recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Utfordringen*** (orig: *The Gentle Touch*) er en britisk krim- og dramaserie som gikk på ITV fra 1980 til 1984. Serien var produsert av LWT og handlet om en kvinnelig politioffiser i London. Serien var den første tv-serien som hadde en kvinnelig politioffiser som hovedperson. (Den andre serien som hadde dette var BBC-serien Juliet Bravo).

Serien ble sendt som Detektime på NRK i 1981 og 1982. NRK sendte rundt 20 episoder fra 2. januar 1981 til 17. desember 1982.

Handling
--------

Jill Gascoine spilte Detective Inspector Maggie Forbes, som har jobbet sin vei opp gjennom politi-styrkene og som er stasjonert på Seven Dials politistasjon i London. Maggies ektemann, en konstabel, blir drept i første episode, noe som gjør at hun blir alene med oppdragelsen av deres tenåringssønn.

*The Gentle Touch* tok for seg rutinepreget politiarbeid og hadde en realistisk fremstilling av så forskjellige emner som rasisme, sexisme, homoseksualitet, mental helse og eutanasi. Den var langt mer karakterdrevet enn handlingsdrevet.

Mottagelse
----------

*The Gentle Touch* var en stor suksess i Storbritannia. Serien gjorde Jill Gascoine til et kjent navn og serien gikk i fem sesonger. Imidlertid varte karakteren Maggie Forbes lenger enn dette. I 1985 dukket karakteren opp igjen i et mer actionpreget drama kalt *C.A.T.S Eyes*, om et team av kvinnelige detektiver i Kent. Denne serien har ofte blitt karakterisert som den britiske versjonen av *Charlie's Angels*.

Skuespillere
------------

* Jill Gascoine som etterforsker Maggie Forbes
* William Marlowe som Bill Russell
* Brian Gwaspari som Bob Croft.
* Derek Thompson som Jimmy Fenton.
* Paul Moriarty som Jake Barrett
* Nigel Rathbone som Steve Forbes
* Kevin O'Shea som Peter Phillips.
* Bernard Holley som Mike Turnbull.
* James Ottaway som George Taylor
* Michael Graham Cox som Jack Slater.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Kvinnelig i detektimen (2.1.1981, s.38) «Til glede for alle krim interesserte som er dyktig lei av både Cash, Helgenen og til og med Derek, sender NRK i kveld første episode i en britisk krim-serie, som har fått tittelen «Utfordringen».»
2. ↑  Meechan, Lauren (8. november 2016). «The Gentle Touch star Jill Gascoine is in advanced stages of Alzheimer's, reveals husband». *Express.co.uk*. Besøkt 13. desember 2016.
3. ↑  TV.com. «The Gentle Touch». *TV.com*. Besøkt 13. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Utfordringen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Utfordringen* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Lodalsbruene** er en trafikkmaskin over dalsøkket Lodalen i Oslo som åpnet delvis i 1987, og var ferdigstilt i 1995. Selve hovedbroene strekker seg mellom Vålerenga i nord og Ekebergskrenten i sør og består av Europavei 6 (tidligere Rv190) hvor den på nordsiden møter Ring 2. Broene definerer skillet mellom strøkene Kværner i øst og Gamlebyen i vest.

Hovedbroene er ca. 240 m lange, og med fire/seks felt. Broenes startpunkt i sør er ved utgangen av Ekebergtunnelen (åpnet 1995) / Svartdalstunnelen (åpnet 2000), i nord slutter broene når den går inn i Vålerengtunnelen (åpnet 1987/89). I begge retninger er det avkjørsel til Konows gate.

Referanser
----------

1. ↑  NVDB via Vegvesenets vegkart

| * v
* d
* r
Broer i Oslo |
| --- |
| Over Akerselva | 
* Anker
* Beier
* Bentsebrua
* Bispebrua
* Grüner
* Gullhaug
* Hausmann
* Jerusalem
* Nybrua
* Sanner
* Vaterland
* Vøyen
* Aamodt bru

 | bro |
| Andre | 
* Akrobaten
* Bygdøylokket
* Geita
* Lja
* Lodal
* Nordenga
* Nylandsveien sør
* Ormsund
* Sagkrakken
* Ulvøy

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Finn Arild Hvistendahl** (født 12. februar 1942) er norsk finans- og industrileder, uavhengig konsulent og profesjonelt styremedlem. Han er utdannet sivilingeniør fra NTH i 1964. 

Hvistendahl var konsernsjef i DnB fra 1991 til 1998 og ledet omstillingen av bankkonsernet gjennom og ut av bankkrisen. Han var tidligere finansdirektør (CFO)(1984–1987) og adm.direktør (1988–1991) i Norsk Hydro. Før det ledet Hvistendahl petrokjemivirksomheten i Hydro i en oppbyggingsfase, og ledet Cofaz/Norsk Hydro Azote i Frankrike. 

Hvistendahl har hatt en rekke styreverv, bl.a i Den norske Creditbank ASA (DnC), Den norske Bank ASA (DnB), Vital Forsikring ASA, Telenor ASA, Elkem ASA, Orkla ASA (styreleder), Arendals Fossekompani ASA, Gyldendal ASA, NHO Arbeidsutvalget, Alcatel Norway AS, Nederlandske Stikstof-Matschappei B.V,, Vinatex Ltd. Staveley Chemicals Ltd. Hydro Aluminium a.s, Dyno Industrier ASA og Statoil ASA, hvor han også var leder av revisjonskomiteen.

Fra 2002 har han vært styreleder i Kredittilsynet.

Referanser
----------

1. ↑  Kredittilsynet: Organisational set-up and resource use[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Et **utgangskriterium**, eller **avslutningskriterium**, er et kriterium eller krav som må oppfylles for å fullføre en oppgave eller prosess. Utgangskriterier brukes i noen fagfelt innen akademia og arbeidsliv, for eksempel innen programvareutvikling.

Bruk
----

Begrepet utgangskriterium brukes ofte innen forskning og utvikling, men kan være aktuelt for alle fagfelt hvor man foretar omstrukturering av forretningsprosesser. Andre fordeler med omstrukturering av forretningsprosesser foruten bruk av utgangskriterier kan omfatte tydelig målforståelse, nøyaktig bruk av språk og data når man man snakker om (eller måler) metoder for å få ting gjort, samt en vitenskapelig tilnærming til evaluering og forbedring av metodene som har blitt brukt.[]

For eksempel ved en Fagan inspeksjon (en prosess hvor man prøve å finne mangler i dokumenter) må lavnivådokumentet oppfylle bestemte utgangskriterier (som angitt i høytnivådokumentet) før utviklingsprosessen kan fortsette til neste fase. 

Ved testing av ny programvare eller maskinvare for utgivelse innen telekommunikasjon opprettes det et sett med testspesifikasjoner for å teste at det nye produktet oppfyller de minimum akseptable driftsspesifikasjonene. Denne testspesifikasjonen vil angi minimumskriteriene som er nødvendige for at testprosessen skal anses som fullført og produktet er klart for utgivelse, eller med andre ord at man tar steget ut av testfasen i programmet.[]

Referanser
----------

1. ↑  Rothman, Johanna (2002). «Release Criteria: Is This Software Done? How to know if your software is ready to release». *Software Testing & Quality Engineering Magazine*. SQE. 4 (2): 30–35.
Kaibakken var et viktig element i gjenreisningsbyen i Kristiansund.  Foto: Harald Oppedal, 2008 
**Brente steders regulering** var en norsk offentlig etat som ble opprettet på initiativ av Gjenreisningsnemda underlagt Administrasjonsrådet ved Innenriksdepartementet i slutten av juni 1940, først under navnet **Krigsskadde steders regulering**.

Institusjonen skulle stå for utarbeidelse av reguleringsplaner for byer og tettsteder i Norge som var rammet av krigsherjinger under andre verdenskrig i perioden 1940 til 1945. Professor i arkitektur, Sverre Pedersen, var institusjonens leder for statens regning frem til han ble erstattet av Erik Rolfsen i 1945. Arbeidet fortsatte etter krigen og da særlig med gjenreisingen av Nord-Troms og Finnmark etter nedbrenningen i 1944.

Kristiansund etter bombingen våren 1940, fotografert av Hallvard Løken sommeren 1940
Hver by og hvert tettsted, tilsammen 27 i tallet, fikk hvert sitt lokalkontor med en bestemt gruppe norske arkitekter for å arbeide med reguleringsplaner. Blant annet Bodø, Kristiansund, Molde, Åndalsnes, Elverum, Steinkjer, Namsos og en rekke byer og fiskevær i Finnmark er steder institusjonen arbeidet med planer for. Etter krigen ble mange av planene kritisert fordi mange mente de hadde blitt påvirket av den tyske okkupasjonsmakten. Blant arkitektene som arbeidet i etaten var Ina Backer og Helene Kobbe.

Kaibakken i Kristiansund er et av de tydeligste eksempler på aksemotivet institusjonen tok initiativ til. Arkitekt Pedersen så på planarbeidet for Kristiansund som ett av sine hovedverk. Også Arne Korsmo som var byarkitekt i Kristiansund deltok i denne planleggingen.

Prinsippene for byplanlegging i BSR ble vanlig i Norge etter krigen, blant annet obligatorisk soneplanlegging og funksjonsdeling.
Brente steders regulering ble offisielt nedlagt 1952, men fungerte i Finnmark til 1955. Institusjonens arkiv er i dag lagret under Riksarkivet.

Referanser
----------

1. 1 2  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 53. ISBN 8202141389.
2. 1 2  Selberg, Knut (1991). *Byformingens historie*. Miljøverndepartementet/Vegdirektoratet.

Litteratur
----------

* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 123–124. ISBN 978-82-7935-197-9.

Eksterne lenker
---------------

* Steinkjerleksikonet
* Gjenreisingsbyer

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Finn Haugen** (født 1946) er en norsk jurist. Han er utdannet fra Universitetet i Oslo i 1970.

Haugen er pensjonert tingrettsdommer. Han var dommer fra 1993 og de fleste årene ved Oslo tingrett. Den første krigsforbrytersaken i Norge etter krigsoppgjøret, rederiskattesaken og Gassledsaken (den største saken i Norge noensinne målt i kroner), er de mest kjente sakene der han var dommer. Han var første dommer som besluttet at pressen skulle få innsyn i lydopptakene fra Treholtsaken. Han var i åtte år leder av Kontrollutvalget for kommunikasjonskontroll (kontroll av politiets bruk av telefonavlytting mv.).

Haugen hadde eget advokatfirma i Moss i 17 år og har møterett for Høyesterett. I noen år var han regionbanksjef for Vestfold, Telemark og Buskerud. Han har vært SEFO-leder (etterforsking av polititjenestemenn), leder av styret for Transportklagenemnda og har ellers hatt en rekke tillitsverv i næringsliv og idrett. Han har utgitt *Strafferett håndbok*.(4. utgave 2015) og barnekrimboka "De tre avslører Narkotikaskurkene i skjærgården" (2017).

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90936089, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Utenriksdepartementets aspirantkurs** er et treårig traineeprogram med sikte på fast ansettelse i den norske utenrikstjenesten. Hvert år er det mellom 300 og 500 søkere, hvorav mellom 10 og 20 kommer inn på aspirantkurset. I 2011 ble det tatt opp 10 aspiranter, i 2010 ble det tatt opp 14, og i 2009 ble det tatt opp 16.

Disse tjenestegjør først to år i Oslo og deretter ett år ved en norsk stasjon (ambassade, delegasjon, generalkonsulat eller representasjonskontor) i utlandet, før de blir fast ansatt. Normalt tjenestegjør man to år til på første stasjon, og tre år på en ny stasjon. Dermed er man stasjonert i utlandet i seks år i strekk før man returnerer til Oslo.

Som del av de to årene i Oslo veksler aspirantene mellom å arbeide som saksbehandler i en av UDs seksjoner, og å følge kurs hos Utenrikstjenestens kompetansesenter. Kursene omfatter språk, kultur, politikk, økonomi, miljø og andre relevante saksfelt, i tillegg til diplomatisk håndverk. Man drar også på to turer innenlands, til henholdsvis Nord-Norge (inkludert Svalbard) og Vestlandet.

Før man kommer inn på aspirantkurset må man gjennom en omfattende opptaksprosess som inkluderer essayskriving, møte med psykolog og intervju av UDs aspirantnemnd.

Kjente UD-aspiranter
--------------------

* Åslaug Haga
* Kronprins Haakon
* Marte Gerhardsen
* Tom Vraalsen
* Fridtjof Frank Gundersen
* Oda Helen Sletnes
* Kai Eide
* Ingrid Schulerud
* Sven Erik Svedman
* Knut Vollebæk
* Thorvald Stoltenberg
* Wegger Chr. Strømmen
* Morten Wetland
* Janis Bjørn Kanavin
* Eivinn Berg
* Kjell Colding
* Mona Juul
* Arne Arnesen
* Svein Sevje
* Sjur Holsen

Referanser
----------

1. ↑  Utenriksdepartementet - Aspiranter til utenrikstjenesten.
**Wallace Bryant** (født 19. desember 1863, død 2. mai 1953) var en amerikansk bueskytter som deltok under OL 1904 i St. Louis.

Bryant vant en olympisk bronsemedalje i bueskyting under OL 1904 i St. Louis. Han deltok på det amerikanske laget *Boston Archers* som kom på tredjeplass i lagkonkurransen, bak gullvinnerne *Potomac Archers* og *Cincinnati Archers*. De tre andre på bronselaget var; George Bryant, Cyrus Dallin og Henry B. Richardson. Bryant beste plassering individuelt var en fjerdeplass i *double York round* og i *double American round* kom han på åttendeplass. Det var kun deltakere fra USA i bueskytingkonkurransene under OL 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse bronse i bueskyting, lagkonkurranse (USA)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wallace Bryant – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wallace Bryant – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wallace Bryant – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Finn Henrik Bodvin** (født 12. oktober 1928 i Trondheim, død 12. august 2002) var en norsk billedhugger. Han arbeidet i ulike typer materialer; fra leire, stein og tre til skulpturer i kopper og stål. Formspråket kunne variere fra figurative skupturer med menneskekroppen som inspirasjonskilde - til abstraherte og nonfigurative arbeider i stål og metall.

Bodvin hadde kunstutdannelse fra Detroit i USA, Kunstskolen i Trondheim (nå innlemmet i Kunstakademiet i Trondheim), Statens håndverks- og kunstindustriskole (1952-1953) og Statens kunstakademi (1953-1956). Han hadde en rekke separat- og kollektivutstillinger bak seg i inn- og utland, og deltok blant annet flere ganger på Høstutstillingen i perioden 1958-1977 og seks ganger på Sørlandsutstillingen (1970-1975).

Gjennom mange år var Finn Henrik Bodvin bosatt på Flosta i Arendal kommune, og i denne perioden var han en del av en kunstnerkoloni som oppstod der i etterkrigsårene. Sammen med blant andre Ellen Iden, Ivar Jerven, Kjerstin Øvrelid, Knut Monrad, Finn Strømsted, Bodil Cappelen og Liv Nergaard dannet de kunstmiljø hvor de hentet inspirasjon fra natur og skjærgård. Seks av disse kunstnerne hadde på midten av sekstitallet en utstilling i Skien kunstforening under navnet «Flostakunstnerne».

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Finn\_Henrik\_Bodvin, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 5a11ca4f-b20c-4fed-892a-3ed1fee35e18, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Norsk kunstnerleksikon I-IV* (1982-1986) ) (besøkt 4. mai 2016)
4. ↑  Linda Christensen: «Malerieutstilling med ny vri» i *Arendals Tidende*, s. 17, 2. mai 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
***Cladophyllus bousqueti*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (ca. 18 millimeter), noe bred, blankt svart hjortebille. Hannens kjever er litt korter enn hodet, knivformede med kraftig tenner på innersiden. Hodet er firkantet, bredt og grunt, U-formet innbuktet foran, med en oval grop innefor hvert fasettøye, nokså spredt og grovt punktert. Antennen har en fire-leddet vifte med nokså lange, rødlige blader. Pronotum er trapesformet, mye lengre enn bredt, betsydelig innsnevret ved roten, foran jevnt innbuktet, nokså blankt og fint punktert. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", fint og jevnt punkterte. Beina er svarte.

Utbredelse
----------

Arten lever i grenseområdene mellom Myanmar og Kina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Cladophyllus* Houlbert, 1912
							+ ***Cladophyllus bousqueti*** Boucher, 1996

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cladophyllus bousqueti* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Cladophyllus bousqueti* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder av *Cladophyllus bousqueti*
* Bildegalleri
**Gülhaneediktet** eller **Gülhane Hatt-ı Şerif**; *(Rosenhus-ediktet)* eller **Tanzimât Fermânı** *(Reorganiseringsediktet)* var en erklæring gitt av den osmanske sultan Abdülmecid I i 1839 og proklamert 3. november det år, og som innledet Tanzimât-perioden med reform og reorganisering i Det osmanske rike.

Erklæringen ble utstedt etter tilskyndelse fra den reformvennlige storvesir Mustafa Reşid Pasha. Den lovet reformer som avskaffelen som skattejordbruk, endring av vernepliktsbestemmelsene og innrømmelse av alle osmanske borgeres medborgerrettigheter uavhenging av deres religion eller etnisitet. Målet med ediktet var å modernisere riket militært og sosialt slik at det kunne hevde seg bedre i forhold til de europeiske stormakter. Det var også det håp at man derved ville vinne i oppslutning i de deler av riket der misnøyen hadde bredt seg, som i de osmanskstrrte deler av det kristne Europa.

Gülhaneediktet, oppkalt etter parken Gülhane inntil Topkapipalasset i Istanbul, ble aldri fullt ut implementert.

Litteratur
----------

* Edward Shepherd Creasy, *History of Ottoman Turks; From the beginning of their empire to the present time,* 2 vols. London, Richard Bentley (1854-6); (1878); Beirut, Khayats (1961).

Referanser
----------

1. ↑  Cleveland, William L; Bunton, Martin (2009). *A History of the Modern Middle East* (4th utg.). Westview Press. s. 83.
2. ↑  Herbert J. Liebesny *The law of the Near and Middle East readings, cases, and materials*, Albany: State University of New York Press
Det gamle fortet i Galle, sett inn mot havnen  Foto: Ulf Larsen 
**Galle** (uttale: «Gall» – én stavelse) er en by på sørkysten av Sri Lanka, 116 km fra Colombo. Byen er bebodd av den signalesiske flertallsfolkningen, og hadde i 2004 et beregnet folketall på 92.600. Byen er hovedstad for distriktet Galle. 

Galle var kjent som ***"Gimhathiththa"*** før portugiserne kom på 1500-tallet, og var den gangen øyas viktigste havn. Byen bare vokste i betydning helt til 1700-tallet, da britene ble koloniherrer. De foretrakk å utvikle havnen i Colombo. 

Galle er ett eksempel i Sør-Asia på en by befestet av europeerne, der man ser samspillet mellom europeiske arkitektoniske stilarter og sørasiatisk byggestiler. Byens borg (Galle Fort), som er oppført på 
UNESCOS liste over verdensarven, er det største gjenværende fort i Asia som ble bygd av europeere, Blant andre fremtredende landemerker er den katolske St. Aloysius-katedralen og dets tilliggende kollegiebygninger. 

Den 26. desember 2004 ble byen hardt rammet rammet av en massiv tsunami utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanene. Tusener av byens innbyggere omkom. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**«What Have They Done to the Rain»** er en amerikansk sang med melodi og tekst av Malvina Reynolds.

Den ble skrevet i 1962 og var først betitlet «Rain Song». Sangen ble skrevet som en del av en kampanje for å stoppe prøvesprengninger i atmosfæren, som produserer radioaktivt nedfall.

The Searchers spilte inn sangen og utgav den på singlen Pye 7N.17539.

Malvina Reynolds har også spilt inn sangen selv. Den ble utgitt på LP-platen *Malvina Reynolds Sings the Truth* (Columbia CS-4414 (stereo), Columbia CL-2614 (mono)) i 1967.

Sangen har blitt spilt inn på plate av mange artister, innbefattet Marianne Faithfull og Joan Baez.

Åse Kleveland har spilt inn en engelskspråklig versjon. Den ble utgitt på singlen Polydor NH 10994.

Skuespilleren Lili Taylor gjorde en coverversjon av den i Nancy Savocas film *Dogfight*.

Norsk versjon
-------------

Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Hva var før regn ble regn».

### Innspilling

* Difference. Utgitt på singlen RCA NA 1338 i 1968.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Searchers | Storbritannias flagg Storbritannia | # 13 | 11 | 5. desember 1964 |
| The Searchers | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 29 |  | 1965 |

Referanser
----------

1. ↑  The Searchers
2. ↑  Malvina Reynolds: Discography / Recordings
3. ↑  «Dogfight» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Chart Stats - The Searchers - What Have They Done To The Rain
**Loddetinn** er en legering av metaller med lavt smeltepunkt, først og fremst tinn, bly og sølv. Loddetinn brukes ved lodding, og smelter ved under 350 grader celsius.

Loddetinn inneholder et skikt av flussmiddel som gir bedre «heft». Flussmiddelet forsvinner ved lodding, og er helt nødvendig for at man skal få en god lodding. Flussmiddelet er årsaken til «lodderøyken» som kommer ved oppvarming av loddetinnet.

Et nytt direktiv med navnet RoHS sier at det i alle nye elektroniske produkter skal brukes «blyfritt loddetinn». Det er dog mange unntak, som f.eks. produkter som blir brukt i medisinsk sammenheng. Direktivet trådte i kraft 1. juli 2006.

Det skilles mellom bløtlodding og slaglodding på den ene, og hardlodding på den andre siden.
For kobber- og blikkenslageren er bløtlodding mest brukt. Det gjøres med varm loddebolt og loddetinn.

Loddetinn består som regel av 50% tinn og 50% bly. Dette gir en smeltetemperatur på 200 grader. Loddebolt av kobber leder bedre varme og er hardere og mer syrebestandig.

### Smeltetemperatur

* 25% tinn 75% bly = 257 grader C
* 30% tinn 70% bly = 250 grader C
* 33% tinn 67% bly = 240 grader C
* 40% tinn 60% bly = 230 grader C
* 50% tinn 50% bly = 200 grader C
* 60% tinn 40% bly = 185 grader C
* 98% tinn 2% bly = 220 grader C

### RoHS blyfri loddetin

En vanlig blanding er 99% tinn, kobber 0,7%, og 0,3% sølv. 
Dette smelter og renner uten store problemer ved 275 grader.

### Lodde- og flussmiddel

Vanligvis er det tilstrekkelig med saltsyre og loddevann til rengjøring og fjerning av oksidhinner. Loddevann lages ved at man heller saltsyre opp i et lite kar, gjerne av bly.

Prosessen utvikler mye røyk og hydrogen. Ved tilstrekkelige høy konsentrasjon av hydrogen i luften vil man få knallgass, som kan være eksplosivt.

Se også
-------

* Grytemetall

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Johan Ludwig Gebhard Lund** eller **Johan Ludwig Lund** (født 16. oktober 1777 i Kiel i hertugdømmet Holstein, død 3. mars 1867 i København) var en dansk maler. 

Lund kom til København og begynte å studere ved Kunstakademiet under Abildgaard i 1797. Han tok den lille sølvmedaljen i 1798 og den store året etter. Han sluttet ved Akademiet allerede samme år og reiste til Paris. Han var elev hos J.L. David i tidsrommet september 1800 til april 1802.

Lund reiste videre til Roma for å avslutte sin utdannelse. Her ble han snart en del av kretsen rundt Friederike Brun og Bertel Thorvaldsen. Hans kontakter her fikk betydning også senere. Han hadde ønske om en stilling som professor ved Kunstakademiet og i den forbindelse fulgte Frederieke Brun han tilbake til Danmark i 1810. Professoratet var blitt ledig etter Abildgaards død i 1806. Saken drøyet imidlertid og årene gikk. Han mistet tålmodigheten og returnerte til Roma i 1816.

Ved Christian Frederiks hjelp ble han to år senere utnevnt til professor sammen med C.W. Eckersberg.
Ved akademiet var han lærer for blant annet J.Th. Lundbye, E.C.F. Petzholdt og Jørgen Sonne, men hans lærergjerning skulle komme til å stå helt i skyggen av Eckersberg.

Lund har malt flere store malerier av historiske og mytologiske emner, altertavler og små stemningsfulle landskapsbilder.

Galleri
-------

* Ida Brun, datter av Friederike Brun. 1811. J.L. Lund var tegnelærer hos familien Brun i studietiden.Ida Brun, datter av Friederike Brun. 1811. J.L. Lund var tegnelærer hos familien Brun i studietiden.
* De tre norner fra 1844*De tre norner* fra 1844
* Ofring til TorOfring til Tor
* Opstandelsen  fra 1819 i Sankt Petri kirke (København)Opstandelsen fra 1819 i Sankt Petri kirke (København)

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rkd.nl, besøkt 15. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Weilbachs kunstnerleksikon
4. ↑  Weilbachs kunstnerleksikon - utdannelse
5. ↑  Weilbachs kunstnerleksikon - stillinger

Portaler: Danmark | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Galitsj** (russisk: Га́лич) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger på sørbredden av Galitsjsjøen, rundt 110 km nordøst for Kostroma. Innbyggertall: 19 151 (folketelling 2002), 21 700 (folketelling 1989).[]

Historie
--------

Byen ble første gang nevnt i krøniker i 1234, som *Grad Merskij* (dvs. byen til Merjaene). Den utviklet seg gradvis til et av de største sentrene for utvinning av salt i Øst-Europa, og overskygget den sørlige byen Halytsj som den er oppkalt etter. På 1200-tallet var byen styrt av en yngre bror av Aleksander Nevskij, og ble i hans linje til 1363, da moskovittene erobret byen og jaget den herskende familien til Novgorod.

1400- og 1500-tallet kalles med rette Galitsj' gullalder. På den tid kontrollerte byen mesteparten av den russiske handelen i salt og pelsverk. Dmitrij Sjemjaka og andre lokale fyrster hevdet sin rett til Moskvas krone, og tre av dem tok faktisk Moskvas kreml i besittelse under den store føydale krig.

De middelalderske jordvollene ble ytterligere befestet på 1400- og 1500-tallet, og er senere kjent som *Sjemjakabakkene*. Polakkene brente byen ned til grunnen i 1612. Peter den store rev ned en tre-kreml. Byen gikk ytterligere tilbake i og med overføringen av Russlands utenrikshandel fra Arkhangelsk til St. Petersburg.

Økonomi og næringsliv
---------------------

En *Galitsjanin*-kran, her i Medeo i Kasakhstan
Galitsj Mobilkranfabrikk (russisk: ОАО Галичский автокрановый завод) produserer rundt 20 % av Russlands samlede produksjon av mobile kraner. 

Byens industri fremstiller også stålfat, sko og klær. Det er også et sagbruk i byen.

Byen er et mindre knutepunkt på den transsibirske jernbanen.

Kultur
------

Historiske monumenter i Galitsj omfatter forskjellige bygninger fra keiserdømme-perioden i russisk historie. Spesielt bemerkelsesverdig er Paisijevklosteret, grunnlagt tidlig på 1300-tallet og med en femkuplet katedral fra 1500-tallet og en trekuplet kirke fra 1642.

Referanser
----------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Galich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Byportal for Galitsj (russisk)
* Galitsj Mobilkranfabrikk (russisk)
* Uoffisiell side om Galich (russisk)

  


| * v
* d
* r
Byer i Kostroma oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Kostroma |
| Flagget til Kostroma oblast | Buj **·** Galitsj **·** Kologriv **·** Makarjev **·** Manturovo **·** Neja **·** Nerekhta **·** Sjarja **·** Soligalitsj **·** Tsjukhloma **·** Volgoretsjensk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Tobias Mayer** (født 17. februar 1723 i Marbach am Neckar, død 20. februar 1762 i Göttingen) var en tysk astronom og matematiker.

Mayer ble ansatt ved Johann Baptist Homanns Landkarten-Institut i Nürnberg i 1744 og ble professor i matematikk i Göttingen i 1751, hvor han også overtok ledelsen for observatoriet i 1754. Han sysselsatte seg med teorien om månens bevegelse og det dermed sammenhengende spørsmålet om lengdegradbestemmelse på sjøen, for hvis det engelske parlamentet allerede i 1713 hadde utlovet en dusør på 10 000–20 000 pund sterling for en effektiv løsning. For hans stort sett fullførte *Novæ tabulæ motuum Solis et Lunæ* fra 1752 fikk han en del av denne prisen. Han fikk den imidlertid først etter sin død, og hans enke mottok prisen. Klokkemakeren John Harrison og matematikeren Leonhard Euler beholdt sine deler av prisen.

Mayer var også en fremstående praktisk astronom og oppfinner gjennom prinsippet for vinkelens multiplikasjon samt oppfinnelsen av «speilregelen». Han utførte nøyaktige målinger av månen og konstruerte det første nøyaktige månekartet. Han er også kjent for sine undersøkelser av stjernenes egenbevegelser og av den astronomiske og terrestriske refraksjonen. Den såkalte *mayerske formelen* for passasjeinstrumentet og meridiansirkelen har fått sitt navn etter Mayer.

Mayer blir i mange tekster feilaktig kalt *Johann Tobias Mayer*, noe som var navnet på hans sønn, en mindre kjent fysiker (1752–1830).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 39602[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Johann Tobias Mayer, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id mayer-johann-tobias[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   runeberg.org, besøkt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67p940z, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   A Short History of Astronomy[Hentet fra Wikidata]
10. ↑  ; besøksdato: 6. mai 2017.

Kilder
------

* Mayer, Johann Tobias i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1912)

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** MacTutor **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** BNE
 |
**J.A. van Aalst** (født 14. oktober 1858 i Namur i Belgia, død etter 1914) var en belgisk toll- og postembedsmann i Kina, kjent for sin historiske forskning vedrørende kinesisk musikk og dans. 

Van Aalst var regjeringsadministrator for den kinesiske keiserlige regjering under Qing-dynastiet, og virket i Kina mot slutten av 1800-tallet. Ved siden av sitt arbeide som embedsmann forsket han på den historiske utvikling innen kinesisk musikk og dans. Hans arbeider var den primære kilde i vesten for kinesisk musikk helt frem til 1950-årene, da andre kilder kom til. 

Hans mest kjente tekst er *Chinese Music* som ble publisert i 1884 i Shanghai. Van Aalst var ansatt i det som skulle bli Det kinesiske maritime tollvesen, og som på hans tid het Det keiserlige maritime tollvesen. Han ble utnevnt til postalsekretær i 1899.

Den italienske komponist Giacomo Puccini, benyttet van Aalsts arbeider som sin fremste kilde til de kinesiske musikkinnslagene i sin opera *Turandot*, elementer som ble urfremført i 1912.

Referanser
----------

1. ↑   International Music Score Library Project, oppført som J. A. van Aalst, IMSLP-identifikator Category:Aalst,\_J.\_A.\_van, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som J. A. van Aalst, SNAC Ark-ID w6gx8bvv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Review Van Aalst's role and his personal history
* Bristol University: Artikkel om Chinese Maritime Customs Service
* Journal of the Society for Asian Music
* Lam Ching-Wah: «Van Aalst's Chinese Music: an Appraisal of Its Social and Cultural Dimensions», i *Journal of the Central Conservatory of Music, Beijing*, Nr. 1, 2003, vol. 90, s. 76-79.
* Metropolitan Opera's Radio Broadcast Information Center

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Scarp** er en folketom øy i Ytre Hebridene i Skottland, vest for Hushinish på Harris. Øya var tidligere befolket og det ble utført flere mislykkede forsøk med postraketter, som siden har ført til to filmer.

Geografi
--------

Scarp har et areal på 10,45 km². Det meste av øya er steinete og ikke mulig å dyrke, og den er dominert av to åser, den høyeste er 308 meter over havet. Det ligger et lite lavtliggende område med dyrkbar mark i det sørøstlige hjørnet av øya, og det det var her innbyggerne en gang bodde. I 1881 hadde Scarp 213 innbyggere, og så sent som i 1940-årene bodde det over 100 mennesker her. Scarp var en av flere skotske øyer, sammen med blant andre St Kilda hvor alle mennene på øya samlet seg hver morgen for avgjøre hvilket arbeid som skulle gjøres denne dagen. Slike møter varte ofte flere timer og medførte at det ikke ble gjort noe arbeid den dagen, bortsett fra det som kvinnene gjorde. 

Scart sett fra Hushinish
I 1950- og 1960-årene falt folketallet på øya. Skolen ble stengt i 1967, og i 1971 var det bare 12 innbyggere tilbake. Mot slutten av 1971 måtte de siste innbyggerne flytte til Harris. Et par av husene på øya blir i dag benyttet som ferieboliger.

Kommunikasjon
-------------

Den tyske oppfinnaren Gerhard Zucker gjorde et forsøk hvor han prøvde å levere posten til øya som rakettpost. I juli 1934 gjorde Zucker to mislykkede forsøk på å skyte opp postraketten mellom Scarp og Harris. En kan fremdeles se signerte konvolutter fra den eksploderte raketten på museum på øya.
Rakettposteksperimentet har vært opprinnelse til to filmer, *The Rocket Post*, fra 2002, filmet på Taransay, og en annen film med samme navn fra 2006, som var løst basert på denne hendelsen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Ññ
Ñ på et spansk tastatur
**Ñ** (spansk: *eñe*) er den femtende bokstaven i det spanske alfabetet. Bokstaven er en *n* med en tilde (*~*) over.

Historisk sett var ñ to n'er. Tilden over var stenografi for den andre *n*-en.

Ñ er ikke med i det norske alfabetet, men forekommer i flere andre språks alfabet, for eksempel det keltiske språket bretonsk og i filippinsk, i tillegg til spansk. *Ñ* anses kun for å være en egen bokstav på spansk, men er en variant av *n* i bretonsk og filippinsk.

På spansk og filippinsk representerer ñ en palatalisert n [ɲ]. På bretonsk representerer ñ at den forestående vokalen skal uttales nasalt.

På datamaskiner
---------------

På markeringsspråket *html* skrives bokstaven `&Ntilde;` og `&ntilde;` eller `&#209;` og `&#241;`. På en Macintosh trykker man på [option]-knappen etterfulgt av N eller n. Windows-brukere må holde inne alt+0209 eller alt+0241 på nummertastaturet til (vanligvis) høyre.

På noen tastatur, for eksempel i Spania, har man en egen knapp til ñ, mens i andre, for eksempel Norge, må man trykke Alt Gr + ~ + n.

| * v
* d
* r
Det latinske alfabetet |
| --- |
| Grunnbokstaver | 
* Aa
* Bb
* Cc
* Dd
* Ee
* Ff
* Gg
* Hh
* Ii
* Jj
* Kk
* Ll
* Mm
* Nn
* Oo
* Pp
* Qq
* Rr
* Ss
* Tt
* Uu
* Vv
* Ww
* Xx
* Yy
* Zz

 |
| Modifiserte bokstaver | 
* Áá
* Ââ
* Àà
* Ăă
* Ää
* Ǟǟ
* Ãã
* Ąą
* Ą̊ą̊
* Ⱥⱥ
* Ɓɓ
* Ḇḇ
* Ƀƀ
* Ƈƈ
* Ćć
* Ĉĉ
* Čč
* Çç
* Ċċ
* Ȼȼ
* Ɗɗ
* Ḓḓ
* Ďď
* Ḑḑ
* Đđ
* Ðð
* Ɖɖ
* Ḏḏ
* Éé
* Èè
* Êê
* Ěě
* Ëë
* ‌Ẽẽ
* Ęę
* Ėė
* Ẹẹ
* Ɇɇ
* Ƒƒ
* Ɠɠ
* Ḡḡ
* Ǵǵ
* Ĝĝ
* Ǧǧ
* Ğğ
* Ģģ
* Ǥǥ
* Ġġ
* Ĥĥ
* Ȟȟ
* Ḧḧ
* Ħħ
* ‌Ḥḥ
* İi/Iı
* Íí
* Ìì
* Îî
* Ïï
* Ĩĩ
* Įį
* Ịị
* Ɨɨ
* Ĵĵ
* J̌ǰ
* Ɉɉ
* Ƙƙ
* Ḱḱ
* Ǩǩ
* Ķķ
* Ĺĺ
* Ḽḽ
* Ľľ
* Ļļ
* Ḷḷ
* Łł
* Ƚƚ
* Ɫɫ
* Ⱡⱡ
* Ṃṃ
* Ŋŋ
* Ńń
* Ṋṋ
* Ňň
* Ṅṅ
* N̈n̈
* Ññ
* Ɲɲ
* Ņņ
* Ōō
* Ơơ
* Őő
* Óó
* Òò
* Ôô
* Ŏŏ
* Ȯȯ
* Ȱȱ
* Öö
* Õõ
* Ȭȭ
* Øø
* Ǫǫ
* Ọọ
* Ƥƥ
* Ᵽᵽ
* Ɽɽ
* Ŕŕ
* Řř
* Ŗŗ
* Ɍɍ
* Śś
* Ŝŝ
* Šš
* Şş
* Șș
* Ṣṣ
* Ťť
* Ṱṱ
* T̈ẗ
* Ţţ
* Țț
* Ŧŧ
* Ⱦⱦ
* Ūū
* Úú
* Ùù
* Ûû
* Ŭŭ
* Ưư
* Űű
* Üü
* Ųų
* Ůů
* Ũũ
* Ụụ
* Ʉʉ
* Ʋʋ
* Ṽṽ
* Ŵŵ
* Ƴƴ
* Ýý
* Ŷŷ
* Ÿÿ
* Ỹỹ
* Y̨y̨
* Ɏɏ
* Źź
* Ẑẑ
* Žž
* Żż
* Ƶƶ

 |
| Ligaturer | 
* Åå
* Ææ
* @
* ȸ
* &
* Ƕƕ
* Œœ
* Ȣȣ
* ȹ
* ß
* ᵺ

 |
| Uvanlige bokstaver | 
* Ɐɐ
* Ƃƃ
* Ƅƅ
* Ↄↄ
* Ƌƌ
* Ǝǝ
* Əə
* Ⅎⅎ
* Ƣƣ
* Ɣɣ
* Ⱶⱶ
* Ɩɩ
* ĸ
* Ɯɯ
* Ƞƞ
* ŉ
* Ɔɔ
* Ɵɵ
* Ƿƿ
* Ɋɋ
* ſ
* Ʃʃ
* Ʊʊ
* Ƨƨ
* Ƽƽ
* Ʌʌ
* Ȝȝ
* Ʒʒ
* Ǯǯ
* Þþ
* ʘ
* ǀ
* ǁ
* ǂ
* ǃ

 |
| Digrafer | 
* CHch
* C'Hc'h
* DZdz
* DŽdž
* GBgb
* GĦgħ
* Ĳĳ
* LJlj
* LLll
* ḶḶḷḷ
* L·ll·l
* LYly
* NJnj

 |
| Spesielle tegn | 
* ¶
* °
* !
* ?
* ;
* %
* \*
* "
* '
* ©
* ®
* ɔ:
* ฿
* ¢
* €
* ₭
* £
* ₦
* $
* ₩
* ¥

 |
| Diakritiske tegn | 
* ´
* ˝
* `
* ^
* ˇ
* ˘
* ¨
* ¨
* ¸
* ~
* ˛

 |
**Jens Ludvig Aamundsen** (født 7. september 1858 i Risør, død 17. februar 1932) var en norsk bedriftsleder med sentrale roller i norsk og europeisk skipsbyggingsindustri.

Aamundsen kom fra en familie av skipsbyggere, og begynte i lære på skipsverftet i hjembyen Risør. Han tok senere to års teknisk utdannelse og fikk ansettelse hos Burmeister & Wain i København. Senere arbeidet han i 12 år som ingeniør i Skottland for Lobnitz & Co på Clyde, før han arbeidet ved det statlige rumenske skipsverftet i Drobeta Turnu Severin. Han ble underdirektør ved Lobnitz i 1897, før han ble underdirektør og leder av skipsbyggeriet hos Burmeister & Wain i 1899.

I 1918 ble han hentet til toppjobben hos Akers mekaniske verksted av den nye eieren Fred. Olsen, som hadde lagt store planer for å utvide selskapet med et nybygget verft ved Son. Aamundsen droppet imidlertid snart utvidelsesplanene, og i hans direktørtid skulle Aker fokusere på bygging av dieselmotorskip i verftet ved Pipervika i Oslo. Han forble Aker-direktør livet ut, og ble etter sin død etterfulgt i stillingen av sin sønn, Carl Nicolai Ring Aamundsen. En annen sønn, Thorvild Ring Aamundsen, var direktør ved Moss Verft.

J.L. Aamundsen var hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull, og var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han hadde også den danske Dannebrogordenen, og den serbiske Takovo-ordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.politietsregisterblade.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Adresseavisen, side(r) 7, utgitt 18. februar 1932[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Dødsfall». *Dagbladet*, 18. februar 1932.
4. ↑  «Dødsfall». *Aftenposten*, 18. februar 1932.
5. ↑  Solstad, Dag (1990). *Medaljens forside*. Cappelen. s. 195-197, 244-253. ISBN 8257408042.
6. ↑  «65 aar: Direktør J.L. Aamundsen». *Folketanken*, 7. september 1923.
**Páng Tǒng** (tradisjonell kinesisk: 龐統; forenklet kinesisk: 庞统; 179-214), stilnavn **Shìyuán** (士元), var en kinesisk militær rådgiver for Liu Bei på slutten av Han-dynastiet og forspillet til de tre rikers tid i Kinas historie. Han ble kalt **Den unge føniks** (鳯雛; *Fèngchú*) av sin onkel Pang Degong på grunn av sitt stygge utseende men store dyktighet og talent (slik som den unge føniksen er veldig stygg, men vokser opp og blir en vakker og legendarisk skapning). Páng Tǒng ble berømt etter at han møtte den lærte Sima Hui, som regnet ham for å være et av de største talentene i Jingnan-provinsen etter å ha snakket sammen med ham én dag. 

Páng Tǒng ble drept av fiendens piler under beleiringen av Luocheng i 214, under Liu Beis erobring av Yizhou, 36 år gammel. 

I Ming-romanen *Beretningen om de tre kongedømmer* skrevet av Luo Guanzhong, blir Páng Tǒng sammenlignet med Zhuge Liang (*Den sovende dragen*), og Sima Hui sier til Liu Bei at om han kan rekruttere enten *Den sovende dragen* eller *Den unge føniks* kan han skape fred i verden. Liu Bei rekrutterer først Zhuge og siden Páng, som riktignok dør bare noen år senere.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
«Månefisk» har flere betydninger.
**Månefisk** (Mola mola) er en art av store og saktesvømmende fisk med en særegen kroppsform, som er svært høy i forhold til lengden. Det er den tyngste kjente beinfisken i verden, med en normal voksenvekt på 1 tonn. 

Den kan bli opptil 3,5 meter lang og veie over 2 300 kg. Rygg- og gattfinnen ligner på ror. Halefinnen har ingen smal base, men går direkte ut fra kroppen i linje med bakkanten på rygg- og gattfinnen. Munnen er liten, brystfinnene er små, og bukfinnene mangler. Fargen er normalt gråbrun, men kan raskt veksle mellom ulike nyanser. 

Månefisken spiser stort sett maneter, men også planter og småfisk.
De sees ofte «flytende» nær vannoverflaten hvor de varmer seg i solen før de går ned på dypere, kaldere vann for å finne føde.

Under gyting sprer månefisken enorme mengder rogn, opptil 300 millioner egg.

Mot slutten av 2021 ble det gjort et funn av et eksemplar på hele 2744 kilo av arten *Mola Alexandrini*, det største funnet gjort av en ikke utdødd beinfisk noensinne.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 4. august 2020. Besøkt 4. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *månefisk* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *månefisk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *månefisk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *månefisk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *månefisk* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *månefisk* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *månefisk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *månefisk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Mola mola* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Mola mola* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Mola mola* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

(en) Månefisk - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Pangongsjøen
**Pangong Tso** eller **Pangongsjøen** (Wylie: *spang gong mtsho, mtsho mo ngang lha ring po*, tibetansk: སྤང་གོང་མཚོ། མཚོ་མོ་ངང་ལྷ་རིང་པོ) er en innsjø på 4250 meters høyde i Himalaya, 134 kilometer lang og på sitt bredeste fem kilometer bred. Sjøen strekker seg mellom India og Tibet, og to tredeler av sjøens lengde faller innenfor Folkerepublikken Kinas grenser. Om vinteren fryser overlaten til is, trass i at det dreier seg om en saltsjø.

Deler av sjøen ligger i regionen Aksai Chin, som både India og Kina gjør krav på.
I juni 2020 døde 20 indiske soldater og 43 kinesiske i en trefning ved Pangongsjøen.

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  India: 20 soldater drept i kamper på grensa til Kina. *Aftenposten*. Besøkt 3. september 2020.
2. ↑  «Updates: 20 Indian Soldiers Killed; 43 Chinese Casualties In Ladakh, Says ANI». 16. juni 2020. Besøkt 3. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Krigsbytte** er røveri under krig, ofte som en del av soldatenes lønn.

Mange danske kulturskatter er i dag oppbevart i Sverige under betegnelsen «krigsbytte», og tilbakeføring av Frederik IIs bordhimmel, Sjællandske Lov, Odense Rette Ordinans, Henrik Harpestrengs legebok, Margrethe Is brudekjole, Skrytkildebispenes jordebog med Københavns eldste matrikkel, Næstved bys laugsbog og andre kulturskatter har vært diskutert flere ganger.

Jyske Lov
---------

Den eldste håndskrevne utgaven av Jyske Lov er tidligere blitt betraktet som svensk krigsbytte, men den var eid av biskopen i Ribe, Christian Muus, på. starten av 1700-tallet. Den tidligst kjente beskrivelsen av dette manuskriptet som svensk eiendom stammer fra 1783.

Flensborgsamlingen og Nydambåden
--------------------------------

Flensborgsamlingen samt Nydambåden kom etter krigen i 1864 til Tyskland. Etter første og annen verdenskrig ble samlingen med Nydambåden forgjeves søkt tilbakelevert til Danmark. I dag oppbevares den største delen av Flensborgsamlingen i det arkeologiske museet på Gottorp Slott i Slesvig by.

Referanser
----------

1. ↑  [#1]Det Kongelige Bibliotek: Beskrivelse av håndskriftet Codex Holmiensis #37
2. ↑  «Det Kongelige Bibliotek: Jyske Lov "vender" tilbake til Danmark fra Sverige». Arkivert fra originalen 9. juni 2007. Besøkt 23. april 2019.
3. ↑  Stine Wiell: Flensborgsamlingen #1852-#1864 og #dens lagnad, Flensborg #1997.

Eksterne lenker
---------------

* Henrik Stissing Jensen, arkivfullmektig i Riksarkivet om svensk krigsbytte fra Danmark

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Pål Olsen Gran** (også *Paul Gran*, født 10. november 1786 i Snåsa, død 22. februar 1855 i Snåsa) var underoffiser, gårdbruker og ordfører i Snåsa i to valgperioder 1840–1843. Han etterfulgte presten Rynning som ordfører, og var den første bondeordføreren i Snåsa.

Han var korporal i skiløperkompaniet under krigen med Sverige 1808–1809 og ble senere sersjant. Han var valgmann i 1820 og hadde også andre verv i bygdesamfunnet.

Han overtok gården Gran Mellom i 1811 etter faren Ola, og drev den til sin død. Folkeminnet har dømt ham strengt; læreren og lokalhistorikeren Hans Skar skriver at han «drak, og levde i stadig uenighet med sin hustru og sine barn.» Jørn Sandnes skriver at han «var sikkert en dyktig mann etter sin tid», men at hans ordførergjerning ble preget av at han manglet trening i administrativt arbeid og evne til å uttrykke seg skriftelig.

Referanser
----------

1. ↑   media.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Sandnes, Jørn (1960). *Snåsaboka. 2. Bygdehistorien etter år 1800*. Kommunen. s. 41, 116f.
4. ↑  Skavlan, Gunnar (1962). *Snåsaboka. 4. Brukarhistoria*. Kommunen. s. 318f.
5. ↑  Skar, Hans (1907). *Det gamle Snaasen ; Snaasens kulturhistorie til aaret 1907*. Mallingske bogtrykkeri. s. 76.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |