recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**2S7 Pion** («peon») er en sovjetisk selvdrevet haubits med kaliber på 203 mm. Den het SO-203 i sovjetisk tjeneste. Den har også vært i tjeneste i bl.a. Tsjekkoslovakia.

Historie og utvikling
---------------------

2S7 kom i tjeneste som SO-203 i 1976, og var den største beltedrevne kanonen i verden. Den deler flere komponenter med stridsvognene T-72 og T-80. Den er utviklet for å kunne slå ut viktige fiendtlige mål slik som kommandoplasser. Den avfyrer høyeksplosive sprenggranater, både konvensjonelle og rakettassisterte, men kan også levere atomgranater og granater med kjemisk nyttelast.

Den fikk, i likhet med bombekasteren 2S4 Tyulpan, NATO-designasjonen M1975 etter året den først ble sett av vestlige observatører.

**2S7M Mialka** er en videreutvikling av 2S7 Pion som ble tatt i bruk i 1983. Denne har kapasitet til å frakte åtte granater (det dobbelte av 2S7 Pion), og har en forbedret skuddtakt (2,5 granater/minutt mot 1,5 granater/minutt for 2S7 Pion).

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme, i en pansret førerkabin. Kjøretøyet ellers er åpent, altså uten beskyttelse av noe slag for kanonmannskapet.

Løpet er et 203 mm 2A44, og kjøretøyet stabiliseres av en hydraulisk spade som senkes bak før avfyring. Maksimal elevasjon på skytset er 60°. Det kan traverses 30° i side. Rekkevidden er 37,5 km med konvensjonell ammunisjon og 47,5 km med rakettassisterte granater. Ammunisjonen er av type med separat drivladning og granat, og en hjelpeanordning for lading er montert på høyre side av skroget. Kanonen har plass til opp til fire granater. Ytterlige fire blir transportert med et medfølgende ammunisjonskjøretøy. Kanonen bemannes av et mannskap på syv, med ytterligere syv mann på ammunisjonskjøretøyet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «2S7 Pion». Military-Today.com. Besøkt 30. juli 2014.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Galleri
-------

* 2S7 Pion2S7 Pion
* 2S7 Pion2S7 Pion
* 2S7 Pion2S7 Pion

Eksterne lenker
---------------

* FAS.org om 2S7 (engelsk)
* GlobalSecurity.org om 2S7 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Beliggenheten av Bersntol i Trentino
**Bersntol**, **Valle del Fersina** eller **Valle dei Mòcheni** er en nordlig sidedal til Valsugana i Trentino (Italia). Dalens elv, Fersina, er en bielv til Adige. Bersntol begynner ved Pergine Valsugana og strekker seg nordøstover til Lagoraifjellene, Dolomittenes sydligste fjellkjede. Flertallet (60 %) av befolkningen i dalen snakker «bersntolsk» (eller *mòcheno*), en variant av zimbrisk (som i sin tur hører til den bairiske dialektgruppen av det tyske språk).

Kommuner
--------

Dalens landsbyer er sammenfattet til fire kommuner:

* Sant'Orsola Terme (1076 innbyggere)
* Garait (tysk *Gereit*, it. *Frassilongo*, 323 innbyggere)
* Vlarotz (tysk *Florutz*, it. *Fierozzo*, 481 innbyggere)
* Palae (tysk *Palai im Fersental*, it. *Palù del Fersina*, 169 innbyggere)

Den førstnevnte av disse ligger på dalens høyre (nordvestlige) side og er italiensktalende. De tre andre ligger på dalens venstre side og er overveiende zimbrisktalende.

Dalens navn
-----------

Dalen heter «offisielt» *Valle del Fersina* etter elven Fersina. På tysk heter dalen *Fersental*. Den bersntolsk-zimbriske formen av *Fersental* er *Bersntol*. På italiensk er det nå blitt vanlig å omtale dalen som *Valle dei Mòcheni*, altså egentlig «bernstolernes dal». Betegnelsen *mòcheni* for dalens zimbrisktalende beboere kommer visstnok av at disse ofte bruker ordet *mochn* (= standardtysk *machen* = «å gjøre, lage, fremstille»).

Bersntolsk språk og kultur
--------------------------

Som de andre zimbriske språkøyene i Nord-Italia ble også Bersntol bosatt av tyskspråklige emigranter tidlig i middelalderen (1200- eller 1300-tallet). Kontakten til det tyskspråklige området var etter dette ytterst sporadisk, slik at språket i dag er gjensidig uforståelig med andre tyske dialekter. Befolkningen levde av gruvedrift, landbruk (under nokså harde og kummerlige betingelser) og som kremmere.

I 1803 kom Bersntol – med hele Trentino – til Østerrike, 1919 til Italia. Kort tid etter begynte fascistenes hensynsløse italienisering av ikke-italiensktalende. Dette gikk også hardt ut over zimberne. I Garait, Vlarotz og Palae anga likevel 89 % av befolkningen ved folketellingen i 2011 å tilhøre den «bersntolske språkgruppen». Sannsynligvis er det imidlertid en god del færre innbyggere som faktisk bruker språket i hverdagen. I tillegg kommer over tusen personer i resten av provinsen som har røtter i Bersntol og behersker språket (hovedsakelig i provinshovedstaden Trento, som bare ligger få kilometer lenger vest). I dag er bersntolsk (men ikke standardtysk) anerkjent som minoritetsspråk i Trentino.

Se også
-------

* zimbrisk

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bersntol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Turistinformasjon om Bersntol (på italiensk, tysk og engelsk)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
«**Breakthru**» er en sang av det britiske rockebandet Queen. Teksten på sangen, som ble utgitt på plata *The Miracle* i juni 1989, er kreditert til hele Queen. Singelen nådde en sjuendeplass på hitlistene i Storbritannia, og kom til topp ti i store deler av Europa. 

Sangen begynner med langsomme harmoniske vokaler i 30 sekunder som skal ha blitt skrevet av Freddie Mercury før den går over i en rask «feelgood»-rockesang som Roger Taylor skal ha skrevet mesteparten av. Opprinnelig ble introen skrevet til «A New Life Is Born», men den ble aldri utgitt selv om noen versjoner av den ble lekket til internett. 

Under intervjuet *Queen For An Hour* fra 1989, sa Mercury at dette var et godt eksempel på hvordan to ulike deler kunne kobles sammen til et nummer. Han fortalte også at bandet hadde hatt rundt tretti spor de jobbet med, mens bare noen få ble fullført. 

På videoen spiller bandmedlemmene sangen på et tog kalt «Miracle Express», og Taylors venninne Debbie deltok også. Opptaket ble gjort på Nene Valley Railway, ved Peterborough.

Listeplasseringer
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Plass** | **Land** |
| 4. | Nederland |
| 6. | Irland |
| 7. | UK |
| 28. | Sveits |
| 59. | Australia |

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Breakthru* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Breakthru* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Carl Theodor Ystrøm** (født 26. april 1890, død 24. mars 1930) var en norsk lokalavisredaktør.

Foreldrene var tapetserer Carl Wilhelm Ystrøm (f. 24. mai 1867) fra Halden og hustru Thea Pauline Ystrøm (f. 10. september 1863) fra Modum. Carl var den eldste av sju søsken; Anna Karoline (f. 6. november 1891), Alfred Benjamin (f. 12. juli 1893), Inga Christiane (f. 27. februar 1895), Rakel Dorthea (f. 22. august 1897), Josef Nathanael (f. 15. mars 1899), Hans (f. 15. juni 1900) og Abraham (f.09.09. 1903). Han startet som ekspeditør i *Aftenposten*. I 1919 ble han disponent i A/S Pressebureauet.

I 1912 kjøpte han tomt på Nordre Hellerud oppe på Bekkelagshøgda og var blant de første utflytterne fra Kristiania som bygde seg hus der. Han var styremedlem og formann i Nordre Hellerud Vel, og fra 1921 i Bekkelagshøgda Vel. Han var også i en periode formann i Nordstrand sogns biavlsforening. 

Ystrøms pågåenhet kjente ingen grenser om det var noe han var opptatt av. Mottoet lød: «Den som ikke krever noe, får ingen ting». Engasjementet gjorde ham til en profilert person på Nordstrand. I 1925 startet han *Nordstrands Avis*, og ble selv avisens første redaktør og utgiver.

I 1925 ble Ystrøm oppfordret til å stille som kandidat ved kommunevalget, noe han bestemt avslo. Ystrøm ville ikke plasseres i noen politisk bås, og som undertittel til Nordstrands Avis hadde han tilføyd: «Upolitisk Avis for Nordstrand Sogn». Ystrøm var dessuten knyttet til fellesmisjonen Berøa, og var blant dem som loste menigheten i baptistisk retning.

Carl Ystrøm hadde i en årrekke problemer med nyrene. På nyåret i 1930 ble sykdommen mer ondartet. Mandag 17. mars 1930 ble han innlagt på Aker sykehus. Her døde han knapt ti dager senere, kl. 03,30 om morgenen, torsdag 27. mars 1930. Ved sin død var han også medlem av skolestyret og medlem av likningsnemnda. Videre var han medlem av hovedstyret for Norsk søndagsskoleunion og styremedlem i misjonsalliansen.

Litteratur
----------

* Redaktør Ystrøm død. *Nordstrands Avis*. Nr. 13. Fredag 28. mars 1930, s. 1.

Eksterne lenker
---------------

* Menigheten Berøa.
**Andrej Removitsj Belousov** (russisk: Андре́й Рэ́мович Белоу́сов, født 17. mars 1959 i Moskva) er en russisk økonom og politiker som i januar 2020 ble første visestatsminister og 30. april samme år Russlands fungerende statsminister. Han har tidligere vært tilknyttet Russlands presidentembete og vært minister for økonomisk utvikling. I april 2020 ble han fungerende statsminister etter at statsminister Mikhail Misjustin testet positivt for koronavirus.

Liv og virke
------------

Belousov er utdannet økonom fra Statsuniversitetet i Moskva. Han har doktorgrad i økonomi.

Etter å ha arbeidet som forsker tilknyttet institutter i Det russiske vitenskapsakademi, ble han i 2000 ekstern rådgiver for statsministeren og i 2006 viseminister for økonomisk utvikling og handel. Fra 2008 til 2012 var han direktør for avdelingen for økonomi og finanser ved statsministerens kontor. Deretter ble han i mai 2012 utnevnt av presidenten til minister for økonomisk utvikling og ble i juni 2013 etterfulgt av Aleksej Uljukaev. Selv ble Belousov da presidentrådgiver.

Den 21. januar 2020 ble Belousov utnevnt til første visestatsminister. Etter at statsminister Mikhail Misjustin testet positiv for koronavirus, ble Belousov den 30. april 2020 utnevnt til fungerende statsminister av Russlands president Vladimir Putin.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Andrei Belousov - The Russian Government». *government.ru*. Besøkt 3. mai 2020.
2. ↑  «Putin names economy advisor as Russia's first deputy PM - Kremlin». *Reuters* **(engelsk)**. 21. januar 2020. Besøkt 3. mai 2020.
3. ↑  «Executive Order on performing Prime Minister’s duties». *President of Russia* **(engelsk)**. 30. april 2020. Besøkt 3. mai 2020.
4. ↑  «Russia’s First Deputy PM Belousov appointed acting PM». *TASS*. 30. april 2020. Besøkt 3. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
«Notestæng» med landnot tidlig på 1900-tallet. Landnota sees ytterst, mens arbeidssituasjonen i forgrunnen viser opptak av fangsten ved hjelp av ei mindre not, ei såkalt orkastnot.  Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Landnot** er et fiskeredskap, en type not (fiskeredskap) som alltid brukes ved land. Som andre nøter er landnoten et redskap som stenger fisken, og landet brukes sammen med noten til dette. Landnot er trolig den eldste type not, men er et redskap som brukes lite i dag.

Landnøter ble ofte brukt lokalt, og kunne være tilpasset den lokaliteten redskapet skulle brukes, en vik eller en våg.

Ei landnot var et stort og kostbart fiskeredskap. Ofte var nøter eid av flere i fellesskap gjennom et notlag. Et notlag kunne eie en eller flere landnøter med tilhørende notbåter, og gjerne en sjøbod, ei *notbu*, til å oppbevare redskapen i.

Litteratur
----------

* P. Hovda: Artikkelen *Notfiske* i Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder. Malmø 1962.
* Jarle Sanden: Ro fram – la gå not. En undersøkelse av landnotbruk og landnotfiske på Gossen i Møre og Romsdal, 1900-1950. Magistergradsavhandling i etnologi høsten 1979 Universitetet i Oslo.
* O. Vollan: Sildefisket gjennom 1000 år. Oslo 1971.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Salvadora persica*** er en eviggrønn busk eller et lite tre i den lille familien Salvadoraceae. 

Den blir 6–7 m høy. Stammen er opprett og rikt forgrenet, og planten har en vid krone. Bladene er avlange eller nesten runde, 3 cm brede og 7 cm lange; de sitter parvis motsatte. Blomstene er små, gulgrønne og sitter i opptil 10 cm lange blomsterstander. Frukten er kjøttfull, 5–10 mm i diameter og rosa til fiolett når den er moden. Den inneholder ett frø.

*Salvadora persica* finnes på mange ulike voksesteder, som tornekratt, langs elver i ørkener og på savanner. Den foretrekker steder der grunnvann er tilgjengelig, men kan da klare seg selv på steder med årsnedbør lavere enn 200 mm. Den tåler mye salt i jorda og kan vokse langs havstrender og på steder i innlandet der salt felles ut. Åmene til flere sommerfuglarter i slektene *Belenois*, *Colotis* og *Eronia* lever på denne busken.

Arten er utbredt i det meste av Afrika utenom de tropiske regnskogene. Den finnes også på Den arabiske halvøy, sør i Iran og i Pakistan, India og Sri Lanka. Utbredelsen har nordlige utposter i Jordandalen.

*Salvadora persica* er mest kjent for at røtter og tynne greiner lenge har blitt brukt som tannbørster, spesielt av muslimer i India, Arabia og Afrika. Stoffer i bark og ved skal forebygge karies og hjelpe mot andre tann- og munnproblemer. Planten er også brukt mot andre sykdommer, blant annet gonoré og revmatisme. Frukten har en søt, aromatisk smak og spises rå, kokt eller tørket.

Litteratur
----------

Vekstform
* «*Salvadora persica*» (PDF). World Agroforestry Centre. Besøkt 18. mars 2016.
* «*Salvadora persica*». Flora of Israel Online. Besøkt 18. mars 2016.
* «*Salvadora persica*». Butterflies of India. Besøkt 18. mars 2016.
* G.S. Robinson m.fl. (2010). «HOSTS - a Database of the World's Lepidopteran Hostplants». Natural History Museum. Besøkt 10. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Salvadora persica* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Salvadora persica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Salvadora persica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Salvadora persica* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Salvadora persica* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Salvadora persica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Salvadora persica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Salvadora persica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Salvador Vives** (født 5. mars 1943 i Barcelona i Spania; død 28. mars 2020 samme sted) var en spansk skuespiller og synkronstemmeskuespiller.

Liv og virke
------------

Vives ble født i bydelen Pueblo Seco i Barcelona. Som 15-åring begynte han på Institut del Teatre.[] Han opptrådte også av og til på teater. Hans filmdebut fulgte i 1967 med en liten rolle i komedien *La tía de Carlos en mini-falda*. Vives klarte ikke å etablere seg som skuespiller, skjønt det ble til biroller i 15 film- og fjernsynsroller.[]

Som synkronstemme klarte han imidlertid seg ganske godt,[] når det skulle lages spanske stemmer til spillefilmer, dokumentarer og reklamespots. Han ble den spanske stemme til mange hollywoodskuespillere, som blant andre Jeremy Irons, Rupert Everett, Mark Harmon, Chris Cooper, Liam Neeson, Alec Baldwin, Michael Madsen, Jeff Bridges, Beau Bridges, Pierce Brosnan, Gabriel Byrne, Jeff Daniels, Jeff Goldblum, William H. Macy, Kyle MacLachlan, Sam Shepard og Stellan Skarsgård.[]

Den 28. mars 2020 døde Vives i en alder av 77 år av COVID.

Filmografi
----------

* 1967: La tía de Carlos en mini-falda
* 1979: La insólita y gloriosa hazaña del cipote de Archidona
* 1979: La familia, bien, gracias
* 1983: Un genio en apuros

Referanser
----------

1. ↑   www.elpuntavui.cat[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fallece el actor de doblaje Salvador Vives a causa del coronavirus, *lavanguardia.com*, abgerufen 7. april 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Salvador Vives på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Salvador Vives på *eldoblaje.com*
**MF «Mardøla»** er en bilferge bygget i 1959 som MF «Volda» for Møre og Romsdal Fylkesbåtar. Fergen ble omdøpt til «Mardøla» i 1974, navngitt etter elva Mardøla, og trafikkerte Eikesdalsvatnet mellom Øverås og Eikesdal frem til 1991. Den ble fraktet på en spesialtilhenger med 72 hjul tauet av lastebil 4,5 kilometer fra Nauste ved fjorden til innsjøen (ved Øverås). Fergen ble løftet fra sjøen til spesialtilhengeren med en flytekran leid inn fra Ulsteinvik. Fergen veide da 92 tonn og ikke 70 tonn som opprinnelig beregnet, og tre lastebiler måtte til for å trekke lasten opp på den flate veien. For å klare den store frakten måtte naust flyttes, veien utbedres flere steder, trær hugges og kraftlinjer fjernes. Skoler og bedrifter i Eresfjord og Eikesdal holdt stengt mens frakten pågikk. Fergen hadde kapasitet til ti biler og erstattet et eldre og mindre fartøy med plass til 4 biler.

Etter at fylkeevei 191 (fra 2019: fylkesvei 6012) ble åpnet i 1991, var behovet for fergen borte. Det dukket senere opp et marked innen turisme, og fergen ble kjøpt privat og brukes til cruise på vannet, samt til utleie for spesielle anledninger.

Referanser
----------

1. ↑  «Med ferge over fjord». *NRK TV*. 15. april 1976. Besøkt 9. august 2022 – via NRK.no.
2. ↑  Foss, Bjørn (1986). *Ferjelandet*. Ålesund: Forlaget Nordvest. ISBN 8290330332.

Eksterne lenker
---------------

* www.fjord1.no: fartyoversikt -ferjer
* Mardøla blir fraktet på landevegen til Eikesdalsvatnet
**Andreas J. Solberg** (født 4. august 1817 i Birkenes, død 16. november 1909 på Tveide) var en bonde og snekker som i flere perioder satt som ordfører i Birkenes kommune i Aust-Agder fylke.

Solberg ble første gang valgt inn i Birkenes herredsstyre i 1852. Han var ordfører i periodene 1856–1863, 1868–1869 og 1876–1879, og varaordfører 1870-1871.

I sin første ordførerperiode var Solberg i 1858 med på etableringen av Birkenes sparebank. Her satt han i forstanderskapet (1859–1893), og var dets første leder. Han satt også i kontrollkomitéen, og var bankens revisor (1867–1883).
Solberg var sentral i arbeidet for riving av Birkenes gamle kirke og var nestleder i byggekomitéen ved oppføringen av nåværende Birkenes kirke (vigslet 1858). I sin ordførertid startet han også prosessen med å få utskilt Birkenes som eget prestegjeld (fra Tveit) og ansettelse av egen sogneprest.

Av andre betydelige ting gjennomført i hans ordførertid, var bygging av skolehus på Flå, Have og Vestre Ås.

Solberg bodde på gården Solberg ved Stigselvvassdraget øst på Håbbeslandsheia i Birkenes, siden på Østre Ås som ble solgt til brukseier I.M. Daae ved Kalvild Træsliperi. 

Andreas J. Solberg var født på husmannsplassen Savestua ved Flakkefossen i Birkenes av foreldre Joran Bentsdatter Sødal og Jørgen Andreassen Flak. Han var gift tre ganger: med Gjertrud Ommundsdatter Beisland, Inger Nielsdatter Håbbesland og Berthe Andreasdatter Øvland, men overlevde alle sine tre hustruer. Han døde på Tveide 16. november 1909, og ble æret med begravelse på kommunens bekostning.
***Good Women*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Louis J. Gasnier.

Handling
--------

Katherine Brinkley, en meget velstående ung kvinne, stikker av sammen med en ung musiker: Nicolai Brouevitch, som allerede er gift med en annen kvinne. Men når han forlater henne, blir Katherine også forlatt av sine tidligere omgangskrets - og hun mister sin sosiale status.

Når hun reiser til Italia, møter hun Franklin Shelby, en ung amerikaner som også er gift. Men Katherine forelsker seg i ham. Når Shelby og Katherine møter Brouevitch og hans kone, avslører de Katherines fortid. Men Shelby forsøker å forsvare Katherine.

Skuespillere
------------

* Rosemary Theby som Katherine Brinkley
* Hamilton Revelle som Nicolai Brouevitch
* Irene Blackwell som Inna Brouevitch
* Earl Schenck som John Wilmot
* William P. Carleton som Richard Egglethorpe
* Arthur Stuart Hull som Franklin Shelby
* Rhea Mitchell som Natalie Shelby
* Eugenie Besserer som Emmeline Shelby

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 22. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Good Women* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Good Night, Paul*** er en amerikansk stumfilm fra 1918 regissert av Walter Edwards.

Handling
--------

Paul Boudeaux deler losji med Richard Landers, hans forretningspartner, og Richards unge kone Matilda. Paul og Richard er i store økonomiske problemer. Men når Pauls velstående onkel Batiste Boudeaux kommer på besøk for en natt, blir Matilda plutselig inspirert av en plan for å redde virksomheten deres. Når han vet at onkel Batiste kommer til å gi Paul 50 000 dollar hvis den unge mannen gifter seg, presenterer Matilda seg som Pauls kone - noe som gleder den eldre ungkaren.

Det oppstår imidlertid en rekke komplikasjoner etter at Batiste plutselig bestemmer seg for å bli der i en måned, og situasjonen blir verre når han tidlig en morgen oppdager Paul sove på sofaen - og at Richard sniker seg ut av værelset til Matilda. Men fordi Paul forelsker seg i Batistes sykepleier Rose, får de endelig pengene de trenger.

Skuespillere
------------

* Constance Talmadge som Mrs. Richard
* Norman Kerry som Richard Landers
* Harrison Ford som Paul Boudeaux
* John Steppling som Batiste Boudeaux
* Beatrice Van som Rose Hartley
* Rosita Marstini som Madame Julie

Referanser
----------

1. ↑  Good Night, Paul
2. ↑  GOOD NIGHT, PAUL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Good Night, Paul* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Good Night, Paul* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Good Night, Paul* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Good Night, Paul* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Good Night, Paul* på Silent Era Rediger på Wikidata
Atmel AT91RM9200
**AT91SAM** (SAM er en forkortelse for Smart ARM-based Microcontrollers) er familie mikrokontrollere fra Atmel, basert på 32-bits RISC mikroprosessorer fra ARM. De inkluderer Flash og SRAM minne sammen med en mengde periferi og kommunikasjon grensesnitt. Dette kvalifiserer dem som System on Chip enheter.

Mikrokontrollerne kommer i både ARM7 og ARM9 versjoner, og de inkluderer eksterne grensesnitt som blant annet USB, CAN, Ethernet, USART og ADC. 

I forhold til mange andre mikrokontrollere har AT91SAM en DMA kontroller som muliggjør direkte kommunikasjonskanaler mellom eksterne grensesnitt og minne, noe som gjør det mulig å overføre mer data på kortere tid med minimal prosessor bruk. Sammen med enheter som tellere/timere, power-on reset generatorer, spenningsregulatorer, og interrupt kontroller gir det denne mikrokontrolleren en god real time ytelse. Mikrokontrolleren har også en innebygget strømstyring som minimerer strømforbruket ved å skru av deler den ikke bruker og i tillegg kunne sette prosessoren i hvilemodus.

Mange finner det også interessant at AT91SAM kan kjøre Linux.

Undergrupper av AT91SAM
-----------------------

* AT91M42800A – Basert på ARM7
* AT91M55800A – Basert på ARM7
* AT91RM9200 – Basert på ARM920
* AT91SAM7A – Basert på ARM7
* AT91SAM7S – Basert på ARM7
* AT91SAM7SE – Basert på ARM7
* AT91SAM7X – Basert på ARM7
* AT91SAM9 – Basert på ARM9
* AT91X40 – Basert på ARM7

Referanser
----------

1. ↑  «Linux4SAM».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Atmel AT91 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Oberst Krebs' grav
**Andreas Samuel Krebs** (født 10. mars 1766 i Galmsbull ved Tønder i Sønderjylland, død 28. mars 1818 i Christiania) var en dansk/norsk offiser. Han er mest kjent for sin innsats i krigen mot svenskene i 1814, av svenskene kalt norske felttoget, hvor hans tropper stod imot en svensk invasjonsstyrke og deretter jaget dem tilbake til Sverige. 

Krebs hadde fra før utmerket seg i krigen med Sverige 1808-1809, hvor han var major. Nærmere bestemt var han i 1808 involvert i de fleste kampene mot svenskene som foregikk i Smaalenene, ved Høland 19. april, Rødenes 5. mai og ved Enningdalen 12. september. I 1810 ble han utnevnt til oberstløytnant og øverste befal på Kongsvinger festning, en av de viktigste grensefestningene i den vaklende unionen av Danmark og Norge. Ved de nye krigshandlingene med Sverige i 1814, ledet han de norske styrkene i slaget ved Matrand, som slo tilbake de svenske styrkene ved Lier skanse, Matrand og Skotterud. Krebs fikk derfor senere tilnavnet *Helten fra Matrand*, og står ved siden av Tordenskiold som største norske krigshelter.

I 1816 ble han oberst og adjutant hos unionskongen Karl II og fra 1818 var han sjef for Akershusiske ridende jegerkorps.

Han ligger begravet på Krist kirkegård i Oslo. Han var gift med Else Tyrholm Gude (1778 Moss-1847 Kristiania), datter av kjøpmann i Moss Just Hermann Gude og 2. hustru Ursula Catherine Angell. 

Krebs' gate, som går fra Vogts gate ved Torshovteatret og til Torshovparken i Oslo, ble oppkalt etter ham i 1874. Det er også *Oberst Krebs' gater* i Kongsvinger og på Skotterud i Eidskog.

|  |
| --- |
| «Oberst Krebs Bauta Matrand» Postkort: Ole Skarbø (1882–1927)/Nasjonalbibliotekets bildesamling  |

Kilder
------

* «Andreas Samuel Krebs», fra *Norsk biografisk leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |

Portal: Tyskland
***Double Crossed*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Robert G. Vignola.

Handling
--------

Unge Frank Stratton, etterkommer av en velstående familie, har lånt et verdifullt armbånd men har ikke returnert det til den rettmessige eieren. En korrupt detektiv, Jim Foley, finner armbåndet i Strattons eie. Han lover å ikke arrestere ham for dette, mot at Stratton signerte en tilståelse om at han stjal armbåndet - som Foley har til hensikt å bruke til fremtidige formål.

Flere årene senere er en politiker redd for å tape et valg, og ber om Foleys hjelp til å skaffe verdifulle papirer fra den politiske motstanderen Worthington Lawrence. Foley vet at Lawrence er en venn av Stratton og forteller Stratton at med mindre han stjeler disse papirene, vil Foley offentliggjøre sin signerte tilståelse. Det oppstår komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* Pauline Frederick som Eleanor Stratton.
* Crauford Kent som Frederick Stratton.
* Riley Hatch som Jim Foley.
* Clarence Handyside som Worthington Lawrence.
* Harris Gordon som Tommy Gaylord.
* Joseph W. Smiley som Pud Dillsman.

Referanser
----------

1. ↑  DOUBLE CROSSED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Double Crossed* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Double Crossed* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Double Crossed* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Double Crossed* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Danièle Debernard** (født 21. juli 1954) er en tidligere fransk alpinist. Mellom 1971 og 1978 vant Debernard to olympiske medaljer, fem verdenscuprenn og ble fransk mester tre ganger.

Debernard debuterte i verdenscupen i januar 1971. I de påfølgende rennene etablerte hun seg i slalåmeliten. Det store gjennombruddet kom med sølvmedaljen i slalåm under OL 1972 i Sapporo, bak amerikanske Barbara Ann Cochran. Fire uker senere tok hun sine to første seire i verdenscupen i Pra Loup.

I de neste sesongene oppnådde Debernard også gode resultater i utfor, fire ganger stod hun på seierspallen i denne disiplinen. Helt til topps kunne hun ikke klatre før i OL-sesongen 1975/76, da hun i oppkjøringsfasen til OL 1976 i Innsbruck vant verdenscupslalåmen i Les Gets og storslalåmrennet i Berchtesgaden. I OL tok hun bronsemedalje i storslalåm. I tillegg tok hun sølvmedalje i kombinasjonen, som imidlertid bare talte som VM-øvelse.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 17. mars 1972 | Pra Loup | Frankrike | Slalåm |
| 18. mars 1972 | Pra Loup | Frankrike | Storslalåm |
| 13. mars 1973 | Naeba | Japan | Slalåm |
| 14. januar 1976 | Les Gets | Frankrike | Slalåm |
| 18. januar 1976 | Berchtesgaden | Tyskland | Storslalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Danièle Debernard – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Danièle Debernard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Danièle Debernard – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Danièle Debernard – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Léonin** (også kalt Leoninus, Leonius, Leo), født ca. 1150, død ca. 1201 var en fransk komponist som virket ved Notre-Dame katedralen i Paris. 

Léonin beredte grunnen for flerstemmighet i musikken. I hans tostemmige musikk lå en langsom liturgisk melodi i bunn, og over denne komponerte han overstemmer i ulike rytmemønstre. Hans verk *Magnus liber organi* (stor organum-bok) er en milepæl for den tidlige flerstemte musikken. Akkurat som i arkitekturen forsøkte Léonin å bygge stadig mer komplekse verk, og musikken hans klang mer fleksibelt og differensiert enn forgjengernes.

Léonin ble holdt høyt av sine samtidige og omtalt som «Optimus Organista». Sammen med etterfølgeren Pérotin var Léonin den mest betydningsfulle komponisten i Notre-Dame-skolen.

Referanser
----------

1. 1 2   Musicalics, oppført som Leo, Musicalics komponist-ID 92941[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 86153870, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Notre Dame school – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Léonin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Léonin på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (de) Verk av og om Léonin i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***«Skyggen av en mistanke»*** er en roman av Margit Sandemo fra 1980. Originalens tittel er **«Skuggan av en mistanke»»**. Den gikk først som føljtong i de nordiske ukebladsutgavene av Allers. Sandemo beskriver den i sin biografi som en «vampyrroman». Den handler om den norske au-pair-piken Marie Louise Krogh, som i Cannes møter sin store kjærlighet: Mørke vakre og mystiske Andrej, som var blitt utsatt for mordforsøk på grunn av en arv. Marie Louise redder han fra fienden, men innser etterhvert at han har et uhyggelig rykte på seg fra sitt hjemland: Det hviskes om at han er vampyr, og at han har drept en ung pike. Det hele viser seg å være en uhyggelig nervologisk sykdom hos Andrej, som gjør at han enkelt ganger faller i koma, og dermed ikke kan redegjøre for seg.
Romanen ble også gitt ut som bok nr 12 i 1982 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».

Utgivelser i utvalg
-------------------

* «Margit Sandemos beste føljetonger nr.12», Bladkompaniet 1982 ISBN 82-509-1230-6
* «Margit Sandemos beste dobbeltbok», Schibsted Forlag 2005

Kilder
------

* «Kjære Margit», Bladkompaniet 1994
Krittegning av Erik Henningsen fra 1910: *Et møde i Bogstaveligheden 1. marts 1882*, Frederiksborgmuseet. 
Historien bak bildet er beskrevet i *Bogstaveligheden - En dansk kunstnerkreds i 80'erne*.
**Bogstaveligheden** var en dansk selskapelig forening som hadde som formål å avholde diskusjonskvelder om kunst og litteratur. Foreningen hadde tilknytning til bladet *Ude og Hjemme* og ble stiftet i 1880. I de to årene foreningen eksisterte fungerte den også som støtte for yngre radikale intellektuelle

Initiativtaker til stiftelsen av foreningen var Frederik Hendriksen, men opphavsmannen til ideen var Pietro Krohn. Tanken var at det skulle avholdes møter i vinterhalvåret en gang i måneden, men det ble også holdt sommerutflukter. Avholdelse av møtene skulle medlemmene stå for på skift etter alfabetisk orden og derfor foreslo Kristian Zahrtmann at *Bogstaveligheden* kunne være foreningens navn.

På stiftelsesmøtet som antakelig var den 20. februar 1880 hos Hendriksen, gikk en liste rundt med navn på foreslåtte medlemmer, som alle skulle godkjennes av de fremmøtte. Medlemmene var hovedsakelig en gruppe malere og en gruppe forfattere, men også andre ble medlemmer.

Til møtene på vinteren ble det innimellom også invitert gjester, blant annet Karl Warburg, Fritz Thaulow og Peter Christen Asbjørnsen, ellers var det foreningens egne medlemmer som underholdt med opplesning av ikke-publiserte tekster.

Foreningens mål var diskusjon og debatt som sikkert har vært inspirende, men bølgene gikk også høyt mellom de sterke personlighetene. Foreningens levetid ble også kun to år med siste møte i juni 1882.

Medlemmene
----------

Malerne:

Michael Ancher, Christian Blache, Godfred Christensen, Vilhelm Groth, Hans Nikolaj Hansen, Erik Henningsen, Valdemar Irminger, August Jerndorff, Viggo Johansen, Pietro Krohn, P.S. Krøyer, Karl Madsen, Thorvald Niss, Frans Schwartz, Carl Thomsen, Laurits Tuxen, Christian Zacho og Kristian Zahrtmann.

Dikterne og forfatterne:

Edvard Brandes, Georg Brandes, Holger Drachmann, Martinus Galschiøt, Karl Gjellerup, J.P. Jacobsen, Sophus Schandorph og Erik Skram.

Andre:

Xylograf Frederik Hendriksen og hans medarbeidere fra *Ude og Hjemme* Otto Borchsenius og A. Boysen, arkitekt Erik Schiødte, historiker Kristian Erslev, filosof Harald Høffding, pedagog Herman Trier og juveler Carl Michelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon
2. ↑  Georg Brandes-tidstavle 1842-1927[*død lenke*]
3. ↑  Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon

Litteratur
----------

* Hanne Honnens de Lichtenburg, *Bogstaveligheden – En dansk kunstnerkreds i 80'erne* i «Carlsbergfondet, Frederiksborgmuseet, Ny Carlsbergfondet – Årsskrift 1981», ISBN 87-7496 801 7, side 101-105

Portal: Danmark
**Kirkeugle** (*Athene noctua*), tidligere kalt Minervas ugle, er en liten ugle i gruppen Athene. Den hører til uglefamilien, i likhet med de fleste av uglene. Den blir cirka 23-27 centimeter fra hode til hale. Den har et vingespenn på cirka 50-56 centimeter.

Ernæring
--------

Den lever mest av insekter, snegler og meitemark – men tar også gnagere og småfugl.

Hekking
-------

I naturen lager kirkeuglen reir i hule trær og steiner. Der det er mulig lager den reir i høye kirkespir; derav navnet kirkeugle. Den legger 3-5 egg som blir ruget på av hunnen i ca. 28-29 dager. Den første tiden etter klekking holder hun seg ved reiret mens hannen bringer maten; senere jakter både hannen og hunnen etter mat. Ungene forlater reiret etter ca. syv uker og er flyvedyktige 1–2 uker senere.

Utbredelse og status
--------------------

Kirkeugle finnes i tempererte og varme områder i Europa, Asia og nord i Afrika. Arten er standfugl og er temmelig stasjonær. Den er innført i England og på New Zealand (Sørøya). Bestanden har gått veldig tilbake i Vest-Europa, mens den har holdt seg bedre i Øst-Europa. Arten er funnet én gang i Norge (Hordaland, 1974). Den har hekket i Sør-Sverige. I Danmark er den nesten utryddet og kritisk truet, mens den ennå i 1970-åremes fantes nesten overalt på Jylland. Mangel på habitater og giftsprøyting i landbruket regnes som årsaker til tilbakegangen. På verdensbasis vurderes bestanden av IUCN som livskraftig og stabil.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *kirkeugle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *kirkeugle* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *kirkeugle* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *kirkeugle* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *kirkeugle* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *kirkeugle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *kirkeugle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Athene noctua* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Athene noctua* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Athene noctua* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Athene |
| --- |
| Arter | 
* Graveugle
* Karmaugle
* Kirkeugle
* Tempelugle

 |
| Slekter av ugler | 
* Aegolius
* Asio
* Athene
* Bubo
* Glaucidium
* Gymnoglaux
* Jubula
* Lophostrix
* Megascops
* Micrathene
* Mimizuku
* Nesasio
* Ninox
* Otus
* Phodilus
* Pseudoscops
* Ptilopsis
* Pulsatrix
* Pyrroglaux
* Sceloglaux
* Scotopelia
* Strix
* Surnia
* Tyto
* Uroglaux
* Xenoglaux

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Mangfoldsåret 2008** er den norske regjeringens markering av at for fremtiden skal kulturlivet i Norge i større grad enn i dag gjenspeile kulturelt mangfold. Norge er i dag et land preget av et stort etnisk, kulturelt, språklig og religiøst mangfold. Mangfoldåret presenteres som et samlet grep om den statlige, regionale og lokale innsatsen for å fremme kulturelt mangfold som en vesentlig dimensjon i kulturpolitikken. Det omfatter hele kulturfeltet, fra frie grupper til de tradisjonelle institusjonene. 

Et sekretariat med tre ansatte er etablert av Kulturdepartementet. Nasjonalkoordinator for Mangfoldsåret er Bente Guro Møller, som tidligere har vært leder for Interkulturelt museum i Oslo.

Tusen aktiviteter registrert på nettsiden www.kulturmangfold.no, hvor aktørene selv legger inn sine planer.

36.2 millioner kroner er bevilget til Mangfoldsåret 2008.

De store institusjonene får ikke tilført ekstra midler, da det blir forventet at mangfoldet blir innarbeidet i deres vanlige måte å arbeide på. 

I Sverige har man nettopp gjennomført Mångkulturåret 2006. Norge kan dra stor nytte av erfaringer fra dette arbeidet.

Eksterne lenker
---------------

* Siden kulturelt mangfold[*død lenke*]
**Patricia Nelson Limerick** (født 17. mai 1951 i Banning, California) er en amerikansk historiker og regnes som en av de ledende historikere fra USA.[]

Limerick fikk B.A. i 1972 fra University of California, Santa Cruz, og en Ph.D. i 1980 fra Yale University. Hun arbeidet ved Harvard University som amanuensis fra 1980 til 1984. Tidligere har hun undervist på Yale som pedagogisk assistent. Siden den gang har Limerick vært ansatt ved Universitetet i Colorado i Boulder, der hun ble ansatt som professor i historie og leder av styret i organisasjonen Center for American West.

Limerick var president i American Studies Association (1996–1997) og i History Association fra 2000. Hun er kjent for å ha skrevet boken The Legacy of Conquest. I 1995 ble hun tildelt pengestøtte fra støtteordningen MacArthur Fellowship.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.encyclopedia.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6r2490k, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.colorado.edu[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The MacArthur Fellows Program, MacArthur Fellows Program ID class-of-1995/patricia-nelson-limerick, besøkt 6. april 2022[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.colorado.edu[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Kirkeveien** (2–34, 3–37) i Bodø er den strekningen av fylkesvei 834 som går mellom Rønvikkrysset og Stormyrkrysset, i bydelen Rønvika. 100 meter av Kirkeveien går også utenfor bygrensen, og krysser Rønvikjordene helt i sørvestspissen. Kirkeveien er stengt for vogntog, siden mange skolebarn må krysse veien, og fartsgrensen er 30 km/t, og veien har fartsdempere.

Nummerering
-----------

Det finnes mange hull i husnummereringen i Kirkeveien, siden flere av de tilstøtende gatene har blitt stengt for biltrafikk inn til Kirkeveien, og dermed har enkelte husnummer blitt flyttet til sideveiene. Også hus som står ved tilstøtende veier som det er biltrafikk inn og ut på Kirkeveien, har det nærmeste huset byttet adresse, for å øke trafikkapasiteten på veien. De manglende husnumrene er 1, 21, 25, 36 og 38. Mange nye boenheter er bygget siden den originale nummereringen, og et eksempel er Kirkeveien 37J.

Veien fortsetter
----------------

Nordover fortsetter fylkesveien som Nordstrandveien, og senere uten gatenavn til Løpsmarka, Festvåg, og så med ferge over til Kjerringøy, til veien havner i Tårnvika. Sørover, nå uten fylkesveistatus, fortsetter veien som en ringvei under navnet Hålogalandsgata, rundt bykjernen og ned til Sentrum Vest.

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Garder kirke Foto: Torstein Furnes 
Oppegård kirke i Svartskog, der Keitel ligger begravet. Foto: Asgeir Enersen 
**Andreas Keitel** (født 1832 i Anhalt, død 11. november 1888 i Oppegård) var en tyskfødt byggmester som oppførte en rekke kirker i Norge.

Lite synes kjent om Keitels biografi. I en folketelling fra 1865 omtales han som tømmersvenn bosatt i Hobøl, mens han i «Norges kirker» omtales som byggmester eller kirkebygger (eller til og med arkitekt) A. Keitel fra Moss.

Keitel oppførte kirkene dels etter egne tegninger, dels etter andres. Han ligger begravet ved den ene av dem — Oppegård — der han døde bare 56 år gammel.

Verker i utvalg
---------------

* Frogn kirke (1859, etter tegninger av Wilhelm von Hanno; brant 1994)
* Heli kirke, Spydeberg (1861, brant 1996)
* Oppegård kirke (1876)
* Ål kirke, Ål (1880, etter tegninger av Conrad Fredrik von der Lippe)
* Leveld kirke, Ål (1880, etter tegninger av C.F. von der Lippe)
* Torpo kirke, Ål (1880, etter tegninger av C.F. von der Lippe)
* Garder kirke, Vestby (1881)
* Løken kirke, Aurskog-Høland (1883, etter tegninger av A.C. Furuholmen)

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse - Aftenposten 19. november 1888
2. ↑  Digitalarkivet
3. ↑  Norges kirker
4. ↑  DIS Norge

Portal: Tyskland
**Burton Agnes** er en landsby og et verdslig sogn i regionen Yorkshire og Humber i grevskapet East Riding of Yorkshire, England. Den ligger ved motorveien A614, midt mellom Driffield og Bridlington. Det verdslige sognet består av landsbyen Burton Agnes og grendene Gransmoor og Thornholme. I henhold til folketellingen i 2011 hadde sognet og landsbyen en befolkning på 497 innbyggere,

Historie
--------

Porthuset til Burton Agnes Hall, utsyn mot nord og herregården i bakgrunnen.
Blant stedets severdigheter er en herregård fra elisabetansk tid, Burton Agnes Hall og en normannisk herregård, Burton Agnes Manor House, bygget mellom 1170 og 1180 av Roger de Stuteville. Begge bygninger er bevaringsverdige som klasse I. Sognekirken er dedikert sankt Martin, og ble listet i 1966 som et bevaringsverdig bygg av klasse I.

Landsbyen har en årlig fugleskremselfestival. Hele stedet er da dekorert med kreative fugleskremsler. Festivalen begynte i 2004 og ble satt i gang av en gruppe barn i den hensikt å samle inn penger til en god sak.

Den 17. september 1947 kolliderte en lastebil med et tog i Burton Agnes. Lastebilen fraktet tyske krigsfanger, og kollisjonen drepte to britiske og ti tyske soldater. Den 23. desember 2013 ble det avduket en plakett ved ulykkesstedet til minne om de som døde.

Referanser
----------

1. ↑   «Key Figures for 2011 Census: Key Statistics: Area: Burton Agnes CP (Parish)» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.
2. ↑   Historic England: «Burton Agnes Hall (1346451)»[*død lenke*], *National Heritage List for England*.
3. ↑   Historic England: «Burton Agnes Manor House (1280994)»[*død lenke*], *National Heritage List for England*
4. ↑   Historic England: «Church of St Martin (1083812)»[*død lenke*], *National Heritage List for England*.
5. ↑  «Village set for scarecrow festival» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. *Bridlington Free Press*, 27. juli 2005.
6. ↑  «Plaque to Burton Agnes rail crash dead» Arkivert 14. mars 2014 hos Wayback Machine. *Bridlington Free Press*, 7. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Burton Agnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Burton Agnes»[*død lenke*] i *Domesday Book*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Mangazeja** (russisk: Мангазе́я) var en handelskoloni i nordvestlige Sibir og senere en by på 1600-tallet. Den ble opprettet av kosakker på det stedet der elvene Ob og Jenisej renner ut i Nordishavet. Navnet er avledet fra et nenetsisk etnonym, Monkansi eller Mongandi.

Russiske pomorer hadde funnet en rute langs kysten av Nordishavet til Arkhangelsk for å bytte varer med norske, engelske og nederlandske handelsmenn. Mangazeja var et senter for omsetning av dyreskinn og elfenben (hvalrosstenner).

Lokaliseringen til det opprinnelige Mangazeja og pomorenes nordlige sjørute var blitt glemt fram til 1900-tallet da arkeologer oppdaget levninger av en festning gjort av tømmer, *kreml*, og *gostinyj dvor*, russisk betegnelse for en markedplass.

Referanser
----------

1. ↑  Pospelov, E.M. (1998): *Geograficheskie nazvaniya mira*, Moskva: Russkie slovari, s. 406.

Eksterne lenker
---------------

* Mangazeya:A 16th Century Arctic Trading City in Siberia Arkivert 14. mai 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Bursaphelenchus mucronatus*** er en mikroskopisk rundorm (nematode) i ordenen Aphelenchida. Den tilhører furuvednematodene og lever på furutrær og kan finnes både på friske levende trær og skadde eller eldre trær. Den finnes i Norge.

*Bursaphelenchus mucronatus* kan bare bevege seg over korte avstander. Spredningen skjer ved samboerskap (symbiose) med furubukker (trebukker). I Norge finnes tre arter, men vanligst er furubukk *Monochamus sutor*. Nematodene kryper inn i billens trakéer under puppestadiet. En furubukk kan ha flere tusen nematoder. Fra Japan er det funnet furubukker med omtrent 100 000 nematoder. Nematodene skader tilsynelatende ikke billene, men blir transportert til nye furutrær. Der kryper den ut og tar seg inn (borer seg inn) i furutreet gjennom sårskadene etter furubukkenes gnag på skudd og bark. Herfra sprer de seg nedover i treet, noe som forårsaker celleskade og at vanntransporten i treet blir redusert eller uteblir.

*Bursaphelenchus mucronatus* forårsaker visning og skade på treet. I Norge er det ikke påvist at furutrær dør av skadene. Under et forsøk i veksthus, men unormal høy temperatur, ble tre år gamle furutrær, skadd og utsatt for et kraftig nematodeangrep (ca. 10 000 nematoder), dette medførte død for noen trær. I varmt klima kan en generasjonstid være kort, bare noen dager og spredningen foregår raskt.

Referanser
----------

1. 1 2  Bakke, Alf. 1990.

Litteratur
----------

* Bakke, Alf. 1990. *Furubukkene og dens samboere.* Insekt-Nytt (15) 1, side 3-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bursaphelenchus mucronatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Bursaphelenchus mucronatus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Bursaphelenchus mucronatus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Bursaphelenchus mucronatus* hos NCBI Rediger på Wikidata