recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tenrikyo** (天理教, *Tenrikyō*) er en misjoæerende monoteistisk japansk religion med rundt **2 millioner** troende. **1,75 millioner troende og 16 833 templer er i Japan, men religionen har tilhengere, steder for tilbedelse og aktiviteter i rundt 40 land.[1] Religionen har sitt utgangspunkt i åpenbaringene som helbredersken Nakayama Miki (1798-1887) anses å ha mottatt fra Gud. Denne guddom, hvis hovednavn er *Tenri-O-no-Mikoto*, kalles *Oyakami* eller *Oyasama* av de troende, der *oya* betyr forelder. Tilhengerne tror at guddommen, som også er kjent under andre navn som *Opphavets kami* og *Sannhetens kami*, først og fremst uttrykte sin vilje gjennom Nakayama, da hun fungerte som «Guds skrin». I mindre grad har Honseki Izo Iburi og andre ledere også spilt en rolle for fremveksten av religionen. *Tenrikyō*s verdslige mål er å lære bort og fremme en kjærlig livsstil, som dyrkes gjennom handlinger som medfølelse og oppmerksomhet. *Glede* betyr også et totalt fravær av grådighet, egoisme, hat, sinne og stolthet.**

Opprinnelse
-----------

Selv om *tenrikyō* har klare shintōrøtter og den konstante årvåkenhet mot negative tanker og følelser har buddhistiske trekk, ser både de troende og det japanske samfunn på *tenrikyō* som en uavhengig religion. Imidlertid ble religionen klassifisert som *shintō* av de japanske regjeringer under den utpreget nasjonalistiske epoken frem til slutten av andre verdenskrig. Tenrikyō er også blitt sammenlignet med en buddhisme som har erstattet nirvana med *kami*, men dette er en grov forenkling. I følge Nakayama Mikis åpenbaringer er den grunnleggende hensikt med menneskelig eksistens å leve *et liv i glede*. Glede kan nærmest sammenlignes med tilfredsheten eller den beskjedne gleden som en person oppnår ved å være helt tilfreds og komfortabel med sitt liv. Ved å spre glede til flere og flere mennesker får vi en verden hvor færre og færre mennesker lar seg styre av grådighet, egoisme, hat, sinne og arroganse.[2]

Hellige skrifter
----------------

De mest ærede skrifter blant de *tenrikyō*troende er *Ofudesaki*, som består av 17 bøker med religiøse dikt. Bøkene er skrevet av bondekvinnen, helbredersken og *jodo*-tilhengeren[3] *Oyasama* (det vil si Nakayama Miki) i perioden 1869-1882, og anses å ha blitt til gjennom den såkalt **automatisk skriving**. Oyasama, sies det, tok opp pennen sin, når Oyakami ville ha den, og begynte å skrive. Dette fant sted, ifølge *tenrikyō*-troen, selv midt på natten i totalt mørke. I bøkene er blant annet instruksjoner om hvordan menneskesinnet kan bringes til å vende tilbake til sin opprinnelige og uforstyrrede tilstand – noe som blant annet kalles «tilbake til opprinnelsen», «den enhjertede frelsen», «sinnet til et tre år gammelt barn» og «bevissthet som klart vann». Bøkene gir instruksjoner for hvordan den søkende gradvis kan komme tilbake til slik opprinnelig tilstand.
**Bjørn Petter Ingebretsen** (født 26. mai 1967 på Flisa) er en norsk fotballtrener og fotballeder som er sportssjef for Mjøndalen.

Spillerkarriere
---------------

Ingebretsen spilte juniorfotball for Grue IL sammen med Ståle Solbakken, og sammen var de på en ukes trening med Arsenal i 1986. Solbakken har beskrevet ham som en «veldig god spiller», men mange skader og mangel på hurtighet satte en stopper for en karriere som toppspiller. Ingebretsen fikk likevel over 300 A-kamper for Grue.

Trenerkarriere
--------------

Ingebretsen begynte tidlig på 2000-tallet som talentutvikler i Buskerud Fotballkrets, før han ble spillerutvikler og juniortrener i NTG / Lyn. Derfra ble han sent i 2005 hentet til Strømsgodset og gitt en stilling som toppspillerutvikler. Under Ronny Deilas suksessrike år som trener i klubben, var Ingebretsen i flere perioder assistenttrener. I oktober 2014 begynte han på det 18 måneder lange kurset for å få UEFA Pro-lisens som trener.

Den 26. mai 2015 fikk Ingebretsen jobben som hovedtrener i Strømsgodset, etter at David Nielsen måtte gi seg. Han trakk seg i 2016 grunnet helseproblemer, og gikk over i en stilling som toppspillerutvikler.

Han var midlertidig hovedtrener for Fredrikstad Fotballklubb i tre kamper høsten 2017. I 2018 tok han igjen over som hovedtrener for Strømsgodset, etter en periode i midlertidig engasjement.

Privatliv
---------

Ingebretsen er gift med Åse Kortgaard, og sammen har de to barn. Sønnen, Bjarne Kortgaard Ingebretsen, er fotballspiller, og assistenttrener for rivalene Mjøndalen IF, og datteren Marte spiller også fotball. Før han fikk jobb i fotballen jobbet Ingebretsen med fengselsomsorg.

Referanser
----------

1. 1 2  «- Gratulerer med dagen! Du får trenerjobben til David Nielsen».. 26. mai 2015. Besøkt 2. juni 2015.  Ekstern lenke i `|nettside=` (hjelp)
2. 1 2 3 4 5  «Bjørn Petter Ingebretsen er ny hovedtrener i Strømsgodset».. Besøkt 2. juni 2015.  Ekstern lenke i `|nettside=` (hjelp)
3. ↑  BP ny sportssjef
4. 1 2 3  «- Den stille ledertypen». Besøkt 8. juni 2015.
5. 1 2 3  Rune Marthinsen (23. april 2012). «Bjørn Petter». Arkivert fra originalen 13. juni 2015. Besøkt 8. juni 2015.
6. ↑  Bjørn Petter Ingebretsen (17. desember 2005). «Om spillerutvikling i nye Strømsgodset». Blå Armé - Online Fanzine. Arkivert fra originalen 13. juni 2015. Besøkt 8. juni 2015.
7. ↑  Magne J. Nilsen (1. desember 2005). «SIF-trenerens nye hjelper». Drammens Tidene. Besøkt 8. juni 2015.
8. ↑  BP tilbake som toppspillerutvikler
9. ↑  Bjørn Petter Ingebretsen tar over FFK i innspurten
10. ↑  «Blir permanent Strømsgodset-trener». *Aftenposten*. NTB. 30. juli 2018. Besøkt 30. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjørn Petter Ingebretsen – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Bjørn Petter Ingebretsen – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata
**Viggo Widerøe** (født 13. august 1904, død 8. januar 2002) var flyver og kjent som stifteren av Widerøes Flyveselskap.
Widerøe regnes som en av pionerene innen norsk luftfart. Han ble utdannet ved Marinens flyvåpen i 1924, var marineflyver en del år til han i 1934, sammen med sin bror Arild (1908-1937) og noen kamerater, startet Widerøes Flyveselskap, som de første årene, fram til krigsutbruddet, drev med taxi-, ambulanse-, skole- og fotoflyging.

Under andre verdenskrig var Widerøe medlem av Torsvik-gruppen i Ålesund. Han ble arrestert under opprivingen av eksportgruppen og ble dømt til tukthusstraff i Tyskland. Widerøe satt fire år i tukthusfangenskap i Tyskland. Hans bror Rolf Widerøe, var da en kjent ingeniør. For om mulig, å forkorte Viggos fengselstid, reiste Rolf til Tyskland og begynte å arbeide for det tyske luftfartsministeriet.

I 1947 var han tilbake som leder for flyselskapet og ledet det frem til 1970. Han kunne se tilbake på mange store bedrifter innen norsk sivil luftfart, bl. a var han flyger i Lars Christensens Antarktisekspedisjon 1936–37, hvor han fløy ca. 10 000 km og kartla ca. 80 000 km² av kysten utenfor Dronning Maud land.

For sin innsats for norsk luftfart ble han hedret med St. Olavs Orden i 1954, og Norsk Aero Klubbs hederstegn i 1969. Widerøefjellet i Antarktis er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Pionertid* av Viggo Widerøe og Helge Skappel – (1946)
* Odd Arnesen: *Grønne vinger over Norge : Widerøe's flyveselskap A/S 50 år* : 19. februar 1984

Eksterne lenker
---------------

* Fra Ingierstrand i åpen cockpit (NRK) Intervju i 1981

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Tero Turkki** (født 1978, død 22. april 2015 i Hirvensalmi) var en finsk skihopper fra Somero som konkurrerte internasjonalt i årene 1990-1999. Han ble finsk mester i normalbakke i 1996. I verdenscupen var hans beste plassering i enkeltrenn 13.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1995. Sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1994/95 ble han nummer 42. I verdenscupen kom han på 70.-plass sammenlagt i 1994/95 og 84.-plass i 1995/96. Han ble nummer 6 sammenlagt i kontinentalcupen 1994/95.

Turkki deltok i junior-VM i 1995 og 1996. I Gällivare i 1995 fikk han 24.-plass i det individuelle rennet og 8.-plass i lagkonkurransen, i Gallio i 1996 ble det 27.-plass individuelt og 5.-plass i lagkonkurransen. Han la opp som skihopper i 1999 etter at han ikke hadde greid å etablere seg på det da meget gode finske hopplandslaget.

Referanser
----------

1. ↑   FIS-databasen, FIS skihopper-ID 62724, besøkt 26. april 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Ilta-Sanomat: Takavuosien suomalainen maajoukkuehyppääjä kuoli äkillisesti 36-vuotiaana Arkivert 7. august 2016 hos Wayback Machine. (28. april 2015, besøkt 19. juli 2016)
3. 1 2 3  Adam Kwieciński: Hoppresultater Arkivert 1. oktober 2020 hos Wayback Machine. (besøkt 19. juli 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tero Turkki – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
«Seier» av Louis-Simon Boizot. Statuen på toppen av Palmier-fontenen i Paris holder laurbærkranser i de hevede armene sine.
Olivenkrans
**Seier** er det å overvinne motstand eller motstandere, for eksempel i kamp, krig og andre konflikter eller i lek, spill eller tevling. Man kan for eksempel snakke om militær seier, valgseier, seier ved forhandlingsbordet eller i idrett.

Markeringer
-----------

Seier kan markeres på ulike måter, gjennom seremonier og ritual. I konkurranser har man gjerne en høytidelig overrekking av hedersbevisning lignende til seierherren. Gjennom tidene har seirende krigere eller militære ledere markert triumfer i strid med blant annet ofringer, framvising av trofé, opptog eller byggverk som Trajansøyla eller Triumfbuen.

Symbol på seier kan være medaljer, pokaler, edle metaller som gull, laurbær- eller palmeblad. Vanlige positurer tilknyttet seier kan være å strekke opp én eller begge armene eller forme en V med fingrene. Visse datoer blir minnene som seiersdag i gjentatte land, til minne om ulike seire.

Det finnes gjentatte navn tilknyttet seier. Navn som påbegynner *Sig-* er vanlige i germanske navn, mens Viktor, Viktoria og likende fra latin victoria er utbredt over store deler av verdenen.

Altarskulptur av Jesus som sieierherre over døden i en kirke i Fronreute.  Foto: Andreas Praefcke

Mytologi og historier
---------------------

Man finner personliggjorte seiersguder i gjentatte mytologier, for eksempel Nike i gresk og Victoria i romersk mytologi. En rekke mytologiske, legendariske og folkelige fortellinger går også ut på å seire over monster som draker, troll eller lignende. I Gilgamesj-eposet overvinner for eksempel heltene den ødeleggende Himmeloksen, i vedisk mytologi seirer Indra over slangen Vritra som stenger for alvene, i gresk mytologi overvinner Zevs far sin, Kronos, og titanene, og i kristne helgenhistorier vinner hellige Jørgen over en drake. Mer symbolske seierfigurer finner en i den jødiske patriarken Jakob som seiret over en engel, Jesus som i kristen tradisjon har seiret over død og synd, eller den romerske guden Sol Invictus, 'den uovervinnelige'.

Se også
-------

* Pyrrhosseier

Referanser
----------

1. ↑  Emma-Louise, Bond. «The Top 10 Hand Gestures You’d Better Get Right». *languagetrainers*. Brighton Early Ltd. Besøkt 30. mars 2019.
**Eirik Fedje** (født 4. februar 1991 i Lærdal) er en tidligere norsk fotball- og sandfotballspiller. Fedje var målvakt på det norske herrelandslaget i sandfotball.

Eirik Fedje ble i 2023 valgt som leder i LO Asker og Bærum.[]

Han er fagpolitisk kandidat til kommune- og fylkestingsvalget i 2023, for Bærum Arbeiderparti.[]

Han startet sin karriere for Sogndal Fotball. I 2007 gikk han til FC Lyn Oslo, hvor han var en del av klubbens rekruttlag. Han kombinerte spill i Lyn med studier på Norges Toppidrettsgymnas.Etter FC Lyn Oslos konkurs returnerte han til moderklubben Sogndal Fotball. Våren 2010 spilte han for Kongsvinger, som på det tidspunktet spilte i Tippeligaen. Etter et kort treningsopphold i Asker Fotball var Fedje nær overgang til IK Start og lavere divisjoner i det engelske seriesystemet, men valgte han å satse på sandfotball, og var målvakt for det norske landslaget i sandfotball.

Etter han la opp som aktiv utøver var han en del av Ronny Deilas støtteapparat som oppmann og assisterende materialforvalter i Vålerenga Fotball, sesongen 2017.[]

Eirik er per 2023 leder av LO Asker og Bærum samt en engasjert lokalpolitiker for Arbeiderpartiet i Bærum. Han er kjent for sitt arbeid med å representere arbeidstakernes interesser og deltar jevnlig offentlig debatt, for å snakke om viktige spørsmål knyttet til arbeidslivet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Eirik Fedje – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Eirik Fedje – altomfotball.no
* Eirik Fedje på Twitter Rediger på Wikidata

* Eirik Fedje på Instagram Rediger på Wikidata

* Eirik Fedje på LinkedIn Rediger på Wikidata
**Profeten Mika**
**Mika** (hebraisk: מִיכָה – *Mîḵâ*) var en profet som virket i Israel omkring 735-700 f.Kr. Hans profetier utgjør grunnlaget for *Mikas bok*, en bok i jødedommens Neviim («profetene») og kristendommens Gamle testamente. Innen kristendommen kalles han en av de «mindre» profetene. Etter de fleste eksegeter var det Mika selv som skrev kapittel 1-3; og muligens også kapittel 6 og deler av 7. 

Som tilfellet er med mange av de andre profeter, taler Mika heller lite om seg selv i sin bok. 

* Mika tjener som profet i en 60-årig periode fra 777 til 717 f.Kr. altså før Obadja og etter Jona.
* Han er «fra [landsbyen] Moresjet».
* [Guds] ord kom til ham «i Judas konger Jotams, Akaz’ og Hizkija’ dager».
* Han fikk syner angående Samaria og Jerusalem.
* Han levde samtidig som profetene Hosea og Jesaja.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Kategori:Mika – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Morten Album Thams** (født 6. januar 1861 i Sem, død 8. november 1912 i Kristiania) var en norsk advokat og kvinnesaksforkjemper. Han var gjennom flere år hovedstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) og bidragsyter til *Nylænde*. Han var også NKFs juridiske konsulent og foreningen hadde i flere år sitt kontor hos Thams' advokatforretning.

Karriere
--------

Morten Thams
Han ble utdannet cand.jur. ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1892, fikk bevilling som overrettssakfører i 1895 og åpnet samme år sakførerforretning i Christiania.

Han var helt fra studentdagene opptatt av sosiale spørsmål og gikk i skrift og tale inn for å styrke kvinners sosiale, økonomiske og rettslige stilling. Han var medlem av Norsk Kvinnesaksforening fra starten i 1880-årene, var medlem av foreningens hovedstyre frem til 1902 og var foreningens juridiske konsulent. Han var en ivrig deltager i debatter i tidsskriftet *Nylænde*. NKF hadde også i flere år sitt kontor hos Thams' advokatforretning.

I nekrologen over ham i *Aftenposten* het det at «Thams, som var levende interessert for sociale spørsmaal, var meget virksom i arbeidet for at skaffe kvinderne bedre kaar. Han har været medlem av kvindesaksforeningens bestyrelse og var i en aarrække foreningens dygtige juridiske konsulent, som med utrættelig elskværdighet ydede sin hjælp, hvor det gjaldt at fremme kvindernes sociale, politiske og økonomiske frigjørelse».

Han ble i 1899 gift med Sigrid Oppegaard (f. 1873) og de fikk to barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Studentene fra 1886*. 1916. s. 41.
2. ↑  Finne-Grønn, S.H. (1984). *Norges prokuratorer, sakførere og advokater 1660–1905*. Den norske sakførerforening. s. 561. ISBN 8272350297.
3. ↑  *Studenterne fra 1886*. 1911. s. 356.
4. ↑  *Nylænde*. 1906. s. 44.
5. ↑  *Nylænde*. 1912. s. 430.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Grimsmoen** i Folldal er den største løsmasseavsetningen i innlandsnorge. 

De mektige lagene av sand og grus ble bygget opp mens området lå på bunnen av en bredemt sjø. I siste glasiale periode drenerte breen vann nordover Atndalen mot Folldal og i prosessen ble det her skapt eskere, dreneringsspor, morenerygger og dødisgroper som viser tilførselsveiene for materialet.

På toppen av sandavsetningen kan man blant annet se sanddyner som er dannet ved at finkornet, tørr sand føres med vinden og legges opp i sanddyner på samme måte som i en ørken. Dette er mulig fordi klimaet i Folldal er svært tørt.

Elva Grimse meandrer dypt nedskåret i moen før utløpet i Folla ved Grimsbu. 

På grunn av sin utforming, størrelse og beliggenhet har Grimsmoen en enestående plass i dokumentasjonen av isavsmeltingsforløpet i innlandsområdene i Midt-Norge, og området har i dag status som naturreservat.

Omtrent midt i naturreservatet ligger Folldal flyplass, med veiforbindelse tvers over reservatet. Motorisert ferdsel er imidlertid forbudt i reservatet.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,
3. ↑  Forskrift om fredning for Grimsmoen naturreservat, Folldal kommune, Hedmark

Kilder
------

* (no) Grimsmoen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* 002/24 Grimsa - Norges vassdrags- og energidirektorat
* Folldalsportalen[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Generalstaben i Ukraina** (Ukrainsk: Генеральний штаб Збройних сил України) er den militære staben i Ukrainas forsvar. 

Det er det sentrale organet til Forsvarsadministrasjonen og fører tilsyn med den operative ledelsen av de væpnede styrkene under Ukrainas forsvarsdepartement.

Sjefen for generalstaben for Ukrainas forsvar utnevnes av Ukrainas president, som er øverstkommanderende for de væpnede styrkene. Den 28. mars 2020 ble stillingen som øverstkommanderende for de væpnede styrker i Ukraina skilt fra stillingen til sjefen for generalstaben. 

Anatoliy Barhylevych ble utnevnt til sjef for generalstaben i februar 2024 og Oleksandr Syrskyi til forsvarssjef.

Generalstaben ble opprettet i 1991–92 på grunnlag av Kyiv militærdistrikts hovedkvarter for det tidligere sovjetiske forsvaret.

Organisasjon
------------

* Ukrainas forsvarssjef
* Sjef for generalstaben i Ukraina
* Felles operasjonsstab for Ukrainas forsvar

Referanser
----------

1. ↑  Dmytro Basmat. «Zelensky announces new chief of general staff». The Kyiv Independent.
**Gianfranco Girotti** OFMConv (født 21. april 1937 i Roma i Italia) er en pensjonert kuriebiskop i den katolske kirke.

Liv og virke
------------

### Prest

Gianfranco Girotti ble presteviet den 17. februar 1963. Han fikk sin doktorgrad *utriusque iuris* fra Lateranuniversitetet i Roma. Girotti fikk et diplom som advokat ved Den romeske rota og lisensiat i katolsk teologi ved det pavelige teologiske fakultet San Bonaventura (*Seraphicum*).

I 1969 ble Gianfranco Girotti engasjert i Kongergasjonen for Trosjæren. I 1980 ble han professor i kirkerett ved Det pavelige universitet Urbaniana. Han var også fengselsprest ved det romerske fengsel «Regina Coeli». Girotti var prokurator for minorittordenen. Han var også dommer ved appelldomstolen for kirkeregionen Lazio og visepresident for *Associazione Canonistica Italiana*. 

Den 11. juni 1997 utnevnte pave Johannes Paul II ham til undersekretær for Troskongregasjonen.

Den 16. februar 2002 utnevnte pave Johannes Paul II ham til regent av den apostoliske pønitens. Gianfranco Girotti ble også konsultor for Kongregasjonen for troslæren. 

### Titilærbiskop

Den 15. november 2006 utnevnte pave Benedikt XVI ham til titulærbiskop av *Meta*. Han ble ordinert til biskop den 16. desember 2006 av kardinalstatssekretær Tarcisio Bertone S.D.B.; medkonsekratorer var kardinal storpønitentiar James Francis Stafford, og arkivar og bibliotekar i Den hellige romerske kirke, kardinal Jean-Louis Tauran.

Den 26. juni 2012 innvilget Benedikt XVI hans aldersvbetingede avskjedssøknad fra embedet som regent for Den apostoliske pønitens.
Tønsbergitt.
Tønsbergitt.
**Tønsbergitt** er en rød dypbergart som er i nær slekt med blå larvikitt. Den finnes i Tønsberg og omegn, og den mest kjente forekomsten er Slottsfjellet midt i Tønsberg. Ellers finnes denne steinen bare på Vear, nordre del av Nøtterøy, Husøy og Bolærne.

Tønsbergitt er en larvikitt som tilhører Oslofeltets geologi. Dagbergarten fra samme kammer er rombeporfyr.

Tønsbergitt har vært driftet i flere brudd, som tidligere utgjorde en liten steinindustri i Tønsbergsområdet. Undersøkelser av middelalderkirkene i området viser detaljer hugget i rød tønsbergitt; dette tyder på steinhoggervirksomhet rundt Tønsberg allerede i middelalderen.

Fra 1820-årene finner man tønsbergitt blant annet i grunnmuren på slottet, fra steinbruddet på Bolærne. Den har også blitt brukt sammen med rombeporfyr i mange grunnmurer under Tønsbergs gamle trehusbebyggelse.

Tønsbergitt er beskrevet og navngitt av Waldemar Christopher Brøgger i 1898.

Referanser
----------

1. ↑  Norges geologiske undersøkelse Pukkforekomst 0704.502 Taranrød.
2. ↑  Institutt for geofag. Universitetet i Oslo. Geologien i sentrum – geologiske byvandringer i Oslo Tønsbergitt.
3. ↑   Rolf Sørensen og Jan Brendalsmo: Kvader i sentrum. En geologisk undersøkelse av enkelte steinkirker i Vestfold.
4. ↑  Institutt for geofag. Universitetet i Oslo. Geologien i sentrum – geologiske byvandringer i Oslo Bestemmelsesnøkkel for noen viktige fasadesteiner i Oslo.
5. ↑   Waldemar Christopher Brøgger 1898 (Z. Krist. 16, S.54).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Inngangspartiet til Ak Saray
Timur Lenk-statuen ved Ak Saray
**Ak Saray** («Det hvite palass») er et palass i den usbekiske byen Shahrisabz. Av palasset står nå bare ruiner igjen. Palasset ble bygd i tiden 1380-1404 av erobreren Timur Lenk.

Historikk
---------

Den tyrkisk-mongolske herskeren Timur Lenk grunnla sitt sentralasiatiske imperium, Timuridriket, rundt 1369-1370. Timur ble født i Shahrisabz (eller Kesh, som byen den gang het) i 1336. Shahrisabz ligger ca. 80 km sør for Samarkand som etter hvert ble imperiets hovedstad. Timur påbegynte arbeidet med palasset i Shahrisabz i 1380 og hadde da et ønske om at hans fødeby skulle bli hovedstad. Palasset ble fullført rundt 1404, året før Timur døde.

Byen Shahrisabz og palasset Ak Saray ble ødelagt under Abdullah Shah II i Bukhara-khanatet etter at han erobret byen i det 16. århundre. Etter at Usbekistan ble uavhengig er det blitt utført restaureringsarbeid i tiden 1994-1998.

Bygningen
---------

Ruinene av palasset ligger nord for det historiske sentrum i Shahrisabz like ved den nordre byporten. Det er hovedsakelig deler av inngangspartiet, iwanen, som er bevart. Ruinen er 38 meter høy. Opprinnelig var hele inngangsportalen 74 meter høy og med et spenn på 22 meter. Over inngangspartiet sto innskriften: «Hvis du tviler på vår makt, se på våre bygninger.»

Bygningen er beskrevet i et brev fra den castillanske utsendingen Ruy González de Clavijo som var utsendt fra kong Henrik III av Castilla og som besøkte Timur i Samarkand i 1404.

Verdensarven
------------

Det historiske sentrum i Shahrisabz, hvor Ak Sarai inngår, er oppført på UNESCOs Liste over verdensarvsteder som et av fem steder i Usbekistan.

Referanser
----------

1. ↑  Ducke 2015 & s. 244-245. sfn error: no target: CITEREFDucke\_2015s.\_244-245 (help)
2. ↑  González de Clavijo. sfn error: no target: CITEREFGonzález\_de\_Clavijo (help)
3. ↑  «World Heritage List». UNESCO. Besøkt 24. februar 2023.

Kilder
------

* Isa Ducke, Natascha Thoma (2015). *Usbekistan*. Dumont Reiseverlag.
* González de Clavijo (1928). «Excerpt from González de Clavijo's *Embassy to Tamerlane 1403-1406*» **(engelsk)**. Oversatt av Guy le Strange.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Annette Walther Numme** (født 7. oktober 1971 i Tønsberg) er en norsk journalist og programleder. 

Hun er utdannet ved Høgskulen i Volda 1996, og begynte deretter i NRK P3 hvor hun var reporter og programleder i morgensendingen Opptur. HUn har også ledet programmet «*Sex og sånn*» på NRK P3.

I 2003 begynte hun i Kanal 24 hvor hun har ledet program som *Walthers Verden* og *S.A.A.B*. Hun var også med i programmet Søndag Søndag Søndag sammen med Solveig Kloppen. Da radiokanalen i september 2008 ble tatt over av SBS Radio Norge godtok Walther Numme sluttpakke fra tidligere eier. Fra 2011 var hun tilbake i radio, som produsent for Radio Norges *Morgenklubben* med programlederne Øyvind Loven, Henriette Lien og Geir Schau. Hun har også arbeidet i TV-produksjonsselskapet Monster.

Annette Walther Numme er gift med Thomas Numme. De har tre barn sammen.

Referanser
----------

1. ↑  «Vi glemte bryllupsdagen begge to». Se og Hør. 12. september 2014. Besøkt 5. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Annette Walther Numme på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**FLK «Antarctic»** (I) var et flytende hvalkokeri som var eid av tønsbergrederne Svend Foyn Bruun og Anton von der Lippes selskap A/S Antarctic. Hun ble bygget i 1906 som kjøleskipet DS «Opawa» for New Zealand Shipping Company Ltd. I 1928 ble hun solgt til A/S Antarctic, konvertert til hvalkokeri ved Akers mekaniske verksted og omdøpt «Antarctic». Ved konverteringen ble hun utstyrt for pelagisk fangst med opphalingsslipp, stor kokekapasitet og økt lagringskapasitet for hvalolje, ferskvann og kull. Hun opererte i internasjonalt farvann langs den antarktiske iskanten, og var dermed ikke avhengig av britisk lisens.
I sesongen 1930-31 kartla «Antarctic» under kaptein Otto Borchgrevink kysten av det antarktiske kontinentet fra 51°30' til 59° østlig lengde.

I 1934 ble hun solgt til Japan og omdøpt «Antarctic Maru», året etter til «Tonan Maru». Hun var det første japanske kokeriet som deltok i fangsten i Sørishavet. Under andre verdenskrig ble «Tonan Maru» benyttet til troppetransport. 28. november 1943 ble hun senket av den amerikanske ubåten USS «Bowfin» 25 nautiske mil utenfor Nha Trang i Vietnam, i posisjon 12°45′N 109°41′Ø.

Se også
-------

* FLK «Antarctic» (II)
* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. ↑  Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. ISBN 0955292409.
2. ↑  Mount Borchgrevink SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 1601
3. ↑  «USS Bowfin» (SS-287) uboat.net

Eksterne lenker
---------------

* 1928 ANTARCTIC[*død lenke*] lardex.net

«Tonan Maru» eks. «Antarctic» ble senket av USS «Bowfin» 28. november 1943. Foto: Max Smith 
Portal: Sjøfart
**Tele-X** var den første tele- og datakommunikasjonssatelliten for de nordiske landene. Den ble skutt opp den 2. april 1989 fra Kourou i Franska Guyana med en Ariane 2-raket og befant seg i baneposisjonen 5 grader øst der Sirius-satellitene ligger. Den 18. januar 1998 ble Tele-X tatt ut av drift og ble plassert i omløpsbanen for gamle geostasjonære satelliter.

Satellitprosjektet ble finansiert av Sverige, Norge og Finland, og driften drevet av Nordiska Satellitaktiebolaget (NSAB) som opprinnelig hadde den svenske og norske staten som deleiere. NSAB ble på 1990-tallet helsvensk og ett datterselskap til det svenske statlige Rymdbolaget. Satelliten ble styrt fra Rymdbolagets jordstasjon på Esrange utenfor Kiruna. Satellitens antennesystem ble utviklet av Ericsson; skrog og telemetri-/telekommandosystem ble utviklet av Saab Scania.

Satelliten sendte svensk TV4 (som begynte sine sendninger over Tele-X den 15. september 1990) og Kanal 5, NRK og Filmnet. Dessuten sendte satelliten radiokanalene TT, The Voice Danmark, Sveriges Radio International, Rix FM, Mix Megapol og NRJ.

Eksterne lenker
---------------

* Ericsson Review nr 1 1984 (vol61)
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Kvikksølvoksid**, også kalt **kvikksølv(II)oksid**, er en kjemisk forbindelse med formelen HgO, og en molar masse på 216,6. Den har rød eller oransje farge. Kvikksølvoksid er et fast stoff ved normalt trykk og romtemperatur.

Fremstilling
------------

Den røde varianten av kvikksølvoksid kan bli fremstilt ved å varme kvikksølv og oksygen til om lag 350 °C, eller ved pyrolyse av Hg(NO3)2. Den oransje varianten fremstilles ved bunnfelling av kvikksølvioner i vannløsning ved hjelp av en sterk base. Forskjellen i farge skyldes ulik partikkelstørrelse. Begge variantene har samme atomstruktur, bestående av nesten lineære enheter av O-HG-O i siksak med en vinkel på 107°.

Bruksområder
------------

Kvikksølvoksid blir noen ganger brukt i framstilling av kvikksølv, da forbindelsen løser seg opp relativt lett. Ved dekomponering blir oksygengass frigjort. I 1774 oppdaget Joseph Priestley at oksygen ble frigjort ved oppvarming av kvikksølvoksid, selv om han ikke identifiserte gassen som oksygen. Selv om navnsettingen av stoffet ble foretatt ved en senere anledning, var dette en milepæl innen kjemi.

Kvikksølvoksid blir også brukt som katode i kvikksølvbatterier.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**FF «G.O. Sars»** (IMO nr. 7018379) var et norsk forskningsfartøy, tilhørende Havforskningsinstituttet. Hun ble levert som hekktråler av verftet Mjellem & Karlsen i Bergen i 1970 og var det andre av foreløpig tre forskningsfartøy med dette navnet, oppkalt etter marinbiologen Georg Ossian Sars. Fartøyet er 70 meter langt, 13 meter bredt og har en bruttotonnasje på 1447 tonn. Fartøyet er utstyrt med en dieselmotor på 2500 hestekrefter og har lugarplass til 16 forskere i tillegg til mannskapet.

«G.O. Sars» ble bygget for å kunne fange med bunntrål og pelagisk trål samtidig. Skroget har en utforming som reduserer forstyrrelse på ekkoloddene, som i løpet av 1960-årene ble et viktig instrument innen fiskeriforskningen.

«G.O. Sars» ble i 2004 solgt til Eagle Shipping Ltd. i Sverige og omdøpt «Sarsen». Samme år ble hun videresolgt til Moir Holding Australia. I 2014-2015 gjennomgår hun en total renovering og ombygging til cruise- og dykkerfartøy ved Westcon Yards Florø.

Referanser
----------

1. 1 2  «Fartøyene og mennene som ga dem navn» (PDF). Havforskningsinstituttet.
2. ↑  «Sarsen» DNV Exchange Vessel Info. Besøkt. 7. november 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 7018379 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) FF «G.O. Sars» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
Jageren **«Sleipner»** var marinens andre skip med dette navnet. Den var en torpedojager i Sleipner-klassen som ble sjøsatt fra Marinens hovedverft i Horten 7. mai 1936.

«Sleipner» var den første av seks jagere av samme klasse som ble bygd i årene fra 1936 til 1939. Denne «Sleipner-klassen» hadde et deplasement på 597 tonn, toppfart på 30 knop og 75 manns besetning. Under kampene i Norge var den utstyrt med en 40 mm Brofors kanon og to 12,7 mm Colt mitraljøser. Hovedbestykningen var 3 10 cm kanoner, torpedoer og synkeminer.

I skrogkonstruksjonen brukte verftet spesialstål og det, den gang, «nye» og vektbesparende metallet, aluminium. Lettmetall ble brukt til bro, mast og ytre skorstein, delvis også i garnering og i lugarskott.

Felttoget i Norge i 1940
------------------------

«Sleipner», med Ernst Ullring som skipssjef, gjorde seg bemerket i kamp i Romsdalsfjorden i aprildagene i 1940. Den krysset siden Nordsjøen og ankom Lerwick på Shetland 26. april 1940. Mangel på ammunisjon og behov for reparasjon etter kamper i Romsdalsfjorden var bakgrunnen for at den trekk seg ut fra norsk farvann.

Operasjoner i Storbritannia under andre verdenskrig
---------------------------------------------------

I løpet av krigen eskorterte «Sleipner» 156 konvoier langs Storbritannias østkyst inntil kommandoen ble strøket 10. mars 1944 og båten lagt i opplag. Den hadde vært i virksomhet i 1400 dager da den gikk i opplag.

Etter andre verdenskrig
-----------------------

I mai 1945 ble «Sleipner» seilt til Norge hvor opplaget fortsatte. I 1948 ble den oppbygd til fregatt og fikk navnet KNM «Sleipner». Denne fregatten KNM «Sleipner» ble utrangert og solgt til opphugging i 1959.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Abrahamsen, Olav Arild (1994). *Molde bys historie. Del IV 1940-1964: krig - gjenoppbygging- vekst*. Molde: Molde kommune. ISBN 8299234425.
2. ↑  Abelsen, Frank (1986). *Marinens fartøyer 1939-1945 og deres skjebne = Norwegian naval ships 1939-1945*. Oslo: Sem & Stenersen. ISBN 8270460508.

| * v
* d
* r
Norske jagere |
| --- |
| Draug-klassen | 
* «Draug»
* «Troll»
* «Garm»

 |
| Sleipner-klassen | 
* «Sleipner»
* «Gyller»
* «Æger»
* «Odin»
* «Balder»
* «Tor»

 |
| S-klassen | 
* «Svenner»
* «Stord»

 |
| Town-klassen | 
* «Lincoln»
* «St Albans»
* «Mansfield»
* «Bath»
* «Newport»

 |
| Hunt-klasse type II | 
* «Arendal»
* «Haugesund»
* «Tromsø»

 |
| Hunt-klasse type III | 
* «Narvik»
* «Eskdale»

 |
| C-klassen | 
* «Oslo»
* «Bergen»
* «Trondheim»
* «Stavanger»

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Egriodes*** er en gruppe av små, runde, mer eller mindre skjellkledte snutebiller.

Utseende
--------

Små (ofte 2 – 3 mm), sterkt hvelvede, ofte nærmest kulerunde biller. Kroppen, særlig undersiden, er høyt hvelvet. Grunnfargen er mørkebrun eller svart, men denne er ofte nesten helt dekket av lyse skjell, særlig på undersiden. De mangler påfallende, oppstående hår. Hodet er temmelig lite, fasettøynene er store, men flate, snuten er lang, slank og krum. Normalt peker denne nedover eller bakover, og den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle, og sitter festet på snuten i den ytre halvdelen. Brystskjoldet (pronotum) er mye smalere enn dekkvingene, fremst med en markert "krage", sidene er rundede. Det har ofte et par lave knøler på sidene og er sterkt punktert, men punkteringen er ofte mer eller mindre dekket av lyse skjell. Dekkvingene har markerte skuldre og tydelige punktrekker. Overflaten er gjerne ujevn med lave knøler eller grunne fordypninger. På sidene er dekkvingene bøyd ned slik at de dekker deler av dyrets sider. Beina er forholdsvis korte, og kan foldes tett inntil kroppen.

Levevis
-------

Småsnutebillene lever for det meste på ulike slags urter og småbusker. Larvene utvikler seg vanligvis i modnende frø i belger, frøkapsler eller lignende, eller i blomster.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **småsnutebiller, Ceutorhynchinae** Gistel, 1856
						* Stammen **Egriini** Pajni & Kohli, 1982
							+ Slekten ***Egriodes*** Marshall, 1935
								- *Egriodes alticollis* Marshall, 1936
								- *Egriodes dollmani* Marshall, 1936
								- *Egriodes ephippiger* Colonnelli, 1984
								- *Egriodes gibbosus* Colonnelli, 1984
								- *Egriodes septentrionalis* Colonnelli, 1984
								- *Egriodes tuberculiceps* Hustache, 1939
								- *Egriodes ultramarinus* Colonnelli, 1984

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Arabiastranden** (finsk: *Arabianranta*) er en ny bydel i Helsingfors, inntil videre en del av den eldre bydelen Majstad og den administrative bydelen Gammelstaden.

Arabianstranden strekker seg fra utløpet av elva Vanda og sørover langs Gammelstadsviken. Området er et gammelt industriområde, tidligere dominert av Arabias porselensfabrikk, som har gitt navn til stedet. Porselensfabrikken ble grunnlagt i 1874, og var på 1930-tallet Europas største med over 1500 ansatte. I dag er Arabia en del av Iittala Group, og produksjonen er flytta. Fabrikklokalene fungerer nå som design- og kunstindustrisenter.

Den nye bydelen, som ligger mellom Tavastvägen og sjøen, ble påbegynt i 2000. En regner med at bydelen vil ha 8 000 arbeidsplasser og 7 000 fastboende innbyggere når den er ferdig utbygd i 2010. I tillegg bygges det ca. 6 000 studentboliger for Kunstindustrihøgskolen og det nærliggende Helsingfors universitet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Google Wave** var et prosjekt kunngjort av Google på Google I/O-konferansen den 28. mai 2009. Det var en webapplikasjon og plattform designet for å bringe sammen e-post, instant messaging og nettsamfunn. Google Wave ble ingen suksess, og stengte den 30. april 2012. Kildekoden ble gitt til Apache Software Foundation som fortsatte utviklingen under navnet **Apache Wave**.

Protokoll og API
----------------

Google kunngjorde på sin Wave-nettside at tjenesten vil basere seg på en åpen protokoll, Google Wave Federation Protocol som kan brukes for å bygge et «custom Wave system». Den kom med et API for å kunne lage utvidelser for både klient og server.
Google offentliggjorde også at de planla å utgi mesteparten kildekoden som åpen kildekode. Google Wave er laget i Google Web Toolkit.

Referanser
----------

1. ↑  «Google Wave Developer Preview at Google I/O 2009» (Video) **(engelsk)**. Google. 28. mai 2009. Besøkt 10. mars 2016.
2. ↑  «Google Help - Status of Google Wave». Besøkt 7. mai 2015.
3. ↑  «Google Wave Federation Protocol». Google. Arkivert fra originalen 30. mai 2009. Besøkt 29. mai 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Apache Wave – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell Google Wave-utviklerblogg
**«Garm»** var en jager i tjeneste for den norske marinen fra 1913 til 1940. «Garm» ble bestilt sammen med de identiske fartøyene «Draug» og «Troll». Jagerne ble bygget både fordi en trengte nye fartøyer, men også fordi fartøyet «Valkyrjen» viste seg for tregt for oppgaven det var bygget for, nemlig å holde fremmede torpedofartøyer borte fra kysten, altså en torpedobåtjager, og samtidig opptre som et torpedobåt selv. «Valkyrjen» hadde en toppfart på 23 knop – Draug-klassen fikk en toppfart på 26,5 knop, og ble, ifølge kildene, mer manøvrerbar enn det «Valkyrjen» var.

Ved krigsutbruddet lå «Garm» ved Herdla, en øy nordvest av Bergen. «Garm» fikk ordre om å forsøke å ta seg sørover mot Vatlestraumen for å torpedere den tyske invasjonsstyrken som kom inn fra Korsfjorden i sør. Torpedoskuddet mislyktes og «Garm» ble selv beskutt så heftig fra den tyske krysseren «Königsberg» at skipssjefen valgte å trekke seg ut av kampen. «Garm» fikk ingen skader, men seilte i stedet til Askvold, hvor den ankom kvelden 9. april. «Garm» ble beordret inn Sognefjorden, hvor den ble senket ved sin stasjon utenfor Bjordal om ettermiddagen, den 26. april 1940. Tyske bombefly slapp nærmere 30 bomber fra rundt 500 meters høyde mot jageren, og en av bombene traff «Garm» direkte. Dette utløste en voldsom eksplosjon, og jageren sank etter kort tid.

Litteratur
----------

* Viceadmiral C. Sparre (red.) (opplysninger hentet fra *Fartøier*, av kommandørkapt. Chr. Blom, underdirektør ved marinens hovedverfts skibsbyggeri): *Norges Sjøforsvar 1814-1914* Aschehoug 1914.
* Marius Thomassen: *90 år under rent norsk orlogsflagg*.

| * v
* d
* r
Norske jagere |
| --- |
| Draug-klassen | 
* «Draug»
* «Troll»
* «Garm»

 |
| Sleipner-klassen | 
* «Sleipner»
* «Gyller»
* «Æger»
* «Odin»
* «Balder»
* «Tor»

 |
| S-klassen | 
* «Svenner»
* «Stord»

 |
| Town-klassen | 
* «Lincoln»
* «St Albans»
* «Mansfield»
* «Bath»
* «Newport»

 |
| Hunt-klasse type II | 
* «Arendal»
* «Haugesund»
* «Tromsø»

 |
| Hunt-klasse type III | 
* «Narvik»
* «Eskdale»

 |
| C-klassen | 
* «Oslo»
* «Bergen»
* «Trondheim»
* «Stavanger»

 |
Via Triumphalis er den blå ruten til venstre, som avviker fra Via Cassia innen ankomst til selve Roma.
**Via Trionfale** (latin: *Via Triumphalis*) er en romervei som leder inn i byen Roma fra nord. Den gamle *Via Triumphalis* var en gammel konsularvei som knyttet Roma til Veii. I nord knytter den an til Via Cassia.

Historie
--------

Navnet knytter etter høy grad av sannsynlighet til den seier Marcus Furius Camillus høstet over byen Veii ca år 396 f.Kr. aom gav ham retten til truimfinntog i Toma på den vei som førte fra Veii til Kapitolhøyden (Campidoglio) i Roma. Romerske general som ble tilerkjent triumf hadde tradisjonelt inntoget fra Campus Martius til Kapitol langs denne vei.

Ruten ble identifisert i renessansen og beskrevet av Flavio Biondo i *Roma Triumphans* bok X. Viktige landemerker vat triumbroen (Pons Neronianus) over Tiberen (nå revet), Triumfporten (Porta Triumphalis), så Arcadius', Honorius' og Theodosius' bue, og til sluttpunktet ved tempelet til Janus Quadrifrons.

Boken *A Tour in Italy and Sicily* (1828) opplyser at Via Trionfale var *«only eight feet wide and completely arched over with trees»* den gang. Der fiortelles videre at den var *«paved with stones two or three feet in diameter, irregular, yet closely fitted together, and so deep set in the ground as to now be in perfect order after the lapse of so many centuries.»* Da hadde noen av steinene markeringen «V.N.»", som står for «via numinis».

Historisk landemerke
--------------------

Langs ruten passerer man Fontana di Piazza Pia. Den ble anlagt i 1862 under pave Pius IX, til erstatning av en tidligere fontene fra pave Paul Vs tid, 1614. Fontenen er tegnet av Filippo Martinucci. Den er på grunn av den moderne gatens utvidelse og heving ikke lenger direkte synlig fra veibanen.

Referanser
----------

1. ↑  Fletcher, C. (2012). *The Divorce of Henry VIII: The Untold Story from Inside the Vatican*. St. Martin's Press. s. 58. ISBN 978-1-137-00058-3. Besøkt 15. januar 2019.
2. 1 2 3 4  Simond, L. (1828). *A Tour in Italy and Sicily*. Longman, Orme, Brown, and Green. s. 308–309. Besøkt January 15, 2019.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
3. ↑  Schraven, M. (2014). *Festive Funerals in Early Modern Italy: The Art and Culture of Conspicuous Commemoration*. Visual Culture in Early Modernity. Ashgate. s. 115. ISBN 978-0-7546-6524-3. Besøkt 15. januar 2019.
4. ↑  Temple, Nicholas (2011). *renovatio urbis: Architecture, Urbanism and Ceremony in the Rome of Julius II*. Routledge. s. 65. ISBN 978-0-415-47385-9. Besøkt 11. oktober 2019.
5. ↑  Pulvers, M. (2002). *Roman Fountains: 2000 Fountains in Rome : a Complete Collection*. "L'Erma" di Bretschneider. s. 752. ISBN 978-88-8265-176-3. Besøkt October 11, 2019.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)

Litteratur
----------

* Paolo Liverani, Paolo and Spinola, Giandomenico (2006). The Vatican necropolis along the Via Trionfale, in Ferdinando Buranelli (ed.), Vatican Museums. The guides, Rome, De Luca Editori d'Arte. ISBN 978-88-8016-752-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Ordenstegn for storkors av Bernardo O'Higgins-ordenen
**Bernardo O'Higgins-ordenen** (spansk: *La Orden de Bernardo O'Higgins*) er en chilensk orden. Den gis utelukkende til utenlandske statsborgere.

Bakgrunn
--------

Utmerkelsen ble innstiftet i 1956 som en medalje tilknyttet Chiles fortjenstorden og omgjort til orden i 1967. Ordenen bærer navn etter uavhengighetsforkjemper og president Bernardo O'Higgins (1778–1842).

Bernardo O'Higgins-ordenen rangerer som nummer to i det chilenske ordensvesenet, etter Chiles fortjenstorden.

Inndeling
---------

Ordenen hadde opprinnelig fire klasser, men en femte, øverste klasse ble tillagt i 1968. Ordenens fem klasser er dermed:

* storkors (*Gran Cruz*)
* storoffiser (*Gran Oficial*)
* kommandør (*Comendador*)
* offiser (*Oficial*)
* ridder (*Caballero*)

Båndstriper|  storkors |  storoffiser |  kommandør |  offiser |  ridder |

Insignier
---------

Ordenstegnet består av en stjerne med ti spisser, dannet ved en femtagget stjerne satt på en annen. De to stjernene er i gull med hvit emalje. Mellom stjernetaggene finnes det stråler. Midtmedaljong bærer et høyrevendt portrett av O'Higgins. Medaljongen er omgitt av en bord med innskriften «BERNARDO O'HIGGINS» og «CHILE». 

Ordensstjernen er i utforming identisk med ordenstegnet.

Ordensbåndet er delt i rødt og blått, bortsett fra for storkors, der ordensbåndet er rødt med smale blå kanter.

Tildeling
---------

Bernardo O'Higgins-ordenen tildeles utelukkende utlendinger. Det er ingen begrensninger på hvor mange tildelinger som kan foretas. Ordenen tildeles av Chiles president etter innstilling fra utenriksministeren.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Robert L. Ross og Alan M. Stahl: *From a Thankful Nation: Latin American Medals & Orders in the Robert L. Ross Collection, Princeton University*, Princeton: Princeton University Library, 2014, s. 222–224.
2. 1 2 3 4 5 6 7  «Chile» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 995–996.
3. ↑  «Condecoraciones», Ministerio de Relaciones Exteriores de Chile. Lest 22. november 2015.
*«Nordstjernen» har vært navnet på flere skip i den norske marinen. For en oversikt, se: «Nordstjernen» (skip)*

**«Nordstjernen»** var en dampkorvett i den norske marines tjeneste fra den ble bygget og sjøsatt i 1864, til den ble ombygge til losjiskip i 1899 og lå ved Marineholmen i Bergen. Den ble siden overtatt av tyskerne under andre verdenskrig, og funnet igjen ved Det Naue utenfor Bergen, i sunket tilstand. Den ble siden hevet, og tatt i bruk som lekter av Norsk Bjergningskompani, som blant annet brukte den i Narvik. «Nordstjernen» hviler i dag på havets bunn i Herdlefjorden, hvor den ble senket en gang på 50-tallet.

«Nordstjernen» gjorde flere tokter til fjerne farvann. Norges handelsflåte tok seg betydelig opp i disse årene, og man fant det nødvendig å bruke midler på å vise det norske orlogsflagget i utlandet. «Nordstjernen» representerte Norge ved Suezkanalens åpning i 1869, i 1874 deltok den på tusenårsfesten på Island, hundreårsjubileet for USA i 1876, og ved verdensutstillingen i Philadelphia i 1876.

Hun ble brukt som kadettskip i 1894–1898, og ble altså ombygget til losjiskip i 1899. Den funksjonen hadde «Nordstjernen» frem til 2. verdenskrig, da tyskerne brukte henne som losjiskip for krigsfanger som bygget flyplassen på Herdla.

Se også
-------

* Liste over den Kongelige Norske Marines skip

Litteratur
----------

* Viceadmiral C. Sparre (red.) (opplysninger hentet fra Fartøier, av kommandørkapt. Chr. Blom, underdirektør ved marinens hovedverfts skibsbyggeri): *Norges Sjøforsvar 1814–1914*, Aschehoug 1914.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde på Digitaltmuseum Arkivert 1. mai 2019 hos Wayback Machine.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Kronohagen** (fi. *Kruununhaka*) er en av Helsingfors' sentrale bydeler. Kronohagen er neset som avgrenses av Unionsgatan (fi. Unioninkatu) i vest, Brobergsundet (fi. Siltavuorensalmi) i nord og Esplanaden med Salutorget i sør. Halvøya Skatudden regnes som en egen bydel. Navnet kommer av en hamnehage der kongens hester gikk.

Kronohagen er Helsingfors' administrative sentrum. Det var hit byen ble flyttet i 1640, etter at den først var blitt anlagt av Gustav Vasa ved utløpet av *Vanda å* noe lenger nord. I Kronohagen ligger presidentpalasset, rådhuset, Finlands Bank, stenderhuset og ridderhuset. Ved Senatstorget ligger byens domkirke og Helsingfors universitet.

* Helsingfors domkirkeHelsingfors domkirke
* Norra kajen (fi. Pohjoisranta)Norra kajen (fi. Pohjoisranta)
* PresidentpalassetPresidentpalasset

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |