**Pierre-Antoine Cousteau** (født 18. mars 1906 i Saint-André-de-Cubzac, død 17. desember 1958 i Paris) var en fransk høyreekstrem polemiker og journalist. Han var bror til den berømte oppdageren og forskeren Jacques-Yves Cousteau.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Pierre-Antoine Cousteau var utdannet i USA og ved Lycée Louis-le-Grand. Han tjenestegjorde i det militære før han begynte å arbeide. Han prøvde seg på en rekke felt, blant annet som meteorolog og for New York's Credit Alliance Corporation.

### Fra kommunisme til fascisme

Han ble så journalist for den venstreorienterte *Regards* og ble assosiert med pasifisme og det anti-stalinistiske venstre.

Cousteau gikk vekk fra kommunismen tidlig i 1930-årene og ble tiltrukket av antisemittisme og anti-demokratiske strømninger. Han begynte å skrive for *Coup de Patte* og siden *Je suis partout*, et magasin han ble redaktør for i 1932. Han ble i denne stillingen kjent med Pierre Gaxotte, som påvirket ham i fascistisk retning.

Han drog til Nazi-Tyskland i 1936 sammen med Robert Brasillach og Georges Blond og så til Spania i 1938 sammen med Brasillach og Maurice Bardèche. Disse turene bidrog til å utvikle Cousteaus fascisme mens hans deltagelse på NSDAPs Nürnberg-rally i 1937 etterlot ham med det inntrykk at nazismen var imponerende, men ikke uten feil.

I 1939 ble han kalt ut som soldat, ble tatt til fange i 1940 og satt fri i september 1941, på oppfordring fra hans venn Robert Brasillach. 

### Kollaborasjon med tyskerne

Han vendte tilbake til *Je suis partout* og ble snart fungerende redaktør, og deretter politisk redaktør etter Brasillach i oktober 1943. Som en glødende forkjemper for kollaborasjon, talte han for internering av alle jøder og skrev: "Vi er ikke opportunister. Vi forblir rett og slett fascister." Han arbeidet også i sekretariatet i Millice fra 1942.

Han flyktet fra Frankrike i til Bad Mergentheim 17. august 1944. Han jobbet i Radio-Patrie og grunnla på nytt *Le Petit Parisien*. 

### Etter annen verdenskrig

På slutten av krigen flyktet han til Sveits men ble arrestert i Innsbruck og internert i en amerikansk fangeleir. Han ble dømt til døden, men dommen ble omgjort til livsvarig straffearbeid. Han fikk amnesti i 1954. Cousteau forsvarte sener sin kollaborasjon med tyskerne med at «Jeg ønsket tysk seier fordi den ville være siste sjanse for den hvite mann, mens demokratiene representerte den hvite manns endelikt».

Sine siste år tilbrakte han som redaktør av det høyreekstreme organet *Rivaro* og bidrog også til Henry Costons Lectures Françaises, Jeune Nation, Charivari, Dimanche-Matin og andre publikasjoner. Han hadde også forbindelser til den lille politiske bevegelsen *Union des Intellectuels Indépendants*. Han døde 17. desember 1958 i Paris.

Bibliografi
-----------

* Benoît Loeuillet, *Pierre-Antoine Cousteau. Un journaliste engagé (1932–1944)*, publications Henry Coston, 2001.
* Michaël Lenoire, *L'antisémitisme de plume*, Berg International, Paris, 1999.
* Philip Rees, *Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890*

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rees, p. 72
3. ↑  Rees, p. 72
4. ↑  Rees, p. 72
5. ↑  Rees, p. 72
6. ↑  Rees, p. 72
7. ↑  Hugo Frey, *Louis Malle*, Manchester University Press, 2004, s. 76

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |