recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**George Anthony Weller** (1907–19. desember 2002) var en amerikansk forfatter og en Pulitzer-pris-vinnende journalist for The New York Times og Chicago Daily News. Han var den første utenlandske korrespondenten som kom fram til Nagasaki etter bombingen av byen, den 9. august, 1945. Byen hadde blitt deklarert *off-limits* for journalister av den amerikanske okkupasjonsmakten etter at Fat Man ble sluppet. Han klarte å passere de amerikanske sjekkpunktene ved gå kledd som en amerikansk oberst. Den 75 sider lange rapporten og mer enn 20 fotografier ble sensurert av det amerikanske militæret før det kom så langt som trykken. En kopi av rapporten ble funnet av sønnen hans, etter hans død i Roma i 2002.

Weller vant Pulitzer-prisen i 1943 for sin krigskorrespondanse, for en historie om verdens første kirurgiske operasjon i en dykkende undervannsbåt, en blindtarmsoperasjon, gjort med en te-sil og skje.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6q24m57, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Weller's rapport
* *Pulitzer Prize-Winning Journalist Dies at 95*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** BNE **·** CiNii
 |
***Anaconda 3: The Offspring*** (også kjent som Anaconda III) er en amerikansk skrekkfilm publisert i 2008. 

Regissør var Don E. FauntLeRoy. Hovedrollene ble spilt av David Hasselhoff, Crystal Allen og John Rhys-Davies. Filmen var en oppfølger til Anacondas: The Hunt for the Blood Orchid (fra 2004) og var den tredje filmen Anaconda-film serien. Filmen ble offentliggjort i USA den 26. juli 2008, og i 2009 kom en ny oppfølger Anacondas: Trail of Blood.

Handlingsreferat
----------------

I Romania blir en anakonda, som ble fanget fra Amazonas-elven, ved et genetisk forskningsanlegg som eies av Wexel Hall for eksperimentering. Professor Eric Kane har utviklet et serum som han ønsker å bruke på slangen. Prosjektet blir ledet av Dr. Amanda Hayes, og finansiert av Peter "J.D." Murdoch. Når han besøker anlegget, forsøker Murdoch å provosere anakondaen med en stor lommelykt, og bruker deretter beroligende gass for å roe ned slangen. 

Anakondaen tar livet av Daryl, og slipper unna - underveis dreper den også flere ansatte ved laboratoriet. Anakondaen sniker seg rundt, og dreper professoren. Murdoch får hjelp fra en gruppe jegere, ledet av Stephen Hammett (spilt av David Hasselhoff) for å få tak i slangen igjen. På en liten gård midt i skogen blir gårdseieren spist levende av slangen. Den dreper også flere av jegerne som forsøker å få tak i slangen.

Skuespillere
------------

* David Hasselhoff som Stephen Hammett
* Crystal Allen som Dr. Amanda Hayes
* Ryan McCluskey som Pinkus
* Patrick Regis som Nick
* Anthony Green som Captain Grozny
* John Rhys-Davies som Peter "J.D." Murdoch
* Alin Olteanu som Andrei

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anaconda 3: Offspring* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Anaconda 3: Offspring* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Anaconda 3: Offspring* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Anaconda 3: Offspring* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Anaconda 3: Offspring* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Anaconda 3: Offspring* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Anaconda 3: Offspring* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Anaconda 3: Offspring* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Norsk Vinkelnerforening** er en interesseorganisasjon for personer med utdannelse og arbeidsbakgrunn fra hotell og restaurantbransjen. Foreningen ble stiftet 3. november 1990, og arbeider for å profesjonalisere yrket og styrke fagets anerkjennelse. Det arbeides også med utdannelse og deltakelse internasjonale organisasjoner. 

Foreningens president har siden 2018 vært Liora Levi. Styret består av følgende personer for perioden 2018 - 2019. Visepresident Trine Wiik-Lehmann, Styremedlemmer er Henrik Dahl Jahnsen, Svein Lindin, Emelie Lindwall, Tore Carlsson, Rossen Hristov og vararepresentanter Heini Petersen og Stian B. Olsen. Foreningen består av rundt 230 medlemmer med Vinkelnerutdannelse fra Kulinarsk Akademi, Norsk Sommelier Utdannelse, Beverage Academy samt de svenske og danske utdannelsene: Vinkällen, Restaurangakademien, Gustibus, Grythyttan, Dansk Sommelier Uddannelse, Vinakademiet. Også Advanced Level fra Court of Masters Sommeliers kvalifiserer for medlemskap. Foreningen drifter Norsk Vinkelnerlandslag. Landslagstrener er Knut Espen Misje. 

Tidligere presidenter
Remi Madsen 1991 – 2004
Ken Engebretsen 2005 - 2011 - Heini Petersen 2011-2018

Æresmedlemmer er Christopher Moestue, Remi Madsen, Robert Lie og Toralf Bølgen.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Vinkelnerforenings hjemmesider
* Aperitif.no
**Norsk Tollerforbund** er et fagforbund for tilsatte i Tolletaten og ble etablert 1. januar 1980 etter en sammenslutning av to tidligere forbund. Forbundet har ca. 1600 medlemmer og organiserer de fleste av etatens tjenestemenn over hele landet. Norsk Tollerforbund er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og YS-Stat.

Norsk Tollerforbund er bygget opp med et sentralstyre på syv medlemmer som velges på forbundets landsmøte, som avholdes hvert tredje år. Forbundet består for tiden av syv lokalforeninger, som er bindeleddet mellom medlemmene og forbundets sentrale ledelse. Lokalforeningslederne og 1-2 representanter fra hver av lokalforeningene, samt sentralstyret utgjør landsstyret, og samles 1–2 ganger i året.

NT har sentralt tre tillitsvalgte på heltid som alle arbeider ved forbundskontoret. Disse er forbundsleder, 1. nestleder og politisk rådgiver. I tillegg er kasserer, fondsformann og redaktør/nettredaktør knyttet til forbundskontoret på deltid.

Forbundets leder per 2011 er Fredrik Støtvig.

Forbundet utgir medlemsbladet Norsk Tollblad, som utgis normalt seks ganger pr år med et opplag på 2 250 eksemplarer. Bladet publiseres også på forbundets nettsider, NT Nett.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Tollerforbund på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Norsk Terrier Klub** *(sic)* (**NTK**) ble stiftet 18. desember 1933, og er topporgan for terriere i Norge.

Klubbens formålsparagraf lyder:

* *KIubbens formål er på enhver tjenlig måte å arbeide for å fremme kjennskap til, bruk, avl og foredling av terriere*.

NTK er samarbeidende klubb med Norsk Kennel Klub (NKK) og er spesialklubb for følgende terrier-raser:

airedaleterrier, amerikansk staffordshireterrier, australsk terrier, bedlingtonterrier, borderterrier, bull terrier, cairn terrier, ceskyterrier, Dandie Dinmont terrier, engelsk toyterrier, glatthåret foxterrier, ruhåret foxterrier, irish glen of imaal terrier, irsk terrier, Jack Russell-terrier, kerry blue terrier, lakelandterrier, manchesterterrier, miniatyr bullterrier, norfolkterrier, norwichterrier, parson russell-terrier, sealyhamterrier, skotsk terrier, skye terrier, irish softcoated wheaten terrier, staffordshire bullterrier, tysk jaktterrier, welshterrier og west highland white terrier.

Eksterne lenker
---------------

* NTKs hjemmeside Arkivert 24. februar 2007 hos Wayback Machine.
Annen betydning: Ekfrase (tidsskrift)
**Ekfrase** (fra gresk ἔκ-φρασις *ek*, «ut» og *phrasein*, «tale») betegner i retorikken et dikt eller lignende som beskriver et kunstverk, en kunstgjenstand eller et arkitektonisk verk. I klassisk retorikk hadde ordet en videre betydning, en beskrivelse av en hvilken som helst gjenstand eller et menneske.

I 18. bok av *Iliaden* har Homer en lang beskrivelse av hvordan Hefaistos smir Akilles' skjold, og hvordan det ferdige skjoldet ser ut. En kjent ekfrase i nyere europeisk diktning er John Keats' *Ode til en gresk urne*. I norsk lyrikk kan nevnes Olav H. Hauges *Til eit Astrup-bilete* og Hans Børlis *Vase fra Mykéne*.

Den norske litteraturviteren Ole Karlsen har skrevet boka *Ord og bilete, ekfrasen i moderne norsk lyrikk* (2003), og redigert antologien *Poesi og bildekunst* (2011) med eksemplarer på norske dikt som er skrevet til og om kunst.

Referanser
----------

1. ↑  *Ode on a Grecian Urn* Arkivert 1. mai 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  ISBN 9788252159417
3. ↑  ISBN 9788245010961

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Johannes Juul Poulsen** (født 24. desember 1903 i Tórshavn, død 25. februar 1975 samme sted) var en færøysk arbeider, småbruker og politiker. Han var Tórshavns viseborgermester fra 1944 til 1948, valgt på arbeiderlisten.

Han var sønn av Johannes Frederik Poulsen og Anna Serina Sivertsen. Han giftet seg med Jona Malene Sofie Joensen (Thorsvig). Han drog til sjøs som ung, men tok senere lønnsarbeid på land og drev et lite trøbruk til en viss selvforsyning. Dette var et vanlig levevis for arbeidere og fiskere på Færøyene frem til midten av 1900-tallet. Eierne av trøbruk, *traðarmenn*, i Tórshavn hadde en egen organisasjon, hvor Poulsen var et ivrig medlem og tidvis formann.

Poulsen var medlem av Sjálvstýrisflokkurins velgerforening i Tórshavn i alle år og stilte flere ganger som lagtingskandidat for dette partiet. Fra 1941 til 1948 var han medlem av kommunestyret i Tórshavn, valgt på arbeiderlisten, som overveiende var sosialdemokratisk. Viseborgermester Zacharias Sørensen trakk seg fra kommunestyret i juni 1944, så Poulsen ble valgt til hans etterfølger. Poulsen ble gjenvalgt til viseborgermester for perioden fra 1945 til 1948.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Juul Poulsen farin». *Tingakrossur* **(færøysk)**: 1. 1. mars 1975.
2. ↑  Hansen, Kirsten Monrad (1999). «Det nordatlantiske område». I Hansen, Kirsten Monrad. *Den nordiske kystkulturs særart og livskraft*. TemaNord **(dansk)**. 605/1999. København: Nordisk ministerråd. s. 51. ISBN 978-92-893-0406-1.
3. ↑  *Býráðslimir í Tórshavn síðan 1909* **(færøysk)**. Tórshavnar kommuna. 2009. s. 13–14. Arkivert fra originalen 12. januar 2014.
4. ↑  «Skifti av býráðslimum og formanni». *Dagblaðið* **(færøysk)**: 3. 16. juni 1944.

Portal: Færøyene
***Norsk Tidsskrift for Sjøvesen*** (NTfS) er et fagblad som utgis av Sjømilitære Samfund. Bladet er Norges eldste maritime publikasjon, etablert i 1882

NTfS setter under debatt strategi og sjømilitær taktikk såvel som våpen, utstyr og anskaffelser, personellpolitikk og annet med tilknytning til forsvarsspørsmål generelt og Sjøforsvaret spesielt. 

Tidsskriftet kommer ut med seks nummer i året og trykkes i 2000 eksemplarer (2022). NTfS driver også forlagsvirksomhet og har utgitt rundt 30 historiske bøker og skrifter.

Ansvarlig redaktør er Bjørn Terjesen.

Historie
--------

*Norsk Tidsskrift for Sjøvesen* ble etablert i 1882 etter ønske fra Stortinget. Skiftende forhold hadde lært stortingsrepresentantene at fri meningsutveksling blant Forsvarets offiserer ga et langt mer nyansert bilde i mange situasjoner enn den informasjonen de mottok tjenestevei. Tjenestevei kan gi informasjon som (trolig med beste hensikt) er silt i flere ledd, slik at bildet mangler viktige nyanser.

Stortinget påla derfor Marinedepartementet å bevilge kr 2000,- pr år slik at et marinetidsskrift kunne utgis med inntil ti nummer pr år. Senest i forbindelse med behandlingen av Forsvarsstudie 07 kom viktigheten av alternativ informasjon tydelig frem og ble verdsatt.

Referanser
----------

1. ↑  «0087 | Fagpressen». *utvalg.fagpressen.no*. Besøkt 4. mai 2023.
2. ↑  «Sjøulken og hans 28 bøker». *www.aftenbladet.no*. 18. april 2002. Besøkt 4. mai 2023.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. januar 2015. Besøkt 7. januar 2015.
4. ↑  *Norsk tidsskrift for sjøvesen*. Sjømilitære samfund. 1982. s. 15. ISBN 8299096901.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 25. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Utgivelser i serien


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Rüdinger og Quisling, leder i det norske fascistpartiet Nasjonal Samling (NS), møttes på «første tysk-norske jenteleir» i Lillehammer fra 28. juni til 12. juli 1941. Hitler-Tyskland okkuperte Norge under andre verdenskrig fra 1940 til 1945.  Foto: Riksarkivet 
**Jutta Rüdiger** (født 14. juni 1910 i Berlin, død 13. mars 2001) var en tysk psykolog og ungdomsleder i det nasjonalsosialistiske Tyskland fra 1937 til 1945.

Etter endt utdannelse i psykologi i 1933, fikk Rüdiger betalt lederstilling i Bund Deutscher Mädel (BDM), organisasjonen for unge jenter i Hitlers nye, totalitære nazistat. I november 1937 ble hun som 27-åring øverste riksleder for BDM etter Trude Mohr (1902–1989) som ifølge regelverket måtte slutte fordi hun giftet seg. Rüdiger fortsatte i stillingen som *Reichsreferentin des BDM* («riksreferent» eller «rikstalskvinne») til andre verdenskrig i Europa sluttet i mai 1945. 

Fra 1942 ledet Rüdiger også Glaube und Schönheit, BDM-organisasjonen for unge kvinner mellom 18 og 21 år. Bund Deutscher Mädel var underlagt Hitlerjugend og deres øverste ledere Baldur von Schirach (inntil 1940) og Artur Axmann (etter 1940). 

Da krigen fra høsten 1939 krevde mennene til tjeneste ved fronten, ble det stort behov for arbeidskraft i Tyskland. Jutta Rüdiger kom da til å lede en styrke på flere millioner unge jenter. De skulle først og fremst bli gode hustruer og mødre for soldatene, men kunne hjelpe til på gårder, fabrikker og kontorer, i lasaretter, innsamlingskampanjer og flere andre steder. Den eneste kampinnsatsen som ble tillatt for BDM-jentene, var som medhjelpere i luftvernet (FLAK-forsvaret). Enkelte gikk likevel med i Volkssturm, folkemilitsen, mot slutten av krigen. 

I juli 1941 besøkte Jutta Rüdiger det tyskokkuperte Norge og Vidkun Quisling, lederen for det tyskvennlige fascistpartiet Nasjonal Samling (NS). Hun gjestet da blant annet den første tysk-norske jenteleiren ved Lillehammer.

Etter andre verdenskrig satt Jutta Rüdiger internert i amerikanske og britiske leire i to og et halvt år. Siden fortsatte hun som barnepsykolog i Düsseldorf. 

Rüdiger skal ha beholdt mye av sin ideologiske overbevisning fra ungdommen. I 1984 utga hun boka *Der BDM, Eine Richtigstellung* der hun forklarer og forsvarer virksomheten i BDM.

Jutta Rüdiger levde i et lesbisk forhold med sin medhjelper Hedy Böhmer. Forholdet skal har vart fra 1940 til 1991.

Se også
-------

* Jungmädelbund (JM), nazistenes organisasjon for jenter 10-14 år
* Bund Deutscher Mädel (BDM), nazistenes organisasjon for jenter 14-18 år
* Glaube und Schönheit, nazistenes organisasjon for kvinner 18-21 år

Referanser
----------

1. ↑  Rüdiger og Quisling i Colosseum kino i Oslo[*død lenke*]
2. ↑  Aftenpostens omtale av Rüdigers besøk i Norge 1941
3. ↑
4. ↑  Horst Gundlach: Die Psychologin Dr. Jutta Rüdiger: Eine Karriere. Report Psychologie 38 (6), 254-258 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Elisabeth Hoff** (født 1958 i Ålesund) er en norsk sykepleier og var leder for Verdens helseorganisasjons hjelpearbeid i Syria 2012–19. I 2019 flyttet hun sitt virke til Libya.

Hun er utdannet sykepleier og jobbet ved Ullevål sykehus i Oslo der hun videreutdannet seg til jordmor. Siden tok hun flere mastergrader, en i pedagogikk ved Universitetet i Trondheim i 1988, og en i Community Health (samfunnsmedisin) ved University of California, San Francisco fra 1991. Hun har også en grad i *International Relations/Conflict Resolution* fra Harvard Law School i USA fra 1996.

Hennes første stasjonering var for Palestinakomiteen i Kairo i 1987. Så jobbet hun for internasjonale hjelpeorganisasjoner i land som Egypt, Zimbabwe, Afghanistan, Somalia, Rwanda og Armenia. For Verdens helseorganisasjon var hun rådgiver for familierådgiving i *Regional Office for Africa* (AFRO). Så var hun organisasjonens representant i Armenia. Hun har også vært *Chief of Operations* for Unitaid, og The Global Fund to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria.

I sin tid som WHOs stedlige representant i Syria 2012–19 bygget hun, ifølge et intervju med Hanne Skartveit, opp et hjelpeapparat fra syv til over to hundre medarbeidere. Det ble i juli 2019 kjent at hun blir WHOs nye representant i Libya.

Hun ble i 2018 tildelt Gunnar Sønstebys minnefond. Prispengene ga hun til et humanitært prosjekt hun driver i Syria. Senere i 2018 ble hun Årets Peer Gynt og hun mottok Erik Byes Minnepris for 2017.

I 2019 utkom en biografi om henne.

Hoff ble i 2021 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden for fremragende innsats for menneskeheten.

Litteratur
----------

* Ole Øyvind Sand Holth, *En helvetes jobb (Elizabeth Hoff og hennes sju år i Syria)[*død lenke*]*, Gyldendal, 2019

Referanser
----------

1. ↑   www.smp.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Syrian Arab Republic, WHO Representative Elizabeth Hoff fra who.int sist lest den 10. juli 2019.
3. ↑  Innslag fra NRK Møre og Romsdal den 9. juni 2019.
4. 1 2 3  Jordmor Elizabeth Hoff får Gunnar Sønstebys pris fra *Sykepleien* den 11. januar 2018
5. ↑  *Elizabeth Hoff har i mange år jobbet midt i krigsmarerittet i Syria. Her forteller hun om lidelser, om redsel og håp – og om sin sterke gudstro* i VG den 27. desember 2018.
6. ↑  Torp, intervju med Ole Torp på NRK i 2016.
7. ↑  Hanne Skartveit, *Engelen i helvetes forgård*, podcast og intervju publisert i VG den 18. august 2018.
8. ↑  Elizabeth Hoff: Seven years of tireless work in war-torn Syria fra www.emro.who.int, lest den 20. juli 2019.
9. ↑  Elizabeth Hoff får Peer Gynt-prisen i Sunnmørsposten den 6. april 2018.
10. ↑  Jordmor Elizabeth Hoff får Erik Byes minnepris i *Sykepleien den 25. juni 2018*
11. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 17. august 2021.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Friidrett, høydehopp, lengdehopp |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Sølv | OL 1912 i Stockholm | høyde uten tilløp |
| Bronse | OL 1912 i Stockholm | lengde uten tilløp |

**Benjamin W. Adams** (født 31. mars 1890, død 14. mars 1961) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Adams vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under OL 1912 i Stockholm. Han kom på andreplass i stille høyde med et hopp på 1,60 bak sin eldre bror Platt Adams som hoppet 3 centimeter høyere. Det var det første brødreparet som vant gull og sølv i samme OL-øvelse, og det andre overhodet etter skytterne John Paine og Sumner Paine under OL 1896. Adams kom på tredjeplass i stille lengde bak grekeren Konstantinos Tsiklitiras og Platt Adams. Det var siste gangen som lengde og høyde uten tilløp var med på det olympiske programmet. Ben konkurrerte også oppvisningstuneringen for baseball for Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  «Ben Adams». *Olympedia*. Besøkt 27. april 2021.
2. ↑  Ben Adams Arkivert 2. oktober 2019 hos Wayback Machine. Arkivert 2009-10-08 hos Wayback Machine. sports-reference.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Benjamin Adams – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Benjamin Adams – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Benjamin Adams – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Naoise mac Usnech**, **Naisi**, **Noíse** eller **Noisiu** er i irsk mytologi en nevø av kong Conchobar mac Nessa av Ulster og en sønn av Usnech (eller Uisliu), beskrevet i en fortelling av *Ulster-syklusen*: «Den tragiske historien om Uisnechs sønner».

Da Deirdre ble født forutså druiden Cathbad at hun ville bli så utsøkt vakker at konger og herrer ville gå til krig på grunn av henne. Conchobar besluttet da at hun skulle vokse opp avskjermet slik at ingen fikk se henne, og da hun ble gammel nok ville han gifte henne bort. Imidlertid møtte hun og ble forelsket i Naoise, en ung, kjekk kriger, jeger og sanger, og hun rømte sammen med ham, fulgt av hans to brødre.

De flyktet til Skottland, men hvor hen de kom ville de lokale småkongene forsøke å få Naoise og brødrene hans drept slik at de kunne få Deirdre for seg selv. Til sist nådde de fram til de ytterste skjær i Skottland, men Conchobar sporet dem opp og sendte Fergus mac Róich til dem med beskjed om at de trygt kunne komme hjem. På reisen tilbake til Emain Macha hadde imidlertid Conchobar lagt seg i bakhold. Naoise og brødrene hans ble drept, og med makt giftet Conchobar seg med den vakre Deirdre. Fergus ble så rasende over dette forræderiet at han dro i landflyktighet til Connacht. Deirdre forsøkte å begå selvmord ved lene seg ut av sin vogn og slå hodet mot et berg. I senere versjoner av den samme fortellingen døde hun av sorg.

Referanser
----------

1. ↑  *The Cuchullin Saga*. David Nutt in the Strand. 1898.
**Edward av Middleham**, også kjent som **Edward Plantagenet** (født ca. 1473, død 9. april 1484) var eneste sønn av Rikard III av England og hans dronning Anne Neville.

Han ble født på Middleham Castle omkring 1473. Slottet hadde tilhørt hans morfar Richard Neville, 16. jarl av Warwick. I 1478, etter henrettelsen av George Plantagenet, 1. hertug av Clarence for høyforræderi fikk han tittelen jarl av Salisbury på livstid; den ville altså ikke gå videre til eventuelle arvinger ved hans død.[]

Etter at hans far ble kronet i 1483 ble han også fyrste av Wales. Innsettelsen fant sted i York Minster, og samtidige kilder antyder at den ble arrangert i all hast.[] Det er mulig at han ikke hadde vært i stand til å reise til London for kroningen på grunn av dårlig helse, men at tilstanden hadde bedret seg innen foreldrene nådde det nordlige England.[]

Året etter døde han plutselig, og Rikard III sto dermed uten noen arving. Selv om en arving ble utpekt etterpå, var tronkravet svekket, og dette åpnet veien frem mot Henry Tudors erobring av kronen i slaget ved Bosworth Field i 1485.

Edward ble gravlagt i sognekirken i Sheriff Hutton, en landsby som familien eide.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10163.htm#i101630[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ny opprettelse** | **Jarl av Salisbury**(1478–1484) | Etterfølger:**Utdødd** |
| Forgjenger:**Edward Plantagenet** | **Prins av Wales**(1483–1484) | Etterfølger:**Arhur Tudor** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
*Se også Norsk Tidend (1940–1945) (Londonregjeringas informasjonsavis)*

***Norsk Tidend*** er ei avis som blir utgitt av Noregs Mållag. Avisa har kontor i Oslo. Avisa er en fortsettelse av avisene *Fedraheimen* og *Den 17de Mai*.

*Norsk Tidend* startet som dagsavis i 1935, det samme året som *Den 17de Mai* ble lagt ned. Første redaktør var Olav Rytter. Etter hvert ble avisa en ren medlemsavis for Noregs Mållag, og kommer ut fem ganger i året.

Ansvarlig redaktør er Vemund Norekvål Knudsen (08.08.2022 - d.d.).

Historie
--------

### *Fedraheimen*

*Fedraheimen ─ «eit Vikeblad aat det norske Folket»* ble startet av Arne Garborg høsten 1877. Bladet ble nedlagt i 1891. Fedraheimen var det første nynorske riksorganet som var noe mer enn et énmannsforetak (slik Vinjes *Dølen* hadde vært). I 1894 startet Rasmus Steinsvik *Den 17de Mai*, en avis med et radikalt, nasjonalt ståsted, kombinert med et vidt internasjonalt utsyn. Dette skal ha vært en videreføring av *Fedraheimen*. Undertittelen lød i alle fall navnet «Fedraheimen».

### *Den 17de Mai*

*Den 17de Mai* nr. 10 1894. Tittelhodet tegnet av Erik Werenskiold
*Den 17de Mai* var som tittelen antyder en norsk avis i tiden 1894 til 1935 – avisa eller «bladet» hadde naturligvis sitt navn etter den norske grunnlovsdagen 17. mai. Den hadde undertittelen *Norskt Folkeblad*. I 1935 skiftet avisa navn til *Norsk Tidend*. Landsmål var hovedmål i avisa, avisa er derfor blitt kalt en «målavis» eller «norskdomsblad».

9. januar 1894 kom første utgave av *Den 17de Mai*. Arne Garborg og Rasmus Steinsvik gjorde forberedelsene til utgivelsen, mens Hulda Garborg døpte bladet. De samme personene var også knyttet til en annen målavis, *Fedraheimen*.

Avisa hadde fra starten av tre ukentlige utgivelser («tirsdag, thorsdag og laurdag») og kostet 1,10 kroner pr. kvartal («fjordungaaret»), 6,10 kroner til Amerika, «send 1 gong um vika».[*klargjør*]

I 1910 ble avisa regnet blant de med mest betydningsfulle i hele landet.[] Fra 1914 kom bladet ut daglig, for første gang fikk man et daglig nynorsk riksorgan. Da Rasmus Steinsvik døde i 1913, hadde avisa et opplag på 15 000 – like mye som *Arbeiderbladet* og fire ganger *Dagbladet*s opplagstall.

Redaktører var:

* Rasmus Olai Steinsvik fra 1893 til han døde i 1913.
* Andreas Haavoll fra 1913 til 1917

Litteratur
----------

* Dalhaug, Ole (1997): *Den 17de mai : Rasmus Steinsvik 1863–1913*.
* Gausemel, Steffen (1937): Rasmus Steinsvik, hovudoppgåve i norsk. Universitetet i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Tidend
* Rasmus Olai Steinsvik målmann, journalist, forfatter, redaktør
* Om *Norsk Tidend* på allkunne.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Litteratur
OBO-båten Maya, bygget i 1984. Bildet viser lasterommene for bulklast og rørene oljen blir fraktet i. Foto: Hervé Cozanet 
**OBO-båt** er en lastebåt spesiallaget for kombinerte laster, noe som gir et bredt bruksområde. OBO står for Ore-Bulk-Oil. Lasterommene i disse båtene kan brukes som tanker for olje og oljeprodukter, samt føre tørre bulkvarer som korn, kull og malm.

Den første OBO-båten som ble bygget var MS «Naess Norseman». Den ble bygget ved det tyske skipsverftet A.G. Weser for Norness Shipping, som var kontrollert av den bergenske skipsrederen Erling Dekke Næss. Fartøyet ble døpt 16. juni 1965 som «Naess Norseman». Det var 250 meter langt, og 37 000 bruttotonn.

Næss var, sammen med sin skipsarkitekt og ingeniør T. M. Karlsen, mannen bak idéen og hovedutvikler av skipstypen. Den tyske industrimannen Krupp, som eide A.G. Weser, foreslo at skipstypen skulle kalles Naess-type, Næss selv fant det imidlertid mer fornuftig å kalle skipet etter lastene det fraktet.

Skip for kombinasjonslaster har et spesielt risikomoment i at stor belastning og høy slitasje fra malmlaster over tid kan gi hull og sprekker som ikke alltid oppdages og repareres fortløpende. Når skipet siden tar en oljelast, kan olje sive ut og føre til at det dannes eksplosiv gass. En av teoriene vedrørende forlisene av «Berge Vanga» og «Berge Istra» er at slike lommer av gass skapt av tidligere oljelaster har eksplodert i forbindelse med vedlikehold og reparasjon (sveising) i ballasttanker/lasterom eller andre deler av strukturen i rom sjø.

Se også
-------

* MS «Berge Vanga»
* MS «Berge Istra»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ore-bulk-oil carriers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Julian Musiol** (født 4. april 1986 i Suhl) er en tysk skihopper som representerer SC Motor Zella-Mehlis.

Han debuterte internasjonalt i junior-VM i Schonach i januar 2002. Han deltok også i junior-VM i 2003 og 2004. Han var på det tyske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i Stryn i 2004. Samme året ble han nummer 5 i det individuelle rennet, hans beste individuelle plassering i junior-VM. Hans beste sammenlagtplassering i kontinentalcupen er 12.-plass i sesongen 2006-07.

I verdenscupen debuterte han med 37.-plass i Oberstdorf 29. desember 2005. Hans beste plassering i verdenscupen er 22.-plass i Sapporo 22. januar 2006 og 31. januar 2009. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 68 i sesongen 2005-06.

Julian Musiol er sønn av bobsleighkjøreren Bogdan Musiol, som blant annet ble olympisk mester og verdensmester i firerbob.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julian Musiol – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Julian Musiol – skijumping.pl Rediger på Wikidata
**Arne Norvald Novang** (født 26. januar 1920 i Fredrikstad, død 14. juli 2010 i Oslo) var en norsk cellist. Han studerte cello og musikkteori med Filharmonisk selskaps orkesters solocellist Karl Andersen og debuterte i 1940. Han ble medlem av Filharmonisk selskaps orkester i 1945 og etterfulgte Karl Andersen som solocellist i 1962. Han fratrådte i Filharmonien ved årsskiftet 1984/1985.

Novang var medstifter av Den norske kammertrio hvor han spilte mer enn 25 år med fiolinisten Aage Wallin og pianisten Johan Øian. Han spilte også i Johnsrud-kvartetten og Den norske strykekvartett.
Som kammermusiker og orkestercellist gjorde han en lang rekke konsertopptredener i inn- og utland. Direksjon studerte han med Herbert Blomstedt som var fast kapellmester for Oslo-Filharmonien 1962 – 1968. Novang virket også i hjembyen Fredrikstad som dirigent blant annet for Fredrikstad Byorkester og Borg Symfoniorkester. Bærum Symfoniorkester ledet han fra 1975 til 1990. Som dirigent ved NASOLs årlige kurs var han en skattet medarbeider. 

Novang har også spilt inn en rekke plater i egenskap av kammermusiker. Med Ørnulf Gulbransen på fløyte og Oscar Harlem på harpe spilte han inn Gunnar Sønstevolds musikk til filmen *De dødes tjern*.

Heder
-----

* Kongens fortjenstmedalje i gull
* Æresmedlem i NASOL

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Arne Novang, (26.januar 1920 - 14.juli 2010).»[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Aftenposten kultur 20. januar 2010 side 13

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
***A Bittersweet Life*** (*Et bittersøtt liv*) er den engelske tittelen på filmen **Dalkomhan insaeng** fra 2005, regissert og skrevet av den sørkoreanske regissøren Lee Byung-hun. Filmen hadde premiere ved Filmfestivalen i Cannes 2005.

Handling
--------

Kim Sun-woo er en høytstående håndlanger for den kriminelle Kang (spilt av Kim Yeong-cheol) og de deler bekymringer over problemer med Baek Dae-sik (spilt av Hwang Jung-min) en sønn fra en rivaliserende kriminell familie. Kang, som forbereder seg på å reise på forretninger, gir Sun-woo i oppdrag å følge etter sin unge elskerinne Hee-soo som Kang frykter har en affære med en annen mann.

Sun-woo utfører sin plikt, men han blir samtidig betatt av den unge kvinnens skjønnhet samtidig som glimt fra hans ensomme, tomme personlige liv kommer mer frem. Når han oppdager Hee-soo og kjæresten hennes hjemme hos henne, banker han opp mannen og planlegger å informere Kang. Imidlertid ombestemmer han seg, og skåner de to under forutsetning av at de ikke lenger ser hverandre igjen - noe som gjør at Sun-woo får problemer med Hee-soo. Senere blir Sun-woo kidnappet av Baeks håndlangere. De forbereder seg på å drepe ham, men Kang redder ham i tide. 

Kang, som har fått vite om forsøket hans på å dekke over Hee-soos affære, stiller spørsmål ved hans motiver - men han nekter å svare. Kang beordrer mennene sine til å torturere Sun-woo, men ombestemmer seg og gir ham en mulighet til å fikse problemet. Så han lar Sun-woo gå. Sun-woo gir Hee-soo en avskjedsgave, og forsøker deretter å skaffe seg en pistol. Men avtalen går dårlig, og han ender opp med å drepe våpen-selgerne. Dette pådrar seg en vendetta mot broren til en av forhandlerne, som går på nattklubben han arbeider ved. Sun-woo lokker Baek til en skøytebane, og dreper ham - men blir skadet i prosessen.

Skuespillere
------------

* Lee Byung-hun som Kim Sun-woo
* Kim Yeong-cheol som Mr. Kang
* Shin Min-ah som Moon Hee-soo
* Hwang Jung-min som Baek Dae-sik.
* Kim Roi-ha som Mun Suk.
* Jin Goo som Min-gi.
* Lee Ki-young som Oh Mu-sung.
* Oh Dal-su som Myung-goo.
* Kim Hae-gon som Tae-woong.
* Eric Mun som Tae-goo
* Jeon Gook-hwan som Baek
* Kim Han som Se-yoon
* Kim Sung-oh som Oh Mu-sungs håndlanger.
* Jung Yu-mi som Mi-ae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Et bittersøtt liv* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Et bittersøtt liv* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Et bittersøtt liv* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Et bittersøtt liv* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Et bittersøtt liv* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Et bittersøtt liv* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Et bittersøtt liv* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Et bittersøtt liv* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Et bittersøtt liv* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Fra Trumans innsettelsestale for sin andre presidentperiode i 1949.
**Fair Deal** var den amerikanske presidenten Harry S. Trumans politiske program. Fair Deal ble opprinnelig forbundet med initiativene som han presenterte i sin tale om nasjonens tilstand i Kongressen 5. januar 1949. Begrepet har også blitt brukt om Trumans innenrikspolitiske reformplan i hans presidentperiode fra 1945 til 1953.

De viktigste lovforslagene ble nedstemt av den konservative alliansen av sørstatsdemokrater og republikanere i Kongressen. Blant de viktigste forslagene var utdannelsesstøtte, allmenne helseforsikringer, forbud mot rase- og kjønnsdiskriminering i ansettelsesprosesser og større handlefrihet for fagforeninger. Truman fikk bare gjennomslag for lovforslaget om offentlig bygging og forsikring av boliger av 1949. På en annen side opphevet ikke Kongressen de viktigste New Deal-programmene som fremdeles var i funksjon, og endringene var av mindre betydning.

Fair Deal-programmet var inspirert av New Deal-tradisjonen og populistiske strømninger i Midtvesten.

Referanser
----------

1. ↑  «Harry S. Truman: Annual Message to the Congress on the State of the Union». *www.presidency.ucsb.edu*. Besøkt 5. januar 2017.
2. ↑  Dallek, Robert (2008). *Harry S. Truman* **(engelsk)**. New York: Times Books. s. 84–86. ISBN 978-0-8050-6938-9.
3. 1 2  Neustadt, Richard E. (1954). «Congress and the Fair Deal: A Legislative Balance Sheet». *Public Policy* **(engelsk)**: 349–381.
4. ↑  «President Truman's Proposed Health Program» **(engelsk)**. Harry S. Truman Library and Museum. Arkivert fra originalen 14. juni 2019. Besøkt 31. januar 2012.
5. ↑  Binning, William C. m.fl. (1999). *Encyclopedia of American Parties, Campaigns, and Elections* **(engelsk)**. Westport: Greenwood. s. 417. ISBN 978-0-8131-1755-3.
6. ↑  Hamby, Alonzo L. (1972). «The Vital Center, the Fair Deal, and the Quest for a Liberal Political Economy». *American Historical Review* **(engelsk)** (3): 653–678.

Litteratur
----------

* Hamby, Alonzo L. (red.) (1974). *Harry S. Truman and the Fair Deal* **(engelsk)**. D. C. Heath & Co. ISBN 0-669-87080-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Arne Johan Myksvoll** (født 1955 i Bergen) er en norsk musiker og frisør. Han er blant annet kjent som et av medlemmene i dansebandet Salex, og han har hatt et tett samarbeid med Tor Endresen. Blant annet står de bak sangen «San Francisco» som vant Melodi Grand Prix 1997.

Bakgrunn
--------

Som 14-åring var Myksvoll med på å stifte bandet Salex som turnerte samfunnshus i bygder og småsteder over hele Vestlandet. Salex hentet inspirasjon fra grupper som Herman's Hermits, The Hollies og The Tremeloes. På begynnelsen av 1980-tallet kom Tor Endresen inn som vokalist og frontfigur i bandet. Myksvoll er den eneste som har vært med i bandet helt siden starten i 1969.

Myksvoll og Endresen fortsatte sitt musikalske samarbeid, og i 1997 vant de Melodi Grand Prix med sangen «San Francisco». Låten var Norges bidrag i Eurovision Song Contest i Dublin samme år, men der kom sangen sist uten poeng.

Myksvoll driver sin egen frisørsalong i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  Fossen, Erik (18. februar 2011). «Et liv i striledansens tjeneste». *Bergens Tidende*. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 21. januar 2017.
2. ↑  «Salex». Frikk Musikk. Besøkt 21. januar 2017.
3. ↑  «Arne Myksvoll – diskografi». Rockipedia.no. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 21. januar 2017.
4. ↑  «Eurovision Song Contest 1997». eurovision.tv. Besøkt 21. januar 2017.
5. ↑  «Arne Johan Myksvoll». Regnskapstall.no. Besøkt 21. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Myksvoll på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Tipo 815** var den første bilen Enzo Ferrari designet og bygget, men fordi han var bundet av kontraktsbetingelser etter å ha forlatt Alfa Romeo kunne han ikke kalle bilen Ferrari. I stedet startet han et selskap under navnet AAC (Auto Avio Costruzioni), og gav bilen navnet AAC Tipo 815, et navn bilen fikk fordi den var utstyrt med en åttesylindret, 1,5 liters motor. Bilen gav forhåpninger etter Mille Miglia-løpet i 1940, da to 815-modeller deltok kjørt av Lotario Rangoni/Enrico Nardi og Alberto Ascari/Giuseppe Minozzi, men begge bilene brøt sammen og kom ikke i mål. Ascaris bil ble solgt til føreren Enrico Beltrachini, og dukket opp igjen etter andre verdenskrig, mens Rangonis bil ble vraket i 1958 etter å ha blitt gitt til Lotarios bror, Rolando. Den eneste eksisterende 815 i dag er chassisnummer 815/021.

AAC 815 ble hovedsakelig bygget av komponenter fra Fiat, og både motor og chassis var fra Fiat 508 C Balilla 1100. Karosseriet ble utviklet av Carrozzeria Touring, som skulle komme til å jobbe mye for Ferrari de kommende år, og ble bygget med lange, svulmende linjer med integrerte skjermer. Motoren var moderne for sin tid, med én overliggende kamaksel og to ventiler per sylinder. En firetrinns manuell girkasse var integrert med motorblokken. Fire Weber 30DR2 forgassere ble montert, og gav en effekt på 72 hk (54 kW) ved 5.500 o/min, noe som gjorde at den lette (625 kg) bilen hadde en toppfart på nesten 170 km/t.

Kilder
------

* Yates, Brock (1991). *Enzo Ferrari: The Man, the Cars, the Races*. Doubleday. ISBN 0-385-26319-8.
* Ascerbi, Leonardo (2006). *Ferrari: A Complete Guide to All Models*. Motorbooks. ISBN 0-7603-2550-2.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ukrainas flagg Ukraina |
| Langrenn/skiskyting |
| Paralympics |
| Gull | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Langrenn, 15 km |
| Sølv | 2014 Russlands flagg Sotsji | Skiskyting, 7,5 km |
| Sølv | 2014 Russlands flagg Sotsji | Langrenn, 10 km |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji | Langrenn, sprint |

**Maksym Volodymyrovytsj Jarovyj** (ukrainsk: Максим Володимирович Яровий, født 18. februar 1995 i Mykolajiv) er en ukrainsk funksjonshemmet skiskytter og langrennsløper. Han vant tre medaljer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji. 

Han konkurrerer i klassen for sittende utøvere, etter en skade han fikk da han var 15 år gammel. Han begynte med langrenn da han var 21 år gammel.

Karriere
--------

Jarovyj deltok i VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2013 i både langrenn og skiskyting. I langrenn fikk han 5.-plass på 15 km som beste resultat. Han kom på 8.-plass på 10 km og 14.-plass på langrennssprinten. I skiskyting kom han på 7.-plass på både 12,5 km og 15 km, og han kom på 8.-plass på 7,5 km. 

Han representerte Ukraina i de paralympiske vinterlekene 2014 i Sotsji, der han også deltok i langrenn og skiskyting. Han fikk sølv på 10 km langrenn, og bronse på langrennssprinten. På 15 km langrenn kom han på 4.-plass. I skiskyting fikk han sølv på 7,5 km, og kom på 7.-plass på 12,5 km og 12.-plass på 15 km.

Utmerkelser
-----------

* Master of Sport of National Class (Ukraina)

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 12. mars 2014 hos Wayback Machine.
* Profil hos IPC Arkivert 29. april 2014 hos Wayback Machine. (biografi og resultater)
***Fair Enough*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Edward Sloman.

Handling
--------

Ann Dicksons har foreldre som nylig har blitt velstående. Men den unge Ann er langt mer interessert i å studere moderne slang, og ha på seg opprørende antrekk. Hun tolererer, men elsker ikke, Freddie Pierson - den ubrukelige unge playboyen som foreldrene hennes har valgt ut til å være hennes ektemann. På en tur i sentrum skader Ann en mann i en bilulykke, og møter på denne måten politimannen Carey Phelan.

De blir snart forelsket i hverandre. Men Anns foreldre følger etter henne til en piknik hun skulle være med på sammen med Carey, og på grunn av en rekke misforståelser havner alle sammen i fengsel. Carey avslører for Ann at han faktisk er en sønn av en millionær. Politimesteren, en gammel kamerat av Phelan-familien, holder de rasende foreldrene i varetekt litt lenger. samtidig som Ann og Carey sniker seg vekk for å gifte seg.

Skuespillere
------------

* Margarita Fischer som Ann Dickson
* Eugenie Forde som Mrs. Ellen Dickson
* Alfred Hollingsworth som James Dickson
* Alice Knowland som Madame Ohnet
* Harry McCoy som Frederick Pierson
* Jack Mower som Carey Phelan
* Bull Montana som Happy Flanigan
* J. Farrell MacDonald som politi-sjef Morgan

Referanser
----------

1. ↑  FAIR ENOUGH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fair Enough* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Fair Enough* på AllMovie Rediger på Wikidata
SF90 har rektangulære baklykter
**Ferrari SF90 Stradale** (2019–) er en toseters sportsbil fra italienske Ferrari.

Navnet «SF90» kommer av Formel 1-bilen Ferrari SF90, som markerte at det var 90 år siden Enzo Ferrari startet sitt racerteam Scuderia Ferrari. «Stradale» betyr bare at denne her er godkjent for å kjøre i gatene.

Den har en fireliters V8 bensinmotor, omtrent samme som i Ferrari F8 Tributo. I tillegg til de rundt 770 bensinhester har den tre elektriske motorer som gir omtrent 220 elhester og en slags firehjulsdrift i omtrent 25 kilometer før batteriene er tomme. Den lave rekkevidde gjør at SF90 ikke kan innkassere norske avgiftsfordeler. Bilen leveres med åtte hurtigskiftende automatgir (dobbelt klutsj) fra Getrag, sideglippskontroll og det nye «RAC-e», som betyr «Rotation Axis Control-electric» og fordeler de høyelektriske krefter til forhjulene.

Bilen har fire kjøremodi: «eDrive» (bruker kun batteri), «Hybrid» (bruker bensin og batteri), «Performance» (bruker kun bensin, batteri lades), og «Qualify» (bruker kun bensin, ingen batterilading). De elektriske batteriene kan også lades fra egen kabel, så den veier litt under 1,600 kilo.

Prisen i Norge for den enkleste utgaven var i 2021 på rundt 5,2 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Winding-Sørensen, Ferraris nyeste plug-in i bilnorge.no den 31. mai 2019.
2. ↑  SF90 Stradale fra www.ferrari.com, sist sett på den 26. september 2019.
3. ↑  SF90 Stradale i Norge Arkivert 15. september 2021 hos Wayback Machine. fra autoxosport.no.
**Ferrari 458** (2009–15) er en to-seters italiensk sportsbil laget av Ferrari, som sin forgjenger Ferrari F430 også laget som racerbil. Den ble i 2015 erstattet med Ferrari 488 GTB.

**458 Italia** fra 2009 hadde midt-montert 4.5 liters V8 motor med 570 hk og 7-trinns automatgir fra tyske Getrag. Bak hadde den to lykter og tre eksosrør. I 2011 kom **458 Spider** med avtagbart tak av aluminium. Etter å ha mistet plassen kjøpte nordmannen Morten Gamst Pedersen seg en 458, som også ble solgt ny i Norge.

**458 Speciale** fra 2013 var ment for høyere fart og hadde større motor (597 hk) mens **458 Speciale A** var 499 eksemplarer uten tak (*Aperta* er italiensk for åpen).

**458 Challenge** fra 2010 var en lettvekter, den femte (inkludert 348, 355, 360 og F430) spesiallaget for fabrikkens rasermesterskap *Ferrari Challenge*. Fra 2013 også brukt til Racing NM, dels med base Momek i Mo i Rana. **458 Italia GT2** fra 2011 var tilpasset GTE-klassene til FIE og ACO og vant flere løp, mens **458 Italia GT3** var ment for GT3-klassen og også vant endel.

**SP12 EC** var ett eksemplar laget i 2012 til Eric Clapton som spiller gitar og så litt ut som Ferrari BB 512. Utgaven **Pininfarina Sergio** fra 2013 manglet frontrute.

I 2010 tilbakekalte man over tusen biler da man fryktet nedsmelting av hjulhusene ved høy fart. De to neste årene fryktet man motorstopp og tilbakekalte en del biler.

* 458 Italia 458 Italia
* 458 Spiderio 458 Spiderio
* 458 Speciale 458 Speciale

Referanser
----------

1. ↑  458 Italia fra auto.ferrari.com.
2. ↑  458 Spider fra auto.ferrari.com.
3. ↑  Vegard Johnsen, *Ferrari 458: Her er bilen Gamsten trøster seg med etter nedrykket* fra TV2.no den 16. mai 2012.
4. ↑  Dag Ole Johansen, *Sjåfør (18) totalvraket Ferrari og endte ved skolegård* i Fredrikstad Blad den 12. mars 2014.
5. ↑  458 Challenge fra auto.ferrari.com.
6. ↑  Rune Endresen, *Vokser i Ferrarifart* i Dagens Næringsliv den 23. november 2013
7. ↑  Alex Nunes, Eric Clapton has 11 Grammys and this retro Ferrari 458 fra det amerikanske bilbladet Road & Track den 8. februar 2015.
8. ↑  Ray Massey, The £212m recall: Ferrari recalls 'cursed' supercar after FIVE 458 Italias burst into flames fra den engelske avisen Daily Mail den 6. september 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferrari 458 Italia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Ferrecellen er den midterste av de tre sirkulasjonscellene på hver halvkule.
En **ferrelcelle** er en atmosfærisk sirkulasjonscelle som finnes mellom hadleycellen og polarcellen på midlere breddegrader. Den er oppkalt etter William Ferrel, som beskrev vestavindsbeltet på mildere bredder. I Nord-Atlanteren er vestavindsbeltet den nordlige delen av den generelle luftsirkulasjonen rundt høytrykk i subtropiske strøk. Ferrelcellen er termisk indirekte, noe som betyr at kinetisk energi blir omformet til indre eller potensiell energi. Den virkelige atmosfæriske sirkulasjonen er derimot mer kompleks en det forenklede sonale strømmønsteret en kunne vente seg. Man kan også argumentere for at ferrelcellen ikke eksisterer i det hele tatt, og den er mye mindre markant enn hadley- og polarcellen.

Jetstrømmer
-----------

I vestavindsbeltet blir varmluft ved overflaten drevet nordover av trykksystemer og tvunget til å stige over kald luft som blir drevet sørover. Corioliseffekten får den nordlige luftstrømmen, som blir tvunget oppover i høyden av kald- og varmfronter, til å bøye av til høyre og danne vestlige jetstrømmer i høyden. Strømmen i høyden blir ikke påverket av trykksystemer som tvinger den tilbake mot subtropene. Men når friksjon får strømmen til å sakke av, kan luften over polarfronten flytte seg nordover og synke ned i polarområdene. Luften strømmer så bort fra polområdene langs bakken i forbindelse med den polare østavinden.

Se også
-------

* Atmosfærisk sirkulasjon

Litteratur
----------

* Laing, David (1991). *The Earth System: An Introduction to Earth Science* Wm. C. Brown ISBN 0-697-07952-X

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |