recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marwan Bin Khatib Barghouti** (arabisk: مروان البرغوثي) (født 6. juni 1959 i Kobar ved Ramallah) er en palestinsk politiker og militær leder, som kom til makten under den første og andre intifada. Han leder det politiske partiet al-Mustaqbal, etter at han trakk seg ut av Fatah. Barghouti skal angivelig ha vært leder for organisasjonens militære divisjoner, al-Aqsa-martyrenes brigader og Tanzim, som regnes som terrororganisasjoner i USA, Canada og EU. Han ble arrestert i 2002 etter å ha blitt siktet for drap på sivile israelere og angrep på israelske soldater. Han ble plassert på et høysikringsfengsel i den israelske ørkenbyen Ber Sheva, hvor han i 2004 lanserte seg selv som presidentkandidat for den palestinske selvstyremyndigheten, som arvtaker for den avdøde Yasir Arafat. Sent i 2004 trakk han seg fra kandidaturet, etter press fra Fatah som ønsket seg Mahmoud Abbas som president.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000023829, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dagbladet: Arven etter Arafat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
**Farouk Kaddoumi** (arabisk: فاروق القدومي) (født 10. august 1931 ved Nablus på Vestbredden), også kjent som **Abu al-Lutf**, er en palestinsk generalsekretær i Fatahs sentralkomité og PLOs politiske avdeling i Tunisia.

I 1960 begynte Kaddoumi i Fatah sin avdeling i De forente arabiske emirater. I 1965-1966 arbeidet han for Helsedepartementet i Kuwait, men i 1966 ble utvist fra landet på grunn av anti-statlige aktiviteter knyttet til PLO. Etter 1973 ledet Kaddoumi sin egen politiske avdeling i Damaskus, Syria. Kaddoumi har bodd i Tunis siden tidlig på 1980-tallet, hvor PLO hadde sin base etter at de evakuerte fra Libanon. 

Etter at Osloavtalen ble underskrevet i 1993, som han var imot og anså som et svik mot PLO, nektet Kaddoumi å flytte til de palestinske territoriene sammen med resten av ledelsen i PLO. Fra eksil fortsatte Kaddoumi å argumentere for en hardere holdning overfor Israel. Han satt på sidelinjen av palestinsk politikk i over et tiår, ettersom sentrum av den politiske makten ble flyttet til Gaza og deretter til Ramallah.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
Markusløven av Vittore Carpaccio (1516)
Markusløven (Venezia)
Symbolene til de fire evangelistene i Kellsboken.
**Markusløven** er symbolet for evangelisten Markus, og i illustrasjoner av evangelistene er løven hans attributt. Markus er skytshelgen for Venezia, og løven er et viktig symbol for byen, og dessuten et element i den italienske marinens flagg.

Symbolene til de fire evangelistene stammer fra kirkefaderen Ireneus av Lyon, som hentet symbolene fra kjerubene beskrevet i Esekiel 1: Midt i ilden viste det seg likesom fire skikkelser, som så slik ut: De hadde utseende som mennesker, men hver av dem hadde fire ansikter og fire vinger. (Esek 1,5-6) De hadde *menneskeansikt* foran, og alle fire hadde *løveansikt* på høyre side, *okseansikt* på venstre side og *ørneansikt* bak. (Esek 1,10)
I kjerubernes ansikter så Ireneus Kristi natur og gjerning uttrykt, og løven henviste til Jesu styrke og majestet. Ireneus knyttet løven til Johannes, men Hieronymus foretrakk å knytte løven til Markus, og slik ble det.

Markus ble Venezias skytshelgen i 828, da antatte relikvier fra Markus ble brakt til byen av veneziske handelsmenn som hadde stjålet dem i Alexandria. Markuskirken ble oppført for å huse relikviene, og Markusløven ble et viktig symbol for byen.

Flagg og våpen
--------------

Markusløven er det heraldiske symbolet for Republikken Venezia. På grunn av byens rolle som viktig havneby, ble den etterhvert også et symbol for den italienske marine og handelsflåte. 

Eksempler på bruk i flagg og våpen:

* Flagget til Republikken VeneziaFlagget til Republikken Venezia
* Flagget til revolusjonsstaten til San Marco 1848–49Flagget til revolusjonsstaten til San Marco 1848–49
* Flagget til den italienske marineFlagget til den italienske marine
* Oberickelsheim, Bayern, TysklandOberickelsheim, Bayern, Tyskland
* Pavevåpenet til Johannes Paul I.Pavevåpenet til Johannes Paul I.
* Våpenet til Marxzell, Karlsruhe, TysklandVåpenet til Marxzell, Karlsruhe, Tyskland
* Våpenet til Saint-Marc-Jaumegarde, Provence-Alpes-Côte d'Azur, FrankrikeVåpenet til Saint-Marc-Jaumegarde, Provence-Alpes-Côte d'Azur, Frankrike
* Våpenet til São Marcos, Sintra, PortugalVåpenet til São Marcos, Sintra, Portugal

Referanser
----------

1. ↑  Jørgen Hansen: *Englene og al deres væsen* (s. 109-10), forlaget Gyldendal, København 1996, ISBN 87-00-12114-2
En døpefont fra Melum stavkirke er å finne i Telemark Museum i Brekkeparken i Skien. Foto: Orf3us 
Del fra prekestolen fra Melum stavkirke, nå i Telemark Museum Foto: Orf3us 
**Melum stavkirke** stod som dagens Melum kirke på Mælum (gnr. 70), men i dag er gårdstunet et stykke unna kirken. Sognet («Medalheims sokn») er nevnt i 1354 i forbindelse med et drap. Biskop Eystein omtaler prestbol til kirken i sin jordebok (1398). Samme sted fremgår det at kirken er viet til den hellige Laurentius. Av Povel Huitfeldts stiftsbok (1570) fremgår det at Melum er anneks til Solum, hvilket bekreftes i Jens Nilssøns visitasskilding.

En besiktigelsesrapport fra 1663 omtaler et skip med planker mellom stolper og kledd med deler (bord). Det har tårn (takrytter), men dette og det spontekkede taket selv er brøstfeldig. Svalgang omtales, og det fremgår at kirken har fått tømret kor med takstein (av tegl). Ved en besiktigelse i 1668 fremgår det at hele taket er tekket med tegl. Kirken ble solgt på den store kirkeauksjonen. Så ble den revet da sognet fikk ny kirke i 1728.

Gjenstander fra stavkirken
--------------------------

En av klokkene i dagens kirke er fra 1200-tallet og er overført fra stavkirken. I Telemark Museum i Brekkeparken i Skien er en prekestol og en døpefont fra stavkirken.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum I:341
2. ↑  Eystein Aslaksson (1958). *Biskop Eysteins Jordebog (Den røde Bog): Fortegnelse over det geistlige Gods i Oslo Bispedømme omkring Aar 1400. H. 1*. Oslo: Børsum. s. 16.
3. ↑  Sigurd Kolsrud, red. (1929). *Oslo og Hamar bispedømes jordebok 1574–1577 (Povel Huitfeldts stiftsbok)*. Oslo. s. 55.
4. ↑  Jens Nilssøn (1981). Yngvar Nielsen, red. *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 15.
5. ↑  Dietrichson, s. 504f.

Litteratur
----------

* Lorentz Dietrichson (1892). «Laurentiuskirken i Mælum». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 504–505.
* Gudmund Kverndalen (2003). *Melum kirke 275 år 1728–2003*. Melum menighetsråd.
* Henriksveen, Herman, red. (1986). «Melum kirke». *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 20–21. ISBN 82-90695-00-4.
* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 11–12

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Melum stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Krusifiks fra Lårdal, nå i middelalderutstillingen i Kulturhistorisk museum
**Lårdal stavkirke** stod som dagens kirke på grunnen til prestegården Eik (gnr. 21), men ved prestegårdstunet, ca. 170–180 meter lenger sør. Sognet og presten er nevnt i 1396 og i 1424. Lårdal prestegjeld («Laur dall preeste gield») er omtalt i 1547, men prestegjeldet må altså ha eksistert en god stund tidligere. I Jens Nilssøns visitasrapport fremgår det at kirken ligger sør for prestegården, og Eik-navnet (eller «Eg») brukes også. Sognet kalles «Lauerdall» (altså Lårdal) og har tre annekser i Eidsborg, Høydalsmo og Øyfjell.

Kirken skal i likhet med Eidsborg ha vært en enskipet stavkirke, og i 1662 ble taket meldt å være «ganske vanmægtigt» og svalene rundtom «ganske unyttige og forladne». Bekymringsmeldingene ble gjentatt i 1668 etter at nødvendige reparasjoner ikke var utført. Kirken ble revet i 1684 og erstattet med en ny tømmerkirke på samme sted. Denne ble avløst av dagens kirke lenger nord i 1832. Den gamle kirkegården skal være jevnet med jorden.

Gjenstander fra stavkirken
--------------------------

Et krusifiks fra stavkirken er sendt inn til Oldsaksamlingen. Det er utstilt i middelalderustillingen i Kulturhistorisk museum. Ifølge kirkeleksikonet har dessuten dagens kirke kalk og disk fra 1583, formodentlig overført fra stavkirken i sin tid. I kirken skal det også finnes panelbord med figurmalerier datert til 1300-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum III:529
2. ↑  Diplomatarium Norvegicum I:695
3. ↑  Diplomatarium Norvegicum X:730
4. ↑  Jens Nilssøn (1981). Yngvar Nielsen, red. *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 377 og 379.
5. ↑  Dietrichson, s. 488.
6. ↑  Tømmerkirken ble tatt i bruk samme år ifølge Henriksveen (s. 168), mens Lårdalsoga daterer dette til 1688.
7. 1 2  Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 112.
8. ↑  Alf Henry Rasmussen (1993). «Lårdal kirke». *Våre kirker. Norsk kirkeleksikon*. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 481. ISBN 82-75-27022-7.

Litteratur
----------

* Lorentz Dietrichson (1892). «Laardals kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 488.
* Herman Henriksveen, red. (1986). *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 168–169. ISBN 82-90695-00-4.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Lårdal stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Ma'an** (arabisk: معان, *Maʿān*) er en by sør i Jordan, den ligger 218 kilometer sørvest fra hovedstaden Amman. Den fungerer som administrasjonssenteret for governmentet Ma'an. I henhold til folketellingen i 2015 har den en befolkning på 41 055 innbyggere. Sivilisasjoner med navnet Ma'an har eksistert i minste siden tiden med nabateere, et førislamsk arabisk folk som etablerte seg på 300-tallet f.Kr. Den moderne byen ligger like nordvest for den gamle byen. Byen er et viktig transportknutepunkt som ligger på den gamle kongeveien Via Regia og også på den moderne ørkenmotorveien 15 som strekker seg mellom nord og sør i Jordan. I 1902 nådde Hijaz-jernbanen fram til Ma'an.

Gatebilde
Ma'an ble grunnlagt som en bosetning av minaerne (arabisk: معين, *Maʿīn*), et gammelt arabisk folk med base i Jemen, datert tilbake til 1000- til 150-tallet f.Kr. De hadde sin storhetstid på 200-tallet f.Kr. da de hadde innflytelse over handelsruten med røkelse. Området Ma'an lå langs en viktig handelsrute og ble bosatt av minaiske handelsmenn og kjøpmenn.

Dagens Ma'an var stedet for sammenstøt mellom den jordanske hæren og islamistiske grupper i 2002 etter at en amerikansk diplomat ble drept. Byen har blitt beskrevet som et «arnested for støtte til IS» av nyhetsmagasinet *The Economist*. En artikkel i *Al-Jazeera* fra 2014 om IS-sympatier i Ma'an uttalte at området er «et kjent arnested for uro, kjent for høy kriminalitet, lav sysselsetting og motstand myndighetene», og bemerket tilstedeværelsen i byen av graffiti som var pro-IS.

Referanser
----------

1. ↑   «Jordan: Cities & Urban Localities», *City Population*
2. ↑  Bowersock, Glen Warren (1994): *Roman Arabia*]. Harvard University Press. ISBN 9780674777569.
3. ↑  «Driving the King's Highway in Jordan», *In Between Travels*
4. ↑  Bromiley, G.W. (2007): *The International Standard Bible Encyclopedia*. Wm. B. Eerdmans Publishing. ISBN 978-0-8028-3785-1, s. 362.
5. ↑   Jihad and vandalism: Save our stones, *The Economist*. 13 juni 2015
6. ↑  Su, Alice (2. september 2014): «Fade to black: Jordanian city Ma'an copes with Islamic State threat», *Al Jazeera*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ma'an – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Home Plate
**Home Plate** er det uformelle navnet brukt av vitenskapsfolk hos NASA for å vise til en geologisk formasjon på Mars, som ble studert av mars-roveren *Spirit* i 2006. Navnet kommer fra likheten til en «home plate» i amerikansk baseball.

Home plate er et stein-utspring på størrelse med et stort hus, men med et flat topp. Ovenfra er det nesten 8-kantet. Det er lokalisert i Gusev-krateret, litt sør for Husband Hill.

Stedet er interessant for vitenskapsfolkene på grunn av sitt lagdelte utseende. *Opportunity* på den andre siden av Mars studerte flere tilsvarende steiner, men Home Plate er den første som er funnet av *Spirit*. Den ligner svært på «Burns Cliff», som ble studert av *Opportunity* ved Endurance-krateret.

*Spirit* ankom Home Plate på Sol 744 (7. februar 2006) og har gjennomført flere vitenskapelige undersøkelser ved hjelp av robotarmen sin, før roveren beveget seg mot «Low Ridge Haven» for å spare strøm. Roveren returnerte til Home Plate på Sol 1126 for å fortsette undersøkelsene.

Opprinnelse
-----------

En prøve som inneholdt 90% ren silisiumdioksid ble funnet av *Spirit* i nærheten av Home Plate. Dette er et av de sterkeste bevisene så langt på at det eksisterte flytende vann i dette området i lengre perioder.

Vitenskapsfolk tror nå at Home Plate har en vulkansk opprinnelse. Den er omringet av forekomster av basalt, som eksploderte ved kontakt med vann. En har også oppdaget høye konsentrasjoner av klor-ioner i steiner i området.

Referanser
----------

1. ↑  A.J.S. Rayl. «Spirit Homes in on Mitcheltree Ridge, Opportunity Crosses Valley Without Peril». Besøkt 31. mars 2007.
2. ↑  «Mars Rover Spirit Unearths Surprise Evidence of Wetter Past». Arkivert fra originalen 8. mars 2013. Besøkt 30. mai 2007.
3. ↑  Squyres; m.fl. «Pyroclastic Activity at Home Plate in Gusev Crater, Mars». *Science*. 316: 738-742. doi:10.1126/science.1139045. CS1-vedlikehold: Eksplisitt bruk av m.fl. (link)

Eksterne lenker
---------------

* Nasa's Mars Exploration Program
* Current position of the Mars rovers Arkivert 12. desember 2007 hos Wayback Machine. – Home Plate is visible, with Spirit's journey around it.
* www.marsgeo.com The Geology of Home Plate
* The Planetary Society Weblog: Home, Sweet Home for Spirit
* Official Mars Rovers site

Portal: Astronomi
Stavkirkeportal Foto: Riksantikvaren 
**Tuddal stavkirke** betegner egentlig to kirker. Kirkestedet er ved Øverland (gnr./bnr. 105/1), men Jan Brendalsmo mener at Tuddal kan ha vært navnet på opphavsgården da det først ble oppført kirke. «Kirkian j Tuthdale» brant i 1369 eller like før, og en kar kalt Kjetil Karlsson, som skal ha tent lys i en kove ved kirken den dagen, ble frikjent av biskopen for brannstiftelse.

Kirken som så ble oppført, kalles av Lorentz Dietrichson Tuddals yngre kirke, og han antar at den ble oppført rundt 1370. Denne omtales av Nicolay Nicolaysen som «den oprindelige kirke» og skal ifølge en besiktigelsesrapport fra 1668 ha vært «en stavbygning med svalgang og mange skruv om og lig Vinjes». Ytterligere beskrivelser av stavkirken finnes ikke. De nærmere omstendighetene omkring rivingen synes ukjent, men det antas at kirken ble revet kort tid før dagens kirke ble oppført.

Gjenstander fra stavkirken
--------------------------

Et par portalplanker fra stavkirken er bevart. Disse befant seg ifølge Dietrichson på en lokal gård frem til 1870-årene, men skal så ha funnet veien til Nordiska museet i Stockholm. Dietrichson har ikke høye tanker om treskurden: «...og udskjæringerne er forfærdelig slette. De frembyder kun et og samme motiv: et ensforrnigt, stadig gjentaget plantemotiv [...] Det hele maa betegnes som vor middelalderske træskjærerkunsts dybeste forfald, der saaledes kan betegnes ved tiden kort efter den sorte død omkring 1370.»

Blant bevarte gjenstander ellers er et beslag og en lås.

* Nærbilde av kapitelløve på den ene portalplanken Foto: Ove HolstNærbilde av kapitelløve på den ene portalplanken Foto: Ove Holst
* Beslag fra stavkirken i Tuddal Foto: Kulturhistorisk museumBeslag fra stavkirken i Tuddal Foto: Kulturhistorisk museum
* Lås fra stavkirken Foto: Kulturhistorisk museumLås fra stavkirken Foto: Kulturhistorisk museum

Referanser
----------

1. ↑  Brendalsmo, s. 80.
2. ↑  Diplomatarium Norvegicum V:261
3. ↑  Dietrichson, s. 422.
4. ↑  Nicolay Nicolaysen (1862–66). *Norske fornlevninger : en oplysende fortegnelse over Norges fortidslevninger, ældre en reformationen og henførte til hver sit sted*. Foreningen til Norske fortidsminnesmerkes bevaring. s. 222.
5. ↑  Dietrichson, s. 423.

Litteratur
----------

* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 80–81
* Lorentz Dietrichson (1892). «Tuddals yngre kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 422–423.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Tuddal stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Kristusfiguren i dette krusifikset stammer fra Skafså stavkirke. Foto: Kulturhistorisk museum 
**Skafså stavkirke** stod på samme tuft som dagens Skafså kirke. Den ble revet i 1830-årene, og dagens kirke ble vigslet i 1839.

Det er begrenset med omtale i middelalderen, men i likhet med bøndene i nabosognet Mo fikk ikke Skafså-folket indulgents i Biskop Eysteins hyrdebrev. Jens Nilssøn nevner kirken i sin visitasrapport fra 1595, og i en besiktigelsesrapport fra 1668 beskrives den som lik Mo-kirken, med svaler og mange skruv. Lorentz Dietrichson spør seg om den i likhet med Mo-kirken hadde hevet kor. I en jubileumsbok fra 1939 heter det: «Kyrkja var bygd umkring ei mast.» Betyr det at det var en midtmastkirke? Utover dette synes lite kjent om kirkens utseende.

Gjenstander fra stavkirken
--------------------------

En kristusfigur fra et krusifiks ble i sin tid overført fra gamlekirken til nykirken og fikk nytt kors i 1928, samtidig som krusifikset ble montert på en korbjelke. Bjelken ble fjernet ved en oppussing frem mot 1959 og krusifikset plassert i altertavlen. Det ble fjernet for konservering i 1990 og befinner seg fra 2001 i Vest-Telemark Museum.

Et renessansealterbord fra stavkirken ble tatt i bruk i dagens kirke i 1959 etter å ha vært i privat eie, og i dagens kirke er også en Frederik II-bibel fra 1589. Enkelte materialer fra stavkirken er gjenbrukt i dagens kirke. For eksempel er rosemalte bord oppdaget i gulvet.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum IX:186
2. ↑  Jens Nilssøn (1981). Yngvar Nielsen, red. *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 383.
3. ↑  Olav Gravir (1939). *Kyrkje og folk i Mo i 100 år 1839–1939*. s. 32.
4. ↑  *Mo og Skafså kyrkjer 1839–1989*, s. 13.

Litteratur
----------

* Lorentz Dietrichson (1892). «Skafsaa kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 503–504.
* *Mo og Skafså kyrkjer 1839–1989 Eit jubileumsskrift*. Mo og Skafså sokneråd. 1989.
* Randi Gjertsen (2002). *Den korsfestede Kristus fra Skafså kirke, Tokke kommune i Telemark. Undersøkelser og konservering*. Norsk institutt for kulturminneforskning.
* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 117
* Herman Henriksveen, red. (1986). «Skafså Kyrkje». *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 175. ISBN 82-90695-00-4.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Skafså stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Eivind Mo** (født 20. november 1904,[] død 1995) var en spelemann fra Seljord i Telemark, og regnet[*av hvem?*] som en av de fremste i sin generasjon.

Han var sønn av Halvor Mo 1869–1949 og Gunnhild Kvåle 1872–1951, i Rauland. Moren var søster av spelemannen Høye Kvåle. 

De spelemennene han nok lærte mest av i unge år var Høye Kvåle, Eilev Smedal og Olav Groven. Groven sørget for å gi Mo en skikkelig fele da han var seksten år gammel. I disse årene ble de første slåtteinnspillingene utgitt på plate, og Eivind Mo var tidlig ute for å lære av den nye teknikken. Slik kunne han tilegne seg slåtter på en annen måte enn før. Sammen med Olav Groven reiste han over hele øvre Telemark på stevner og kappleiker på 1920-tallet. 

Han giftet seg med Tone Knutsdotter Li i 1931. Sammen fikk de fire barn. Eivind Mo vant Landskappleiken på hardingfele i 1939, og om igjen ni år seinere. Han spilte mindre ute etter 1950.

Han arbeidet som banksjef i Seljord i mange år, og hadde en ny kvalitativ topp som spelemann fra slutten av 1970-årene. 

Eivind Mo er husket[*av hvem?*] som en streng kappleiksdommer og en svært kvalitetsbevisst mann.[] På sine gamle dager var han et viktig bindeledd bakover for de helt unge spelemennene i Telemark, blant dem Per Anders Buen Garnås.[]

I 1990 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑   Tildelinger av ordener og medaljer, www.kongehuset.no, besøkt 24. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hyllet Eivind Mo». Telemarksavisa. 1. oktober 2004. Arkivert fra originalen 6. februar 2017. Besøkt 6. februar 2017.
3. ↑  Tildelinger av ordener og medaljer. *kongehuset.no* (side besøkt 26. februar 2016)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
**Tveit gamle kirkegård** er det gamle kirkestedet på Tveitsund eller Treungen. Det er nedenfor Tveit-gårdene, et stykke oppi lia øst for tettstedet. Her stod kirkene før dagens kirke ble oppført i 1863.

Den eldste kirke i Treungen er omtalt i 1395 i et hyrdebrev fra Biskop Eystein, og ifølge Jens Nilssøn skal den ha vært «Tredungs kircke». Denne ble avløst av en tømret langkirke på samme sted i 1750 (innviet 24. november).

Rundt 1860 hadde denne kirken forfalt så mye at man ikke fant det bryet verdt å reparere den. Da ble en ny kirke oppført på Homme, et par kilometer sørøst for det gamle kirkestedet i luftlinje og strengt tatt litt utenfor tettstedet. Så ble gamlekirken revet.

Den gamle kirkegården er omgitt av et steingjerde, og en støpul ble innviet 29. juli 1984. Kirkegården er ellers omgitt av beitemarker.

Referanser
----------

1. ↑  Visitasskildring fra 1595

Litteratur
----------

* Henriksveen, Herman, red. (1986). *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 158-159. ISBN 82-90695-00-4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tveit gamle kirkegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Tveit middelalderske kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Stavkirkeportal fra Øyfjell Foto: Ove Holst 
Planke med utskæringer fra korskillet i stavkirken Foto: Ørnulf Hjort-Sørensen 
**Øyfjell stavkirke** (*Eyjafjalls kirkja*) var en stavkirke av midtmasttypen og sto på Øyfjell i Vinje, i tidligere Rauland prestegjeld i Øvre Telemark prosti. Kirken ble revet i 1826.

Kirkesognet blir ifølge Lorentz Dietrichson nevnt kun to ganger i middelalderen: første gang den 26. august 1401 i brev 576 som *Röyrgar i Öfjeld* og andre gang i 1453 i brev 802 som *Atrod Sogn paa Tinn (Övre Thelemarken)*. Kirken ble også omtalt av biskop Jens Nilssøn, under hans visitas der i 1595. Han fortalte at det ble holdt gudstjeneste åtte ganger i året. Samme sted fremgår det at kirken var anneks til kirken i Lårdal, en situasjon som varte til i 1859, da Øyfjell ble lagt til Rauland. I 1662 skal det ha vært behov for utbedringer. En besiktigelsesrapport fra 1668 beskriver en stavkirke omgitt av svalganger, og det later til at kirken er i brukbar stand. I 1826 ble imidlertid stavkirken revet, til fordel for nye Øyfjell kirke, som imidlertid ikke ble vigslet før i 1833.

Stavkirkeportal
---------------

Fra stavkirken er bevart en portal i Oldsaksamlingen. Dietrichson sier om portalutskjæringene at de «tilhører Telemarkstypen, er brede, næsten raa, men kraftige og klare, dog vidner forskjellige merker om, at de tilhører en sen tid.» Dominans av plantemotiver samt proporsjoner og det Dietrichson oppfatter som lavere kunstnerisk verdi, tas til inntekt for dette synet, og Dietrichson mener portalen stammer fra «betydelig længer ned i tiden» enn den tidfestingen til ca. 1200 som Nicolay Nicolaysen forsøkte seg tentativt på. Roar Hauglid verdsetter håndverket høyere og daterer portalen til midten av 1200-tallet. Han mener samme person må stå bak arbeider i bl.a. Vinje stavkirke og Uvdal stavkirke.

I tillegg er det bevart en gjennombrutt planke fra korskillet.

Referanser
----------

1. 1 2  Dietrichson, s. 415.
2. ↑  Diplomatarium Norvegicum I:576
3. ↑  Formodentlig Diplomatarium Norvegicum II:802, uten at kirke- eller sognenavnet nevnes eksplisitt.
4. ↑  Jens Nilssøn (1981). Yngvar Nielsen, red. *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 379.
5. ↑  Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Telemark
6. 1 2  Brendalsmo, s. 127.
7. ↑  Dietrichson, s. 416.
8. ↑  Ifølge Dietrichson.
9. ↑  Roar Hauglid (1969). *Norske stavkirker*. Dreyer. s. Pl. 131.
10. ↑  Roar Hauglid (1973). *Norske stavkirker: Dekor og utstyr*. Dreyer. s. 185 og 198.
11. ↑  Se f.eks. Hauglid (1973), s. 358.

Litteratur
----------

* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 127–128
* Lorentz Dietrichson (1892). «Øifjeld kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 415–417.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Øyfjell stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Danseband** er et band som spiller lett dansemusikk (dansebandmusikk), en rytmisk musikkform som hovedsakelig er inspirert av swingmusikken. Dansebandmusikken innbyr til dans og regnes som «folkelig».

Dansebandmusikken kom til Norge fra Sverige, og sjangeren ble derfor tidligere ofte omtalt som «svensktoppar».
Kulturhistorisk har dansebandsjangeren sine røtter i britisk-amerikansk femti- og sekstitalls pop, men den har også tatt opp i seg trekk fra andre sjangre, som rock'n roll, tysk slagermusikk, countrymusikk, og tradisjonell folkemusikk.

Dansebandsjangeren har sitt tyngdepunkt i Sverige og Norge, men den er også tilstedeværende i andre europeiske land, som Danmark, Nederland, Tyskland og Østerrike. I Norge har indre strøk av Østlandet og Trøndelag tradisjonelt vært områdene med størst interesse for dansebandmusikk.

Historisk har Sverige eksportert en rekke populære danseband til Norge, deriblant Sven-Ingvars, Vikingarna og Lasse Stefanz, men de siste ti årene har norske danseband også nytt økende popularitet og salgstall i Sverige, deriblant Ole Ivars og Gluntan.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dansbands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Danseband.no
* Danseband Oversikten Arkivert 15. juli 2018 hos Wayback Machine.
* *Dansebandfeber!* – Masteroppgave om norske dansebandkultur, (2008) Torgeir Uberg Nærland[*død lenke*]
* Dansbandradioen.no
* DanseGalla.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Smørstein stoppested** var en jernbanestasjon på Vestfoldbanen i Holmestrand kommune i Vestfold. Bogen holdeplass åpnet den 16. juni 1921 og endret navn til Smørstein den 15. desember samme år, samtidig som holdeplassen ble oppgradert til stoppested. Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass igjen den 1. juli 1958. Holdeplassen mistet persontrafikken i 1973 og ble nedlagt den 28. mai 1978.

Stasjonsbygningen som stod her, er revet.

Den 18. august 1918 gikk et større ras sør for der holdeplassen senere ble anlagt. Etter det ble traseen lagt om, og Smørstein jernbanetunnel åpnet den 21. mai 1921. Hele traseen forbi Smørstein gikk ut av bruk i oktober 2016, fire uker før den nye dobbeltsporstrekningen gjennom Holmestrandsporten ble tatt i bruk.

Referanser
----------

1. ↑  Bjerke & Holom (2004), s. 213.
2. ↑  Bygningen er avbildet i Digitalt museum.

Litteratur
----------

* Thor Bjerke og Finn Holom (2004). *Banedata 2004*. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 212–213. ISBN 82-90286-28-7.
* Aasmund Dahl, red. (1990). *NSBs bygningsregistrering: Drammen distrikt: Vestfoldbanen*. NSB Arkitektkontoret. s. 59.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Smørstein stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
* (no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Vestfoldbanen
**Christine Carla Kangaloo**, født 1. desember 1961 er en trinidadisk politiker som har vært president i Trinidad og Tobago siden 20. mars 2023. Hun er landets andre kvinnelige president. Hun var fra 2015 senatspresident til hun gikk av i 2023 for å stille som presidentkandidat. Hun representerer sentrum-venstrepartiet People's National Movement og hun har siden hun første gang ble innvalgt i senatet i 2001 også innehatt flere ministerposter.

Biografi
--------

Kangaloo har juridisk utdanning med bachelorgrad fra University of the West Indies og fra Hugh Wooding Law School.

Hun ble valgt inn i senatet første gang i 2001. Fra 2002 til 2005 arbeidet hum ved statsministerens kontor, og fra 2005 til 2007 var hun justisminister. Ved valget i 2007 ble hun innvalgt i Representantenes Hus (parlamentet i Trinidad og Tobago besår av to kammer, Representantenes Hus og Senatet).

I 2015 fikk hun sete i Senatet og ble valgt til senatspresident 23. september samme år. I 2023 sa hun fra seg dette vervet for å stille som presidentkandidat. Presidenten i Trinidad og Tobago velges av et valgkollegium bestående av alle medlemmene i Representantenes Hus og Senatet. Kangaloo ble 20. januar 2023 valgt med 48 stemmer, mens motkandidaten Israel Raja-Khan fikk 22 stemmer.

Referanser
----------

1. 1 2   www.ttparliament.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Taitt, Ria (7. januar 2023). «FROM RED HOUSE TO PRESIDENT'S HOUSE». Trinidad Express Newspapers.
3. ↑  «Trinidad and Tobago Parliament». Trinidad and Tobago Parliament.
4. ↑  «More places for T&T law students at St Augustine campus». Trinidad and Tobago Guardian.
5. ↑  «The Trinidad Guardian -Online Edition Ver 2.0». Trinidad and Tobago Guardian.
6. ↑  «The Trinidad Guardian -Online Edition Ver 2.0». Trinidad and Tobago Guardian.
7. ↑  «?PM: Two elections coming this year». Trinidad and Tobago Guardian.
8. ↑  «Battle over Marabella sports ground». Trinidad and Tobago Newsdday. 5. mars 2008.
9. ↑  «Electoral College elects Christine Kangaloo as T&T's seventh President | Loop Trinidad & Tobago».
***Harrongs Komikk*** var et norsk tegneseriehefte skrevet og tegnet av Odd Harrong (1913–1971), en pioner innen norske humorserier.

Bladet var i A4-format og var sannsynligvis det første regelmessige serieheftet som var fullstendig norskprodusert. Det kom ut annenhver måned i en periode fra 1952 til 1953, med fire numre i 1952 og to i 1953, før det ble avløst av Harrongs påfølgende seriehefte *Harrongs Cowboy Komikk*, som ble utgitt i sjekkhefteformat fra 1953 til 1956.

*Harrongs Komikk*-heftene kunne skilte med et rikt galleri av fargerike figurer og tegneserier, deriblant *Knokkelmannen*, *Blid Berg*, *Jumbo*, *Samegutten Anti*, *Pelle Marius* og ikke minst *Kjakan*. Figuren Blid Berg hadde oppstått så tidlig som i 1938, da Harrong begynte å tegne serien *Bokholder Blidberg* for *Oslo Illustrerte*.

Referanser
----------

1. ↑  «Mannen som bare tegner i tegneserier : Odd Harrong går inn for norske "ufarlige" serier». *Østlands-Posten*. Norge; Vestfold og Telemark; Larvik. 16. april 1953.
2. 1 2  «Harmløs tegneserie-"far" på Honningsvåg-besøk : Odd Harrong tror ikke tegneseriene vil forsvinne». *Vestfinmarken*. Norge;Troms og Finnmark; Nordkapp. 21. august 1958.

Portal: Tegneserie
***Chrono Cross*** (クロノ・クロス, *Kurono Kurosu*) er et japansk videorollespill, som ble utviklet av Square kom ut på PlayStation 18. november 1999 i Japan og 15. august 2000 i USA.

Spillet er satt i en fiktiv verden på El Nido-skjærgården. Hovedpersonen er en ung mann fra en liten fiskerlandsby som kom inn i en parallell verden der hendelsene utviklet seg annerledes enn i hans egen verden.

Chrono Cross fikk høye karakterer fra kritikere. GameRankings, basert på mening fra 39 anmeldere, ga spillet en total score på 92,22 %. Spillet solgte over 1,5 millioner eksemplarer over hele verden.

Handling
--------

Spilleren må kontrollere hovedpersonen Serge gjennom spillets verden, først og fremst til fots eller med båt. Spilleren kan kommunisere med lokalbefolkningen for å skaffe forskjellige gjenstander og tjenester, løse utfordringer og gåter, eller møte motsandere. Serge, spillets hovedperson, er en 17 år gammel gutt med blått hår som bor i fisker-landsbyen Arni. En dag glir han inn i en annen verden hvor han druknet 10 år tidligere. Fast bestemt på å finne sannheten bak disse hendelsene, blir Serge nødt til å redde verden. Serge får hjelp av Kid, en frekk, dyktig tyv som søker den mytiske Frozen Flame. Lynx, en grusom agent for superdatamaskinen FATE, er opptatt av å finne Serge og bruke kroppen hans som en del av en større plan som involverer Frozen Flame.

Lynx reiser sammen med Harle, en mystisk, leken jente som går kledd som en harlekin. Harle ble sendt av «Dragon God» for å skygge Lynx, og en dag stjele Frozen Flame fra Chronopolis. Spillet begynner med Serge i El Nido, en tropisk skjærgård bebodd av gamle innfødte, fastlandskolonister og vesener kalt Demi-mennesker. Serge glir inn i en alternativ dimensjon hvor han druknet på en strand 10 år. Serge klarer å rekruttere en mengde allierte til sin sak. Men underveis oppdager han at universet tidligere hadde delt seg i to dimensjoner: en verden hvor Serge fremdeles lever, og en verden hvor han døde. Lynx klarer å forvise Serge til et merkelig rike, kalt Temporal Vortex.

Referanser
----------

1. ↑   (på ru) *Igromania*, september 1997, ISSN 1560-2583, Igromania-ID 12038, Wikidata Q4197757,
2. ↑  «Chrono Cross (1999) PlayStation release dates - MobyGames». *MobyGames*. Besøkt 28. august 2017.
3. ↑  «Chrono Cross for PlayStation (1999) - MobyGames». *MobyGames*. Besøkt 28. august 2017.
4. ↑  «Chrono Cross for PlayStation - GameRankings». *www.gamerankings.com*. Arkivert fra originalen 6. mars 2009. Besøkt 28. august 2017.
5. ↑  «RPGFan News - Square Enix Adds 16 to Ultimate Hits Series». *www.rpgfan.com*. Arkivert fra originalen 17. oktober 2015. Besøkt 28. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chrono Cross* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Chrono Cross* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Chrono Cross* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Chrono Cross* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Chrono Cross* hos VGMdb Rediger på Wikidata

* (en) *Chrono Cross* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Kvalifiseringen til første kategori (tidligere klasse A) ble arrangert mellom 20. august 2005 og 31. august 2006. Vinneren av gruppespillet skulle spille kvalifisering, men ettersom nivåinndelingen ble fjernet etter denne kvalifiseringen, medførte det at samtlige lag ble klare for kvalifisering til EM i 2009.

Gruppespill
-----------

Gruppen hadde skiftet navn fra «klasse B» til «andre kategori». På grunn av utvidelsen etter kvalifiseringen til klasse A, var det bare tre grupper, ikke fire.

### Gruppe 5

| Lag | Irlands flagg | Romanias flagg | Kroatias flagg | Bosnia-Hercegovinas flagg | Maltas flagg | P. | K | S | U | T | + | - |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Irlands flagg Irland |  | 2 - 2 | 8 - 1 | 6 - 0 | 5 - 0 | **18** | 8 | 8 | 0 | 0 | 35 | 5 |
| Romanias flagg Romania | 1 - 1 |  | 10 - 0 | 2 - 0 | 3 - 0 | **18** | 8 | 5 | 0 | 3 | 29 | 5 |
| Kroatias flagg Kroatia | 0 - 0 | 2 - 3 |  | 6 - 0 | 3 - 0 | **13** | 8 | 5 | 0 | 3 | 17 | 22 |
| Bosnia-Hercegovinas flagg Bosnia og Hercegovina | 1 - 4 | 0 - 0 | 0 - 1 |  | 1 - 0 | **7** | 8 | 1 | 0 | 7 | 4 | 19 |
| Maltas flagg Malta | 0 -9 | 0 - 8 | 1 - 4 | 0 - 2 |  | **0** | 8 | 0 | 0 | 8 | 1 | 35 |

  

### Gruppe 6

| Lag | Belarus’ flagg | Israels flagg | Estlands flagg | Kasakhstans flagg | P. | K | S | U | T | + | - |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Belarus’ flagg Hviterussland |  | 1 - 1 | 5 - 0 | 8 - 1 | **16** | 6 | 5 | 1 | 0 | 21 | 3 |
| Israels flagg Israel | 0 - 2 |  | 12- 1 | 3 - 1 | **11** | 6 | 3 | 2 | 1 | 20 | 6 |
| Estlands flagg Estland | 1 - 3 | 1 - 4 |  | 3 - 2 | **4** | 6 | 1 | 1 | 4 | 6 | 26 |
| Kasakhstans flagg Kasakhstan | 0 - 2 | 0 - 0 | 0 - 0 |  | **2** | 6 | 0 | 2 | 4 | 4 | 16 |

Wales’ flagg Wales trakk seg fra kvalifiseringene.

### Gruppe 7

| Lag | Østerrikes flagg | Hellas’ flagg | Slovakias flagg | Armenias flagg | P. | K | S | U | T | + | - |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Østerrikes flagg Østerrike |  | 1 - 2 | 3 - 0 | 11- 0 | **15** | 6 | 5 | 0 | 1 | 31 | 4 |
| Hellas’ flagg Hellas | 0 - 2 |  | 3 - 1 | 7 - 0 | **13** | 6 | 4 | 1 | 1 | 23 | 6 |
| Slovakias flagg Slovakia | 2 - 3 | 2 - 2 |  | 5 - 0 | **7** | 6 | 2 | 1 | 3 | 20 | 11 |
| Armenias flagg Armenia | 0 -11 | 0 - 9 | 0 -10 |  | **0** | 6 | 0 | 0 | 6 | 0 | 53 |

Kvalifiseringskamper
--------------------

Irlands flagg Irland,  

Belarus’ flagg Hviterussland og   

Østerrikes flagg Østerrike   

hadde kvalifisert seg til kvalifiseringsspill, men UEFA valgte å droppe nivåinndelingen. UEFA skiftet deretter mening ettersom stadig flere lag meldte seg på. De tre vinnerne og  

Hellas’ flagg Hellas, som beste toer, rykket opp. Resten av lagene ble i andre kategori.

  


| * v
* d
* r
EM og VM i fotball for kvinner, europeisk kvalifisering |
| --- |
| 
* 1984
* 1987
* 1989
* 1991
* 1993
* 1995
* 1997 (B)
* 1999 (B)
* 2001 (B)
* 2003 (B)
* 2005 (B)
* 2007 (B)
* 2009
* 2011

 |
| B = Kvalifisering i gruppe B |
**Vilnius erkebispedømme** er et av Litauens to romersk-katolske erkebispedømmer.

Historie
--------

Vilnius bispedømme ble grunnlagt i 1387, etter at Polen og Litauen hadde inngått realunionen. Vilnius var derfor suffragan under det polske erkebispedømmet Gniezno. Dette endret seg først med Polens tredje deling i 1795, da Litauen kom til Det russiske keiserdømmet. Vilnius bispedømme ble først opphevet, men gjenopprettet tre år senere som suffragan av Mogiljov erkebispedømme.

1925 ble Vilnius bispedømme opphøyet til erke- og metropolitanbispedømme. Som suffraganbispedømmer fikk det tildelt Łomża bispedømme (som også omfattet de delene av det opprinnelige bispedømmet Vilnius som i 1795 hadde havnet i Preussen) og det nyoppretta Pinsk bispedømme. Året etter ble i tillegg Kaišiadorys og Panevėžys bispedømme skilt ut som nye suffraganer. I sovjettiden var erkebispesetet vakant fra 1955 til 1989. 

Etter uavhengigheten av de tidligere sovjetrepublikkene ble kirkeprovinsene tilpasset de nye statsgrensene: 1991 ble de polske delene av Vilnius erkebispedømme til det nye Białystok bispedømme, og de polske delene av Pinsk bispedømme til Drohiczyn bispedømme. Resten av Pinsk bispedømme lå i Belarus og ble derfor lagt til Minsk-Mahiljoŭs kirkeprovins. Året etter ble Białystok opphøyet til erkebispedømme med Drohiczyn og Łomża som suffraganer. Dermed fikk Vilnius’ kirkeprovins dagens omfang.

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Archdiocese of Vilnius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Romersk-katolske bispedømmer i Litauen |
| --- |
| **Kaunas erkebispedømme** | Šiauliai **·** Telšiai **·** Vilkaviškis | Korshøyden ved Šiauliai |
| **Vilnius erkebispedømme** | Kaišiadorys **·** Panevėžys |
| Historiske bispedømmersom helt eller delvislå i dagens Litauen | *Klaipėda* **·** Samland **·** Samogitia **·** Žemaitija |
| (erkebispedømmer i fet, territorialprelatur i kursiv) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** CatolicDiocese
 |
**CADR** er en forkortelse for *Clean Air Delivery Rate*.

CADR er en anerkjent målemetode for å måle hvor effektiv en luftrenser er. Verdiene oppgis som regel for tre forskjellige forurensninger: røyk, støv og pollen. Verdien for hver forurensning forteller hvor godt luftrenseren renser bort denne forurensningen. En typisk måleverdi kan være:

| Produkt | CADR Røyk | CADR Støv | CADR Pollen |
| --- | --- | --- | --- |
| MeacoClean Midi 47x5 | 135 | 142 | 151 |
| Wood’s AL 310FC | 132 | 145 | 161 |
| Winix Zero | 232 | 243 | 246 |
| Winix Zero Pro | 194 | 200 | 220 |

Jo høyere tall, desto mer ren luft leverer luftrenseren. Generelt kan man si at en stor luftrenser får høyere tall enn en liten luftrenser, fordi den leverer mer luft, og dermed også mer ren luft.

CADR er godt egnet til å sammenligne forskjellige luftrensere. Dog bør luftrensere være av noenlunde samme type. CADR har blitt kritisert for å være god til å sammenligne tradisjonelle luftrensere, men at den ikke tar hensyn til at dagens moderne løsninger kan rense luften på andre måter og dermed gi god renseeffekt selv om CADR-verdiene ikke er så store.

CADR er et begrep som benyttes av AHAM (Association of Home Appliance Manufacturers). AHAM har en egen nettside der forbrukere kan lese om CADR og sjekke om den aktuelle luftrenser er verifisert av dem.

Referanser
----------

1. ↑  «Bedre Inneklima». Arkivert fra originalen 13. desember 2019. Besøkt 13.12.2019.
2. ↑  «Woods». Besøkt 13.12.2019.
**Vatikanstatens riksvåpen** er et rødt våpenskjold med to nøkler lagt i kryss, tiara og bånd. I sin nåværende form ble riksvåpenet antatt 7. juli 1929. Tidligere var hver enkelt paves personlige våpen blitt benyttet som riksvåpen.

Symbolikk
---------

Den røde fargen var inntil 1808 pavens tradisjonelle farge. Denne tradisjonen ble brutt da Pius VII valgte gull og hvitt som nye pavelige farger. Det nye fargevalget er benyttet i Vatikanstatens flagg. Nøklene representerer Sankt Peters nøkler. Nøkkelen i gull symboliserer Kirkens åndelige makt. Nøkkelen i sølv representerer bestandighet. Tiaraen er pavens krone.

  


| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Tarjei Romtveit** (født 1925 på Kjekhusland i Vinje) er en norsk spelemann på hardingfele.
Tarjei Romtveit er tippoldebarn av Torgeir (Tarjei) Augundsson, kjent som Myllarguten (1801-72), kanskje den største slåtteskaper og slåtteutformer for hardingfele gjennom tidene.

Tarjei og hans bror, Aslak, lærte stort sett seg selv å spille da de var smågutter, etter å ha hørt slåttespillet til morfar Aslak Særen og en lokal spelemann, Olav Vassend. Romtveit har også vært særlig inspirert av spelemennene Gjermund Haugen, Sigbjørn Bernhoft Osa, Anund Roheim og Jørgen Tjønnstaul.

Under andre verdenskrig opptrådte Romtveit som dansespelemann.

I 1953 var Romtveit med på å stifte Vinje Spilemannslag. Han var formann i laget 1957-61 og 1963-99, altså i førti år. Han var så styremedlem til 2002. I disse årene var han musikalsk leder i Vinje Spilemannslag.

I 1968 deltok Romtveit for første gang på Landskappleiken, der han vant B-klassen.

Romtveit spill er kjennetegnet ved en klar, høystemt tone.

Tidlig på 1960-tallet var han første gang med i et fjernsynsprogram, og han har vært med på en rekke radio- og fjernsynsopptak, og som konsertspelemann. Han var blant de første folkemusikerne som spilte på Club 7 i Oslo, da Vinje Spilemannslag opptrådte der i 1970.

Han har dessuten vært engasjert i folkemusikkpolitiske spørsmål. Romtveit protesterte ved flere anledninger mot mangelen på folkemusikk i NRK – alment og i distriktssendingene. Han var blant dem som ikke var enig i at Landslaget for Spelemenn skulle utvide engasjementet sitt til også å omfatte gammeldans og trekkspillmusikk. Han var i 1987 således med og stiftet Norsk Folkemusikk- og Danselag, som hadde til formål å hegne om og utvikle folkemusikk- og bygdedanstradisjonene i Norge, og fremme norsk folkemusikk og bygdedans som kunstformer.

Utgivelser
----------

I 1994 gav han ut CD-en «Kvenneslåtten».

Utmerkelser
-----------

Romtveit ble i 1984 utnevnt til æresmedlem i Landslaget for Spelemenn. I 1988 fikk han Vinje kommunes kulturpris. I 1994 ble han tildelt H.M. Kongens fortjenstmedalje i gull.
**Stovnertårnet** er et utsiktstårn på Fossumberget på Stovner i Oslo. En 265 meter lang sirklende gangbane fører til toppen av tårnet, 15 meter over bakken og 215 meter over havet. Tårnet kalles også «Norges lengste tårn» (ikke høyeste), med sin lange gangbane. Det er utformet slik blant annet med tanke på universell tilgjengelighet.

Fra toppen kan man se Oslofjorden i det fjerne og Groruddalen i lavt fugleperspektiv.

Tårnet ble åpnet i 2017, byggherre var Bymiljøetaten og arkitekt var LINK arkitektur.

Litteratur
----------

* «Stovnertårnet – en destinasjon øverst i Groruddalen.» *park & anlegg* 7/2018, side 30–33.

Eksterne lenker
---------------

* Stovnertarnet.no. Besøkt 19.6.2021.
* LINK arkitektur Besøkt 29.6.2022.
* *Fra i dag kan du spasere i tretoppene på Stovner – i et nytt, 260 meter langt utsiktstårn.* vartoslo.no, 11.10.2017. Arkivert 7. mai 2019 hos Wayback Machine. Besøkt 19.6.2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |