recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Swiss Lady»** var Sveits' bidrag i Eurovision Song Contest 1977, som ble fremført på tysk av Pepe Lienhard Band. Melodi og tekst ble skrevet av Peter Reber. Den endte på sjetteplass i konkurransen og ble en stor hit i Europa etter finalen.

Om sangen
---------

Sangen handler ikke, som man kunne tro, om en sveitsisk lady, men om Sveits' nasjonalinstrument alpehornet. Sangen ble fremført som det tolvte bidraget om kvelden 7. mai 1977 etter Israels Ilanit med «Alhava hi shir lishnayim», og før Sveriges Forbes med «Beatles». Da avstemningen var ferdig, hadde den fått 71 poeng og endte på en sjetteplass blant 18 deltakere.

Til tross for at låten ikke vant, ble «Swiss Lady» en stor hit i Europa etter konkurransen. I Norge nådde den en andreplass på VG-lista og ble liggende der i hele 22 uker – som er blant det lengste en Eurovision-sang har ligget på den norske singellisten.

Norsk versjon
-------------

Gunnar Hordvik har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Swiss Lady».

### Innspilling

* Nordre Sving. Utgitt på LP-platen *Four Jets' Langspillplate 1977* (Arctic Records ARC 8616) i 1977.

Listeplasseringer
-----------------

| Liste (1977) | Høyesteplassering |
| --- | --- |
| Norges flagg Norge (VG-lista) | 2 |
| Sveits’ flagg Sveits (Schweizer Hitparade) | 1 |
| Sveriges flagg Sverige (Sverigetopplistan) | 6 |
| Tysklands flagg Tyskland (Offizielle Deutsche Charts) | 18 |
| Østerrikes flagg Østerrike (Ö3 Austria Top 40) | 13 |

Referanser
----------

1. ↑  Sætre, Eivind M. «Pepe Lienhard Band - Swiss Lady - GV-musikk.no». *gv-musikk.no*. Arkivert fra originalen 7. april 2019. Besøkt 7. april 2019.
2. 1 2 3 4 5 6  «norwegiancharts.com - Pepe Lienhard Band - Swiss Lady». *norwegiancharts.com*. Besøkt 7. april 2019.
3. ↑  Nordre Sving: *Four Jets' Langspillplate 1977* (Arctic Records ARC 8616, LP, 1977)

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Djambo, Djambo» med Peter, Sue & Marc**

 | **Sveits' bidrag i Eurovision Song Contest**1977 | Etterfølger :**«Vivre» med «Carole Vinci** |
**Lisa Thomasson** (født **Lisa Cecilia Thomasson-Bosiö** 1878 i Myssjö församling i Berg kommune i Jämtlands län, død 1932 i Furudal i Dalarna) var en svensksamisk prestefrue og sanger, kjent som *Lapp-Lisa* eller *Nattergalen fra Oviken*.

Lisa Thomasson var datter av reineieren Thomas Andersson (født 1839) fra Stjørdal og Brita Maria Johannesdotter (1836-1892) fra Ovikenfjell i Myssjö i Jämtland. Den kjente fotografen Nils Thomasson var Lisas yngre bror. Lisa giftet seg i 1910 med presten Bror Bosiö fra Falun.

Musikklæreren Fredrik Hedström fra Gävle oppdaget hennes sangtalent, og turnerte med henne rundt om i Sveriges bedehus og kapeller med Lisa på sitar og seg selv på orgel. Hennes samiske opphav gav henne tilnavnet *Lapp-Lisa*, et navn hun opptrådte under fram til 1902, da hun 24 år gammel avbrøt sin sangkarriere. Ett 10-talls år senere tok Anna-Lisa Öst (1889–1974) opp det samme kunstnernavnet.

De første versene av «Lappflickan»
----------------------------------

Hennes mest kjente vise, «Lappflickan», ble skrevet av lærarinnen Augusta Amalia Wilén omkring 1897. 

*Bland Ovikens snökrönta, skyhöga fjäll*,  

*bland grönskande furor där ligger mitt tjäll*,  

*där växte jag opp, likt en lilja i knopp*.  

*Där lärde jag blicka mot himmelen opp*.  

*Det tjället var ringa, dess dörr var så låg*,  

*men aldrig en kärare boning jag såg*.  

*Jag var arm uppå guld, men min Gud var mig huld*,  

*jag kände ej världen, dess synd och dess skuld.*

Referanser
----------

1. 1 2   LIBRIS, oppført som Lisa Thomasson-Bosiö, SELIBR 329632, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lisa Thomasson-Bosiö, den första «Lapp-Lisa»; dagen.se, 28.2.2001
3. ↑  Thérèse Juel. «Mormor, Lapplisorna och Madam Borg» i: *Sveriges Kvinnor - en resa genom Sverige*. Warne förlag, 2008
4. ↑  Nils-Axel Didriksson «Lapp-Lisa». *Oviks- och Myssjöbygden* 1975 ISSN 0284-2211
5. ↑  Familiefoto Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine. Jamtli bildarkiv, Idnr 6778
6. ↑  Bryllupsbilde Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine. Jamtli bildarkiv, IDnr 5964

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LIBRIS
 |
**Irma Salo Jæger** (født 13. desember 1928 i Finland) er en finsk-norsk bildekunstner og tegner. Hun har utdannelse som magister i kunsthistorie i Helsingfors i 1953, utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole, Oslo (1954–1957) samt fra Statens kunstakademi 1958–1961.

Jægers arbeider handler om hvordan linjer, former og farger kan skape en harmonisk helhet ved å fordeles utover en avgrenset flate. Hennes arbeider har gjennom årene fått et stadig mer klassisk preg. Jægers arbeider fra 60-tallet, ofte laget med palettkniv, har et mer utflytende og ekspressivt uttrykk. Innstrammingen av uttrykket har gradvis funnet sted etter at hun på 70- og 80-tallet laget en lang rekke offentlige utsmykninger, på sykehus, skoler og i drabantbyer utenfor Oslo, i tre, stein og glass.

Jægers verker er utstilt og kjøpt inn ved en lang rekke norske og utenlandske institusjoner. Hun har laget flere offentlige utsmykninger, deriblant til Rikshospitalet, Høgskolen i Agder samt Bøler T-banestasjon. Maleriet «Lyset ved pinsetider» ble brukt på et frimerke i serie *Norsk kunst II*, 2009

Jæger var professor ved Statens kunstakademi (1986–1992). Hun har dessuten hatt flere verv i norske bildekunstnerorganisasjoner.

Jæger er bosatt i Oslo. 

I 2010 ble Jæger utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk billedkunst. Finlands president tildelte i 2008 Jæger riddertegnet av 1. klasse av Finlands løves orden.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Irma\_Salo\_Jæger, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 54d9ae01-bb5b-4a8e-a772-83beaed18a32, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Finnish National Gallery artist ID 2DCF6692-D13C-4B62-9AAA-6A798DD0F7CD, oppført som Irma Salo-Jaeger, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Aftenposten 7. september 2008. Ramberg, Truls: «Standhaftig kunstnerveteran»
5. ↑  «Norsk kunst II» I: *Frimerkeposten*; nr 1, 2009
6. ↑  Utnevnelser til St. Olavs Orden, kongehuset.no, 7. juni 2010.
7. ↑  Finsk riddertegn til kunstneren Irma Salo Jæger, Finlands Ambassade, Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Irma Salo Jæger i Kunstnerregisteret

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Carl Julius Fritz Lütcherath** (født 24. februar 1898 i Haugesund, død 8. april 1978) var en norsk direktør og idrettsleder. Han ble født i Haugesund og vokste opp i Stavanger og Oslo. I 1916 ble han ansatt ved Fellesslakteriet der hans far var direktør. I 1919 ble han forfremmet til inspektør, og han ble utnevnt til administrerende direktør etter farens død i 1928. I 1926 tok han svenneprøve som pølsemaker.

Lütcherath hadde flere verv innen norsk idrett. I 1920 ble han første formann i Akers fotballkrets, og han var samme år med på å stifte Norges Bandyforbund hvor han satt i det første styret. Han var nestformann i Norges Fotballforbund fra 1923 til 1924 (styremedlem 1922–1923), ledet fotballforbundets dommerkomité (1926–1928) og forbundets lovkomité (1930–1938). I 1927 dømte han cupfinalen mellom Ørn-Horten og Drafn. Lütcherath representerte Hasle, senere Hasle-Løren.

Lütcherath var fengslet på Grini fra sommeren 1943 til frigjøringen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Fritz Lutcherath 50 år». Verdens Gang. 24. februar 1948.
2. ↑  Einar Hoffstad, red. (1935). *Merkantilt biografisk leksikon*. Oslo.
3. ↑  Arne Riis, red. (1970). *Norges Bandyforbund 1920-1970*. Oslo: Grøndahl & Søn.
4. ↑  Petter Larsen (1977). *75 norske fotballår: Norges Fotballforbund 1902-1977*. Oslo. s. 333, 373, 375-376.
5. ↑  Børre R. Giertsen, red. (1946). *Norsk fangeleksikon. Grinifangene*. Oslo.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Soma Gård**er en landbrukseiendom i Sandnes kommune. Gården har gitt navn til bydelen Soma i Sandnes, og ligger like utenfor bykjernen langs riksvei 509 mot Sola.

Historie
--------

Allerede i hedensk tid var Soma en hedersgård, og en tinggård som ei funnet steinhelle fra bronsealderen kan tyde på. Navnet Soma kommer av gammelnorsk Sømi som betyr heder og ære.

På eiendommen har det blitt gjort mange oldtidsfunn, deriblant ei kvinnegrav fra 900-tallet som inneholdt ei oval bronsespenne, glassperler, økseblad av jern, stykke av et bissel og dessuten 22 gylne bronsebeslag til hesteseletøy. Det har vært antatt at gjenstandene har blitt ført til stedet av vikinger som har vært på vikingtokter i Irland.

Fra middelalderen er Soma nevnt i et gammelt brev fra slutten av 1200-tallet. Like utenfor låven mot vest stod den gamle Soma kirke, som stod her omkring 1300-tallet. Kirken må ha stått her helt siden kristningen av Norge, når kirken ble oppført vet en ikke. Kirken ble revet i 1840, det er bare den gamle bautasteinen som minner om at det har stått ei kirke her i minst 540 år. På 1600-tallet bodde bonden og lensmannen Palle Trane fra Høyland på gården, som var prestegården på Soma.

Eksterne lenker
---------------

* Soma Gårds informasjonssider på internett Arkivert 2. oktober 2007 hos Wayback Machine.
**Hamna** er et område på nordvestsiden av Tromsøya. De fleste innbyggerne i Hamna arbeider i andre bydeler, slik at den kan regnes som en drabantby. Det er mulig å kjøre gjennom Hamna via Ringvegen. I Hamna finnes det to barneskoler; Hamna skole (nord i Hamna) og Solneset skole (sør i Hamna). Siste store utbygging av Hamna er på toppen av Hamna (mot «gammel-Hamna» – klengenavn for den første bebyggelsen i Hamna) og er logisk nok kalt for «Hamnaåsen» eller «Hamnatoppen».

Fra 2013 til 2017 ble Hamna regnet som et eget tettsted, men har ellers inngått som en del av tettstedet Tromsø.

Høyeste punkt på Tromsøya er Varden med en høyde på 159 moh. Varden ligger som et midtpunkt mellom Hamna og Stakkevollan.

Per 1. januar 2018 er det to nærbutikker i Hamna hvorav den ene også står for håndtering av post for Posten Norge.

Det lokale idrettslaget Hamna Idrettslag ble stiftet i 1996 og driver blant annet med allidrett, fotball og turn..

Gater og veier i Hamna
----------------------

* Antennevegen
* Bakken
* Berglivegen
* Bevervegen
* Bjørnebekkvegen
* Dreggen
* Ekornvegen
* Fembøringen
* Fiskekroken
* Fiskeribølgen
* Gaupevegen
* Grevlingvegen
* Hamnavegen
* Haugstua
* Ildervegen
* Ilevegen
* Jarsteinen
* Jektvegen
* Jervvegen
* Kortbølgen
* Kuttersvingen
* Langbølgen
* Linstubben
* Minkvegen
* Mårvegen
* Notringen
* Otervegen
* Ringvegen (kun 225-768)
* Røyskattvegen
* Sjarkvegen
* Toftvegen
* Valbeinet
* Vågvegen
* Årevegen
* Åttringen

Referanser
----------

1. 1 2  ; utgiver: Statistisk sentralbyrå.
2. ↑  ssb.no Befolkning og areal i tettsteder, 1. januar 2013
3. ↑  «Kontakt oss». Hamna Idrettslag. Besøkt 12. juni 2022.

  

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Johan Bergenstråhle** (født 13. mai 1756, død 7. mars 1840 i Stockholm) var en svensk feltherre i krigen med Norge i 1808 og i finskekrigen.

Biografi
--------

Han ble oberstløytnant ved Nylands infanteriregemente i 1788 og bidro kraftig til Gustaf Mauritz Armfelts seier over russerne i slaget ved Summo og var regimentssjef under krigen 1789-90. I 1794 ble han utnevnt til oberst og i 1805 sjef for Västerbottens regiment.

Ved krigsutbruddet ble Bergenstråhle sjef for den nordre styrken mot Norge, men naturforholdene hindret hans offensiv. I juni 1808 ble han og 1 000 mann med fire kanoner sendt til Vasa for å gjenerobre byen og for å forstyrre styrkene som sto mot general Klingspor. Ekspedisjonen mislyktes, og Johan Bergenstråhle ble såret og tatt til fange den 25. juni.

Etter krigen tok han i 1813 avskjed med generalmajors rang og bosatte seg på Toresta i Låssa socken.

Ekteskap
--------

* Gift første gang 12. oktober 1785 med Carolina Margareta von Cristiersson (1767–1799). De fikk sju barn.
* Gift andre gang 23. september 1800 med Ulrika Gustava Riddersvärd (1781–1849). De fikk ti barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Johan Bergenstråhle», Svensk biografisk leksikon-ID 18583[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Eksterne lenker
---------------

* Om Johan Bergenstråhle, fra *Nordisk familjebok*, andre opplag (1904–1926)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Geni
 |
**Christian Jürgensen Thomsen** , (født 29. desember 1788 i København, død 21. mai 1865 samme sted) var en dansk samler, antikvar, museumsmann og forhistoriker.

Thomsen formulerte oppdelingen av forhistoriens kulturer i et treperiodesystem med steinalder, bronsealder og jernalder. Denne oppdelingen ble grunnleggende for arkeologisk forsking i hele Europa.

I sin ungdom studerte Thomsen i Paris. Vel hjemme i Danmark fikk han i oppgave å ordne en lokal samling med romerske og eldre skandinaviske mynter. De stilmessige forandringene og deres betydning kan ha satt Thomsen på tanken bak den relative dateringen av artefakter, dvs. å plassere dem i ordensrekkefølge etter stilmessige kriterier. Denne innsikten kom til å få betydning da Thomsen den 11. desember 1816 avløste Rasmus Nyerup som sekretær for Oldsagskommissionen. Her arbeidet han med å organisere kommisjonens samlinger noe som resulterte at *Det Kgl. Museum for Nordiske Oldsager* ble åpnet for offentligheten i 1819. 

Thomsens ide var at forhistorien måtte være ordnet i tre kronologiske perioder, først steinalderen, dernest bronsealderen, og så jernalderen. Dette var revolusjonerende og dannet basis for all videre arkeologisk forskning. Museets samlinger ble ordnet etter hans nye system. Det kom til å inngå i Det danske Nationalmuseet i 1892. 

I bokform publiserte Thomsen sitt forskningsarbeid i 1836 i verket *Ledetraad til Nordisk Oldkyndighed*, som kom ut på tysk i 1837 og engelsk i 1848. Tanken bak treperiodesystemet ble spredt over Europa. I 1832 ble Thomsen inspektør på *Myntkabinettet* i København sammen med Ole Devegge og med P.O. Brøndsted som direktør. Etter hans død i 1842 ble Thomsen direktør for Myntkabinettet.

Thomsen skaffet seg en enorm myntsamling – ca. 27 000 eksemplarer. Myntkabinettet ble testamentert 114 danske eksemplarer ved Thomsens død. Resten ble auksjonert bort.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Christian Jurgensen Thomsen, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Christian-Jurgensen-Thomsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 61186[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Christian\_Jürgensen\_Thomsen[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Томсен Кристиан Юргенсен, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.danskeselskab.dk, besøkt 23. april 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Thomsen, fra *Dansk biografisk Lexikon (dansk)*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL **·** CiNii
 |

Portaler: Danmark | Arkeologi
Finlandshetter er ettersittende hodeplagg med lue og skjerf i ett slik at det bare blir en åpning til ansiktet. Bildeserien viser fem måter å bære finlandshette på.**Finlandshette** (også kalt **balaklava**) er en hetteliknende lue som dekker hele hodet og halsen unntatt ansiktet. Det finnes også varianter med åpninger bare for øynene, eller for øyne og munn, og hodeplagget er derfor også brukt som maske. Finlandshetter brukes særlig som fritids- eller arbeidsplagg til vern mot vær og vind, særlig snø og kulde, og passer under en hjelm. De kan også brukes for å beskytte mot ild eller for å skjule identiteten til bæreren. Det tradisjonelle materialet er ull, men moderne hetter lages også i andre materialer, for eksempel fleece, vindtette tekstiler eller neoprenskum. Finlandshettene kan rulles opp og brukes som vanlig lue dersom det ikke er nødvendig å dekke hele hodet.

Bakgrunn
--------

Amerikansk marinesoldat i Afghanistan 2002, iført finlandshette med ett ansiktshull. Finlandshette kalles *balaclava* eller *ski mask* på engelsk.
Navnet *balaklava* kommer fra den ukrainske tidligere byen ved samme navn som ligger på Krim-halvøya, etter at engelske kvinner strikket slike hetter under Krimkrigen for å gjøre det lettere for soldatene å holde ut kulden. Ideen hadde de fra soldatene selv, som trakk på seg ekstra store ullsokker og laget hull for øyne og munn. I Norge har plagget gjerne blitt kalt *finlandshette*. Navnet oppstod da en i Norge strikket og sendte slike luer som hjelp til finske soldater under vinterkrigen i 1939-1940. Ordet *balaklava* er forsøkt innført også i Norge, spesielt etter at den finske ambassaden i Norge oppfordret avisene til å slutte å kalle dem finlandshetter. Dette skyldes at hettene gjerne forbindes med forbrytere og politiske aktivister som ønsker å skjule sin identitet; på svensk kalles plagget derfor også *rånarluva* («ranerlue»).

Spesialversjoner
----------------

Hettene finnes også i spesialiserte versjoner, for eksempel i form av uniformsplagg for politi og militærstyrker. De er da gjerne laget i spesielle flammehemmende materialer, slik at de både skjuler bærerens identitet og gir en viss beskyttelse mot flammer.

### For barn

For barn er plagget gunstig for lek i snøen, og kaldt vær. Plaggene for barn er gjerne tilpasset med ekstra lang hals. Passformen rundt ansiktet er avgjørende for hettens vern mot vind og snø.
|}

Se også
-------

* Hette
* Maske

Referanser
----------

1. ↑  Games, Alex (2007). *Balderdash & piffle : one sandwich short of a dog's dinner*. London: BBC. ISBN 978-1-84607-235-2.
2. ↑  Nøkleby, Berit (1939-) (1989). *Da krigen kom: Norge september 1939-juni 1940*. Oslo: Gyldendal. s. 50. ISBN 8205177481.
3. ↑  Finnene misliker finlandshetter vg.no 01.12.1999

Eksterne lenker
---------------

* (en) Balaclavas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «DigitaltMuseum: Søk: 'finlandshette'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.
Østerbymannen med håret i sveberknute.
**Østerbymannen** (på tysk *Mann von Osterby*, dansk *Østerbymanden*) er et kranium fra et myrlik, funnet litt utenfor landsbyen Osterby (dansk: *Østerby*) i nærheten av Eckernförde i Sydslesvig.

I mai 1948 fant to brødre fra Østerby som gravde torv i en myr like utenfor byen, et avhugget hode 70 cm under myrens overflate. Funnet ble kjent som «Østerbymannen». Kraniet var innsvøpt i rådyrskinn og hadde merker etter et (sannsynligvis) bedøvende slag i hodet. Håret var flettet og samlet i en såkalt sveberknute på siden av hodet (oppkalt etter den vestgermanske folkestammen svebere). Allerede i 98 e.Kr. skrev den romerske historiker Tacitus i sitt etnografiske verk *Germania* at

«*sveberne har den skikk å stryke håret tilbake eller til siden, og binde det opp i en knute. Dermed skiller de seg fra andre germanere, og seg imellom fribårne menn fra treller.*»
Myrlikets dødstidspunkt ble ved hjelp av karbon 14-datering tidfestet til perioden 75-130 e.Kr. Det finnes flere myrlik fra jernalderen som er halshugget og senket i en myr. Østerbymannen er utstilt på arkeologisk museum på Gottorp slott i Schleswig.

Referanse
---------

1. ↑  Mogens Rud (red.): «Sveberknude», *Arkæologisk ABC* (s. 306), Politikens forlag, København 1972

Litteratur
----------

* Wijnand van der Sanden, 1996. *Udødeliggjorte i mosen: historierne om de nordvesteuropæiske moselig* (Batavian Lion Int. Amsterdam) ISBN 90-6707-414-4, s. 33, 84, 92, 146-147, 159.
* Michael Gebühr: *Moorleichen in Schleswig-Holstein*. Verein zur Förderung des Archäologischen Landesmuseums e.V. Schloß Gottorf. Neumünster: Wachholtz, 2002, ISBN 3-529-01870-8
* Karl Schlabow: «Haartracht und Pelzschulterkragen der Moorleiche von Osterby». *Offa* 8 (1949) 3–7
**Roopa Farooki** (født i 1974) er en britisk forfatter av sørasiatisk herkomst, født i Lahore i Pakistan  av en pakistansk far og bangladeshisk mor.

Karriere
--------

Hun studerte filosofi, økonomi og samfunnsvitenskap ved Universitetet i Oxford, og begynte etterpå å jobbe innenfor forretningsfinansiering, og reklame før hun begynte å skrive skjønnlitterært på fulltid. I 2007 debuterte hun som forfatter med romanen *Bitter Sweets*. Den kom ut i Norge samme år under tittelen *Bittersøt*. Boken handler om en familie og strekker seg over tre generasjoner. Hun skrev romanen mens hun var gravid med sitt første barn og renoverte et hus. Boken ble kortlistet for Orange-prisen for nye skribenter det samme året. Hun utga sin andre roman, *Corner Shop*, i 2008 og den tredje romanen året etter: *The Way Things Look To Me*. Hennes fjerde roman, *Half Life*, ble utgitt i 2010 og nominert for en rekke priser. Den femte, *The Flying Man*, kom først i 2012.

Farookis romaner har blitt meget godt mottatt og hun har blitt sammenlignet med andre kvinnelige romanforfattere av ulik etnisitet fra Storbritannia som blant annet Andrea Levy, Zadie Smith, og Monica Ali. I et intervju med *Metro* i 2010 under tittelen «Nationality is Not The Issue» uttalte Farooki at hun var smigret av sammenligningen, men sa at hovedforskjellen mellom dem var at hun hadde gjort en bevisst beslutning om ikke å fokusere på kulturelle motsetninger i sine romaner, og heller skrive om universale emner.

```
Hun har også skrevet om sine erfaringer med hudsykdommer som eksem og behandling for fruktbarhet. Hennes seneste romaner har figurer med aspergers syndrom og bipolar lidelser.
```

Hun bor i sørvestlige Frankrike med sin anglo-irske ektemann, sine to unge sønner og to unge tvillingdøtre, og hvor hun underviser i kreativ skriving. Hun har vært foreleser i masterprogrammet for prosatekster ved Canterbury Christ Church University i England.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Heminsley, Alexandra (25. april 2010): «Half Life, By Roopa Farooki». *The Independent*
2. 1 2  Farooki, Roopa: «About Roopa Farooki UK» Arkivert 22. august 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Roopafarooki.com Arkivert 24. juni 2013 hos Wayback Machine. offisielt nettsted

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Taejo av Goryeo** (hangul: 태조, hanja: 太祖, rr: Taejo, mr: T'aejo, født **Wang Geon** hangul: 왕건, hanja: 王建), født 31. januar 877, død 4. juli 943) var grunnlegger av det koreanske kongedømmet Goryeo.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, general under Gung Ye

Wang Geon var etterkommer etter en handelsfamilie fra Songdo (dagens Kaesong).

Mot slutten av 800-tallet bar det forente Silla i ferd med å gå i oppløsning. Det oppstod en rekke opprørsriker, for eksempel under Gung Ye i nord (kongedømmet Taebong meed hovedstaden *Choryeon*) og Gyeon Whon i sørvest. Til tross for sin ungdom ble Wang Geon høyt skattet av Gung Ye, og tjente ham som general. Men Gung Ye var eksentrisk. Han ville æres som Buddha, og ble med sin fremferd stadig mer isolert fra sine omgivelser.

### Ved makten

Wang Geon kastet Gung Ye og etablerte kongedømmet Goryeo og det nye kongehuset i 918.

Goryeo etablerte en Silla-vennlig og Hubaekje-fiendtlig holdning i perioden senere tre kongedømmer, men i 927, ble Goryeo slått av Hubaekje i dagens Daegu. Wang Geon mistet flere av sine mest lojale støttespillere i slaget. De neste tre årene dominerte Hubaekje de tre kongedømmene, men etter et slag ved Andong i 930 tapte Hubaekje, og dermed mye av sin nyvunnede makt.

Perioden senere tre kongedømmer sluttet ved at Goryeo annekterte Silla i 935 og slo Hubaekje militært i 936. Wang Geon flyttet hovedstaden til hjembyen Gaegyeong og hersket over Koreahalvøya som den første keiser av Goryeo. Wang Geon giftet seg med en datter fra kongefamilien som hadde hersket over Silla, og lot de fleste adelslenn beholde sin jord. Selv om Wang Geon regjerte den forente nasjonen bare sju år før han døde og hans egen sønn overtok makten, ble tronfølgeren ikke utfordret.

Kong Taejos fulle navn posthumt
-------------------------------

* Sinseong-Daewang
* 신성대왕
* 神聖大王
* («Den hellige store konge»)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Grunnlegger** | **Koreansk monark**(Huset Wang)**(918–943)** | Etterfølger:**Hyejong av Goryeo** |

Referanser
----------

1. ↑  Statistical Handbook of Republic of Korea 2002 Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. *Lest 28. mai 2012*
2. ↑  *Encyclopedia of World History*, Vol II, P238 Koryo Dynasty, Edited by Marsha E. Ackermann, Michael J. Schroeder, Janice J. Terry, Jiu-Hwa Lo Upshur, Mark F. Whitters, ISBN 978-0-8160-6386-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Geon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Moreno Valley** er en by i Riverside County i delstaten California i USA. Moreno Valley er en ung by, den begynte å vokse fra 1980-tallet, og videre utover 2000-tallet, og er i dag den nest største byen i Riverside County. I 2010 var det 193 365 innbyggere i byen. Moreno Valley ligger like vest for Riverside.

Historie
--------

Området ble for første gang bosatt for 2300 år siden,og var opprinnelig befolket av det amerikanske urfolket shoshone. Disse bosatte seg i områder ved elver og vannkilder, slik at de kunne skaffe vann. Det er rundt 200 forhistoriske arkeologiske utgravninger i Moreno Valley. De fleste består av gamle møller, som blant annet ble brukt til å male opp chaparralfrø. Bergkunst, som piktogrammer og helleristninger er vanlige i området.

I 1850 ble California innlemmet i USA, og da begynte amerikanere å flytte til området. En rute mellom Tucson i Arizona og San Francisco i California gikk gjennom området, og bønder bosatte seg der. I 1918 anla United States Air Force flystasjonen March Field i Moreno Valley. Flystasjonen ble anlagt når USA ble nødt til utvide sine militære styrker under første verdenskrig.

I løpet av 1980-tallet opplevde byen rask vekst i befolkningen. Befolkningen vokste fra 18 871 innbyggere i 1970 til 49 702 innbyggere i 1980.

Geografi
--------

Moreno Valley ligger i Riverside County i California, omtrent 15 km unna nabobyen og fylkessetet Riverside mot vest, og omtrent 20 km unna San Bernardino i nord. Moreno Valley er en del av storbyområdet Los Angeles (Greater Los Angeles), sammen med andre byer som Los Angeles, Orange, Ontario, Anaheim, Long Beach, Ventura, San Bernardino, Riverside, og en rekke flere byer.

Referanser
----------

1. 1 2  «Moreno Valley city, California». American FactFinder, United States Census Bureau. Arkivert fra originalen 8. januar 2015. Besøkt 27. februar 2018.
2. 1 2  «About Moreno Valley». City of Moreno Valley, California. Besøkt 27. februar 2018.
3. ↑  «March Air Reserve Base». California State Military Museum. Besøkt 27. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Moreno Valley, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Moreno Valley, California – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
Trevifontenen er det mest kjente monumentet i Trevi
**Trevi** er en bydel (*rione*) i Roma. Trevi er en sentral del av byen, mellom jernbanestasjonen og Tiberen.

Opphavet til navnet er usikkert, men det er trolig at det kommer fra latin *trivium* («tre gater»). I oldtidas Roma var det tre gater som leda fram til plassen som lå like ved dagens Piazza Trevi.

Historie
--------

I oldtida var den flate delen nede på Tibers elveslette en travel og sentral del av byen, mens høydene Monte Pincius og Monte Quirinalis var rolige boligområder dominert av store villaer.

Etter Romerrikets fall flytta folk ned fra høydene mot elva, og Pincio og Quirinalhøyden ble liggende nærmest ubebodd inntil renessansen. Allerede omkring 1600 var de lavere delene av Trevi blitt et overbefolka strøk. 

Kvirinalhøyden utvikla seg gradvis til et senter for pavemakten. Under Napoleons styre ble Kvirinalhøyden valgt som senter for keisermakten; ideen levde videre etter Italias samling i 1870. I dag finner en flere departementer og ministerier her.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rione II - Trevi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Trevi (rione di Roma) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Italias flagg Kart og omfattende informasjon
* Italias flagg Interaktivt kart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Sætreelva** er ei lita elv på Hurumlandet i Asker kommune i Akershus, og det fjerde største vassdraget i kommunen. Elva renner fra Nordre Mørkvannet og har utløp i Indre Oslofjord to km lengre øst i sentrum av Sætre. Elvas øverste kilder ligger like nordøst for Stikkvannskollen. Tross sin beskjedne lengde har Sætreelva ifølge NVE et årlig tilsig på like under 11 millioner kubikkmeter vann fra sitt nedbørsfelt midt på halvøya. 

Elva har et betydelig fall over en relativt kort strekning, og ble derfor tidlig tatt i bruk til sagbruksdrift. Fra og med 1500-tallet var det oppgangssager her, og på 1800-tallet dreiv Sætre bruk både sagbruk, kornmølle, stampemølle og kruttmølle med vannkraft fra elva.

Naturverdier
------------

Langs Sætreelva er det en svært variert vegetasjon. Her finnes både bartrær (gran og furu), boreale lauvtrær (bjørk, gråor, osp, selje, hegg, rogn) og edellauvskog (hassel, ask, svartor, sommereik, lind, spisslønn, morell). Av karplanter finnes både nitrogenkrevende arter og mer nøysomme arter. Den sårbare rødlistearten urskogskjuke (sopp) er funnet to steder langs elva. Det er også funnet sjeldne sopparter som hasselkjuke og vortekjuke. Den kritisk trua fiskearten blankål er funnet i elva, og elva er en viktig gytebekk for sjøørret. Elva vurderes derfor som et lokalt til regionalt viktig naturområde.

Økologisk tilstand
------------------

Den økologiske miljøtilstanden i Sætreelva er vurdert som «moderat». Elva har for sure pH-verdier, og for høye målte verdier av sink og sinkforbindelser. Nedstrøms Mørkvannet er vassdraget utsatt for diffus avrenning av overvann fra vei og bebyggelse, samt spillvannslekkasjer fra avløpsnettet. Tap av vegetasjon langs kantsonene i forbindelse med utbygging og hogst bidrar til økt avrenning. Spredning av fremmede arter, særlig parkslirekne og kanadagullris, er et betydelig problem i de nedre delene av vassdraget.

Referanser
----------

1. ↑  Biofokus rapport Sætreelva (bekkekløfter). Felt reg. 24.10.2008.
2. ↑  «VannNett-Portal».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Hurummarka** er et skogs- og utmarksområde på Hurumlandet i Asker kommune i Viken. Hurummarka dekker mye av den sentrale og sørøstre delen av Hurumlandet, og er det største sammenhengende skogsområdet i kommunen. I motsetning til Vestmarka, Vardåsmarka og Kjekstadmarka regnes Hurummarka ikke til Oslomarka.

Åser, vann og elver
-------------------

Hurummarkas og Hurumlandets høyeste punkt er Stikkvannskollen (361 moh), og det meste av marka ligger på rundt 200-300 moh. Sør for Stikkvannskollen ligger Tofteskogen naturreservat, som med 2970 daa er et av de to største naturreservatene i Asker kommune. 

Hurummarka er del av nedbørsfeltet til alle elvene på Hurumlandet. Den nordlige delen av marka ligger til Sætreelva og den nordvestlige til Grytnesbekken. Det meste av den sentrale og sørlige delen av marka ligger til Ekraelva og Tofteelva, mens den vestligste delen av marka ligger til Sageneelva. 

Inne i Hurummarka, i Tofteelvas del, ligger tre større oppdemmede vann: Rødvannet, Langvann og Røskestadvannet. Nordøst for disse, i Ekraelvas del, ligger Aklangen og Husebyvannet. Aklangen (268 moh) er det høyest beliggende vannet i marka, og er ikke regulert. Litt lenger nord, i Sætreelvas del, ligger Stikkvannet (249 moh), som heller ikke er regulert.

Friluftsliv og kulturhistorie
-----------------------------

Hurummarka er mye brukt til tur og friluftsliv. Marka strekker seg fra Sætre i nord til Tofte i sør, og har et sammenhengende nett av turstier og skiløyper. Det ligger en turisthytte i marka, Stikkvannshytta, ved nordenden av Stikkvannet. Det er utfartsparkering på Grytnes, Mørkvann og Semsporten i nord, og ved Røskestadvannet i sør. 

Det gamle veifaret Sandsstien, som i mange hundre år var en viktig forbindelse mellom øst og vest i Hurum, krysser gjennom Hurummarka i nord.

Eksterne lenker
---------------

* Skiforeningens presentasjon av Hurummarka i Markadatabasen
* Kommunens presentasjon av utfartsparkring ved Hurummarka
* Hurum turistforenings side på Facebook
**Spikkestad** er et tettsted og en grunnkrets i bygda Røyken i Asker kommune i Viken fylke, tre kilometer vest for Røyken kirke og det tidligere kommunesenteret Røyken. Stedet har navn etter gården Spikkestad, som ligger 500 meter vest for jernbanestasjonen.

Tettstedet Drammen i blått, med Spikkestad lengst øst
Formelt regnes Spikkestad til tettstedet Drammen, da det i dag er en del av en sammenhengende tettbebyggelse som strekker seg fra Drammen sentrum, mot øst over Lierstranda, langs nordsiden av Drammensfjorden til Lahell og derfra videre nordover til Spikkestad. Området har fra gammelt av nær tilknytning til Bragernes og Drammen, og tilhørte som resten av tidligere Røyken kommune Buskerud amt og fylke. 

Fra 1872 til 1973 gikk Drammenbanen gjennom Spikkestad. Fra 1886 ble Spikkestad fast stoppested, og i 1913 åpnet Spikkestad stasjon. Etter åpningen av Lieråsen tunnel mellom Asker og Lier i 1973 ble Spikkestadlinjen en lokalbane og Spikkestad en endestasjon. 

Togforbindelsen til Drammen og Oslo var viktig for utviklingen av Spikkestad som tettsted på slutten av 1800-tallet, og la grunnlaget for etablering av industri og næringsvirksomhet på stedet. Spikestad teglverk ble etablert på nordsiden av togstasjonen i 1897, og flere etableringer kom i årene som fulgte. Ved åpningen av stasjonsbygget i 1913 var både samfunnshus, bedehus, skole, meieri, butikk og kafe på plass ved stasjonen.

Kartongemballasjefabrikken Elopak, etablert i 1957, ble en hjørnesteinsbedrift på Spikkestad. I norsk meieribransje var det i utgangspunktet stor skepsis til å gå over fra glassflasker til pappkartonger. Men *Asker meieri* la som det første meieriet i Europa om til papirkartonger, slik at Elopak fikk demonstrert fordelene med sine produkter. Elopak er fremdeles en viktig bedrift for lokalsamfunnet. 

Spikkestad kirke- og kultursenter «Teglen», like vest for stasjonen, åpnet i 2018. 

I kjøreavstand ligger Spikkestad 8 km øst for Lierstranda, 12 km øst for Drammen sentrum, 19 km sørvest for Asker sentrum, og 40 km sørvest for Oslo sentrum. Spikkestad ligger ved europavei 134, som går mellom E18 i Lier og E6 i Frogn. Den gamle veien til Spikkestad er Spikkestadveien, som i dag går fra Hurumveien øst for Slemmestadveien via Røyken stasjon og Åsåker.

Referanser
----------

1. ↑  Svendsen, Bernt Bærem (1975). *Vestbygda gjennom tidene og Spikkestad vel gjennom 50 år*. s. 31-37.
2. ↑  «Elopak > About > History». elopak.com. Besøkt 1. februar 2022.

Kilder
------

* Killingstad, A. (1928). *Røyken bygd før og nu*. Røyken.
* Martinsen, Terje (2004). *Røyken : bygda og menneskene*. Røyken.
* Svendsen, Bernt Bærem (1975). *Vestbygda gjennom tidene og Spikkestad vel gjennom 50 år*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spikkestad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Veikrysset
**Haukeli** er et sted vest i Vinje kommune i Vestfold og Telemark fylke og et trafikknutepunkt der Rv9 og E134 møtes. Tidligere også kalt **Haukeligrend**, men i 1999 ble navnet tilbakeført til det opprinnelige Haukeli.

Turisme
-------

Skidestinasjon Haukelifjell ligger i bygda Vågslid 12 kilometer vest for Haukeli. 

Vinje kommune er eier av den store fjelleiendommen Berunuten Vest, som ligger nord for Songavatnet, ca 15 km nord for Haukeli. Denne eiendommen, på ca 90 000 daa, kjøpte Vinje kommune av brukseier Treschow i 1979. Med dette kjøpet ville kommunen åpne en bit av de store fjellviddene for bruk til jakt, fiske og friluftsliv for allmennheten. Disse områdene var, og er, for en stor del privat- og utenbygdseide. Sportsfiske, småviltjakt, friluftsliv, deler av storviltjakten samt de syv hyttene på eiendommen er tilgjengelig for alle.

Næring
------

Områdene rundt Haukeli er utbygd av vannkraft. Utbyggingen startet i 1957 med Haukeli kraftverk og ble sluttført i 1979 da Kjela kraftverk ble satt i drift.

TINE BA har produksjon av chèvre i Haukeli.

Referanser
----------

1. ↑  Haukeli på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Haukeli». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 10. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Mår** (eller **Mårvatn**) er en innsjø i kommunene Tinn i Telemark og Nore og Uvdal i Buskerud. Innsjøen ligger sørøst på Hardangervidda, og er regulert som magasin for Mår kraftverk ved Rjukan. Sjøens naturlige utløp er gjennom Kalhovdfjorden og elva Mår ned til Tinnsjø, og er dermed en del av Skiensvassdraget.

Turisthytta Mårbu og Mårbu Fjellstue ligger ved den nordøstlige enden av Mår.

Regulering
----------

Sjøen ble regulert som magasin for kraftverkene lenger ned i Skiensvassdraget allerede i 1917, og er dermed et av våre eldre magasiner. Fram til 1959 var tillatt reguleringshøyde ca. 8 meter. Senere har man tillatt ytterligere senking av laveste regulerte vannstand (LRV), slik at total reguleringshøyde nå er 21,28 meter. Stegaros kraftverk, som utnytter fallet fra Mår til Kalhovdmagasinet og er bygget i tilknytning til den eksisterende tappetunnelen, ble satt i drift i 2002.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. april 2014
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. april 2015
3. ↑  Reidar Borgstrøm: Mårvatn. Rapport om fiskeribiologiske undersøkelser i august 1969. Lab. ferskvannsøkologi og innlandsfiske, Universitetet i Oslo, 1969

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Gautefall Turisthotell  
 Foto: Vidar Metveit 
Gautefall fjellkirke  
 Foto: Jan-Tore Egge 
Fjelltun Ungdomssenter og Leirskole ligger på Lia nær Gautefall.
**Gautefall** (egentlig **Gautefallheia**) er et område vest i Drangedal kommune i Telemark. Området ligger mellom 500 og 700 moh, og består stort sett av heier, fjell og lyngområder. Gautefallheia er Drangedals største utfartsområde, strekker seg inn i nabokommunen Nissedal, og er et populært hytteområde.

Gautefall Turisthotell og Gautefall fjellkirke ligger her. Det gjør også *Fjelltun Ungdomssenter og Leirskole*, som også drar nytte av naturen i området, sommer som vinter.

Etymologi
---------

Navnet er sammensatt av elvenavnet *Gaute* og verbet å *falle*. *Gaute*, fra norrønt *gydr*, betyr «elven som flommer over sine bredder», eller en flombekk. Til sammenligning, den svenske Göta älv og tyske *Giessbach*.

Alpinsenter
-----------

Gautefall alpinsenter ligger ved Gautefall Turisthotell og ble åpnet for bruk i 1976. Det er et av Telemarks største skisenter med mer enn 85 000 unike skidager i sesongen 2009. Alpinanlegget har 16 nedfarter for slalåm og utfor. Det er én 6-seters stolheis, tre skitrekk og to rullebånd (2020).

Gautefall biathlon
------------------

Gautefall biathlon er en skiskytterarena som ble åpnet august 2009. Anlegget oppfyller alle internasjonale krav og standarder for skiskyting, og det er blitt avholdt en rekke regionale og nasjonale mesterskap på arenaen, både sommer og vinter .

Anlegget er til helårs bruk, med en 4,2 km. asfaltert lyssatt løypetrasé og 31 elektroniske skiver. Høydeforskjellen i løypa er 70 meter.

Referanser
----------

1. ↑  gautefall.org: *Leirskole på Fjelltun ved Gautefall* Arkivert 28. mai 2012 hos Wayback Machine. hentet 6. desember 2012
2. ↑  «Visit Drangedal, Gautefall biathlon».

Eksterne lenker
---------------

* Destinasjon Gautefall

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Dante Guimarães Santos do Amaral** kjent som **Dante** (født 30. september 1980 i Itumbiara) er en brasiliansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney, 2004 i Athen, 2008 i Beijing og 2012 i London.

Dante ble olympisk mester i volleyball i OL 2004 i Athen. Han var med på det brasilianske laget som vant volleyballturneringen. Brasil vant kvartfinalen med 3-0 over Polen, i semifinalen beseiret de USA med 3-0 og Brasil vant finalen over Italia med 3-1. 

Dante vant en olympisk sølvmedalje i volleyball i OL 2008 i Beijing. De brasilianske herrelandslaget kom på andreplass i turneringen bak USA. De vant kvartfinalen med 3-0 over Kina, semifinalen med 3-1 over Italia, men tapte finalen med 1-3 til USA.

Fire år senere, i OL 2012 i London vant han en ny olympisk sølvmedalje i volleyball. Brasil vant kvartfinalen med 3-0 over Argentina, og i semifinalen vant de med 3-0 over Italia. Finalen mot Russland endte med tap for Brasil 2-3.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen – **Gull** i volleyball, menn Brasils flagg Brasil
* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing – Sølv i volleyball, menn Brasils flagg Brasil
* Sølv 2012 Storbritannias flagg London – Sølv i volleyball, menn Brasils flagg Brasil

Referanser
----------

1. ↑   www.lance.com.br[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dante Amaral – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Dante Amaral – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Dante Amaral – Olympedia Rediger på Wikidata

* (pt) Dante Amaral – Brasils olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Dante Amaral – European Volleyball Confederation Rediger på Wikidata

* (en) Dante Amaral – World of Volley Rediger på Wikidata

* (it) Dante Amaral – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
**Harald Agdekonge** var en legendarisk småkonge i Agder og Sør-Rogaland. Han var far av Vikar Haraldsson som ifølge *Gautreks saga* grunnla et maktsenter på sørvestlandet i Norge.

Harald ble drept av Hertjov av Hordaland da hans kongsgård ble herjet, og Hertjov tok hans sønn og stesønn som gisler og tok makten på Agder. 

Harald Agdekonge nevnes hovedsakelig i *Gautreks saga* som far til Vikar, og gjennom Vikar blir helten Starkad introdusert. Starkad var fostersønn av Harald. Senere kom Vikar og Starkad tilbake og hevnet Harald.

I *Halvs saga og halvsrekkene* og *Hvordan Norge ble bygd* blir Vikars far kalt for «Alrek Hordakonge». *Landnåmaboka* nevner «Harald Agdekonge» som Vikars far. Også kvadet «Vikarsbolk» i *Gautreks saga* lar Vikar være en sønn av Harald Agdekonge. Historikeren Peter Andreas Munch i første bind av *Det norsk folks liv og historie* (1852–1859) vurderer det som mest trolig at Vikar er sønn av Harald. Han betviler eksistensen til «Alrek Hordekonge». *Halvs saga*, som Munch ellers betrakter som troverdig, konsentrerer seg om Halvs ætt og nevner bare Vikar i forbifarten. Munch tillegger «Vikarsbolken» som lagt i munnen på Starkad og *Landnåmabok* større sannhetsverdi.

Referanser
----------

1. ↑  Prosjekt Runeberg: Skannet utgave av *Det norsk folks liv og historie* (ufullstendig)
2. ↑  Portal Avaldsnes: Kong Halv - den høge alven[*død lenke*], fotnote 5

Portal: Litteratur
**Olav Holt** (født 7. januar 1935 i Hedrum i Vestfold, død 7. februar 2021 i Tønsberg) var en norsk fysiker og professor. 
Holt var spesialist på den øvre atmosfæres fysikk og radiobølgenes utbredelse i ionosfæren.

Holt tok examen artium i Larvik. Han avla cand. real.-eksamen ved UiO i 1960 og ble dr. philos. i fysikk i 1963. I tiden 1968-1973 var Holt bestyrer av Nordlysobservatoriet i Tromsø og ble utnevnt til professor i fysikk ved det nyopprettede Universitetet i Tromsø (UiT) i 1973. Han var dermed den første som tiltrådte et professorat ved UiT og ble også utnevnt til universitetets andre, og første valgte, rektor (1973–1977). I 1985 ble han direktør for universitetets forskningsstiftelse. Han var også engasjert i oppbyggingen av Tromsø Telemetristasjon.

Han ble utnevnt til ridder 1. klasse av St. Olavs Orden i 2003. Han ble i 2018 utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.

Olav Holt er far til forfatter Anne Holt og kardiolog Even Holt.

Referanser
----------

1. ↑  *Anne Holt mistet faren: - Universets flotteste far* - VG, 8. februar 2021
2. ↑  Asgeir Brekke og Anne Husebekk: *Olav Holt* - Minneord i Aftenposten 19. februar 2021
3. ↑  «Utnevner fire nye æresdoktorer | UiT». *uit.no*. Besøkt 10. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Olav Holt- Store norske leksikon

Litteratur
----------

* (no) Publikasjoner av Olav Holt i BIBSYS

| * v
* d
* r
Rektorer ved Universitetet i Tromsø |
| --- |
| Olav Holt (1973–1977) **·** Yngvar Løchen (1977–1981) **·** Helge Stalsberg (1981–1985) **·** Narve Bjørgo (1985–1989) **·** Ole Danbolt Mjøs (1989–1995) **·** Tove Bull (1996–2001) **·** Jarle Aarbakke  (2001–2013) **·** Anne Husebekk (2013–2021)  **·** Dag Rune Olsen (2021–) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Fannestrandsalleen langs Fannefjorden inn til Molde ble kalt *Fannestrandschausseen*. Bildet fra 1880-tallet.
«En del av chausseen mellom Rådvadport og Eremitagesletten i Jægersborg Dyrehave» nord for København  Foto: Bob Collowân 2012 
**Chaussé** eller **chausse** ble tidligere brukt som betegnelse på en bred landevei med solid, forholdsvis fast og støvfritt dekke og med grøfter på sidene. Chausseer var hovedlandeveier med befestelse eller fundament, såkalt chaussering, av grus- eller skjærvemakadamisering, eller med chaussé-brolegning av 8-10 cm firkantet stein.

Etymologi og historikk
----------------------

Ordet kommer fra fransk *chaussée* og uttales *sjåsé*. Ordet er avledet fra *chaux* eller latin *calx*, «kalk», og betyr egentlig «brolagt (eller fylt) med kalkstein». Chausse har samme opphav som det engelske *causeway*, en opphøyd, ofte brolagt gangsti eller vei over for eksempel våte områder. *Chaussée* kan på fransk bety både «dam», «demning», «oppbygd vei» (særlig over myrlende), «kjørebane» og «langstrakt undervannskjær». Ordet inngår også i en lang rekke veinavn.

Ordet chausse brukes i Norge blant annet i gate- og veinavn som Ullernchausseen og Ljabruchausséen i Oslo og i stien *Berges chaussé* opp til Skagastølstindene i Jotunheimen.

Chausseer ble opprinnelig bygd av romerne i Gallia som steinbelagte diker og veifyllinger over våtmarker. Chaussé-betegnelsen ble vanlig fra rundt 1750 i Frankrike, et land som da var ledende innen veibygging i Europa. Mosseveien ut av Oslo ble påbegynt tidlig i Chausse-perioden.

Veiarbeid med veivals på «chausséene» ved Bromberg (Bydgoszcz) nord i Polen som ble «frigjort» av tyske soldater under andre verdenskrig høsten 1939.  Foto: Deutsches Bundesarchiv

Referanser
----------

1. ↑  Kåre Magne Holsbøvåg, Stadnamn i Molde, Romsdal Sogelag, side 53, 2010.

Se også
-------

* Vei
* Makadamisering
* Brolegning

Eksterne lenker
---------------

* Oppslagsordet «Chausse» i *Salmonsens koversationsleksikon* fra 1915-1930 (på dansk)
* Oppslagsordet «Chaussé» i *Nordisk famlijebok* fra 1906 (på svensk)
* Oppslagsordet «Chaussé» i *Ordbog over det danske sprog 1700-1950* (på dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |