recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gilbjerg Hoved
**Gilbjerg Hoved** på 56°7'40" nordlig bredde, et lite stykke vest for Gilleleje, er det nordligste punktet på øya Sjælland i Danmark. Den rette linja over havet mellom Gilbjerg Hoved og Kullaberg i Höganäs kommune i Sverige er grensa mellom Øresund og Kattegat.

Gilbjerg Hoved er en sandstrand som det stiger en omtrent 33 meter høy moreneformasjon opp fra, med en steil og skogløs skråning som på dansk blir kalt en *klint*. Langs kanten av denne skråninga eller klinten går det en sti, *Gilbjergstien*, som fører fra Gilleleje til fritids- og sommerhusområdet *Strand Esbønderup*. Øverst på klinten står en minnestein over Søren Kierkegaard med Kierkegaard-sitatet: «Hvad er sandhed andet end en leven for en idé».

En del av området rundt Gilbjerg Hoved er fredet på grunn av naturforholdene (ca. 25 ha), mens et område på rundt 40 ha som omgir Gilbjerg Hoved er pekt ut som såkalt EU-habitatområde på grunn av sin karakter av særegen naturtype: «klinter med vegetation langs de atlantiske kyster og Østersøkysterne».

Referanser
----------

1. ↑  «Øresundsakvariet, København Universitet». Arkivert fra originalen 24. juli 2012. Besøkt 21. juni 2013.
2. ↑  Dansk Naturfredningsforening
3. ↑  Habitatstarter.dk

Eksterne lenker
---------------

* Dansk Ornitologisk Forening (DOF) om fuglelivet og naturtilhøva i området kring Gilleleje
* Om Gilbjerg Hoved på internettsidene til Danmarks Naturfredningsforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Outsider** er et engelsk begrep som dekker det å være på utsiden av noe. Vanligvis brukes ordet i sosial betydning.

I daglig norsk beskriver det individer som av en eller annen grunn er vurdert som ikke inne i det «gode selskap». I samfunnsvitenskapene kan det også vise til en som er observatør og uavhengig ikke-deltaker i en gitt gruppe/et gitt samfunn.

Hvilke samfunnslemmer som betraktes som outsidere har variert gjennom tidene. Ofte har der vært synlige eller på annen måte registrerbare annerledesheter som har gjort seg gjeldende, men også makter og myndigheter har brukt sin definisjonsmakt til å peke ut grupper.

I dag bruker vi også begrep som utgruppe (overtatt fra sosiologi/sosialpsykologi) for å beskrive individer som hver seg er «inne» i sin gruppe, men samfunnet eller gruppen selv har definert dette fellesskapet som ikke inne. 

**Outsidermusikk:** Utenfor det som går for mainstream, dvs. gjerne eksperimentell musikk laget uten hensyn til normene for musikk.

**Outsiderkunst:** Utenfor de etablerte kunstnermiljøer og -normer. Utøverne har liten eller ingen formell skolering og gjerne en helt annerledes bakgrunn.

* Fiktiv rase i science fictionforfatteren Larry Nivens *Known Space*-univers, «the Outsiders.»

Se også
-------

* Art Brut
* Heks
* Kjetter
* Jøde
* Sinnssyk
* Fange
* Tater
* Mobbing
**Terje Tom Høili** (født 23. mars 1944) er en norsk forretningsmann og milliardær.

Høili startet sin karrière som selger av tannbørster i 1977. Han utvidet raskt til en rekke andre forbrukerprodukter, og fikk etter hvert grossistavtaler med Europris, Max 20 og REMA 1000. I 2000 kjøpte han 50 prosent av Europris og leverte selv to tredjedeler av vareutvalget.

I 2004 solgte han 80 prosent av sitt firma Terje Høili AS til Industri Kapital. Høili ble i 2004 kritisert av Datatilsynet for påstått ulovlig kameraovervåkning av sine ansatte.

Høili er tidligere fotballspiller på Lisleby FK (1961–1962) og Fredrikstad FK (1962–1973). Han har senere bidratt finansielt til Fredrikstad FK. I 2007 kjøpte Høilis selskap Dikeveien Eiendom AS rettighetene til navnet til Fredrikstad stadion for en femårsperiode. Navnet forblir dermed Fredrikstad Stadion.

Referanser
----------

1. ↑  DN.no, null (30. desember 2005). «Terje Høili vil bygge gigantvilla». *www.dn.no*. Besøkt 8. mars 2021. «Lavprismilliardær Terje Høili skal bygge landets største enebolig på Kråkerøy utenfor Fredrikstad.»
2. ↑  «Må stanse massiv kameraovervåking». *www.aftenposten.no*. 28. oktober 2004. Besøkt 8. mars 2021. «Datatilsynet mener billigvaremilliardæren Terje Høili (60) har drevet ulovlig kameraovervåking av sine ansatte på grossistlageret i Fredrikstad. I går ble de omstridte kameraene dekket til med søppelsekker.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Gilda*** er en amerikansk film noir fra 1946, distribuert av filmselskapet Columbia Pictures.

Regien er ved Charles Vidor, og handlingen er et sjalusidrama mellom 
hovedrolleinnehaverne Glenn Ford og Rita Hayworth i rollen som Gilda, en klassisk, sexy femme fatale.

Handling
--------

Johnny Farrell, en amerikaner nylig ankommet Buenos Aires, Argentina, vinner mye penger på en svindel. Han blir reddet fra et ransforsøk av en fremmed, Ballin Mundson, som forteller Johnny om et ulovlig førsteklasses casino - men advarer ham at han aldri burde jukse der. Farrell ignorerer rådene hans, vinner stort på blackjack og blir ført til kasinoets eier - som viser seg å være Ballin Mundson. Farrell overbeviser Mundson om å ansette ham. Mundson kommer senere tilbake fra en reise, og kunngjør at han har funnet seg en ny kone, Gilda, som han har giftet seg med etter bare å ha kjent henne i en dag. Johnny og Gilda kjenner umiddelbart hverandre igjen, selv om begge benekter dette når Mundson spør dem.

Johnny og Gilda er fortært av hat mot hverandre. Mundson får besøk av to tyske gangstere. Organisasjonen deres finansierer et kartell, men alt står i Mundsons navn for å skjule deres tilknytning til kartellet. De har bestemt at det er trygt å overta kartellet nå, men Mundson nekter å overføre eierskapet. Tyskerne kommer senere tilbake til kasinoet, og Mundson ender opp med å drepe en av dem. Når Mundsons privatfly eksploderer i løpet av en reise, tror Farrell at at Mundson har dødd. Gilda arver hele boet etter hans. Farrell og hun gifter seg umiddelbart. Men det Gilda ikke vet, er at Farrell giftet seg med henne i en plan for å hevne seg mot henne.

Medvirkende
-----------

* Rita Hayworth som Gilda Mundson Farrell
* Glenn Ford som Johnny Farrell
* George Macready som Ballin Mundson
* Joseph Calleia som politietterforsker Maurice Obregon
* Steven Geray som Uncle Pio
* Joe Sawyer som Casey
* Gerald Mohr som kapt. Delgado
* Mark Roberts som Gabe Evans
* Ludwig Donath som tysker
* Don Douglas som Thomas Langford
* George J. Lewis som Huerta

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gilda* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Gilda* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Gilda* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Gilda* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Gilda* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Gilda* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Gilda* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Gilda* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Gilda* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Gilda* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Brødrene Karhumäki i 1927
**Niilo og Valto Karhumäki**, også kjent som **Brødrene Karhumäki** (finsk: *Veljekset Karhumäki*), var finske luftfartspionerer, flyfabrikanter og grunnleggere av et flyselskap.

De ble født i Multia. Niilo og Valto Karhumäki flyttet senere til Jyväskylä, hvor de sent i 1924 grunnla et selskap som fikk navnet *Veljekset Karhumäki* som omfattet flygeropplæring, bygging og vedlikehold av fly samt luftfotografering. For å lette samarbeidet med Finlands flyvåpen flyttet de hovedkontoret til Kuorevesi. Under andre verdenskrig ble selskapet slått sammen med **Valtion lentokonetehdas**, en produsent av militære fly. Brødrene Karhumäki tegnet og konstruerte Karhumäki Karhu 48B, et en-motors fly som ble bygget i et mindre antall i løpet av 1950-årene.

I 1950, grunnla de **Karhumäki Airways** (Karair), et flyselskap som startet med å tilby ruteflyvning mellom finske byer, og senere charterflyvninger til feriestedet langs Middelhavet. 1963, sikret Aero O/Y (dagens Finnair) seg aksjemajoriteten og i 1998 ble selskapet en intergrert del av Finnair.

Brødrene er blitt beæret med et monument *Lentäjäveljestenaukio* (som kan oversettes med *Pilot-brødrenes plass*) i Halli.

Litteratur
----------

*(kun finske titler)*

* *Ismo Tervonen*:VELJEKSET KARHUMÄKI - Suomen ilmailun pioneereina 1924-1956 *(Apali 2002) ISBN 952-5026-25-6*
* *Ismo Tervonen* KAR-AIR - tilauslentoliikenteen edelläkävijänä 1957-1980 *(Apali 2004) ISBN 952-5026-40-X*
* *Ismo Tervonen*: KARAIR - matkustajalentoliikenteen perinteiden vaalijana 1980-1996 *(Apali 2007) ISBN 978-952-5026-64-1*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Veljekset Karhumäki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Terje Kvam** (født 10. desember 1944 i Levanger) var domkantor i Oslo domkirke. 

Han vokste opp i India, hvor han fikk han sin første klaverundervisning. Han tok klavereksamen ved Trinity College i London tidlig på sekstitallet og organisteksamen ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1963, nitten år gammel. Orgellærer var Arild Sandvold, domorganist i Oslo fra 1933 til 1966. Kvam har i tillegg til sin musikalske utdannelse tatt teologisk embetseksamen. 

Fra 1971 til 1972 studerte han orgel og orkesterdireksjon i Stuttgart med professorene Rilling, Gönnenwein og Grischkat. Ved siden av organiststilling i Tøyen kirke fra 1960 til 1967 og i Nordstrand kirke fra 1968 til 1982 hadde han drøyt fem års erfaring som lærer i liturgikk og liturgisk sang ved Menighetsfakultetet og ett år som sekretær for liturgikommisjonen og salmebokkomiteen bak seg da han inntrådte i stillingen som domorganist 30. juni 1982. Fra 1973 til 1993 var han også lektor i kirkemusikk og korledelse ved Musikkhøgskolen i Oslo. 

Kvam har hatt stor betydning for oppbyggingen av den kirkemusikalske virksomheten i Oslo domkirke.

Han er gift med sangeren Marianne Hirsti og har seks barn.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Musikalsk storsatsing på Granavollen», *Hadeland* 26. februar 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terje Kvam på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Valborg Gunhilde Dubois** (født Olsen 16. februar 1860 i Christiania, død 9. mars 1908 i Paris) var en norsk kunstmaler.

Liv og virke
------------

Valborg Dubois fikk sin kunstnerutdannelse i Paris i slutten av 1880-årene, som elev av Elev av Jules Lefebvre, Gustave Boulanger og hos Tony Robert-Fleury som var tilknyttet den private kunstskolen Académie Julian.

«Kvinne i profil»
Hun malte portretter, landskap og genrebilder i olje og pastell, og hentet i vesentlig grad sine motiver fra frankrike, hvor hun hadde bosatt seg. I 1887 stilte hun for første gang ut på Statens årlige Kunstutstilling i Kristiania. Samme år stilte hun ut et kvinneportrett på Parissalongen. Hun stilte også ut på salongen i 1888, 1889, 1890 og i 1892. I 1889 var hun også representert med et selvportrett i pastell på Verdensutstillingen i Paris, og mottok *medaille d'Argent* (sølvmedalje) for et bilde hun stilte ut ved Académie Julian.

Ved kunstnernes malerauksjon i 1889 fikk hun antatt bildene *L'ecielle de soupe* og *Strandblomster*. I 1890 stilte hun et bilde til utlodning hos Kristiania Kunstforening, og i 1891 stilte hun ut bildene *Jeune Bretonne* og *Amandes vertes* samme sted. I Fredrikshalds kunstforening ble hennes pastell *Ugræs* loddet ut i 1887, og samme sted hadde hun i 1888 bildet «Lille Rødhette» til utlodning.

Valborg Dubois ga også undervisning i tegning og maling.

Familie
-------

Valborg Dubois var datter av kjøpmann Olai Olsen og Josefine Tybring, og vokste opp i Fredrikshald. Hun ble 29. desember 1890 gift i Paris med Marcel Dubois, og benyttet også navnekombinasjonene Olsen Dubois og Dubois-Olsen.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 092bded1-6014-405f-a7d7-dd8fd1abf896, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Valborg\_Dubois, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Morgenbladet 1908.03.10*. Norge, Oslo. 1908. s. 3.
4. ↑  *Bergens tidende 1887.01.17*. Norge, Vestland, Bergen. 1887. s. 2.
5. ↑  *Smaalenenes Amtstidende 1887.01.12*. Norge, Viken, Halden. 1887. s. 2.
6. ↑  *Dagbladet 1889.03.09*. Norge, Oslo. 1889. s. 1.
7. ↑  *Aftenposten 1891.09.13*. Norge, Oslo. 1891. s. 2.
8. ↑  *Halden 1887.12.28*. Norge, Viken, Halden. 1887. s. 2.
9. ↑  *Fredrikshalds Tilskuer 1888.12.13*. Norge, Viken, Halden. 1888. s. 3.
10. ↑  *Smaalenenes Amtstidende 1888.05.18*. Norge, Viken, Halden. 1888. s. 3.
11. ↑  *Smaalenenes Amtstidende 1890.12.30*. Norge, Viken, Halden. 1890. s. 3.

Kilder
------

* Wichstrøm, Anne (1983). *Kvinner ved staffeliet*. Universitetsforlaget. s. 153. ISBN 8200066444.
* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 1 : A-G*. Universitetsforl. 1982. s. 503. ISBN 8200056899.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Terje Liverød** (født 18. juli 1955) er en tidligere norsk fotballspiller bosatt i Uruguay. Liverød har tidligere vært engasjert som talentspeider i Sør-Amerika av ulike europeiske storklubber og var gjennom mange år knyttet til den tyske storklubben FC Schalke 04. Han er også leder for en tekstilfabrikk i Sør-Amerika. Liverød, som også er siviløkonom, var en periode direktør for Jordan AS sine aktiviteter i Sør-Amerika og senere i Asia og Australia. Han startet karrieren i Sandefjord Ballklubb der han spilte rundt 100 kamper fra 1973 til 1977 og i årene etter i Københavnklubbene Brønshøj, Kjøbenhavns Boldklub («KB», forløperen til FC København) og Boldklubben Frem. Liverød var deretter i Brasil og Singapore, før han i 1987 avsluttet sin karriere i Sandefjord Ballklubb. Utover meritter i fotball har Liverød også kretsmesterskap i tennis.

Han er en venn av Diego Maradona og var hans agent og lagleder for det argentinske laget som spilte to oppvisningskamper i Norge med fotballegenden i 2006. Han har også vært agent for blant andre Matias Almeyda og stått bak overgangene til en rekke toppspillere fra Sør-Amerika, først og fremst Uruguay og Argentina, som Claudio Pizarro som han oppdaget i Peru i 1999 sammen med Paul Walsh, Sebastián Eguren, Matias Almeyda, Jose «Turu» Flores, Rafinha, Darìo Rodriguez, Lucas Pratto m.fl. Han har også bistått svenske klubber som AIK og Hammarby og bidro gjennom spillerne Ivan Obolo og Jorge Ortiz sterkt til AIKs double i 2009. Liverød oppdaget Pratto i 2008 og hentet han på lån til FC Lyn Oslo.

I 2008 forhandlet Liverød sammen med sin venn Matias Almeyda med FC Lyn Oslo om oppkjøp av klubben, hvor Almeyda for øvrig spilte i 2007. Forhandlingene strandet og de to gikk ikke inn på eiersiden i Oslo-klubben.

Han har også jobbet midlertidig for TV 2 under VM i fotball 2006 og 2010 og for NRK under VM i fotball 2014.

I forbindelse med VM i fotball 2014 lagde Liverød dokumentarfilm om og med legenden fra finalen i 1950 VM; Alcides Ghiggia. Filmen ble vist på kanaler i Sør-Amerika og benyttet av Diego Maradona i hans VM program *De Zurda* så vel som av NRK.

Liverød er i dag[*når?*] registrert spilleragent av det uruguayanske fotballforbundet.

Referanser
----------

1. ↑  «fifa.com Players' Agents List Uruguay». Arkivert fra originalen 5. mai 2010. Besøkt 20. mai 2010.
Val d'Arans plassering innen Catalonia
**Val d'Aran** (**Vall d'Aran** på katalansk og **Valle de Arán** på spansk), også kjent som **Arán**, er et spansk *comarca* som ligger i de sentrale Pyreneene, i den nordøstlige delen av Catalonia. Det grenser til Frankrike i nord, provinsen Huesca i sørvest, til det katalanske comarca Alta Ribagorza i sør og til Pallars Sobirà i øst. Hovedstaden i Val d'Aran er Vielha (*Viella* på kastiljansk), med 2 834 innbyggere (tall fra 2003).

Navnet *Val d'Aran* er aranesisk. Den mest godtatte teorien er at det betyr *Dalens dal* (*val* betyr *dal* på aranesisk, fra det eldre baskiske ordet *haran*, som også betyr *dal*). På katalansk dominerer navnet *la Vall d'Aran* og på spansk *Valle de Arán*.

Området ligger nord for vannskillet i Pyreneene, og elvene renner til Atlanterhavet. Innbyggerne taler oksitansk og ikke katalansk.

| * v
* d
* r
Comarques i Catalonia |
| --- |
| Alt Camp **·** Alt Empordà **·** Alt Penedès **·** Alt Urgell **·** Alta Ribagorça **·** Anoia **·** Bages **·** Baix Camp **·** Baix Ebre **·** Baix Empordà **·** Baix Llobregat **·** Baix Penedès **·** Baixa Cerdanya **·** Barcelonès **·** Berguedà **·** Conca de Barberà **·** Garraf **·** Garrigues **·** Garrotxa **·** Gironès **·** Maresme **·** Montsià **·** Noguera **·** Osona **·** Pallars Jussà **·** Pallars Sobirà **·** Pla de l’Estany **·** Pla d’Urgell **·** Priorat **·** Ribera d'Ebre **·** Ripollès **·** Segarra **·** Segrià **·** La Selva **·** Solsonès **·** Tarragonès **·** Terra Alta **·** Urgell **·** Val d’Aran **·** Vallès Occidental **·** Vallès Oriental |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Valacar** (1194 – 1432 T.T.) er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.

Han var den 20. kongen av Gondor og sønnen av den tidligere kongen Rómendacil II, som han etterfulgte ved dennes død i 1366 T.T..

Valacars komme skapte stor uro blant Gondors folk, for hans far hadde sendt han som ambassadør til Rhovanion for at han skulle bli kjent med *Nord-mennene*. På denne reisen giftet han seg med Vidumavi, datteren til Vidugavia, kongen av Rhovanion. Fordi Nord-mennene var middelmenn, var Dúnedain i Gondor redde for at dette giftermålet kunne ødelegge det rene Númenoreanske blodet i Kongenes slekt.

Valacars kone døde tidlig, noe som var vandlig blant *Nord-mennene*, men før hun døde gav hun kongen en sønn, Eldacar.

Da Valacar ble gammel, gjorde provinsene ved kysten opprør. I år 1432 T.T. gjorde Valacars død at dette opprøret ble til en blodig borgerkrig som ble kjent dom *Ættefeiden* (se Gondor). Kaoset varte i hele femten år før sønnen Eldacar sikret seg sin fars trone.
Valacar regjerte i Gondor i 66 år, og ble etterfulgt av Eldacar i 1432 T.T.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rómendacil II** | **Konge av Gondor**(1366–1432 T.T.) | Etterfølger:**Eldacar, Castamir Tronraneren** |

Portal: Litteratur
**Ris kirke** er en langkirke fra 1932 i Oslo. Kirken var ferdig bygget våren 1932, og 12. juni samme år ble den innviet. Kostnadene beløp seg til 723 000 kroner inkludert gaver til en sum av 284 000.

Byggverket er i betong. Kirken hadde opprinnelig ca. 750 sitteplasser, men etter at noen benker bakerst i skipet og på galleriet ble fjernet, har kirken i dag ca. 500 sitteplasser.

Kirkens arkitektur og utsmykning
--------------------------------

På grunn av formen på tomten, ligger Ris kirke i retningen nord-sør, ulikt kirker flest som er orientert vest-øst. Over koret i kirken henger en Kristusfigur av billedhuggeren Sigri Welhaven. Hugo Lous Mohr laget i 1932 altertavlen *Kristus og de små barn* til Ris kirke.

I 2011 fikk kirken et nytt, stort orgel bygget i fransk-romantisk stil av det norske orgelbyggerfirmaet Ryde & Berg Orgelbyggeri i Fredrikstad.

### Kirkeklokkene

Ris kirke har tre kirkeklokker fra 1930, som alle bærer inskripsjonen *Riis kirke – Anno 1930*. Klokkene er tegnet av arkitekt Carl Berner og ble levert av O. Olsen & Søns klokkestøperi på Nauen i Sem.
Den største klokken veier 1746 kilo og er stemt i Diss. Klokken var på sin tid den største klokken som var støpt i Norge. Den mellomstore klokken veier 892 kilo og er stemt i Fiss. Den minste klokka veier 550 kilo og er stemt i Ass.

Kulturminne
-----------

Ris kirke et kulturminne og har nummer 85300 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Kilder
------

* *Ris kirke 1932-2007* utgitt av menigheten i mai 2007

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ris kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Oslo bispedømme : Vestre Aker prosti |
| --- |
| 
* Bakkehaugen-Majorstuen-Vestre Aker
	+ Bakkehaugen kirke
	+ Majorstuen kirke
	+ Vestre Aker kirke
* Grefsen (Grefsen kirke)
* Maridalen (Maridalen kirke)
* Nordberg (Nordberg kirke)
* Ris (Ris kirke
* Holmenkollen kapell)
* Røa (Røa kirke)
* Skøyen (Skøyen kirke)
* Sørkedalen (Sørkedalen kirke)
* Ullern (Ullern kirke)
* Voksen (Voksen kirke)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Samuel «Sam» Maguire** (født 1879, død 6. februar 1927) var en irsk republikaner og gælisk fotballspiller. Siden 1928 har prisen i All-Ireland Senior Championships i gælisk fotball hett Sam Maguire Cup. 

Maguire ble født i Mallabraca i nærheten av Dunmanway i Cork, og en respektert protestantisk familie. Han hadde to brødre og to søstre, og vokste opp på familiens gård. Etter grunnskole i Dunmanway gikk han videre på den nasjonale skolen i Ardfield. Deretter fikk han en jobb i offentlig tjeneste i London, hvor han begynte å spille gælisk fotball for London Hibernians. Han var kaptein for laget i flere finaler mellom 1900 og 1904. 

I 1907 ble han formann for Gaelic Athletic Associations Londonlag, og han var delegat til GAAs årlige kongress i flere år. 

Politisk var han tilknyttet den hemmelige organisasjonen Irish Republican Brotherhood (IRB). I 1909 rekrutterte han Michael Collins til IRB, noe som senere skulle få store konsekvenser. Maguire jobbet for IRB i London til 1921. Da vendte han tilbake til Irland, og begynte i offentlig tjeneste der. Hans politiske standpunkt kom på tvers av sjefenes, og han ble sparket etter kort tid. 

Maguire døde av tuberkulose den 6. februar 1927. Han ble gravlagt på St. Marys kirkegård i Dunmanway. 15. september 2002 ble det reist en statue av ham på torget i byen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Risavika havn** er en havn i Tananger i Sola kommune. Havnen omslutter Risavika.

Havnen består pr 2017 av fem deler: Risavik Sør (650 m), Risavik Øst (550 m), Risavik Nord-øst, Shell AS, og Risavika Nord (730 m). Havnen er forsyningsbase for mange av offshore-installasjonene i Sør-Norge. Mye av containeraktiviteten knyttes til andre steder via Ganddal godsterminal. Containere blir fraktet mellom disse med lastebiler.

Det moderne havnanlegget startet med anleggelsen av Shell-raffinerinet, åpnet i 1968. Lagringskapasiteten er 220.000 m³ råolje. Raffineriet ble avviklet år 2000. Phillips Petroleum Company flyttet sitt hovedkontor til Risavika Nord i 1979. I 1992 vedtar Sola kommune byggingen av **Sola Havn**, senere kalt Risavika Sør. I 2002 samlet Nor-Cargo sin virksomhet i Risavika Nord.

Havnen ligger tett på boligbebyggelsen og det er ca. 5 000 arbeidsplasser tilknyttet denne. Daglig er det ca. 4 500 arbeidsinnvandrere fra nabokommunene til Sola kommune. Havnen er forsyningsbase for mange av offshore-installasjonene i Sør-Norge.

Utenriksterminalen for skipsfart ble flyttet fra Stavanger til Risavika havn i 2008, og er nå i bruk av Fjord Lines rute til Hirtshals i Danmark.

I havnen ligger Skangass' LNG-anlegg. Anlegget leverer LNG-drivstoff til skip i havnen, men størstedelen av LNG-produksjonen eksporteres med båt og bil til kunder på Østlandet og i Sverige. Anlegget er eid av det interkommunale energiselskapel Lyse Energi AS.

Referanser
----------

1. ↑  «Risavika maritim arbeidsinstruks». 20. august 2015. Arkivert fra originalen 20. mars 2017. Besøkt 19. mars 2017.
2. ↑  «Risavika Havn - Historie». Arkivert fra originalen 13. mars 2017. Besøkt 10. mars 2017.
3. ↑  «Skangas LNG Production». Skangas. Besøkt 19. mars 2017.
**Ugandas kvinnelandslag i fotball** representerer Uganda i internasjonal fotball. Uganda har spilt svært lite fotball for kvinner de siste årene, og landslaget deres er ikke med i FIFAs verdensranking for kvinner. 

Uganda deltok i kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 1998, der de tapte på hjemmebane mot Egypt med 0-1 etter å ha greid 1-1 på bortebane. Uganda greide seg bedre i Afrikamesterskapet i Afrikamesterskapet i 2000, der de kvalifiserte seg på walk over ved at Den demokratiske republikken Kongo trakk seg. I selve mesterskapet kom Uganda i gruppe med Reunion, som de slo 2-1, Zimbabwe, som de spilte uavgjort med og Sør-Afrika, som de tapte 0-3 for. Tapet for Sør-Afrika ble avgjørende, da Zimbabwe bare tapte 1-2, og gikk foran Uganda på målforskjell. 

Uganda var også med på kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 2002, men de tapte for Etiopia på bortebane, og greide bare uavgjort hjemme. Uganda var også påmeltd til kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 2004, men de trakk seg før møtet med Malawi. Dermed ble tapet for Etiopia i 2002 den siste FIFA-godkjente kampen de spilte.

Se også
-------

* Afrikamesterskapet i fotball for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
Grafisk fremstilling av ugelstadkulenes historie 1977–2005/2006  grafikk (Mads Nordtvedt/NTNU)
**Ugelstad-kuler**, også skrevet **ugelstadkuler**, er mikroskopiske, nøyaktig like store plastkuler. Disse kan brukes innen kromatografi, som spacere i LCD- skjermer, i kosmetikk og for å modellere fysiske prosesser. Partiklene kan også gjøres magnetiske. Disse har mange anvendelser innen medisin, de brukes i diagnostikk og kreftbehandling ved å isolere celler, DNA og mRNA, eller for å måle proteiner. 

Ugelstadkulene er oppkalt etter den norske kjemikeren, dr.philos. John Ugelstad (1921–1997) som, i nært samarbeid med professor Arvid Berge og dr.ing. Turid Ellingsen, oppfant kulene i 1977. Ugelstad var professor ved NTH, i tillegg var han konsulent ved SINTEF. Berge og Ellingsen var ansatt ved SINTEF. 

Dyno Industrier fikk lisens på produksjon av kulene i 1980. Dette la grunnlaget for Dynal Biotech, da Dyno og A.L. Industrier gikk sammen i 1986/1987.

Referanser
----------

1. ↑  «www.ife.no: *Modellering av fysiske prosesser ved hjelp av Ugelstadkuler*». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 29. oktober 2012.
2. ↑  *Eksperiment og simulering av ugelstadkuler i en magnetisk væske*
3. ↑  www.nrk.no 2000: *200 millioner for Ugelstadkulene*
4. ↑  Tunstad, Hege (1. januar 2007). «Små kuler på nye veier». *Gemini.no*. NTNU og SINTEF. Besøkt 21. august 2020.
5. ↑  «Dynal Biotech får kontroll over Ugelstad-kulene». *www.aftenbladet.no*. Besøkt 21. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Oppslagsordet «Ugelstad-kuler» i *Store norske leksikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon
 |
**Valborg Kortoe** (født Hansen 28. april 1857 i Christiania, død 17. januar 1914 i Kristiania) var en norsk skuespillerinne.

Valborg Kortoe var datter av styrmann Thorvald Hansen og Johanne Jensdatter. Hun ble 6. mai 1876 gift med musikkdirektør Emil Theodor Kortoe.

Valborg Kortoe skal ha vært elev hos Hafgren ved Møllergatens teater i Kristiania sesongen 1875-1876. Hun fikk våren 1883 sin debut i Trondheim med Carl Littmarcks teaterselskap, i stykket *Evas døtre* av Edvard Beckström.

Da Valborg Kortoe ble enke, gjennomførte musikk- og teatermiljøet i Trondheim en veldedighetskonsert for henne. Men med seks barn å forsørge, ble livet vanskelig for henne. I forbindelse med en rettssak senhøsten 1900 mot hennes da 16 år gamle sønn Victor, der han sto tiltalt for særdeles grov vold, berettet også avisene om at en av hennes sønner på denne tiden sonet straff i Trondheims tukthus for umotivert å ha slått kraniebrudd med en hammer på den 18 årige kassereren ved et vedutsalg, Georgia Josefa Andersen mens en annen var på forbedringsanstalt.. Victor døde i 1913 til sjøs som styrmann. Den andre sønnen på forbedringsanstalt het Emil. Hans siste kjente dom var på 3,5 år for et større gulltyveri og var domfelt 10 ganger før det og ble av politiet omtalt som landets farligste og mest drevne innbruddstyv.

Referanser
----------

1. ↑  "Norway Baptisms, 1634-1927," database, FamilySearch ( : 10 February 2018), Valborg Torvaldsen, 28 Apr 1857; citing ; FHL microfilm 255,750.
2. ↑  *Lillehammer Tilskuer 1900.11.03*. Norge, Oppland, Lillehammer. 1900. s. 2.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 94. ISBN 8200056228.
**Fredrik Thorbjørn Kayser** (født 25. mai 1918 i Bergen, død 2. februar 2009) var en norsk offiser i Kompani Linge under andre verdenskrig.

Andre verdenskrig
-----------------

Han deltok som frivillig på finsk side i vinterkrigen 1939–1940. Han deltok deretter i kampene i Norge. Kayser forlot Norge ombord på MK «Leda» 1. september 1941 og ankom Lerwick 4. september. Der sluttet han seg til Kompani Linge, og deltok i Lofotenraidet i 1941.

Kayser var en av de ni fra Kompani Linge som gjennomførte den vellykkede sprengningen av Norsk Hydros fabrikk på Rjukan under Vemorkaksjonen. Han tok seg deretter velberget ut av Norge og returnerte til Storbritannia, hvor han ble forfremmet til løytnant. Der påtok han seg i 1944 oppdraget med å være nestkommanderende for geriljaavdelingen Bjørn West som skulle bygges opp i Matre nord for Bergen, i påvente av en eventuell alliert invasjon av Norge. 15. oktober 1944 kom Kayser til Masfjorden sjøveien sammen med sersjant Severin Synnes. Sjefen for den planlagte avdelingen, kaptein Harald Risnes, sluttet seg snart til dem. Sammen med ytterligere noen ankomne nordmenn fra Kompani Linge organiserte og trente de opp en styrke som til slutt talte 250 mann, og som i april–mai 1945 havnet i aktive kamper med den tyske okkupasjonsmakten.

Etter krigen
------------

Han ønsket ikke å fortsette i hæren etter freden, men søkte i stedet en karriere i næringslivet. Han var også aktiv i Foreningen Bjørn West, en forening av veteraner fra Bjørn West-basen.

I 1948 spilte han seg selv i filmen *Kampen om tungtvannet*.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren | Deltagermedaljen med rosett |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Military Medal | 1939–1945 Star | Defence Medal |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Æreslegionen | Croix de guerre med palme | Frihetsmedaljen med bronsepalme |

 |

Kayser ble blant annet dekorert med St. Olavsmedaljen med ekegren to ganger og Æreslegionen etter krigen. Han mottok Deltagermedaljen med rosett og ble av britene tildelt med Military Medal, Defence Medal og 1939–1945 Star. Fra USA ble han tildelt Frihetsmedaljen med bronsepalme. Han mottok også det franske Croix de Guerre med palme.

Referanser
----------

1. ↑   www.bt.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Krigshelten døde i dag Arkivert 5. februar 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  Ragnar Ulstein: *Englandsfarten Band II, Søkelys mot Bergen*
4. ↑  «Bjørn West hytten». *bjornwesthytten.no*. Besøkt 18. mai 2021.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.) *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, s. 196-203.
6. ↑  Aftenposten, 17. juni 1998.
7. ↑  Kjell Harald Lunde: *Sabotøren: et portrett av mennesket og krigshelten Fredrik Kayser*, Bergen: Alma mater, 1997, s. 214.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**His Majesty's Airship R100**, kjent som **R100**, var et privat konstruert og bygget stivt (rigid) britisk luftskip bygget som en følge av en konkurranse mellom to fabrikker om å utvikle og bygge et kommersielt luftskip for bruk innen Det britiske imperiet på ruter som en del av *Imperial Airship Scheme*. Det andre, *R101*, ble bygget av Airspeed, men begge luftskip ble finansiert av regjeringen.

R100 ble bygget av Airship Guarantee Company, et selskap som ble opprettet for formålet av Vickers-Armstrong ledet av Dennis Burney, med et design-team under Barnes Wallis' ledelse, kjent for sin oppfinnelse av den senere berømte hoppbombe. Konstruksjonsteamet omfattet også Nevil Shute Norway som var ansvarlig for beregning av belastninger.

Luftskipet R100 fløy første gang i november 1929. Det ble gjennomført en serie av prøveflyvninger med en vellykket tur frem og tilbake over Atlanterhavet. I juli–august 1930, men etter havariet med søsterskipet R101 i oktober 1930, ble *Imperial Airship Scheme* avsluttet og begge skip ble opphugget.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

R100 over Jacques Cartier Bridge, Montreal, August 1930
R100 ble bygget ved den tidligere RNAS Air Station Howden, Yorkshire. 3 mi (4,8 km) fra Howden og 25 mi (40 km) fra Hull. Konstruksjonsarbeidene negynte i 1925 samtidig som det ble bygget anlegg for produksjon av hydrogen.

R100 ved Cardington, april 1930. Luftskipet i bakgrunnen er *Graf Zeppelin*

Luftskipet i bruk
-----------------

### Første flyvning

R100 gjennomførte sin jomfrutur 16 desember 1929. Etter avgang fra Howden fløy hun langsomt mot York og senere *Royal Airship Works* i Cardington, Bedfordshire, på fem motorer da en av motorene hadde brutt sammen etter brudd i vannkappen.. 
En ny tur var planlagt neste dag. intensjonen var å fly til London, men uhell førte til at det måtte begrenses til tur rundt Bedfordshire.

### Slutten på det britiske luftskip

Historien om R100 og dets påståtte overlegenhet i forhold til R101 er fortalt i Nevil Shutes selvbiografi *Slide Rule: Autobiography of an Engineer*, (ikke oversatt til norsk) fra 1954. Muligens ikke fullt så overlegen som Shute beskriver, representerte R100 det beste av konvensjonell luftskipsteknologi som England på den tid kunne fremvise. Begge var underlegne i forhold til der tyske LZ 127 «Graf Zeppelin»

Etter at R101 havarerte og brant i Frankrike på vei til India 5. oktober 1930, ble R100 satt på bakken. Hun ble tømt for hydrogen og lagret i et skur. Tilslutt ble hun solgt som skrap for mindre enn £600.

Referanser
----------

1. ↑  Masefield 1982 pp.171-2
2. ↑  «R100 Meets End». *Popular Aviation*: 225. oktober 1932.

R100 at Cardington mooring mast

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Leirtavle fra Ugarit med fortellingen om Danil og Aqhat.
**Ugarittisk mytologi** var en fruktbarhets- og naturelementreligion som ble praktisert i oldtidsbyen Ugarit i det nåværende Syria i byens storhetstid i yngre bronsealder, ca 14.-12. århundre f.Kr..

Hovedaktøren i det ugarittiske pantheon er Baal, en regngud, tordengud og fruktbarhetsgud som også er kjent under navnet Hadad og som har fellestrekk med den sumeriske Adad. Hans kvinnelige motstykke var Astarte/Athtartu. Baal var sønn av vegetasjonsguden Dagan. Skaperguden El, som Baal utfordrer og overtar makten fra er også gjenkjennelig fra andre deler av Midtøsten.

Den lengste kjente teksten er Baal-syklusen, som skildrer Baals kamp mot Els to sønner havguden Yammu og dødsrikeguden Motu.

Ugarittenes religiøse praksis har fellestrekk med andre mytologiske verdensbilder fra det gamle Midtøsten: sumerisk, hettittisk og babylonsk mytologi. Hovedstrukturen i det ugarittisk-babylonske gudeuniverset ble senere videreført hos fønikerne og etterhvert også overtatt av gresk mytologi: en tilbaketrukket skapergud (Kronos/El), en herskergud som kontrollerer naturkrefter (Zevs/Baal) og en dødsrikegud som herskergudens rival (Hades/Motu).

Litteratur
----------

* *Baal, gudenes konge i Ugarit*. Utvalg og innledende essay ved Jens Braarvig ; oversatt av Rolf Furuli mfl. Bokklubben, 2008. XLVI, 255 s. (Verdens hellige skrifter; 49). ISBN 978-82-525-6590-4
* Arvid S. Kapelrud. *Vår konge er Ba'al, fruktbarhetsguden Ba'al i Ras Sjamra-tekstene*. Universitetsforlaget, 1974. ISBN 82-00-01273-5. Først utgitt som *Baal in the Ras Shamra texts* (København, 1952)
*se også Andreas Wulfsberg Grøtting (1816–1870), Asbjørnsens venn og medarbeider*

**Andreas Grøtting** (født 17. desember 1824 i Elverum, død 19. desember 1893 i Elverum) var ordfører, landhandler, skogeier og fabrikkeier i Elverum. Han var ordfører i Elverum i fire perioder: 1857-1859, 1863-1867, 1869-1871 og 1875-1879. Han var medlem av kommunestyret fra 1851 til 1883, var også varaordfører i fire perioder, og vararepresentant til Stortinget i periodene 1871–73 og 1874–76.

Familien kom fra gården Vestre Grøtting, og faren Enok Grøtting var landhandler på Fredriksberg i Elverum. Andreas Grøtting kjøpte eiendommen Bækkevold i 1948, i tettstedet Leiret, og bygget opp en stor landhandelvirksomhet her. Han anla videre i 1870 Bækkevold brug med sagbruk og mølle samme sted. Grøtting gikk konkurs i 1885, etter at kanalen og vanntilførselen til bruket hadde kollapset noen år tidligere. Han hadde også gårdeiendommer flere steder i Elverum, og skogeiendommer i Sverige. Grøtting var ugift, og søstersønnen Ole Peter Berg arvet ham.

Referanser
----------

1. 1 2  Finne-Grønn, S.H. (1921). *Elverum : en bygdebeskrivelse. 2 : Bygdens almindelige historie, institutioner og embedsmænd*. Kristiania: Cammermeyer. s. 298, 353f.
2. ↑  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet : 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri. s. 310.
3. ↑  Skrede, Magne (1958). *Elverum*. Elverum : en bygdebeskrivelse. 4 : Tillegg til Finne-Grønns bok om Elverum: kommunen. s. 250.
4. 1 2  Finne-Grønn, S.H. (1909). *Elverum : en bygdebeskrivelse. 1 : Gaardhistorie med ættetavler*. Cammermeyer. s. 479, 503f.
5. ↑  Lillevold, Arve (1962). *Fra ulveskinn til minkpels : O. Pedersen, Elverum : 1862 - 100 år - 1962*. s. 13.
6. ↑  Skrede, Magne (1951). *Elverum leir*. s. 15-16.
Ostemarked i Edam, 2006
**Edam** er en by i provinsen Noord-Holland i Nederland. Edam og nabobyen Volendam utgjør til sammen kommunen Edam-Volendam. Edam har noe over 7000 innbyggere, og byens navn stammer fra en demning ved den lille elven IJe. Byen er internasjonalt mest kjent for å være hjemstedet for edamerosten.

Bykart over Edam fra 1649

Historie
--------

Demningen over IJe stammer fra 1230, og det oppstod snart forretningsvirksomhet i forbindelse med omlasting av varer mellom demningens to sider. Dette la grunnlaget for at byen Edam ble etablert. Andre næringer som skipsbygging og fiskeri bidro også til byens utvikling.

Da ostehandelen blomstret opp på 1500-tallet, ble Edam en av Nordhollands viktigste byer, og havnen hadde i sin storhetstid hele 33 kaier. Byen var imidlertid i konstant fare for å bli rammet av stormflo, og derfor gav keiser Karl V i 1544 ordre om at havnen skulle avskjermes med sluser. Dette medførte en økonomisk nedgang på grunn av vansker med å opprettholde skipsbyggingen. 

Det ble avholdt ukentlige markeder i byen helt frem til 1922. Dette markedet er blitt gjenopplivet 1989 av hensyn til turismen i sommerperioden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |



1. ↑  .
**Luftskipsmuseet på Spitsbergen** ble opprettet gjennom et italiensk-norsk samarbeid. Det ble åpnet i 2008, og initiativtakerne var to svalbardborgere: italienske Stefano Poli og Ingunn Løyning. Åpningen falt sammen med Det internasjonale polaråret og markeringen av at det var 80 år siden Nobiles ekspedisjon.

Museet fokuserer på tre luftskipsekspedisjoner med utgangspunkt fra Svalbard: Walter Wellmans tre mislykkede forsøk med luftskip 1906–10, sist med luftskipet «America» i 1910, Amundsen-Ellsworth-ekspedisjonen i 1926 og Umberto Nobiles ekspedisjon med luftskipet «Italia» i 1928.

Museets første lokaler lå på vestsiden i Longyearbyen, like nedenfor Svalbard kirke. Lokalene har tidligere huset Svalbard museum og hadde før dette vært et grisefjøs. I 2012 flyttet luftskipsmuseet til nye og spesialbygde lokaler i sjøområdet i Longyearbyen, like nedenfor Universitetssenteret på Svalbard.

Utstilte gjenstander
--------------------

Blant de utstilte gjenstander finnes et ordensbånd gitt av Italias diktator, Benito Mussolini til Umberto Nobile og deler av luftskipet «Norge»s loggbok.

Eksterne lenker
---------------

* Nelson, Stewart (1993) "Airships in the Arctic" *Arctic 46* (3) 278-83.
* Robinson, Michael (2006) "The New Machines: Walter Wellman and Robert Peary" in *The Coldest Crucible: Arctic Exploration and American Culture* (University of Chicago Press)
* Arctic Postal History 1906-09
* Wellman's Obituary in *Time* magazine Arkivert 13. august 2013 hos Wayback Machine.
* Spitsbergen Airship Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Siquijor** (tidligere kjent som **Siquihod**) er en øy i landsdelen og øygruppen Visayas på Filippinene. Siquijor er samtidig en av Filippinenes minste provinser. Provinshovedstaden heter også Siquijor, og har ikke bystatus ennå (2004).

Provinsen Siquijor, opprettet den 17. desember 1971, består av øya Siquijor (336 km²). Det er ingen omliggende øyer som hører inn under provinsen. Den ligger rett øst for provinsen Negros Oriental. Nord for Siquijor er Cebu, i øst Bohol og i sør Mindanao.

Språket på Siquijor er cebuano.

Navnet Siquijor
---------------

Det er to teorier om navnet: Det kan være avledet av navnet på øya legendariske hersker *Kihod*, eller det kan være en forvanskning av *katugasan* (*tugas* er en tresort).

Politisk inndeling
------------------

Siquijor har 6 "municipalities" (landkommuner).

### Landkommuner (municipalities)

* Enrique Villanueva
* Larena
* Lazi
* Maria
* San Juan
* Siquijor

Historie
--------

Spanjolene kalte Siquijor for *Isla del Fuego* *(ildøya)*, noe som kom av gløden fra ildfluene som holdt til i molavetrærne på øya.

Spanjolene oppdaget Siquijor i 1565 under Miguel Lopez de Legazpis ekspedisjon. Siden da har øya vært under spansk styre. Alle dagens kommunesentra (unntatt Enrique Villanueva) er hvor det ble anlagt katolske menigheter. Den første menigheten, Siquijor, ble opprettet i 1783 og ble administrert av sekulargeistlighet. De årene som fulgte fram til 1877 grunnla munkeordenen augustinerrekollektene menigheter i Larena (Cano-an), Lazi (Tigbawan), San Juan (Makalipay), og Maria (Cangmeniac).

Mellom 1854 og 1892 var øya del av spanjolenes politisk-militære Bohol-provins. Denne militæradministrasjonen har sin bakgrunn i et ca. 80 år langt opprør på Bohol som faktisk gjorde øye uavhengig fra den spanske krone, helt til opprøret ble stått med i 1820-årene. I 1862 ble Siquijor overført til provinsen Negros Oriental. I 1901 ble den en "underprovins" *(sub-province)* under Negros Oriental, og den 17. september 1971 en egen provins. Året etter ble provinssetet flyttet fra Larena til Siquijor.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Siquijor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Regioner og provinser i Visayas på Filippinene |
| --- |
| Western Visayas | Aklan **·** Antique **·** Capiz **·** Iloilo **·** Guimaras | Filippinenes flagg |
| Central Visayas | Bohol **·** Cebu **·** Siquijor |
| Eastern Visayas | Biliran **·** Eastern Samar **·** Leyte **·** Northern Samar **·** Samar **·** Southern Leyte |
| Negros Island | Negros Occidental **·** Negros Oriental |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |



1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *folketellingen 2020*. Filippinenes statistikkbyrå. 7. juli 2021.
**Andreas Guttormsen Egge** (født 4. juni 1816 i Lier, død 11. november 1893 på Egge i Lier) var en gårdsbruker, stortingsmann og ordfører i Lier kommune. Han var sønn av Guttorm Andersen Helgerud som var født på Bjølgerud i Modum og Marie Hansdatter. Etter at bruket Egge ble oppdelt til to selvstendige bruk ble i 1838 bruk 1 ved Vestre Egge overdratt til Andreas i 1839, han flyttet inn på gården det følgende året og giftet seg med Karen Jakobsdatter Ovnerød (født 1812 i Røyken) datter av gårdbruker Jakob Taraldsen Ovnerød fra Sanne i Jarlsberg og Anne Kirstine Kristensdatter fra Holtnæs i Hurum. Andreas solgte i 1845 et skogstykke som senere ble bruk 3, til Torger Ellefsen Saue, i 1850 overdro han et annet skogstykke, bnr. 2, til lensmann Alme. Andreas bygde stall og låve i 1844, og i 1864 bygde han fjøs. Bruket gikk etter hans død i arv til hans sønn, Gabriel Andreassen Egge (1846–1935).

Karriere
--------

Andreas Guttormsen Egge var i over 30 år medlem av herredsstyret i Lier, her ble han også ordfører i 1856, og ble sittende i vervet frem til 1880. Han var også forlikskommissær i tolv år, tredje representant for Buskeruds amt 1871–73, første representant 1877–79, første representant 1880–82 og overordentlige Storting 1882, tredje 1883–85, fjerde 1886–88, første suppleant 1868–69, 1874–76.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 205[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Borgen, Per Otto (1997). *Lier bygdeleksikon*. no#: Forl. for by- og bygdehistorie. s. 36. ISBN 8291649030.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet*. no: Steen'ske bogtrykkeri. s. 205.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
I den gamle yamen
Huai'an i Jiangsu
**Huai'an** (kinesisk: 淮安; pinyin: *Huái'ān* – før 2001: **Huaiyin**) er et byprefektur på det nordlige slettelandet i provinsen Jiangsu, i Folkerepublikken Kina, i et rikt landbruksområde. Befolkningen anslås (2004) til 564 000. Byprefekturet ligger ved Den store kanal.

Prefekturet grenser til Suqian i nordvest, Lianyungang i nord, Yancheng i øst, Yangzhou i sørøst, og provinsen Anhui i sørvest. 

Huai'ans/Huaiyins historie går mer enn 2.200 år tilbake. I dette området oppstod Qingliangangkulturen for 5000 år siden.

Administrasjon
--------------

Huai'an administrerer fire distrikter og fire fylker.

* Distriktet Chuzhou (楚州区)
* Distriktet Huaiyin (淮阴区)
* Distriktet Qinghe (清河区)
* Distriktet Qingpu (清浦区)
* Fylket Jinhu (金湖县)
* Fylket Xuyi (盱眙县)
* Fylket Hongze (洪泽县)
* Fylket Lianshui (涟水县)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Huai'an – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |