recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Den cisalpinske republikk** (ital. **Repubblica Cisalpina**) var en fransk klientrepublikk i det nordlige Italia mellom 1797 og 1802.

Etter slaget ved Lodi i mai 1796 gikk den franske general Napoléon Bonaparte i gang med å organisere to stater – den ene sør for elven Po (Den cispadanske republikk) – den andre i nord (Den transpadanske republikk). 

Disse to ferske franske marionettrepublikkene ble, sammen med provinsen Novara, snart etter sammenslått til Den cisalpinske republikk (29. juni 1797) og fikk Milano som hovedstad. Den cisalpinske republikk omfattet omtrent det tidligere Hertugdømmet Milano, de delene av Republikken Venezia som lå vest for elven Adige, Hertugdømmet Modena, De pavelige legasjoner og den piemontesiske provinsen Novara. Republikken hadde en befolkning på ca. 3,5 millioner. Hæren bestod av 20 000 franske styrker, betalt av Den cisalpinske republikk. Den første presidenten (director) var Serbelloni. 

Den 10. oktober 1797 gjorde Valtellina opprør mot grisonerne og sluttet seg til republikken. 

Republikken ble besatt av østerrikske styrker i 1799, men ble gjenetablert den 2. juni 1800 etter slaget ved Marengo. I januar 1802 endret Den cisalpinske republikk navn til Den italienske republikk og senere til Kongedømmet Italia (1805 – 1814).

Staten var inndelt på fransk manér i departementer: 

* Adda (hovedstad: Sondrio)
* Agogna (hovedstad: Novara)
* Crostolo (hovedstad: Reggio Emilia)
* Cario (hovedstad: Como)
* Mella (hovedstad: Brescia)
* Mincia (hovedstad: Mantova)
* Olona (hovedstad: Milano)
* Panaro (hovedstad: Modena)
* Øvre Po (hovedstad: Cremona)
* Nedre Po (hovedstad: Ferrara)
* Reno (hovedstad: Bologna)
* Rubicon (hovedstad: Cesena)
* Serio (hovedstad: Bergamo)

Den cisalpinske republikk, 1797-1802
------------------------------------

* *Første direktorat* 1797-1798
* *Annet direktorat* 1798
* *Tredje direktorat* 1798-1799

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** HDS
 |
**Nettkjølsnegl** (*Deroceras reticulatum*), er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall og hører til i gruppen av åkerkjølsnegler (Agriolimacidae). Nettkjølsnegl er en av de vanligste sneglene i Norge.

Nettkjølsnegl er fra mars 2011 artens norske navn.

Det norske navnet åkersnegl brukes om flere av artene i slekten *Deroceras* som har flere nærstående arter, som åkerkjølsneglen. For en sikker artsbestemmelse må en dissekere sneglen og se på genitaliene.

Utseende
--------

Nettkjølsnegl har en tydelig kjøl lengt bak på kroppen og åndehullet bak midten av kappen. Kroppen varierer i fargen, men er ofte lyst okerfarget grå eller hvitaktig og mellom 30 og 40 millimeter

Nettkjølsnegl har kraftigere fargeflekker og skiller seg fra åkerkjølsneglen (*Deroceras agreste*), som er mer diffust farget.

Levevis
-------

Nettkjølsnegl finnes nesten overalt hvor det er litt fuktig. I hager, gressenger, skogkanter, kratt, langs vassdrag og lignende steder. Nettsnegl er nattaktiv og holder seg vanligvis skjult om dagen når luftfuktigheten er lavere.

Den har en tunge med små tagger, også kalt raspetunge. Med den rasper den i seg deler av planter, som er det den lever av.

Alle lungesnegler er tvekjønnet. For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre gjensidig. Eggene legges i hulrom i jorden som sneglen har gravd ut. Den legger omtrent 20-30 egg hver gang og kan gjenta dette flere ganger i løpet av en sommer.

Skadedyr
--------

Den er regnet som et skadedyr og kan opptre i så store mengder at den kan redusere en avling. Den lever av planter, som korn, kål, kløver, jordbær og ulike andre rotvekster.

Referanser
----------

1. ↑  Morten Günther (31.03.2011). «Hagefiende skifter navn» **(norsk)**. Bioforsk. Arkivert fra originalen 16. oktober 2011. Besøkt 1. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nettkjølsnegl* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Nettkjølsnegl* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Nettkjølsnegl* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Nettkjølsnegl* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Nettkjølsnegl* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Nettkjølsnegl* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Nettkjølsnegl* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Deroceras reticulatum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Deroceras reticulatum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Båntjern» har flere betydninger.

**Båntjern** er et skogstjern i Nordmarka i Oslo, sør for åsen Vettakollen, rett nord for bebyggelsen i området Vettakollen i bydel Vestre Aker. Båntjern er 190 meter langt og 9 meter dypt. Ved vannet er en liten badeplass med slengtau, grill og søppelkasser. Navnet skal henge sammen med gamle fortellinger om utburder, gjenferd av udøpte spedbarn som ble satt ut i skogen for å dø. 

Båntjern sett nordfra

Området omkring
---------------

Litt lenger vest for Båntjern går en sti til toppen av Vettakollen der det er utsikt over Oslofjorden og Bunnefjorden. Sørvest for Båntjern ligger Riis skjerp, en liten, nedlagt gruve. Ankerveien, en 20 kilometer lang vei mellom Bærums Værk og Hammeren i Maridalen fra 1790-tallet, er en av Oslo-områdets mest benytta turveier. Den går blant annet forbi Båntjern og Sognsvann. Båntjernveien er en kjørevei i bebyggelsen på Vettakollen. Den fortsetter som turvei i skogen som en del av Ankerveien.

Gamle bilder fra Båntjern
-------------------------

* «Baantjern» omkring 1920.  Postkort: Nasjonalbiblioteket«Baantjern» omkring 1920.  Postkort: Nasjonalbiblioteket
* Foto: Riksantikvaren Foto: Riksantikvaren
* Båntjern på gammelt postkort. Foto: Fra Nasjonalbibliotekets bildesamlingBåntjern på gammelt postkort. Foto: Fra Nasjonalbibliotekets bildesamling
* «Oslo. Baantjern, Vettakollen.» Postkort: Nasjonalbiblioteket«Oslo. Baantjern, Vettakollen.» Postkort: Nasjonalbiblioteket
* «Ved Baantjern, Vettakollen.» Postkort: Nasjonalbiblioteket«Ved Baantjern, Vettakollen.» Postkort: Nasjonalbiblioteket

Referanser
----------

1. ↑  Eckhoff, Fredrik (26. mai 2021). «Så dypt er faktisk Båntjern». *Akersposten* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 20. juni 2021. Besøkt 12. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* *Voksne oppgaver ved Båntjern*
* Skiforeningen om Båntjern
* Naturvernforbundet: *Naturkart: Fra Sognsvann til Båntjern* (PDF) Arkivert 24. august 2012 hos Wayback Machine.
* NOA: *Eventyrskogene. Område: Vettakollen–Båntjern–Fuglemyra* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Bård Andersson** (født 3. mars 1971) er en norsk låtskriver, musiker og journalist. Med rockebandet Barbarian Twins har han gitt ut to plater: *Won't Bow Down* (2009) og *House Of Ill Fame* (2012). Med disse platene har han og bandet turnert USA, og Europa to ganger.[]

Han har han bidratt med komponering og fremføring (som gitarist) av filmmusikk på TV2s dokumentarserie *Rikes Tilstand* (2002).

Andersson er gitarist på Rönbecks plate *Bring The Future* (2014, Revolution Records & Entertainment) på sporene «Picture Everybody», «Susan's Tune», «Privacy» og «New Resurrection». Han har også vært med som gitarist og vokalist på to plater med bandene The Bullitt (*Prosjekt 101*, 2006, MEET Productions/Musikkoperatørene) og *Self Destruction Blues* (1987, Nesodden musikkverksted).

Bård Andersson er oppvokst på Nesodden utenfor Oslo. Han jobber som journalist i *Ukeavisen Ledelse*, og er utdannet sivilmarkedsfører fra Norges Markedshøyskole/BI. Han har tidligere vært journalist i magasinene *Gründer* og *Økonomisk Rapport*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Agnbøklønn** (*Acer carpinifolium*) er en lønneart fra Japan.

Den er et løvfellende tre som blir 8–10 m høyt med bred vekst og ofte flere stammer. Diameter på stammen kan bli 10–15 cm. Barken er glatt og grå med brune korkporer. Skuddene er rødbrune, glatte og mangler ofte endeknopp. Bladene er svært ulike bladene hos andre lønnearter. De er avlange til lansettformede, opptil 17 cm lange og 5 cm brede, tilspissede og fjærnervede med 20–24 par nerver. Hver nerve ender i en framoverrettet, trekantet tann som igjen har 4–6 små, skarpe tenner. Høstfargen er skinnende lysegul.

Både det norske og det vitenskapelige navnet viser til at bladene minner om agnbøk (*Carpinus*). En viktig forskjell er at agnbøk har spredte blad, mens bladene til agnbøklønn sitter motsatt som hos andre lønnearter.

Arten er særbu med hunnblomster på noen planter og hannblomster på andre. Blomstringen skjer i sein april eller mai samtidig med løvsprett. Blomsterstanden er hengende klase som er 10–12 cm lang. Hannblomsterstandene består av 10–15 blomster, og hunnblomsterstandene består av 5–10 blomster. Blomstene er grønne, stjerneformede og 1 cm brede med 4–5 begerblad og 4–5 kronblad. Hannblomstene har 4–10, men oftest 6 pollenbærere. Hunnblomstene har rudimentære pollenbærere som er 1,5–2 mm lange. Fruktene er 2,5–3 cm lange samaraer som sitter parvis i 90–130° vinkel.

Agnbøklønn er utbredt på Honshu, Shikoku og Kyushu. Den vokser i skoger 200–1500 moh. og er vanligst langs bekker.

Arten blir av og til dyrket, men helst i arboreter. I Norge kan den bare plantes i de mildeste strøkene.

Galleri
-------

* VekstformVekstform
* Nyutsprungne bladNyutsprungne blad
* BladBlad
* HannblomsterHannblomster
* FruktFrukt

Litteratur
----------

* A. Mitchell (1977). *Trær i skog og hage*. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 341. ISBN 82-10-01282-7.
* «*Acer carpinifolium*». *Trees of Japan*. Arkivert fra originalen 18. mai 2011. Besøkt 8. august 2019.
* «*Acer carpinifolium*». *Flora of Japan*. Arkivert fra originalen 27. november 2015. Besøkt 8. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Agnbøklønn* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Agnbøklønn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Agnbøklønn* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Agnbøklønn* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Agnbøklønn* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acer carpinifolium* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Acer carpinifolium* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acer carpinifolium* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Stupetårnet på Hamar** står på Koigen i Hamar, ved bredden av innsjøen Mjøsa. Byggingen av stupetårnet er blitt betegnet som en skandale på grunn av summen det kostet og tiden det tok å bygge det. Tårnet skulle opprinnelig koste rundt 1,5 millioner, men den endelige prisen ble 25,8 millioner kroner. Hamar kommune betalte 13,1 millioner kroner, etter å ha fått seks millioner kroner i erstatning fra det prosjekterende firmaet. Resten ble betalt fra tippemidler og kompensasjon for merverdiavgift.

Stupetårnet, som først fikk bevilget penger i oktober 2008, ble åpnet 10. juni 2015. Bandet *Hedemarkens Sønner* lagde sangen «Stupe tel vi stupe» og fremførte den på åpningen. Arne Hjeltnes ga i 2014 ut romanen «Stupetårnet», løst basert på saken i Hamar. Første episode av TV-serien *Stories from Norway* handlet om stupetårnet.

Referanser
----------

1. ↑   Benjamin A. Ward og Gro Rognmo (10. juni 2015): Verdens dyreste stupetårn?. *dagbladet.no*
2. ↑  Eli J. Hagen (9. mars 2016): Sluttsum: 25,8 millioner Arkivert 14. august 2020 hos Wayback Machine.. *Hamar Arbeiderblad*
3. ↑  Helle Therese Kongsrud (10. juni 2016): Åpning av stupeanlegget i Hamar. *NRK Hedmark og Oppland*
4. ↑  Jo E. Brenden (25. august 2014): –Litt flaut å være her. *Østlendingen*
5. ↑  Jo Espen Brenden. «Ylvis med premierefest på stupetårn-musikal». *Østlendingen*. Besøkt 15. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Stupetårnet på Koigen Arkivert 15. februar 2018 hos Wayback Machine.. *hamar-kommune.no*
* Emne: Stupetårnskandalen på Hamar. *nrk.no*
* *Stupetårnet* - Musikkvideo
* *Stupe tel vi stupe -* Sang skrevet til åpningen.
***Fuglene*** (gresk Ὄρνιθες *Ornithes*) er et satirisk komedie, skrevet av Aristofanes, først oppført 414 f.Kr. da det vant andrepris under en festival til de dionysiske mysterier. Stykket regnes som det mest lyriske av Aristofanes' stykker.

Stykket skildrer en stat av fugler oppe i skyene, kalt *nephelokokkygia* («tåkefugleborgen») og er en satire over athenernes politiske lettroenhet og tilbøyelighet til vidløftige innfall. To eldre menn flykter fra Athen for å unnslippe byens mas, men også for å komme bort fra gudenes tyranni. De møter et kor av fugler som etterhvert blir enige om å bygge en borg i skyene, som skal herske over menneskene og blokkere kommunikasjonen mellom gudene og menneskene. 

Fuglekoret har også innslag av teogoni, skildringer av verdens, gudenes og menneskenes opphav. Stykket har blitt oversatt til norsk av F. L. Vibe i 1856, Kristian Birch-Reichenwald Aars i 1888, og på ny av Joh. B. Koch i 1904.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Fuglene (Aristofanes) i Store norske leksikon

Utgivelser
----------

### Norsk

* Aristophanes (1856). *Fuglene*. Oversatt av F. L. Vibe. Christiania: Johan Dahl.
* Aars, Kristian B.-R. (1888). *Fuglene (fritt etter Aristofanes)*. Kristiania: Fabritius.

### Engelsk

* Aristophanes. «Birds» **(engelsk)**. Oversatt av Ian Johnston.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
**BMW i4** er en elektrisk bil fra BMW som ble lansert 17. mars 2021, under BMWs undermerke BMW i.

BMW i4 har en maksimal effekt på 250kW/340 hk eller 400kW/544 hk. Ifølge WLTP-standarden vil i4 få en rekkevidde på 600 km. i4 har en akselerasjon fra 0-100 km/t på 3.9 sekunder og en toppfart på 200 km/t.

Batteripakken er på 83,9 kWt. Dette er samme størrelse som batteripakken til BMW iX3. Bilen lades kan lades med maks 11 kw vekselstrøm på type 2 ladekontakt eller likestrøm hurtiglading på Combined Charging System.

Spesifikasjon
-------------

### Karosseri

Karosseriet til BMW i4 får betegnelsen G26. Bilen er en firedørs sedan med rammefrie dører. Understellet består av et tradisjonelt MacPherson hjuloppheng foran med fjær og demper, mens det er standard med luftfjæring på bakakselen. M50-utgaven består av egne M sport dempere, variabel sportsstyring og egne typer bremser for M sport. 

### Batteripakke

Batteripakken og drivverket er BMWs femte generasjon eDrive. Batteripakken har en kapasitet på 83,9 kWt og består av 72 celler, fordelt på tre moduler. Den er av typen Litium ion og har lav høyde på 110 millimeter. Den lave høyden på cellene gir et lavere tyngdepunkt .

Batteripakken kan hurtiglades med opptil 200 kW via CCS eller med opptil 11kW via type 2 .

### Drivverk

Bmw i4 blir levert med enten bak eller firehjulstrekk. BMW i4 eDrive40 yter 340 hestekrefter med et moment på 430 newtonmeter. BMW i4 M50 yter 544 hestekrefter med 795 newtonmeter dreiemoment.

Referanser
----------

1. ↑  BilNorge.no // 18-03-2021 // 09:10, Terje Ringen // Nye biler //. «Første ekte BMW i4». *BilNorge.no*. Besøkt 18. mars 2021. «Frem til nå har vi kun sett den som konsept, men her får du de første offisielle bilder av den kommende BMW i4 i produksjonsdrakt.»
2. ↑  «BMW i4». *EV Database* **(engelsk)**. Besøkt 23. mars 2021.
3. ↑  «New 2021 BMW i4 electric car arrives with 367-mile range». *Auto Express* **(engelsk)**. Besøkt 30. juli 2021.
4. ↑  Hawkins, Andrew J. (1. juni 2021). «BMW’s i4 sedan is the electric 4 Series you’ve been waiting for». *The Verge* **(engelsk)**. Besøkt 3. august 2021.
5. 1 2 3  «The first-ever BMW i4.». *www.press.bmwgroup.com* **(engelsk)**. Besøkt 3. august 2021.
**Fuglerede** (*Neottia nidus-avis*) eller **fuglereir** er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende
--------

Fuglerede er en orkidé med et helt spesielt utseende. Den ser nemlig ut som den har visna, til og med før den har blomstra. Det skyldes at den ikke inneholder klorofyll, og livnærer seg ved å snylte på andre planter. Den blir imidlertid ganske stor, den kan nærme seg halvmeteren i høyde, og den er derfor ganske godt synlig.

Planta har som regel et tjuetalls blomster i aks, og blomstene er ganske pene selv om de er brunlige av farge. De har en halvsirkel bestående av fem kronblader øverst, og en lengre, kløva underleppe nederst. En annen ting som er spesielt med fuglerede er at rotsystemet er svært forgreina og ser ut som et fuglerede. Derav navnet på planta. Fuglerede er blant de orkidéene som ikke blomstrer hvert år.

Forekomster i Norge
-------------------

Fuglerede er først og fremst knytta til kyststrøk, men den forekommer så langt inn i landet som Ringsaker. Den vokser på baserik grunn i skog (for eksempel edelløvskog og kalkbarskog), og finnes langs kysten nord til Narvik.

Fuglerede er ikke freda, men siden den er rødlista i kategorien nær trua (NT), ikke er vanlig og ikke blomstrer ofte, er det ikke tilrådelig å plukke den.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fuglerede* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglerede* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Fuglerede* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Fuglerede* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglerede* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglerede* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglerede* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Neottia nidus-avis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Neottia nidus-avis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Neottia nidus-avis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Hu Chunhua** (kinesisk: 胡春华; pinyin: *Hú Chūnhuá*, født i april 1963 i fylket Wufeng i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker på ledende nivå som regnes til «sjette generasjon»s ledere i Kinas kommunistiske parti.

Hu kommer fra en familie med bondebakgrunn i Hubei. Han gjorde det meget godt på skolen. Han tok en fil.kand. på Pekinguniversitetet i august 1983 og gikk inn i Kinas kommunistiske parti samme år. Han begynte deretter å arbeide i organisasjonsavdelningen i Kinas kommunistiske ungdomsforbund i Tibet. Han arbeidet deretter en lengre tid innen partiapparatet i Tibet og har blant annet vært visepartisekretær i regionen og viseordfører i regionens folkeregjering.

Han var partisekretær i Hebei fra 2008 til 2009, deretter partisekretær i Indre Mongolia og fra desember 2013 partisekretær i Guangdong. Han ble også medlem av Den 17. sentralkomité i Kinas kommunistiske parti og i Den 11. nasjonale folkekongress.

Hu Chunhuas karriere minner i mangt om partilederen Hu Jintaos karrierevei og noen kinaeksperter regner Hu Chunhua til Hu Jintaos *tuanpai* («ungdomsligafraksjon») og en mulig etterfølger av Xi Jinping, som overtok partiledelsen ved partikongressen i 2012.

Referanser
----------

1. 1 2  Willy Lam, "CCP Party Apparatchiks Gaining at the Expense of Technocrats" Arkivert 8. januar 2010 hos Wayback Machine. *China Brief*, 19. desember 2009. Lest 2009-12-28.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hu Chunhua hos China Vitae Rediger på Wikidata
* "Younger officials on the rise", *China Daily*, 2009-12-01.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**BMW X5** (1999–) er et 5-dørs firehjulsdrevet SUV (kjøretøy) fra tyske BMW. Dette var fabrikkens første bil i dette markedssegmentet (senere kom BMW X3, BMW X6 og BMW X1).

Bilen bygges i Spartanburg i Sør-Carolina, og Toluca i Mexico, fra 2009 også ved Avtotor i russiske Kaliningrad.

**E53** (2000–2006) kom med bensin- og dieselmotorer, den minste på 3 liter og omkring 180 hk. Firehjulsdriften var fast 62/38, noe de arvet fra Range Rover som BMW eide. Dette ble i 2004 erstattet med BMWs egen **xDrive**, et AWD system med variabel fordeling fram- og bakhjul.

**E70** (2007–2013) kom med **iDrive** for styring av radio og CD, og var BMWs første med **FlexRay** for styring av buss. Den gamle 6-trinns automatgir (*Steptronic*) kunne fra 2011 erstattes med 8-trinns automatgir fra ZF Friedrichshafen AG, eventuelt superutgaven **X5M** med 555 hk fra 2009.

**F15** (2013–2018) bygges også i Egypt og i Thailand. BMWs første **eDrive** (plug-in hybrid) ble 40e (2016), som også ble den første utstyrt med ZF Friedrichshafen AGs 8-trinns plugginnkasse.

**G05** (2018–)

* E53E53
* E53E53
* E70 E70
* E70 E70
* F15 F15
* F15 F15
* G05 G05
* G05 G05
* X5 40e under lading X5 40e under lading

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***BMW X5*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  *Faster and further...*, pressemelding fra ZF Friedrichshafen AG den 15. september 2015.
2. ↑  Tekniske data BMW X5.

Portal: Tyskland
***Agneekaal*** er en indisk film fra 1990, regissert av Mustan Alibhai Burmawalla og Abbas Alibhai Burmawalla.

Handling
--------

Bharat Nagar er en by i det moderne sekulære India, som blir terrorisert av en gangster ved navn Bhika. Men Bhika blir hele tiden beskyttet av den lokale politikeren, Gulabchand Jhakotia, sønnen hans, politi-inspektør Bhushan, og Anand Saxena. Når inspektør Gurdayal Singh forsøker å samle nok beviser for å endelig arrestere Bhika og få ham dømt, blir Gurdayal myrdet. Bhushan forsøker deretter å misbruke en aktivist, Asha, men dette blir forhindret av forloveden hennes Vijay.

Men Bhushan dreper Vijay, før han ender opp med å bli drept av Asha. Politiet arresterer Asha, og nekter henne muligheten til å møte noen - inkludert broren hennes Aadesh. Når Bhika dreper eieren av lokalavisen Bharat Nagar Times, arresterer Jagdishan ham. Men kort tid senere blir Jagdishan overført til det fjerne Malegaon, og Bhika blir umiddelbart løslatt igjen.

Skuespillere
------------

* Jeetendra som Vijay
* Raj Babbar som SP Jagdishan "Zanjeerwala"
* Madhavi som Bharati
* Aasif Sheikh som Aadesh
* Sonu Walia som Mary D'Souza
* Tinu Anand som Mr. D'Souza
* Kiran Kumar som DSP Anand Saxena
* Sadashiv Amrapurkar som Gulabchand Jhakotia

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0096775, Wikidata Q37312,
2. ↑  «Agneekaal (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 25. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Agneekaal* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Golofa imperialis*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (25–45 millimeter) hornbille. Hannen er rødbrun, hunnen brunsvart. Hannen har et langt, tynt, krumt horn på hodet og et nokså kort, litt skjeformet (åpent forover) horn på pronotum. Hunnen mangler disse hornene.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Mexico.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa imperialis* Thomson, 1858

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa imperialis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa imperialis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Golofa imperialis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Skjålv henger sin ektemann kong Agne, etsing av Hugo Hamilton, 1830.
**Agne** (norrønt: *Agni*, *Hogne* eller *Agni Skjálfarbondi*) var en mytisk konge i Uppsala i Svitjod (Sverige) av Ynglingeætten. Agne er omtalt i kildene Ynglingatal av skalden Tjodolv den kvinværske og Historia Norvegiæ som sønn av Alrik som var Dag den vises sønn, og i Ynglingesagaen av Snorre Sturlason og fornaldersagaen Hvordan Norge ble bygd (*Hversu Noregr byggðist*) som sønn av Dag den vise og far til Alrik. Hans eksistens er høyst tvilsom. Ynglingatal og de senere nedskrivinger har primært hatt som formål å legitimere Ynglingeætten og Harald Hårfagres slekt gjennom å legge fram deres ættlinjer direkte tilbake til de norrøne gudene.

Agne var en mektig og navngjeten hærmann. Han dro på felttog mot Finland og slo den finske høvdingen Froste (som oppgis å være sønn av Snø den gamle). Han røvet med seg Frostes datter Skjålv (norrønt: *Skjálf*) som han senere giftet seg med, og også hennes bror Loge (norrønt: *Loga*). Under drikkegildet da Agne giftet seg med Skjålv, hadde Agne på seg en halsring av gull etter sin tipp-tipp-oldefar Visbur. Agne ble, ifølge Snorre, svært drukken og sovnet i teltet sitt. Skjålv bandt da et tau i halsringen og fikk sine menn til å henge Agne i et tre hvor han døde. Liket av Agne ble brent ved det sted som siden heter Agnafit, ved Stockholm.

I Tjodolvs dikt Ynglingatal heter det om Agne:

*Underlig var det*
*om Agnes hær*
*likte Skjålvs*
*listige råd,*
*da i lufta*
*Loges dis*
*heiste kongen*
*ved halsringen;*
*han ved Taur*
*temme måtte*
*Hagbards hest*
*henge i galgen*
Ifølge Snorre ble Agne etterfulgt som konge av sine og Skjålvs tvillingsønner Alrik og Eirik som ifølge legenden slo hverandre i hjel med sine hestebissel. Historia Norvegiae forteller at Agne – som der (feilaktig?) kalles Hogne, ble etterfulgt av sin sønn Ingjald (Yngve).

Referanser
----------

1. ↑  Historia Norvegiæ (Thorleif Dahls kulturbibliotek, Oslo, 1990), s 27
2. ↑  Snorre, Ynglingesagaen, kap. 19
3. ↑  Hvordan Norge ble bygd, kap. 1
4. ↑  Tjodolv den kvinværske, Ynglingatal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**BMW i8** (2014–20) er en 2-dørs 2-seters hybridbil fra tyske BMW.

Den er tegnet av franskmannen Benoit Jacob, laget i Leipzig og den første i serieproduksjon med laserlys i frontlyktene.

Forhjulene drives av en 131 hk elmotor og bakhjulene av en 1.5-liters 3-sylindret bensinmotor på 231 hk. Ifølge Tønsberg Blad kostet den 1,4 millioner kroner i Norge.

En **roadster** kom i 2017, samtidig med at de fikk et litt større batteri og økning 143 hk i selve elmotoren.

Det ble laget over 20 000 biler over seks år. De siste atten fikk atten unike farger.

* 
* 


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***BMW i8*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  BMW i8: Frådende og komfortabel designperle i Tønsberg Blad den 24. mars 2016.
2. ↑  BMW dobler i8-utvalget i bilnorge.no den 30. november 2017.
3. ↑  BMW i8 Production Ends With 18 Uniquely Colored Cars i motor1.com den 26. juni 2020.

Portal: Tyskland
***Golofa aegeon*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, gulbrun hornbille. Hannen har et langt, litt krumt horn på hodet, dette har noen tenner på oversiden nær spissen. På pronotum er det et langt, litt framoverbøyd, mot spissen litt fortykket horn, på fremsiden har dette nokså lange, gule hår. Hodet, hornene, føttene og sømstripen (dekkvingenes innerkant) er svarte, oversiden forøvrig gulbrun. Hunnen mangler hornene. Leggen (tibia) på forbeina har tre nokså lange tenner i den ytre delen.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende.

Utbredelse
----------

Arten lever i skråningene av Andesfjellene i Ecuador og Peru.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa aegeon* (Drury, 1773)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa aegeon* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa aegeon* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Golofa aegeon* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Golofa aegeon* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*
Nick Heidfeld i sin BMW Sauber F1.07 under Storbritannias Grand Prix 2007.
Robert Kubica kjører F1.07 under Storbritannias Grand Prix 2007.
**BMW Sauber F1.07** var Formel 1-bilen som BMW Sauber-teamet konkurrerte med i 2007-sesongen. Dette var den første bilen som var fullt ut designet av BMW, etter deres oppkjøp av Sauber. 

Bilen ble designet av teknisk direktør Willy Rampf og sjefsdesigner Jörg Zander. Chassiset var en monocoque i karbonfiber og bikakestruktur-kompositt. Hjulopphenget var doble A-armer med innvendige fjærer og dempere, drevet av støtstenger (pushrods). Motoren var en BMW P86/7 2,4-liters V8-motor, og som navnet P86/7 indikerer var dette ikke en ny motor, ettersom den i stor grad var basert på P86-motoren som ble brukt i forrige sesongs F1.06. Girkassen var 7-trinns og benyttet en ny «sømløs girskift»-mekanisme kalt QuickShift. Teamet brukte dekk fra Bridgestone og drivstoff og olje fra Petronas.

Bilens utseende var svært likt forrige års modell, ettersom BMW Sauber gikk inn i 2007-sesongen med stort sett de samme sponsorene. Dette i motsetning til andre team, som McLaren, Honda og Renault, som måtte droppe tobakksreklamen fra sine biler.

Resultatene fra de første testrundene før sesongen var meget positive, og det ble spekulert i at BMW kunne overraske noen av toppteamene med sine prestasjoner når sesongen kom igang.

Bilen viste seg også å representere et betydelig steg fremover fra 2006-modellen BMW Sauber F1.06, og tok 2 pallplasseringer i en sesong hvor Scuderia Ferrari og McLaren dominerte med 46 av 51 mulige pallplasser. Begge pallplasseringene ble tatt av Nick Heidfeld, med en andreplass i Canadas Grand Prix og en tredjeplass i Ungarns Grand Prix. Teamet tok også poeng med minst en bil i alle løp, og i seks løp på rad, fra Frankrikes til Italias Grand Prix, tok begge bilene poeng. Bilen var også involvert i et av de voldsomste krasjene i nyere Formel 1-historie, da Robert Kubica kjørte av banen i Montréal. På grunn av skadene han pådro seg måtte han stå over neste løp, USAs Grand Prix, hvor han ble erstattet av teamets reservefører, den fremtidige verdensmesteren Sebastian Vettel.

Løpsresultater
--------------

Se: BMW Sauber

Referanser
----------

1. ↑  «BMW aim to keep momentum with F1.07». *autosport.com*. Haymarket Publications. 16. januar 2007. Besøkt 4. mars 2014.
2. ↑  «Heidfeld plays down BMW form». *autosport.com*. Haymarket Publications. 13. februar 2007. Besøkt 4. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) BMW Sauber F1.07 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tekniske detaljer for F1.07 - F1Technical.com
Janbiya fra Jemen
**Janbiya** (også skrevet *janbia*, *jambiya*, eller *jambia*, arabisk: جنبية) er den generelle arabiske betegnelsen for dolk, men er mest brukt for å beskrive en spesiell type tradisjonelt krum kniv som bæres som verdighetstegn i belte. Denne typen kniv er særlig knyttet til Jemen, selv om uttrykket også brukes i andre arabiske land. Grepet på dolken er tradisjonelt av neshorn-horn eller elfenben.

Bruk
----

I Jemen bæres janbiya av gutter og menn over 14 år til nasjonaldrakt og ved høytidelige anledninger. Tradisjonen strekker seg mer enn tusen år tilbake, og dolkene går gjerne i arv fra far til sønn. Antikke arvestykker er høyt verdsatte skatter i familien. Selve dolken har et kort blad med moderat krumning, men den karakteristiske sliren er forlenget og ytterligere krummet, slik at den ser ut som en slags krok.

Trussel mot neshorn
-------------------

Grepet på dolket er tradisjonelt laget av elfenben eller neshorn-horn. Neshorn er sterkt truet i hele Afrika, og importen til Jemen er forbudt. Dette har ført til at prisene på eldre dolker med nesehorngrep har skutt i været, og et omfattende svartebørsmarked for nytt neshornmateriale. Etterspørselen fra knivmakere i Jemen er med på å presse de internasjonale svartebørsprisene opp. Produksjonen av janabiyaer er derved en av de store truslene mot neshornbestandene i verden.

Referanser
----------

1. ↑  Friedman, David and Cook, Elizabeth. «Cariadoc's Miscellany: Notes on Islamic Clothing». www.pbm.com. Besøkt 9. juni 2008.  1988, 1990, 1992.
2. ↑  «Ethnographic Arms & Armour - The Yemeni Jambiya». www.vikingsword.com. Besøkt 9. juni 2008.
3. ↑  Lockwood, C. (2010). «Analysis of Rhino Poaching in KwaZuluNatal, South Africa» (PDF). *Ezemvelo Kzm Wildlife, report*. Arkivert fra originalen (PDF) 14. mai 2014. Besøkt 8. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jambiyas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**BNNVARA** er et nederlandsk kringkastingsselskap som ble etablert 1. januar 2014. Selskapet ble dannet etter at kringkasterne BNN (grunnlagt 1997) og VARA (grunnlagt 1925) fusjonerte. De to kringkasterne fortsatte å produsere sendinger under sine tidligere navn frem til 24. august 2017, da begge tok i bruk merkenavnet BNNVARA. Selskapet har ingen egen tv-kanal, men er én av seks såkalte A-kringkastere, hovedkringkastere, som leverer programmer til det nasjonale paraplyselskapet Nederlandse Publieke Omroep (NPO).

Bakgrunn
--------

### Nederlandsk kringkasting

Allmennkringkasting i Nederland har en annen struktur og organisasjonsform enn de fleste andre land i Europa. Landets allmennkringkasting innen radio og fjernsynbestår av en rekke medlemsbaserte kringkastingsselskaper som i fellesskap leverer programmer og sendinger til landets riksdekkende tv- og radiokanaler. De ulike kringkasterne koordineres og administreres av organisasjonen Nederlandse Publieke Omroep (NPO). Nederlandsk medielovgivning regulerer fordelingen av sendetid og ressurser mellom de ulike selskapene.

Utdypende artikkel: Allmennkringkasting i Nederland

### Historie

BNN ble etablert i november 1997 av tv-mannen Bart de Graaff kringkastingsselskapet, og året etter hadde BNN sin første tv-sending.

VARA oppsto allerede 1. november 1925 og er en forkortelse for *Vereeniging van Arbeiders Radio Amateurs* (Arbeiderforeningen for radioamatører). Radiokringkasteren ble en sender for arbeiderbevegelsen i Nederland og hadde sosialistiske og sosialdemokratiske lyttere som målgrupper. Utover i 1950-årene startet VARA opp med tv-sendinger, og i 1969 valgte VARA å henvende seg til et bredere publikum og fjernet seg dermed noe fra sitt sosialistiske fokus.

### Fusjonen

Utover 2000-tallet vedtok nederlandske myndigheter flere reformer for å forenkle det kompliserte nederlandske allmennkringkaster-systemet. De mange kringkastingsselskapene skulle bli færre, og i februar 2012 kunngjorde VARA og BNN at de skulle fusjonere. Fusjonen ble gjennomført 1. januar 2014, men de to underselskapene fortsatte å produsere under sine tidligere navn frem til august 2017, da de tok i bruk fellesnavnet BNNVARA.

Referanser
----------

1. 1 2  «BNN ed de VARA voortaan één merk: BNNVARA». *BNNVARA* **(nederlandsk)**. 24. august 2017. Besøkt 11. desember 2017.
2. ↑  Tates, Tom (24. juni 2017). «Gefuseerde omroepen BNN en VARA door als één merk BNNVARA». *AD* **(nederlandsk)**. de Persgroep Nederland B.V. Besøkt 16. september 2017.
3. ↑  Zaken, Ministerie van Algemene. «The role of public broadcasters - The media and broadcasting - Government.nl». *www.government.nl* **(engelsk)**. Besøkt 10. desember 2017.
4. 1 2  «Geschiedenis BNN & VARA» **(nederlandsk)**. BNNVARA. Besøkt 11. desember 2017.
5. ↑  «Die fusie, hoe zit dat?». *BNN*. 8. februar 2012. Arkivert fra originalen 8. januar 2014. Besøkt 8. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) BNNVARA – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Mål og Makt*** er et tidsskrift som gis ut av Studentmållaget i Oslo. 

*Mål og Makt* ble gitt ut første gang i 1934. Det kom ut seks utgaver frem til høsten 1935. Etter dette ble tidsskriftet lagt ned på grunn av dårlig økonomi. I 1971 startet Studentmållaget i Oslo opp et nytt tidsskrift under navnet *Sentrum og Periferi*, og det byttet navn til *Mål og Makt* allerede året etter. Frem til 1998 var bladet først og fremst et målteoretisk tidsskrift, men etter den redaksjonelle endringen dette året ligner bladet nå mer på 30-tallsbladet med samme navn. Bladet kommer ut med tre til fire nummer i året, og har et opplag på rundt 500. De fleste skribentene er tilknyttet nynorskbevegelsen og språkpolitikk og nynorskforherligelse er temaer som ofte går igjen, men det er også varierte og tilfeldige andre temaer. Hovedkravet er at artiklene er på nynorsk. I de siste årene har Mål og Makt gitt to skribentar fast plass i tidsskriftet. Assad Nasir skriver fantastiske dikt på bakerste side, disse er til glede og inspirasjon for alle. Den andre faste skribenten er en tøyte som går under pseudonymet Lullen Fanitullen. Mål og Makt skildrer henne som «ei forunderleg kvinne som ingen forlèt utan å fått merke av henne». Hun skriver vanligvis åpenhjertet om sine romantiske uhell, hvor hun blir med nye typer hjem hver helg.

Referanser
----------

1. ↑  Grepstad, Jon (18. april 2022). «Mål og makt». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 11. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**«Oh Uganda, Land of Beauty»** er siden 9. oktober 1962, den dagen Uganda erklærte sin uavhengighet, landets nasjonalsang. Den er skrevet og komponert av George Wilberforce Kakoma og Peter Wingard. 

Ikke lenge før landet ble uavhengig ble tre komiteer opprettet, disse skulle spesifisere landets nasjonalsymboler. Senteza Kajubi var formann for komiteen som skulle utrede nasjonalsangen, og en landsomfattende kampanje ble startet for å få inn komposisjoner. Man ville ha en nyskrevet komposisjon som handlet om landets fremtid, som var festlig og dessuten måtte den være harmonisk i alle stemmeleier. I juli 1963 ble Kakomas komposisjon valgt, etter sigende ble den til i løpet av en natt like før fristen for å sende inn komposisjoner utløp.

> 
> *Oh, Uganda! may God uphold thee,*
> *We lay our future in thy hand;*
> *United, free for liberty*
> *together we'll always stand.*
>   
> 
> *Oh, Uganda! the land of freedom,*
> *Our love and labour we give;*
> *And with neighbours all*
> *At our country's call*
> *In peace and friendship we'll live.*
>   
> 
> *Oh, Uganda! the land that feeds us,*
> *By sun and fertile soil grown;*
> *For our own dear land,*
> *We'll always stand,*
> *The Pearl of Africa's Crown.*
> 
> 
>

Eksterne lenker
---------------

* Instrumental versjon fra BBC

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Afrika |
| --- |
| 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Kamerun
* Kapp Verde
* Den sentralafrikanske republikk
* Tsjad
* Komorene
* Den demokratiske republikken Kongo
* Republikken Kongo
* Elfenbenskysten
* Djibouti
* Egypt
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kenya
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Mauritania
* Mauritius
* Marokko
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* *Réunion*
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Somaliland
* *St. Helena* (også God Save the Queen)
* Ascension og Tristan da Cunha (også God Save the Queen)
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Sudan
* Swaziland
* Tanzania
* Togo
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Oh, You Women!*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av John Emerson.

Handling
--------

I den lille byen Fremont blir det planlagt at vaktmester Abraham Lincoln Jones skal være etterfølgeren til ordfører Joe Bush. De gamle mennene som diskuterer politikk ved Hobarts dagligvare-butikk, liker Abe. Det samme gjør Mary Shelby, hvis kjole-butikk inneholder varer fremvist i livsstilsmagasinet Vogue, og den aller siste moten fra New York City. 

Men feministen Aurora Noyes og datteren Lotta ankommer den lille byen, og Abe synes Lotta er intellektuelt stimulerende og mister snart interessen for Mary Shelby. Men Aurora fordriver snart Joe fra stillingen som ordfører, og overbeviser deretter flere av byens kvinner for å påta seg mannsjobber og heller gå med herreklær - noe som også skader Marys virksomhet.

Skuespillere
------------

* Ernest Truex som Abraham Lincoln Jones
* Joseph Burke som Joe Bush
* Bernard Randall som Alec Smart
* Gaston Glass som Jimmy Johnson
* Louise Huff som Mary Shelby
* Betty Wales som Ethel Johnson
* Merceita Esmond som Alice Wilson
* Ida Fitzhugh som Aurora Noyes
* Josephine Stevens som Lotta Noyes

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 16. april 2016.
2. ↑  Oh, You Women
3. ↑  OH, YOU WOMEN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oh, You Women!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Oh, You Women!* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Dagny Knutsen** (født 30. november 1890 i Kristiania, død 13. september 1964) var en av Norges fremste klassiske pianister på begynnelsen av 1900-tallet.

Dagny Knutsen tok pianotimer hos bl.a. Fridtjof Backer-Grøndahl i Kristiania før hun fortsatte studiene ved musikkhøyskolen i Berlin der hun avla eksamen i 1914. Etter debutkonserten i Kristiania samme år fortsatte hun studiene i Berlin og senere Paris, der hun bl.a. studerte med Alfred Cortot og Robert Lortat.

Tilbake i Kristiania i 1921 etablerte hun seg som en av landets fremste konsertpianister med et virtuost og til dels utradisjonelt repertoar. Hun presenterte flere på den tiden ukjente komponister for et norsk publikum, f.eks. Skrjabin og Ravel og hun fremførte også mye ny musikk av norske komponister som Hjalmar Borgstrøm og Fartein Valen. På sitt repertoar hadde hun krevende verker som begge pianokonsertene til Brahms og Max Regers pianokonsert og Bach-variasjoner.

Knutsen ga sin siste konsert i 1932 men fortsatte som pianopedagog fram til 1951.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Dagny\_Knutsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Dagny (Bolette) Knutsen, FemBio-ID 15988, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Dagny Bolette Knutsen, Norsk biografisk leksikon ID Dagny\_Knutsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Biografi om Dagny Knutsen i Norsk Biografisk Leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Barnhusbron** er en bro i det sentrale Stockholm, som forbinder bydelen Norrmalm med Kungsholmen og spenner over Barnhusviken og Klarastrandsleden. 

Barnhusbron sett fra Stadshustornet i mai 2009. På broen parkeres gjerne busser.  
 Den store bygningen med rødt tak er bygget til Stockholm Vatten ved Torsgatan, tegnet i 1906 av Ferdinand Boberg og Gustaf de Frumerie.

Fortsettelsen fra Barnhusbron på Norrmalm er Tegnérgatan og på Kungsholmen er det Scheelegatan. Barnhusbron ble bygget i 1969 og kompletterte dermed de to eldre broene over Barnhusviken, Sankt Eriksbron og Kungsbron.

Barnhusbron er en betongkonstruksjon som er 290 meter lang og 23 meter bred. Det lengste spennet er 64,5 meter langt. Barnhusbron ble prosjektert som en del av den Rådmansleden som aldri ble realisert, og medførte at broen har en noe overdimensjonert bredde. En del av broen benyttes nå for bussparkering. I prosjektet for Rådmansleden ble broen kalt "Tegnérbron" og var en av tre planlagte broer over Barnhusviken. Også den høye høyden på broen beror på planen som ikke ble realisertt - å plassere Klarastrandsleden på en viadukt over jernbanesporene.

Barnhusbron har liksom Barnhusgatan sitt navn etter det barnhuset (barnehjemet) for foreldreløse barn som fantes fram til 1885 i lokaler i den østre delen av det nåværende kvartalet Barnhuset.

Se også
-------

* Rådmansleden

Referanser
----------

1. ↑  Stockholm, en historia i kartor och bilder, side 193

Kilder
------

* Friman, Helena; Söderström, Göran (2008). Stockholm: en historia i kartor och bilder. ISBN 978-91-46-21843-2
* *Stockholms tekniska historia: Trafik, broar, tunnelbanor, gator*. Uppsala: Stockholms gatukontor och Kommittén för Stockholmsforskning. 1985. s. 194–195. ISBN 91-38-08725-1.
* Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders & Ferenius, Jonas & Lundqvist, Gunnar (1992) [1986]. Stockholms gatunamn (utgave 2. opplag). Stockholm: Kommittén för Stockholmsforskning. side 149. Libris 7593250. ISBN 91-7031-042-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barnhusbron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Aking **Aking:** |
| De olympiske ringer **Olympiske vinterleker** |
| Konkurrerte for Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland |
| Bronse | 1968 Grenoble | Ener |
|  Europamesterskap |
| Sølv |  1967 Königssee  |  Ener  |

**Angelika Dünhaupt** (født 22. desember 1946 i Hahnenklee, Goslar, Niedersachsen), er en vesttysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.

Dünhaupt vant en olympisk bronsemedalje i aking under Vinter-OL 1968 i Grenoble. Hun kom på sjetteplass i konkurransen ener for damer, bak Ortrun Enderlein, Anna-Maria Müller fra Øst-Tyskland, Erika Lechner fra Italia, østtyske Angela Knösel og Christa Schmuck fra Vest-Tyskland. Men de østtyske damene ble diskvaifisert ettersom de ulovlig hadde varmet meiene på kjelkene. Gullmedaljen gikk til Erika Lechner, Christa Schmuck fikk sølv og bronsemedaljen gikk til Dünhaupt.

OL-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i aking, ener damer Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Angelika Dünhaupt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Angelika Dünhaupt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata