recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Saker, valgkamp
---------------

Den russiske tsaren (keiser) Nikolaj II oppløste det første moderne og demokratiske finske Riksdagen etter at speakeren, Pehr E. Svinhufvud (Ungfinska partiet) nektet, etter tsarens mening, å vise nok respekt for ham da han talte under åpningen av sesjon i Riksdagen. I 1908, startet den russiske regjeringen samlings- (russifiserings-) politikk i Finland, det vil si, begrensningen av Finlands selvstyre. De fleste finnene, inkludert de fleste finske parlamentarikerne, motsatte seg russifiseringen, men var uenige om midlene for å effektivt å bekjempe den. Det sosialdemokratiske partis velgere håpet på mange positive resultater fra partiets arbeid i parlamentet, slik som den økende velstanden til arbeiderne og forpakterne, men ville bli skuffet i de neste valgene. De andre partiene i parlamentet, med delvis unntak for Centern, syntes at det sosialdemokratiske partis krav, som åtte timers arbeidsdag, var for radikalt til å bli innført mens Finland prøvde å redde sitt selvstyre. Riksdagen hadde ingen offisiell kontroll over regjeringen, som var ansvarlig bare overfor tsaren og generalguvernøren (tsarens øverste representant i Finland). Riksdagens lovgivende makt var også begrenset av tsarens muligheten til å nedlegge veto mot lovene, uten en tidsbegrensning om han skulle nedlegge veto eller ikke (se, for eksempel, Seppo Zetterberg et al. eds. A Small Giant of the Finnish History / Suomen historian pikkujattilainen, Helsinki: WSOY, 2003; Allan Tiitta and Seppo Zetterberg, eds. Finland Through the Ages / Suomi kautta aikojen, Helsinki: Reader´s Digest Ltd. 1992).

Resultater
----------

|  | Totalt | Sammenligning forrige valg | Ref |
| --- | --- | --- | --- |
| **Valgdeltakelse** | 64,4% | -6,3 |  |

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Parti** | **Seter** | **%** | **Stemmer** |
| Finlands sosialdemokratiske parti | 83 | 38,40% | 310 826 |
| Finska partiet | 55 | 25,44% | 205 892 |
| Ungfinska partiet | 26 | 14,23% | 115 201 |
| Svenska folkpartiet | 24 | 12,74% | 103 146 |
| Agrarförbundet | 10 | 6,39% | 51 756 |
| Kristne arbeideres liga | 2 | 2,33% | 18 848 |
| Andre |  | 0,47% | 3 772 |
| Totalt | 200 | 100,00% | 809 441 |
| Kilde: Suomen virallinen tilasto 29 A, 8 (Tilastollinen päätoimisto), s. 35. |

Referanser
----------

1. ↑  Tilastokeskus hos stat.fi
2. ↑  TAULUKKO: Eduskuntavaalit 1907-2003 Arkivert 24. januar 2007 hos Wayback Machine. hos vaalit.fi
**Egil Hagen** (født i 24. juli 1922, død 12. oktober 1986) var en norsk krigsflyver. Hagen vokste opp på Lena på Østre Toten.

Etter å ha deltatt i kampene i 1940 flyktet Hagen til Sverige, så over til England og ble sendt til Little Norway i Toronto for flygerutdannelse. Han deltok siden i invasjonen av Normandie og i kampene i Frankrike og Tyskland. Han er blant annet kjent for å ha blitt skutt ned seks ganger.

Egil Hagen (i midten) med norske bakkemannskaper på kontinentet
For sin krigsinnsats ble Hagen dekorert med Krigsmedaljen, Deltagermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70 års medalje og en rekke utenlandske ordner og medaljer.

Referanser
----------

1. ↑   Fanger.no, www.fanger.no, besøkt 1. september 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 13. oktober 1986[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Nekrolog over Egil Hagen». *Aftenposten*. Oslo. 15. oktober 1986. s. 15.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
En **riksfyrste** (tysk *Reichsfürst*, latin *princeps regni*) var i Det tysk-romerske rike et adelig statsoverhode med personlig stemme (*virilstemme*) i riksdagen. Riksfyrstens territorium var riksumiddelbart, det vil si ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren.

Det fantes både geistlige og verdslige riksfyrster. De geistlige fyrstene omfattet fyrsterkebiskoper og fyrstbiskoper, men også enkelte riksprelater ble opphøyet til riksfyrstestanden. Blant de verdslige riksfyrstene var opprinnelig kongen av Böhmen, rikets hertuger samt mark-, pfalz- og landgrever.

Både antallet riksfyrster og balansen mellom den geistlige og den verdslige *benken* varierte sterkt gjennom rikets historie. Fyrstehus kunne på den ene siden dø ut, forlate Det tysk-romerske rike eller bli mediatisert av (dvs. lagt til) andre fyrstehus. På den andre siden ble nye statsoverhoder opphøyet i fyrstestanden, mens en del eksisterende fyrstehus delte seg opp i flere linjer.

Den følgende tabellen gir en oversikt over variasjonen i antallet riksfyrstedømmer:

| År | 1190 | 1521 | 1755 | 1792 | 1803 | 1806 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Geistlige:** | 92   | 53   | 38   | 36   | 3   | 2   |
| **Verdslige:** | 22   | 24   | 47   | 66   | 92   | 85   |

Se også
-------

* Fyrste
* Kurfyrste

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
| Badminton underSommer-OL 2020 |
| --- |
|  |
| Kvalifisering |
| Singel | menn | kvinner |  |
| Dobbel | menn | kvinner | mixed |
| * v
* d
* r
 |

**Kvalifiseringen til badmintonkonkurransen under Sommer-OL 2020** begynte 29. april 2019 og skulle vare frem til 26. april 2020, men ble utsatt ett år på grunn av koronaviruspandemien, slik at siste dag for å kvalifisere seg ble 25. april 2021. 172 badmintonspillere vil kvalifisere seg i fem forskjellige øvelser.

Kvalifiseringsstandarder
------------------------

Kvalifiseringen vil basere seg på verdensrankinglisten til BWF. Den endelige listen vil bli publisert 30. april 2020 og vil inneholde 16 par i dobbelturneringene og 38 spillere i singelturneringene. 

Kriteriene er som følger:

* Singel:
	+ Ranking 1-16: Spillere blir valgt etter tur. Hver nasjon kan melde på opptil to spillere hvis begge er innenfor topp 16.
	+ Ranking 17 og under: Spillere blir valgt etter tur. Hver nasjon kan melde på opptil en spiller.
* Dobbel:
	+ Ranking 1–8: Par blir valgt etter tur. Hver nasjon kan melde på opptil to par hvis begge er innenfor topp 8.
	+ Ranking 9 og under: Par blir valgt etter tur. Hver nasjon kan melde på opptil ett spiller.

Hver av de fem konfederasjonene vil være garantert en plass i hver øvelse. Hvis dette ikke skjer via vanlig kvalifisering vil den høyest rankede spilleren/paret bli kvalifisert. En nasjon kan maksimalt melde på to spillere/par via dette konfederasjonssystemet.

Vertsnasjonen Japan vil ha muligheten til å melde på en kvinne og en mann til singelturneringene, men også Japan kan melde på to spillere hvis de kvalifiserer seg via kvalifiseringssystemet. I tillegg vil seks kvalifiseringsplasser bli gitt til nasjoner som blir invitert via Tripartite Commission Invitation.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Qualification System - Games of the XXXII Olympiad - Badminton» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 27. mars 2019.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 8. juni 2019. Besøkt 27. mars 2019.
**Egil Hagen** (født 29. august 1912, død 29. juli 2004) var en norsk kabaretartist, komponist og tekstforfatter.

Hagen gjorde seg først bemerket som medlem av 6 Syngende Studenter, som spilte til inntekt for hjelpearbeid i vinterkrigen. Under 2. verdenskrig var han skuespiller og tekstforfatter i revyer på Chat Noir og Edderkoppen teater. Vinteren 1944–45 presenterte han sin egen Kabaret Avec på Carl Johan Teatret.

På 1950-tallet ble han kjent for et større publikum ved å introdusere franske sanger i Norge. Han skrev også egne sanger på fransk og i fransk stil. Han turnerte med teater, vareshow og mannekengoppvisninger, og spilte alltid sine franske viser. Til den populære franske sangen «A media luz» skrev han den norske teksten «Fortell meg Mary Ann».

På 1960-tallet hadde han flere TV-programmer som inneholdt kabaretviser og franske viser. Han skrev blant annet den norske teksten til den svenske julesangen «Når en stjerne står tendt» og han skrev teksten til to sanger som vant Melodi Grand Prix i Norge: Nora Brockstedts «Sommer i Palma» i 1961 og Arne Bendiksens «Spiral» i 1964.

Han ble tildelt den franske akademiske orden Ordre des Palmes académiques.

Referanser
----------

1. 1 2   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «NRK TV - Se På Cafe La Palette» **(norsk)**. Besøkt 1. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Egil Hagen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Egil Hagen hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Biografi fra *Norsk pop- og rockleksikon*
* (no) *På Café La Palette - En kabaret med Egil Hagen og Jørg Petter Røeds musette-ensemble.* Første gang sendt på NRK Fjernsynet 6. mars 1964. Besøkt 1. juli 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
Et **riksgrevskap** (tysk *Reichsgrafschaft*) var i Det tysk-romerske rike et riksumiddelbart grevskap. Riksgreven var ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var riksgrevskaper selvstendige stater.

Rundt 1521 fantes det 144 riksgrevskaper. Tallet sank til 99 innen 1792 fordi grevehus døde ut eller ble opphøyet i riksfyrstestanden, eller fordi riksgrevskap ble mediatisert (dvs. innlemmet i større nabostater) eller forlot riket. På den andre siden kom enkelte nye riksgrever til ved delingen av grevehus eller på grunn av opphøying i riksgrevestanden. Ved oppløsningen av Det tysk-romerske rike mistet begrepet sin betydning og mange riksgrevskaper mistet sin selvstendighet.

Langt fra alle grever i Det tysk-romerske rike var riksgrever. De fleste grever var underlagt andre lensherrer, f.eks. hertuger. Riksgrevetittelen innebar altså privilegier som gikk utover de som vanlige grever hadde. Riksgrevene hørte f.eks. til riksstendene, var altså representert ved riksdagene, men hadde ikke personlig stemmerett. Fra 1600-tallet organiserte riksgrevene seg i fire kollegier, som kunne avgi én felles stemme hver (*kuriatsstemme*). Disse kollegiene ble kalt den frankiske, schwabiske, westfalske og wetterauiske «grevebenk» (*Fränkische*, *Schwäbische*, *Westfälische* og *Wetterauische Grafenbank*). Mot slutten av Det tysk-romerske rike hadde disse grevebenkene flere medlemmer enn det fantes selvstendige riksgrevskaper. Det var to grunner til dette: For det første ble en del riksgrevskaper overtatt av riksfyrster. Selv om riksgrevskapet dermed var blitt innlemmet i en annen stat, gikk ikke dets stemme tapt, men ble ivaretatt av fyrsten. For det andre ble det fra slutten av 1600-tallet delt ut personlige riksgrevetitler. Slike riksgrever, også kalt *personalister*, var altså ikke herskere over noe eget territorium.

De fleste forhenværende riksgrevskaper ble i 1806 mediatisert gjennom medlemslandene i Rhinforbundet. Resten ble opphøyet i fyrstestanden og fortsatte som suverene stater. Før opprettelsen av Rhinforbundet fantes det ennå 74 riksgrevskaper.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Egil Husby** (født 1913 i Kristiansund, død 2007 samme sted) er en norsk forfatter, tidligere lektor ved Atlanten videregående skole i Kristiansund og på Raufoss. I 1943 tok han språklig-historisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo med historie som hovedfag. 

Har som pensjonist forfattet bøker om Nordmøre Sparebanks historie gjennom 150 år (1984), historien til Grand Hotel i Kristiansund, samt bind 6 av Kristiansunds historie. Dessuten har Husby forfattet en rekke artikler publisert i lokale årbøker.

Husby er tildelt en rekke utmerkelser for sitt arbeid. I 1983 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull, overrakt av fylkesmannen. I 1994 fikk han igjen Kongens fortjenstmedalje, denne gang i sølv. Han fikk Kristiansund kommunes kulturpris i 1982, han ble æresmedlem i Nordmøre historielag i 1980, og ble i 1989 tildelt Kuliprisen. 

Han var i mange år leder for Nordmøre historielag, og styremedlem i Nordmøre museum.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 6. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Jan H.Leithe og Einar Lystad: Egil Husby. I *Årbok for Nordmøre* 1994.
* 

* (no) Publikasjoner av Egil Husby i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Bendelormer** er en gruppe flatormer. De egentlige bendelormene, Eucestoda, omfatter tretten ordener og til denne gruppen regnes alle menneskenes og husdyrenes bendelormer. De er lange og flate. De minste artene er bare noen millimeter lange, mens de største kan bli over 9 meter lange.

Utseende
--------

Kroppen er ofte tredelt, med *scolex* («hode»), *strobila* («hals») og en lang kropp som er sammensatt av flere små ledd, kalt *proglottid*. Skolex er rundt og er utstyrt med haker eller sugekopper slik at bendelormen kan feste seg til verten. Her sitter også nerveceller og sanseorgan. Nye proglottider dannes kontinuerlig bak hodet gjennom strobilering. De har ikke tarmkanal. Næringen tas opp gjennom kroppsveggen.

Levevis
-------

Bendelormer lever i kroppshulen eller tarmen til virveldyr som parasitter. Kroppen kan bestå av mellom 1 og 45 000 små segment. Hvert av segmentene er begynnelsen på en ny bendelorm. Hvert segment har både hunnlige og hannlige kjønnsorgan, enten på den ene eller begge sider av segmentet. Segmentene nærmest hodet og halsen er yngst og ikke utviklet. Segmentene lengre bak er ferdig utviklet, det vil si kjønnsmodne bendelormer. De aller siste segmentene har også befruktede egg. 

Livssyklusen er komplisert. Bendelormer lever i tarmen eller kroppshulen til sin vert, et virveldyr. De er enormt fruktbare, men bare ganske få av avkommet kommer så langt at de blir fullt utvokste. De fleste artene må innom to ulike verter. Det første «stadiet» forlater verten sammen med dens avføring. Dette er larvestadiet og dersom det lykkes for bendelormen vil den finne sin mellomvert, et virveldyr eller noen ganger hos virvelløse dyr. Her utvikles den og lever som parasitt. Bendelormen finner sin «sluttvert» vanligvis ved at denne spiser «mellomverten».

Noen bendelormer
----------------

* Oksebendelorm, *Taenia saginata* – finnes i Norge.
* Svinebendelorm, *Tenia solium* – finnes i Norge.
* Menneskets brede bendelorm (fiskebendelormen), *Diphyllobothrium latum* – finnes i Norge.
* *Revens dvergbendelorm* – Ikke i Norge, men finnes på Svalbard og i Mellom-Europa, nord til Danmark. Særlig på hunder og rødrev.

Referanser
----------

1. ↑  Snl, bind 2

Eksterne lenker
---------------

* (en) *bendelormer* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *bendelormer* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *bendelormer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *bendelormer* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *bendelormer* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *bendelormer* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *bendelormer* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *bendelormer* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cestoda* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cestoda* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Andy Capp** er en engelsk, humoristisk tegneserie om den late, fotballinteresserte og øldrikkende arbeiderklassemannen Andy Capp. Serien ble skapt og tegnet av Reg Smythe. og stod første gang på trykk i den britiske avisa *The Daily Mirror* i 1957. Tegneserien ble en stor suksess og var lenge den mest populære daglige avisstripen i Storbritannia. Den ble også syndikert til aviser i mange andre land. Serien går fortsatt i flere aviser, også norske. 

Seriens tittel er et ordspill på det engelske ordet *«handicap»*.

Bakgrunn
--------

Opprinnelig var tegneserien en «enruter» men ble senere utvidet til en «4-ruter». Seriens hovedperson Andy Capp er en helt vanlig britisk arbeider. Det han liker best er å drikke seg full, spille fotball, spille på hester, fiske (og aldri fange noe større enn en gullfisk), ligge på sofaen og å krangle med kona Flo. 

Fram til midten på 1980-tallet hadde Andy Capp alltid en sigarettsneip hengende i munnviken. Men da dette ble politisk ukorrekt, ble han ikke lengre avbildet med sigarettsneipen. Det ble også slutt på å avbilde kranglene han hadde med sin kone, da dette også ble oppfattet som politisk ukorrekt. Andys kjennemerke er en caps i form av en britisk sikspens som er godt trukket ned over ansiktet. Hvordan han i det hele tatt kan se, er et mysterium.

På slutten av 1980-tallet spilte James Bolam Andy Capp i en tv-serie basert på tegneserien. Men det ble ingen hit, slik at ble med den ene sesongen.

Reg Smythe døde den 13. juni 1998, men serien er blitt ført videre av flere anonyme tegnere.

Andy Capp i Norge
-----------------

Andy Capp debuterte i Norge som daglig stripe i Dagbladet tidlig på 1960-tallet, hvor den gikk under flere tiår. I perioden 1962-69 utga Stabenfeldt forlag seks pocketbøker med serien (i liggende format); 1970-73 kom sju nye pocketbøker (stående format), de fire første fra Romanforlaget og resten fra Nordisk forlag. Romanforlaget utga også Andy Capp som eget tegneserieblad 1970-71 (4 respektive 2 numre). Serien er også utgitt som julehefte tre ganger; 1985 (Hjemmet), 1999 (Bladkompaniet) og 2004 (Egmont). Andy Capp trykkes fortsatt i enkelte mindre norske aviser.

Eksterne lenker
---------------

* *Andy Capp*, British Cartoon Archive, Universitetet i Kent
* Daily *Andy Capp* comics hos Creators Syndicate

Portal: Tegnerserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Velutinodorcus japonicus*** (også kjent som *Dorcus japonicus*) er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (15-25 millimeter), matt, lysbrun hjortebille. I likhet med de andre artene i slekten *Velutinodorcus* er overflaten fløyelsaktig, og hannens kjever er lite forstørrede slik at det blir liten forskjell mellom kjønnene i utseende. Den er noe slankere enn de andre *Velutinodorcus*-artene. Hannens mandibler er omtrent så lange som hodet, kort sigdformede uten påfallende tenner. Hodet er noe utvidet mot sidene under fasettøynene. Dekkvingene har fine punktrader og oppstående, hårlignende skjell. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene er mindre, omtrent halvparten av hodets lengde.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Japan.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten blir ofte plassert i slekten *Dorcus*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Dorcini
						* Slekten *Velutinodorcus* Maes, 1992
							+ ***Velutinodorcus japonicus*** (Nakane & Makino, 1985)

Kilder
------

* Oversikt over artene
* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Velutinodorcus japonicus* hos NCBI Rediger på Wikidata
* [ Bilde av en hann]
* Bildegalleri[*død lenke*]
* (en) Dorcus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Sunshine Dad*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Edward Dillon.

Handling
--------

Historien begynner med tyveriet av et hellig diamant-bånd fra en hindu-helligdom. Men Grev Kotschkoff, som står bak tyveriet, oppdager snart at noen er på sporet etter ham. For å hindre dem ber han enken Marrimore om å ta vare på juvelene for ham. Hun bærer snart dette båndet som et strømpebånd, og under en dans faller dette av.

Kort tid senere blir båndet plukket opp av Alonz Evergreen, en middelaldrende skuespiller. Han jobber ikke lenger, og lever på de pengene han kan få fra sin hardtarbeidende sønn. Evergreen som er forelsket i Marrimore, leser en annonse i avisen om retur av juvelene. Han tror at han kan øke sin egen gunst hos enken, ved å sende tilbake båndet. Men problemene deres har bare så vidt begynt.

Skuespillere
------------

* DeWolf Hopper Sr. som Alonzo Evergreen
* Fay Tincher som enkefrue Marrimore
* Chester Withey som Grev Kottschkoiff
* Eugene Pallette som Alfred Evergreen
* Jewel Carmen som Charlotte

Referanser
----------

1. ↑  Sunshine Dad
2. ↑  SUNSHINE DAD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sunshine Dad* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sunshine Dad* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Sunshine Dad* på Silent Era Rediger på Wikidata
ProvinsflaggetProvinsflagget
*Provinsens beliggenhet*
**Utrechts flagg** er en kombinasjon av to andre flagg. Utrecht stifts hvite kors i et kvadratisk, rødt felt er plassert øverst til venstre mot flaggstangen i erkebispedømmet Utrechts horisontalt delte hvite og røde flagg.

Utrecht fikk ikke et offisielt fastlagt flagg før i 1952. I 1938 ble et flaggdesign laget spesielt for dronning Wilhelminas førtiårs jubileum som dronning av Nederland. Dette flagget ble ikke sett som et tydelig symbol blant annet på grunn av fargevalget, og i 1951 ble provinciale Staten gitt rådet at de burde la et nytt flagg bli designet.

Beskrivelse
-----------

Flagget ble fastlagt av *provinciale Staten* (tilsvarende den politiske delen av den norske fylkeskommunen) 15. januar 1952: Rektangulært, forholdene er 2:3. Flagget er horisontalt delt i to like deler, øvre del er sølv (hvitt) og nedre del er rød. I øvre venstre hjørne er et hvitt kors på rød bunn innsatt.

Se også
-------

* Liste over nederlandske provinsflagg
En ambulanse.
En brannbil.
En politibil.
Et **utrykningskjøretøy** er et spesialbygd kjøretøy beregnet for bruk hos nødetater, eller andre som er berettiget, for å bedre hurtighet og fremkommelighet i trafikken. Utrykningskjøretøyer er gjerne utstyrt med sirene og varsellys.

Reglene for utrykningskjøretøyer varierer sterkt fra land til land. Noen land har strengere regler for slike kjøretøy enn andre. Norge er et eksempel på et land med strenge regler. I USA har man mye friere regler. Der kan for eksempel politiet ha lov til å gjøre sine private kjøretøy til utrykningskjøretøy. Vaktselskaper har også samme rett.

Utrykningskjøretøy i Norge
--------------------------

Alle utrykningskjøretøyer skal være godkjent av Regionvegkontoret etter gjeldende forskrift og de tekniske bestemmelsene som gjelder for slike kjøretøy.

Godkjenning gis på bakgrunn av søknad fra kjøretøyets eier/bruker samt vedtak fattet av:

1. *brannsjefen*

* når kjøretøyet tilhører kommunen og disponeres av kommunalt brannvesen
* når annet kjøretøy for et tidsrom av inntil 8 uker er disponert som reserve for godkjent utrykningskjøretøy ved kommunalt brannvesen
* når demonstrasjonskjøretøy blir stilt til disposisjon for kommunalt brannvesen.

2. *politimesteren eller sjefen for de sentrale politiorganene* når kjøretøyet eies, leies eller leases av Staten og disponeres innen vedkommende politidistrikt eller av vedkommende organ.

3. *det regionale helseforetak*

* når kjøretøyet er registrert som ambulansebil, herunder leilighetsambulanse fram til 1. oktober 2006.
* når demonstrasjonsambulanse blir stilt til disposisjon for institusjon som allerede disponerer ambulansebil godkjent som utrykningskjøretøy.
* når bil spesialutstyrt med medisinsk utstyr blir stilt til disposisjon for sykehus eller kommunal legevakt når søknaden er anbefalt av politimesteren. Når det gjelder vedtak for biler i kommunal legevakt, kan slike vedtak kun fattes i løpet av de første 3 år etter forskriftens ikrafttreden. Vedtak fattet i denne perioden er gyldig fram til det bestemmes noe annet. Det regionale helseforetak kan fastsette særlige vilkår eller begrensninger i tilknytning til vedtak etter denne bokstav.
* når kjøretøyet er kommandobil utrustet med sambandsutstyr for koordinering av helsetjenester ved større ulykker og katastrofer og søknaden er anbefalt av politimesteren.

4. *politimesteren* når kjøretøyet disponeres av kommunal brannsjef eller hans nærmeste stedfortreder og vedkommende regelmessig må være i beredskap uten fast vaktsted.

5. *vedkommende militære myndighet* når kjøretøyet tilhører Forsvaret og registreres etter den spesielle ordningen med gule kjennemerker, eller er kjøretøy som disponeres av Forsvaret.

6. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap når kjøretøyet tilhører Sivilforsvaret og ikke går inn under nr. 3.

7. *politimesteren ved Oslo politidistrikt* når kjøretøyet disponeres av Regjeringens biltjeneste eller Stortinget.

8. *politimesteren* i andre tilfelle.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNE
 |
**Carlo Airoldi** (født 21. september 1869 i Origgio), død 18. juni 1929 i Milano) var en italiensk maratonløper, berømt for å ha gått til fots fra Milano til Athen for å være med i OL 1896.

Biografi
--------

### Livet før OL

Airoldi var født i Origgio, i nærheten av Saronno, i en jordbrukerfamilie. Han begynte å delta i idrettskonkurranser, først lokalt, deretter i nasjonal og internasjonal sammenheng, der han beseiret sin store rival, Louis Ortègue fra Marseille. I 1892 vant Airoldi løpet Lecco–Milano, og året etter vant han Milano–Torino. Han ble regnet blant tidens fremste maratonløpere. Den største triumfen var seieren i Milano–Barcelona (september 1895), et løp med tolv etapper på totalt 1050 kilometer. Han fikk 2000 pesetas for denne seieren.

### Olympiaden

Maratonløpere i Athen-OL 1896.
Airoldi ville delta i OL i Athen i 1896, der han ville ha gode sjanser til å vinne. Han trengte imidlertid penger for å reise til den greske hovedstaden. Han ble sponset av sjefen for et kjent tidsskrift, *La Bicicletta*. Airoldi tilbød seg å reise billig, han skulle ferdes til fots gjennom Østerrike, Tyrkia og Hellas – en eventyrlig reise med dagsetapper på 70 kilometer for å nå fram til Athen i tide. Avisen skulle dokumentere reisen og bistå Airoldi med nødvendig informasjon.

Reisen begynte, og strekningen mellom Milano og Split, gjennom Trieste og Fiume, forløp uten bekymringer. Airoldi hadde tenkt å følge Kroatias kyst for deretter å passere gjennom Kotor og Korfu. Før han kom fram til Dubrovnik, falt han og skadet hånden, så han ble tvunget til å ta en to dagers pause i et telt. Han ble frarådet å krysse Albania til fots, så han gikk om bord på et østerriksk fartøy som førte ham til Patras, og derfra fortsatte han turen til Athen langs jernbanelinjene, siden det ikke fantes veier. 

**Spyridon Louis**
Etter den 28 døgn lange ferden viste det seg at Airoldi dessverre ikke kunne delta i maratonløpet. Da han dro til slottet for å melde seg på, ble han intervjuet av OL-komiteen, som mente at pengene som Airoldi hadde vunnet i løpet Milano–Barcelona, innebar at Airoldi var å betrakte som profesjonell idrettsutøver, og dermed var utelukket fra å delta i olympisk sammenheng. Det ble sendt telegram fra Italia, men til ingen nytte: Airoldi fikk ikke lov til å delta. I Italia var oppfatningen at arrangørene ikke ville la en sterk motstander delta i et løp som grekerne selv ville vinne. Airoldi aksepterte aldri avgjørelsen, og ville utfordre maratonløpets seierherre, grekeren Spyridon Louis, men det ble aldri gjennomført.

### Etter OL

På hjemveien forsøkte Airoldi flere ganger å slå Spiridon Louis' rekord, uten å lykkes. Han fortsatte å løpe, hovedsakelig i Lombardia og i Sveits, der han giftet seg og hadde sitt arbeid (han arbeidet i Bern og Zürich). Senere flyttet han til Sør-Amerika for å prøve lykken der.

Litteratur
----------

* Manuel Sgarella, *La leggenda del maratoneta*, Macchione Editore

Eksterne lenker
---------------

* Recensione al testo di Sgarella
* History of Carlo Airoldi and his journey to Athens

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Sunshine Tour** er en turneringsserie (*tour*) i golf for herrer. Den var tidligere kalt *South African Tour*, men navnet ble endret i et forsøk på å utvide nedslagsfeltet. De fleste turneringene arrangeres likevel fortsatt i Syd-Afrika.

Sunshine Tour er en av de seks herretourene som utgjør sammenslutningen av profesjonelle golftourer, International Federation of PGA Tours. Pengepremiene er imidlertid mye mindre enn på de mest fremtredende tourene, og de fremste sydafrikanske golferne foretrekker alltid å spille på PGA-touren eller Europatouren hvis de er kvalifisert, men deltar gjerne i et par store turneringer på Sunshine Tour hvert år. Noen av tourens turneringer arrangeres i samarbeid med Europatouren for å trekke til seg de beste spillerne.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Golf |
| --- |
| 
* Profesjonell golf
* Order of Merit
* World Golf Hall of Fame
* FedEx-cupen
* Verdensranking
	+ kvinner
	+ menn

 |
| Profesjonelle tourer | 
* PGA-touren
	+ menn
	+ kvinner
	+ senior
* Europatouren
	+ menn
	+ kvinner
	+ senior
* Asiatourer
	+ Asiatouren
	+ Australasiatouren
	+ Japantouren
	+ Koreatouren
* Andre tourer
	+ Canadatouren
	+ Challenge-touren
	+ Korn Ferry-touren
	+ Latinamerikatouren
	+ Sunshine-touren

 |  |
| Major-turneringer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Menn | The Masters • US Open • The Open • PGA Ch'ship |
| Kvinner | ANA Inspiration • US Open • PGA Ch'ship • Evian Ch'ship • British Open |

 |
| Organisasjoner | EGA • LPGA • NGF • NPGA • R&A • The PGA • USGA • USPGA |
| 
* Portal
* Kategori

 |
**Nguyễn Hữu Thọ** (født 10. juli 1910 i Ben Luc i Long An-provinsen i Mekongdeltaet, død 24. desember 1996 i Hanoi) var en vietnamesisk politiker.

Han var leder av sentralkomitéen i FNL fra 1961, statsminister i den kortvarige Republikken Sør-Vietnam etter Saigons fall og fram til gjenforeningen, og var fungerende president i Vietnam i perioden 30. mars 1980 til 4. juli 1981.

Bakgrunn
--------

Han var en fransk-utdannet advokat fra Cochinkina og medlem av den franske seksjonen av den sosialistiske Den andre internasjonalen samt deltaker i den vietnamesiske uavhengighetskampen. Han ble i 1948 medlem av *den vietnamesiske nasjonale folkelige liga* (Liên Việt) og fra 1949 gikk han inn i Det vietnamesiske kommunistparti. Han var fengslet i årene 1950-1952 og kom senere til å støtte Genève-avtalen av 1954, men sto i opposisjon til Sør-Vietnams president Ngô Đình Diệm, og ble fengslet av Diệm i november samme år.

Vietnamkrigen
-------------

Han lyktes først å rømme i 1961 og ble da leder av sentralkomitéen i FNL, og senere i *Den provisoriske revolusjonære regjeringen i republikken Sør-Vietnam* (vietnamesisk Chính Phủ Cách Mạng Lâm Thời Cộng Hòa Miền Nam Việt Nam) da denne ble opprettet i 1969, en post han hadde for resten av Vietnamkrigen. Etter Saigons fall ble han først leder av overgangsstyret fram til gjenforeningen, da han ble en av visepresidentene i Vietnam. Da president Tôn Đức Thắng døde 30. mars 1980 var han fungerende president fram til Trường Chinh ble utnevnt til ny president 4. juli 1981.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Nguyen Huu Tho, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Nguyen-Huu-Tho, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Munzinger Personen, oppført som Nguyen Huu Tho, Munzinger IBA 00000010869, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Canada** deltok med ti deltakere i de **paralympiske vinterlekene 2006** i Torino. De var en av fem nasjoner som deltok i alle fire idretter; de fire andre var Amerikas forente stater, Italia, Norge og Sverige.

Medaljer
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Gull | Sølv | Bronse | **Totalt** |
| **Canada** | 5 | 3 | 5 | 13 |

### Gull

Nordiske grener
12. mars: Brian McKeever, 5 km langrenn for menn, synshemmede
15. mars: Brian McKeever, 10 km langrenn for menn, synshemmede
Alpin skiidrett
16. mars: Lauren Woolstencroft, storslalåm for kvinner, stående
Rullestolcurling
18. mars: Chris Daw, Gerry Austgarden, Gary Cormack, Sonje Gaudet, Karen Blachford
Kjelkehockey
18. mars: Bradley Bowden, Benoit St. Amand, Raymond Grassi, Todd Nicholson, Billy Bridges, Jean Labonte, Greg Westlake, Shawn Matheson, Dany Verner, Marc Dorion, Hervé Lord, Paul Rosen, Mark Noot, Graeme Murray, Jeremy Booker
### Sølv

Alpin skiidrett
12. mars: Chris Williamson, utfor for menn, synshemmede
13. mars: Lauren Woolstencroft, super-G for kvinner, stående
Langrenn
19. mars: Brian McKeever, 20 km for menn, synshemmede
### Bronse

Skiskyting
14. mars: Brian McKeever, 7,5 km for menn, synshemmede
Alpin skiidrett
14. mars: Kimberly Joines, super-G for kvinner, sittende
14. mars: Christ Williamson, super-G for menn, synshemmede
Langrenn
15. mars: Colette Bourgonje, 5 km for kvinner, sittende
18. mars: Colette Bourgonje, 10 km for kvinner, sittende

Deltakere
---------

Rullestolcurling
Gerry Austgarden, Karen Blachford, Gary Cormack, Chris Daw, Sonja Gaudet
Nordiske grener
Jean Thomas Boily, Colette Bourgonje, Brian McKeever, Jimmy Pelletier, Shauna Maria Whyte
Kjelkehockey
Jeremy Booker, Bradley Bowden, Billy Bridges, Marc Dorion, Raymond Grassi, Jean Labonte, Herve Lord, Shawn Matheson, Graeme Murray, Todd Nicholson, Mark Noot, Paul Rosen, Benoit St. Amand, Dany Verner, Greg Westlake
Alpin skiidrett
Jeff Dickson, Arly Fogarty, Matthew Hallat, Kimberly Joines, Brad Lennea, Scott Patterson, Jeffery Penner, Daniel Wesler, Chris Williamson, Lauren Woolstencroft

Kilder
------

* Athletes and teams list by NPC

Se også
-------

* Canada ved de paralympiske leker

| * v
* d
* r
Nasjoner som deltar under de Paralympiske vinterleker 2006 |
| --- |
| 
* Andorra
* Armenia
* Australia
* Belarus
* Belgia
* Bulgaria
* Canada
* Chile
* Danmark
* Finland
* Frankrike
* Iran
* Italia
* Japan
* Kasakhstan
* Kina
* Kroatia
* Latvia
* Mexico
* Mongolia
* New Zealand
* Norge
* Polen
* Russland
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Sør-Afrika
* Sør-Korea
* Tsjekkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* USA
* Østerrike

 |

| * v
* d
* r
De paralympiske leker |
| --- |
| Sommerleker | 1960 **·** 1964 **·** 1968 **·** 1972 **·** 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1996 **·** 2000 **·** 2004 **·** 2008 **·** 2012 **·** 2016  **·** *2020*  **·** *2024*  **·** *2028* |  |
| Vinterleker | 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1994 **·** 1998 **·** 2002 **·** 2006 **·** 2010 **·** 2014 **·** 2018 **·** 2022 **·** *2026* |
Svartholm festning ved Loviisa i Finland  Foto: Ohto Kokko 
Svartholm festning i FinlandSvartholm festningSvartholm festningSvartholm festning i Finland
**Svartholm festning** (Svartholman merilinnoitus på finsk og Svartholms fästning på svensk) er en nå nedlagt festning ved Lovisa i Finland. Festningen ble bygget mellom 1749 og 1764 av general Augustin Ehrensvärd, sammen med en planlagt landfestning skulle russiske styrker fremrykning ved et angrep mot Sverige hindres, Finland var da en del av Sverige.

Av sentralfestningens seks planlagte bastioner ble kun to ferdigstilt, den pommerske krigen gjorde at arbeidet ble avbrutt i 1757. I 1788 ble festningen opprustet og klargjort. Ved utbruddet av finskekrigen (1808–1809) var arbeidet med klargjøringen dog delvis ferdig og av kanoner fantes kun en tredjedel av det man anså som nødvendig for et effektivt forsvar.

Ved det russiske angrepet på den finske delen av Sverige i 1808 ble festningen beleiret og etter kort tid overgitt av dets kommandant Carl Magnus Gripenberg uten tap, etter finskekrigen ble festningen avleggs og ble lagt ned.

Eksterne lenker
---------------

* Svartholm festnings nettsted
* Finske statlige Museiverkets nettside om Svartholm (svensk)
* Byen Loviisas nettsside om festningen
Svarthukdalen på kartet over SvalbardSvarthukdalenSvarthukdalenSvarthukdalen på kartet over Svalbard
**Svarthukdalen** er en geologisk forsenkning mellom Svarthukfjellet i syd og Tjuvfjordhorga i nord på Edgeøya, Svalbard. Svarthukdalen gjennomskjærer øyens sydøstre utstikker fra kyst til kyst, fra Halvmånesundet i sydøst til Tjuvfjorden i nordvest. Berggrunnen i dette området består av sort skifer, som har gitt tidligere betegnende navn på flere geografiske steder i egnen.

Dalen fikk sitt navn av engelske sjømenn på 1600-tallet på grunn av fargen på det omliggende berget, *Negro Point*, på norsk *Negerpynten*. I 2023 ble navnet endret fra *Negerdalen* til *Svarthukdalen* etter klage fra Antirasistisk Front.

Referanser
----------

1. ↑  «Vil bevare Negerfjellet». *Svalbardposten*. 23. juli 2015. Besøkt 13. mai 2023.
2. ↑  «Polarinstituttet vil bevare Negerfjellet, Negerpynten og Negerdalen». *Dagbladet.no*. Besøkt 21. mars 2016.
3. ↑  «Polarinstituttet endrer tre stedsnavn på Svalbard etter rasismeanklager». *Dagsavisen.no* **(norsk)**. 12. mai 2023. Besøkt 13. mai 2023.
4. ↑  NRK (25. mai 2023). «Polarinstituttet bekrefter nye stedsnavn på Svalbard». *NRK*. Besøkt 25. mai 2023.

Kilder
------

* Negerdalen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Eksterne lenker
---------------

* Nordlys.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Wairakei kraftverk
Geotermisk boring ved Te Mihi vest for Wairakei
**Geotermisk energi på New Zealand** står for om lag 10 % av landets produksjon av elektrisk energi, med en installert effekt på rundt 600 MW. Sammen med noen få andre land har New Zealand tallrike geotermiske felt som kan utnyttes for energiproduksjon, og kan vise til noen av verdens første geotermiske energiverk i stor skala.

Geotermiske felt
----------------

Utforsking av New Zealands geotermiske felt har vært svært omfattende, og i løpet av 1980-årene var de fleste feltene kartlagt. Av 129 felt, er 14 i 70–140 °C-området, sju i 140–220 °C-området og 15 i >220 °C-området. Høytemperaturfeltene er hovedsakelig konsentrert rundt Taupos vulkanske sone sentralt på Nordøya, men det finnes geotermiske felt spredt over hele landet, fra Ngawha Springs i Northland til tallrike varme kilder på Sørøya, de fleste assosiert med forkastninger og andre tektoniske formasjoner.

Liste over geotermiske kraftverk på New Zealand
-----------------------------------------------

| Navn | Kapasitet (MW) | Prod.start | Kommentar |
| --- | --- | --- | --- |
| Kawerau | 100 | 2008 |
| Mokai | 112 | 2000, 2005, 2007 |
| Nga Awa Purua | 140 | 2010 |  |
| Ngawha | 27 | 1998, 2008 |
| Ohaaki | 50 | 1989 | Opprinnelig 104 MW, nedgang pga. reduksjon i dampreservoaret |
| Poihipi | 55 | 1997 |
| Rotokawa | 35 | 1997 |
| Wairakei | 176 | 1958, 2005 |

Referanser
----------

1. 1 2  Geothermal Energy and Electricity Generation Arkivert 2. juni 2010 hos Wayback Machine. New Zealand Geothermal Association. Besøkt 1. juni 2010)
2. ↑  Geothermal Fields Arkivert 2. juni 2010 hos Wayback Machine. New Zealand Geothermal Association. Besøkt 1. juni 2010

Eksterne lenker
---------------

* Geothermal energy in New Zealand Fra *Te Ara Encyclopedia of New Zealand*
**Kristian Elias Stein** (død 1943) var leder av Stein-organisasjonen, en norsk motstandsgruppe under andre verdenskrig. Gruppen organiserte på det meste omkring 1500 personer, og var aktive på Vestlandet med utgangspunkt i Bergen fra sommeren 1940 til oktober 1941. Tyskerne fant lister over medlemmene, og rullet opp organisasjonen. Kristian Stein ble derfor henrettet av tyskerne i 1943.

Hans krigsinnsats
-----------------

Kristian Elias Stein (1901–1943) var motstandsgruppas leder. Han ble henretta i Hamburg i juli 1943.
Steinorganisasjonen var ei motstandsgruppe i Bergen under andre verdenskrig. Den ble ledet av postekspeditør Kristian Elias Stein, og var i aktivitet fra sommeren 1940 til oktober 1941.

Gruppa var involvert i en rekke forskjellige motstandsaktiviteter, som illegale aviser, Nordsjøfarten, etterretningsvirksomhet, radiosendinger og våpenøvelser. Den vokste seg stor, og hadde mot slutten opp mot 1500 medlemmer.

Den 2. oktober 1941 slo Gestapo til mot organisasjonen. Mer enn 200 medlemmer, blant dem Kristian Stein, ble arrestert. 204 ble sendt til Tyskland, og ankom Kiel som NN-fanger den 12. mai 1942. Stein ble henrettet i Hamburg den 16. juli 1943. Samme skjebne ble åtte andre medlemmer til del, mens 46 døde under fangenskapet eller rett etter krigen som følge av at de hadde fått helsa ødelagt i konsentrasjonsleir.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Fanger.no, oppført som Kristian Elias Stein, norsk fangeregister person ID 32937, besøkt 20. august 2022[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Norsk krigsleksikon 1940–45. Utg. Cappelen. Oslo. 1995. Digital versjon på Nettbiblioteket
* Eitingerrapporten i NOU 1998:12, kap. 11.6.6.1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
*Se også komponisten og musikkforskeren Georg Reiss (1861–1914)*

**Georg Michael Reiss** (født 25. november 1956) er en norsk jazzmusiker (klarinett og saksofon), kjent fra flere innspillinger innen dixieland- og klezmer-tradisjonen.

Biografi
--------

Reiss er sønn av Helge Reiss og Marit Billington, og utdannet ved Norges musikkhøgskole (1982). Reiss har turnert for Rikskonsertene (1979–), samt vikariert i Kringkastingsorkestret og Den Norske Operas orkester.
Han har spilt i duo med ragtime-pianist Morten Gunnar Larsen, i Ytre Suløens Jassensemble (1987–90), i Magnolia Jazzband og Ophelia Ragtime Orchestra, samt
Tor Einar Bekken and the Bookerizers, Majken Christiansens Swing Society,
såvel som Gjertruds sigøynerorkester og David Arthur Skinner. 

Den senere tid har han turnert med organisten Ulf Nilsen og fremsyningen *Two of a kind*, samt medvirket på innspillinger av jødisk-arabiske sanger med Miriam Segals gruppe Mirele med blant annet Tom Karlsrud og Helge Ellingsen.
Selv leder han gruppen Streif.
I hans egen **Georg Reiss kvartett** medvirker Håkon Gjesvik piano,
Torstein Ellingsen bass trommer Audun Ellingsen bass.

Georg Reiss spiller også det ungarske instrumentet Tárogató og er også universitetslektor på Norges musikkhøgskole.

Diskografi (utvalg)
-------------------

Med Magnolia Jazzband
* 1982: *New Orleans Gospel I Molde Kirke* ‎(Herman Records), med Lillian Boutté
* 1988: *Anytime* (G.H.B. Records)

Med Ytre Suløens Jass-ensemble
* 1992: *Sacred Concert* ‎(Herman Records), med Rhoda Achieng Gravem og Oslo Kammerkor

Med Mirele
* 2003: *In The Beginning* ‎(Miracle Records)

Med Ulf Nilsen
* 2005: *Two Of A Kind* (Lærdal Musikkproduksjon)

Referanser
----------

1. ↑  «Georg Michael Reiss». Norges musikkhøgskole. Arkivert fra originalen 9. august 2019. Besøkt 12. oktober 2017.
2. ↑  «Georg Michael Reiss». Discogs.com. Besøkt 12. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |

Portal: Jazz
**Victor Derek Marley** (født 27. desember 1969) er norsk kirkeleder. Marley tiltrådte stillingen som unionsleder for Syvendedags Adventistkirken i Norge 1. august 2017. Han overtok etter Reidar J. Kvinge.

Biografi
--------

Marley er født og oppvokst i Storbritannia. Han ble født i Gateshead, Newcastle-upon-Tyne, men hans familie også bodde perioder i Glasgow, Manchester og Watford. Han studerte Systematic Theology ved Newbold College i Bracknell i England. Der tok han både en BA og MA i teologi.
Etter fullført utdannelse i teologi, arbeidet Marley som pastor i England, først i Essex og East Anglia og så tilbake til Newbold College som pastor for "contemporary" kirken og to andre små kirker. Han flyttet til Norge i 2002 og arbeidet i Syvendedags Adventistkirkens barne- og ungdomsavdeling. Fra 2005 til 2017 var han leder for Syvendedags Adventistkirkens barne- og ungdomsavdeling. Marley er grunnlegger og tidligere leder for SABU (Syvendedags Adventistkirkens barne- og ungdomsforening).

Referanser
----------

1. ↑  «Marley ny leder i Norge». *Adventist*. Besøkt 11. november 2019.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. oktober 2018. Besøkt 18. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 18. oktober 2018 hos Wayback Machine.
* 
*
Årlig lagdeling og sirkulasjon i en innsjø
Et **sprangsjikt** er et lag i en lagdelt vannmasse der det skjer en raskt endring i en av egenskapene til vannet. Dette kan for eksempel være en kjemoklin eller en termoklin.

Vann har størst tetthet ved temperatur på 4 °C. Om sommeren vil vannet i en innsjø være varmt i overflaten og stadig kaldere nedover i vannmassene. Dette gir en stabil lagdeling slik at vannet holder seg i omtrent samme høyde og sirkulasjonen stort sett skjer horisontalt. Om vinteren er det isen på overflaten og det kalde vannet rett under isen som er lettest på grunn av minst tetthet. 

Sommer og vinter vil dype innsjøer i tempererte strøk ha et sprangsjikt (termoklin) der temperaturen er 4 °C. Dette sprangsjiktet adskiller overflatevann og dypvann, og oppløste og flytende stoffer kan ikke utveksles mellom lagene. Vår og høst er temperaturen i hele vannmassen nær 4 °C, og det oppstår vertikale vannstrømmer, som blander alt vannet i innsjøen. Dette omblandingen er viktig for livet i innsjøen, ettersom den bringer oksygen ned på dypet og næringsstoffer opp i overflaten.

En forsøker alltid å plassere inntak av drikkevann og kjølevann under sprangsjiktet for å sikre vann uten smittestoffer, med lav temperatur og en stabil kjemisk tilstand. Under vår- og høstsirkulasjonen er det likevel en fare for at forurensninger fra overflaten skal komme ned til inntaket. I disse periodene er raske endringer i humusinnhold og kjemiske parametre ofte en årsak til problemer i driften av vannbehandlingsanleggene.

Utslipp av avløpsvann blir også plassert under sprangsjiktet. Hensikten er at smittestoffer og kloakksøppel ikke skal komme opp i overflaten.
**Wilhelm Georg Moritz Ernst Albert Friedrich Karl Konstantin Eduard Max av Sachsen-Altenburg** (født 13. mai 1900 i Potsdam, død 13. februar 1991 i Breiholz ved Rendsburg) var arveprins av Sachsen-Altenburg. Ettersom hertugdømmet Sachsen-Altenburg ble republikk i 1918 ble han aldri regjerende hertug. Han var tilhenger og støtter av antroposofien.

Georg Moritz var sønn av hertug Ernst II av Sachsen-Altenburg og prinsesse Adelheid av Schaumburg-Lippe. Han hadde en søster, prinsesse Elisabeth, og en bror, prins Friedrich Ernst. I 1907 døde hans bestefar og samme år også hans onkel. Dermed overtok prins Georg Moritz' far som monark den 7. februar 1908 og Georg Moritz ble hertugdømmets tronfølger. Ved farens død i 1955 ble han overhode for huset Sachsen-Altenburg og titulær hertug. Han var barnløs og huset Sachsen-Altenburg døde ut med ham i 1991.

Arveprins Georg Moritz interesserte seg for antroposofi allerede fra ungdommen. Et møte med Siegfried Pickert på begynnelsen av 1930-tallet fikk stor betydning for ham. Hans slott, Schloss Hamborn, ble et senter for antroposofisk aktivitet fra 1931.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Georg Moritz Prinzessin von Sachsen-Altenburg, The Peerage person ID p11098.htm#i110979, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Kristian Andresen Rothaug** (født 10. september 1883 i Strinda, død 15. november 1962 samme sted) var en norsk smelteverksarbeider og politiker (Ap). Han var Meråkers ordfører 1926–1937.

Han var fabrikkarbeider 1899–1904, maskinist fra 1904 og senere arbeidsformann ved Meraker smelteverk i Kopperå. Rothaug ble fagorganisert og medlem av Arbeiderpartiet i 1907. Han var medlem av Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbunds hovedstyre fra 1924, styremedlem i AS Arbeider-Avisen fra 1924, formann i Trøndelag faglige samorganisasjon (LO) 1926–1927, formann i Kopperå arbeidsmannsforening, formann i Meråker arbeiderparti, formann i Inntrøndelag arbeiderparti og medlem av Arbeiderpartiets landskommuneutvalg. Rothaug var medlem av Meråker herredsstyre fra 1914, fra 1926 til 1937 som ordfører. Han var også vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 834[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Andersen, Thor M. (1931). *Norges ordførere 1929–1931*. Oslo: A.M. Hanches Forlag. s. 227.
3. ↑  Friis, Jakob og Hegna, Trond (1936). *Arbeidernes leksikon*. 6. Oslo: Arbeidermagasinets Forlag. s. 144. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  *Norges herredstyrer i jubileumsåret 1937. Nord-Trøndelag fylke.* Redaktør: Ola Aurenes. Stavanger, Dreyers forlag. Side 47