recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arne Ringnes** (født 28. april 1955 i Oslo) er jurist og dommer i Norges Høyesterett. Han tiltrådte som høyesterettsdommer 18. august 2014.

Ringnes ble cand. jur. i 1982. Fra 1983 til 1985 var han ansatt i Justisdepartementets lovavdeling. Han var sekretær for Opphavsrettsutvalget fra 1983 til 1986. Fra 1985 til 1986 var han dommerfullmektig ved Indre Follo sorenskriverembete. 

I 1986 ble Ringnes ansatt som advokatfullmektig i det firmaet som i dag er advokatfirmaet Thommessen. I 1988 ble han advokat, og i 1989 partner i firmaet. Fra 2000 til 2003 ledet Ringnes lovutvalget som utredet immaterialrettslige problemstillinger ved universitetene og høyskolene (Immaterialrettsutvalget). Som partner i Thommessen ledet han firmaets avdeling for immaterialrett. Han ble regnet som en av Norges aller fremste immaterialrettsadvokater. 

Ringnes fratrådte som partner og advokat i Thommessen da han ble utnevnt til høyesterettsdommer i 2014.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Arne\_Ringnes[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Domstoladministrasjonen, www.domstol.no, besøkt 23. mars 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Arne Ringnes». *Norges Høyesterett* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2021.

| * v
* d
* r
Norges Høyesterett |
| --- |
| 
* Høyesterettsjustitiarius
* Høyesteretts ankeutvalg
* Høyesteretts hus

 |
|  | 
* Øie (justitiarius)
* Indreberg
* Webster
* Matheson
* Falkanger
* Normann
* Noer
* Bull
* Kallerud
* Bergsjø
* Ringnes
* Arntzen
* Falch
* Bergh
* Berglund
* Høgetveit Berg
* Thyness
* Steinsvik
* Sæther

 | Norges flagg |
| 
* Liste over Norges høyesterettsdommere

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Knanayakristne** (eller *knananitter*, hebraisk קנאים, urdu قنانيا) er en etnoreligiøs minoritet i den indiske delstaten Kerala. Etnisk er de av jødisk avstamning, men hører religiøst til de tomaskristne, som de utgjør en streng endogam undergruppering av. Av de om lag 300 000 knanayakristne hører grovt 200 000 til den syro-malabariske katolske kirke og 100 000 til den syrisk-ortodokse kirke av Malankara, mindre grupper er bl.a. pinsevenner.

Dagens knanayakristne stammer fra 72 familier av assyrisk-kristne jøder, som på 300-tallet slo seg ned ved Malabarkysten. De ble godt mottatt av herskerne og fikk flere privilegier.

Knanayakristne er strengt endogame, det vil si at de gifter seg bare med andre knanayakristne. Således kan for eksempel en knananittisk syro-malabarisk katolikk gifte seg med en knananittisk syrisk-ortodoks, men ikke med en syro-malabarisk katolikk som ikke er knanaya. Man kan heller ikke konvertere til knanayakristendommen, men blir utelukkende født inn i den.

De knanayakristne har egne bispedømmer og biskoper innenfor hierarkiet til sine respektive kirker: Kottayam erkeeparki omfatter de syro-malabariske knanayaene, og Chingavanam erkebispedømme de syrisk-ortodokse.
**Kløverspinner** (*Lasiocampa trifolii*) er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). Den ligner en liten utgave av eikespinneren (*Lasiocampa quercus*). Den er knyttet til tørre, solrike, gjerne sandete steder som strandenger og sanddyner. I Norge finnes den bare ved kysten, vestover til Rogaland.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 37 – 61 mm, hunnen større enn hannen), rødbrun spinner. Hannens antenner er kraftige, fjærformede om over havparten så lange som forvingene, hunnens er nekle og bare omtrent 1/3 så lange som forvingene. Vingene er ensfarget rødbrune bortsett fra at forvingene har en liten, hvit flekk i midetn av vingen og et tofarget, lyst og brunt tverrbånd litt utenfor denne. Larven har et rødlige hode, den mørke kroppen er tett kledt med fine, ullaktige hår som er brunrøde på ryggen og bleke på sidene, dessuten en del lengre, hvite hår.

* kløverspinner, larvekløverspinner, larve
* ♂♂
* ♀♀

Levevis
-------

Larvene lever først og fremst på planter i erteblomstfamilien (Fabaceae), for eksempel kløver, vikker og blålusern, men de kan også spise lyng og forskjellige slags gress. De lever enkeltvis. Arten finnes først og fremst i tørre, sandete områder og på heder. De voksne spinnerne kan mest påtreffes i august, da de flyr i kveldingen. Hannene flyr rundt i stor fart på jakt etter hunnene, som for det meste sitter stille og sender ut feromoner. De kommer gjerne til lys. Så snart hunnen har paret seg, flyr hun ut for å legge 150 – 250 egg, som enten slippes fra luften eller slippes ned når hun sitter i vegetasjonen.

Utbredelse
----------

Kløverspinneren lever i Nord-Afrika, det meste av Europa og videre østover til Jakutia i Sibir. I Norge forekommer den bare langs kysten vestover til Rogaland. Bestandene er lokale, men arten kan være tallrik der den finnes.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *kløverspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *kløverspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *kløverspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *kløverspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *kløverspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lasiocampa trifolii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lasiocampa trifolii* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Lasiocampa trifolii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Klüwer** er en norsk militærslekt. I 1670 kom Johan Wilhelm Klüwer som offiser fra Kurland til Trøndelag.

Er kjent medlem av familien er antikvaren Lorentz Diderik Klüwer (1790–1825).

Slektsvåpen
-----------

Klüwers slektsvåpen er i gull skjold en sort bjørnelabb. Hjelmtegnet er en globe og på den en søyle med tre strusefjær på toppen og dette mellom fire henholdsvis tre splittflagg.

Sagnet sier at en bjørn angrep kongen av Polen, slektens stamfar hogg snarrådig bjørnelabben av og han fikk derfor sitt våpen av kongen selv.

Den opprinnelige tyske stavemåten var Clüver, som på norsk har blitt både Klüwer og Klüver. Slekten er opprinnelig tysk, men spredt i dag til en rekke land.

Litteratur
----------

* I 1958 utkom boken *Clüverii Chronica* redigert av Herman Christof Kluever. Den finnes i nytrykk fra www.higginsonbooks.com Boken inneholder detaljerte opplysninger om den norske gren samt de øvrige. Ifølge Kluever kommer navnet opprinnelig fra Clawen, en tysk klan i området rundt Bremen.
* Hans Cappelen: «Norske slektsvåpen», (2. opplag) Oslo 1976
* Herman Leopoldus Løvenskiold: «Heraldisk nøkkel», Oslo 1978
* H. Nissen og M. Aase: «Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim» (Trondheim 1990) side 84 med avbildning av segl fra 1798.
Kløverdame
**Kløver** (♣) er en av de fire fargene i en vanlig kortstokk. De tre andre er; spar (♠), hjerter (♥) og ruter (♦). Det finnes tretten spillkort med kløver, en av hver valør, i en kortstokk. Kløver er en av minorfargene i bridge sammen med ruter.

Historie
--------

I Frankrike begynte en å masseprodusere spillkort ved hjelp av tresnitt på slutten av 1400-tallet – og det var der og da at kortsymbolet «♣» dukket opp for første gang.

Det er mulig at kortfiguren opprinnelig var ment å vise en klase med tre eikenøtter, dette symbolet var vanlig på tyske og sveitsiske kortstokker. Symbolet ble iallfall svært tidlig oppfattet som en trekløver (fransk «trèfle» trekløver) – og det norske ordet «kløver» ble direkte oversatt fra fransk.

I engelsk bruker en «clubs» (klubber) om kortfargen – i stedet for «clovers» (trekløvere). Grunnen til dette er noe uklart.

Datalogi
--------

Kløver symbolet finnes i tegnsettet unicode.

|  | Position | Navn | decimal | hex | HTML |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ♣ | U+2663 | Black club suit | &#9827; | &#x2663; | &clubs; |
| ♧ | U+2667 | Bannan club suit | &#9831; | &#x2667; |  |
Kløverbladkors.
**Kløverbladkors** er et kors utformet slik at korsarmene avslutter med trekløverblad. Det er en av mange korsformer som finnes innen heraldikken. Et trekløver kan symbolisere treenigheten. På engelsk kalles korsformen *cross bottony*, på tysk *Kleeblattkreuz*.

I Norge kalles kløverbladkorset i noen sammenhenger *Olavskors* og blir av noen regnet som et norsk nasjonalsymbol. Det benyttes i Den norske kirkes våpen og i offisielle utmerkelser som i ordenskjedet for St. Olavs Orden, i ordensinsigniene for Den Kongelige Norske Fortjenstorden, i Krigskorset, og i Militærkorset. Kløverbladkors er benyttet i kommunevåpnene for Gran og Vestby.

Referanser
----------

1. ↑  «Den norske kirkes våpen», Den norske kirke.
2. ↑  
	* *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947, s. 32.
3. ↑  *Statuttar for tildeling av Fortenstordenen*, Kongehuset
4. ↑  *Krigskorsets statutter*[*død lenke*], Forsvarsnett.
5. ↑  «Ny dekorasjon» Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine. Forsvarsnett.
6. ↑  Hans Cappelen og  Knut Johannessen (red.): *Norske kommunevåpen. Suppleringshefte*, Oslo: Kommunalforlaget, 1988, s. 6.
7. ↑  Hans Cappelen og Knut Johannessen (red.): *Norske kommunevåpen*, Oslo: Kommunalforlaget, 1987, s. 71.
**Hepworth** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet St. Edmundsbury i grevskapet Suffolk, England. Bosetninger i nabolaget er landsbyene Stanton og Barningham. Reise og transport til Hepworth skjer via veien A143. Innbyggerne er i stor grad sysselsatt i landbruk. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 536 innbyggere.

Hepworth har en pub og en kirke. Sognekirken St Peter's er dedikert apostelen Peter. Den er fra 1200-tallet og er listet som en bevaringsverdig bygning i klasse II\*. Kirken ble alvorlig ødelagt av brann i 1898, og omfattende ombygget i restaureringen. Midtskipet, koret, og vesttårnet er bygd i flintstein. Kirken har et kvadratisk, befestet tårn.

Referanser
----------

1. 1 2  «Hepworth», *Genuki*
2. ↑  «Civil Parish population 2011», *Neighbourhood Statistics*, Office for National Statistics
3. 1 2  «Name: Church Of St Peter List entry Number: 1031214» Arkivert 2. mai 2014 hos Wayback Machine. *English Heritage*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Category:Hepworth, Suffolk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Hepworth», *UK villages*
* «Hepworth», *About Britain*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***Her Country First*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av James Young.

Handling
--------

Under første verdenskrig kommer unge Dorothy Grant hjem etter å ha gjennomført utdannelsen sin. Hun informerer foreldrene sine om at hun kommer til å bidra til krigsinnsatsen ved å organisere et «Girls Aviation Corps» og hun får snart produsert uniformer. Hun ansetter deretter en veteran etter den spansk-amerikanske krigen, for å lære henne og de andre kadettene om militære rutiner og øvelser.

Faren hennes eier en fabrikk som produserer ammunisjon, og ber henne alltid være på utkikk etter fiendtlige spioner. Dorothy overbeviser seg selv om at familiens hovmester, William, er en spion fordi han skjærer grapefrukten sin på en merkelig måte. Det viser seg at William ikke er noen spion. Men enkelte menneskene som Dorothy minst mistenker faktisk er spioner, og de oppdager at Dorothy vet passordet for å komme inn på fabrikken etter at arbeidstiden er over. De kommer derfor opp med en plan, for å få Dorothy til å gi dem passordet - slik at de kan ødelegge hele fabrikken.

Skuespilllere
-------------

* Vivian Martin som Dorothy Grant
* John Cossar som Franklin Grant
* Florence Oberle som Mrs. Grant
* J. Parks Jones som Craig Allison
* Larry Steers som Dr. Barnes
* Bernadine Zuber som Isabelle Grant
* Louis Willoughby som William - en hovmester
* Jim Farley som Henry - en sjåfør
* Lillian Leighton som Lena - en kokk
* Jack McDonald som en bonde
* Audrey Chapman som Jane
* Marcella Daly som Lucie

Referanser
----------

1. ↑  HER COUNTRY FIRST

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Country First* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Her Country First* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Her Country First* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Her Country First* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Arne Berge** (født 29. juni 1908 i Stavanger, død 13. august 1988) var en norsk prest som ble hedret for sin innsats for norske krigsfanger.

Berge var sønn av stereotypør Alfred Berge (1878–1962), moren var Albertine Johanne, født Husebø (1879–1956). Han begynte sine studier ved Universitetet i Oslo i 1928 og ble cand.theol. våren 1934, med praktikum høsten 1934. Arne Berge ble i 1948 gift med Ragnhild Røe (født 28. mai 1904). Hun var fra Brevik og datter av skipsreder Cornelius Røe (1856–1910) og Johanne Cathrine Larsen (1867–1944).

Hans første stilling var som personlig hjelpeprest i Modum i 1935, deretter hadde han ulike stillinger som vikarprest i Oslo bispedømme fra 1937 til 1940. Fra 1940 var Berge – sammen med Conrad Vogt-Svendsen – sjømannsprest i Hamburg, og ble der engasjert i hjelpearbeidet for de norske fangene i Tyskland. Lister over fanger som Berge og Vogt-Svendsen utarbeidet, dannet senere grunnlaget for aksjonen med De hvite bussene. Berge tjenestegjorde i Hamburg til 1946.

Fra 1946 var Berge fengselsprest på Ilebu, og fra 1950 residerende kapellan i Horten frem til han ble sokneprest i Horten 1971–75.

Utmerkelser
-----------

* Ridder av St. Olavs Orden 1. klasse 1945 (virksomhet for landsmenn i tysk fangenskap).
* Norges Røde Kors hederstegn.
* Kong Christian Xs frihetsmedalje.
* Sveriges Røde Kors' förtjänstmedalj i sølv.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Stavanger Aftenblad, side(r) 43, utgitt 17. august 1988[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stavanger Aftenblad, side(r) 29, type referanse dødsannonse, utgitt 16. august 1988[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Prost Arne Berge død». *Stavanger Aftenblad*, 17. august 1988.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Arne Bjørlykke** (født 3. oktober 1943) er en norsk geolog og ekspert på mineralisering av gull.

Han studerte til bergingeniør ved NTH i 1967 og var i studietiden leder for Liberale Studenter 1964–65. I 1968 ble han tilsatt i Norges geologiske undersøkelse (NGU) i Trondheim, og han ble 1. juni 1974 «statsgeolog I» ved geologisk avdeling. Han ble professor i geologi ved Universitetet i Oslo i 1984 og var instituttleder fra 1987 til 1989. I 1994 meldte han overgang tilbake til NGU og Trondheim for å bli administrerende direktør, et virke han hadde frem til 2006, da han gikk over i en stilling som seniorforsker. Han var direktør ved Naturhistorisk museum (UiO) fra 2009 til 2015.

Bjørlykke er innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Norges Tekniske Vitenskapsakademi, og han mottok i 2001 *Bergstaven* fra Norsk Bergforening.

Han har vært innvalgt i Trondheim bystyre for Arbeiderpartiet.

Han er sønn av geologen Harald Bjørlykke (1901–68) og bror til geologen Knut Olav Bjørlykke. Hans farfar var geologen Knut Olai Bjørlykke (1860–1943).

Utgivelser
----------

* Arne Bjørlykke, Teknologi og samfunn – Norges Tekniske Vitenskapsakademi 1955-2005 (Tapir forlag, 2005)

Referanser
----------

1. ↑  (no) Arne Bjørlykke i Store norske leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Knut Heier** | **Administrerende direktør ved Norges geologiske undersøkelse**(1994–2006) | Etterfølger:**Morten Smelror** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
Hepu i Guangxi
**Hepu** (kinesisk: 合浦县; pinyin:  *Hépǔ Xiàn*) er et fylke i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Beihai.

I 1999 var folketallet på 890 179 innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Lianzhou 廉洲镇, Dangjiang 党江镇, Shagang 沙岗镇, Xichang 西场镇, Wujia 乌家镇, Shiwan 石湾镇, Shikang 石康镇, Changle 常乐镇, Zhakou 闸口镇, Gongguan 公馆镇, Baisha 白沙镇, Shankou 山口镇, Shatian 沙田镇.

**Kommuner:**

* Quzhang 曲樟乡, Xingdaohu 星岛湖乡

Kulturminner
------------

I fylket ligger *Dashi Avalokitesvara-tempelet* (*Dashi ge* 大士阁) og graver fra Han-dynastiets tid (*Hepu Han muqun* 合浦汉墓群), kulturminner som i 1988 henholdsvis 1996 ble oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Kinas riksvei 325 (*Guangnan-veien*) løper gjennom området. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning i Guangxi.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Dashi Pavilion[*død lenke*]
* Beihai Dashi Pavilion (Dashi Ge)[*død lenke*]
* Dashi Avalokitesvara Temple
* No Rest for History's Riches Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Starting Point of Marine Silk Road Confirmed
* Excavation of Han Tombs at Muzhuling in Hepu County, Guangxi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Charlotte Mohn Gaustad** (født 21. mars 1978) er en norsk kokk, mest kjent som programleder på fjernsyn. Etter å ha virket ved restauranter i London gikk hun til slektsgården Opaker Gård utenfor Kirkenær. 

Sammen med journalist Hedda Kise og litteraturviter Helene Uri ledet hun i 2010 TV-serien Jenter på hjul for TV 2, der de syklet rundt i Sør-Norge. Ellers var hun i 2009 en av konkurrentene i Smaken av Norge på TVNorge, og i 2011 atter i kokekonkurranse i TV-serien 4-stjerners middag, sammen med kjendiskokk Jan Vardøen og landslagskokkene Trond Moi og Erling Sundal.

Premier
-------

* Young Chef of the Year (England) 1999: Sølv
* Årets Hulda 2003: Bronse
* Norges bondelags kokkestipend 2004

Utgivelser
----------

* Charlotte Mohn (2007). *Med natur på menyen*. Gyldendal.

Referanser
----------

1. ↑  Karine Østtveit (1.8.2008). «Tatt på fersken». A-magasinet.
2. ↑  «Charlotte Mohn's blogg». Arkivert fra originalen 9. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Charlotte Mohn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Le Monde diplomatique*** (Litt. *Diplomatiets verden*, også kalt *Le Diplo* i Frankrike) er en internasjonal månedsavis som har et globalt og intellektuelt engasjement og inneholder kommentarer om og analyser av politiske og kulturelle fenomener. Avisen har markert seg som kritisk til nyliberalismen og dens virkninger i verden. Den franske utgaven har utkommet fra mai 1954, og har i dag et opplag på 350 000.

I tillegg utkommer avisen i 25 utgaver på andre språk, deriblant på norsk. Totalt har alle utgavene et opplag på 1,4 millioner.

Skandinaviske *Le Monde diplomatique*
-------------------------------------

Den norske (skandinaviske) utgaven ble startet i april 2003 av Truls Lie, som de første fem årene også var redaktør. Avisen inneholder blant annet politisk samtidsanalyse og stoff om kunst, medier og kritikk. Utgaven er hovedsakelig på norsk, men inneholder også artikler på dansk.

Avisen inneholder både artikler oversatt fra den franske utgaven og omkring en tredjedel norske eller norskinitierte artikler. Dessuten inneholder den oversatte artikler fra *The Observer*, *The Guardian*, *Die Zeit* og nettverket *Eurozine*.

I Norge selges avisen i løssalg og abonnement, og vedlegges *Klassekampen* månedlig.

*Le Monde diplomatique* og Attac
--------------------------------

Daværende sjefredaktør Ignacio Ramonet sto i 1997 bak opprettelsen av organisasjonen Attac, som opprinnelig først og fremst arbeidet for innføring av den såkalte Tobin-skatten.

Kontrovers rundt 11. september
------------------------------

Den skandinaviske utgaven av *Le Monde diplomatique* vekket i juli 2006 verdensomspennende interesse og kontrovers da den kjørte et tre siders hovedoppslag om 11. september-angrepet og stilte spørsmålet om offisiell amerikansk medvirkning.

Trykking
--------

Le Monde diplomatique blir nå (2011) trykt av Nr1 Trykk.

Ansvarlig redaktør
------------------

* Truls Lie (2003 – 2008)
* Remi Nilsen (2008 – )

Se også
-------

* Le monde diplomatique Norden

Referanser
----------

1. ↑  "The sociology of globalization"; side(r): 243; utgavenummer: reprint; utgiver: Q7225420; utgivelsesdato: 2010; ISBN-13: 9780745636740.
2. ↑  *Le Monde diplomatique*, juli 2006, Dekning i Europa Arkivert 13. august 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Le Monde diplomatique – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Le Monde diplomatique* (norsk)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** ISSN **·** ISSN **·** ISSN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Ann-Christin Hensher** (født 1948 i Stockholm) er en svensk forfatter og advokat.

Hensher er utdannet cand.jur ved Stockholms universitet. Hun har arbeidet som advokat med sosialrett som spesiale i Stockholm, London og Brussel. 

Før jusstudiet hadde hun gått husmorskole, Tillskärarakademin (utdanner skreddere og designere) og utdannet seg som fotograf. Hun har også arbeidet som helsefagarbeider, selger og croupier.

52 år gammel debutere Hensher i 2000 med *Skulden till Daniel*, den første i en serie kriminalromaner med den steinharde karriereadvokaten Ulrika Stål i hovedrollen. Bøkene er oversatt til flere språk.

Hensher er bosatt i Marbella i Spania.

Ifølge egne opplysninger er Ann-Christin Hensher dyslektiker.

Bibliografi
-----------

* *Skulden till Daniel* (2000)
* *I orätta händer* (2002)
* *I lögnens spår* (2004)
* *Naken ängel* (2006)
* *Kobrans öga* (2007)

### Oversettelser til norsk

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Norsk tittel** | **Utgitt** | **Oversetter** | **Originaltittel** | **Utgitt** |
| *For Daniels skyld* | 2004 | Per Christian Karlsen | *Skulden till Daniel* | 2000 |
| *I gale hender* | 2005 | Monica Carlsen | *I orätta händer* | 2002 |
| *I løgnens spor* | 2006 | Monica Carlsen | *I lögnens spår* | 2004 |
|

Eksterne lenker
---------------

* Ann-Christin Hensher: Offisiell hjemmeside
* Wahlström & Widstrand forlag: Ann-Christin Hensher
* Deckarfokus: Nettmøte med Ann-Christin Hensher[*død lenke*]

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** NKC
 |
**Malinche** (født 1496 eller 1505, død 1529), også kjent som **Malintzin**, **Malinalli** eller **Doña Marina**, var en aztekisk kvinne som hjalp Hernán Cortés som tolk under den spanske erobringen av Aztekerriket 1519.

Hun var som ung blitt solgt som slave til mayaene i Tabasco på grunn av intriger blant den aztekiske adelen. Da den spanske ekspedisjonen ankom Tabasco i 1519, utløste det en væpnet konflikt mellom de lokale mayaene og spanjolene. Kamphandlingene førte til at mayaene ba om fred, og under fredsforhandlingene overbragte mayaene spanjolene 20 unge kvinner som tegn på vennskap. Blant kvinnene var Malinche. På grunn av sin bakgrunn snakket hun både maya og nahuatl, aztekernes språk. I Hernán Cortés sitt mannskap befant det seg en mann ved navn Aguilar som hadde vært fange hos mayaene i 8 år på Yucatanhalvøya etter et forlis. Hernán Cortés fikk kjøpt ham fri ved sin ankomst dit. Aguilar snakket maya, og ble satt til å lære Malinche spansk. Malinche var en lærevillig elev. Etter kort tid snakket hun godt spansk, og under invasjonen av Aztekerriket var hun sammen med Aguilar alltid ved Cortés sin side og oversatte det som ble sagt mellom språkene, fra spansk til aztekisk og fra aztekisk til spansk, med støtte fra Aguilar. Hun forklarte også Cortés hvordan aztekerne tenkte, og sørget for at budskapet Cortés ønsket å få fram ble formidlet slik at det fikk den ønskede virkning. Det var klart at Malinche identifiserte seg mer med spanjolene enn med aztekerne.[] Man antar at den traumatiske hendelsen med at hun ble solgt som slave til mayaene av sine egne noen år tidligere muligens skapte en avstand til sitt eget folk.[] Hun fikk stor betydning for spanjolenes raske og effektive erobring av Aztekerriket, ettersom Cortés hele tiden gjennom Malinche var oppdatert om aztekernes tanker og hensikter, mens aztekerne selv kunne holdes i mørke.

Malinche ble æret av den spanske erobringsmakten og fikk tittelen Doña Marina, og ble også beundret og vist ærefrykt av den indianske befolkning. I mange år var hun Hernán Cortés sin elskerinne, og fødte ham en sønn som fikk høy status i Mexico by. Doña Marina selv døde tidlig av sykdom, på samme måte som over 85 % av befolkningen, som følge av de nye sykdommene europeerne bragte med seg.

I dagens Mexico blir Malinche sett på som en forræder mot sitt eget folk, og har mistet den heltestatus hun hadde til langt ut på 1800-tallet. I dag er en stor majoritet av befolkningen mestiser, og de identifiserer seg med de stolte aztekerne. Med innføring av demokrati er det ikke lenger den spanske overklassen som har definisjonsmakten, men mestisene.

Referanser
----------

1. ↑   www.noticonquista.unam.mx[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Wilkerson, Jeffrey (oktober 1984). «Path to conquest». *National Geographic* (vol 166, no 4).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NLA
 |
**Malin Sofie Sund** (født 13. november 2002) er en norsk alpinist, som representerer Hakadal Alpin og Freeski.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Sund deltok i Junior-NM i alpint 2019, som ble arrangert i desember 2018, og kom der på 16.-plass i storslalåm og 1.-plass i slalåm. I junior-NM del to i Hafjell kom hun på femteplass i super-G og 13.-plass i utfor. Hun deltok i Vinter-EYOF 2019 i Bosnia-Hercegovina, men kjørte ut i både slalåm og storslalåm der. Hun deltok også i Norgesmesterskapet i alpint 2019 på Hemsedal, og kom der på 14.-plass i super-G, 18.-plass i storslalåm og 25.-plass i slalåm. Den 5. april 2019 fikk hun sin første pallplass i et FIS-renn, da hun kom på andreplass i super-G i Narvik.

### Sesongen 2019/20

Den 5. desember 2019 debuterte hun i Europacupen i alpint, med en 57.-plass i super-G i Kvitfjell. Fire dager senere vant hun sitt første FIS-renn, da hun vant super-G i Kvitfjell.

Hun representerte Norge i Vinter-OL for ungdom i 2020. Der kom hun på 17.-plass i super-G, og etter en sjuendeplass i slalåmdelen av kombinasjonen endte hun på ellevteplass i kombinasjonen. I storslalåm lå hun på 22.-plass etter første omgang, men kjørte ut i andre omgang. Hun kom på 12.-plass i slalåmrennet. Som siste øvelse i Ungdoms-OL deltok hun i parallellslalåm for mikslag, sammen med Mikkel Remsøy. De ble slått ut i kvartfinalen og endte på sjuendeplass.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Results - Malin Sofie Lund*, besøkt 6. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Malin Sofie Sund* Arkivert 12. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 6. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Malin Sofie Sund – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Malin Sofie Sund – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Malin Sofie Sund – TheSports.org Rediger på Wikidata
* Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 12. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Linda Amantova** (født 3. mars 1980), kalt **Anmary**, er en latvisk sanger som vant det latviske nasjonale utvalget for Eurovision Song Contest 2012 i Aserbajdsjan med sangen «Beautiful Song».

Amantova har uteksaminert seg fra Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija. Hun har deltatt i TV-showet "Talantu Fabrika 2", som hun endte på andreplass.

Deretter har hun deltatt i en rekke musikalske prosjekter, har utført i den musikalske West Side Story, og vært ledende vokalist for gruppene Sunny Sense og Mash Mash. Dr. Christoph Schönherr, komponist og professor ved Hamburg College of Music and Theater, valgte Anmary å synge solo i sitt arbeid Magnificat, som turnerte med Hamburgs symfoniorkester rundt Tyskland, Spania, Frankrike og Belgia. Anmary fortsatte å utvikle sin vokal ferdigheter mens han studerte og jobber i dag som vokal coach og sanger.

I januar 2013 lanserte hun sin nye single Sari Gelin. Hun lagde klippet i Aserbajdsjan, i Baku. Hun utførte sangen for første gang i et intervju for Eurovision Song Contest 2012.

Anmary var talsmann for Latvia på Eurovision Song Contest 2013, og presenterte poengene fra landet.

Den 12. juni 2013 giftet hun seg med Aigars Dinsbergs og tok etternavnet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anmary på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Anmary på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Anmary på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Anmary på Twitter Rediger på Wikidata

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Musiqq med «Angel in disguise»** | **Latvia i Eurovision Song Contest**(2012) | Etterfølger:**PeR med «Here we go»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Magnar Magerøy** (født 11. oktober 1914 i Sunndal, død 23. desember 1997) var en luthersk etiopiamisjonær tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM). Han var en av de syv første misjonærer NLM sendte til landet, og ankom i 1948. Frem til 1978 virket han i landet i seks perioder.

Magnar Magerøy ble født i Sunndal på Nordmøre. Etter å ha gått på Høgtun Folkehøgskule og Mellomskule (nå Nordvestlandet folkehøgskole), gikk han på Orkdal Gymnas hvor han tok artium i 1937. Han var lærer ett år før han gikk på lærarhøgskulen i Volda.

Med unntak av et opphold på NLMs Fjellhaug Misjonshøgskole (nå Fjellhaug Internasjonale Høgskole), var han i krigsårene rektor på Tingvoll Mellom- og Realskule (nå Tingvoll Vidaregåande Skole).

På NLMs generalforsamling på Framnes i 1946 ble Magnar Magerøy innviet som misjonær. Høsten 1948 reiste han til Etiopia som en av de første syv norske misjonærene i landet. Hans kone, Ellen Agnes Magerøy, reiste etter noen måneder senere sammen med barna.

Magnar Magerøy hadde sitt virke i Sør-Etiopia frem til 1978. Med 5-års perioder i Etiopia og ett år opphold i Norge mellom hver periode ble det til sammen 25 aktive år i Etiopia. Det meste av disse årene var han leder for NLMs arbeid i Etiopia – et arbeid som omfattet ca. 20 misjonsstasjoner, en lang rekke lokale utestasjoner og kirker, 5 – 6 sykehus, mange lokale klinikker, barneskoler, videregående skoler, lærerskole, evangelisk college, osv.

Magerøy var også en periode Norges generalkonsul i Etiopia – en oppgave han utførte i kombinasjon med arbeidet som leder av NLMs arbeid i landet.

Da Sør-Etiopia opplevde hungersnød i 1974, reagerte NLM med Magerøy i spissen raskt. Nødhjelpsarbeid ble initiert og var i gang da hjelp fra de store internasjonale hjelpeorganisasjonene etablerte sitt nødhjelpsarbeid i landet.

Mellom periodene i Etiopia, og etter hjemkomst til Norge i 1978, hadde Magerøy diverse oppgaver for NLMs hjemmearbeid. Blant annet var han lærer på Fjellhaug bibel- og misjonsskole og Fjellheim bibelskole i en rekke år.

I 1974 ble Magnar Magerøy utnevnt til Ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sin humanitære innsats i Etiopia.

Bibliografi
-----------

* *Nye spor i gamal jord*
* *Misjonsperspektiv i praksis*
* *Misjon og hjelpearbeid blant kvinner*
* Ut av ilden

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Magnar Magerøy, (11.oktober 1914 - 23.desember 1997).», besøkt 26. desember 2021[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Magne Amdahl**
(født 6. september 1942)
er en norsk pianist og komponist, oppvokst og fremdeles bosatt på Snarøya. 

Han studerte hos Reimar Riefling i Oslo fra 1950 med Babben Lavik, og deretter med Ivar Johnsen. Deretter fortsatte han ved Conservatoire Royal i Brussel under lærermestere som J. Solheid og Vladimir Ashkenazy. Samtidig studerte han trombone med Hroar Aasgård, komposisjon med Conrad Baden og direksjon med Herbert Bergene. 

Amdahl var repetitør i Den Norske Opera, siden pianist i Oslo Filharmoniske Orkester, og deretter kapellmester og musikksjef for Oslo Nye Teater (1970–2000) – bare avbrutt av et par sesonger som kapellmester på Nationaltheatret. Som komponist har han skrevet nærmere 70 kammer- og orkesterverk, samt skrevet musikk til noe over 60 teaterstykker, blant andre *Hamlet* (Nationaltheatret) og *Ronja Røverdatter* (Oslo Nye Teater). I tillegg har han skrevet diverse viser til kabareter og revyer, samt musikk til tre helaftens spillefilmer. Han mottok Oslo bys kulturstipend som komponist 2004, og han har innehatt diverse tillitsverv i NOPA, NKF og TONO.

Magne Amdahl er gift med billedhuggeren Nina Sundbye og er sønn av komponisten Bjarne Amdahl.

Premier
-------

* 1970 Prix Jeunesse Internationale, München, for kort-filmmusikk,
* 1974 Årets verk NOPA kammermusikk
* 1994 Nordic price for light orchestra,
* 1994 Årets verk NOPA orkester

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Magne\_Amdahl[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  omtale[*død lenke*] fra Norsk Musikkinformasjon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Magne Amdahl på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Magne Amdahl hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Magne Amdahl på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Magne Amdahl på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Medlem i Norsk Komponistforening[*død lenke*]
* (no) Verkliste på Nasjonalbiblioteket NB Noter[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Parque Biblioteca España
Parque Biblioteca León de Greiff
En **bibliotekpark** (spansk: *parque biblioteca*) er et begrep som benyttes i den colombianske byen Medellín om urbane komplekser som består av et høyteknologibibliotek omgitt av store, offentlige rom med parker, gangstier og skulpturer. Bibliotekparkene er strategisk plassert i byens forsteder. De er oppført i moderne arketektoniske stiler, og flere verdenskjente arkitekter har vært med på å utforme dem, blant annet Giancarlo Mazzanti, Ricardo La Rotta Caballero og Hiroshi Naito. Prosjektplanen for bibliotekparkene ble utvikla i perioden 2003–2004.

Liste over bibliotekparker
--------------------------

I perioden 2005–2008 ble det planlagt og bygd fem bibliotekparker:

* Parque Biblioteca España
* Parque Biblioteca León de Greiff
* Parque Biblioteca San Javier
* Parque Biblioteca Belén
* Parque Biblioteca La Quintana

Fra 2009 til 2011 ble det oppført ytterligere fem:

* Parque Biblioteca Doce de Octubre
* Parque Biblioteca Las Estancias
* Parque Biblioteca Guayabal
* Parque Biblioteca San Cristóbal
* Parque Biblioteca San Antonio de Prado

Eksterne lenker
---------------

* Det offentlige biblioteknettverket i Medellín Arkivert 27. januar 2021 hos Wayback Machine.
* «Parques Biblioteca», Cátedra Medellín–Barcelona
Kart over Afghanistan
**Bagrām** (også **Begram**, antikk **Kapici** eller **Kapisa**) er en antikk by 60 kilometer nordvest av Kabul i Afghanistan, nær dagens Charikar. Den ble bygd der Ghorband- og Pansjshir-dalene møtes og fungerte som et stoppested på Silkeveien mot Kabul og Bamiyan.

Opprinnelse
-----------

Byen ble ødelagt av Kyros den store, restaurert av Dareios I og gjenbygd og befestet av Aleksander den store som Aleksandria i Kaukasus. Bagram ble så en av de store byene i det gresk-bactriske kongedømmet. Byens murer ble bygd av murstein og styrket med tårn i hjørnene.

I dag
-----

Som så mange andre historiske steder i Afghanistan har Bagram blitt røvet for gamle gjenstander i løpet av årene som fulgte styrtingen av kommunistregimet.

Flybase og fangeleir
--------------------

*Utdypende artikkel om flybasen: Bagram Air Base*
*Utdypende artikkel om fangeleiren: Bagram Theater Internment Facility*
I dag ligger den strategiske Bagram flybase her. Amerikansk luftaktivitet foregår herfra.

På flybasen ligger også hovedleiren i Afghanistan for fanger tatt under krigen mot terror,
*Bagram Theater Internment Facility* (tidligere *Bagram Collection Point*, også kjent som *Salt Pit*.)  

I 2005 offentliggjorde The New York Times en intern militær rapport som viser grov bruk av tortur i fangeleiren, blant annet at flere fanger har blitt slått til døde. Rapporten utdyper og bekrefter en tidligere uttalelse fra US.Army.  

I henhold til artikler publisert i The New York Times hevder både fanger som har blitt holdt begge steder og amerikanske militære talsmenn at forholdene i leiren er verre enn på Guantanamo.  

Amnesty International har også anklaget USA for bruk av tortur i leiren.

Referanser
----------

1. ↑  «*Bagram: US base in Afghanistan*» **(engelsk)**. BBC News. 27. februar 2007. Besøkt 8. juni 2008.
2. 1 2  Tim Golden (20. mai 2005). «*In U.S. Report: Brutal Details of 2 Afghan Inmates' Deaths*» **(engelsk)**. The New York Times. Besøkt 8. juni 2008.
3. ↑  «*Army completes investigations of deaths at Bagram and forwards to respective commanders for action*» **(engelsk)**. US.Army Public Affairs. 14. oktober 2004. Arkivert fra originalen 24. desember 2007. Besøkt 8. juni 2008.
4. ↑  Tim Golden (7. januar 2008). «*Foiling U.S. Plan, Prison Expands in Afghanistan*» **(engelsk)**. The New York Times. Besøkt 8. juni 2008.
5. ↑  Dr. William F. Schulz, Executive Director, Amnesty International USA (25. mai 2005). «*Annual report*» **(engelsk)**. Amnesty International. Arkivert fra originalen 20. februar 2011. Besøkt 8. juni 2008. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Magne Elvestrand**
(født 17. februar 1914 i Østre Gausdal, død 31. juli 1991 i Tyskland) var en norsk pianist, cembalist mest kjent som organist.

Faren var organist i Østre Gausdal kirke og Follebu kirke og lot Magne spille der i 1927. Han studerte orgel med Arild Sandvold, og Gustav Fr. Lange og Per Steenberg var hans lærere i teori, harmonilære og kontrapunkt. Bare 18 år gammel ble han konstituert domorganist i Vår Frelsers kirke under Eyvind Alnæs' sykdom og etter dennes død fram til Arild Sandvold tiltrådte domorganiststillingen sommeren 1933 etter å ha fått innvilget et halvt års permisjon for å gjøre seg kjent med domkirkens 100 stemmers Walcker-orgel. Ved 200-årsmarkeringen for Bachs død i 1950 spilte Elvestrand alle Bachs orgelverk verk i Grefsen kirke der han var organist 1940-67. Han debuterte som pianist i 1956. Sin første helaftens cembalokonsert ga han i København i 1962. Han var organist i Trefoldighetskirken 1967-84. Som pedagog virket han ved Musikkonservatoriet i Oslo 1942-54 og 1966-73, som amanuensis ved Norges musikkhøgskole 1973-84 og ved Huseby offentlige skole for blinde 1952-75. Han ble pensjonist i 1981. Elvestrands soloplate ble nominert til Spellemannprisen 1977 i kategorien klassisk/samtidsmusikk. Grex Vocalis vant imidlertid.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Klokkerbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1935-1946, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  artikkel i Store norske leksikon.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bibliothek der Freien** er et anarkistisk spesialbibliotek i Berlin som ble grunnlagt i 1993. Siden august 1996 har biblioteket hatt som oppgave å oppbevare anarkistisk, venstre-libertarianistisk og syndikalistisk litteratur.

Historie
--------

Biblioteket ble grunnlagt i 1993 under navnet «Barbate». Navnet har et historisk forbilde; på 1840-tallet fantes det i Berlin en uformell gruppe liberalere og sosialistiske intellektuelle. Blant disse intellektuelle var Max Stirner og Friedrich Engels, som kalte seg «Die Freien» og dannet en debattklubb for den «radikal-liberale opposisjonsånden». For det nuværende biblioteket var det viktig å få frem en historisk tilknytning til de tidligere «Berliner Freien».

Liknende biblioteker/arkiver er Archive von unten, Bibliothek von unten (Wien), CIRA (Lausanne) og Archiv für Alternativkultur (Berlin).

Arkiv
-----

Bibliothek der Freien har satt seg for oppgave å tilgjengeliggjøre den anarkistiske idéehistorien, slik at det libertarianske tankegodset holdes aktualisert. Arkivet arbeider sammen med andre europeiske biblioteker, særlig tidsskriftsarkiver.

Bibliotekets arkiv, innkvartert i det berlinske Haus der Demokratie, huser tekster om den internasjonale anarkismens historie over de siste 100 år. Fra lageret til «Berliner Gesellschaft zum Studium sozialer Fragen» overtok det libertarianske biblioteket mer enn 2 000 bøker, over 10 000 tidsskrifter og tilhører dermed de mest omfattende anarkismearkivene i Tyskland. Arkivet inneholder publikasjoner fra bl.a. Spania, Russland, Kina, Frankrike og Mexiko. I biblioteket finnes det også et friøkonomisk arkiv. I tillegg er også private arkiver tilgjengelig, som inneholder tekster av bl.a. Rudi Dutschke og Kurt Zube.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. den samtidige beretningen om Max Stirner i *Leipziger Allgemeinen Zeitung* (14. juli 1842). Eftertrykt i Max Stirner: *Kleinere Schriften.* Redigert av John Henry Mackay. Bernhard Zack, Berlin 1914, s. 132–141;  
For det politiske og intellektuelle miljøet «die Freien» se Wolfgang Eßbach: *Die Junghegelianer. Soziologie einer Intellektuellengruppe.* Wilhelm Fink, München 1988, ISBN 3-7705-2434-9 (*Texte und Studien zu Handlung, Sprache und Lebenswelt* 16), (Zugleich: Göttingen, Univ. Fachber. Sozialwiss. Hab.-Schr.), online[*død lenke*].
2. ↑  Fra: *Selbstdarstellung der Bibliothek der Freien*
3. ↑  Schmitt, Konstanze. «Bibliothek der Freien hält anarchistisches Schriftgut bereit». *Berliner Stadtzeitung*, nr. 8, 2005
4. ↑  «Katalog des freiwirtschaftlichen Archivs» Arkivert 22. juni 2011 hos Wayback Machine. Bibliothek der Freien, besøkt 4. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Kort informasjon i Datenbank des deutschsprachigen Anarchismus (DadA)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**Calvin Harrison** (født 20. januar 1974) er en amerikansk friidrettsutøver. 

Han vant gullmedalje på 4 x 400 meter stafett under OL 2000. Han er tvillingbroren til Alvin Harrison. Under OL i 2000 ble Alvin Harrison og Calvin Harrison historiske som de første tvillingene til å konkurrere og vinne gullmedaljer på det samme stafettlaget siden opprettelsen av de moderne olympiske leker. I 2008 ble imidlertid USA fratatt OL-medaljene sine fra OL 2000, etter at Antonio Pettigrew innrømmet bruk av doping.

Calvin Harrison har tidligere vært utestengt i to år for brudd på dopingbestemmelsene, og gikk derfor glipp av sommer-OL 2004.

USAs stafettlag på 4 x 400 meter (Calvin Harrison, Tyree Washington, Derrick Brew og Jerome Young) vant også gull ved ved VM i friidrett 2003, men ble fratatt denne medaljen da Jerome Young og Calvin Harrison ble tatt for doping i 2004.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 9279[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  AFP – *Sprinter Pettigrew to return gold, accepts ban*, besøkt 8. april 2012.
3. ↑  news.bbc.co.uk: – banned for two years for modafinil

Eksterne lenker
---------------

* (en) Calvin Harrison – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Calvin Harrison – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Calvin Harrison – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Calvin Harrison – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Calvin Weiss Laufer** (født 6. april 1874 i Brodheadsville, Pennsylvania, død 21. september 1938 i Philadelphia) var en presbyteriansk prest, redaktør og salmedikter fra USA.

Han ble ordinert til prest i 1900, og var menighetsprest på Long Island og i Hoboken inntil han i 1915 ble ansatt i publikasjonsavdelingen i den presbyterianske kirken som musikkredaktør. Han redigerte kirkens salmebok i 1933, og også flere salmebøker for barn og ungdom. Boken *Hymn Lore* (1932) skildret opprinnelsen til femti kjente salmer. Han skrev både tekst og melodi til flere salmer selv, og er representert i *Norsk Salmebok* med én salme.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   www.hymntime.com, besøkt 28. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   hymnary.org, besøkt 28. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* blogg-biografi
* hymntime.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CiNii **·** Hymnary
 |