recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dvergbjørkroteter** (*Gazoryctra uralensis*) er en sommerfugl som tilhører familien rotetere (Hepialidae). Denne sjeldne arten er funnet i Troms og Finnmark i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 37–50 mm, hunnen litt større enn hannen), nokså spinkel sommerfugl. Som vanlig hos rotetere er kroppen sylindrisk, antennene nokså korte og for- og bakvingene like på form. Frambeinet har en bladaktig spore på leggen (tibia). Forvingens grunnfarge er brun, med svært variable, sølvfargede tegninger. Disse arter seg ofte som tre uregelmessige tverrbånd, der de to ytterste er forgrenede i begge ender, men den sølvaktige fargen kan også dominere slik at den brune fargen i midten av vingen er redusert til noen runde flekker. Bakvingen er gulbrun, ganske tynt skjellkledt.

Levevis
-------

Arten lever i den øvre delen av bjørkebeltet og på heier på fjellet, på steder der det vokser mye dvergbjørk (*Betula nana*). Larvene lever imidlertid trolig også på andre plantearter. De lever av røtter i bakken og bruker minst to, trolig tre år på utviklingen. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av juli til midten av august, fra ettermiddagen til midnatt. De er ikke aktive i kalde netter. Aktiviteten er gjerne på topp i en periode på 15–30 minutter hver kveld, da hannene flyr 0,5–1 meter over bakken på leting etter hunner, som sitter i vegetasjonen og sender ut feromoner.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i det nordligste Fennoskandia og østover gjennom Nord-Russland til Kamtsjatka. Den ser ut til å være meget sjelden i Norden, men kan være noe oversett på grunn av den korte flygetiden. I Norge er den bare funnet to ganger: i Porsanger i Finnmark i 1924 og i Storfjord i Troms i 2002.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 3. mars 2022. Besøkt 3. mars 2022.
2. ↑  Elven H, Aarvik L og Berggren K (24. november 2021). «Sommerfugler. Vurdering av dvergbjørkroteter *Gazoryctra uralensis* som NT for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 30. mars 2023.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 73–91. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, dvergbjørkroteter:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *dvergbjørkroteter* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *dvergbjørkroteter* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *dvergbjørkroteter* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *dvergbjørkroteter* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gazoryctra fuscoargenteus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Camden Market
Camden Lock Market
**Camden Market** er et stort marked i Camden Town i London. Det er det fokusert mot yngre mennesker, og er det største åpne handleområdet i byen. Markedet er en stor turistattraksjon, og tiltrekker seg ca. 300 000 besøkende, hver eneste helg.

Markedet oppstod i 1974 da Camden Lock kunsthåndverksmarked ble åpnet; riktignok hadde det allerede før dette vært et lokalt gatemarked i Inverness Street, men det hadde en helt annen karakter og har nå blitt oppslukt av Camden Market. 

Camden Market består av seks markeder som ligger ved siden av hverandre men organiseres separat:

* Camden Lock Market – fokuserer på kunsthåndverk, for det meste innendørs
* Stables Market – det største av de seks, for det meste klær og møbler, men også en del annet
* Camden Canal Market – utendørsmarked, for det meste klær
* Buck Street Market – utendørsmarked, for det meste klær
* Electric Ballroom – innendørsmarked, holdes lørdager og søndager
* Inverness Street – tradisjonelt gatemarked

De fleste av butikkene i Chalk Farm Road er også rettet mot en yngre kundekrets, og mange av dem har åpne fasader slik at de i praksis blir en del av markedet. 

I 2006 begynte konstruksjonen av en stor markedshall mellom Stables Market og Camden Lock Market. Dette området ble tidligere brukt til utendørs markedsboder. 

Det ligger flere konsertsteder i nærheten, og flere kjente band har tilknytning til markedet. Medlemmene av Madness kjøpte sine første mokasiner hos British Boot Market, som forøvrig var den første distributøren av Doc Martens i Storbritannia. Mellom 1976 og 1979 øvde The Clash i en av markedets lager bygninger.

På kvelden 9. februar 2008 rundt klokka 19:00 lokal tid brøt det ut en stor brann i Camden Market. Ifølge flere medier skal det være snakk om store ødeleggelser under brannen.

Referanser
----------

1. ↑  BBC: Blaze ravages London market area, 2008-02-09, hentet 2008-02-10

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Camden Market – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En flaske Yanjing Beer
**Yanjing Beer** (kinesisk: 燕京啤酒, pinyin: *Yànjīng Píjiǔ*) er det engelske navnet på et ølmerke og bryggeri i distriktet Shunyi i Beijing i Kina. Det anses som Folkerepublikken Kinas «nasjonale bryggeri» og ølet eksporteres til en rekke land.

Ølet ble brygget for første gang i 1980 og var en av hovedsponsorene for Sommer-OL 2008 i Beijing. Navnet kommer fra et tidligere navn for Beijing, det som var i bruk fra 200-tallet til 400-tallet før Kristus. 

Bryggeriområdet er nå (2008) på over 2 220 000 m². Bryggeriet har 20 000 ansatte og er Kinas største. Teknologien er tysk, og det importeres korn fra Canada og Australia for en årsproduksjon på over fire millioner tonn øl.

En boks Yanjing Beer servert ombord et Air Chinafly

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |
Noter og sangtekst
Satirisk vitsetegning fra 1775 fra en avis i Boston som støttet de britiske lojalistene. Motivet latterliggjør militsstyrker av *Yankie Doodles* som omringer byen tidlig under den amerikanske uavhengighetskrigen.
**«Yankee Doodle»** er en kjent amerikansk sang. Den skal ha oppstått under den europeiske sjuårskrigen på 1700-tallet, og oppleves i dag ofte som en folkelig, patriotisk hyllest til amerikanere og USA. Sangen er staten Connecticuts offisielle hymne.

Første vers og refrenget lyder slik:

*Yankee Doodle went to town,*
*A-Riding on a pony;*
*He stuck a feather in his hat,*
*And called it macaroni.*
*Yankee Doodle, keep it up,*
*Yankee Doodle dandy;*
*Mind the music and the step,*
*And with the girls be handy!*
Denne melodien har etter hvert blitt synonymt med USA. Voice of America begynner og avslutter alle sine sendinger med et signalblås lett gjenkjennelig fra «Yankee Doodle».

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst («Reise til Amerika»). Den ble utgitt som baksiden til «Jeg vil ha en blå ballong» på singlen Triola TN-309 i 1962.

Se også
-------

* Yankee

Referanser
----------

1. ↑  STATE OF CONNECTICUT, Sites º Seals º Symbols Arkivert 14. mars 2008 hos Wayback Machine.; *Connecticut State Register & Manual*; retrieved on January 4, 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Østfold ingeniørhøgskole** var en høgskole for ingeniørutdanning, etablert i
Tune kommune i 1965 under navnet Østfold tekniske skole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Østfold.

Skolen startet undervisning i 1965, i midlertidige lokaler i Valaskjold realskole. Skolebygningen sto ferdig i 1966. Skolen var fra først drevet av fylket, men ble i 1977 overtatt av staten om omgjort til høgskole.

Skolebygningen i Tune ble brukt inntil utdanningen i 2010 ble samlokalisert med HiØs helsefagutdanning i Fredrikstad. Skolen utdannet blant annet ingeniører for Televerket i samarbeid med etaten, og etterhvert også bioingeniører. Det ble også utdannet ingeniører innen fagretningene: - Bygg og anlegg, elektro sterkstrøm, elektronikk, maskin konstruksjon, maskin drift og kjemi. Det var også påbyggningsår for prosess automasjon.

Eksterne lenker
---------------

* regjeringen.no Vernevurdering av ingeniørskolens bygninger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Paul Olsen Løkke** (født 12. desember 1879 i Vågå, død 11. juni 1937) var avisredaktør og politiker for Arbeiderpartiet og Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti.

Han sluttet seg til sin første fagforening i 1906. I Tønsberg var Løkke styremedlem i lokallaget til Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund 1908-1912 og formann i det lokale Arbeiderparti-laget 1910-1913. Han stilte som kandidat for Stortinget fra Tønsberg i 1912, men ble ikke valgt.

Løkke var ansvarlig redaktør for Larvik-avisen *Nybrott* og Hamar-avisen *Demokraten* innen han i 1920 overtok samme stilling i *Vestfold Arbeiderblad*. Da Arbeiderpartiet ble splittet i 1921, sluttet Løkke seg til det mer høyreorienterte Norges Soialdemokratiske Arbeiderparti. Han var formann for lokallaget i Tønsberg 1923-1925. Han redigerte *Buskerud Social-Demokrat* 1921-1923 og *Vestfold Social-Demokrat* 1923-1925. Løkke døde i 1937.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister ID pf01036488006403[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Vestfold Arbeiderblad, utgitt 12. juni 1937[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Friis, Jakob; Hegna, Trond og Juel Dagfin (red.): *Løkke, Paul Olsen* i *Arbeidernes Leksikon, bind 4*, Arbeidermagasinets Forlag, Oslo 1934, s. 168
* Maurseth, Per: *Gjennom kriser til makt 1920-1935*, bind 3 i *Arbeiderbevelgenses historie i Norge, Tiden, Oslo 1987, s. 160*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Paul Murry** (født 25. november 1911 i Saint Joseph, Missouri, døde 4. august 1989 i Palmdale, California) var en amerikansk tegneserietegner, best kjent for å tegne *Mikke Mus*.

Murry likte ikke tegneserier som barn. Da han ble eldre jobbet han som gårdsbruker, og lærte seg da å tegne. I 1938 ble han ansatt hos Disney i filmbyen Hollywood, og begynte å jobbe for animatøren Fred Moore. Moore jobbet med Mikke Mus og Murry lærte mye av ham, og har selv sagt at Moore var inspirasjonen til at han senere begynte å jobbe med Mikke Mus. I 1942 sluttet han med tegnefilm og begynte å jobbe med tegneserier istedenfor. Han laget først søndagssider og noen dagsstriper før han laget sin første tegneserie for et tegneserieblad. Det var ikke en Mikke-historie, men en historie med Langøre, Mikkel og Bamse.

Murry skrev aldri manusene selv, de fikk han fra Western Publishing. Murry var en av de få som kunne tegne de aller fleste Disney-figurene, han har tegnet en del *Donald Duck*-historier, og hans Donald er ikke så ulik Al Taliaferros. I 1950 kom hans aller første *Mikke Mus*-historie.

I 1950 fikk Murry tilbud av tegneserieforfatteren Dick Huemer som planla en tegneserie som han mente at Murrys stil hadde passet perfekt til. Murry syntes dette hørtes interessant ut og begynte da å tegne denne serien som het Buck O'Rue på heltid. Serien gikk i de amerikanske avisene et par år, men ble aldri særlig vellykket. Derfor gikk Murry tilbake til Disney-seriene. I 1953 tegnet Murry sin første fortsettelsesfortelling, «Det mystiske hotell». Fortsettelsesfortellingene ble Murrys viktigste historier.

På 50-tallet fikk også Murry oppgaven med å tegne om Floyd Gottfredsons klassiske striper slik at de ble mer moderne. Murry laget også en oppfølger til Gottfredsons «Mikke lurer Spøkelseskladden». Denne oppfølgeren het «Spøkelseskladden vender tilbake», og var delt opp i fire deler. Murry satte også standarden for hvordan Super-Langbein og Spøkelseskladden skulle tegnes. Han var også den som tegnet de fleste historiene med de to nevnte figurene på 60-, 70- og 80-tallet. Han tegnet historier frem til 1984, da han pensjonerte seg og brukte mye av tiden sin på å ta naturbilder.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 7dd7c872-abeb-48a5-a940-b762b4b5eaf2[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BD Gest', BD Gest' author ID 18051, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID m/murry\_paul, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Klaus Spillmann. «The Man Who Drew More Tales for the Mouse», *The Duckburg Times* nr. 16, 1982

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Murry på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Paul Murry hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) The Classical Mouse of Paul Murry

  

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Michael Mikayeli Gondwe** er en zambisk økonom og jurist, som siden desember 2011 til februar 2015 var sentralbanksjef for Zambias sentralbank, Zambias bank.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Gondwe har en Bachelor of Law-grad og en MBA-tittel fra University of Zambia. Han er også alumni ved *Advanced Management Programme* ved University of Oxford.

Gondwe jobbet ved Zambias bank første gang fra 1982 til 1986, da han jobbet som styrets sekretær, og ledet da banksekretariatet (*Bank Secretariat department*). Denne avdelingen gir juridiske råd til sentralbanken, og jobber med rammeverk innen bankvirksomhet, insolvens, arbeidskraft og industrirelaterte områder. 

I januar 1986 gikk han til PTA Bank (Preferential Trade Area Bank), der han jobbet i 25 år. PTA Bank er en del av frihandelsorganisasjonen COMESA (Common Market for Eastern and Southern Africa). PTA Bank er en utviklingsbank, som yter kreditt til medlemslandene og næringsliv i medlemslandene. I hans første år PRA Bank, fram til 1998, var han direktør for bankens juridiske og forretningsmessige område (*Legal and Corporate Affairs*). Etter dette var han personal- og administrasjonsdirektør en kort periode, fra august 1998 til desember 1999, før han i desember ble utnevnt til visepresident i PTA Bank. I år 2000 ble han forfremmet til bankens president. Regelverket i PTA Bank sier at bankens president eller administrerende direktør ikke kan inneha denne posisjonen i mer enn to 5-årsperioder, og i starten av 2011 endte hans andre periode som president. Banken hadde på dette tidspunktet 18 medlemsland. 

Sentralbanksjef Caleb M. Fundanga gikk av i september 2011, og den 23. desember ble Michael Gondwe utnevnt til ny sentralbanksjef. En måned tidligere ble Bwalya Ng'andu utnevnt til visesentralbanksjef. 

Den nyvalgte president Edgar Lungu erstattet i februar 2015 Gondwe med Denny Kalyalya som sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  Lusaka Times - *Parliament Ratifies Dr. Michael Gondwe as Governor of the Bank of Zambia*, besøkt 30. januar 2014.
2. ↑  Bloomberg - *Zambia Central Bank Chief Replaced as President Vows Lower Rates*, besøkt 19. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Gondwe Online - Gondwes From Zambia: Michael Mikayeli Gondwe
**Politiinspektør** er i Norge en høyere stilling i politiet. Tittelen gis både til jurister som jobber i påtalemyndigheten og til erfarne politifolk med politifaglig bakgrunn som gis høyere lederansvar. Politiinspektører som tilhører påtalemyndigheten kan være leder for en påtalegruppe. Tradisjonelt var politiinspektør i Norge den høyeste stillingen ikke-jurister kunne inneha i politiet (i praksis er det fortsatt det normale).

Politiinspektører er plassert under visepolitimestre og over lensmenn, politistasjonssjefer, overbetjenter, førstebetjenter og politibetjent 3, 2 og 1.

Politiinspektør var frem til midten av 1990-tallet et embede, dvs. man ble utnevnt av Kongen i statsråd og kunne bare avsettes ved å bli fradømt stillingen. Politiinspektører (med unntak av de som ble utnevnt mens det var embede, som fortsatt er embedsmenn) er nå offentlige tjenestemenn og ansettes direkte av politiet.

Politiinspektør oversettes av politiet til engelsk som *Assistant Chief of Police*. Den engelske polititittelen *Inspector* tilsvarer ikke en norsk politiinspektør, men snarere det som i Norge heter politibetjent 3 (historisk: politibetjent, som var plassert over konstabel (nå politibetjent 1, som tilsvarer engelsk Constable) og overkonstabel (nå politibetjent 2, som tilsvarer engelsk Sergeant)). Norsk politiinspektør tilsvarer stillingene *Assistant Chief Constable* eller *Commander* i det britiske politiet.

Se også
-------

* Politigrader i Norge
En Packard Merlin V12-motor for P-51 Mustang
En **V12-motor** er en stempelmotor med tolv sylindre, plassert i V-form med seks sylindre på hver side. Sylindervolumet varierer, men det vanlige er et totalt sylindervolum fra mellom 3 og 8 liter på personbiler, til hundrevis av liter i skipsmaskiner. I biler blir slike motorer vanligvis på langs, fordi de er for store til normal montering på tvers. Et kjent unntak er Lamborghini Miura som har midtmontert, tverrstilt V12.

Egenskaper
----------

En V12-motor har en mykere gange enn en V8- eller V10-motor, på grunn av mindre vibrasjon i motoren. V12-konstruksjonen gjør også motoren bedre balansert, noe som kan bidra til at ytelsen kan økes. Moderne V12-motorer har vanligvis 48 ventiler fordelt på fire overliggende kamaksler, to kamaksler per sylinderrekke.

En V12-motor kan produsere høyere turtall enn en V8-motor, grunnet et mindre volum per sylinder og dermed kortere slaglengde (forutsatt at V8- og V12-motoren har det samme totale sylindervolum).

Bilmotorer
----------

De fleste bilene med V12-motor som er produsert i dag kommer fra Europa. Amerikanerne produserer som regel motorer med 8 sylindre, eller av og til opp til 10 (Dodge Viper har V10-motor) Tidligere ble det lagd luksusbiler med V12 fra produsenter som Packard, Cadillac og Lincoln men de fleste av disse gikk ut av produksjon før 2. verdenskrig. Fra Asia er det kun Toyota som har levert biler med V12-motorer, med modellen Toyota Century Limousine som var utstyrt med en femliters V12 med doble overliggende kamaksler. En V12-motor er svært dyr og komplisert å produsere, og de færreste biler har behov for kreftene fra en V12. Derfor er det som regel bare luksusbiler (Bentley, Rolls-Royce, Maybach, toppmodeller fra BMW og Mercedes-Benz) som blir utstyrt med V12-motorer, samt supersportsbiler som Ferrari, Lamborghini, Pagani og Aston Martin.

Lastebilmotorer
---------------

V12-motoren har også i noen grad vært benyttet i de aller tyngste lastebilene, for eksempel Magirus-Deutz Uranus, som hadde en luftkjølt Deutz dieselmotor. GMC hadde en motor kalt Twin Six (bensindrevet) for sine tyngste biler på 50 og 60-tallet. Detroit Diesel lagde 2-takts V12-motorer som ble montert i de tyngste amerikanske lastebilene, samt i noen grad i båter og motorredskap. Den Tsjekkiske lastebilprodusenten Tatra er kjent for sine V12-motorer

Flymotorer
----------

V12-motorer har også blitt brukt i en rekke fly før jetmotorer tok over. Den best kjente flymotoren i denne konfigurasjonen er den britiske Rolls-Royce Merlin og den amerikanske versjonen Packard Merlin, og den tidligere Rolls-Royce Kestrel

Andre bruksområder
------------------

Båter og skip har ofte motorer med V12-konfigurasjon, i varierende størrelser fra vanlige bilmotorer konvertert til marinebruk, til kolossale tungoljebrennere i store skip. Motortypen har også vært i bruk i lokomotiv, og i motorredskap som for eksempel gruvedumpere, hjullastere, bulldozere og gravemaskiner Den Russiske traktoren Kirovets har V12-motor.
V12-motorer blir også brukt i militært utstyr som beltevogner og tanks, samt som stasjonær kraftkilde.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Eksempler på artikulasjon i musikknotasjonen. Fra venstre mot høyre: Staccato, staccatissimo, martellato, marcato og tenuto.**Artikulasjon** innen musikk er måten man setter an og holder en tone på, eller i overført betydning hvordan man «uttaler» musikken. Ulike instrument har ulike artikulasjonsmuligheter, men ytterpunktene for artikulasjon er legato med helt sammenbundne noter og staccato hvor notene blir atskilt med tydelige mellomrom. Man kan med eksempelvis puste- og tungeteknikker på et blåseinstrument eller ulikt trykk og forskjellige bueteknikker på et strykeinstrument skape bortimot uendelig mange variasjoner for artikulasjon, og sammen med dynamikk og agogikk er artikulasjon en viktig faktor når en musiker vil lage et uttrykk i musikken han spiller. 

Innen sang kan artikulasjon også henvise til den detaljerte tekstuttalen.

I eldre musikk er artikulasjon ytterst sjelden angitt. Siden 1700-tallet er det blitt stadig mer vanlig å angi slike betegnelser.

Referanser
----------

1. ↑  *Musikken og vi*, J. W. Cappelens forlag 1983

  


| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie
 |
**V75** er et pengespill som tilbys av Norsk Rikstoto. Spillet går ut på å plukke ut vinnerne i 7 på forhånd angitte travløp arrangert på en norsk totalisatorbane. Det arrangeres én V75-omgang hver uke, nesten alltid på en lørdag. En sjelden gang arrangeres det også en ekstra V75-omgang, og det skjer da på en onsdag på Bjerke Travbane. Noen få ganger i året går V75-omgangen på en svensk travbane i samarbeid med STC. Det utbetales gevinster til de som har henholdsvis 7, 6 eller 5 rette. De med 7 eller 5 rette får 40 % av premiepotten, mens de som har 6 rette får 20 % av gevinstpotten. Hvis det ikke utbetales til en eller flere av gruppene, enten fordi f.eks ingen har 7 rette, eller det er så mange som har 5 rette at beløpet havner under det som er minstebeløp som deles ut, så går de pengene til neste V75-omgang som en jackpot. 60 % av innsatsen i V75 går til premiepotten.

Som nevnt over skal spilleren plukke ut vinneren i 7 forhåndsbestemte løp, kalt avdeling. Første løp kalles V75 1. avdeling, andre løp 2. avdeling osv. En spiller kan krysse av for så mange hester han ønsker i hver avdeling, jo flere hester jo større sjanse for å vinne, men det øker også prisen. Antall hester krysset av i avdeling 1 ganges med antall hester i avdeling 2, som da igjen ganges med antall hester i avdeling 3 osv, og når man har summert opp til slutt, får man antall rekker man har spilt for, som da igjen gir prisen på V75-bongen. Spilleren kan også krysse av for hester som ikke finnes i løpet. For eksempel hvis det er 10 hester til start, kan han krysse av for nr. 12. Det som da skjer, er at han får en reservehest, det vil si den hesten i løpet som flest har krysset av for. Det samme gjelder hvis en hest man har krysset av for blir strøket, da slår også reservehestsystemet inn.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Rikstoto
***Michael Moores USA*** (orig: *The Awful Truth*) er en amerikansk humor- og dokumentarserie med Michael Moore som gikk på Bravo fra 1999 til 2000. Serien ble regissert av Michael Moore og Tom Gianas. 

Den ble sendt på NRK fra 2003 til 2004, og på Metropol TV allerede fra høsten 1999.

Den kan sees som en oppfølger til dokumentarserien *TV Nation*.

Handling
--------

Serien tok opp aktuelle politiske saker i USA satt inn i en humoristisk ramme. Med humor som våpen dro Michael Moore på sitt usedvanlige korstog mot korrupsjon og dobbeltmoral blant makthavere og politikere i det amerikanske samfunnet.

I første episode av serien ble seerne demonstrert en helt ny måte å velge president på. «Moore har ikke lenger har tro på de tradisjonelle metodene, og mener hele utvelgelsesprosessen av presidentkandidater er korrupt. Derfor lanserte han et helt nytt system. Han reiser rundt med en tilhenger full med skrikende ungdom, og så ber han de ulike presidentkandidatene "stagedive" ut i folkemengden. Den som tar utfordringen og hiver seg uti, får Michael Moores respekt og støtte».

Om serien
---------

I 2000 vant den en Bronze Rose ved Rose d'Or Light Entertainment Festival i Sveits.

I rollene
---------

* Michael Moore ... Som seg selv
* Jay Martel ... Som seg selv (korrespondent)
* Karen Duffy ... Som seg selv (korrespondent)

Referanser
----------

1. ↑  «Den grusomme sannheten». *Dagbladet*. 21. oktober 1999. Besøkt 30. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Michael Moores USA* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Michael Moores USA* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Michael Moores USA* på Metacritic Rediger på Wikidata
* Klipp (YouTube)
*For flere fartøy kalt «Tordenskjold», se Tordenskjold (andre betydninger)*
**«Tordenskjold»** (sjøsatt 18. mars 1897 i Elswick, Storbritannia) var et norsk panserskip bygget på Armstrong Withworth & Co Elswick og i tjeneste fra 21. mars 1898 til 1948. Under okkupasjonen av Norge ble skipet brukt i tysk tjeneste som flytende luftvernbatteri, under navnet «Nymphe». «Tordenskjold» ga navn til Tordenskjold-klassen panserskip og hadde søsterskipet «Harald Haarfagre».

Hun ble bygget i Elswick og var omtrent identisk med søsterskipet «Harald Haarfagre». «Tordenskjold» var oppkalt etter Peter Wessel Tordenskjold, en fremstående norsk marinehelt fra Danmark-Norges tjeneste under den store nordiske krig.

«Tordenskjold» var en svært viktig del av Den norske marinen frem til første verdenskrig. Særlig under det spente forholdet med Sverige umiddelbart etter unionsoppløsningen i 1905 var de to panserskipene i Tordenskjold-klassen og de to i Eidsvold-klassen svært viktig. I 1918 ble hun gjort om til kadettskip og gjennomførte 18 treningstokt før hun ble klassifisert som «uegnet for krig» i midten av 1930-tallet.

Andre verdenskrig
-----------------

I tysk tjeneste som «Nymphe» i 1940.
«Tordenskjold» var i opplag og ikke klargjort til strid ved krigsutbruddet 9. april 1940. Hun ble derfor overtatt av tyskerne uten kamp. De satte henne i stand som flytende luftvernbatteri under navnet «Nymphe». Hun tjenestegjorde under hele krigen og ble igjen overtatt av Sjøforsvaret etter den tyske kapitulasjonen. «Tordenskjold» ble i en kort perriode brukt som flytende kaserne før hun ble solgt til hugging i 1948. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Rhacocassis*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, bredt ovale, halvblanke, lyst gulbrune skjoldbiller, vanligvis med svarte flekker eller streker. Sett fra siden er de kjegleformede. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" varierende framskytende. Det opphøyde midtpartiet av dekkvingene har ujevn, fin punktering.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Sri Lanka, Vest-Malaysia, Sumatra og Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Rhacocassis*** Spaeth, 1904
							+ *Rhacocassis balyi* (Boheman, 1855)
							+ *Rhacocassis flavoplagiata* (Balý, 1863)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Rhacocassis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhacocassis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhacocassis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rhacocassis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Vicente Rojo Lluch** (født 8. oktober 1894 i La Font de la Figuera, Valencia, død 15. juni 1966 i Madrid) var en spansk offiser som tjente som sjef for generalstaben for den andre spanske republikken under den spanske borgerkrigen. 

Vicente Rojo var sønn av en spansk soldat som kjempet mot karlistene og mot USA på Cuba under den spansk-amerikanske krig. I 1911 begynte Rojo på infanteriakademiet i Toledo, og begynte tjenesten sin i 1914 med rang som fenrik, og han tjente så i Barcelona og i Ceuta. 

I 1922 hadde han blitt forfremmet til kaptein og vendte tilbake til infanteriakademiet, hvor han hadde diverse stillinger, og senere forlot han akademiet for å gå på den øverste krigsskolen med det mål å bli med i generalstaben. 

25. februar1936 ble han forfremmet til major, og da borgerkrigen brøt ut i juli samme år, forble Rojo lojal mot den republikanske regjeringa, og deltok i omorganiseringa av de republikanske styrkene. I oktober ble han utnevnt til oberstløytnant og ble gjort til sjef for forsvarets generalstab under forsvarssjef José Miaja. Under beleiringen av Madrid lagde han en forsvarsplan som forhindret at nasjonalistene kunne innta byen, og han planla også den republikanske hærens senere hovedoperasjoner. 

I mars 1937 ble han forfremmet til oberst, og etter dannelsen av Negrín-regjeringa i mai ble han gjort til sjef for både de væpnede styrkenes generalstab og grunnstyrkenes generalstab. Oktober det året ble han gjort til general, og planla flere store offensiver, inkludert slaget ved Ebro. 

Etter Catalonias fall i februar 1939, flyktet han med regjeringa til Frankrike, hvor han ble utnevnt til den republikanske hærens andre generalløytnant. 

Rojo bodde senere i Argentina og Bolivia, hvor han var professor på en militærskole, før han i 1957 vendte tilbake til Spania, hvor de fleste av slektningene hans bodde. Dette var muliggjort gjennom en rekke forhandlinger, blant annet med nasjonalistoffiserer. Senere det året ble han likevel tiltalt for militært opprør og dømt til tredve års fengsel, hvorav han ikke satt inne én eneste dag, og han ble snart benådet. 

Vicente Rojo døde i 1966 i Madrid. Han ble regnet for en av republikanernes, og også hele borgerkrigens, mest prestisjefylte offiserer, og til og med Franco og hans nasjonalistfiender anerkjente ham.

Referanser
----------

1. ↑   Spansk biografisk leksikon, Spanish Biographical Dictionary ID 4891/vicente-rojo-lluch, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som Vicente Rojo, BNF-ID 124423008[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6bs6q35, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   aa.xtraz.net[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** CiNii
 |
***Bridges Burned*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Perry N. Vekroff.

Handling
--------

Mary O'Brien møter fisker Ernest Randal, sønn av en engelsk baron. Han sjarmerer Mary så mye at hun inviterer ham på middag. Dagen etter, mens han er på jakt sammen med faren sin, tar en krypskytter feil av Randal som et hjorts gevir og skyter ham gjennom skulderen. Mary pleier Randal etter skaden, og de to forelsker seg. De får en sønn sammen, og Mary skaffer seg jobb ved en fabrikk som produserer bomull. Arbeidsgiveren hennes, O'Farrell, promoterer henne også til et tillitsverv, og ber henne om å være hans kone - noe hun nekter, på grunn av hennes forhold til Randal.

Men Randal verver seg til militæret, og går til krig. O'Farrell verver seg også, og lar Mary ha ansvaret ved fabrikken. Randal redder O'Farrell fra å blø i hjel, etter at han mister armen. Randal blir senere skutt, og rapportert som død. O'Farrell vender tilbake til Mary med nyheten om at Randals bror også har blitt drept, og at gutten hennes nå har blitt utnevnt til jarl etter faren sin. Men senere viser det seg at Randel fremdeles er i live, men er skadd.

Skuespillere
------------

* Olga Petrova som Mary O'Brien.
* Mahlon Hamilton som Ernest Randal.
* Arthur Hoops som O'Farrell.
* Maurice Steuart som sønnen til Mary.
* Robert Broderick som Thomas O'Brien.
* Mathilde Brundage som Norah.
* Louis Stern som en advokat.
* Tom Cameron som en hovmester.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  Bridges Burned
3. ↑  BRIDGES BURNED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bridges Burned* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bridges Burned* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Bridges Burned* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Bridges Burned* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Gustaf Axel Hallström** (født 11. juli 1880 i Stockholm, død 5. oktober 1962 samme sted) var en svensk arkeolog.

Arkeologien
-----------

Hallström tok graden som filosofie licentiat i 1913, og han ble utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet i 1944. Han begynte som amanuensis ved Livrustkammaren og Naturhistoriska riksmuseet, etnografisk avdeling fra 1905 til 1908. Deretter arbeidet han ved Statens historiska museum fram til 1925. Her arbeidet han med å bearbeide Hjalmar Stolpes etterlatte dokumentasjon fra utgravningene av Birka. Arbeidet resulterte i *Birka 1. Hjalmar Stolpes grafundersökningar* (1913). 
Deretter kom Hallström til å konsentrere seg om arkeologisk arbeid i Nord-Sverige, og videre på hele nordkalotten. I denne perioden gjorde han flere forskningsreiser i Nord-Sverige, Nord-Norge, finsk Lappland og Kolahalvøya. Han er blant annet kjent for sine arbeider om helleristningene ved Nämforsen i Ångermanland. Han var også en pioner i utforskning av veideristninger i Nord-Norge. I 1925 ble Hallström ansatt som antikvar ved Riksantikvarieämbetet, der han arbeidet til han gikk av med pensjon i 1945. 
Store deler av Hallströms arkiv er oppbevart ved Forksningsarkivet ved Umeå universitet. I dette er også en stor fotosamling, blant annet fra hans reiser.

Militær og politisk virksomhet
------------------------------

Under første verdenskrig var Hallström representant for Røde Kors i Sibir og Kina der han arbeidet med redningsaksjoner for krigsfanger. Under den finske borgerkrigen var han leder av Svenska brigadens ekspedisjonskontor i Stockholm. Under annen verdenskrig foretok han flere reiser i det okkuperte Troms og Finnmark. Offisielt var det for arkeologisk feltarbeid, men i virkeligheten var det innhenting av opplysninger for den svenske militære etterretningstjenesten.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Gustaf A Hallström», Svensk biografisk leksikon-ID 12448[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 120168596, besøkt 30. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Svenskagravar.se, www.svenskagravar.se, oppført som Hallström, GUSTAF AXEL, besøkt 4. februar 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Baudou, Evert: *Gustaf Hallström – arkeolog i världskrigens epok*. Bokförlaget Natur och kultur, Stockholm 1997

  

Portaler: Arkeologi | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Brie** er en fransk ost fra Brie-regionen sør for Paris. Osten har hvit mugg på utsiden, med en myk masse inni. Brien er formet som et hjul som skjæres opp i trekantede stykker. Massen i midten blir mykere etterhvert som osten blir gjennommoden.

Osten er god både med kjeks, brød eller varmet i ovnen. Den spises gjerne som dessert sammen med forskjellig frukt, gjerne til en egnet vin.

Osten lages av upasteurisert melk. Dette skaper en mer fyldig smak enn pasteurisert melk, men modningstiden blir kortere (rundt to til fire uker). Dette kan være en ulempe ved eksport til utlandet.

Det finnes to AOC-godkjente brie-oster (*brie de Meaux* og *brie de Melun*).

Se også
-------

* Appellation d'origine contrôlée

Referanser
----------

1. ↑  Dabid Lebovitz (26. juni 2005). «Brie de Meaux». *davidlebovitz.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Brie i Store norske leksikon
* (no) Brie i *Det Norske Akademis ordbok*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Anuta** (også *Anudha*) er ei lita øy i Temotu-provinsen i Salomonøyene i Stillehavet.

Øya ligger rundt 50 mil østsørøst av Nendo. Den er nærmest sirkelrund med en diameter på ca. 750 meter (dvs areal ca. 0,4 km²), og det høyeste punktet er på 65 meter (åsen Te Maunga). Dette er i nord, sørsida er relativt lav og flat. Øya er vulkansk og omgitt av opptil 23 meter høye korallrev. 

Klimaet er tropisk. Passatvindperioden varer fra midten av april til midten av oktober. Det er da relativt kjølig og tørt (men ofte overskya), med frisk vind fra sørøst. Resten av året, monsuntida, er mer variabel. Det skifter mellom steikende sol og kraftig regn. Det er ofte vindstille i lange perioder, men Anuta treffes tidvis av tropiske orkaner, noe som kan føre til kraftige ødeleggelser.

Innbyggertallet er om lag 300. Anuta er dermed en av de tettest befolka øyene i Stillehavet. Beboerne her (og på naboøya Tikopia) er stort sett polynesiere, mens salomonerne ellers i hovedsak er melanesiere. 

Det er en del gode fiskeområder rundt korallrevene. Øya Fatutaka, seks mil sørøst, har opp gjennom åra tidvis vært brukt som dyrkingsområde for Anutas innbyggere.

Det er funnet arkeologiske spor etter bosettinger 3000 år bakover i tid. Ifølge lokal tradisjon stammer imidlertid dagens innbyggere fra folk som flytta hit fra Tonga og Uvea for 300-350 år siden.

Anuta er også kjent som Cherry Island, oppkalt etter en herr Cherry som i 1791 oppdaga øya fra dekket av HMS Pandora, som var på leiting etter mytteristene fra Bounty. Navnet Nukumairaro har også vært brukt; det betyr «landet nedafor», og relaterer seg til at Anuta ligger øst for Tikopia, nærmeste bebodde nabo.

Referanser
----------

1. ↑  Builddirect.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
*Dafneforia*, maleri av Frederic Leighton (1876)
**Dafneforia** var en festival som i antikken ble holdt hvert niende år ved Theben i Boiotia i Hellas til ære for Apollon Ismenius eller Galaxius (et tilnavn for Apollon).

Festivalen besto av en prosesjon hvor hovedfiguren var *Dafnefhoros*, en lærbærbærer, symbolisert i en gutt fra en god familie og med edel framtreden, og hvor hans foreldre måtte være i live. Rett foran denne gutten gikk en av hans nærmeste slektninger som bar en olivengren med bær og blomster og i den øverste enden en bronsekule hvor det hang flere mindre kuler. En annen og mindre kule ble plassert på midten av grenen, eller stolpen (som ble kalt for en κώπω), og som ble deretter ble tvinnet rundt av purpurbånd, og ved den nedre enden safrangule bånd. Disse ballene skal etter sigende ha representert solen, stjernene og månen, mens båndene refererte til årets dager, 365 i antallet.

Dafneforos bar en gyllen krone eller en krans av laurbær, rikt kledd og holdt delvis stolpen. Han ble fulgt av et kor av unge piker som bar ytterligere grener og sang en hymne til guden. Dafneforos dediserte en bronsetripod i Apollontempelet og geografen Pausanias, som skrev om Hellas på 100-tallet e.Kr. nevner at tripoden der var ved Amfitryon da hans sønn Herakles hadde vært Dafneforos (*ix. 10.4*). Festivalen er også beskrevet av Proklos, sitert av Photios i dennes *Bibliotheca, kodeks 239*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Eidsvoll Bygds Historie*** er et lokalhistorisk verk som er redigert av Andreas Holmsen og ble gitt ut før krigen. Verket omfatter gårds- og slektshistorie.

Eidsvolls historie har en sentral plass både i Eidsvoll og i Norges historie.

Eidsvoll er nevnt alt i gamle norrøne skrifter og på 1000-tallet var Eidsivatinget et lagting i Øst-Norge, som en erstatning for Vang. Eidsivatinget hadde sete på Tingvoll ved Eidsvoll kirke i over 600 år.

Eidsvoll var et viktig holdepunkt på grunn av sin tilknytning til elven Vorma og Mjøsa, som ga tilgang til de nordre delene av innlandsnorge. Pilegrimsleden har derfor et viktig knutepunkt på Eidsvoll.

Eidsvoll Verk ble åpnet av kong Christian IV i 1624 som et smelteverk for jern, drevet av vannkraft fra Andelva. På slutten av 1600-tallet drev for eksempel hertugdømmet Kurland i dagens Latvia gruver på Kongsberg og Eidsvoll. I 1688 var verket eid av direktøren ved sølvgruvene i Kongsberg, Heinrich von Schlanbusch, og var i hans families eie frem til 1781. Og i 1794 tok Carsten Anker over, som i 1811 slo seg ned i Eidsoll i det som senere skulle bli kjent som *Eidsvollbygningen*.

I 1758 ble det funnet gull i Eidsvoll og bygda opplevde et mindre gullrush, disse områdene er fortsatt kjent som Gullverket.

Grunnloven ble vedtatt av Riksforsamlingen i Eidsvollsbygningen i 1814.

Hovedbanen åpnet i 1854 som den første jernbaneforbindelse til Christiania.

Litteratur
----------

* Andreas Holmsen: *Eidsvoll Bygds Historie*. Eidsvoll Bygdebokkomite, Oslo 1950-1961. Bd. I del 1 – Bygdehistorien til omkring 1700/Bd. II del 1 – Gardene på østsiden av Vorma/Kirkeby, Birger: Bd. II del 2 og 3 – Gardene på vestsida av Vorma [sc]

Eksterne lenker
---------------

* Portal på lokalhistoriewiki[*død lenke*]


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Wilhelm Mathias Sinding** (født 18. juli 1811 i Fredrikstad, død 11. februar 1860 på Lillehammer) var en norsk bergmester, studert innen metallurgi, fra Kongsberg, kjent for utviklingen av en teknikk for produksjon av svovelsyre (1848). Han var gardein ved Kongsberg sølvverk. Fra 1844 til 1848 var han hyttemester ved sølvverket.. Sinding flyttet i 1850 til Trondheim da han ble bergmester for det Nordenfjeldske bergamt. Som bergmester deltok han aktivt med å utvikle produksjonen i de norske svovelkisgruvene og fikk mange koppergruver til å gå over til kopper-kis drift. Fra 1855 bodde han i Lillehammer der han hadde et eget laboratorium.   

Sinding var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim.

Han var far til kunstnerne Otto Sinding (1842), Stephan Sinding (1846) Johanna Sinding (1854) Christian Sinding (1856).

Referanser
----------

1. ↑  Rugstad, Gunnar (1977). *Christian Sinding 1856-1941*. Oslo: G. Rugstad. s. 2.
2. ↑  Moen, Kristian (1978). *Kongsberg sølvverk 1623-1957*. [Kongsberg]: Sølvverksmuseets venner. s. 441.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Dafnier** er en gruppe vannlopper med 4-6 beinpar. De svømmer med det andre av to par følehorn. De blir opp til 5 mm lange, og foretrekker næringsrike tjern og dammer, hvor de lever av planteplankton.
Den holder seg helst i store flokker.
Den får oksygen fra vannet med gjeller. 

Dafnienes foretrukne føde er nettopp de grønnalgene som gjør vannet uklart og forhindrer planter fra å utnytte sollyset. En ferskvannsbiotop hvor det er mange dafnier, får derfor klart vann og god plantevekst. 
Dette gir i sin tur en langsiktig omsetning av de næringsstoffene som ellers gir grunnlag for algevekst.

Dafniene følger gjerne en bemerkelsesverdig årssyklus. Dafnier som klekkes om våren formerer seg ved hjelp av partenogenese. Dette fortsetter til sent på sommeren. Når den kaldere årstiden nærmer seg, danner hannindivider og paring finner sted. Det legges egg som overvintrer.

Dafnier blir i akvaristikken brukt som fôr til fisk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dafnier* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Dafnier* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dafnier* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Dafnier* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Dafnier* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Dafnier* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Dafnier* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Dafnier* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dafnier* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Daphnia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Daphnia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** NDL **·** NKC
 |
| Islams kalender |
| --- |
| 1. Muharram
2. Safar
3. Rabi' al-awwal
4. Rabi' al-thani
5. Jumada al-awwal
6. Jumada al-thani
7. Rajab
8. Sha'aban
9. Ramadan
10. Shawwal
11. Dhu al-Qi'dah
12. Dhu al-Hijjah
 |

**Muharram** eller **Muharram ul haram** er den første måneden i den islamske kalenderen. Det er en av de fire hellige månedene i året. Det er ikke ønskelig å være i krig eller delta i stridigheter under Muharram. Konflikter er ofte løst denne måneden.

Den islamske kalender følger månen, og derfor flytter Muharram seg 11–12 dager hvert år i forhold til den gregorianske kalenderen. Månedene starter når en eller flere rettroende muslimer observerer nye månen på himmelen, og derfor kan man ikke akkurat si når en måned vil starte. Muharram har etter 2005 falt på følgende datoer:

* 1427 etter Hijra: 31. januar 2006 – 1. mars 2006
* 1428 etter Hijra: 20. januar 2007 – 18. februar 2007
* 1429 etter Hijra: 10. januar 2008 – 8. februar 2008
* 1430 etter Hijra: 29. desember 2008 – 27. januar 2009
* 1431 etter Hijra: 18. desember 2009 – 16. januar 2010
* 1432 etter Hijra: 7. desember 2010 – 4. januar 2011
* 1433 etter Hijra: 26. november 2011 – 25. desember 2011
* 1434 etter Hijra: 15. november 2012 – 13. desember 2012
* 1435 etter Hijra: 4. november 2013 – 3. desember 2013
* 1436 etter Hijra: 25. oktober 2014 – 22. november 2014
* 1437 etter Hijra: 14. oktober 2015 – 12. november 2015

Den første dagen i Muharram er starten på det nye året i islam. Muharramfestivalen finner sted i løpet av denne måneden, og spesielt sjiamuslimer minnes slaget ved Karbala. Feiringen av det islamske nyttår er ikke anerkjent som en islamsk ferie. Noen muslimer mener derfor at nyttårsfeiringen og tradisjoner knyttet til det er haraam. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |