet seg senere med Toms nåværende stefar, Gordon Trümper, som spilte gitar i et band og skulle få stor musikalsk innflytelse på Tom og Bill.[] Etter at Trümper ble gift med tvillingenes mor, begynte Tom å spille gitar. Trümper har hatt veldig god innflytelse på de to guttene.[]

Tom Kaulitz og hans bror Bill Kaulitz har to vidt forskjellige stiler. Tom har sin egen hiphop stil, der han først hadde dreads, før han byttet til cornrows. Nå har han dreads igjen. Det er også kjent at han bruker store klær.[]

Toms bror, Bill, begynte å synge og skrive sanger da han var kun seks år gammel, og i 2001 møtte de Georg Listing og Gustav Schäfer på et lokalt musikkshow. Deres sammenfallende musikksmak førte til stiftelsen av bandet Devilish. De opptrådte på små, lokale steder, og skaffet seg erfaring av stå på scenen. I 2003 møtte gruppen plateprodusenten Peter Hoffmann og like etter signerte de en kontrakt med Universal Music Domestic Division i Hamburg. Da hadde gruppen også byttet navn til «Tokio Hotel» – på grunn av deres tilknytning og lengsel etter store byer, derav Tokio (skrevet på den tyske måten, med i), og at deres hjem hadde blitt diverse hoteller.[]

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 381264[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   people.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tom Kaulitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Tom Kaulitz på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Tom Kaulitz hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Tom Kaulitz på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tom Kaulitz på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Tom Kaulitz på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Frederik Knudsen Urne til Alslevgaard og Bregentved** (1601–1658) var en dansk adelsmanne, som var lensherre i Trondhjem i årene 1642–56.

Han var sønn av Knud Axelsen Urne til Aarsmarke og Margrethe Eilersdatter Grubbe til Alslev (1568–1654). Han fikk formentlig sin utdannelse på utenlandsreiser, som vanlig var blant unge adelsmenn. I årene 1622–24 var han sekretær i kanselliet og deretter hoffjunker i 1624–25. Han sendtes på diplomatiske misjoner til Frankrike og Nederlandene og ble i 1627 lensherre over Kronborg og Frederiksborg len, med Hørsholm i forpaktning. Denne stillingen var ikke helt lett fordi den medførte at han både skulle føre tilsyn med oppkreving av øresundstollen samt ta seg av hoffholdningen.

I 1641 ble han lensherre på Silkeborg, og fikk deretter Trondhjems len i årene 1642–56. Som øverste i Trondhjem, forsvarte han Jemtland og Herjedalen i krigen mot Sverige. Da Vår Frue i samme by brant ned i 1651, bidro Urne med 200 riksdaler til gjenoppbyggingen.

I 1656 vendte han tilbake til Danmark, ble lensherre på Roskildegaard og året etter på Halsted kloster. Etter sin mor hadde han arvet en del i Alslevgaard, som han senere avstod til sin bror Jørgen. I stedet kjøpte han Kragerup ved Kalundborg. 

Urne døde i april 1658. Enken, Karen Arenfeldt, overlevet ham til 1673.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog, bind 1904[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «95 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 12. april 2021.
3. ↑  Lysaker, Trygve (1997). *Erkebispegården som setegård for danske lensherrer*. Nidaros domkirkes restaureringsarbeiders forl. s. 23–24. ISBN 8276930263.
4. ↑  *Trondhjemske samlinger*. Trondhjems historiske forening. 1993. s. 7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
**Kåre Ray Thorsen** (1921–2002) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig, kjent for sin deltakelse i ulike sabotasjeaksjoner og likvideringer mot den tyske okkupasjonsmakten.

Thorsen ble født den 24. mars 1921 på Hana i Sandnes og arbeidet ved Øglænd Sykkelfabrikk. Han spilte en betydelig rolle i motstandsarbeidet og var involvert i aksjoner mot både Knottfabrikken og de to likvideringene av Wickstrøm og Geicke.

Thorsen ble arrestert den 12. desember mens han var på jobb ved fabrikken, og han ble utsatt for tortur under fangenskapet. Han satt fengslet til freden kom.

En bemerkelsesverdig hendelse var natten til 29. november 1944, da Thorsen deltok i sabotasjeaksjonen mot AS Kullimport i Hillevåg. Aksjonen ble ledet av Helge Hansen og involverte fem maskerte menn, deriblant Thorsen. De angrep knottfabrikken i Hillevåg, som produserte drivstoff for knottdrevne kjøretøy.

I en annen operasjon, utført tre dager etter likvideringen av Herbert Geicke, ble Thorsen sammen med Helge Hansen, Ingvar Wiig og Arthur Jacobsen tildelt oppdraget. Jacobsen, som ikke tilhørte den indre kjernen av gruppen, sørget for identifikasjon av målet, Wickstrøm.

Den planlagte hendelsen fant sted ved trappen fra Lagårdsveien opp til Lindahlsbakken på Våland. Etter et nikk fra Jacobsen, skjøt Helge Hansen Wickstrøm i bakhodet.Thorsen, som sto vakt i trappen, tok Wickstrøms dokumentmappe før han og Hansen rømte fra åstedet.

Etter andre verdenskrig engasjerte Thorsen seg i fagforeningsarbeid og var tillitsvalgt i Sandnes Jern- og Metallarbeiderforbund. Thorsen døde den 14. juli 2002

Referanser
----------

1. ↑  Wyller, Trygve (1962). *Av Stavangers historie under okkupasjonen 1940-1945*. Stabenfeldt.
2. ↑  *Register over norske fanger i Møllergata 19: Sø-Å, 1940-1945,*. Riksarkivet / Befehlshaber der Sicherheitspolizei und des SD - RA/RAFA-5969/E/Ea/Eaa/L0010. s. s. 260.
3. 1 2  Vetlesen, Vesla (2008). *Kommunist og sabotør : Helge Hansens krig*. Aschehoug.
4. ↑  «Stavanger Aftenblad 2016.11.26». *Stavanger Aftenblad*. 04.02.2024.
5. ↑  «Krigskommunistene i Hillevåg». *www.aftenbladet.no*. 21. mai 2018. Besøkt 4. februar 2024.
6. ↑  «Kåre Ray Thorsen - Døde 1951-2014 - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 4. februar 2024.

*
**Sophie Radich skole** er en ny ungdomsskole i Lillestrøm i Lillestrøm kommune i Akershus i Viken fylke. Skolen er oppkalt etter Sophie Radich, den første kvinnelige lærer i Lillestrøm. Skolen bygges i massivtre og rommer åtte paralleller og inntil 720 elever.

Skolen ble bygget på bakgrunn av befolkningsveksten i Lillestrøm, spesielt etter sammenslåingen av kommunene Skedsmo, Fet og Sørum, og tas i bruk 2022. Kjellervolla skole i nærheten, vil bli gjort om til en barneskole etter ferdigstillingen av den nye skolen, og elevene derfra vil bli overført til den nye skolen. 

Bygget til Sophie Radich skole er utformet som en firkløver, med tre læringsfløyer og en fjerde fløy med idrettshall, språk- og realfagssenter (flytter fra Kjeller skole) for alle elever i Lillestrøm kommune. Realfag står tradisjonelt sterkt i historien til Kjeller-miljøet, og realfagssatsingen er viktig for Lillestrømskolene. Bygget vil ha et areal på 10 500 kvadratmeter, mens hele området inkludert vil ha et omfang på 11 700 kvadratmeter. FNs bærekraftsmål står sentralt i prosjektet. 

Det vil bli bygget en flerbrukshall og flere andre lokaler til bruk av andre.

Byggherre er Lillestrøm kommune, og arkitekter er Arkitema Architects og Kruse Smith.

Referanser
----------

1. ↑  Byggeindustrien (23. september 2019). «Kruse Smith bygger ny ungdomsskole i massivtre i Lillestrøm». *Bygg.no - Byggeindustrien*. Besøkt 4. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Lillestrøm kommunes presentasjon av skolen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Einar Jón Einarsson** (født 20. juni 1952 i Reykjavik, Island, død 24. november 2021 i Ås var en norsk medialeder og direktør i Den norske Bokhandlerforening 1996-2001 og i Forlagssentralen 2001-2019.

Einarsson var født på Island og kom med sin familien til Norge og Larvik i 1958. Han var utdannet ved Norges Landbrukshøgskole, hvor han tok doktorgraden (dr.agric.) i 1988. Han arbeidet noen år med landbruksvitenskapelig forskning, og var deretter direktør i Norsk Fjørfeavlslag fra 1988 til 1994. Etter et opphold i Danmark ble han i 1996 ansatt som direktør i Den norske Bokhandlerforening. Han var administrerende direktør i Forlagssentralen fra 2001 til han gikk av med pensjon i 2019. I Einarssons tid flyttet Forlagssentralen til Ski og etablerte i 2007 et av Europas mest moderne distribusjonsanlegg for bøker. 

Einarsson var styreleder i Foreningen !les 2001-2005.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   dødsannonse[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Røhne, Berit (25. november 2019). «Einar J. Einarsson». *Store norske leksikon*. Besøkt 8. desember 2021.
3. ↑  Einar Jón Einarsson - Dødsannonse/Aftenposten. Besøkt 8. desember 2021
4. ↑  Forlagssentralen får ny leder - bok365.no 1. november 2019
5. ↑  Mads Nygaard, John Tørres Thuv, William Nygaard, Geir Mork: *Einar J. Einarsson (1952-2021)* - Minneord i Aftenposten 1. desember 2021
6. ↑  !les20: *Med litterære røtter fra Island* - foreningenles.no 27. november 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Torbjørn Ragnar Skjerve** (født 7. november 1949 i Stod i Nord-Trøndelag) er en norsk næringslivsleder og agronom.

Han vokste opp på slektsgården Skjerve i Stod. Han gikk Steinkjer landsgymnas, Mære landbruksskole og så Norges landbrukshøgskole, der han ble utdannet sivilagronom i husdyrbruk. Han var gårdbruker på heltid i noen år, og kom til å påta seg en rekke verv og stillinger i landbrukssamvirket.

Skjerve var amanuensis i landbruksøkonomi ved Nord-Trøndelag distriktshøgskole fra 1987 til 1994 og distriktshøgskolens rektor fra 1992 til 1994, deretter landbruksdirektør ved fylkesmannsembedet i Nord-Trøndelag fra 1994 til 1997 og arbeidende styreleder i Gilde Norsk Kjøtt fra 1997 til 2002.

I 2002 ble Skjerve konsernsjef i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk (NTE). Som konsernsjef ledet han omdannelsen av NTE fra et fylkeskommunalt foretak til et fylkeskommunalt heleid aksjeselskap. Han fratrådte i 2012.

Skjerve var fotballspiller i sin ungdom, fikk syv ungdomslandskamper for Norge, og spilte for Steinkjer Fotballklubb 1967–1971 og Lyn Fotball 1972–1974.

Referanser
----------

1. ↑  *Landbruksakademikere 1922–74*. Oslo: Landbruksforlaget. 1981. s. 149.
2. 1 2 3  Leirset, Espen; Sprenger, Mona (22. november 2009). «– Nettet er nøkkelen». *Teknisk Ukeblad*. Besøkt 22. mai 2012. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. 1 2 3 4  «Skjerve, Torbjørn Ragnar». *Steinkjerleksikonet*. Besøkt 22. mai 2012.
4. 1 2  Manka, Stian (22. mai 2012). «Slutter som NTE-sjef». *Trønder-Avisa*. Besøkt 22. mai 2012.
5. ↑  «Torbjørn Skjerve». Lyn Fotball. Besøkt 22. mai 2012.
**Engelschiøn Marwell Hauge**  er Norges største frittstående kosmetikkdistributør. EMH ble etablert i 1927, og omsatte i 2011 for 440 mill NOK noe som tilsvarer ca. 1 milliard NOK til forbruker. EMH har ansvaret for over 50 merker i Norge og samarbeider med 14 internasjonale merkevareleverandører, blant annet Procter & Gamble, Shiseido, Coty og LVMH. EMH er medlem av Kosmetikkleverandørenes forening.

Historie
--------

Navnet Engelschiøn Marwell Hauge stammer opprinnelig fra to ulike familieselskaper. Leiv Engelschiøn AS ble stiftet i 1927 og endret senere navnet til Engelchiøn Cosmetique AS. Marwell Hauge AS ble stiftet i 1940, og slo seg i 1972 sammen med Collett og ble dermed selskapet Collett Marwell Hauge. I 1994 foretok Engelchiøn Cosmetique AS et oppkjøp av Marwell Hauge, og i 1998 ble de fusjonert til det nåværende selskapet Engelschiøn Marwell Hauge AS.

Eiere
-----

EMH eies av det sveitsiske konsernet Valora Trade Norway (80%) og den danske kosmetikkdistributøren Sæther Nordic (20%).

Merker
------

* Agatha Ruiz De La Prada
* Azzaro
* Boss Skin
* Bruno Banani
* Calvin Klein
* Carolina Herrera
* Chanel
* Chloe
* Christina Aguilera
* Clarins
* Dolce & Gabbana
* Davidoff
* Ferrari
* Gucci
* Guerlain
* Hugo Boss
* I Coliniali
* Imedeen
* Isadora
* Makeup
* Jennifer Lopez
* Karl Lagerfeld
* Kenzo
* La Perla
* La Prairie
* Lacoste
* Lancaster
* Laura Biagiotti
* Marc Jacobs
* Max Factor
* Moschino
* Naomi Campell
* Nina Rici
* Old Spice
* Paco Rabanne
* Porche Design
* Prada
* Puma
* Replay
* Sarah Jessica Parker
* Sergio Tacchini
* Shiseido
* Strivectin
* Thierry Mugler
* Vera Wang
* Versace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Amar Bokhari** (født 1976[]) er en norsk-pakistansk sosial entreprenør. Bokhari er daglig leder i Bokhari AS, og styreleder i Stiftelsen LAMS, en norsk stiftelse som er opprettet for å bidra til å videreføre og drifte LAMS-skolen i Pakistan.

Gjennom sitt arbeid og virke har Bokhari bidratt til å sikre trygge og anstendige arbeidsplasser til over 400 håndverkere ved tekstilveveriet i Pakistan (Norpak International). For dette mottok han i 2022 Jo Nesbø og Harry Hole Stiftelsens pris *En ålright fyr*..

Bakgrunn og oppvekst
--------------------

Bokhari ble født i London i Storbritannia, 12. august 1976, med norskfødt mor og pakistanskfødt far. Oppveksten var både på Lillehammer og i Islamabad. Han tok en bachelorgrad ved University of Kent og en mastergrad ved London School of Economics and Political Science. I 2022 tok han en MBA ved Norges Handelshøyskole.[]

Referanser
----------

1. ↑  Håskoll-Haugen, Tor Aksel Bolle og Anne (22. februar 2021). «Fra fast jobb i FN til fabrikkeier i Pakistan». *www.bistandsaktuelt.no*. Besøkt 23. januar 2023.
2. ↑  «Hjem». *Bokhari*. Besøkt 23. januar 2023.
3. ↑  «Amar Bokhari får Harry Hole-prisen». *www.aftenposten.no*. 8. desember 2022. Besøkt 23. januar 2023.
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/BlåCompaniet**.

**BlåCompaniet** er et norsk bluesband fra Troms. Bandet ble etablert i 2010 og spiller egne låter og coverversjoner av kjente blueslåter. I 2014 ga bandet ut sin første plate *Rubbel og bit* og har spilt i morgensendingene til NRK Troms via P1. Bandet spiller i både små og store scener blant annet i Troms og Nordland, og har hatt oppdrag i utlandet. Bandet besto av Svein Arild Berntsen og tidligere Blått & Rått-gitarist Steinar Steffensen.

Medlemmer
---------

### Nåværende

* Svein Arild Berntsen - vokalist, munnspill, låtskriver (2010-)
* Steinar Steffensen - gitarist, kor, låtskriver (2010-)
* Bengt Karlsen - piano, trekkspill, kor (2010-), trommer (2010-2017)
* Odd-Eivinn Vaeng - bass, kor (2017-)
* Morten Sørgård - trommer (2021-)

### Tidligere

* Trond Lande - bass, kor (2010-2014)
* Steve Andrews - bassist, kor (2014-2016)
* Geir Benn Fjellberg - trommer (2017-2021)

Diskografi
----------

* *Plommå i egget* (2013, EP)
* *Rubbel og bit* (2014)

Referanser
----------

1. ↑  «Bluesnews. Desember 2014 Nr. 87». *www.nb.no*. 2014. s. 84. Besøkt 7. februar 2024.
2. ↑  «Bluesnews. Juni 2015 Nr. 90 Internasjonale dager i Fuengirola». 2015. s. 54. Besøkt 7. februar 2024.
Fra lanternefesten i Taipei
Nyttårslanterner som forestiller «udødelige» fra kinesisk mytologi, fra Qingdynastiets tid.
**Lanterne-**- (forenklet kinesisk: 灯节; tradisjonell kinesisk: 燈節; pinyin: **Dēngjié**) eller **Yuanxiao-festen** (forenklet kinesisk: 元宵节; tradisjonell kinesisk: 元宵節; pinyin: **Yuánxiāojié**) er en tradisjonell kinesisk fest. Den avslutter den flere dager lange nyttårsfesten. Den kan spores tilbake i historien til Handynastiets tid (206 f. Kr. – 220 e. Kr.). 

Festen er også kjent som **Shangyuanfesten**; **Chap Goh Meh-festen** i Indonesia, Malaysia og Singapore; **Yuen Siu-festen** i Hongkong, **Tết Thượng Nguyên** eller **Tết Nguyên Tiêu** i Vietnam; og Koshōgatsu i Japan. 

Det som i Singapore eller Malaysia gjerne kalles *lanternefesten* er ikke samme fest som den her omtalte - det er den stedlige betegnelsen på midthøstfesten, en annen kinesisk fest.

Feiringen av lanternefesten
---------------------------

Under lanternefesten (15. dag av den kinesiske kalenders den første lunarmåned, altså 14 dager etter kinesisk nyttår) arrangeres lanterneutstillinger i Kina og på Taiwan, med lanterner som er nye av året. Det kan dreie seg om tildels kjempestore lanterner i mange farver og fantasifulle fasonger. Populære motiver er figurer fra dyrekretsen, dyr, planter og fabelvesener, kampscener, scener fra klassiske kinesiske romaner, legender og fortellinger. I tillegg til papir og pergament kan det benyttes for eksempel lakkert tre, perlemor og horn. 

En viktig del av festivitetene er også å gjette svaret på de gåter som er avbildet på eller festet til lanternene. Dersom den besøkende gjetter rett, vanker det en liten gave. 

Det er også vanlig å spise tangyuan (forenklet kinesisk: 汤圆; tradisjonell kinesisk: 湯圓; pinyin: **tāngyuán**), den dessertrett av risboller med søtt fyll, under lanternefesten. Én av grunnene er den lydlige assosiasjon fra *tangyuan* til *tuanyuan* (forenklet kinesisk: 团圆; tradisjonell kinesisk: 團圓; pinyin: **tuányuán**); sistnevnte ord betyr «familiesammenkomst». 

Festivalen egner seg også godt for presentasjon av forloveder, og for bryllup.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lantern festivals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* "Ao dai Vietnam with Lantern"
* Chinese Lantern Festival Many Lantern Festival pictures and information.
* "2010 Taichung Traditional Arts Festival" Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. *Taiwan News*, Taichung City Cultural Affairs Bureau, 2010-02-19
* "Lantern Festival", Chinese Internet Information Center
* "Origin of Lantern Festival" - ChinaA2Z website
* "Lantern Festival", *China Daily*
* "Chinese New Year - The Chinese Lantern Festival"
* "Chinese Lanterns Supplier and Blog information"
* "Video Lantern Festival Taiwan 2010"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Pipeorgelet i Münsterdomen, Westfalen (Tyskland)
Trøorgel
Hammondorgel
**Orgel** er en fellesbetegnelse for flere musikkinstrumenter. 

Orgelet er et av de eldste instrumentene vi kjenner til i dag.[] I den vestlige verden er orgelet vanlig som instrument i kirker og katedraler. Orientalske kirker har som regel ikke orgler, med unntak av enkelte emigrantkirker i USA; årsaken er en oppfatning om at kun den menneskelige stemmen skal skape kirkemusikken.

Ulike typer
-----------

Lydkilden i et pipeorgel er piper av tre eller metall. Pipeorgelet blir gjerne kalt *kirkeorgel*, fordi det oftest finnes i kirker, men det blir også brukt i enkelte synagoger og i verdslige bygg (for eksempel konserthus og kinoer. Ktesibios (Alexandria rundt 250 f. kr) regnes som pipeorgelets oppfinner.

Pipeorgelet spilles på tangenter, men lyden produseres ved at det åpnes for luft som kommer ut av pipene. 

Et trøorgel (også kalt *harmonium*) har ikke piper, men frie tunger som i et trekkspill. Trøorgelet var spesielt vanlig i bedehus og skoler før pianoet overtok på 1960-tallet.

Hammondorgelet ble opprinnelig utviklet som en erstatning for pipeorgelet, men er i dag mest brukt i populærmusikken.

Digitale orgel (som *Hauptwerk)*, benytter samplingsteknikk der pipelyden er tatt opp og gjengitt via lydkabinetter. Noen kirker velger disse som hovedorgel; mest av økonomiske grunner, men også fordi dette gir et instrument med flere muligheter. Disse instrumentene har kortere levetid enn pipeorgel og regnes vanligvis ikke som fullverdige instrumenter.

I overført betydning
--------------------

Under andre verdenskrig kalte tyske soldater den sovjetiske rakettutskytingsbilen Katjusja for «Stalinorgel».

Se også
-------

* Organist
* Orgelbygger

Eksterne lenker
---------------

* (en) Organs (music) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Organ (music) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Helge Landmark: «Pipeorgel eller digitalt», artikkel på katolsk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** BNE
 |
**Atsinananas regnskoger** er et verdensarvområde på Madagaskar, bestående av seks nasjonalparker: Marojejy nasjonalpark, Masoala nasjonalpark, Zahamena nasjonalpark, Ranomafana nasjonalpark, Andringitra nasjonalpark og Andohahela nasjonalpark. Alle parkene ligger på kjempeøyas østside, og utgjør tilsammen ca. 20% av øystatens gjenværende regnskogområder. Med unntak av Masoala ligger alle parkene i fjellområder.

Begrunnelsen for verdensarvstatus er at disse områdene er avgjørende for å opprettholde det unike biologiske mangfoldet på Madagaskar.

De enkelte parkene
------------------

**Marojejy nasjonalpark** ligger i et fjellområde nordøst på øya. Det ble først fredet i 1952, og ble nasjonalpark i 1998. Parken omfatter både regnskog og tundraaktige fjellområder. 

**Masoala nasjonalpark** ligger på Masoalahalvøya nordøst i landet, og er det største av øystatens verneområder. Det er opprettet i 1997, og omfatter 2 300 km² regnskog og 100 km² marine områder. Parken omfatter regnskog, kystskog, marskland og mangrove. I de marine områdene finnes korallrev. Skogene huser ti ulike lemurarter, blant annet *Varecia rubra* som er endemisk for halvøya.

**Zahamena nasjonalpark** ligger mot nordøst, og destår av to deler, adskilt av landsbyer. Landskapet består av bratte elvedaler. Zahamena gikk over til å bli nasjonalpark i august 1997

**Ranomafana nasjonalpark** ligger sørøst på Madagaskar. Den ble opprettet i 1991, for å bevare biologisk mangfold og redusere trykket av menneskelig aktivitet på området.

**Andohahela nasjonalpark** sørøst på øya dekker 760 km² av Anosyfjellene. Fjellene byr på en usedvanlig variasjon av biotoper, fra den regntunge østsiden til den tørre vestsiden. Dette ble en nasjonalpark i 1997 og vant prisen "The Best New Project Ecotouristic of the year" i 1999

**Andringitra nasjonalpark** i Fianarantsoaprovinsen ble etablert i 1999. Parken omfatter et dramatisk fjellandskap rundt toppen *Ivohibe*, 2 658 moh. Parken er et av øyas områder med høyest biologisk mangfold.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rainforests of the Atsinanana (UNESCO) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Utredning for verdensarvstatus Arkivert 2. juni 2012 hos Wayback Machine. pdf
* parcs-madagascar.com (fransk)
* wildmadagascar.org
* marojejy.com
*
Sveisebord med hull for å feste arbeidsstykker som skal sveises med tvinger
Et **sveisebord** er en type arbeidsbord brukt for å spenne fast arbeidsstykker under sveising. De er laget av brannsikkert og elektrisk ledende materialer, og med gode muligheter for å spenne fast arbeidsstykker, og gir økt stabilitet, presisjon og sikkerhet. Foruten sveiseapparat og personlig verneutstyr brukes de ofte sammen med tilbehør som måleverktøy, magneter og vinkler. Noen sveisere bygger sine egne sveisebord.

Brannsikkerhet
--------------

De er ofte laget av stål, og noen sveisebord har sinkbelegg for at slagg ikke skal feste seg så lett til bordet. Bordet tåler høye temperaturer og sprut av glovarmt slagg, i motsetning til et bord i treverk som lettere kan ta fyr. Dermed minskes brannfaren.

Jording
-------

De kobles ofte til jording for å hindre spenningslekkasjer under arbeid og for å beskytte sveiseren fra støt, men også for å minske radiostøy fra sveisingen som kan påvirke elektronikk i nærheten.

Ergonomi
--------

De fleste bord har justerbar høyde slik at sveiseren kan sitte eller stå i en komfortabel og ergonomisk stilling. Noen har i tillegg mulighet for at arbeidsflaten kan vippes eller roteres for å få arbeidsstykket i ønsket posisjon og orientering.

Tyngde, størrelse og flyttbarhet
--------------------------------

Plassen man har tilgjengelig og størrelsen på tingene man skal sveise vil diktere behovet. Noen bord er svært tunge og solide og tåler tunge arbeidsstykker, mens andre modeller er lettere og tåler lettere arbeidsstykker.

### Stasjonære bord

Noen bord er tunge, solide og stødige, er ment for å stå stasjonært på ett sted i et verksted, og tåler belastning fra svært tunge gjenstander. Et permanent sveisebord har gjerne en lengre på minst 2 meter.

### Mobile bord

Noen bord er portable for å kunne flyttes rundt i verksted etter behov, for eksempel i form av mobile trillebord med låsbare hjul. Det har vært en trend med mindre bord som kan settes sammen for å danne en lengre arbeidsflate avhengig av form og størrelse på det som skal sveises, etter lignende prinsipp som for arbeidsbukker. Noen bord er uttrekkbare slik at størrelsen kan minskes og økes ved behov.

Referanser
----------

1. 1 2  «What is a Welding Table? – Baker's Gas & Welding Supplies, Inc.». *bakersgas.com*. Besøkt 17. februar 2024.
2. ↑  fpcom3992822 (28. november 2019). «What is a Welding Table? | Commander Warehouse». *Commander Warehouse Equipment* **(engelsk)**. Besøkt 17. februar 2024.
3. 1 2  «Why use a welding table?». *bds.lt* **(litauisk)**. Besøkt 17. februar 2024.
4. ↑  Cross, Sydney (5. februar 2021). «What Is a Welding Table?». *OnePointe Solutions* **(engelsk)**. Besøkt 17. februar 2024.
5. 1 2  «Types of Welding Tables | Cyclotron fixture table» **(engelsk)**. 23. juli 2021. Besøkt 17. februar 2024.
6. ↑  Buel, Zander (9. april 2019). «How to Choose a Welding Table». *Tulsa Welding School* **(engelsk)**. Besøkt 17. februar 2024.
7. 1 2  «Welding Table: A Complete Guide» **(engelsk)**. 17. januar 2024. Besøkt 17. februar 2024.
Mal:Infobox museum

**Shahrisabz Museum of History and Material Culture**, også kjent som **Amir Temurs Museum i Shahrisabz'**, er et museum i byen Shahrisabz i Usbekistan. Det ble grunnlagt i 1996 på 660-årsdagen for Amir Timurs fødsel og inneholder arkeologiske, etnografiske og numismatiske samlinger. 

Arkeologiske utgravninger ble foretatt i forbindelse med jubileumsfeiringen og mer enn 6500 gjenstander med mosaikk, majolica, keramikk, kobber, jern og utskårne tregjenstander ble samlet inn og gjort til en del av museets samling. Museet ligger i det historiske sentrum av Shahrisabz, som er på UNESCOs verdensarvliste.

Referanser
----------

1. ↑  «Amir Temur Museum of Shahrisabz». *culture-timouride.com*. Besøkt 22 August 2020.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
2. ↑  «Shakhrisabz Museum of the History of Material Culture Amir Temur». *traveluzbekistan.uz*. Besøkt 22 August 2020.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
3. ↑  «Historic Centre of Shakhrisyabz». *whc.unesco.org*. Besøkt 22 August 2020.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)