recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aage Thor Falkanger** (født 18. februar 1965 i Oslo) er en norsk høyesterettsdommer. Han var tidligere Stortingets ombudsmann for forvaltningen.

Han tok juridisk embetseksamen i 1991, og arbeidet deretter som advokatfullmektig hos Regjeringsadvokaten fra 1991 til 1992. Fra 1992 til 1994 var han dommerfullmektig i Nord-Troms herredsrett. Han var stipendiat ved Juridisk fakultet ved Universitetet i Tromsø fra 1995 til 1999 og ble doctor juris i 1999 på avhandlingen *God tro*. 

Han var lagdommer i Hålogaland lagmannsrett fra 1999 til 2007 og professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Tromsø fra 2007 til 2010. Han var konstituert dommer i Høyesterett i periodene april–juli 2007 og februar–juli 2009. Han var *visiting fellow* ved Cambridge University, Lauterpacht Centre of International Law, fra høsten 2007 til våren 2008.

Falkanger ble utnevnt til dommer i Norges Høyesterett 12. februar 2010 og tiltrådte embetet 1. mai 2010. I februar 2014 ble han utnevnt til Stortingets ombudsmann for forvaltningen (i dagligtale kalles embetet «sivilombudsmannen»), og tiltrådte dette embetet 16. juni 2014. Han fratrådte embetet som sivilombudsmann 31. desember 2019 og er fra 1. januar 2020 igjen dommer i Høyesterett.

Familie
-------

Aage Thor Falkanger er sønn av jusprofessor Thor Falkanger og sønnesønn av sorenskriver Aage Thor Falkanger d.e.

Referanser
----------

1. 1 2   www.domstol.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Aage Thor Falkanger». *Norges Høyesterett* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2021.
3. ↑  «Offisielt frå statsrådet 12. februar 2010». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Statsministerens kontor. 12. februar 2010. Besøkt 5. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Aage Thor Falkanger i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Aage Thor Falkanger i BIBSYS


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arne Fliflet** | **Sivilombudsmann**(2014–2019) | Etterfølger:**Hanne Harlem** |

| * v
* d
* r
Norges Høyesterett |
| --- |
| 
* Høyesterettsjustitiarius
* Høyesteretts ankeutvalg
* Høyesteretts hus

 |
|  | 
* Øie (justitiarius)
* Indreberg
* Webster
* Matheson
* Falkanger
* Normann
* Noer
* Bull
* Kallerud
* Bergsjø
* Ringnes
* Arntzen
* Falch
* Bergh
* Berglund
* Høgetveit Berg
* Thyness
* Steinsvik
* Sæther

 | Norges flagg |
| 
* Liste over Norges høyesterettsdommere

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** CRIStin
 |
**Knut Olai Østbye** (1921–2011) var en norsk offiser som hadde en rekke lederfunksjoner innen det norske landforsvar. Han kjempet mot det tyske angrepet på Norge i 1940 og ble senere med i motstandsbevegelsen.

Østby gikk befalsskolen i 1939/40 og deltok aktivt i krigshandlinger i april 1940 da Tyskland angrep Norge. Under krigen ble han troppssjef, senere gruppesjef i Milorg. I 1945 begynte han på svensk befalskole og året etter startet han på Krigsskolen hvor han avla eksamen i 1948. Han ble kaptein i 1952 og var kompanisjef i Tysklandsbrigaden. Like etter det fulgte Hærens stabsskole og tjeneste som stabsoffiser i infanteriet. I 1957/58 virket han som offiser i Hærens stab og ble samtidig utnevnt til major. Noen år etter det hadde han i fire år stillingen som kontorsjef ved Heimevernsstaben og gjennomgikk i denne tiden (1969–1970) NATO Defence College. Han ble Oberst i 1972 og noe senere generalmajor. Han var i perioden 1972–1976 sjef for Sør-Hålogaland landforsvar. I 1977 ble han utnevnt til generalinspektør for Heimevernet.

Østby ble tildelt Deltagermedaljen med rosett og har fått flere utenlandske utmerkelser.

Han var gift med Astrid Plaaterud (f. 1921, d. 2003) og hadde tre barn, blant dem skuespilleren Marit Østbye. Han var bosatt på Lysaker i Bærum.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 11. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Aftenposten morgen - Påskens navn (14.4.1981, s.7)
3. ↑  Aftenposten (23.7.1977, s.5)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Casa Murilo** er et norsk band fra Oslo som spiller rock. Bandet ble stiftet av britene Chris Winfield og Dan Hesketh og nordmannen Fredrik Baden i Oslo i 2009. Bandet har gitt ut to studioalbum.

Historie
--------

Dan Hesketh flyttet til Brasil for å jobbe i et firma som hjalp brasilianske studenter med å få studieplass i Storbritannia. Her traff han Chris Winfield, som var en venn av Ross Holmes, sjefen for firmaet Hesketh jobbet i. Etter å ha bodd sammen i Brasil i noen år traff de to guttene hver sin norske jente i 2008, og flyttet til Oslo med dem. I et intervju med Popsalongen i NRK P3 16. november 2010 forteller Hesketh at de kom til Norge på høsten, og ble slått av det kalde været og mørket «we pulled through by writing songs». På våren 2009 fikk de overtalt produsent og trommis Fredrik Baden til å bli med i bandet, og etterhvert også Rudi Leo Johan Johansen (gitar), Håkon Møller (tangenter) og Sturla Hinze (bass).

Etter å ha blitt populære på NRK Urørt, ble bandet spilt av popsalongen på P3. De ble invitert til å spille på Norwegian Wood og Øyafestivalen, og også bransjefestivalen By:Larm i Oslo. Singelen *Drunken Promises* ble listet på P3, og etter å ha spilt store og små konserter gikk de høsten 2010 i studio for å spille inn debutalbumet sitt, *Lifting Ships*. Lifting Ships handler om bandets opprinnelse, og Hesketh og Winfields tur til, og møte med Norge.

### Navn

Opprinnelig ville de to britene kalle bandet for *The Norwegian Girls*, fordi det var norske jenter som hadde fått dem til Norge i første omgang. Navnet ble imidlertid slaktet av kjærestene til Hesketh og Winfield, og de skiftet til Casa Murilo. Murilo var en mann de bodde med i Brasil, og bandet er oppkalt etter huset hans (Casa Murilo betyr omtrent «Murilos hus»).

Medlemmer
---------

* Dan Hesketh, *vokal, gitar*
* Chris Winfield, *vokal, gitar*
* Fredrik Baden, *trommer*
* Rudi Leo Johan Johansen, *el-gitar*
* Håkon Møller, *tangenter*
* Sturla Tesdal Hinze, *bass*

Diskografi
----------

* Lifting Ships (2011), *Spoon Train*
* The Rise And Fall (2012)
* Ignition (26.september 2014)
* Summer 1998 (2020)

Referanser
----------

1. ↑  Intervju med Casa Murilo på Popsalongen, 16. november 2010[*død lenke*]
2. ↑  Biografi på Casa Murilos eget nettsted[*død lenke*]
3. ↑  Biografi på NRK Urørt

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Bandets side på NRK Urørt
* Artikkel om opptreden i Popsalongen
* Bandets side på MySpace
* *Norwegian rock-band to headline Wireless Sessions* Arkivert 8. januar 2014 hos Wayback Machine. norway: the official site in bangladesh
**Libido** var et norsk rockeband fra Bergen startet i 1995. 

Bandet bestod av vokalist og gitarist Even Johansen, bassist Cato Eikeland og trommeslager Jørgen Landhaug, alle etablerte musikere fra blant annet Chocolate Overdose. Bandet fikk kontrakt med britiske Fire Records og flyttet til London for å spille inn sitt første album. I løpet av 1997 ga de ut de tre singlene «Blow», «Supersonic Daydream» og «Overthrown». I februar 1998 kom debutalbumet *Killing Some Dead Time* som ble godt mottatt i britisk presse. 
Bandet ble etterhvert uenige med plateselskapet og vokalist Johansen flyttet 1999 til Skottland. Bandet begynte likevel på innspilling av sitt andre album, som aldri ble utgitt, og ble dessuten plukket ut til å være med på Zoom-turneen i 2001 i Norge, England og Skottland sammen med vinnerne av Zoom 2000.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Knut Monrad** (født 14. mars 1913 i Vestre Aker, død 23. juni 1987 i Bærum) var en norsk maler. Han er blitt beskrevet som en naturlyriker, en som tolket sin opplevelse av naturen med raske, brede penselstrøk. Ved siden av sin virksomhet som maler, arbeidet Monrad som oversetter av engelsk og svensk skjønnlitteratur.

Monrad utdannet seg ved Statens håndverks- og kunstindustriskole under Karl Høgberg (1946) og ved Statens kunstakademi under Jean Heiberg (1946-1948). Under krigen studerte han ved Bjarne Engebrets malerskole. Han begynte sin kunstneriske bane forholdsvis sent og hele tiden holdt han fast ved et lavmælt naturalistisk uttrykk. Storlinjete landskap med et vidt utsyn over mark eller hav var hans hovedmotiv. Ofte anvendte han en begrenset fargeskala i en grå- eller blåstemt koloritt ispedd grønne og blågrå sjatteringer. Han hadde 42 separatstillinger i perioden 1952-1980. Av kollektivutstillinger deltok han åtte ganger ved Høstutstillingen i perioden 1947-1972, to ganger ved Sørlandsutstillingen (1972 og 1978) og en gang ved Østlandsutstillingen (1979). Han deltok også ved Unge Kunstneres Samfunds jubileumsutstilling (1957).

Monrad var en del av en kunstnerkoloni som oppstod i etterkrigsårene på Flosta i Arendal kommune. Sammen med blant andre Ellen Iden, Kjerstin Øvrelid, Ivar Jerven, Finn Strømsted, Bodil Cappelen, Finn Henrik Bodvin og Liv Nergaard dannet de kunstmiljø hvor de hentet inspirasjon fra natur og skjærgård. Mange av Knut Monrads motiver er lett abstraherte naturinntrykk fra Flosta, Tromøy og Ytre Møkkalasset fyr.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00321904[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Knut\_Monrad, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 5c67b932-c096-4562-bfb7-804a29360d3e, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Norsk kunstnerleksikon* I-IV (1982-1986)  (besøkt 1. juli 2015)
5. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, s. 211, *Aschehoug forlag* (1991)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**SFI Metallproduksjon** (også **SFI Metal Production**) er et senter for forskningsdrevet innovasjon (SFI) ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Senteret «skal sørge for at norsk metallurgisk industri viderefører sin posisjon som verdensledende innen energieffektiv, miljøvennlig og konkurransedyktig produksjon av materiale».

Vertsinstitusjonen NTNU samarbeider med forskningspartnerne SINTEF og Norwegian Research Centre (NORCE). Bedriftspartnerne omfatter ni store bedrifter.

SFI Metallproduksjon ble etablert i 2015 og ledes av senior forretningsutvikler Aud Nina Wærnes, SINTEF. Prosjektperioden utløper i 2023.

Referanser
----------

1. ↑  «SFI Metal Production». *Elkem.com* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 15. september 2021. Besøkt 15. september 2021.
2. ↑  «Partners - Metal Production - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 15. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* «SFI Metallproduksjon». *SINTEF* **(norsk)**. Besøkt 15. september 2021.  *SINTEFs nettsted for senteret*
* «Metal Production - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 15. september 2021.  *NTNUs nettsted for senteret*
*Casa de la Vall* i 2013
**Casa de la Vall** (norsk: *Dalens hus*) er en gammel bygning i Andorra la Vella, hovedstaden i Andorra. Bygningen er fra 1580. Den har vært sete for landets myndigheter og har huset parlamentet, *Consell General*.

Huset ble reist i 1580 som bolig med tårnforsvar for Busquets-familien. Det er bygget i stein. Hovedbygningen har tre etasjer. I 1702 ble bygningen kjøpt av *Consell de la Terra*, den representative forsamlingen som var forløperen for dagens andorranske nasjonalforsamling. Bygningen har vært benyttet som rettslokale og møtested for landets myndigheter. Huset har også et kapell viet til Sankt Ermengol, arkiv og representasjonsrom. Tidligere holdt *Museu Postal d'Andorra* til i bygningen.

Andorras parlament, *Consell General*, har møttes i *Casa de la Vall*. I 2011 ble en ny og moderne parlamentsbygning tatt i bruk.

Referanser
----------

1. ↑  «Casa de la Vall (Parliament building)», Andorra Tourism.
2. ↑  «Visita virtual a la Casa de la Vall» Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine. Consell General.
3. ↑  «Casa de la Vall» Arkivert 9. januar 2014 hos Wayback Machine. Comú d'Andorra la Vella.
4. ↑  «Casa de la Vall» Arkivert 9. januar 2014 hos Wayback Machine. Ministeri de Cultura.

Eksterne lenker
---------------

* Virtuelt besøk, fra Andorras nasjonalforsamling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Ferdinand Kiefler** (født 4. august 1913 i Wien, død 13. januar 1945 i Liblar ved Köln) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Kiefler vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Kiefler spilte fire kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferdinand Kiefler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ferdinand Kiefler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ferdinand Kiefler – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Knut Iversen Mørkved** (født 5. juli 1879 på Høylandet i Nord-Trøndelag, død 17. oktober 1950 på Høylandet) var en norsk gårdbruker som var ordfører på Høylandet fra 1933 til 1934 og fra 1941 til 1945.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Knut Mørkved var sønn av gårdbruker Iver Knutsen Mørkved og hustru Marie Andersdatter (pikenavn: Hammer) på Mørkved på Høylandet. 

### Gårdbruker, politiker

Han var gårdbruker på Mørkved fra 1911 til 1941. Til gården hørte store skogeiendommer. Han var ordfører i representantskapet i AS Namdalsbruket, som drev sagbruk i Namsos, og styreformann i Høylandet privatbank. Han interesserte seg også for husdyravl, og bygde en verdifull besetning av rødt trønderfe. Som ung var han også en ivrig skytter og laksefisker, og ofte brukt som los og tolk for engelske laksefiskere som kom til Namsen.

Mørkved var medlem av Høylandet herredsstyre, opprinnelig som venstremann. Han stilte på Bondepartiets liste ved flere stortingsvalg i Nord-Trøndelag fra og med 1921. Han var varaordfører på Høylandet mens Anders og Martin Mørkved var ordførere, og rykket opp til ordfører ved Anders' død og for resten av valgperioden. Anders O. Flått ble valgt til ny varaordfører. Fra 1941 til 1945 var Mørkved oppnevnt som ordfører av okkupasjonsstyret, og stod som medlem av NS.

Under landssvikeroppgjøret i 1946 ble han dømt til ett års fengsel og bot på 100 kr. Dommen kom mye på bakgrunn av at han hadde overført penger til Frontkjemperkontoret. Saken foregikk i Namdal herredsrett.

### Ekteskap, barn

Knut Mørkved giftet seg i 1904 med Anne Kristensdatter Brøndbo (Brembu). De fikk fire barn. Deres datter Marie (Baja) giftet seg med fylkesskogmester Karl Lorentsen Mørkved, sønn av ordfører Lorents Mørkved på nabogården med samme navn, og søster av ordførerne Anders og Martin Mørkved. Karl og Maries sønn, Knut og Annes dattersønn, Knut Mørkved ble diplomat.

Referanser
----------

1. 1 2  Aavatsmark, Ivar (2000). *Aavatsmark. Gårds- og slektshistorie*. Bergen. s. 74 og 127. ISBN 978-82-995701-0-7.
2. 1 2  Skarland, Ola (1972). *Bygdebok for Høylandet*. 1. Namsos. s. 345 og 467–469.
3. 1 2  *Adresseavisen*: 5. 20. oktober 1950.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  *Adresseavisen*: 2. 1. april 1931.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  *Trondhjems Adresseavis*: 2. 26. mars 1925.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  *Indtrøndelagen*: 2. 28. august 1918.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  *Namdal Arbeiderblad*: 3. 11. juli 1946.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
8. ↑  «Nidaros 1946.07.12». Norge;Trøndelag;;Trondheim;;;;. s. 1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Døpefonten i Simris kirke, som under oppføringen av den nye kirke ble vist på Verdensutstillingen i Paris i 1867, og der fikk en medalje som velbevaret kunstværk fra middelalderen.
**Trydemesteren** var en anonym kunstner som har vært virksom i Skåne og muligvis på Gotland i perioden 1150-85. Kunstneren har navnet etter Tryde kirke. 

Trydemesteren har muligvis rot i det sene domkirkebyggeri i Lund, hvor en italo-bysantinsk stil var dominerende. Hans hovedverk i Skåne er døpefonten i Tryde kirke. Skulpturfragmenter fra Trydes opprinnelige kirke, kunne tyde på at døpefontens mester også har stått for selve kirkebyggeriet. Fragmentene kan i dag ses på museer i Lund og Stockholm. 

Trydemesteren tillegges også døpefontene i Löderup, Östra Hoby, Östra Nöbbelöv, Simris og Valleberga. 

Det vites ikke om Trydemesteren er identisk med *Magister Majestatis*, som er kjent for sine gotlandske døpefonter med gjennomgående Majestas Domini motiv.

Eksterne lenker
---------------

* Tryde kirke på kirkehistorie.dk[*død lenke*]
PU-sikte sett ovenfra.
PU-retikkelet med "tysk stil"
Ungarsk M/52-rifle med PU 3.5× sikte.
**PU-kikkerten** (ПУ, прицел укороченный, "kort sikte sammenlignet med PE/PEM-kikkertsiktet) er et sovjetisk kikkertsikte som ble brukt på Mosin–Nagant og SVT-40.[1] Siktet har fast 3.5 gangers forstørrelse. Siktet har ratt for høyde- og sidejustering, og høydejusteringen skal kunne gå ut til 1300 meter.

Det har blitt hevdet av russerne prøvde å utvikle en versjon med 6 gangers forstørrelse, men dette har blitt. Det finnes imidlertid en objektivlinse på markedet kjent som "PUM" (*PU Magnifier*) som øker forstørrelsen til 6.5 ganger.

Tekniske spesifikasjoner
------------------------

* Forstørrelse: 3.5×
* Ojektivdiameter: 21 mm
* Synsfelt: 4.5°
* Utgangspupill: 6 mm
* Øyeavstand: 72 mm
* Optisk oppløsning: 17 SOA
* Vekt: 270 g
* Lengde: 169 mm

Andre kikkertsikter fra samme tidsperiode
-----------------------------------------

* ZF39, tysk sikte
* ZF41, tysk sikte med 1.5 ganger forstørrelse
* ZF4, tysk sikte med 4 ganger forstørrelse[2]
* M81, M82 og M84, amerikanske sikter brukt på Garand (M1D, M1C) og 1903A4[3]

Referanser
----------

1. ↑  PU Replicas: Re-inventing the Iconic Russian Riflescope | The Blog of the GritrSports Store
2. ↑  ZF4 - Claus Espeholt's G43 - MP44 collectors Service
3. ↑  Fulton Armory FAQ: On the M1D and M84

Eksterne lenker
---------------

* Kort oversikt
**«Try to Remember»** er en amerikansk sang fra musikalen *The Fantasticks* (1960) med melodi av Harvey Schmidt og tekst av Tom Jones, som opprinnelig ble fremført av Jerry Orbach i den originale Off-Broadway-produksjonen.

Det er den første sangen som blir fremført i musikalen for å få publikum til å forestille seg hva det sparsomme settet antyder. Teksten rimer berømmelig «remember» med «September», «so tender» og «December».

I 1975 fikk Gladys Knight & the Pips en enorm internasjonal slager med deres versjon av «Try to Remember», hvor den inngikk i en medley med en coverversjon av Barbra Streisands «The Way We Were». I Knights versjon resiterer hun en del av teksten til «Try to Remember» før hun begynner å synge «The Way We Were».

Den greske sangeren Nana Mouskouri har spilt inn sangen på plate på tre språk: tysk, fransk og italiensk.

The Kingston Trios versjon ble anvendt i soundtracket til spillefilmen *The Man Who Fell to Earth*. Sangen har dessuten blitt anvendt i videospillet *Chrono Trigger* og i Hongkong-spillefilmen *City of Glass* (*Boli zhi cheng*).

Norsk versjon
-------------

Bjørn Endreson har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Gyldne september». Sangen ble spilt inn av Svenn Linn på singlen Nor-Disc NOR 104 i 1965.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ed Ames | USAs flagg Billboard Hot 100-singlelisten | # 73 |  | 1965 |
| The Brothers Four | USAs flagg Billboard Hot 100-singlelisten | # 91 |  | 1965 |
| Gladys Knight & The Pips | USAs flagg Billboard R&B Singles-listen | # 6 |  | 1975 |

Referanser
----------

1. ↑  Internet Movie Database – The Man Who Fell to Earth (1976) – Soundtracks
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  allmusic ((( Ed Ames > Charts& Awards > Billboard Singles )))
4. ↑  allmusic ((( The Brothers Four > Charts & Awards > Billboard Singles )))
5. ↑  allmusic ((( Gladys Knight > Charts & Awards > Billboard Singles )))
Bjørnestad i samtale med visegeneraldirektør Gert-Jan Koopman i Europakommisjonens generaldirektorat for konkurranse Foto: Stian Mathisen 
**Paal Andre Bjørnestad** (født 17. april 1968 i Bergen) er en norsk diplomat og politiker (FrP). Han var fra oktober 2013 til desember 2016 statssekretær i Finansdepartementet for Siv Jensen i Erna Solbergs regjering.

Bjørnestad er utdannet cand.oecon. fra Universitetet i Oslo (1998) og tok deretter Master of International Affairs ved Columbia University. Han tok Utenriksdepartementets aspirantkurs i 2000–2001. Han var deretter ambassadesekretær ved de norske ambassadene i Brussel, Pretoria og Riyadh.

Bjørnestad satt i formannskapet i Bergen 1987–1991. Han var politisk nestformann i FpU 1987–1989, og satt i FrPs sentralstyre fra 1992 til 1993. Han var også vararepresentant på Stortinget for Hordaland i perioden 1989–1993, og møtte tilsammen 264 dager. Bjørnestad forlot partiet i etterkant av «Dolkesjø»-landsmøtet i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  77-åring blir statssekretær VG. Hentet 16. oktober 2013
2. ↑  «Endring blant statssekretærane». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Statsministerens kontor. 16. desember 2016. Besøkt 17. desember 2016.

Kilder
------

* «Bjørnestad, Paal A.». stortinget.no. Besøkt 10. oktober 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Paal Bjørnestad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Paal Bjørnestad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Stortinget
 |
**Trygg Willy Buer** (født 25. november 1932, død 22. mars 2023 i Nittedal) var en norsk lokalpolitiker (Høyre) og organisasjonsmann. Han var ordfører i Nittedal fra 1995 til 1999. 

Buer arbeidet i Entreprenørenes Landsforening (senere Entreprenørforeningen Bygg og Anlegg EBA) i stillinger som opplæringsleder og avdelingssjef. Han var i 1984–1989 leder i Utvalg for teknikeryrker, tekniske fag og mellomlederutdanning, og varamedlem i Rådet for fagopplæring i arbeidslivet. Han ledet det offentlige utvalget som laget utredningen *Mellom barken og veden*, NOU 2000-5, om fagskoleutdanninger.

Han var leder av Gjelleråsen Idrettsforening på slutten av 1970-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Høidalen, Sigbjørn (24. mars 2023). «(+) Trygg Willy Buer (90) er død». *Varingen* **(norsk)**. Besøkt 28. mars 2023.
2. ↑  NSD Forvaltningsdatabasen[*død lenke*]
3. ↑  NOU 2000 nr 5

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tor Rønning** | **Nittedals ordfører**(1995–1999) | Etterfølger:**Tom Christophersen** |
**Sunnanå Sportklubb** er en svensk sportklubb fra Sunnanå i Skellefteå. Laget er mest kjent for sitt kvinnelige fotballag, som spiller i Damallsvenskan.

Historie
--------

Klubben ble stiftet i 1939, men det var først i 1965 at klubben markerte seg, da med spill på det nest høyeste nivået. Deretter, i 1974, ble kvinnelaget i fotball dannet. Laget ble hurtig en suksess, og de vant fellesserien allerede seks år etter, i 1980. I 1982 gjentok de bedriften, og året etter vant de cupfinalen. Sunnanå har siden (per februar 2010) aldri helt greid å oppnå tilsvarende resultater siden.

  

### Damallsvenskan

Imidlertid var de nære i 1986, da laget kom til finalen i cupen igjen, men tapte 0-1 for Öxabäck IF. Sunnanå kvalifiserte seg året etter til første sesong av Damallsvenskan, men rykket rett ned. Laget gjorde imidlertid et sterkt comeback i 1990-sesongen, der de tok en fjerdeplass. Det holdt til sluttspill, men Sunnanå fikk store problemer mot Öxabäck igjen, og tapte semifinalen. De tre påfølgende sesongene ble en skuffelse for laget, som ble redusert til litt under midten av tabellen. Imidlertid forandret dette seg noe, sammenfallende med at klubben fikk frem sin muligens største stjerne, Hanna Ljungberg. Det gikk stadig oppover med laget fram til 1997-sesongen, der laget var tilbake på fjerdeplass og cupfinale, som de taper 1-2 mot Malmö FF. Imidlertid ble lagets hittil udiskutable dominans som Nord-Sveriges beste lag utfordret av Umeå IK. Umeå satset sterkt, og fikk med seg Ljungberg over. 

Forskjellen ble markant. Den første sesongen uten Ljungberg endte laget på en respektabel femteplass, plassen foran Umeå, men allerede sesongen etter rykket laget ned. Sunnanå rykket imidlertid rett opp igjen, men forble på nedre halvdel av tabellen fram til de i 2005-sesongen klatret opp på sjetteplass. i 2007-sesongen ble det en plassering bedre, men deretter har Sunnanå tilhørt midten eller nedre midten av tabellen.

med 20 av 22 sesonger (2010 ikke inkludert) er Sunnanå det laget som har vært med nest flest sesonger i Damallsvenskan, etter LdB FC Malmö og Hammarby. På maratontabellen ligger laget på femteplass, om enn med relativt beskjedne snitt på 27,2 poeng per sesong.

Noter
-----

1. ↑  Det er også snakk om at de vant en uoffisiell europacup året etter, men dette er ubekreftet

Eksterne lenker
---------------

Hjemmeside
**Tryfaena** (gresk: Τρύφαινα; født ca 141 f.Kr. – død 111 f.Kr.) var ptolemeisk prinsesse fra Egypt. Hun ble i 123 f.Kr. gift med Antiokos VIII Grypos, konge av det hellenistiske Selevkideriket. Hun fikk en rekke barn med ham.

Bibliografi
-----------

Det er ofte antatt at Tryfaena også bar navnet Kleopatra, men det har ikke blitt historisk dokumentert. Hun var den eldste datteren til den egyptiske konge Ptolemaios VIII Fyskon og hans niese og hustru Kleopatra III av Egypt. Hun var derfor søster av Ptolemaios IX Lathyros, Ptolemaios X Aleksander, Kleopatra IV og Kleopatra Selene I.

I 124 f.Kr. ville Ptolemaios VIII Fyskon ikke lenger støtte hans utfordrer til tronen i Selevkideriket, Aleksander II Zabinas, men heller gi støtte til Antiokos VIII Grypos, sønn av Demetrios II Nikator. Han giftet derfor sin datter Tryfaena med Antiokos VIII Grypos, og sendte ham også militære forsterkninger. Ekteparet fikk fem sønner: Selevkos VI Epifanes, tvillingene Antiokos XI Epifanes og Filip I Filadelfos, og Demetrios III Eukairos. I tillegg fødte Tryphaena også en datter som ble kalt for Laodike VII Thea og som ble gift bort til Mithridates I Kallinikos av Kommagene som en del av en fredsavtale.

I 112 f.Kr. beseiret Antiokos VIII Grypos sin bror og rival Antiokos IX Kyzikenos, og erobret byen Antiokia hvor Kleopatra IV oppholdt seg. Hun søkte tilflukt i tempelet til Dafne ved Apollontempelet. Tryfaena ville ha henne ryddet av vegen og krevde henne drept. Hun anklaget søsteren for å ha blandet inn utenlandske soldater i stridene mellom selevkidebrødrene og for å ha giftet seg utenfor Egypt imot sin mors vilje. Antiokos VIII bad sin hustru forgjeves om å spare livet til hennes søster. Han sa at hans forfedre aldri hadde oppført seg voldelig mot kvinner. Han la til at tempelet som Kleopatra IV hadde søkt tilflukt i var hellig og at han måtte respektere gudene for det var med deres hjelp at han hadde vunnet.

Tryfaena ville ikke bli overtalt av sin ektefelle og beordret flere soldater til å henrette hennes søster. De trengte seg inn i tempelet og drepte søsteren. Før hun døde skal Kleopatra IV ha forbannet sine mordere og overlatt hennes hevn til vanærede guder. Et år senere, i 111 f.Kr. ble Tryfaena tatt til fange av Antiokos XI Epifanes etter at han hadde klart å beseire broren i et annet slag. Han sørget som hevn for sin hustrus forsmedelige død å henrette Tryfaena på samme vis.

Referanser
----------

1. ↑  Stähelin, Felix (1921): «Kleopatra 25» i: *Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft*. Vol. XI, 1, spalte 787.
2. ↑  Junianus Justinus: *Epitoma historiarum Philippicarum Pompei Trogi* 39.2.3
3. ↑  Porfyrios, sitert av Eusebius av Cæsarea, *Pantodape historia* (også kalt for *Krønike* I, red. Schoene, s. 261-262
4. ↑  Junianus Justinus: *Epitoma historiarum Philippicarum Pompei Trogi* 39.3.4-12, den eneste kilden til disse hendelsene.

Eksterne lenker
---------------

* Tryphaena, Livius.org
* Tryphaena Arkivert 9. mai 2013 hos Wayback Machine. ved Chris Bennett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
En representasjon av forholdet mellom kompleksitetsklasser, som undergrupper av hverandre.
**P** er ei kompleksitetsklasse som beskriver alle beslutningsproblemer løsbare i polynomiell tid av ei deterministisk turingmaskin. Det er ei av de mest fundamentale kompleksitetsklassene innenfor kompleksitetsteori. Cobhams avhandling sier at P er kompleksitetsklassa over alle problemer som er effektivt løsbare. Et stort spørsmål innen informatikken er om denne kompleksitetsklassa er lik NP. Dette er kjent som P=NP-problemet og det er det per dags dato intet bevis for. P er definert som ei delmengde av NP.

Eksempler
---------

Eksempler på problemer som er løsbare i polynomiell tid og dermed i P er f.eks. å finne største fellesnevner. Flere problemer innenfor lineær programmering er kjent for å være i P.

Litteratur
----------

* Sipser, Michael (2006). *Introduction to the Theory of Computation, 2nd Edition*. Course Technology Inc. ISBN 0-534-95097-3.  Section 7.2: The Class P, side 256–263
***Hypnotized*** er en amerikansk stumfilm fra 1910.

Handling
--------

May Smalley er en enkel liten landlig kvinne som Jack blir veldig forelsket i. Når et omreisende show, bestående av en hypnotisør og en magiker kommer til operahuset i den lille byen deres, er de to tenåringene blant de interesserte tilskuerne som strømmer til for å se på forestillingen. Mays ungdom og skjønnhet tiltrekker hypnotisøren, som planlegger å lokke henne bort fra hjemmet hennes.

Hypnotisøren sender May en melding om at han har en kommunikasjon til henne, fra åndeverdenen. Mot protestene til Jack går May bak kulissene etter forestillingen, for å møte den store hypnotisøren som fascinerer henne. Men hypnotisøren er egentlig en skruppelløs skurk. Men etter hvert vises hypnotisøren i hans virkelige lys. May blir desillusjonert, og ønsker å komme tilbake til Jack.

Referanser
----------

1. ↑  HYPNOTIZED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hypnotized* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hypnotized* på Silent Era Rediger på Wikidata
Europavei 134 går helt nede ved sjøen et kort stykke ved Skjold i Vindafjord.
**Skjoldafjorden** er en del av Hervikfjorden og Boknafjorden på grensen mellom kommunene Tysvær og Vindafjord i Rogaland. Denne delen av fjorden starter like nord for Borgøya og strekker seg rett nordover til tettstedet Skjold.

Fjorden har innløp ved Slogvikøya ved Slogvik og et lite stykke lenger nord stikker den nesten 2,5 km lange Romsalandsvågen seg vestover. Videre nordover ligger Skjoldastraumen. Dette er et svært smalt stykke av fjorden, bare omtrent 15 meter, og her krysser fylkesvei 515 fjorden over to broer. Midt i dette sundet ligger en liten holme som bare blir kalt Holmen. Den sterke strømmen i det smale sundet skapte tidligere problemer for skipsfarten, derfor ble Skjoldastraumen sluser bygd i 1908. Slusene er Norges eneste saltvannssluse som fortsatt er i bruk.

Lenger nord blir fjorden videre og sør for Skjold deler fjorden seg i flere retninger. En del snur seg sørvestover og fortsetter som Grindafjorden på andre siden av Nesøya. Den andre delen går østover forbi Otertangen og deler seg i buktene Frøvika i nord og Langalandsvika i sør. Fra innløpet i sør og inn til bunnen av Langalandsvika er fjorden 15 kilometer lang. Inkludert Grindafjorden er den 24 kilometer lang, mens hele fjordsystemet fra innløpet til Hervikfjorden til bunnen av Grindafjorden er 38 kilometer langt.

Referanser
----------

1. ↑  Skjoldafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Trygderett** er i Norge læren om folketrygdens regler for rett til ytelser for personer i spesielle livssituasjoner grunnet alder, sykdom m.m.. Mange andre land har tilsvarende offentlige ytelser, men i varierende utstrekning.

Historisk bygger lovgivningen i dag på eldre lover som ble innført på tidlig 1900-tall og etterhvert slått sammen. Nært beslektet med trygderett er sosialrett, som omhandler andre sosiale velferdsordninger utenfor folketrygden som sosialhjelp og andre tiltak etter sosialtjenesteloven mv. Disse ordningene er per 2011 i ferd med å bli integrert under NAV, som et felles administrasjonsorgan.

Reglene om folketrygden er nedfelt i lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd (folketrygdloven). Folketrygden er en statlig velferdsordning i Norge som kompenserer medlemmenes lønnstap ved uførhet, arbeidsløshet, sykdom og som sikrer medlemmet pensjon ved arbeidslivets slutt. I tillegg tilstås flere ytelser ved fødsel, rehabilitering og død mv. Ytelser etter folketrygdloven omfatter blant annet barnetrygd, dagpenger under arbeidsløshet, foreldrepenger, sykepenger, arbeidsavklaringspenger (attføring), opplæringspenger, pleiepenger, uførepensjon og alderspensjon mv. 

Trygderetten befatter seg med rettigheter som forutsetter medlemskap i folketrygden etter folketrygdloven. Pliktig medlem i folketrygden er personer som er bosatt i Norge, jf. folketrygdloven § 2-1 første ledd. Med å være bosatt i Norge menes å oppholde seg i Norge, når oppholdet har vart minst 12 måneder eller er ment å vare minst 12 måneder. En person som flytter til Norge, regnes imidlertid som bosatt fra innreisedatoen. Dette går fram av folketrygdloven § 2-1 annet ledd. Oppholdet i Norge må være lovlig, jf. folketrygdloven § 2-1 tredje ledd.

Folketrygdloven regnes som en rettighetslov ved at medlemmet har rettskrav på ytelsen, dersom folketrygdlovens vilkår for å tilstå medlemmet ytelsen er oppfylt. Forvaltningen har dermed ingen skjønnsmessig kompetanse til å avgjøre om medlemmet skal få ytelsen, såfremt medlemmet oppfyller folketrygdlovens vilkår for ytelsen.

Eksterne lenker
---------------

* Folketrygdloven, fra Lovdata.no
**Skjold** er et boligområde i Fana bydel i Bergen, som ligger mellom Hop, Nesttun, Øvsttun, Smørås, Rådal og Nordås. Skjold strekker seg også nedover til Skjoldabukta ved Nordåsvannet. Området har mest villabebyggelse, og omfattes av grunnkretsene Skjold og Skjoldhøgda med til sammen 5 476 innbyggere 1. januar 2014 og et samlet areal på 2,79 km², hvorav 0,08 km² er ferskvann.

På Skjold ligger Fana politistasjon, Skjold kirke, Skjold skole og Steinerskolen på Skjold.

Samferdsel
----------

Bybanen i Bergen har holdeplass på Skjold.

Fanaveien er hovedveien gjennom området. Mange av veiene har dyrenavn og norrøne gudenavn.

Kart over strøk i Bergen
------------------------

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Fana bydel |
| --- |
| Brattland **·** Dyngeland **·** Fanahammeren **·** Fjøsanger **·** Helldalsåsen **·** Hop **·** Kaland **·** Kirkebirkeland **·** Krokeide **·** Midtun **·** Nesttun **·** Nordvik **·** Paradis **·** Rådal **·** Skjold **·** Smørås **·** Storetveit **·** Sædalen **·** Totland **·** Øvsttun |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For å lese om fuglene, se **Pelikaner**.*
Heraldisk pelikan med unger og naturlige liljer i skjoldfeltene til Corpus Christi College, Cambridge University, England
**Pelikan** er en allegorisk og grafisk figur brukt i kirkekunst, segl, flagg, våpenskjold og på andre måter. 

Figuren er tradisjonelt formet som en svane med ørnehode. Men i nyere tid er pelikanen ofte formet mer som en naturlig pelikan, det vil si med kortere hals og kraftigere nebb med pose. Pelikanen blir avbildet enten sett fra siden med vingene samlet - til dels med bare en synlig vinge- eller med en vinge ut til hver side.

Pelikanen gjengis slik at den hakker seg i brystet. På eller ved brystet er det en bloddråpe eller et blodig sår. Pelikanen står i et rede med fra en til fem små unger som vender nebbene opp mot pelikanens bryst. Denne framstillingen skyldes et sagn fra antikken beskrevet av Physiologus, om at pelikanen hakker seg til blods for å mate sine sultne unger, når den ikke kan skaffe dem mat på annen måte. Et lignende, gammelt sagn er at pelikanen gjenoppvekker sine døde unger ved å gi dem sitt eget blod. Pelikanen vil da kunne dø, mens ungene overlever. Dette er derfor et symbol for Jesus. Sagn om hvordan pelikanen viser sin oppofrenhet, finnes også i andre versjoner. På engelsk beskrives dette pelikanmotivet som «the pelican in her piety».

Pelikanmotivet med en mer naturtro pelikan i den amerikanske staten Louisianas segl.
Pelikanen med ungene er gjengitt i flere av de mange europeiske bøkene om emblemer som kom fra og med 1600-tallet. Dette pelikanmotivet er også med i en rekke bøker om kirkelige og kristne symboler. 

En slik pelikan ses i segl og våpenskjold fra middelalderen og inn i vår tid, bl.a. på alterringen i Oslo domkirke og på bispekåper.

Den heraldiske pelikanen inngår bl.a. i den amerikanske staten Louisianas segl og i Louisianas flagg, i noen europeiske byvåpen, i skjoldet til den britiske slekten Pelham og den norske slekten Beyer, i hjelmtegnet til slekten Leopoldus før den ble adlet som Løvenskiold, og i skjoldet til slektsvåpen Cappelen, Capjon og Hofgaard.

Det tyske kontorutstyrsfirmaet Pelikan bruker pelikan med unger i redet, som kjennetegn.

Litteratur
----------

* Hans Krag: *Norsk heraldisk mønstring fra Frederik IV's regjeringstid 1699-1730*, Drøbak 1942 – Kristiansand S 1955
* J. Ursin: *Kristne symboler – en håndbok*, 3. utgave, Oslo 1975
* Herman L. Løvenskiold: *Heraldisk nøkkel*, Oslo 1978
* Hans Cappelen: «Familien Cappelens tyske opprinnelse. Noen antagelser og hypoteser», i: *Norsk Slektshistorisk Tidsskrift*, bind 31 (1988), side 378–396.
* Harald Nissen og Monica Aase: *Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim*, Trondheim 1990, side 42-45
* Magnus Bäckmark og Jesper Wasling: *Heraldiken i Sverige*, Lund 2001, side 58
* Hans Cappelen: «Tre gamle Cappelen-signeter», i *Heraldisk Tidsskrift*, bind 9 nr 88, København 2003, side 354-365.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pelicans in heraldry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Kunst
Utsikt fra den sørlige delen av halvøya.
Pelješac (rødt)
Landsbyen Mali Ston
**Pelješac** (italiensk: *Sabbioncello*) er ei halvøy sør i Kroatia i Dubrovnik-Neretva fylke. Den er ca. 70 km lang, med et areal på om lag 350 km², og er forbundet med et smalt eide ved Ston. Det er den nest største halvøya i Kroatia (etter Istria). Pelješacsundet ligger mellom halvøya og øya Korčula, og i øst skiller Neretvakanalen halvøya fra fastlandet. 

Det finnes en ferjeforbindelse til det kroatiske fastlandet nord for kystbyen Neum i Bosnia-Hercegovina (Ploče–Trpanj). Det er imidlertid igangsatt arbeide for å knytte Pelješac til fastlandet via Pelješacbrua. Arbeidet har vært utsatt i perioder, men er nå igang igjen, og brua er beregnet å stå ferdig i 2022. Denne brua vil forbinde Kroatias eksklave i sør med resten av landet. 

Pelješachalvøya er kjent for å være et godt vinområde, samt for østers- og muslingoppdrettet som foregår her. Tidligere var saltutvinning en viktig næringsvei.

Kommuner
--------

Halvøya er delt inn i kommunene:

* Orebić i vest med 4 165 innbyggere (2001)
* Trpanj i nordvest med 871 innbyggere
* Janjina sentralt med 593 innbyggere
* Ston i øst med 2 605 innbyggere

Referanser
----------

1. ↑  «PHOTOS: Peljesac bridge starts to rise above sea surface». *Croatia Week* **(engelsk)**. Besøkt 11. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pelješac – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
08-modell Yeti 575 stisykkel.
**Yeti Cycles** (etablert 1984) er en sykkelprodusent med hovedkontor i Colorado og en pioner innen utvikling av den moderne terrengsykkel.

Historie
--------

### Oppstart

Yeti Cycles ble etablert av John Parker i Colorado.

Parker arbeidet før etableringen som stuntmann i filmbransjen, og kjørte sprintløp med bil og motorsykkel. Han arbeidet også deltid for en soveposeprodusent i Santa Monica, hvis produktnavn var Yeti. I 1984 krasjet John stygt og besluttet å slutte med konkurransekjøring. Etter dette kunne han heller ikke arbeide videre som stuntmann. En bekjent ved navn Bob («Bicycle Bob») drev produksjon av sykkelrammer under merkenavnene «Motocruiser» og «Sweetheart Cycles». Mens John var på sykehuset, der han også møtte sin fremtidige kone Linda, besluttet han å bytte sin 1928-modell motorsykkel av merket Indian ved navn «Beulah Mae» for sykkelselskapet til Bob. I praksis besto det av et ramme-jig og noen rørsett av chromolybden-stål. Noen år senere fant han motorsykkelen og kjøpte den tilbake. Sykkelen ble beholdt på Yeti-fabrikken.

Da soveposeselskapet Yeti i mellomtiden var gått konkurs og merkenavnet var tilgjengelig, etablerte han og flere partnere selskapet under navnet Yeti Cycles. Med på etableringen var forretningspartneren Chris Hering, hans bror Eric Herting og sveiseren Frank Wadelton, kjent i bransjen som «Frank the Welder», forkortet FTW. De etablerte seg i lokalene til spesialeffektfirmaet til Matt Sweeney i Agoura Hills California. Logoet Yeti Man ble laget av Craig Stormon. I 1986 laget selskapet sin første katalog..

Linda fikk den tredje produserte ramme, og ønsket seg den karakteristiske turkise farven som hun kjente igjen fra en skreddersydd Ritchey. Mekanikeren Terry Gearheart tipset om at dette opprinnelig var en standardfarve for 1971 fra Chrysler, «desert turqoise». Da Gearheart senere døde av hjertesvikt besluttet Parker at farven skulle bestå til minne om ham. Pr. 2010 er fremdeles dette standardfarven som Yeti er kjent ved.

Tilknyttet selskapet var også Doug Bradbury, oppfinneren av dempergaffelen Manitou og senere gründer av Answer Manitou. Tidlige sponsede ryttere var Tinker Juarez, John Tomac, og Juliana Furtado.

### Salg til Schwinn

I 1995 solgte Parker Yeti til Scott Sports Group (Schwinns sitt morselskap). Selskapet ble solgt for mellom 1.2 og 2 millioner dollar. I 1997 blir John Parker sparket fra Yeti. Han blir samme år innlemmet i The Mountain Bike Hall of Fame.

Chris Conroy arbeidet i årene som fulgte for selskapet. Da Yeti uoffisielt igjen kom for salg, tok Conroy initiativ til overtagelse av selskapet med hjelp av investorer tilknyttet Volanti Ski. I 1999 kjøpte Volant selskapet. I 2001 kjøpte Conroy, Steve Hogendoorn og venner av disse selskapet.

### Modellhistorikk

Yeti Cycles sto bak den anerkjente terrengsykkelrammen ARC laget av Easton rammerør, F.R.O. (For Racing Only), Ultimate, ASR-SL, og 575.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 31. mai 2012. Besøkt 26. mai 2012.  Yetifan.org: *Intervju med «Frank the Welder»*]
2. ↑  Selskapets hjemmeside
**Aage Grundstad** (født 26. mai 1923, død 8. april 2012) var en norsk prisbelønt trekkspiller, opprinnelig fra Vefsn.

Han studerte ved Musikkonservatoriet i Oslo og tok lærereksamen ved Veitvedt Musikkskole.
Selv solodebuterte han i NRK (1946) der han senere hadde flere konserter i radio. Han stiftet gammeldans-klubben *Venner av gammeldans* i Oslo med Angell Gabrielsen (1954) og stiftet Norske Trekkspilleres Landsforbund (1971). Grundstad hadde eget ensemble med Knut Trøen som studerte turtradisjonen og ga ut flere plater.

Utgivelser
----------

* Aage Grundstad Ensemble, *Norske tur- og folkedanser* (Tre volum CD, Norilds forlag)
* bok om politimannen, trekkspilleren og pedagogen Angell Gabrielsen

Utmerkelser og priser
---------------------

* Deltagermedaljen
* Selskabet for Norges Vels medalje
* Rotary sin Paul Harris Fellow utmerkelse
* Russisk medalje fra Finnmark 1944/45

Referanser
----------

1. ↑  Aftenpostens dødsannonse 20-04-2012
2. ↑  De hadde sine arrangement i Bios og senere i Turnhallen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Aage Kihle** (født 3. mars 1907, død 20. mars 1963) var en norsk pressefotograf.

Aage var sønn av Karl August Kihle og Helga Olsen.

Aage Kihle startet i lære i september 1924 hos K. Knutsen & Co i Bergen. Han tok sin svenneprøve samme sted i 1929. Deretter var han hos Lind i Narvik inntil september 1930, etterfulgt av Myres Pressebyrå frem til september 1932. Fra oktober måned samme år var han i Norsk Telegrambyrås billedavdeling.

Kihle fikk sitt håndverkerbrev i juli 1935. Fra september 1935 var han teknisk leder og styremedlem i Norsk Telegrambyrås billedavdeling A/S.

Da NTB under krigen uviklet seg til å bli et propagandaredskap for den tyske okkupasjonsmakten var han en del av kjernen i staben i Oslo, og i landssvikoppgjøret etter krigen var han blant de nærmere 30 NTB-ansatte som ble gransket. For Kihles vedkommende endte det med en bot på 1000 kroner.

Aage Kihle arbeidet resten av sin karriere i NTB.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 13. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, kulturnav.org, besøkt 26. mai 2016[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Aage Kihle». Nasjonalbiblioteket / Preus Museum. Besøkt 28. mars 2014.
4. ↑  Alf R. Jacobsen: *Først med det siste : NTB i nyhetenes tjeneste gjennom 150 år 1878 - 2017*, side 340, note 9

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Geni **·** KulturNav
 |
Dagens finske grenser hvor områdene som ble mistet til Sovjetunionen som følge av andre verdenskrig er markert. «Stor-Finland» inkluderte disse områdene, i tillegg Øst-Karelen (i blå-grått), Estland og Ingermanland (i mørkeblått), Finnmark (i grønt) og deler av Tornedalen (i fiolett)
**Stor-Finland** (finsk: Suur-Suomi) var en tanke som eksisterte innen en del høyreorienterte miljøer i Finland før og under andre verdenskrig. Blant organisasjoner var *Det akademiske Karelen-selskapet*, som blant andre hadde den senere finske presidenten Urho Kekkonen som medlem. Tanken om et Stor-Finland var et finsk uttrykk for den nasjonalisme som var ganske utbredt i Europa før andre verdenskrig. 

Tanken var å samle de folkene som angivelig hadde en kulturell nærhet finsk folk og kultur, og de mest ytterliggående synspunktene inkluderte, foruten de områdene som da var finske, også Øst-Karelen, Estland, Ingermanland, Finnmark og deler av Tornedalen. Grensene kunne også gå ved Kvitsjøen, Onega, Svir og Neva. Litt mer moderate krefter foreslo grensedragning ved Sestra til Finskebukta.

Den lengste finske framrykkingen under fortsettelseskrigen, sommeren 1942
Tanken om et Stor-Finland sto sterk i tiden etter den finske uavhengigheten i 1917, men ble i hovedsak forlatt etter nederlaget i fortsettelseskrigen i 1944. Den finske framrykkingen under fortsettelseskrigen var innenfor Stor-Finlands rammer.

Se også
-------

* Den finske fare

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland
 |