**Antoine Alfred Eugène Chanzy** (født 18. mars 1823 i Nouart i departementet Ardennes i Frankrike, død 5. januar 1883 i Châlons-sur-Marne) var en fransk militær, politiker og diplomat.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Canzys slekt hadde bakgrunn i landbruket, men hadde også militære tradisjoner fra napoleonskrigene.[] Han var sønn av en tidligere underoffiser i kavaleriet, onkelen forble i det militære og ble kaptein i cuirassiers. 

Canzys gikk på marinens sjøkrigsskole i Brest fra 1839 med tanke på tjeneste i den franske marinen, men gikk i 1841 i stedet inn i artilleriet. Fra 1841 til 1843 gikk han på militærskolen Saint-Cyr.

### Karriere

Han deltok i kampene i Algerie og i krigen i 1859 – den andre italienske frigjøringskrig – der han deltok i slaget ved Magenta og særlig utmerket sig i slaget ved Solferino.[] Han deltok i kampanjen i Syria 1860–1861 som oberstløytnant, og som oberst kommanderte han det 45. regiment i Roma i 1864.

I 1868 ble han brigadegeneral i Alger, og der var han med på å kjempe mot det arabiske opprør som kommanderende av subdivisjonene Bel Abbes og Tlemcen i 1868.

Under den fransk-prøyssiske krig ble Chanzy kalt til Frankrike først da republikken var blitt proklamert, og utnevnt 2. november 1870 til divisjonsgeneral og sjef for 16. armékorps i Loirearméen. Med dette deltok han på fremstående måte i slagene ved Coulmiers 9. november og Orléans 30. november-4. desember, samt fikk etter Orléans fall befal over 2. Loirearmé. I slaget ved Beaugency forsvarte han seg med viss fremgang mot storhertugen Fredrik Frans II av Mecklenburg-Schwerin, ble i slaget ved Le Mans 7.-12. januar 1871 beseiret av prins Fredrik Karl av Preussen og tvunget til retrett. 

Innvalgt i nasjonalforsamlingen talte han trass i nederlagene for krigens fortsettelse. Etter fredsslutningen i ble han i 1873 generalguvernør i Algerie og sjef for 19. armékorps. 

Han var 1880-81 ambassadør i St. Petersburg og fra 1882 sjef for 6. armékorps i Châlons-sur-Marne. Han døde brått i tjeneste der, bare noen få dager etter Leon Gambetta, og ble gitt statsbegravelse.

Chanzy publiserte blant annet *Campagne de 1870-71. La deuxième armée de la Loire* (1870).

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.senat.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Roglo, Roglo person ID p=alfred;n=chanzy[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID chanzyalfre[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Sycomore, oppført som Antoine Chanzy, Sycomore-ID 8569, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4  
*Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

|  |
| --- |
| Search Wikisource |
| Wikisource inneholder tekst fra 1911 Encyclopædia Britannica artikkel Antoine Chanzy ***Chanzy***. |
| 
	* v
	* d
	* r |

Litteratur
----------

* Arthur Chuquet: *Le Général Chanzy (1823–1883)*. – Paris: Léopold Cerf, 1884
* Jacques Melchior Villefranche: *Histoire de Général Chanzy*. – Paris: Bloud & Barral, 1890
* Leonce Grandin: *Chanzy dans le passé*. – Paris: Tolra, 1895
* Jules-Alphone-Ignace Rouiet: *Éloge du Général Chanzy*, 1886.
* Frédéric Beauchef: *1871, Le Mans une bataille oubliée*, éditions Libra Diffusio, Le Mans, 2010.
* Commandant Léonce Grandin, *Chanzy, Dans le passé*, Éditions SPES, Paris, 1929, 364 p.
* Allocution prononcée par Son Exc. Mgr l'archevêque de Reims aux funérailles du général Chanzy, le 10 janvier 1883

* *Svensk uppslagsbok*. Lund 1930.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |