recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jens Petter Aasen** (født 23. oktober 1952) er en norsk professor i utdanningsvitenskap og rektor ved Universitetet i Sørøst-Norge. Fra høsten 2007 var han rektor ved Høgskolen i Vestfold, inntil denne fusjonerte med Høgskolen i Buskerud 1. januar 2014. Høgskolen i Buskerud og Vestfold fusjonerte med Høgskolen i Telemark 1. januar 2016, og Petter Aasen fortsatte som rektor for Universitetet i Sørøst-Norge. I perioden 1998–2007 var han direktør ved Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning (NIFU).

Petter Aasen var tidligere dekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Trondheim og ved Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Han har vært medlem av og ledet en rekke fagkomiteer, råd og utvalg på institusjonelt, regionalt, nasjonalt og internasjonalt nivå. Aasen har hatt utredningsoppgaver og vært rådgiver for blant annet Norges forskningsråd, Kunnskapsdepartementet, norske og svenske universiteter, Vetenskapsrådet og Statskontoret i Sverige og OECD.

Aasens forskningsfelt er utdanningspolitikk og utdanningsreformer. Han har ledet nasjonale og internasjonale prosjekter innenfor sitt fagfelt. Han er forfatter av flere bøker og en rekke artikler i norske og internasjonale tidsskrifter.

Aasen er redaktør for Nordic Journal of Studies in Educational Policy (NordSTEP). Han er styreleder for Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (NSD) og for Utbildningsvetenskapliga kommittén i det svenske Vetenskapsrådet. Han ble i 2012 utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet for fremstående vitenskapelig innsats og arbeidet for å fremme utdanningsvitenskapelig forskning.

Referanser
----------

1. ↑  
«Petter Aasen» **(norsk)**. Høgskolen i Vestfold. Arkivert fra originalen 2. januar 2014. Besøkt 2. januar 2014. «Rektor ved HiVe fra 2007»
2. ↑  «Offisielt fra statsråd 26. oktober 2012». Regjeringen. Besøkt 2. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petter Aasen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ny stilling** | **Dekan ved SVT-Fakultetet, NTNU**(1993–1997) | Etterfølger:**Jan Morten Dyrstad** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Det store riksvåpenet
Det lille riksvåpenet «Tre kronor»
**Sveriges riksvåpen** er regulert i den svenske loven (1982:268) om Sveriges riksvåpen, som sier at «Sverige har två riksvapen, stora riksvapnet, som också är statschefens personliga vapen, och lilla riksvapnet.» Sveriges store riksvåpen er dermed også Sveriges kongevåpen som brukes av kongehuset. Svenske statlige myndigheter bruker både det store og det lille riksvåpenet. Det svenske forsvaret og flere andre statsmyndigheter bruker det lille riksvåpenet med tilleggsfigurer eller andre, særskilte våpenmerker. Det lille riksvåpenet kalles vanligvis «Tre kronor».

Det store riksvåpenet har en komplisert sammensetning som tilsvarer Danmarks kongevåpen og flere andre fyrstelige våpen på det europeiske kontinentet. Det sentrale innholdet i våpenet er skjoldet med sine farger og figurer, de to skjoldholderne, kongekronen på skjoldet, ordenskjedet under og den hermelinsforede våpenkappen som omslutter våpenet og har en kongelig bøylekrone på toppen. Hovedskjoldet er inndelt av et gull utbøyd kors i fire felter med de tre kronene i 1. og 4. felt, «Folkungaløven» i 2. og 3. felt, samt midt på et hjerteskjold som igjen er kløvd av våpnene til kongehusene Vasa og Bernadotte. Skjoldholderne er to opprette, tilbakeseende og kongekronede løver som står på et postament. Under dette henger ordenstegnet og kjedet til Serafimerordenen. De enkelte delene i det store riksvåpenet har hver sin historie og den nåværende sammensetningen er et resultat av en utvikling gjennom mange hundre år, der våpenets innhold har vært forskjellig, bl.a. som følge av skiftende kongeslekter. I store deler av unionstiden med Norge 1814-1905, inngikk også et eget felt med den norske løve i kongevåpenets hovedskjold.

Se også
-------

* Tre kronor

Litteratur
----------

* Arvid Berghman: *Dynastien Bernadottes vapen och det svenska riksvapnet*, Stockholm 1944
* Henrik Klackenberg: «The Greater Coat of Arms of Sweden from c. 1450 until Today», », *Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences, held in Oslo 13-17 August 2014*, Slektshistorisk Forlag, Oslo 2015, side 173-180

| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ragnar Halvorsen** (født 23. mai 1924 i Fredrikstad, død 15. februar 2019 i Oslo) var en norsk siviløkonom og næringslivsleder som var første president i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).

Halvorsen ble i 1961 ansatt i Dyno Industrier, som på det tidspunktet het Norsk Sprængstofindustri. Han ble adm. direktør i selskapet fra 1981 til 1987 og styreleder samme sted fra 1987 til 1995.

Halvorsen var president i Norsk Arbeidsgiverforening (NAF) og pådriver av sammenslutningen mellom NAF (Norges Industriforbund) og Norges Håndverkerforbund til Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO). Fra 1989 til 1992 var han NHOs første president. Halvorsen var styreleder i Norges Eksportråd, Borregaard og Den norske Creditbank.

Med sin hustru Anna Halvorsen, født Ødegård, fikk han datteren Marit Halvorsen, professor dr. juris ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i *Aftenposten*, 20. februar 2019, s. 29.
2. ↑  «Ragnar Halvorsen». SNL. Besøkt 11. oktober 2015.
3. ↑  «NHOs første president er død». *www.nho.no* **(norsk)**. Besøkt 20. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Karl Erik Solgård** (født 14. mars 1952) er en norsk regissør.

Han var fast regissør ved Telemark Teater 1984–1986, og deretter teatersjef samme sted til 1989. I 1986 vant han pris for årets forestilling i Norge med regien på stykket *Hitlers Barndom* ved dette teateret.

Solgård var så vært teatersjef ved Dalateatern i Sverige 1990–1994. Han har hatt ca. 50 profesjonelle oppsetninger i Norge og Sverige, samt to fjernsynsproduksjoner. Han har også ti større sommerspillproduksjoner bak seg. Tegleverkspillet i Fredrikstad, Slusespillet i Ørje, Drangedalspillet, Seljordspillet, Sverdet av Vera Henriksen (3 år), Himmelstigen av Kjell Kristensen (2 år) under Olavsdagene i Østfold.

I årene 1998–2001 var han kunstnerisk leder for Olavsdagene i Sarpsborg.

Han har også arbeidet som lærer, og undervist ved Film/TV akademiet i Oslo. Teaterhøgskolen i Århus.
**Gustav Emil Thomassen** (født 16. februar 1862 i Bergen, død 6. mai 1929 i Oslo) var en norsk skuespiller og teaterregissør.

Han spilte amatørteater i skolealderen. Thomassen gjorde profesjonell debut i 1881 ved Den Nationale Scene som klokker Link i Johan Ludvig Heibergs *Ja*. De følgende årene virket han der som skuespiller, regissør, inspicient og kassör. Han gjorde seg bemerket i karakterroller og ble beundret av kolleger og teaterkjennere, men ofte misoppfattet og underkjent av publikum. I 1895 var Thomassen teaterets sjef i noen måneder.

I årene 1900–1905 var han fast sjef för Den Nationale Scene. I årene 1905–1929 virket Thomassen ved Nationaltheatret, 1916–1923 som regissør. Han blir der husket for tittelrollen i Hans Wiers-Jenssens *Jan Herwitz* samt for regien av flere Ludvig Holberg-komedier.

Gustav Thomassen var sønn av salmaker Osmund Thomassen (1816–1892) og Caroline Olava Thomine Eckhoff (1828–1871). Han var fra 1886 gift med Anna Magdalena Sarheim (1860–1908).

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Gustav Emil Thomassen, Norsk biografisk leksikon ID Gustav\_Thomassen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Kvalvik, Bent. «Gustav Thomassen». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 11. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gustav Thomassen hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Gustav Thomassen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** KulturNav
 |
DS «Donau», fotografi fra ca. 1930. Oslogjengen satte en mine på den under vannlinjen; fartøyet ble grunnsatt innenfor Drøbak, etter at ladningen gikk av før tiden.
Sønsteby, 2008.
**Oslogjengen** var en sabotasjeenhet med norske deltagere under britisk kommando som var aktive under andre verdenskrig. Enheten ble fra oktober 1943 ledet av Gunnar Sønsteby og var en del av Norwegian Independent Company No. 1 (NORIC 1) (populært kalt Kompani Linge). Gruppens navn ble gitt av sjefen for SOEs norske avdeling som «The Oslo Detachment» og deretter oversatt.

Medlemmene
----------

Enheten hadde en kjerne med tolv medlemmer som ble hentet fra de forskjellige Kompani Linge-avdelingene i området. Foruten Sønsteby, besto denne kjernen i Oslogjengen av følgende personer:

* Andreas Aubert
* Viggo Axelssen
* Gregers Gram
* Henrik Hop
* William Houlder
* Max Manus
* Martin Olsen
* Arthur Pevik
* Birger Rasmussen
* Tor Stenersen
* Edvard Tallaksen

Av andre som var med i kortere eller lengre tid, kan vi nevne:

* Halvor Haddeland
* Kolbein Lauring

Operasjoner
-----------

Oslogjengens første operasjon gikk ut på å sabotere (sprenge) hullkortmaskiner og bygninger som ble brukt til innkalling av norsk ungdom til Nasjonal Arbeidsinnsats. Gruppen stod for flere større aksjoner i sluttfasen av krigen. Blant annet gjennomførte de sabotasjeaksjonene mot Bjølsenhallen 14. august 1944 og Kongsberg Våpenfabrikk 17. september 1944. De utførte også likvideringer, mest kjent er aksjonen mot Karl Marthinsen.

* Operasjon Mardonius – sprengning av flere skip på Oslo havn
* Derby
* Operasjon Bundle
* Bjølsenhallen
* Kongsberg Våpenfabrikk
* «Donau»

Etter krigen
------------

I juni 1945 hadde Oslogjengen vakttjeneste for den hjemvendte kongefamilien.

Falne
-----

* Gregers Gram, fenrik, (drept i forbindelse med arrestasjon 13. november 1944)
* Edvard «Tallak» Tallaksen, fenrik, (skadd i forbindelse med arrestasjon 13. november 1944, død 29. november)
* Tor Stenersen, løytnant, (drept under fluktforsøk fra Akershus festning i april 1944)

Litteratur
----------

* Erling Jensen, Per Ratvik, Ragnar Ulstein (1948): *Kompani Linge* – Gyldendal

Eksterne lenker
---------------

* Omtale på NorgesLexi
* Oslo-gjengens sabotasje mot Grensen 17, Oslo i 1944 (Digitalarkivet)

| * v
* d
* r
Norsk sabotasje under andre verdenskrig |
| --- |
| 
* Aks.13.000
* Oslogjengen
* Pelle-gruppen
* Wollweber-gruppen
* Osvald-gruppen
* Shetlandsgjengen
* Kompani Linge
* Grebe

 |

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
Månen har gitt navn og omtrentlig lengde til tidsenheten måned.
En **måned**, et **måneverv** eller en **kalendermåned** er en enhet for tid, brukt i en kalender, som er omtrent like langvarig som den naturlige perioden relatert til bevegelsen til månen. Den inkluderer alle døgn, fra og med det første til og med det siste, i én måned.

Hvor lang en måned er, kommer an på hvilket kalendersystem som benyttes; luna-kalendere regner én måned som én månefasesyklus, mens en lunisolarkalender tar hensyn til både månefaser og solen.

Det tradisjonelle konseptet oppstod ved å måle kretsen av månefasene, hvor slike måneder er synodiske måneder som varer 29 døgn 12 timer 44 minutter og 2,9 sekunder. Fra fremgravde tellestaver har forskere en teori om at menneskeheten har telt dager i relasjon til månens faser fra så tidlig som den paleolittiske tidsalder.

*Akkurat nå* er det *januar* måned, ifølge den gregorianske kalenderen, som vi benytter i Norge.

Måneder i den julianske og gregorianske kalender
------------------------------------------------

Den gregorianske kalenderen (og den julianske kalenderen før den) har tolv måneder:

1. januar med 31 døgn,
2. februar med 28 døgn eller 29 i skuddår,
3. mars med 31 døgn,
4. april med 30 døgn,
5. mai med 31 døgn,
6. juni med 30 døgn,
7. juli med 31 døgn,
8. august med 31 døgn,
9. september med 30 døgn,
10. oktober med 31 døgn,
11. november med 30 døgn,
12. desember med 31 døgn,

|  |  |
| --- | --- |
|   | dvs. |
|  | syv måneder med 31 døgn (januar, mars, mai, juli, august, oktober og desember), |  |  |
|  | fire måneder med 30 døgn (april, juni, september og november) |  |  |
|  | og én måned med 28 eller 29 døgn (februar). |  |  |

Huskeregel for antall dager i en måned
--------------------------------------

På en knyttneve ved fingerrøttene kalles de utstikkende knokene «31» og mellomrommene «30». Når telling starter på pekefinger-knoken med januar og man fortsetter å telle, inklusive mellomrom, februar, mars, … kommer man frem til juli på lillefingerknoken. Her snus tellingen på det viset at lillefingerknoken også teller for august (eller det startes forfra på pekefingeren igjen). Dette gir korrekt antall dager i hver eneste måned. Det er et unntak for korte februar, der skuddårsreglene må brukes for å finne antall dager som er 28 eller 29.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Essodius*** er en slekt av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg.

Utseende
--------

Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete, dekkvingene rødlige. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.

Levevis
-------

Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Familien **snutebladrullere, Rhynchitidae** Gistel, 1856
				+ Stammen Eugnamptini Voss, 1930
					- Slekten ***Essodius*** Sharp, 1889
						* *Essodius unicolor* Sharp, 1889

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Per Almaas** (født 8. mars 1898 i Selbu, død 25. juli 1991) var en norsk skoleleder og arbeiderpartipolitiker. Han satt på Stortinget for Sør-Trøndelag. Han var også fylkesordfører i Sør-Trøndelag og ordfører i Strinda.

Almaas startet sin politiske karriere lokalt og satt i Strinda kommunestyre fra 1928 til 1959, med unntak av okkupasjonstiden i 1940 til 1945. Han var ordfører i kommunen fra 1937 til 1940 og 1940 til 1955. Fra 1945 til 1947 satt han også som formann/ordfører i Sør-Trøndelag fylkesting. Han var innvalgt på Stortinget fra 1950 til 1954. Her var han medlem av Kirke- og undervisningskomiteen. Han hadde også flere verv, blant annet formann i Overstyret for Fjæremfossen kommunale kraftselskap 1952–1963, medlem Styret for Trondheim elektrisitetsverk 1964–1968 og formann Sør-Trøndelag Arbeiderparti 1937–1946.

Almaas var utdannet lærer. Han tok utdannelse ved Levanger lærerskole (1918), Norges lærerhøgskole (1929–1930) og gikk handelsskole i1942. Han jobbet ved flere skoler og var skoledirektør i Sør-Trøndelag fra 1963 til 1968.

I 1969 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Almaas, Per (1898-1991)». *Stortinget*. 9. mars 2008. Besøkt 20. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Per Almaas hos Stortinget Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Stortinget
 |
Innsjøene i Mexicodalen under den spanske erobringen av Mexico.
**Mexicodalen** er et høylandsplatå i det sentrale Mexico, ca 110 km langt og 30 km bredt, rundt 2.200 m.o.h. og omgitt av fjellkjeder med vulkaner.

Dalen har ikke noe naturlig utløp for vannløp fra fjellene, og det oppstår ofte flom i tillegg til jordskjelv og vulkanutbrudd, noe som er spesielt uheldig i et område som er blant de tettest befolkede i verden, med Mexico by som kjerneområde. Befolkningstettheten gjør også ekstrem luftforurensing til en overhengende trussel mot folkehelsen.

Platået har vært bebodd i mer enn 12.000 år og var sentrum for fremveksten av aztekernes imperium.

Overskuddsvann føres i dag ut i Tulaelven i kunstige kanaler. Stedegen fisk døde ut på 1900-tallet.

I september 1985 og september 2017 ble området rammet av ødeleggende jordskjelv. I 1985 omkom rundt 9.500 mennesker, og mer enn 100.000 ble hjemløse.

Referanser
----------

1. ↑  Mexicodalen omgitt av fjell
2. ↑  Luftkvalitet, vær og klima
3. ↑  Michael E. Smith: *The Aztec Marketing System and Settlement Pattern in the Valley of Mexico*
4. ↑  Askheim, Svein: «Mexicodalen» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 3. desember 2021 fra
5. ↑   Jordskjelvene i 1985 og 2017: R. M. Allen, E. S. Cochran, T. J. Huggins, S. Miles and D. Otegui: *Lessons from Mexico’s Earthquake Early Warning System*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
Riihimäki jernbanestasjon
Luumäki jernbanestasjon
Jernbanestasjonen i Vyborg
Finlandskij-banegården i St. Petersburg, sett fra sporene.
**Riihimäki–St. Petersburg-banen**, som også kalles **St. Petersburgbanen**, er en del av Finlands og Russlands jernbanenett. Banestrekningen går fra Riihimäki, via Lahtis, Kouvola og Vyborg till St. Petersburg. Dens lengde er 385 km.[] Banen er dobbelsporet mellom Riihimäki og Luumäki samt mellom Vyborg og St. Petersburg, og enkelsporet derimellom.

Historie
--------

Riihimäki–St. Petersburg-banen ble først tatt i bruk på strekningen Riihimäki–Lahtis år 1869, og banen til St. Petersburg stod ferdig den 11. september 1870. I St. Petersburg ender den i Finlandskij-banegården.

Riihimäki–St. Petersburg-banens store betydning ligger i dens videre forbindelse til Helsingfors. Mellom Hensingfors og Riihimäki var det allerede en jernbaneforbindelse, Helsingfors–Riihimäki-banen, slik at man fra første stund i 1870 sammenknyttet de to byene.

Det var den nest eldste jernbanen i Finland etter Helsingfors-Tavastehus-banan. Allerede ved dens ferdigstillelse ble den til å bli en viktig trafikkanal eytersom den sammenknyttet Finland og St. Petersburg som var den daværende hovedstad i Russland. I 2006 ble Lahtis direktebane åpnet mellom Helsingfors og Lahtis, og der går russlandstogene nå. Hastigheten ble i år 2010 økt fra 140 til 200 km/h mellom Lahtis og Luumäki, forut for innføring av hurtigtog mellom Helsingfors og St. Petersburg.

I Russland fikk jernbanen også en stor betydning av mer lokal art. De sørlige deler av jernbanen løp på den vestre del av det karelske neset, og langs den ekspanderte Sant Petersburg. Også storbyens mest eksklusive *datsja*områder vokste opp her på slutten av 1800-tallet. Da den russisk-finske grense ble flyttet vesentlig mot nord etter Vinterkrigen og etter Fortsettelseskrigen ble disse utbygginger forsterket.

Passasjertrafikk
----------------

Det går (2018) tre persontog over grensen per retning: to dagtog Helsingfors–St. Petersburg, og et nattog Helsingfors–Moskva. Det finnes også tog Helsingfors–Joensuu og Viborg–St. Petersburg. Høyeste tillatte hastighet er i Finland 200 km/h (2011; utenom Luumäki-Vainikkala som har 140 km/h).

Fra 2010 går det her hurtigtog med navnet Allegro.. Nye tog med 220 km/h maksimalfart er blitt innkjøpt. Den russiske jernbanen fra St. Petersburg til grensen tillater opp til 200 km/h. Grensekontrollen er blitt raskere. Persontogene tar 3,36 time på 417 km strekning (mot 5.30 tidligere) og skal etterhvert ha flere avganger. Den russiske strekningen medregnet grensepassasje tar nå 1.40 mot 3.40 før.

Godstrafikk
-----------

Godstrafikken er i grensetraktene blitt flyttet til en delvis ny jernbane via Kamennogorsk.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkiverade kopian». Arkivert fra originalen 25. mai 2012. Besøkt 16. mars 2009.  Beskrivning av Finlands bannät
2. ↑  «Arkiverade kopian». Arkivert fra originalen 30. november 2010. Besøkt 11. desember 2010.  Beste forbindelse fra Helsingfors til St. Petersburg
Allergot ungdomsskole på Jessheim
**Ungdomsskole** er i Norge betegnelsen på skoler med 8. til 10. trinn, og etter Kunnskapsløftet-06 blir betegnelsen **8–10-skole** brukt. Før innføringen av tiårig grunnskole var ungdomsskolen for elever fra 7. til 9. trinn. Ungdomsskolen utgjør ungdomstrinnet i grunnskolen, og i mange tilfeller er ungdomsskolen del av en kombinert grunnskole med både barne- og ungdomstrinn. Normalt begynner elevene på ungdomsskolen det året de fyller 13 år og avslutter skolen året de blir 16.

I motsetning til barneskolen får elevene på ungdomsskolen karakterer. De kan velge et fremmedspråk som valgfag, som tysk, fransk, spansk eller mandarin, eller fordypning i norsk eller engelsk.

Historie
--------

Ungdomsskolen i Norge ble innført gradvis i løpet av 1960-tallet, fra 1969 for hele landet. Inntil innføringen av skolestart for seksåringene[*når?*] gjaldt dette 7. til 9. trinn. Skolen var opprinnelig delt i tre såkalte kursplaner etter elevenes faglige nivå der kursplan tre var mest krevende.

Andre nordiske land
-------------------

*Högstadiet* i Sverige er klassetrinn (*årskurs*) 7-9, etter *lågstadium* (småskoletrinnet) og *mellomstadium*. Stadieinndelingen var offisiell ifølge den svenske skoleloven fra 1949 til 1995 og igjen fra 2018.

I Finland fra 1972 til 1999 omfattet *högstadiet*/*yläaste* 7.-9. trinn (i daglig tale også *yläkoulu*, "høyskole"). 1. til 6. trinn var *lågstadiet/ala-aste* (også *alakoulu,* "lavskole").

I Danmark kalles 7. til 9. trinn for *overbygningen* eller *folkeskolens ældste klasser* (i lærerkretser også *udskolingen*, i motsettning til *indskoling* som er 0. til 3. klassetrinn). Tidligere omfattet overbyggningen 8. til 9. og det valgfrie 10. trinnet. Vanligvis er 0. til 9. trinn samlet på samme skole. 10. klasse er nå ofte et selvstendig tilbud, som i noen år har vært diskutert avskaffet eller omdannet til en overgang til yrkesfaglig utdanning og gymnasiet (videregående skole).

Ordet *ungdomsskole* betyr i Danmark frivillig undervisning for 14-18-åringer. Dette kan omfatte skolefag og hobbyfag og utbys gratis av kommunene ifølge Lov om ungdomsskolen. Det ble innført på 1930- og 40-tallet, først for å forbedre almendannende kunnskaper for de som gikk ut av skola etter 7. trinn for å bli ufaglært eller faglært arbeider. Fra 1970-tallet ble det mer utbredt, bland annet med mopedførerkort. Noen danske efterskoler bruker dessuten det eldre navnet ungdomsskole.

Referanser
----------

1. ↑  Elowson, Lisen (24. september 2017). «Den gamla stadieindelningen återinförs i skolan». *Sveriges Radio* **(svensk)**. Besøkt 3. august 2023.
2. ↑  Børne- og Undervisningsministeriet (Danmark) (28. mai 2019). «Bekendtgørelse af lov om ungdomsskoler». Besøkt 3. august 2023.
3. ↑  «UngHistorie». *www.unghistorie.dk*. Besøkt 3. august 2023.

Se også
-------

* Barne- og ungdomsskole
* 8–13-skole
* Norsk utdanningshistorie

Eksterne lenker
---------------

* Meld. St. 22 (2010-2011) Motivasjon – Mestring – Muligheter, Innst. 145 S (2011–2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Berit Tversland** (født 25. juli 1950) er en norsk hofftjenestekvinne. Hun var kabinettsekretær ved Det kongelige hoff fra 2000 til 2012. Tversland er kjent som en av kongefamiliens nærmeste medarbeidere gjennom flere år.

Virke ved hoffet
----------------

Tversland ble i 1977 ansatt ved Det kongelige hoff. Hun var i tolv år guvernante for prinsesse Märtha og prins Haakon. Etter dette ble Tversland assisterende kabinettsekretærer. I 1990 ble hun sekretær for prinsesse Märtha, senere fylte hun samme funksjon for kronprins Haakon før hun ble privatsekretær for kong Harald. Fra 2000 var Tversland kabinettsekretær. Tversland ledet kabinettssekretariatet Det kongelige hoff og har også vært fungerende hoffsjef. Hun ble pensjonert i 2012.

Tversland har gått ved Forsvarets høgskole og har vært leder i Oslo bispedømmeråd.

Utmerkelser
-----------

Tversland er innehaver av en rekke norske og utenlandske ordener. Kongen utnevnte i 2005 Tversland til kommandør av St. Olavs Orden «for fortjenstfullt virke i H.M. Kongens tjeneste.» Kongen forfremmet i 2012 Tversland til storkors av St. Olavs Orden. I 2005 mottok hun Kongehusets 100-årsmedalje. Tversland har mottatt 1. klasse av den estiske Terra Mariana-korsets orden og 3. klasse av Den hvite stjernes orden, storkors av Republikken Italias fortjenstorden, storkors av den portugisiske Infante Dom Henriks orden, storkors av Spanias sivile fortjenstorden, storridderkors av Den islandske falkeorden, 3. klasse (kommandørkors) av Storfyrst Gediminas av Litauens orden og kommandørkors av Republikken Polens fortjenstorden.

Referanser
----------

1. ↑   BOE ID BOE-A-2006-9348[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Berit Tversland utnevnt til kabinettssekretær», *VG Nett*, 31. mai 2000.
3. ↑  «Haakon og Märthas «reservemamma» slutter på slottet», *TV2*, 20. september 2012.
4. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.
5. ↑  Forfremmelse i St. Olavs Orden, kongehuset.no.
6. ↑  Bearers of decorations, Estlands presidentkontor.
7. ↑  Dettaglio decorato[*død lenke*], Italias presidentkontor.
8. ↑  *Diário da República* Arkivert 22. oktober 2008 hos Wayback Machine. 2.ª série — N.º 197, 10. oktober 2008, s. 41788.
9. ↑  Referencia del Consejo de Ministros Arkivert 16. april 2009 hos Wayback Machine. La Moncloa, 26. mai 2006.
10. ↑  Fálkaorðuhafar[*død lenke*], Islands presidentkotor.
11. ↑  Apdovanotų asmenų duomenų bazė Arkivert 3. januar 2010 hos Wayback Machine. Litauens presidentkontor.
12. ↑  *Monitor Polski*, 2004.
Mandals amt fra kart 1785.
Mere detaljert kart over Lister og Mandals amt (1903)
**Lister og Mandals amt** var en administrativ enhet (amt) i Norge 1685-1918, som i geografisk utbredelse tilsvarer tidligere Vest-Agder fylke. Fra 1. januar 1919 fikk Lister og Mandals amt navnet Vest-Agder.

Sammen med Nedenes amt, Stavanger amt og Øvre Tellemarkens fogderi utgjorde amtet Christiansand stiftamt. Christiansand stiftamt ble 7. februar 1685 delt i Nedenes amt (inkl. Bamble fogderi), og Lister og Mandals amt. 

Tidligere var betegnelsen len i bruk i den administrative inndelingen av Norge, og Lister len lå inntil 1600-tallet under Bergenhus hovedlen, mens Mandals len lå under Akershus hovedlen. Ved opprettelsen av Agdesiden hovedlen inngikk begge lenene i dette.

Skrivemåte
----------

Ved overgangen til fylker i 1919 var den offisielle skrivemåten *Lister og Mandals amt*, etter at 1907-reformen innførte liten forbokstav på substantiv *(Amt -> amt)*. Før 1907 var således den vanlige skrivemåten *Lister og Mandals Amt* (Ubunden form: *Lister og Mandal*). Tidligere, f.eks. i Matrikkelen av 1838 var skrivemåten *Listers og Mandals Amt* og Pontoppidans kart av 1785 *Mandals Amt*.

Fogderier
---------

Både i 1785 og i 1890 besto amtet av to fogderi:

* Lister fogderi
* Mandal fogderi

Se også
-------

* Liste over Vest-Agders fylkesmenn som inkluderer amtmenn i Lister og Mandals amt.
* Liste over stortingsrepresentanter fra (Lister og) Mandals amt

Referanser
----------

1. ↑  «Lister og Mandals amt». *Store norske leksikon*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC
 |



| * v
* d
* r
Agder |
| --- |
| Agder | Arendal **·** Birkenes **·** Bygland **·** Bykle **·** Evje og Hornnes **·** Farsund **·** Flekkefjord **·** Froland **·** Gjerstad **·** Grimstad **·** Hægebostad **·** Iveland **·** Kristiansand **·** Kvinesdal **·** Lillesand **·**  Lindesnes **·** Lyngdal **·** Risør **·** Sirdal **·** Tvedestrand **·** Valle **·** Vegårshei **·** Vennesla **·** Åmli **·** Åseral | Norges flagg |

| * v
* d
* r
Norges amter |
| --- |
| 
* Smaalenene
* Akershus
* Kristiania
* Hedemarken
* Kristians
* Buskerud
* Jarlsberg og Larvik
* Bratsberg
* Nedenes
* Lister og Mandal
* Stavanger
* Søndre Bergenhus
* Bergen
* Nordre Bergenhus
* Romsdal
* Søndre Trondhjem
* Nordre Trondhjem
* Nordland
* Tromsø
* Finmarken

 |
**Greater Western Sydney**, **Western Sydney** og **Western Suburbs** er generelle begreper som brukes til å beskrive den vestlige regionen av storbyområdet Sydney, Australia. Noen av de største definisjonene på området inkluderer de 14 kommunene dekket av New South Wales regjeringens Office of the Minister for Western Sydney og Greater Western Sydney Economic Development Board. Disse inkluderer Auburn, Bankstown, Baulkham Hills, Blacktown, Blue Mountains, Camden, Campbelltown, Fairfield, Hawkesbury, Holroyd, Liverpool, Parramatta, Penrith og Wollondilly. Begrepet "Western Sydney" har også blitt brukt om mindre områder, slik som dem dekket av det tidligere Western Sydney Area Health Service.

Geografi
--------

Greater Western Sydney strekker seg over nærmere 9000 kvadratkilometer med bolig-, industri- og landbruksareal. Ved sitt østligste punkt er regionen bare 30 minutter unna Sydney sentrum (CBD) med bil og kan lett nås fra Sydneys internasjonale goods- and transport terminaler, samt Sydneys flyplass Kingsford Smith International Airport.

Årstemperaturen i Greater Western Sydney er i snitt maksimum 23 ℃ og minimum 12 ℃.

* Showground Hall i Sydney Olympic ParkShowground Hall i Sydney Olympic Park
* Bicentennial Park i Homebush BayBicentennial Park i Homebush Bay
* Appian Way, BankstownAppian Way, Bankstown

Landemerker
-----------

Større turistattraksjoner i Western Sydney inkluderer Blue Mountains og Sydney Olympic Park. I Western Sydney Parklands, et stort parkområde som strekker seg gjennom mange kommuner i Western Sydney, ligger også mange attraksjoner slik som den tidligere fornøyelsesparken Wonderland Sydney (1985–2004), bilsportbanen Eastern Creek Raceway, Blacktown Olympic Park og Fairfield City Farm. Parramatta er også blitt et stort sentrum (og er også det geografiske sentrum) av Sydney og blir ofte referert til som byens andre CBD.

* Liverpool jernbanestasjonLiverpool jernbanestasjon
* The Crescent Park, FairfieldThe Crescent Park, Fairfield
* Presbyterian Church WentworthvillePresbyterian Church Wentworthville
* Auburn Gallipoli MosqueAuburn Gallipoli Mosque

Styresett
---------

De 14 local government areas (kommunene) som utgjør Greater Western Sydney bidrar med mer enn $54 milliarder AUD i BNP per år, og utgjør den tredje største økonomien i Australia etter Sydney CBD og Melbourne. Følgende organisasjoner jobber med økonomisk utvikling i regionen:

* NSW Department of State and Regional Development
* The Office of the Minister for Western Sydney
* Western Sydney IT Cluster

Større utdanningsinstitusjoner
------------------------------

* University of Sydney Cumberland Campus
* University of Western Sydney
* Western Sydney Institute of TAFE

Se også
-------

* Cumberland Plain
* Darug people
* Inner West (Sydney)
* Westie (person)

Referanser
----------

1. ↑  Office of the Minister for Western Sydney Arkivert 13. november 2007 hos Wayback Machine..
2. ↑  Local Government Areas Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine. Greater Western Sydney Economic Development Board site.

Eksterne lenker
---------------

* Greater Western Sydney Economic Development Board website
Med **Nutasjon** (fra latin *nutare* «nikke») forstår en innen astronomi den lille, periodiske variasjonen som er overlagret jordaksens presesjonsbevegelse. Periodetiden er 18,6 år og amplituden er 9,2" rettvinklet til ekliptikken og 6,8" parallell til ekliptikken. I tillegg finnes en komponent med amplitude under 1" og kortere periode.

Begrepet nutasjon innen astronomi adskiller seg noe fra nutasjon slik det brukes innen innen snurrebassteori der nutasjon betegner bevegelsen om aksen for dreiemomentet.

Grunnlag
--------

Skjematisk fremstilling av rotasjon (grønn), presesjon (blå) og nutation (rød) for jordaksen
Jordaksens retning i rommet er ikke konstant. Den største bevegelsen er presesjon, en kjegleformig bevegelse om normalvektoren til ekliptikken med en åpningsvinkel på ca 23,5° og med en periode på ca 25 780 år. Overlagret denne bevegelsen ligger en periodisk, raskere og mye mindre bevegelse, nutasjon. I det vesentlige kommer disse bevegelsene fra dreiemomentet til gravitasjonskreftene fra månen og sola på jorda, som har et svakt eliptisk tverrsnitt. Nutasjon oppstår ved at dreiemomentet ikke er konstant, men påvirkes av solens og månens baner relativt til jorden i et periodisk mønster.

Hovedandelen av nutasjonen endrer retningen på jordaksen med en amplitude på ca 9,2" rettvinklet på ekliptikken og 6,8" parallell med ekliptikken med en periode på 18,6 år. Den forårsakes av en langsom forskyvning av månens bane som vinkler ca 5,1° med ekliptikken og hvis baneplanknute dreier seg 360° i løpet av 18,6 år.

Varigheten av en nutasjonsperiode er mer nøyaktig:

18,61296 julianske år eller 6798,3835 dager (gyldig for epoken J2000.0).
I tillegg til denne hovedandelen til nutasjon finnes også flere bidrag med kortere periode, helt ned til en halv måned.[]

Historie
--------

Nutasjonseffekten ble først oppdaget i 1728 av James Bradley da han utførte nøyaktige analyser av stjernekoordinater. Årsaken fant en imidlertid først 20 år senere. Nutasjon er av samme størrelsesorden som aberrasjon en annen effekt som også ble oppdaget av Bradley.

Referanser
----------

1. ↑  P.K. Seidelmann (Hrsg.): *Explanatory Supplement to the Astronomical Almanac,* University Science Books, Mill Valley, Ca. 1992, S. 114

Litteratur
----------

* Wolfgang Vollmann. *Wandelgestirnörter.* In: Hermann Mucke (Hrsg.): *Moderne astronomische Phänomenologie. 20. Sternfreunde-Seminar, 1992/93.* Zeiss Planetarium der Stadt Wien und Österreichischer Astronomischer Verein 1992, S. 55–102 (weblink, 27. Juli 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Presesjon og nutasjon med en luftputegyro Arkivert 20. august 2016 hos Wayback Machine. – Simulering av jordens bevegelse
* Presesjon og nutasjon – Beskrivelse og grafikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
«Barry» har flere betydninger.
«Barry» på et gammelt postkort
**«Barry»** (1800–1814), som egentlig het «**Bäri**» som betyr *bjørn*, var en hvit og rødbrun Sankt bernhardshund som ble avlet opp av cenobitmunkene ved klosteret i Grand Sankt Berhard passet i de sveitsiske alpene. Barry fikk trening som redningshund og skal ha utført en rekke rednindsdåder. Sagnet sier at han reddet mer enn 40 personer i sin tid, men tallene lar seg ikke endelig bekrefte.

Det er reist en statue til Barrys minne ved Cimetière des Chiens (en hundekirkegård) i Paris. Statuen viser en langhåret hund, men Barry hadde kort pels, som alle andre sankt bernhardshunder hadde før 1830. På plassen finnes det også en minneplatte til Barrys ære. Den hevder at Barry ble drept av den 41. personen han forsøkte å redde (noen hevder han trodde Barry var en bjørn). Historien er imidlertid usann.

Barry ble ført til Bern av en av munkene da han var omkring 12 år gammel, og der ble han de to siste årene av sitt liv. Han død av alderdom i 1814, og kroppen hans ble bevart og finnes ved Naturhistorisches Museum der Burgergemeinde Bern. Der sto han på utstilling til i 1923, da han var blitt i så dårlig forfatning at han måtte fjernes. Pelsen hans var da røket i 20 deler. Barry ble imidlertid restaurert av eksperter og remontert i et eget glassmontér i museets inngangsparti i 1998, der han fortsatt kan beskues av publikum.

Den utstoppede Barry måler 64 cm i skulderhøyde, men da han levde var han trolig litt mindre og veide mindre enn 50 kg (trolig kun 40-45 kg ifølge ekspertene). Altså betydelig mindre enn dagens Sankt bernhardshunder (som typisk veier 65-85 kg og er adskillig høyere).

Se også
-------

* Liste over berømte hunder
* Sankt bernhardshund

Eksterne lenker
---------------

* The Legendary Barry at the Natural History Museum
*Se også Alexander Chalmers (ordfører i Warszawa).*

**Alexander Chalmers** (født 29. mars 1759 i Aberdeen, død 29. desember 1834) var en skotsk forfatter. Han var født i Aberdeen og utdannet som lege. Imidlertid valgte han i stedet å gå over til journalistikken og var en periode redaktør for *Morning Herald*.

I tillegg til på utgi arbeider av William Shakespeare, James Beattie, Henry Fielding, Samuel Johnson, Joseph Warton, Alexander Pope, Edward Gibbon, og Henry St John, publiserte han *A General Biographical Dictionary* i 32 bind (1812–1817); et *Glossary to Shakspeare* (1807); og en utgave av George Steevens's *Shakespeare* (1809); og *British Essayists*, som begynner med *Tatler* og slutter med *Observer*.

Et sitat som ofte tilskrives ham er: «De tre viktigste grunner for lykke: noe å gjøre, noen å elske, og noe å håpe på.» 

Hans arbeider oppbevares i Skottlands nasjonalbibliotek.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w64x5r0c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Originalsitat: *«The three grand essentials of happiness are: Something to do, someone to love, and something to hope for»*. I andre kilder tilskrives dette sitatet til en Allan K. Chalmers, men også til Joseph Addison som levde i tiden 1672–1719.

*Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Verk av eller om Alexander Chalmers i bibliotekene i (WorldCatkatalog)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU
 |
***Died Suddenly*** er en dokumentarfilm utgitt i 2022 og publisert på Rumble. Filmen er produsert av Stew Peters.

I filmen hevdes det at det er sett et stort antall plutselig dødsfall, og dette settes i sammenheng med vaksinasjon mot covid-19. Det hevdes i filmen at vaksineprogrammet er en skjult plan for å redusere verdens befolkning. Produsenten har også tidligere stått bak spredning av desinformasjon om pandemien.

En rekke av personene som i filmen hevdes å ha dødd plutselig grunnet covid-vaksine, er enten ikke døde, eller har dødd av helt andre årsaker som f.eks. drukning eller trafikkuhell.

Referanser
----------

1. ↑  «The Anti-Vaccine Documentary Died Suddenly Wants You to Feel, Not Think». *McGill*. 25. november 2022.
2. ↑  «‘Died Suddenly’: documentary claims link between COVID vaccines and ‘Great Reset’». *FISM*. 31. oktober 2022.
3. 1 2  «Doctor deaths claim an unproven conspiracy». *AAP*. 25. november 2022.
4. ↑  «Spotify Booted Far-Right Podcaster Stew Peters Over COVID Lies». *The Daily Beast*. 3. februar 2022.
5. ↑  «Died Suddenly : More Lies In Antivax Video Exposed!». *Techarp*. 23. november 2022.
For fotballspilleren på Vålerenga, se Leif Eriksen (1940–2024).

**Leif Eriksen** (født 2. april 1883 i Oslo, død 30. mai 1972) var en norsk idrettsutøver (fotball og ski). Han er også kjent for sitt patent i 1930 på en metode for teksting av film.

Han gikk inn i Lyn i 1896, én måned etter at idrettsforeningen ble stiftet. Broren Bredo Eriksen (1880–1977) ble med en måned etter. Det var Leif som i 1900 tegnet utkastet til Lyns logo. I 1902 var Leif med på å stifte Norges Fotballforbund. Bredo ble forbundets første sekretær og dommer i første cupturnering. Leif på sin side flyttet ble i 1903 en av grunnleggerne av Fredrikstad Fotballklubb. Her ble han de første årene regnet som klubbens beste spiller og var lagkaptein. I 1904 var han dessuten klubbens formann. 

> Kapteinen Leif Eriksen – en av NFF's stiftere – møtte på turnemanér med et stort rødt silkeskjerf rundt livet, som naturligvis var veldig i veien.
> 
> 
> Rapport fra Fredrikstad–Sarpsborg den 10. juli 1904.
> 
> 

I tillegg til fotball drev Eriksen med skisport og ble blant annet premiert i Holmenkollen. Han ble tildelt Lyns fortjenstmedalje, fotballforbundets fortjenstmedalje og Fredrikstad FKs æresmedalje.

Oppfinneren
-----------

Leif Eriksen fant i 1930 opp en måte å tekste film på. Han var da tilsatt i Oslokontoret for det amerikanske Paramount, der forøvrig broren Erling Eriksen (1878–1957) hadde vært direktør siden starten i 1928.

Metoden går ut på trykke undertitlene rett på bildene i filmstripa. Først blir emulsjonslaget fuktet og bløtgjort. Deretter blir tekstene satt på vanlig måte og trykt på papir. Veldig små satsplater ble produsert og hver undertittel ble fotografert inn på filmbildene. Høyden på hver bokstav var bare om lag 0,8 mm.

Leif fortsatte som kontorsjef til 1932, da han sluttet for å sette patentet i produksjon, hvilket skulle foregå i Sverige. Leif sitt patent var ett av tre måter man brukte for å tekste på 1930-tallet. Ett annet var «Texto» som nettopp broren Erling Eriksen (1878–1957) hadde utviklet, der teksten ble sendt fra et eget apparat (og ikke brent inn i samme film) og projisert oppå lerretet der filmen også ble projisert. Den tredje metode var funnet opp av Oscar Ertnæs og Aage Holt-Seeland. Det kan synes som om Leif sitt patent ikke ble brukt etter 1938.

Referanser
----------

1. 1 2  Finn Gustavsen, red. (1936). *Lyn gjennem 40 år*. Drammen. s. 8–15.
2. ↑  Petter Larsen (1977). *75 norske fotballår. Norges Fotballforbund 1902–1977*. Oslo. s. 47–50.
3. ↑  Martin Henriksen (23. mai 2008). «1903-09 - Den spede begynnelsen». ffksupporter.net. Besøkt 23. januar 2014.
4. ↑  Larsen, Petter (1927-1997) (1977). *75 norske fotballår: Norges fotballforbund 1902-1977*. Oslo: Norges fotballforbund.
5. ↑  Jakob Vaage, red. (1956). *Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Østlandet Sør*. Oslo: Skiforlaget – Erling Ranheim. s. 440.
6. ↑  Disen, Ole H.P. (1997). *Den store illusjonen: filmbyråenes historie*. [Oslo]: Norske filmbyråers forening. ISBN 8299434602.
7. ↑  Jan Ivarsson, Mary Carroll: *Subtitling*, Simrishamn, 1998 ISBN 91-971799-2-2

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
Kystekspressen. Her ved rutens ende i Kristiansund
**Partrederiet Kystekspressen ANS** er et samarbeide mellom Torghatten Midt, tidligere FosenNamsos Sjø, og Fjord1. Partrederiet ble opprettet i 1994 for å trafikkere strekningen Trondheim–Kristiansund, og har også ruteforbindelse Trondheim–Sula og Sistranda–Halten. Torghatten Midt er bestyrende reder.

Ruten Trondheim–Kristiansund bruker tre og en halv time, og har åtte anløpssteder mellom de to byene. Båtrutene suppleres med korresponderende buss, «Kystekspressbussen», på Hitra og Frøya.

1. januar 2014 ble MS «Terningen» overlevert fra Brødrene AA i Hyen for å erstatte MS «Ladejarl». MS «Tyrhaug» erstatter MS «Mørejarl». Ruta er kortet ned med 15 minutter mellom storbyene.

Båtene
------

MS «Tyrhaug» bakker ut fra Edøya ferjekai ved Smøla på veg fra Kristiansund mot Trondheim.
Sambandet trafikkeres av følgende båter:

* Trondheim–Kristiansund:
	+ MS «Terningen»
	+ MS «Tyrhaug»
* Reservebåter:
	+ MS «Ladejarl»
* Trondheim–Brekstad

Ruten trafikkeres med:

* + MS «Trondheimsfjord I
	+ MS «Trondheimsfjord II

Tidligere båter
---------------

* MS «Mørejarl»

Referanser
----------

1. ↑  «Rutebåtene som gikk». *Fosna-Folket*. 16. januar 2006. Arkivert fra originalen 22. august 2016. Besøkt 17. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Kystekspressen Arkivert 11. februar 2005 hos Wayback Machine.

Portaler: Hitra | Frøya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Steinar Magne Lyse** (født 27. august 1951) er en komiker, artist, regissør og medprodusent fra Stavanger. 

Han var med på å starte den populære revyguppen Løgnaslaget tidlig på 1980-tallet. I tillegg til å være skuespiller og tekstforfatter i denne gruppen, har Lyse i en årrekke gjestet som artist i ulike show og revyer i blant annet Bergen, Haugesund, Kristiansand og Oslo. Han var også med på å starte kultur- og revyscenen Stavangeren i Stavanger. Har opptrådt flere ganger sammen med Pål Mangor Kvammen. Han driver enkeltmannsforetaket Steinar Lyse. 

Steinar Lyse var fast speaker på Viking Stadion fra 2004 til 2012 hvor han ble kjent for sine humoristiske kommentarer, da særlig om Vikings hovedsponsor og likheten på etternavnet sitt Lyse.

Steinar Lyse driver i dag firmaet Humorhjelpen A/S sammen med komiker Rune Bjerga

Diskografi
----------

### Løgnaslaget

* *Klovnar uden sirkus* (1982)
* *Baklengs i livet* (1983)
* *Barndomshjemmet* (1990)
* *Utsolgt!* (2002)

### Pål sine Steinar

* *...Kor i helsikken e Sandnes?* (1997)

### Deltar på

* Vamp: *Folken* (1996)
* West Audio: *Rogalatter – 23 revysketsjer/-sanger fra Rogaland* (2001)

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Steinar\_Lyse[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steinar Lyse på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Steinar Lyse hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* Hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
***Lagenoderus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen snutebiller (Curculionoidea), selv om mange av artene ikke har påfallende lang snute. De lever på trær, busker og urter, og mange arter ruller sammen blader til en sekk- eller fingerbølformet kapsel der larvene utvikler seg.

Utseende
--------

Levevis
-------

Alle bladrullerne er planteetere, de fleste lever på busker og trær, men noen også på urter. Mange arter ruller sammen blad til kapsler der larven utvikler seg, disse er som oftest eske- eller fingerbølformede, til forskjell fra snutebladrullere (Rhynchitidae) som vanligvis lager sigarformede bladruller. Det er vanlig at de to kjønnene samarbeider om å lage bladrullen, og hannenes forlengede hals hjelper dem til å gnage dype huller i bladene som virker som sting med sammenføyingen av bladene. Billene gnager gjennom bladet, bortsett fra midtnerven, helt eller delvis, slik at de blir lett å brette. Hunnen legger et eller flere egg i den ferdige beholderen. Dette er et eksempel på yngelpleie som er ganske uvanlig blant biller.
Noen arter er utsatt for snyltere som legger egg i de ferdige kapslene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **bladrullere, Attelabidae** Billberg, 1820
					- Underfamilien Attelabinae Billberg, 1820
						* Stammen Attelabini Billberg, 1820
							+ Understammen Lagenoderina Voss, 1925
								- Slekten ***Lagenoderus*** White, 1841 - Madagaskar
									* *Lagenoderus brevicollis* Fairmaire, 1897
									* *Lagenoderus coniferus* Fairmaire, 1902
									* *Lagenoderus fairmairei* Hustache, 1922
									* *Lagenoderus ferrumequinum* Hustache, 1924
									* *Lagenoderus gnomoides* White, 1841
									* *Lagenoderus problematicus* Voss, 1966
									* *Lagenoderus vadoni* Voss, 1966

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*