recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fagbokforfatter Frank Emil MoenFagbokforfatter Frank Emil Moen
**Frank Emil Moen** (født  9. februar 1967). Moen ble uteksaminert som cand.scient. i marinbiologi ved Universitetet i Trondheim, NTNU i 1993. Han har ettårig pedagogisk utdanning ved samme universitet fra 1995. Bosatt i Egersund.

Moen er fagbokforfatter og har blant annet gitt ut *Dyreliv i havet - nordeuropeisk marin fauna*, et oppslagsverk innen marin systematikk. Utgivelsen er et samarbeid med undervannsfotograf Erling Svensen fra Egersund. 6. utgaven er på 768 sider. 4. utgaven av boken er oversatt til engelsk, og 5. utgaven ble oversatt og gitt ut i Sverige av Norstedts forlag i november 2009. Boken er solgt i nærmere 30 000 eksemplarer og utgitt to ganger gjennom Bokklubben Villmarksliv. Moen er medlem av Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.

En betydelig oppdatert 7. utgave av Dyreliv i havet publiseres høsten 2020. Da vil også et nytt dynamisk nettsted lanseres, hvor brukere også kan delta med kommentarer, tilleggsopplysninger, foto og video knyttet til Dyreliv i havet - Nordeuropeisk Marin Fauna.

Referanser
----------

1. ↑  Nettsted for boken
2. ↑  Om utgaven av boken på svensk Arkivert 1. november 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Om boken fra Bokklubben villmarksliv». Arkivert fra originalen 30. oktober 2007. Besøkt 18. oktober 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Tor Halmrast** (født 26. april 1951 i Sarpsborg, død 18. juli 2022 i Oslo) var en norsk akustiker, komponist og musiker (gitar).

Liv og virke
------------

Han ble utdannet siv.ing. i akustikk fra NTNU (1974), og studerte gitar ved Universitetet i Oslo (1970–1972). Halmrast medvirket i Trondheim-storbandet Bodega Band og egne besetninger med blant annet John Pål Inderberg. Etter flytting til Oslo ledet han *Tor Halmrast sekstett* (1978–1980) med blant annet Sigurd Køhn saksofon og medvirket i sin bror Knut Halmrasts besetninger.

Med Tor Åge Bringsværd ga han ut musikkteatret *Glassberget* (Hot Club Records, 1985). Dette ble gjenutgitt på P2 med Kringkastingsorkestret (1998), og mottok for dette Edvard-prisen i klassen «Tekst til musikk». I samarbeid med Torgeir Rebolledo Pedersen vant han Prix Italia for verket *Alfa og Romeo* (1988). Han skrev også prisbelønnet elektroakustisk musikk til åpningen av Norges paviljong til verdensutstillingen i Sevilla 1992 og skrev musikk til diverse litterære kabareter, opera for radio og verker for kor.

Han var festivalkomponist ved Festspillene i Nord-Norge (1991).

Halmrast har samarbeidet med jazzmusikere som Harald Bergersen, Knut Riisnæs og Søyr, og hatt flere oppdrag for NRK. Han var tilknyttet Statsbygg i 40 år fra 1978 og var ansvarlig for akustikk i deres bygg, og var førsteamanuensis ved Institutt for musikkvitenskap, Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 15020032w, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Akustikk-nestor Tor Halmrast er død», besøkt 20. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  NTB (20. juli 2022). «Akustikk-nestor Tor Halmrast er død». Besøkt 20. juli 2022.  Teksten « utgiver abc nyheter
» ignoreres (hjelp)
4. ↑  *Sarpsborg-komponist Halmrast er død* - Sarpsborg Arbeiderblad 20. juli 2022
5. ↑  Torgeir Rebolledo Pedersen: *Tor Halmrast 1(951-2011)* - Minneord Aftenposten 5. august 2022
6. ↑  Biografier Arkivert 19. februar 2007 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon
7. ↑  Hjemmesiden tor.halmrast.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tor Halmrast på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tor Halmrast på MusicBrainz Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Immaculatakirken** (latin *immaculata*: ubesmittet) ligger på Strandvejen 91 på Østerbro i København. Den er katolsk og hører til Sankt Josephsøstrenes ordenssamfunn. Kirken utgjør nordfløyen i ordenens firlengdede bygningskompleks på Strandvejen.

Kirkebygningen
--------------

Bygningen er oppført i 1904-05 med Christian Mandrup-Poulsen og Martin Larsen som arkitekter. Den er i rød murstein med et skifertekket ryttertak. Koret er tilbygd i vestenden som en litt lavere bygning med polygonal avrunding. Stilen er gotisk. Inngangen er i østgavlen gjennom en mursteinsportal med en spissbuet døråpning. Over portalen sitter et stort sirkulært vindu. Fasaden er fagoppdelt av strebepiller av murstein, i tre avsett. Vinduene er høye og spissbuede, med kraftig stavverk. Skipets vestligste fag har en lav tilbygning med pulttak. Opprinnelig hadde kirken en liten takrytter i østenden.

### Interiør

Kirkens østfag er delt i to etasjer, hvor den nederste utgjør en forstue, eller våpenhus om man vil, og den øverste orgelpulpituret. Resten av kirkerommet er i full højde og dekket av krysshvelv. Veggene og hvelvingene står i hvitt, bortsett fra gjordbuer og pilastre, som er i blank rød murstein, samt dørene som er gråmalte. De samme farver går igjen i gulvets flisebelegning. Tilbygningen på nordsiden og den tilsvarende nisje på sydsiden gir rommet antydningen av korsform.

Koret er hrvet fire trinn over skipet, og flankeres av store trestatuer af henholdsvis Maria med Jesusbarnet og Josef. Tidligere hadde kirken inventar i gotisk stil, men det er utskiftet med alter, lesepult og tabernakel i en enkel moderne stil med kannelerede sokler, utført i tre. Alle tre er plassert i koret. Over alteret henger et trekrusifiks. Skipets benker er de originale i lakkert tre med røde hynder. Under de høytsittende vinduer er veggene i både skip og kor forsynt med en frise av dverghalvsøyler forbundet med kløverbladsbuer. I skipet henger des, fordelt mellom søylene, 14 små bronserelieffer som fremstiller korsveiens 14 stasjoner.

Kirkens vinduer har alle glassmalerier av Gustave Ladon. De er utført i 1908 i Gent. Orglet på orgelpulpituret er utført av Chr. Winther & Th. Frobenius i 1911. Det har 14 stemmer fordelt på to manualer og pedal. Orgelfasaden er i gotisk stil, og instrumentet er utformet slik at det ikke dekker det runde vindu i østgavlen, hvis glassmaleri fremstiller Kristus og de fire evangelister.

Billedgalleri
-------------

* Interiør fra østInteriør fra øst
* Interiør fra vestInteriør fra vest
* KorKor
* Vindue i skibetVindue i skibet

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på dansk[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *De danske Kirker*, redigeret af Erik Horskjær. Bind 1, Storkøbenhavn. G.E.C. Gads Forlag, 1966-71.
* Orgelregistranten
**Phoebe Snow** (født 17. juli 1950, død 26. april 2011) var en amerikansk sanger, låtskriver og gitarist.

Snow vokste opp i Teaneck i New Jersey, der hun ble uteksaminert fra Teaneck High School. Hun begynte senere ved Shimer College i Mount Carroll i Illinois. Som student spilte hun akustisk gitar på forskjellige nattklubber i Greenwich Village.

Snow var i en kortere periode gift med Phil Kearns, og i desember 1975 fødte hun en alvorlig hjerne-skadet datter, Rose Valerie.[]

Snow gjennomførte flere turneer til Nord-Amerika, Storbritannia, Tyskland og Østen. 

Gjennom hele 1990-tallet hadde hun rekke opptredener på radio-programmet til Howard Stern. Snow har opptrådt sammen med en rekke kjente artister som f.eks. Lou Rawls, Ladysmith Black Mambazo, Dave Grusin, Garland Jeffreys, Donald Fagen, Paul Simon, Billy Joel, Queen, Hiroshi Fujiwara, Jackson Browne, Dave Mason, Linda Ronstadt, Bonnie Raitt, Michael McDonald, Boz Scaggs, Cyndi Lauper, Roger Daltrey, Chaka Khan, Laurie Anderson og flere andre. 

Snow mottok utmerkelsen Cultural Achievement Award i mai 1998 fra borgermester i New York Rudolph Giuliani. Hun var også mottaker av flere andre utmerkelser.

Snow fikk en hjerneblødning den 19. januar 2010 og gled inn i koma, hvor hun utviklet blodpropp, lungebetennelse og hjertesvikt. Snow døde 26. april 2011 i Edison i New Jersey, 60 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0811309, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phoebe Snow på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Phoebe Snow på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Phoebe Snow på AllMusic Rediger på Wikidata
* Biography at her official Web site Arkivert 12. november 2011 hos Wayback Machine.
* Unofficial fan site
* *Soul Covers* by Michael Awkward featuring research on Phoebe Snow

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Rufus** er en fiktiv figur fra den animerte TV-serien *Kim Possible*. Rufus er en nakenrotte, som er kjæledyret til Ron Stoppable. På engelsk spilles Rufus av Nancy Cartwright, mens den norske stemmen tilhører Sarah MacDonald Berge og Siri Nilsen.

Personlighet og evner
---------------------

Rufus og Ron er uatskillelige. Rufus er til enhver tid i Rons lomme. Rufus har fellesinteresser og personlighetstrekk med Ron (som Bueno Nacho-mat og videospill), han imiterer ofte Rons handlinger, følelser og ansiktsuttrykk. Trass i å være en gnager, har Rufus vist seg å være både kompetent og snartenkt og har ved flere anledninger kommet Kim og Ron til unnsetning når de har vært i ei knipe. Han har veldig god teknisk innsikt, og Ron får ham ofte til å reparere ødelagte maskiner. Han har også ekstremt sterke tenner, og kan faktisk tygge seg gjennom enkelte metaller. Han er til og med en talentfull utøver av kampsport, og har Ape Kung Fu-krefter, som Ron; faktisk er Rufus flinkere til å kontrollere kreftene sine enn Ron.

Rufus later til å ha større hjernekapasitet og temperaturtoleranse, og muligens lengre livssyklus, enn sine virkelige artsfrender. Han har også vist smerte, en evne nakenrotter ikke har (han kan rett og slett ape etter Rons reaksjoner). Han har også ved flere anledninger hatt enorm appetitt, og spist mer enn fullvoksne mennesker, noe som langt på vei kan forklare hvorfor Ron alltid er blakk.

Referanser
----------

1. ↑   Kim Possible Movie: So the Drama, gjelder del rulletekst[Hentet fra Wikidata]

| * v
* d
* r
*Kim Possible* |
| --- |
| Team Possible | Kim Possible **·** Ron Stoppable **·** Rufus **·** Wade **·** Øvrige allierte i Kim Possible |
| Skurker | Dr. Drakken **·** Shego **·** Monkey Fist **·** Duff Killigan **·** Seniorene **·** Dementor **·** DNAmy **·** Bebes **·** Gill **·** Motor Ed **·** Camille Leon **·** Øvrige skurker i Kim Possible |
| Familie | James Possible **·** Ann Possible **·** Jim og Tim **·** Stoppablefamilien **·** Andre familiemedlemmer |
| Andre | Bonnie Rockwaller **·** Steve Barkin **·** Monique **·** Bobo **·** Øvrige figurer |
| Steder | Middleton **·** Club Banana **·** Smarty Mart **·** Camp Wannaweep **·** Bueno Nacho |
| Episoder og filmer | Liste over episoder **·** *Kim Possible – I tide og utide* **·** *Kim Possible – Så dramatisk* |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Harald Ludvik Holst Halvorsen** (født 6. juli 1889 i Kragerø, død 14. september 1960) var en norsk kunsthandler og -samler, innehaver av galleriet Holst Halvorsen kunsthandel.

Holst Halvorsen tok artium i Kristiania i 1908, og gikk deretter på Krigsskolen og tok en merkantil utdannelse. Han var først disponent i F. W. Holtermanns Kunst- og Antikvitetshandel, og deretter sjef for selskapet Norsk Møbelkunst. Fra 1925 til sin død drev han kunst- og antikvitetshandel i Universitetsgata i Oslo.

Han hadde spesiell interesse for Edvard Munchs kunst, og spilte en sentral rolle i å redde mange av Munchs verker fra nazistene i årene før andre verdenskrig. Han stod selv kunstneren nær, og arrangerte en større Munch-utstilling straks før krigen. Etter krigen kjøpte han en eiendom i Åsgårdstrand, der han drev sitt eget Munch-museum.

Referanser
----------

1. 1 2   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Morgenbladet, side(r) 9, type referanse dødsannonse, utgitt 21. september 1960[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Dødsfall». *Morgenbladet*, 17. september 1960.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Arkitekt J.J. Reichborns tegning av *Den Latinske Skole paa den Söndre Side*, i Hildebrant Meyers manuskripter, 1764.
Ludvig Holberg var elev på skolen 1694–1702.
**Bergen Skolemuseum** ligger i Lille Øvregaten 38 i den gamle latinskole rett nord for Domkirken i Bergen.

Bygningen
---------

Bygningen ble oppført etter tegninger av byggmester Hans Martin Heintz, innviet i 1706. Murbygningen var opprinnelig på en etasje med arker to arker på langsiden og en ark på kortsiden. Rundt 1760 ble en ny etasje bygget på. Bygget er oppført i tegl og tre og er et av få hus med utmurt bindingsverk i Bergen. Den gamle latinskole ble etterhvert for liten og i 1840 sto en ny skolebygning ferdig på den andre siden av Domkirken. Bygningen har siden blitt brukt til ulike formål – gamlehjem, barnehage og uteseksjon. Bygningen ble fredet av Riksantikvaren i 1927 og restaurert av arkitektene Hansteen i 1972.

Museet
------

Bergen Skolemuseum ble etablert i 2003 i den gamle latinskole. Museet viser utstillinger om skolens utvikling fra den første skoleetableringen i Bergen, Bergen katedralskole i 1153, fram til de siste skolereformene. I tillegg vises skiftende utstillinger. Skolemuseet var i 2007 vert for det 12. internasjonale skolemuseumssymposiet.

I oktober 2008 åpnet Holbergmuseet i en del av Skolemuseet, med faste utstillinger som presenterer Ludvig Holberg som bergenser, europeer, forfatter og vitenskapsmann.

Skolemuseet er en del av Bymuseet i Bergen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Latinskolen (Bergen) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Bergen Skolemuseum i Bergen byarkiv
* (no) Latinskolen i Bergen byarkiv
* (nb) Bymuseet i Bergen
* (no) «Bergen Skolemuseum». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portaler: Kultur | Bergen

| * v
* d
* r
Bymuseet i Bergen |
| --- |
| Alvøen hovedbygning • Bergen Skolemuseum • Bryggens Museum • Damsgård hovedgård • Gamle Bergen Museum • Hordamuseet • Håkonshallen • Lepramuseet • Rosenkrantztårnet |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** KulturNav
 |
Basilikaen **Sainte-Clotilde** i Paris (***Basilique Ste-Clotilde***) er en nygotisk katolsk kirke i *Rue Las Cases* i bydelen Saint-Germain-de-Pres. Den er best kjent for sine tvillingspir som rager opp 69 meter.

Forslag om bygging av kirken ble først luftet av byrådet i Paris i 1827. Den ble tegnet av den tyske arkitekten Christian Gau fra Köln. Byggingen tok til i 1846, og etter at Gau døde i 1853 ble arbeidet videreført av Théodore Ballu. Den ble åpnet av kardinal Morlot av Paris den 30. november 1857.

César Franck på orgelkrakken i Ste-Clotilde
Interiøret er klart og sobert. Glassmaleriene er av Thibaut, en av Frankrikes ledende glassmalerimakere på 1800-tallet. Ellers er kirken utsmykket med malerier av Lenepveu (taket i Mariakapellet) og skulpturer utført av Pradier og Duret (korsveien). 

Kirken dominerer den lille Samuel-Rousseau-parken med sine kastanjetrær, judastrær og pagodetre. Den store komponisten César Franck var i sin tid organist i kirken, ved et berømt orgel bygget av Cavaillé-Coll. Det samme var den blinde organisten Jean Langlais.

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Sauetang** (*Pelevetia canaliculata*) er en brunalge som er vanlig langs norskekysten. Den er spiselig og har fått sitt norske navn fordi sauer liker å beite på den når den blir tørrlagd ved fjære sjø.

Utseende
--------

Sauetang er en ganske liten (vanligvis mindre enn 10 centimeter lang, opptil 15 centimeter) brunalger som vokser i tette dusker. Hvert enkelt skudd er gjerne gaffeldelt i spissen, men ellers ikke forgreinet. Skuddene har en dyp renne på den ene siden. Denne arten har ikke flyteblærer.

Livssyklus
----------

Arten vokser i fjæra der den vanligvis er den brunalgen som står høyest opp. Den tåler å være uttørket mesteparten av døgnet, men utkonkurreres av større brunalger lenger nede, den tåler også dårlig å være oversvømmet mer enn halve tiden. Hver enkelt plante er tvekjønnet, kjønnscellene utvikler seg i skuddspissene.

Utbredelse
----------

Arten er vanlig langs hele norskekysten. Forøvrig finnes den langs mesteparten av Europas kyster.

Bruk
----

Sauetang kan spises, men har en lite utpreget smak sammenlignet med mange andre brunalger. I Irland har den vært en viktig matkilde i nødstider. Særlig på Island og øyene i Skottland har den hatt betydning som fôr for sauer som gjerne beiter på den ved fjære sjø.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sauetang* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Sauetang* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sauetang* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Sauetang* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Sauetang* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sauetang* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pelvetia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pelvetia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**De forente hertugdømmene Jülich-Kleve-Berg** var tre hertugdømmer ved den nedre Rhinen forent i personalunion og regjert av grevene av Mark fra 1521 til 1609. De inkluderte de westfalske grevskapene Mark og Ravensberg. Hertugdømmenes residens var Düsseldorf. Storstaten ble dannet da Kleve-Mark (hertugdømmet Kleve og grevskapet Mark) og Jülich-Berg-Ravensberg (hertugdømmene Jülich og Berg og grevskapet Ravensberg) ble forent i 1521.

Provinsen Jülich-Kleve-Berg var fra 1815 til 1822 navnet på en prøyssisk provins som omfattet de tidligere hertugdømmene. Men i 1822 ble den forent med provinsen *Storhertugdømmet Niederrhein* til Rhinprovinsen.

Herskere
--------

Anna av Kleve (1515–1557) var engelsk dronning
Fra 1521 til 1539 regjerte hertug Johann III. Han giftet bort datteren Sibylle av Jülich-Kleve-Berg til Kursachsen. Anna av Kleve, en annen datter, var i seks måneder engelsk dronning. 

1539 ble Johann etterfulgt av Vilhelm V, kalt «den rike». Hans regjeringstid tok slutt i 1592. Da tok den regjeringsudyktige Johann Vilhelm av Kleve nominelt over makten. I den første tiden ble regjeringspliktene utført av hans første hustru Jakobe av Baden. Etter at hun ble drept og et interregnum der styret ble utført av det hertugelige rådet, overtok Johann Vilhelms annen hustru, Antonie av Lothringen, regjeringen. Da Johann Vilhelm døde barnløs i 1609 brøt den jülich-kleviske arvefølgestrid ut.

Konfesjonell historie
---------------------

En streng konfesjonalisering som i andre territorier fantes det ikke. Vilhelm V søkte en middelvei (*via media*) åpenbart inspirert av Erasmus av Rotterdams humanisme. Hertugdømmene var riktignok overveiende katolske, men det fantes betydelige minoriteter av lutheranere og kalvinister som fikk utøve sin tro fritt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
| Statskuppet i Niger 2023 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 26. juli 2023 |
| Sted | Niamey |

 |
| Stridende parter |
| President Mohamed Bazoum | Kuppmakere ledet av general Abdourahamane Tchiani |

**Statskuppet i Niger 2023** startet om kvelden 26. juli 2023, da presidentgarden tok president Mohamed Bazoum i forvaring og sperret inngangene til presidentpalasset. Dette var det femte statskuppet siden Niger ble et uavhengig land i 1960, og det første kuppet siden 2010.

Natt til 27. juli erklærte oberst-major Amadou Abdramane at soldater har avsatt presidenten og overtatt makten i landet, samt at landets grenser er stengt, og de innførte portforbud. Den 27. juli erklærte også Nigers hær at de støtter kuppmakerne. Utenriksminister Hassoumi Massaoudou uttalte at Nigers «lovlige og legitime makt» fortsatt var hos president Bazoum, og erklærte seg selv som landets fungerende statsoverhode.

General Abdourahamane Tchiani, som ledet presidentgarden, annonserte den 28. juli at han ledet gruppen National Council for the Safeguard of the Homeland, og at han var landets nye president.

Reaksjoner
----------

De vestafrikanske staters økonomiske fellesskap (ECOWAS) prøvde tidlig å mekle, men nådde ikke fram. Kuppet ble fordømt av Verdensbanken, Den afrikanske union, De vestafrikanske staters økonomiske fellesskap the United Nations, Algeria,, De forente nasjoner, Algerie, Den europeiske union, Frankrike og USA. 

28. juli avsluttet FN sine humanitære operasjoner i Niger.

10. august 2023 bestemte ECOWAS seg for å beholde muligheten for militær intervensjon i Niger, og baner dermed vei for mobilisering av en styrke som hovedsakelig bør bestå av nigerianske og senegalesiske tropper.

Referanser,
-----------

1. ↑  Aj Jazeera - *Niger’s Bazoum ‘held by guards’ in apparent coup attempt*, besøkt 28. juli 2023.
2. ↑  Al Jazeera - *Timeline: A history of coups in Niger*, besøkt 28. juli 2023.
3. ↑  TV2.no - *Militærledelsen støtter kuppforsøket - alle partier er suspendert*, besøkt 28. juli 2023.
4. ↑  NRK.no - *Niger: Hæren i landet støtter kuppet*, besøkt 28. juli 2023.
5. ↑  VOV World - *Niger's Foreign Minister declares himself acting head of government*, besøkt 29. juli 2023.
6. ↑  Vårt Land - *General har erklært seg som ny leiar i Niger*, besøkt 29. juli 2023.
7. ↑  «World Bank monitoring Niger's political situation, denounces destabilization attempts». *al-Arabiya* **(engelsk)**. 27. juli 2023. Arkivert fra originalen 27. juli 2023. Besøkt 27. juli 2023.
8. 1 2  «Niger coup: Ruling party HQ attacked after President Bazoum ousted». *BBC News* **(engelsk)**. 27. juli 2023.
9. ↑  «Algeria strongly condemns coup attempt in Niger-Xinhua». *english.news.cn*. Arkivert fra originalen 26. juli 2023. Besøkt 27. juli 2023.
10. ↑  «Tentative de Coup d'Etat au Niger : l'Algérie condamne une «atteinte à l'ordre constitutionnel »». *www.aa.com.tr*. Arkivert fra originalen 27. juli 2023. Besøkt 27. juli 2023.
11. ↑  «Coup d’État au Niger : la Cedeao confirme l’option militaire – Jeune Afrique». *JeuneAfrique.com* **(fransk)**. 10. august 2023. Besøkt 10. august 2023.
Inngangen til bygdemuseet på Leikvin Foto: Jan-Tore Egge 
Inngangspartiet på Leikvinstøgu
**Sunndal Bygdemuseum og Leikvin Kulturminnepark** ligger på Grøa i Sunndal kommune, ca 10 km fra Sunndalsøra på veg mot Oppdal langs riksvei 70.

Sunndal Bygdemuseum har en omfattende samling av bygninger og gjenstander fra eldre bondekultur i Sunndal, og en rik presentasjon av Sunndals vakre folkekunst, også omtalt i bokverket *Fortidskunst i Norges bygder*. I samlingene finnes flere minner fra «engelsktida» i slutten av forrige århundre og særlig legendariske Lady Barbara Arbuthnott. Musikkspillet Lady Arbuthnott - Frua på Elverhøi, skrevet og komponert av Stig Nilsson og Lars Ramsøy-Halle, omhandler hennes liv i Sunndalen, og fremføres årlig under Sunndal Kulturfestival medio juni.

Parken omfatter videre Phillipshagen – en vakker rhodondendronhage, Gravfeltet på Løykja – et av de største vikinggravfelt i landet, og Løykja gravplass – som fortsatt er i bruk, og der bl.a. Barbara Arbuthnott og hennes sønn James er gravlagt.

Referanser
----------

1. ↑  Johan Meyer (1987). *Fortidskunst i Norges bygder: Sunndalen på Møre*. Forum forlag. ISBN 8273650146.

Eksterne lenker
---------------

* Nordmøre museum om *Sunndal Bygdemuseum og Leikvin Kulturminnepark*
* Sunndal.com: Leikvin kulturminnepark[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Tidsskrift for Den norske legeforening*** (fra 1890 til 2008 ***Tidsskrift for Den norske lægeforening***), i helsevesenet omtalt som **Tidsskriftet**, er et medisinsk tidsskrift som utgis 18 ganger i året og sendes til alle medlemmer av Den norske legeforening. 

Tidsskriftet redigeres av en redaksjon underlagt Den norske legeforening. Det publiserer både faglige artikler, oversiktsartikler, nyhetsartikler og debatt om legers virke og utdannelse, foruten omtale av doktorgrader. Forskningsartikler publisert i tidsskriftet gjennomgår fagfellevurdering, men det meste stoffet er nyhets- og debattstoff samt annonser.

Tidsskriftet brukes også som lysningsblad for ledige legestillinger. I Tidsskriftet tas det også inn annonser for reseptpliktige medikamenter som det er forbud mot å drive reklame for andre enn leger. Det er også reklame for spesialistpraksiser og for private sykehus. Sjefredaktør er nevrolog Are Brean.

Tidsskriftet ble etablert som *Tidsskrift for praktisk Medicin* i 1881. Fra og med den åttende årgangen overtok Den norske lægeforening ansvaret for tidsskriftet; det utkom først med samme tittel, med tilføyelsen *Organ for Den norske lægeforening*, men skiftet navn til *Tidsskrift for Den norske lægeforening* i 1890. Forslag om å endre Den norske lægeforenings navn til Den norske legeforening hadde vært fremsatt en rekke ganger, men hver gang møtt sterk motstand fra tradisjonalistene i foreningen og blitt nedstemt. Men i 2007 gikk navneendringstilhengerne av med seieren i en knapp avstemning, noe som førte til at både foreningen og tidsskriftet endret navn i løpet av 2008. Tidsskriftet fikk i 2018 Norsk Tidsskriftforenings pris Årets tidsskrift.

Redaktører
----------

* Ole Kristian Harlem (1962–1987)
* Magne Nylenna (1987–2001)
* Charlotte Haug (2002–2015)
* Are Brean (2015–)

Se også
-------

* Liste over medisinske tidsskrifter

Referanser
----------

1. ↑  «Årets tidsskrift 2018 er kåret». *Norsk Tidsskriftforening* **(norsk)**. Besøkt 9. juni 2022.
2. ↑  journalisten.no Legeforeningen: Munnkurv om redaktøravgang 12.02.2015

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Patriark og katolikos Tewophilos av Etiopia** (*Teofilos*, borgerlig navn *Meliktu Jenbere*; født 1909 i Debre Elias, Etiopia, død 1977) var fra 1971 til 1976 overhodet for den etiopisk-ortodokse kirke. Han var den andre patriark av Etiopia og den 58. itsjege av St. Tekle Haimanots stol.

Den koptisk-ortodokse patriark Yusab II av Alexandria ordinerte Tewophilos til biskop av Harar i 1948. I 1959, etter at Basilios var blitt kreert som første patriark av Etiopia, opphøyet han Tewophilos til erkebiskop. Under patriark Basilios' siste leveår var det Tewophilos som tok over patriarkens offisielle forpliktelser. Året etter Basilios' død i 1970 ble Tewophilos innsatt som hans etterfølger.

Etter at Derg-juntaen styrtet keiser Selassie i 1974, begynte en vanskelig tid for den etiopisk-ortodokse kirke. Juntaen avsatte og arresterte Tewophilos i 1976 og eksekuterte ham i all hemmelighet året etter. Hans levninger ble først frigitt og begravd i 1992.

Fordi Derg ikke offentliggjorde Tewophilos' død, ble hans to etterfølgere Tekle Haimanot (1976–1988) og Merkorios (1988–1992) ansett som ikke-kanoniske av de andre orientalsk-ortodokse kirkene. Derimot betrakter de den nåværende patriarken Paulos som Tewophilos' rettmessige etterfølger, siden Paulos ble innsatt etter hans begravelse.

Referanser
----------

1. 1 2   Dictionary of African Biography, books.google.com.my[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Basilios** | **Patriark og katolikos av Etiopia**(1971–1976) | Etterfølger:**Tekle Haimanot** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Atnafu Teklewold** er en etiopisk politiker og økonom, som siden 2006 har vært sentralbanksjef i Etiopias nasjonalbank. Han omtales i mange sammenhenger som *Ato* Teklewold Atnafu, men *Ato* er en tittel som tilsvarer «Hr.» (Mr).

Han har to Bachelor of Science-grader; én innen statistikk og én innen statistikk/økonometri. I tillegg har han en MBA innen økonomistyring.

Teklewold ble ansatt i sentralbanken første gang i 1998. Politisk representerer han partiet *Southern Ethiopian Peoples' Democratic Movement*, og i 2005 ble han stemt inn i parlamentet, for valgkretsen *Boloso Sorie 1, Wolaita*. I 2006 ble han utnevnt til Etiopias sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  UNHCR – *Ethiopia: Meaning and use of the word "Ato"; whether the name "Tsega" can also be spelled "Tsegaye"*[*død lenke*], besøkt 3. januar 2012.
2. ↑  Winne – *Interview with Ato Teklewold Athafu*, besøkt 3. januar 2012.
3. ↑  Group of 30 - *Resources*, besøkt 6. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* AfDevInfo – Atnafu Teklewold


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Dubale Jale** | **Sentralbanksjef for Etiopias nasjonalbank**(2006–-) | Etterfølger:**-** |
Insignia for en *Knight Bachelor*.
**Knight Bachelor** er en tittel i det britiske systemet for æresbevisninger. Den innebærer utnevnelse av en person til ridder, uten at dette skjer gjennom utnevnelse til en av ridderordenene. Slike utnevnelser til ridderstatus anses å ha sitt opphav i de eldste former for ridderslag ved monarken. 

I Storbritannia er betegnelsen *Knight Bachelor* kjent siden kong Henrik III av Englands tid (regjerte 1216–1272). En *Knight Bachelor* rangerer etter riddere av de etablerte ridderordenene og utgjør det laveste trinn i det britiske systemet av ordener og æresbevisninger. Tittelen tildeles som regel for langvarig innsats av offentlig betydning og er en vanlig måte å adle fremtredende menn på i Storbritannia. Bare menn utnevnes til *Knight Bachelor*. Tittelen er ikke arvelig. 

Opprinnelig fantes det ikke noe synlig tegn på verdigheten som *Knight Bachelor*. I 1926 ble det innført et tegn til å bære på brystet. Dette består av en oval medaljong med et nedvendt sverd flankert av to sporer omslynget av et våpenbelte. Det hele er omgitt av en krans. Fra 1988 kan tegnet bæres i bånd om halsen. Båndet er rødt med gule kanter. 

Den som utnevnes til *Knight Bachelor* nyter visse privilegier. Blant disse er retten til å føre tiltaleformen *sir* foran sitt navn. Ektemaker og enker har rett til å tiltales som *lady*. Den som utnevnes til *Knight Bachelor* har rett til et heraldisk våpen med åpen hjelm og hjelmtegn.

I 1908 stiftet innehavere av tittelen Imperial Society of Knights Bachelor, en organisasjon som fikk kongelig anerkjennelse i 1912. Organisasjonen arbeider for å bevare og vedlikeholde tittelens anseelse, holder oversikt over alle innehavere av æresbevisningen og ivaretar selskapets kapell i St. Pauls katedral i London.

Kilder
------

* Robert Balchin: «The Imperial Society of Knights Bachelor», i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1825–1829.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Knights Bachelor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
En gutt gjør et hallingkast under forestillingen *Peer Gynt* ved Gålåvatnet.   Marcus Ramberg (2006)
**Lausdans**, **eismal**  (alene) eller **halling** er en gammel folkedanstype som utøves i Norge. Ordet lausdans viser at danseren eller danserne er «lause» og danser alene, i motsetning til pardans som springar. Lausdansen går ofte inn som en deltur i tradisjonell springar og gangar. *Laus* kunne ha sine lokale former på samme måte som en finner Vestlandsspringar, Valdresspringar, Nordlandsspingar, men en antar at slik den ble danset i Hallingdal ble mest vanlig fra 1800-tallet. Dette kan kanskje forklare at dansen gjerne blir kalt *laus* i Hallingdal og Valdres, men *halling* i de fleste andre dalføre. 

Sommeren 2009 oppstod en avisdiskusjon om hvorvidt *laus* er en særegen dans fra Hallingdal, eller om *laus* er en mer generell dans fra flere kanter av landet. Med kun referanse til navnet hevder Språkrådets formann Sylfest Lomheim at «Lausen er fra Hallingdal».

En nært beslektet danseform er irsk reel. Lausdans er ei tevlingsgrein under Landskappleiken.

Utførelse
---------

 Lausdans 1848
Lausdansen har blitt oppfattet som en ren mannfolkdans, men det finnes eksempler på at også jenter har danset og gjort det bra i konkurranser. Noen av dem, slik som Rande-Ambjørg, var så flinke til å danse at de målte seg med de beste mannlige danserne. De som danset var ofte yngre frikarer som målte krefter med hverandre, og ikke minst godkarer – karer som danset for å vise seg frem for jentene. 

Dansen har blitt fremført litt forskjellig i de ulike dalførene, men rekkefølgen på turene er nokså lik. Danseren begynner med noen lette springsteg før han tar mer avanserte godkarsstykke, som å slå stiften, gå på hendene med sprett tilbake til stående, og mer avanserte turer som *korketrekkaren*, *nakkespretten* (rulle tilbake mot nakken for så å sprette opp i stående), *hoppe over leggen* (heldehopp) (bruke den ene hånda og en legg som «hoppetau)», *kaste over geita*, *kruking* (sitte nede med benspark – «kosakkdans») og så videre. 

Klimaks i dansen er hallingkastet, der målet er å spenne ned en hatt fra en kjepp. De sprekeste danserne har nådd nesten fire meter opp på de høyeste kasta.

Stilmessig har det blitt påpekt at dansestilen er lik mange lignende mannsdanser i andre verdensdeler, slik som capoeira, reel fra Skottland og Irland, og i nyere tid breakdance. Det er også blitt vanlig at yngre lausdansere har møtt og konkurrert med dansere fra disse stilartene.

Under Eurovision-finalen i Moskva 2009 deltok dansegruppa *Frikar* med laus.

Referanser
----------

1. ↑  *Lausen er fra Hallingdal*, Hallingdølen 29. okt. 2009.
2. ↑  Gro Kollandsrud: *Øvre Numedal, Fedreheimen*, bok, ca 1930

Litteratur
----------

* Gullik Kirkevoll: *Tak og vendingar i lausdansen*, Årbok for Valdres historielag 1971.

Eksterne lenker
---------------

* Martin Myhr danser laus
* Institutt for musikkvitenskap om *laus*
* Valdres historielag Arkivert 10. mai 2009 hos Wayback Machine.

Portal: Dans

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Christian Magnus Thim Michelsen** (født 14. mars 1976) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. 

Han har tidligere vært spiller for Clausenengen, Stabæk, Moss og Kristiansund.

Michelsen startet sin A-lagskarrière i Clausenengen, hvor han spilte sammen med blant andre Trond Andersen og Ole Gunnar Solskjær. Han gikk fra Clausenengen til Stabæk i 1999, og ble klubbens toppscorer i eliteserien i 2000-sesongen med 11 mål. Etter Stabæk gikk turen til Moss hvor han var kaptein de siste sesongene. Han signerte deretter for Kristiansund BK, og ble spilleklar for klubben foran 2008-sesongen. Etter 2013-sesongen la han opp som spiller og ble hovedtrener fra og med 2014 til han fikk sparken den 25. august 2023.

Michelsen er fetter til Eirik Hoseth.

Referanser
----------

1. ↑  Michelsen ferdig som hovedtrener i KBK

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Michelsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Christian Michelsen – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (no) Christian Michelsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Christian Michelsen – FBref Rediger på Wikidata
**Monique** er en fiktiv figur fra Disneyserien Kim Possible. Etternavnet hennes har aldri blitt brukt, muligens en honnør til stemmeskuespilleren, Raven-Symoné, som ofte kjennes kun på fornavnet.

Utseendet til figuren har forandret seg gjennom serien, mest tydelig har dette vært når det gjelder øynene. I sesong 1, da hun møtte Kim, hadde hun små pupiller, men fra og med sesong 2 fikk hun større og fullere øyne.

Hun er en nær venn av Kim, og klart en av de mest normale i Kims omgangskrets.

Moniques norske stemme tilhører Marte Stolp og Katrine Blomstrand (samsvarer med Fru Possible fra episode til episode)

Om Monique
----------

Foruten Ron er Monique den personen Kim tilbringer mest tid sammen med. Hun gir Kim fornuftige råd om skolen og livet, og er en effektiv motvekt til Rons eksentriske tanker og ideer. Monique jobber på designerbutikken Club Banana, som var stedet der hun møtte Kim.

Man vet lite om Moniques privatliv. Hun har nevnt at hun har en bror. Hun og Kim falt begge for Hirotaka, og slåss faktisk om ham. Selv om hun er inne på trender og hva som er populært, viste det seg da hun var med i serien første gang at hun er fan av GWA (The Global Wrestling Association). Da Kim fortalte at Ron hadde billetter til en brytekamp, noe hun selv ikke ønsket å gjøre, ble en ekstatisk Monique nærmest sjalu på Ron som kom inn på kampen.

Monique er hip og intelligent og snakker gjerne i hiphop-stil (Kim kaller det «Monique-språk»), og liker også å bruke akronymer, som PVM (prøv å være med).

Andre versjoner
---------------

I trippelepisoden «I tide og utide», dukker en 20 år eldre Monique opp i siste øyeblikk for å redde Kim i framtiden som blir styrt av «Den Høyeste Høye», Shego. Hun er da opprører og en dyktig kriger, og sier selv at hun har trent i 20 år. Dette er da en referanse til da hun skulle hjelpe Kim på oppdrag første gang, da hun sa hun at ville trenge 20 års trening. På tross av å være 20 år eldre, har Monique aldret minimalt. I originalversjonen spilles den 20 år eldre Monique av Vivica A. Fox

Referanser
----------

1. ↑   Kim Possible Movie: So the Drama, gjelder del rulletekst[Hentet fra Wikidata]

| * v
* d
* r
*Kim Possible* |
| --- |
| Team Possible | Kim Possible **·** Ron Stoppable **·** Rufus **·** Wade **·** Øvrige allierte i Kim Possible |
| Skurker | Dr. Drakken **·** Shego **·** Monkey Fist **·** Duff Killigan **·** Seniorene **·** Dementor **·** DNAmy **·** Bebes **·** Gill **·** Motor Ed **·** Camille Leon **·** Øvrige skurker i Kim Possible |
| Familie | James Possible **·** Ann Possible **·** Jim og Tim **·** Stoppablefamilien **·** Andre familiemedlemmer |
| Andre | Bonnie Rockwaller **·** Steve Barkin **·** Monique **·** Bobo **·** Øvrige figurer |
| Steder | Middleton **·** Club Banana **·** Smarty Mart **·** Camp Wannaweep **·** Bueno Nacho |
| Episoder og filmer | Liste over episoder **·** *Kim Possible – I tide og utide* **·** *Kim Possible – Så dramatisk* |
**Mohamed Bazoum** (født 1. januar 1960) er en nigersk politiker. Han var Nigers president fra 2. april 2021 til han ble avsatt i et statskupp 26. juli 2023. Før han ble president var han leder for Det nigerske partiet for demokrati og sosialisme (PNDS-Tarayya). Han var også utenriksminister fra 1995 til 1996 og på nytt fra 2011 til 2016. Han var innenriksminister fra 2016 til han ble valgt til president i 2021. Han vant presidentvalgets andre runde mot den tidligere presidenten Mahamane Ousmane med 55,67 % av stemmene. Han er sunnimuslim.

26. juli 2023 blokkerte soldater fra presidentgarden presidentpalasset for å avsette Bazoum. Kuppforsøket ble fordømt av De vestafrikanske staters økonomiske fellesskap (ECOWAS). ECOWAS ba kuppmakerne om å frigjøre Bazoum umiddelbart. Bazoum ble senere avsatt på slutten av dagen, og oberst-major Amadou Abdramane gikk på statlig fjernsyn og hevdet at presidenten hadde blitt fjernet fra makten og var blitt erstattet av en militærjunta som kalte seg selv det nasjonale rådet for sikring av hjemlandet. Den 27. juli twitret Bazoum at nigerere som elsker demokrati ville sørge for at "hardt tilvinnede gevinster vil bli ivaretatt", noe som indikerer at han nektet å trekke seg fra vervet. Hans utenriksminister Hassoumi Massaoudou insisterte på at landets "lovlige og legitime makt" forble hos presidenten og gjentok at Bazoum var i god stand. Han erklærte seg også som fungerende statsoverhode og oppfordret alle demokrater til å "få dette eventyret til å mislykkes". Det antas at Bazoum for tiden er internert i presidentpalasset sammen med sin kone, Hadiza Bazoum, og sønnen, Salem, mens døtrene hans var i Paris på tidspunktet for kuppet.

13. august 2023 kunngjorde regjeringen i Niger at den ønsket å "tiltale for de kompetente nasjonale og internasjonale myndighetene Mohamed Bazoum og hans lokale og utenlandske medskyldige, for høyforræderi og undergraving av den interne og eksterne sikkerheten til Niger"..

Referanser
----------

1. 1 2   www.gouv.ne, besøkt 14. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   verkets språk engelsk, arkiv-URL web.archive.org, arkiveringsdato 8. januar 2013[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Niger's Mohamed Bazoum sworn in as president after failed coup». BBC News. 2. april 2021.
4. ↑  Loe, Isak Løve Pilskog (27. juli 2023). «Militærkupp i Niger møtt med fordømmelse». *NRK*. Besøkt 27. juli 2023.
5. ↑  «Niger's Bazoum offers stability over democracy». Emerald Expert Briefings. 1. januar 2019.
6. ↑  «Mohamed Bazoum wins Niger's presidential runoff». Nation. 23. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mohamed Bazoum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Inwido** er Europas største leverandør av vinduer og en stor leverandør av dører. Inwido utvikler, produserer og selger trevinduer, aluminiumskledde trevinduer og dører med tilhørende tjenester og tilbehør for forbrukere, snekkere, installatører, byggefirmaer og husfabrikanter. Konsernet opererer i Danmark, Finland, Norge, Sverige, Estland, Tyskland, Litauen, Irland, Polen, UK og Østerrike og eksporterer til en rekke andre land. Inwidos har varemerkeregistrert blant annet Sverige Elitfönster, Hajom, SnickarPer og Diplomat, Frekhaug, Lyssand og Diplomat (Norge), Sokolka (Polen), Pihla og Tiivi (Finland), KPK og Outline (Danmark). Inwido hadde rundt 4 000 ansatte og en omsetning på ca 5,7 milliarder SEK i 2016. Hovedkontoret ligger i Malmø, Sverige.

I Norge
-------

Inwido Norway AS er en del av Inwido-konsernet. Hovedkontoret ligger på Midtun i Bergen. Inwido Norway driver merkevarene Frekhaug Vinduet, Lyssand og Diplomat og er eneforhandler av FAKRO takvindu i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2   Det Centrale Virksomhedsregister, CVR-person-ID 4006351410[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GRID-ID grid.451706.1[Hentet fra Wikidata]
**Lee Chul-ho**, også kjent som «**Mr. Lee**»**Hangul:이철호**, (født 23. februar 1937 Cheonan i Korea, død 16. februar 2018 i Oslo) var en norsk-koreansk kokk og matvareimportør, som ble kjent for å introdusere nudler på det norske markedet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Lee ble som barn skadet i et granatangrep under Koreakrigen, og ble sendt til Norge for å få medisinsk oppfølging av kirurgen Bernhard Paus, som hadde vært sjefkirurg ved Norwegian Mobile Army Surgical Hospital (NORMASH), det norske humanitære bidraget under Koreakrigen. Etter langvarig rehabilitering ved Rikshospitalet og Sunnaas sykehus, fullførte han videregående ved engelsklinjen på Foss gymnas i Oslo. 

Han tok senere fagbrev som kokk og etterutdannet seg ved Hotell- og restaurantfagskolen i Stavanger, før han reiste til Sveits for å studere og jobbe som kokk. 

### Kokk

Da Lee kom tilbake til Norge, jobbet han blant annet som kjøkkensjef ved Holmenkollen Turisthotell og restaurant Blom, før han ble disponent for konditori- og restaurantkjeden Møllhausen i 1969. Han var ansvarlig for 15 utsalgssteder, frem til kjeden ble kjøpt opp av danske Hatting i 1987. 

I en alder av 50 år startet Lee sin egen virksomhet. På slutten av 1980-tallet lanserte han Mr. Lee's Ginsengbrød, samtidig som han eksperimenterte med import av nudler fra sitt fødeland. Innledningsvis gikk han selv fra butikk til butikk for å distribuere de eksotiske nudlene. I løpet av tre år hadde han fått på plass en avtale om landsdekkende distribusjon, og snart ble det importert flere containere med nudler årlig. Rieber & Søn overtok merkevaren i 1996, og omkring 2007 skal nordmenn ha spist over 25 millioner nudelpakker i året.[] Lee samarbeidet før sin død med Orkla Foods, og deltok blant annet i utviklingen av nye Mr. Lee-produkter.

De siste årene engasjerte seg for å eksportere norsk sjømat til Sør-Korea, deriblant kongsnegler fra Frøya i Trøndelag. Det førte til at lokalbefolkningen omtalte ham som *Sneglekongen*.

Lee mistet sin første kone Anneliese i 1984. Senere giftet han seg med Hae Jong. I sitt første ekteskap fikk han døtrene Anja Lee (født i 1967), som i dag er barnelege, Sonja Lee (født i 1971), kokk, og Irina Lee (født i 1976) som er journalist.[]

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK. «Mr. Lee er død». *NRK*. Besøkt 16. februar 2018.
3. ↑  Nudelkongen Mr. Lee er død

Eksterne lenker
---------------

* Lee Chul-ho, Norwegian Ramen King (Intervju med KBS)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Prosjekt barneran** var ment å håndtere et økende problem med barneran i Oslo, særlig i området rundt Majorstua, og ble igangsatt av Byrådet i Oslo og gjennomført i 2003/2006. Prosjektet ble ledet av etterretningssjef Geir Ellefsen på Majorstua politistasjon. Det var 101 barneranerne registrert i prosjektet.

I 2003 ble 79 barneran begått i Oslo, mot 137 i 2002. Felles er at ranerne var under 18 år.

Politiet hadde fra 2002 til 2004 registrert 123 forskjellige barneranere. Av åtte registrerte jenter deltok seks i ett og samme ran, og 115 gutter, hvorav 95 av 115 var fremmedkulturelle.

I 2004 var oppklaringsprosenten på 87,5 prosent ved barneran.

På Jordal skole var tidligere barneranere sentrale i et narkotikanettverk som etablerte seg, og skolen hadde ikke fått beskjed om at de hadde barneranere som elever. Barn som tidligere hadde ranet solgte nå narkotika til medelever. Ifølge daværende assisterende rektor, Rune Ek, hadde 60 elever brukt og kjøpt narkotika på skolen. Ved siden av hasj ble også noe rohypnol og kokain omsatt. Ek kunne opplyse at klassen barneranerne gikk i hadde problemer med skulking, tyveri, trusler, vold og narkotikaomsetning.

Referanser
----------

1. 1 2  Raner i vest - Dagbladet.no - Besøkt 30. mai 2010
2. ↑  Barneranere selger narkotika - Aftenposten Aften, 7. desember 2004, side 16. Av Hans O. Torgersen. (Atekst)
3. ↑  Barneranere selger dop på skolen - Brennpunkt - NRK - Besøkt 13. juni 2010

Eksterne lenker
---------------

* Prosjekt barneran – Sammen lager vi et trygt Oslo[*død lenke*]
Montecitorioobelisken foran deputertkammeret
**Palazzo Montecitorio** (eller **Palazzo di Montecitorio**) er et palass i Roma som siden 1871 har vært sete for Italias deputertkammer.

Palasset var opprinnelig tegnet av Giovanni Lorenzo Bernini for den unge kardinal Ludovico Ludovisi, der var nevø til pave Gregor XV. Med pavens død ble byggingen imidlertid innstilt. Det skulle først bli ferdigstilt under pave Innocens XII i 1694 av Berninis elev Carlo Fontana.

I forbindelse med Italia samling i 1861 og Romas status av hovedstad fra 1870 ble det besluttet at palaaset skulle være sete for parlamentets annetkammer. Bygningen ble i den forbindelse restaurert og ombygget i jugendstil av Ernesto Basile.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Heinz-Joachim Fischer: *Rom. Zweieinhalb Jahrtausende Geschichte, Kunst und Kultur der Ewigen Stadt.* DuMont Buchverlag, Köln 2001, ISBN 3-7701-5607-2, S. 212.
* Anton Henze: *Kunstführer Rom*. Stuttgart: Philipp Reclam 1994, ISBN 3-15-010402-5, S. 295.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |