recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lillesand by- og sjøfartsmuseum** er et kulturhistorisk museum i Lillesand i Aust-Agder fylke. 

Carl Knudsen-gården  Foto: CarstenR 
Tollboden  Foto: Liv K. Krogstad 
Museet er en gammel kjøpmannsgård fra 1827. I bakgården er de intakte bakgårdsbygningene som opprinnelig var lagerbygninger til kjøpmannsbutikken. Nå huser de seilmakerverksted, blokkmakerverksted, matrosbolig, smie, fjøs og stall og grovkjøkken, foruten to vognskjul. I hovedhuset vises et borgerhjem fra «klunketiden» på slutten av 1800-tallet. Museet har vekslende utstillinger i annekset, bakenfor Museumsbutikken. 

Den gamle bygården – gården i byen – blir ofte kalt Carl Knudsen-gården etter den siste eiers far. Siste eier var Thyra Mercedes Knudsen som døde barnløs i 1963. Hun lot Lillesand kommune få forkjøpsrett til bygningene mot at eiendommen ble gjort om til museum. 

Til museet hører også Tollboden nede på havnen. Denne ble oppført rundt 1730. Her er det et tollmuseum, og i en egen del av bygningen er det atelier og kunstutstillinger. I vinterhalvåret disponeres atelieret av den lokale kunstneren Erlend Larsen.

Museet var en tid konsolidert med AAks, Aust-Agder kulturhistoriske senter, men er fra 2012 tilbake på kommunale hender; Lillesand kommune. 

Anne Sophie Høegh-Omdal har vært ansatt som museumsbestyrer siden 1. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Panorama 360°

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Pseudo-Simeon** eller *Pseudo-Symeon* er et navn som er satt på en anonym forfatter i Østromerriket sent på 900-tallet. En krønike av ham er bevart i *Codex Parisinus graecus* fra 1712. Den beskriver verdenshistorien fra den bibelske skapelsen fram til 963. For tiden frem til 812 bruker forfatteren Theophanes bekjenneren og Georgios Hamartolos (Georgios Monachos) som kilder. For tiden etter dette bruker han en anonym krønike om den østromerske keiser Leo V og den bysantinske 800-tallshistorikeren Josef Genesius. Den senere historikeren Georgios Kedrenos brukte Pseudo-Simeons verk som kilde for sin egen krønike frem til 812.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 316412941, besøkt 25. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Hunger 1978 s. 355ff

Litteratur
----------

* Hunger, Herbert (1978). *Handbuch der Altertumswissenschaft, XII. Byzantinisches Handbuch. 5,1. Philosophie, Rhetorik, Epistolographie, Geschichtsschreibung, Geographie*. München: C. H. Beck.
* Hoffmann, Lars Martin, *Pseudo-Symeon*, *Encyclopedia of the Medieval Chronicle*, Edited by: Graeme Dunphy, Cristian Bratu. Besøkt 27. desember 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Kristiansands gate** (1-11C, 2-12C) er en gate på Sagene (bydel Sagene) i Oslo. Den går fra krysset sørvest for Sagene kirke til Kongsvingergata. I enden mot Kongsvingergata går den gjennom en portal i en bygning, den såkalte *Bjølsenborgen*. Det er imidlertid ikke lenger gjennomfartstrafikk i kvartalet mellom Mogata og Kongsvingergata. En fysisk sperring midt på gjør deler av dette stykket til gangvei, og nordre del er i praksis en parkeringsplass med adkomst fra Kongsvingergata.

Veien ble oppkalt etter Kristiansand by i 1879, og området har også en rekke andre gater med navn etter norske byer.

Veien har for det meste blokkbebyggelse, hvorav nr. 5 tilhører Idyllen borettslag og nr. 12 tilhører Sageneterrassen borettslag. Sagene samfunnshus er i nr. 2.

Referanser
----------

1. ↑  Sageneterrassen borettslag
2. ↑  Sagene samfunnshus

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kristiansands gate». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 319. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
«Undine» har flere betydninger.

***Undine*** er en roman fra 1811 av Friedrich de la Motte Fouqué om en vann-ånd ved navn Undine, som gifter seg med ridderen Huldebrand for å bli tildelt en sjel. Romanen tilhører den tidlige epoken av den tyske romantikken, og er blitt oversatt til engelsk og en rekke andre språk. Den var svært populær på 1800-tallet. I 1843 ble den omtalt av The Times som *«en bok som du er garantert å finne utlånt, blant alle de andre, dersom du ber om den i et utenlandsk bibliotek.»* Fortellingen, som bærer likhetstrekk med *Den lille havfrue* av Hans Christian Andersen, bygger i stor grad på det franske folke-eventyret om Melusine, en vann-ånd som gifter seg med en ridder på den betingelse at han aldri får lov til å møte henne på lørdager, når hun antar formen til en havfrue. Fortellingen er også inspirert av en tekst av Paracelsus, og romanen hentet sin tittel fra Undinene, som av Paracelsus ble beskrevet som vannets elementærånder.

En uforkortet engelsk utgave av romanen ble utgitt i 1909, med illustrasjoner av Arthur Rackham. *Undine* var en av de mest elskede barnebøker for mange barn på 1800-tallet. Den skotske poeten George Macdonald beskrev *Undine* som «den aller vakreste» av alle eventyr-fortellinger. I *The Daisy Chain* (1856) av Charlotte Mary Yonge, såvel som i *Little Women* (1868–1869) av Louisa May Alcott, finnes varianter av den samme fortellingen. 

Den første fremføringen av *Undine* var E.T.A. Hoffmanns opera i 1814. Den kom til gjennom et samarbeid mellom Hoffmann, som komponerte partituret og Friedrich de la Motte Fouqué, som anvendte sitt eget verk i en libretto. Operaen fikk en rosende kritikk. Carl Maria von Weber beundret den som en type komposisjoner som tyskere ønsket, *«et kunstverk som er fullbyrdet i seg selv, hvori delvise bidrag fra beslektede og medvirkende kunstarter smelter sammen, opphører, og ved sitt opphør på en måte former en ny verden.»*

Referanser
----------

1. ↑  Susan Au: *The Shadow of Herself: Some Sources of Jules Perrot's "Ondine"*, Taylor & Francis, Ltd, Dance Chronicle, Volume 2, Issue 3, 1978, side 159–171, DOI: 10.1080/01472527808568730
2. ↑  George Templeton Strong: Ondine (Symphonic Poem): *From a Notebook of Sketches. Suites Nos. 1 – 3*, Moskva symfoniske orkester, George Templeton Strong og Adriano, Naxos, 30. januar 2003
3. ↑  Strunk, 1966, side 63
4. ↑  Hanne Castein: The Composer as Librettist: Judith Weir's 'Romantic' Operas Heaven Ablaze in His Breast and Blond Eckbert Arkivert 2. mai 2005 hos Wayback Machine. Goldsmiths College, University of London, Aurifex (1), 2000, besøkt 20. september 2009

Litteratur
----------

* Oliver Strunk: *Source Readings in Music History: The Romantic Era*, W W Norton & Co Inc, New York, februar 1966, ISBN 039309684X, ISBN 978-0393096842


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var **Ceorl** en av Rohans ryttere. Han var en av dem som kjempet i Det andre slaget ved Jarnavad den 2. mars 3019 i det tredje tidevervet.

I slaget ved Jarnavad ble Rohirrim drevet tilbake over Jarna med store tap, og stadig flere tropper kom fra Jarnagard og blant dem var både orker og ville fjellmenn fra Dunnland. Mens Erkenbrann fra *Vestfold* samlet alle de menn han kunne og dro mot Helmsdjupet, ble resten spredd, og Ceorl sendt sørøstover som ærendsrytter. Ceorl var utslitt; hans hjelm hadde buler, hans skjold var kløvd, og sverdet var takkete. Han var sliten og hev etter pusten da han på den 3. mars møtte en gruppe av Rohans ryttere. Han antar at de blir ledet av Éomer, og han gir dem nytt fra slaget og sier dem at de skal dra tilbake til Edoras for det er ikke mer å gjøre ved Jarnavad. Da viser kong Théoden seg for Ceorl, og Ceorl ble lyser opp i glede for å se sin konge frisk, og bød kongen sitt sverd. Ceorl får en uthvilt hest og rir med sin konge til slaget ved Helmsdjupet. Hans skjebne er ikke kjent.

Portal: Litteratur
**Undénplanen** er en FN-resolusjon som innebærer at stater som ikke selv har atomvåpen forplikter seg til selv å ikke lage eller lagre slike på sitt territorium. Planen fikk sitt navn etter den svenske utenriksministeren Östen Undén.

I 1958 hadde Sovjetunionen, USA og Storbritannia blitt enige om en stans i prøvesprengninger med atomvåpen, men sommeren 1961 gjenopptok Sovjetunionen sine prøvesprengninger. Undén la frem sitt forslag for FNs hovedforsamling den 26. oktober 1961. Forslaget innebar at stater uten kjernevåpen gjennom avtalen skulle forplikte seg til å ikke produsere eller lagre slike våpen. Dette anså Undén ville sette en stopp for spredningen av atomvåpen og legge et press på atommaktene for å slutte med sine prøvesprengninger.

FN:s resolusjon 1664 ble vedtatt av generalforsamlingen den 4. desember 1961 med 58 stemmer for (Skandinavia, Øst-Europa og tredje verden), 10 stemmer mot (NATO-land) samt 23 blanke stemmer (Latin-Amerika samt forhenværende franske kolonier i Afrika).

Litteratur
----------

* Bo Huldt. *Svensk nedrustnings- och säkerhetspolitik från tjugotal till åttiotal i Neutralitet och försvar*, redaktör Bo Hugemark. Stockholm: Militärhistoriska förlaget 1986. ISBN 91-85266-37-X
**Sovjetisk demonstrasjon av militær styrke mot Norge i 1968** under Den kalde krigen startet 7. juni 1968, da 60-70 stridsvogner av typen T-54 rullet frem mot norskegrensa. 40 kanoner og over 400 andre kjøretøy deltok også.

Hendelsen
---------

Den 6. og natt til 7. juni 1968 rullet over 60 stridsvogner frem mot den norsk-russiske grensa. Hele 131. motoriserte infanteridivisjon, et artilleriregiment fra Petrozavodskarméen, en fallskjermbataljon, et regiment taktiske rekognoseringsfly, om lag 30 transportfly og et regiment jagerbombefly deltok i manøveren.

De norske soldatene fra Garnisonen i Sør-Varanger (GSV) fikk utlevert skarpe skudd og forberedte seg til væpnet sammenstøt. Straks de russiske stridsvognene krysset grensen, skulle det åpnes ild. Sovjetarméen stanset bare 30 meter fra grensen, skriver Aftenposten.

Soldatene visste hva som forgikk og var forberedte. Flere benyttet ventetida til å hvesse bajonetter og kniver, sier Arild Hjerde, som da var løytnant og sjef ved Elvenes Grensestasjon. Etter fire dramatiske døgn trakk stridsvognene seg tilbake, og den norske beredskapen ble opphevet 11. juni.

I ettertid
----------

Forsvaret holdt alt offisielt materiale om hendelsen og junidagene i 1968 i hemmelighet frem til desember 1999, men i 2017 skal mye være oversendt Riksarkivet.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Welle, Einar (30. mai 2017), «Forsvaret begynner ved kjøkkenbordet», *Aftenposten*,
4. ↑  Erlend Hein Lange; Beate Riiser (03.11.2008), «Ville skutt sovjeterne på grensen», *NRK*,

Eksterne lenker
---------------

* 
*
**Scott Carl Rechsteiner** (født 29. juli 1962 i Bay Cityi Michigan), bedre kjent som **Scott Steiner**, er en amerikansk fribryter i Total Nonstop Action Wrestling.

Steiner er kanskje mest kjent for sin tid i World Championship Wrestling sammen med hans eldre bror Rick Steiner som The Steiner Brothers og for hans innblanding med New World Order gruppen. Han er også kjent for sin tid i World Wrestling Federation og World Wrestling Entertainment. Steiner har for øyeblikket kontrakt med Total Nonstop Action Wrestling.

Steiner har også mange titler på egen hånd, etter hans tid som en halvdel av The Steiner Brothers. Scott gikk til å bli dobbelt WCW United States Champion, WCW World Television Champion, WCW World Heavyweight Champion. Han ble den aller siste WCW World Heavyweight Champion før WWE kjøpte opp WCW. Booker T vant over han i den aller siste episoden av WCW Nitro etter at WWF hadde kjøpt opp WCW.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Scott Steiner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Scott Steiner – Cagematch Rediger på Wikidata

* (en) Scott Steiner – wrestlingdata.com Rediger på Wikidata

* (en) Scott Steiner – Online World of Wrestling Rediger på Wikidata

* (en) Scott Steiner – Online World of Wrestling Rediger på Wikidata
Scott Nunataks på kartet over AntarktisScott NunataksScott NunataksScott Nunataks på kartet over Antarktis
**Scott Nunataks** er to iøynfallende tvillingtopper, omtrent 520 moh. som danner den nordre utstrekningen av Alexandra Mountains i King Edward VII Land. De ble oppdaget i 1902 av Discovery-ekspedisjonen under ledelse Robert F. Scott og oppkalt etter Scott av Kristian Prestrud, leder av den østlige sledeferden på Roald Amundsens Sydpolsekspedisjon. Prestrud besteg toppene under utforskning av King Edward VII Land i 1911. En liten steinvarde ble reist ved foten av skrenten på nordsiden av nunatakene den 3. desember 1911. Varden ble i 1995 oppført på listen over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er vernet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 12908

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Corrib** (irsk *An Choirib* eller *Abhainn na Gaillimhe*) er en elv i Irland. Den renner fra innsjøen Lough Corrib, gjennom byen Galway og ut i Galwaybukta. Elven er bare omkring 6 km lang, og er dermed en av de korteste av de større elver i Europa. Den har også en av de sterkeste strømmene blant europeiske elver, spesielt etter noen dager med regnvær. Den er populær for elvepadling, samt flere roklubber og lystbåter. Både elven og innsjøen har gode fiskesteder.

Statistikk
----------

Dybden til denne elven når opp til 28,6 m (94 fot).

Corrib drenerer et nedbørfelt på 3 138 km2.

Selv om Corrib er en av Irlands korteste elver, har den en gjennomsnittlig langsiktig strømningshastighet på 104,8 m3/s, noe som gjør den til Irlands nest største elv (etter strømning), bare overgått av elven Shannon.

Navn
----

Utsyn sørover fra Salmon Weir-broen
Tidligere het elven *Gaillimh*, som er det irske navnet på Galway. Byen har således gitt navn til elven. På irsk kalles den noen ganger for *An Ghaillimh* («Galwayen») og også feilaktig kalt *Abhainn na Coiribe*. Legenden om navngivningen forteller at den ble oppkalt etter den mytologiske kvinnen Gaillimh inion Breasail, datteren til en høvding Fir Bolg-folket som druknet i elven. Ordet *Gaillimh* antas å bety «steinete» som i «steinete elv». Den vanlige myten om at byen henter navnet sitt fra det irske ordet *Gallaibh*, «fremmede/utlendinger», det vil si «utlendingenes by» (fra *Gall*, «fremmed») er feil ettersom navnet Gaillimh ble brukt på elven først og deretter senere på elven. Faktisk ble den eldste bosetningen ved Galway kalt *Dún Bhun na Gaillimhe*, eller «borgen ved enden av Galway (elven)».

Det nye navnet kommer fra innsjøen elven kommer fra. Den het opprinnelig *Lough Orbsen*, etter en av firbolgs ledere, og Corrib er en forvanskning av dette ved at *ch*-lyden i *lough* har smittet over på *orbsen*.

Broer
-----

Fire broer spenner over Corrib i Galway. Disse er Wolfe Tone Bridge, William O'Brien Bridge, Salmon Weir Bridge og Quincentenary Bridge.

Referanser
----------

1. ↑  «Gaillimh/Galway», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑  «A syrvey of juvenile lamprey population in the Corrib and Suir catchment» (PDF), *NPWS* 1. februar 2007
3. 1 2  «South Eastern River Basin District Management system : Initial Characterisation Report : Physical Description» (PDF). *Serbd.com*. Arkivert fra originalen den 3. mars 2016
4. ↑   «SMILE – Sustainable Mariculture in northern Irish Lough Ecosystems», *Ecowin.org*. Arkivert fra origianlen den 12. november 2013
5. ↑   Hardiman, James (1820): *History of Galway*, W. Folds and Sons, s. 2; Hardiman, siterte Lughaidh Ó Cléirigh i at «that the city of Galway took its name from the river, in which was drowned Gaillimh, the daughter of Breasail.»
6. ↑  Medieval Galway: An Introduction, *Our Irish Heritage*
7. ↑  The Interesting History of Galway throughout the centuries, *Connolly Cove*

Eksterne lenker
---------------

(en) River Corrib – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Lower Corrib River Guide
* Canoeing at O'Brien's Bridge, Galway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Politiken*** er en dansk dagsavis. Den ble grunnlagt 1. oktober 1884 i København av Viggo Hørup (1841-1902), Edvard Brandes og Hermann Meyer Bing.

Fra 1875 hadde Edvard Brandes og Viggo Hørup arbeidet i Venstres hovedorgan *Morgenbladet*. De nevnte ikke N.F.S. Grundtvigs 100-årsdag, men dagen etter rakket Brandes ned på ham i en artikkel. I november 1883 unnlot de å omtale Luthers 400-årsdag. Da måtte de fratre, men stiftet i stedet *Politiken* som «*organ for den høyeste opplysning til det danske folk*». Avisen kom til å stå for bitende angrep på kirke og kristendom, og øvet påvirkning på både borgerskap og arbeiderbevegelsen. Partiet Venstre ble etter hvert delt i «Det danske Venstre» og Hørups «Folketingets Venstre» («europeerne») som i 1905 tok navnet Radikale Venstre.

16. mai 1905 ble en ny sjanger skapt da den første kronikken stod på trykk i *Politiken*. Den var skrevet av Georg Brandes. Den nye redaktøren, Henrik Cavling (1858-1933), introduserte avisen i nytt format, med en tredjedel kuttet av lengden, men sidetallet utvidet fra 4 til 8 sider. Tidligere stod artiklene tilfeldig, nå fikk hver side tildelt sitt særlige stoff. Avisen ble mer ryddig, men noen lesere hevdet at maskinen kuttet avissidene så de fikk en sagtakket underkant som skar i buksene når de leste avisen på trikken. En fiskerkone ved Gammel Strand skal ha ropt: «*Hva ska’ vi nå pakke torsken inn i?*» Men redaktør Cavling var mer bekymret for at arbeiderne nå ville foretrekke *Social-Demokraten*, siden de var vant med å bruke de lange avissidene som bordduk.

Avisen utgis av JP/Politikens Hus A/S, der *JP* er en forkortelse for konkurrenten *Jyllands-Posten.* Det samme selskapet utgir i tillegg *Ekstra Bladet*, som første gang utkom i 1904 som et tillegg om den japansk-russiske krig.

Referanser
----------

1. ↑  Mardal, Magnus A.: «Viggo Lauritz Bentheim Hørup» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 1. februar 2023 fra
2. ↑  Camilla Høy-Jensen: «En levende avis kommer til verden», *Politiken*. Besøkt 1. februar 2023
3. ↑  Martin Schwarz Lausten: *Danmarks kirkehistorie* (s. 288-89), forlaget Gyldendal, 1983, ISBN 87-00-74472-7
4. ↑  «Henrik Cavling» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 1. februar 2023 fra
5. ↑  Villy Meldgaard Hansen: «Kronikk om kronikken», *Berlingske Tidende*. Besøkt 1. februar 2023

Se også
-------

* Liste over danske aviser

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Politiken (Danish newspaper) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dagbladet Politiken

  

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISSN **·** ISSN **·** ISNI
 |
**Oslobukta** er tidligere navn på en del av indre Oslofjord og en del av Oslos havneområde. Området var langgrunt og er delvis fylt ut. Det gjenværende havneområdet kalles Bispevika.

Området under Ekeberg ble tidligere kalt Opsloe-bugten, Osloviken og Oslo havn[]; navnet Oslo ble da brukt om det som senere fikk navnet Gamle Oslo, området der middelalderbyen lå. Området oppsto da Akerselva ble regulert og området bak innskjermingene av elva ble fylt opp for å gjenvinne land. Det oppsto da ei vik mellom Akerselva og Gamlebyen. Tøyenbekken og Hovinbekken munnet ut i bukta. Frem til middelalderen var området rundt Opsloe-Bugten byens sentrum og et knutepunkt for transport og handel.

Forretningsdrivende lanserte navnet på nytt i 2020 for det nyutviklede strøket rundt Bispevika der det til dels var sjø før bukten ble fylt ut.

Referanser
----------

1. ↑  Brovold, Odd (1987). *Kjenn din havn*. Oslo: Oslo havnevesen.
2. ↑  *Oslo byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. 1987. ISBN 8257302287.
3. ↑  Kjelstrup, Yngvar (1962). *Oslo havns historie: for tidsrommet inntil 1954*. Oslo: Oslo havnevesen. s. 94.
4. ↑  «Fra soloppgang til solnedgang i Oslo: En dag full av flotte utsikter». *www.vg.no*. 10. juli 2020. Besøkt 14. mai 2022. «Gode og mette rusler vi mot Oslos nye og trendy spot: Oslobukta. Flere kaller området for Oslos Venezia på grunn av de små kanalene mellom leilighetsbyggene.»
**Coluccio Salutati** (født 16. februar 1331 i Stignano i Den florentinske republikk, død 4. mai 1406 i Firenze) var kansler i Firenze. Han var en av de første italienske samfunnsstøttene som sluttet seg til den åndsretning som langt senere skulle bli kjent under navnet humanismen. Hans hovedbidrag var å fremme studiet av de gamle klassikeres forfatterstil ved brevskriving. 

I 1389 fikk han fra Vercelli tak i en kopi av et ciceronsk manuskript som viste seg å omfatte den gamle romerske forfatterens *Epistulae ad familiares*. Han innhentet også andre lignende tekster fra Cicero og andre, og hans personlige forkjærlighet for denne epistulære stil smittet over på andre lærde i det florentinske samfunn. Han forsvarte Petrarcas og andres interesse for klassikerne mot de anklager som til å begynne med kom om at dette ville fremme en beundring for hedenskapet.

Inspirert av Salutati ble det også et oppsving av studiet av klassisk gresk.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica, www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Reginald Schroeter** (født 11. september 1921, død 30. juli 2002) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Schroeter ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

Schroeter ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reginald Schroeter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Reginald Schroeter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Reginald Schroeter – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Reginald Schroeter – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Politiinstruksen** (fullt navn: **alminnelig tjenesteinstruks for politiet**) er en norsk forskrift som gir grunnleggende bestemmelser om utøvelse av politimyndighet, alminnelige tjenesteregler og alminnelige regler for politimenns personlige forhold og opptreden.

Forskriften ble fremmet av Justis- og beredskapsdepartementet og fastsatt ved kronprinsregentresolusjon 22. juni 1990 med hjemmel i politiloven. Den trådte i kraft 26. juni 1990.

Politiinstruksen gjelder for enhver som er gitt politimyndighet i medhold av politiloven, og ellers for øvrige tilsatte i Politi- og lensmannsetaten når det er fastsatt i den enkelte bestemmelse. Den gjelder også, med tilpasninger, for Sysselmesteren på Svalbard og andre som er gitt politimyndighet på Svalbard, og for øvrig for personell som utfører politioppgaver under tjeneste i Kystvakten, mannskaper som tjenestegjør i Politireserven i tilfelle denne er oppsatt og beordret til tjeneste, studenter ved Politihøgskolen og militært personell ved den norsk-russiske grensen som er tildelt begrenset politimyndighet under utøvelse av grenseoppsyn.

Se også
-------

* Påtaleinstruksen

Referanser
----------

1. ↑  § 1-1

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Reginald Dyer** (født 9. oktober 1864 i Murree i Punjab i Britisk India, død 23. juli 1927) var en britisk-indisk hæroffiser med ansvar for Amritsar-massakren i Jallianwala Bagh i Amritsar (i den britiske provinsen Punjab i India).

Liv og virke
------------

Dyer tilbrakte store deler av sin barndom i hjembyen Simla og fikk sin første utdannelse ved den lokale skolen i denne byen. Dyer gikk senere ved Midleton College i County Cork i Irland mellom 1875 og 1881. I løpet av 1885 begynte han å studere ved Royal Military College, Sandhurst før han kort tid senere ble utstasjonert sammen med Queen's Royal Regiment som var stasjonert i West Surrey med grad som løytnant. Dyer tjenestegjorde i den tredje burmesiske krigen mellom 1886 og 1887. 

I 1887 ble Dyer overført til den britisk-indiske hæren og han ble forfremmet til kaptein i 1896. I løpet av 1901 ble Dyer utnevnt til stedfortredende assisterende adjutantgeneral. Han ble deretter overført til et annet kompani. I løpet av august 1903 ble Dyer forfremmet til major og han ble forfremmet igjen til oberstløytnant i 1910. Under første verdenskrig fra 1914 til 1918) hadde han forskjellige militære posisjoner før han ble forfremmet til oberst i 1915, og til midlertidig brigadegeneral i 1916. 

Dyer er for ettertiden aller mest for de ordrene han ga den 13. april 1919 i Amritsar. Det var ved hans kommando at 90 britiske soldatene, inkludert 25 gurkha-soldater åpnet ild mot en forsamling av ubevæpnede sivile indere, inkludert mange kvinner og barn, som hadde samlet seg ved Jallianwalla Bagh i det som senere kom til å bli husket som Amritsar-massakren. Dyer fikk en rekke alvorlige slag og drypp i løpet av de siste årene av hans liv, og han ble stadig mer isolert på grunn av gjentatte lammelser og perioder der han ikke klarte snakke og hadde store problemer med å bevege seg. Han døde av omfattende hjerneblødning og arteriosklerose i 1927.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Reginald-Edward-Harry-Dyer, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Reginald Edward Harry Dyer, BNF-ID 150330068[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, oppført som Reginald Edward Harry Dyer, Find a Grave 185244416, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67m4vrx, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***The Whisper Market*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av George L. Sargent og med Corinne Griffith i hovedrollen.

Handling
--------

Juliet og George Saltmarsh, som tidligere har drevet pengeutpressing og smugling av opium, har klart å skaffe seg pass. Det stiller seg annerledes med deres medarbeider Burke, som den amerikanske konsulen Basil North nærer mistanke til. For å sno seg unna North har Juliet gjort seg til venns med konsulens kone Erminie. Uten at ektemannen hennes vet det, takker Erminie ja til en invitasjon til et selskap hos Saltmarsh-ekteparet, og der setter de en felle for henne slik at hun brått befinner seg i en kompromitterende situasjon sammen med Burke – og en rekke fotografier blir knipset av paret. I et forsøk på å få tak i negativene til bildene drar Erminie til Burkes hotellrom, der hun ber om å få bildene.

Men i samme øyeblikk kommer North og et knippe politifolk for å ransake utpresserens suite. Burke fatter medlidenhet med Erminie, og gjemmer henne i et annet værelse. Så tilbyr han North å tilstå, mot at gjesten i naboværelset skal få forbli anonym. Det går North med på. Etter at Burke har blitt arrestert går Erminie i forbønn for ham. Hun klarer å oppnå at Burke får tillatelse til å forlate landet, og Juliet og George Saltmarsh blir stilt for retten og dømt for smugling. Basil North forblir lykkelig uvitende om hva hans kone opplevde i selskapet hos ekteparet Saltmarsh.

Skuespillere
------------

* Corinne Griffith som Erminie North
* George Howard som Basil North
* George MacQuarrie som Burke
* James O'Neill som Hobson
* Eulalie Jensen som Juliet Saltmarsh
* Howard Truesdale som George Saltmarsh
* Jacob Kingsbury som Doucer

Referanser
----------

1. 1 2  «The Whisper Market». *catalog.afi.com*. American Film Institute. Besøkt 9. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Whisper Market – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Whisper Market* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Whisper Market* på American Film Institute Rediger på Wikidata
*For det norske, statlige vinmonopolet, se Vinmonopolet*

Et utsalg hos Sveriges vinmonopol, Systembolaget
Et **vinmonopol** er en offentlig bedrift som har enerett på detaljomsetning av alkoholholdig drikke, oftest brennevin og i mange tilfeller også vin og sterkøl. Vinmonopolene har sin historiske rot i mellomkrigstiden og dens utbredte forbud mot alkoholomsetning. I mange land ble forbudstiden opphevet i 1920-årene mot at staten fikk monopol på den lovlige omsetningen.

Det er et lite mindretall av verdens nasjoner som bruker statlige monopoler for omsetning av alkohol over disk. Det er særlig de nordiske og muslimske landene som har slike omsetningsmonopoler, men de finnes også i enkelte stater i USA og i flere provinser i Canada. I Midtøsten er salget dessuten oftest forbeholdt utlendinger eller ikke-muslimer. Alle de nordiske landene unntatt Danmark har vinmonopol, og da Sverige og Finland ble medlemmer av EU ble det hevdvunnet et eget unntak i EU-retten som tillater et slikt statsmonopol. I Nord-Amerika har bare noen få delstater i USA fortsatt monopol, men alle provinsene i Canada har offentlige monopoler. Verdens største vinmonopol målt i omsetning er LCBO i Ontario, Canada.

Vinmonopoler
------------

Noen vinmonopoler omfatter blant annet:

Norden (nasjonale)
* Systembolaget, statlig monopol i Sverige.
* Alko, statlig monopol i Finland.
* Vinmonopolet, statlig monopol i Norge.
* Vínbúð, statlig monopol på Island
* Rúsdrekkasøla Landsins, statlig monopol på Færøyene

Canada (provinsnivå)
* Liquor Distribution Branch i Britisk Columbia
* Liquor Control Board of Ontario
* Nova Scotia Liquor Corporation
* Société des alcools du Québec
* Saskatchewan Liquor and Gaming Authority

USA (delstatsnivå)
* Idaho Alcoholic Beverage Control
* Oregon Liquor Control Commission
* Pennsylvania Liquor Control Board
* Utah Department of Alcoholic Beverage Control
* Vermont Department of Liquor Control
*Se også Sportsklubben Steady fra Oslo.*

**Sportsklubben Tromsø-Steady** var et idrettslag som eksisterte i to omganger fra 1937 til slutten av 1980-tallet.

Klubben ble stiftet 27. mars 1937 under navnet Steady, da de to klubbene Trygg og Lyn slo seg sammen. Den nye klubben gikk inn i Arbeidernes Idrettsforbund og hadde aktivitet innen fotball, friidrett, håndball, sykling og skiidrett. I 1945 slo Tromsø Sportsklubb seg sammen med Steady, som skiftet navn til Tromsø-Steady. Steady deltok i arbeiderserien i fotball før krigen, og spilte på høyeste nivå i kretsserien i Troms et par år etter at den organiserte fotballen var kommet i gang igjen i 1946. Etter 1951-sesongen trakk klubben laget fra serien, og noen år senere opphørte aktiviteten helt.

På slutten av 1970-tallet dannet lokale spillere på nytt et lag under navnet Steady. De startet i 7. divisjon i 1981 og spilte seg siden opp i 5. divisjon. Men etter 1988-sesongen trakk Steady igjen laget fra serien.

Etter 2. verdenskrig hadde Steady hjemmebane på Steadybanen, som lå på en del av området der Alfheim stadion ligger i dag. Steady solgte området til Tromsø kommune i 1957.

Kilder
------

* Alf Eriksen (red.): *Norges fotball leksikon, bind II*. Prent Forlag, Oslo 1947 (s. 523, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Bladet Tromsø: Fotballklubben med to liv (s. 26, 9. mai 2012, arkivert hos Retriever Norge)
* Nordlys: Alfheimutbygging (s. 7, 19. oktober 1992, arkivert hos Retriever Norge)
**Politiets Afghanistanmedalje** er en norsk medalje innstiftet 1. mai 2004 og som tildeles av Politidirektøren for tjeneste ved det norske politiengasjementet i Afghanistan. Utmerkelsen er godkjent til bruk på politiets uniform. Den er også godkjent brukt på norsk militær uniform og behandles der som tilhørende «Gruppe 4: Andre norske dekorasjoner».

Utforming
---------

Politiets Afghanistanmedalje er utført i sølvfarget metall. På adversen har medaljen et kart over Afghanistan og i nedre del Politiets etatsemblem, det norske riksvåpenet mot en bakgrunn strødd med kors og flankert av fasces, og en opphøyet rand ytterst. I øvre del står innskriften «NORWAY» over «AFGHANISTAN». Revers har innskriften «NORWEGIAN POLICE» i en bue øverst og «SUPPORT TO THE / AFGHAN / AUTHORITIES» over tre rette linjer i medaljens nedre halvdel.

Medaljen er opphengt i et bånd med sandgul farge som ved venstre kant har striper i rødt, hvitt og blått, ved høyre kant i svart, rødt og grønt. Fargene i kanstripene er hentet fra Norges og Afghanistans flagg.

Tildeling
---------

Politiets Afghanistanmedalje tildels for fortjenstfull tjeneste i forbindelse med det norske politiets oppdrag i Afghanistan eller til den som har bistått styrken på en særlig verdifull måte. Medaljen kan også tildeles utlendinger. Medaljen tildeles etter bestemmelse av politidirektøren.

Medaljen er også tildelt personell fra det norske Forsvaret, som har bistått politiet i dets arbeid i Afghanistan.

Referanser
----------

1. ↑  For Forsvarets rekkefølge av 2009 se *f-xtra*, nr. 1, 2009, s. 15, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
2. ↑  Medaljer for godt samarbeid[*død lenke*], Forsvarsnett, 23. juni 2004, besøkt 21. november 2009.
3. ↑  Fikk medalje av politiet[*død lenke*], Forsvarsnett, 22. oktober 2004, besøkt 21. november 2009.
4. ↑  Hedret av politiet Arkivert 28. september 2010 hos Wayback Machine. Forsvarsnett, 22. september 2010, besøkt 22. september 2010.

Litteratur
----------

* *Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge*, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum*/Forsvarets Veterantjeneste, 2012
* Oversikt over norske sivile og militære utmerkelser] i *f-xtra*, nr. 1, 2009, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009
**Politiets Aktionsstyrke** (**AKS**) er det danske politiets taktiske spesialstyrke. AKS er en enhet som er utdannet for oppgaver som alminnelige politifolk ikke er trent til. Dessuten løser man en rekke særlig farlige oppgaver i forbindelse med for eksempel gisseltagninger eller anholdelse av særlig farlige personer.

Ut over disse spesialoppgavene ytes også assistanse i forbindelse med beskyttelse under for eksempel utenlandske statsoverhoders besøk i Danmark, samt innsats mot organisert grenseoverskridende, alvorlig kriminalitet eller observasjon på svært utilgjengelige steder.

Historie
--------

Generelt vites det ikke meget om enheten og dens historie, men den er opprettet etter München-massakren under Sommer-OL 1972. 

Enheten ble opprettet som en del av Rigspolitiet, fordi det danske forsvarets spesialstyrker bare i helt ekstraordinære situasjoner vil kunne settes inn mot landets borgere. Dog trener enheten sammen med Jægerkorpset og Frømandskorpset.

Inntil 1998 bestod enheten av betjenter som var på «utlån» fra politistasjoner i hele landet og således arbeidet på tilkalling. Men i 1998 ble AKS reorganisert og fikk tildelt faste medlemmer, slik at man hadde en fast styrke man lett kunne trekke på. Som utgangspunkt må betjenter ha vært ansatt fem år i politiet før man kan søke opptak i AKS.

Som en del av Anders Fogh Rasmussens andre regjerings utspill om en ny handlingsplan for å imøtegå terrorisme ble enheten underlagt Politiets Efterretningstjeneste.

En betjent fra AKS ble den 7. januar 2013 alvorlig såret under en anholdelsesaksjon med tre antatte narkosmuglere. Den formodede gjerningsmannen ble drept av et skudd i hodet og en annen mann ble såret. Den tredje mannen ble pågrepet.

Det er første gang at en betjent fra AKS er blitt såret under en aksjon. PET ønsker ikke å opplyse hvor mange ganger AKS har avfyrt skudd under en aksjon.

Innsatsgrupper
--------------

Enheten er oppdelt i spesielle innsatsgrupper som blant annet omfatter skarpskyttere og førstehjelpere.

I forbindelse med førstnevnte har man et tett samarbeide med Frømandskorpset, hvis innsatsen for eksempel foregår i en havn. Dog vil eventuelle assisterende militære avdelinger alltid være underlagt politiet.

Referanser
----------

1. ↑  Særlig politiindsats[*død lenke*] – pet.dk
2. ↑  Aktionsstyrken - Bruges ved særlige operationer
3. ↑  Det danske samfunds indsats og beredskab mod terror, kap. 2
4. ↑  PET-betjent ramt af to skud i narkodrama TV2 d. 7. jan. 2013
5. 1 2  Niels Brinch: Sådan er Aktionsstyrken TV2 d. 7. jan. 2013

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Josef Gustav Emil Hammer** (1870–1946) var en norsk bankmann og politiker. Han var 
ordfører i Arendal fra 1917 til 1919.

Virke
-----

Hammer var utdannet fra Christiania handelsgymnasium og var deretter ansatt i Christiania Kreditkasse. Samtidig fortsatte han utdannelsen sin til bankmann igjennom opphold i Frankrike, Tyskland og England. Han ble ansatt som kontorsjef ved Agdesidens Bank i Arendal i 1893. Han rykket opp til stillingen som banksjef i 1906, og virket som dette frem til 1921.

Hammer ble valgt inn i Arendal bystyre i 1907, og var ordfører 1917–1919. Han var også aktiv som styremedlem i flere skips- og industriselskaper, var formann i Arendal Handelsstands Forening 1912–1915, og bestyrer av Arendals Samlag fra begynnelsen av 1930-årene til han gikk av for aldersgrensen i 1940.

Han var nederlandsk konsul 1910–1917.

Familie
-------

Han giftet seg med Thyra Johnsen (f. 1877) i 1898 og overtok villaen Solhaug i Arendal samme år. Villaen ble bygget av sogneprest Jens Andreas Gjerløw (1840–1893) og hustru Anna Aalholm (1857–1928) i 1884–1985. Anna var Thyras tante, og Hammer kjøpte villaen etter at Anna ble enke. Villaen ble solgt av Josefs enke i 1948 til Røde Kors, som igjen solgte den til Arendal kommune i 1972, som rev den for å bygge nytt bo og omsorgssenter med samme navn. 

Josef og Thyras første barn kom i 1899, Ludvig Emil Hammer.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   oppført som Hammer Josef Gustav Emil, runeberg.org, besøkt 14. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Agderposten, type referanse dødsannonse, utgitt 25. juli 1946[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  «Fvh. banksjef Joseph E. Hammer, Arendal, er død, henved 76 år gammel». *Nationen*, 23. juli 1946.

Kilder
------

* *Hvem er hvem 1912?* - Bjørn Steenstrup

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Josef Gull** (født 5. desember 1820 i Segesvár/Schäßburg i Schäßburg, døde 23. juni 1899 samme sted - i Østerrike-Ungarn) var en politiker fra Transilvania, som var borgermester av Sighișoara mellom 1866 og 1881. Han tilhørte Siebenbürgen-sakserne.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etter at han ble ferdig med gymnaset i hjembyen, reiste han til Târgu Mureș for å studere rettsvitenskap, studier som han avsluttet ved å få advokatbevilling i 1844. Han reiste tilbake til hjembyen, men bestemte seg for å ikke arbeide som advokat. Han arbeidet som honorær sekretær for bymagistraten. 

### Politiker

I 1848 satt han til Riksdagen i Cluj som vararepresentant for Karl Gooß den eldre. På samme måte som Sighișoaras representant- den senere evangeliske biskopen for Transilvania Georg Daniel Teutsch- var han for en betinget sammenslåing av Transilvania med Kongedømmet Ungarn, og de reiste sammen som representanter med like rettigheter til Riksdagen i Pest. Men de forlot Riksdagen fordi deres krav for å holde unionen sammen ikke ble akseptert. 

Han reiste hjem til Sighișoara og kjempet sammen med bygarden i borgerkrigen på den østerrikske siden. Som adjutant for bygardens leder deltok han i slaget ved Ibașfalău. Gull klarte ikke å overtale Stephan Ludwig Roth til å flykte da denne ble vist frem i Sighișoara bundet, på vei til den sikre død i Cluj, fordi Roth sa at han ikke var en kujon. 

Etter at borgerkrigen var over, arbeidet Gull først igjen ved magistratkontoret i Sighișoara (han sa opp på grunn av Franz Josef sin neo-absolutisme i 1851), og deretter i ti år som advokat. Da den saksiske grunnloven ble gjenopprettet i 1861, ble Gull valgt til senator og økonomisk adminstrator, før han ble borgermester i 1866. Han hadde denne stillingen til 1881, da han gikk av etter eget ønske. I denne perioden var han byens representant i det såkalte Saksiske Nasjonale Universitet i Sibiu (1861-1875), som han skrev ordensreglene for.

Gull var også aktiv på det evangelisk-kirkelige området, idet han var en av samarbeiderne og fremmerne av den nye kirkelige grunnloven i Transilvania. Han ble valgt inn i det nasjonale kirkerådet til den transilvanske evangeliske kirken, en stilling som han hadde til sin død.

Som følge av et slag ble han lam i 1896.

Bibliografi
-----------

* Karl Hoch, *Die Entwiklung unserer Politik seit 1848 im Rahmen eines politischen Lebensbildes Josef Gulls*, 1899
* Friedrich Teutsch, *Josef Gull* în „Kalender des Siebenbürger Volksfreundes für das gemeine Jahr 1900", Jahrgang 31, Hermannstadt
* Friedrich Schuller, *Schriftstellerlexikon der Siebenbürger Deutschen*, Vol. 4
* Friedrich Schuller, *Allgemeine Deutsche Biographie*, Historische Komission der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Vol. 49, 1904

Referanser
----------

1. 1 2 3  Fr. Schuller. «Gull, Josef». Deutsche Biographie. Besøkt 14. januar 2017.
2. 1 2  «Gull, Josef (1820-1899), Bürgermeister, Abgeordneter und Jurist». Österreichische Akademie der Wissenschaften. Besøkt 14. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  i skihopping: |
| Skihopp Junior-VM |
| Sølv | 2020 Oberwiesenthal | Normalbakke |
| Sølv | 2020 Oberwiesenthal | Mikslag |
| Sølv | 2019 Lahtis | Lag, gutter |

**Sander Vossan Eriksen** (født 29. desember 2000) er en norsk skihopper som representerer Bækkelagets Sportsklub.

Eriksen har tre sølvmedaljer fra Junior-VM i skihopping, og debuterte i verdenscupen i skihopping 22. november 2020 i polske Wisła.

Idrettskarriere
---------------

### 2018/19

Vossan Eriksen deltok i Junior-VM på ski 2019, og kom der på 12.-plass i normalbakke. I lagkonkurransen fikk Norge sølv, der han hoppet sammen med Fredrik Villumstad, Anders Ladehaug og Thomas Aasen Markeng. Tyskland vant denne lagkonkurransen. I mars 2019 deltok han i lagkonkruransen under NM i skihopping 2018, der han fikk bronse sammen med Oslo Skikrets.

### 2019/20

Han deltok i Kontinentalcupen i skihopping 2019/20, og i sommercupen (plast) kom han på 20.-plass med 201 poeng. I vintercupen kom han på 26.-plass med 167 poeng, og han kom med det på 25.-plass sammenlagt 368 poeng, der Clemens Leitner vant.

I mars deltok han i Junior-VM på ski 2020, og fikk der sølv i normalbakke, bak østerrikske Peter Resinger, og han fikk også sølv i mikslagkonkurransen, sammen med Eirin Maria Kvandal, Bendik Jakobsen Heggli og Thea Minyan Bjørseth. I lagkonkurransen for gutter kom Norge på fjerdeplass.

Under NM i skihopping 2020 deltok han i juniorklassen, og fikk der gull i stor bakke, sølv i normalbakke og bronse i lagkonkurransen.

### 2020/21

Han deltok igjen i Kontinentalcupen i skihopping 2020/21, og etter to andreplasser i sommercupen kom han på andreplass totalt med 160 poeng.

Vossan Eriksen debuterte i verdenscupen den 22. november 2020, med en 13.-plass. Under VM i skiflyging 2020 kom han på 28.-plass, etter fire hopp på 207, 208, 172,5 og 198 meter.

Referanser
----------

1. ↑  «Debutant får sjansen i World Cup-åpningen». *Norges Skiforbund*. 19. november 2020.
2. ↑  FIS - *Lahti (FIN) - FIS Junior World Ski Championships - Men's Team HS100*, besøkt 20. desember 2020.
3. ↑  Norges skiforbund - *NM Laghopp 2018 - lør. 30 mar 2019*, besøkt 20. desember 2020.
4. ↑  FIS - *Continental Cup 2020 - Summer Cup Standing*, besøkt 20. desember 2020.
5. ↑  FIS - *Continental Cup 2020 - Overall (WIN+SUM)*, besøkt 20. desember 2020.
6. ↑  FIS - *Continental Cup 2021 - Summer Cup Standing*, besøkt 20. desember 2020.
7. ↑  FIS - *Men Flying Hill Individual*, besøkt 20. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sander Vossan Eriksen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Sander Vossan Eriksen – skijumping.pl Rediger på Wikidata
**Sportsklubben Trane** er et fotballag fra Bergen som hører til i Landåsområdet. Elever fra Slettebakken, Nattland og Storetveit er spillere som gjentatte ganger er representert på de forskjellige Trane-lagene. Klubben har hjemmebane på Slettebakken, hvor de også har et klubbhus. A-laget har hjemmebane på Krohnsminde og ligger nå i 6. divisjon. Sportsklubben eier også Tranehytten som ligger i Skitnedalen. Hytten har vært under rehabilitering de senere år og det nærmer seg nå avslutning på arbeidet.

Klubbens motto er «Til fremme av idrett og friluftsliv i sunne form er gjennom samarbeid og kameratskap».

Kjente spillere: 

Bård Finne

Eirik Birkelund

Agami Hando

Knut Walde

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Bergen byleksikon på nett, om Trane

| * v
* d
* r
5. divisjon fotball for menn, Hordaland Fotballkrets, avdeling 1, 2020 |
| --- |
|  | 
* Baune
* Fitjar
* Loddefjord 2
* Minde
* NHHI 2
* Ny-Krohnborg
* Nymark
* Solid
* Sotra 2
* Sædalen
* Trane
* Trio

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
7. divisjon fotball for menn, Hordaland Fotballkrets, avdeling 2, 2020 |
| --- |
|  | 
* Baune 3
* Bergen Nord 3
* BI Bergen 2
* Minde 2
* NHHI 3
* Nymark 2
* Trane 2
* Trott 3
* Varegg 3
* Viggo 2

 | Norges flagg |