recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norwich Twenty Group** er en britisk gruppe med kunstnere tilknyttet byen Norwich i England. Organisasjonen ble startet opp i 1944 etter at en kunstutstilling med moderne kunst kom på besøk til Norwich Castle Museum. Tjue lokale, unge kunstnere laget gruppen for å gi innbyggerne i Norwich større forståelse av moderne kunst. Mange kjente kunstnere og skulptører som kommer fra Norwich, er medlem i denne gruppen som nå har omtrent 60 medlemmer. Noen av de mest kjente medlemmene er Leslie Davenport, Michael Andrews, Mary Newcombe, Bernard Reynolds og Jeffrey Camp. 

Norwich Twenty Group holder to ganger i året møter hvor de kritisk diskuterer arbeidene sine. Gruppen har også vist frem kunstverkene derers i forestilling. Det har knyttet bånd til Norwich sine vennskapsbyer i Europa, og holder utstillinger i Novi Sad i Serbia, Rouen i Frankrike, og i Koblenz i Tyskland.

Samlinger
---------

* *Norwich 20 Group: Sixty Years of Art*, 2005.

Eksterne lenker
---------------

* BBC.co.uk – Exhibition: Art Sans Frontiers Deux – Reportasje om utstilling til Norwich Twenty Group

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Mimic 2*** er en amerikansk science fiction-skrekkfilm fra 2001, regissert av Jean de Segonzac.

Manus skal ha vært inspirert av en novelle, med samme navn, skrevet av Donald A. Wollheim. Filmen ble sendt Direkte-på-DVD, og var en oppfølger til filmen *Mimic* (fra 1997) og Mimic 2 ble etterfulgt av *Mimic 3: Sentinel* som ble publisert i 2003. Noen av hovedrollene spilles av Edward Albert, Alix Koromzay, Bruno Campos og Jon Polito.

Handling
--------

Handlingen foregår fire år etter hendelsene fra den første filmen, etter at tre menn blir oppdaget fryktelig lemlestet (og ansiktene deres hadde blitt fjernet) og trukket opp mellom flere høyspentlinjer i New York City. Etterforsker Klaski (spilt av Bruno Campos) snubler over en mulig ledetråd: Hver av de drepte mennene kjente til entomolog Remy (spilt av Alix Koromzay) som arbeidet som lærer ved en videregående skole i New York City.

Klaski anser Remy som en potensiell hovedmistenkt i drapene, før han selv er vitne til den form-skiftende skapningen som har forfulgt Remy: et intelligent mutant-insekt med ansiktet til sitt forrige offer. Denne skapningen ønsker å parre seg med Remy. Klaski, Remy og et par av studentene hennes blir fanget inne på skolen - samtidig som skapningen jakter på dem. I mellomtiden gjør en medlemmer av en spesialstyrke, ledet av den militante Darksuit (spilt av Edward Albert) seg klar til å desinfisere hele skolen med en giftig gass.

Skuespillere
------------

* Alix Koromzay som Remy Panos
* Edward Albert som Darksuit
* Bruno Campos som etterforsker Klaski
* Will Estes som Nicky
* Gaven E. Lucas som Sal Aguirre
* Jon Polito som Morrie Deaver
* Jody Wood som etterforsker Clecknal
* Jim O'Heir som Lou
* Brian Leckner som Jason Mundy
* Paul Schulze som Phillip

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mimic 2* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mimic 2* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Mimic 2* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mimic 2* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Mimic 2* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Mimic 2* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mimic 2* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNE
 |
Tråkka sett fra Pukkverkskleiva
Bygningene på Haugfosstråkka
**Haugfosstråkka** er et besøksmål ved Åmot i Modum kommune. Den består av en samling bygninger ved gamle Haugfoss bru, mellom Simoa med Haugfossen, og riksvei 287 Sigdalsvegen, 500 m fra Blaafarveværket.

Haugfosstråkka har fra gammelt av vært et knutepunkt. Også under Blaafarveværkets stordriftstid på 1800-tallet var det landhandel, pensjonat og skjenkestue her, og her holdt kunstneren Frits Thaulow sitt «Friluftsakademi» hvor en rekke kjente norske malere deltok. Mellom disse Edvard Munch og Kalle Løchen.

I dag er bygningene på Haugfosstråkka forvaltet og ivaretatt gjennom Stiftelsen Blaafarveværket. I den gamle landhandelen finnes en museumsbutikk og en stein- og smykkebutikk. På Haugfosstråkka ligger også den såkalte «Thranestua», huset var Marcus Thranes hjem da han virket som lærer for barna til Blaafarveværkets administrasjon i årene 1847 - 48. Bygningen er i dag et sommeråpent serveringssted. 

Haugfosstråkka ligger på toppen av Haugfossen og er et godt utsiktspunkt over denne. Stedet er utgangspunkt for flere turstier, mellom disse "Haugfossen Rundt" og gangstien til Nyfossum.
Brohuset Foto: Ib Rasmussen 
Københavns havn med Langebro og Christian IVs bryggerhus i sentrum. Midt i havnebassenget sees søylen med Leda og svanen. Fra 1748. Av Johannes Rach og Hans Heinrich Eegberg.
Kart som viser Langebros plassering i 1888 før oppfyllingen av det området som senere ble til Islands Brygge.
**Langebro** er en klaffebro i København som forbinder Sjælland og Amager.

Den nåværende broen ble ferdigstilt i 1954 og er tegnet av Kaj Gottlob, men det har vært en bro på dette stedet siden 1686 da Christian V fikk anlagt en trebro. Den gikk ikke til Amager, men til Langebrogade på Christianshavn.

Senere har broen blitt bygget om noen ganger, blant annet i 1903 da man bygget en svingbro, som bl.a. ble benyttet til sporvogner og jernbane. Samtidig ble østenden flyttet til Amager Boulevard på Amager. Med den tiltakende bilismen var man nødt til å bygge en ny bro i 1930. Den var midlertidig, men det varte 25 år før en ny bro sto klar.

Broen har en frihøyde på 7 m og seilvidde på 35 m.

Langebro ble fredet i 2007.

Litt nord for Langebro ligger sykkel- og gangbroen Lille Langebro.

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Langebro, Københavns Havn fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 26. juni 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Highways.dk – Portrett av Langebro
* By og Havn

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Zoofili**, fra det greske ζῷον (*zôon*, «dyr») og φιλία (*philia*, «vennskap» eller «kjærlighet»), er en parafili, definert som menneskelig seksuell tiltrekning til et dyr. Slike indiver er kalt **zoofile**. De nyere betegnelsene ***zooseksuell*** og ***zooseksualitet*** beskriver hele spekteret av menneskelig eller dyrisk seksuell orientering. Ikke alle seksuelle handlinger med dyr er utført av zoofile, og ikke alle zoofile er seksuelt interessert i dyr.

Mens zoofili er lovlig i noen få land, er det ikke eksplisitt tolerert noensteds i dag, og i de fleste land er seksuelle handlinger med dyr ulovlig, og blir sett på som dyremishandling, eller mindre vanlig, som forbrytelser mot naturen.

Zoofili i Norge
---------------

Den gamle paragrafen mot zoofili i Norge ble opphevet i 1972, mens distribusjon av dyreporno var forbudt. Eksempler på zoofili i Norge er rapportert. Den 28. februar 2008, presenterte Regjeringens et forslag til ny dyrevernlov, som inkluderte et forbud mot dyresex. I 2009 trådte dyrevelferdsloven i kraft, og den forbyr eksplisitt å ha seksuell omgang med eller foreta seksuelle handlinger med dyr.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. november 2007. Besøkt 6. november 2007.
2. ↑  Dyresex kan bli forbudt[*død lenke*], Nettavisen, 28. november 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zoophilia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Smedasundet med HMV i bakgrunnen
Administrasjonsbygget bygget i 1964. Arkitekt David Sandved
**Haugesund Mekaniske Verksted** (HMV) ble i 1900 etablert av maskinistene Carl Andresen, Carl Mjellem og Gustav Fahlvik i et kombinert bolig- og sjøhus mot Smedasundet i Haugesund. De første skipene som forlot beddingen var to taubåter. Skipsverftet flyttet i 1912 til vestsiden av Risøy. Samme året solgte Fahlvik sin del til Søren Sandved. Han, og senere sønnen Sven, kom til å prege bedriften i flere årtier. Fra 1970-årene har virksomheten konsentrert om offshorearbeider som bygging av moduler, samt reparasjoner av skip og olje- og gassplattformer.

Tidligere tilhørte Haugesund Mekaniske Verksted Ulltveit-Moe gruppen (Umoe). Fra 2000 var ABB eiere.

Aibel som eier Haugesund Mekaniske Verksted var i 2015 byens største private arbeidsplass.

Skipene
-------


| Nr. | Overlevert | Navn | Type | Tonnasje | Rederi | Hjemmehavn | Status |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 | 1955 | MT «Birk» | Tankskip | 498 brt | A/S Rederiet Odfjell | Bergen | Forlist 1974 |
|

Referanser
----------

1. 1 2 3
2. ↑   Arkivert 19. august 2016 hos Wayback Machine. 2011 Publisert 20. mai 2011 «Aibel er suverent største arbeidsplass i privat regi i Haugesund, med snart 1900 tilsette.»
3. ↑   publisert 24. februar 2015 «– Aibel er en så dominerende og viktig virksomhet i vår region. De er den suverent største private arbeidsgiveren i regionen.»

Eksterne lenker
---------------

* Aibel AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Det tidligste kjente eksemplaret av Den eldre Vestgøtaloven, fra 1280-tallet.
Den eldre **Vestgøtaloven** (svensk *Västgötalagen*) er den eldste sammenhengende skrift/bok på det svenske språket. Man antar at den er skrevet av Birger Jarls storebror Eskil Magnusson, lovmann i Vestergøtland rundt år 1220. Den eldste avskriften av Vestgøtaloven fra ca. 1280 blir oppbevart på Kungliga bibliotekets håndskriftavdeling, med håndskriftsnummer B59.

Det finnes et fragment av et enda eldre svensk skrift, blant annet B193 som også er en avskrift av samme lov. Bevart kun i fragment er også den eldre Hednaloven.

Et av de mest siterte linjene i Vestgøtaloven er fra dets *Rättslösabalk* som lyder: «Sveær egho konong at taka ok sva vrækæ». Hva denne linjen betyr, er derimot omdiskutert. Den tradisjonelle tolkningen innebærer at svearne skulle ha rett til velge vestgøternes konge, hvilket fremfor alt tilhengerne av vestgøtaskolen nekter for at det er riktig. Disse hevder isteden at «sveær» var en benevning som på 1200-tallet tilsvarte dagens begrep «svensker». Den tradisjonelle tolkningen fikk derimot støtte fra Saxo Grammaticus, som i sin skildring av Danmarks historie fra til 1185 har et kort avsnitt om 1120-tallets svenske tronstrider. I dette framgår det tydelig at Saxo oppfattet sveaer og gøter som to ulike folkeslag, og at bare sveaerne hadde formell rett til å velge konge. I tillegg fremgår det også i en annen del av Vestgøtaloven at den skiller mellom svensker, vestgøter og smålendinger. Begrepet «svensker» i moderne mening er ikke belagt før på 1400-tallet. Før den tid pekte det øyensynlig på innbyggerne i området Mälaren.

I den eldste Vestgøtaloven fra rundt 1200 finnes en liste over bøter for manndrap:

* For drap på en ættbåren fra Vestgøtaland bøtes 936 ørtug.
* For drap på en ættleden (dvs. adoptert) bøtes 792 ørtug.
* For drap på en annen svenske bøtes 752 ørtug.
* For drap på en danske eller nordmann bøtes 144 ørtug.
* For drap på en løysing bøtes omtrent det samme.
* For drap på en trell bøtes rundt 90 ørtug.

Den yngre Vestgøtaloven ble redigert etter 1281 og finnes bevart i en håndskrift fra midten av det påfølgende tiår. Den nye loven var en omarbeidelse av den tidligere.

Referanser
----------

1. ↑  Hartvig Frisch: *Europas kulturhistorie* bind 2 (s. 215), Gyldendal norsk forlag, Oslo 1963

Se også
-------

* Upplandsloven
* Codex Runicus

Eksterne lenker
---------------

* Den äldre västgötalagen
* Manuskriptsida från Kungliga Bibliotekets handskriftavdelning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Vesti la Giubba»** er en arie fra operaen *Pagliacci*, som er skrevet og komponert av Ruggiero Leoncavallo.

Arien ble for første gang fremført i 1892. Tittelen *Vesti la Giubba* er i denne operaen avslutningen på første akt, sunget av «Canio» mens han skal til å ikle seg sitt kostyme for å spille klovnen «Pagliaccio». Arien blir ofte feiltitlet og omtalt som *Ridi, Paglaccio*, som synges i ariens klimaks.

Libretto
--------

**Italiensk**

Recitar! Mentre preso dal delirio,  

non so più quel che dico,  

e quel che faccio!  

Eppur è d'uopo, sforzati!  

Bah! sei tu forse un uom?  

Tu se' Pagliaccio!  

  

Vesti la giubba,  

e la faccia infarina.  

La gente paga, e rider vuole qua.  

E se Arlecchin t'invola Colombina,  

ridi, Pagliaccio, e ognun applaudirà!  

Tramuta in lazzi lo spasmo ed il pianto  

in una smorfia il singhiozzo e 'l dolor, Ah!  

  

Ridi, Pagliaccio,  

sul tuo amore infranto!  

Ridi del duol, che t'avvelena il cor!

Media
-----


|  |
| --- |
| Vesti La Giubba |
|  |
| Fremført av Enrico Caruso, innspilt 17. mars 1907 |

* *Problemer med å avspille filene? Se mediehjelp.*

Triva
-----

* I 1904 ble arien innspilt av Enrico Caruso, og ble verdens første musikkopptak som solgte over en million eksemplar.
* I Simpsons-episoden «The Itallian Bob» blir klimakset av arien fremført av Sideshow Bob i et klovnekostyme som ligner på klovnen Pagliaccio.

Referanser
----------

1. ↑   - Chronomedia - September, 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Langedalsvannet** (også kalt **Langedalsvann** og **Langedalstjønna**) er et vann i Lillesand kommune. Den ligger like øst for Tingsaker, mellom Tingsaker og Heldal, like nedenfor Tingsaker skole, på eidet mellom Kaldvellfjorden og byfjorden i Lillesand.

På slutten av 1800-tallet og fram til 1930-årene var det vanlig blant hestefolk å ha kappkjøring på dette vannet vinterstid. Storbønder møtte fram i flertall, i pelsfrakkene sine, og med spiss-sledene og sine raskeste hester. Her ble kuttet is i store blokker om vinteren, fraktet på hest og slede og ble lagret i isbua vis-à-vis butikken på Kaldvell.[]

Langedalsvannet var tidligere drikkevannskilde for Lillesand, men fra slutten av 1980-tallet har den vært uten liv på grunn av sulfidutslipp og utslipp av tungmetaller etter utsprengning av Svåbekk industriområde.[]

Vannet har i alle år vært populært rekreasjonsområde både for bading og fisking. Sjøørreten vandret sågar om høsten opp fra sjøen og på bekken her for å gyte.

Langedalsvannet ble på høsten 2008 fullkalket med båt, da med tanke på å få fisken helt og holdent tilbake i vannet.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. mai 2015
2. ↑  «Langedalsvannet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 2. november 2016.
**«Mansfield»** (sjøsatt 4. juli 1918 som **USS Evans (DD-78)**) var en jager i Wickes-klassen som tjenestegjorde i US Navy som USS «Evans » (DD-78), Den britiske marine som HMS «Mansfield» (G76), Den Kongelige norske marine som «Mansfield» og Canadas marine som HMCS «Mansfield». Hun var i norsk tjeneste fra desember 1940 til mars 1942, da hun ble overført til Canada. «Mansfield» ble bygget av Bath Iron Works i Maine. Hun ble tatt ut av tjeneste i 1944 og hugget i 1945. Skipsklokken, hvor det fortsatt står USS «Evans», står på Maritime Museum of the Atlantic i Halifax, Nova Scotia.

I norsk tjeneste
----------------

«Mansfield» deltok for det meste i konvoieskorte, men deltok også på Øksfjordraidet, der hun var med på å sette i land styrker som blant annet ødela den tyske fiskoljefabrikken. En kvinne bosatt i Øksfjord ble skutt av en norsk spesialsoldat under raidet, hun døde av blodtapet om morgenen den 12. april 1941. 

| * v
* d
* r
Norske jagere |
| --- |
| Draug-klassen | 
* «Draug»
* «Troll»
* «Garm»

 |
| Sleipner-klassen | 
* «Sleipner»
* «Gyller»
* «Æger»
* «Odin»
* «Balder»
* «Tor»

 |
| S-klassen | 
* «Svenner»
* «Stord»

 |
| Town-klassen | 
* «Lincoln»
* «St Albans»
* «Mansfield»
* «Bath»
* «Newport»

 |
| Hunt-klasse type II | 
* «Arendal»
* «Haugesund»
* «Tromsø»

 |
| Hunt-klasse type III | 
* «Narvik»
* «Eskdale»

 |
| C-klassen | 
* «Oslo»
* «Bergen»
* «Trondheim»
* «Stavanger»

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Vestindisk-guineisk Kompagni** var et dansk handelskompani med bakgrunn fra 1625, men formelt opprettet ved kongelig privilegiebrev i 1671. Det hadde som formål å kolonisere, drive handel og administrere de danske koloniene på kongens vegne. Selskapet fikk nasjonalt monopol på handel mellom Vestindia og Guinea, økonomiske særfordeler, egen jurisdiksjon og enerett på sukkerraffinering innenfor kongeriket og dets kolonier. Som motytelse måtte selskapet opprettholde regelmessige seilinger mellom koloniene, selge et angitt kvantum danske varer i koloniene og frakte kongens gods vederlagsfritt.

Selskapet var organisert som dagens aksjeselskaper, med et styre, daglig ledelse og en generalforsamling. Vestindisk-guineisk Kompagnis hovedkvarter lå i København. 

Selskapet hadde hovedansvaret for dansk-norsk slavehandel fra Gullkysten til Vestindia fram til 1754.

Historie
--------

På 1600-tallet opprettet en rekke europeiske stater privilegerte selskaper som fikk monopol på handel i Afrika og Vestindia. Det danske selskapet hadde sin bakgrunn i 1625, da nederlenderen Johann de Willum bosatte seg i København og fikk kongelig lisens til å drive handel i Vestindia, Brasil, Virginia og Guinea. Lisensen forutsatte at all eksport ble lastet og all import losset i København. Men i mange år var selskapet relativt uvirksomt.

I 1672 koloniserte Vestindisk-guineisk Kompagni St. Thomas, men gjennom 1670-tallet sendte selskapet ut få skip. Vestindisk-guineisk Kompagni hadde økonomiske problemer og skaffet seg inntekter ved å avgiftbelegge skipsfarten og inngikk en avtale med Brandenburg om utvidet tilgang til øya mot høye avgifter. I perioden 1687 til 1696 sendte ikke selskapet ut noen skip, men forpaktet hele handelen til en dansk og en norsk kjøpmann. Den norske var Jørgen Thor Møhlen i Bergen.

Vestindisk-guineisk Kompagni gjenoppstod i 1697 og opplevde økonomisk fremgang. St. Thomas hadde i løpet av noen år lite med ledig jord og selskapet annekterte derfor naboøya St. Jan i 1718 og kjøpte St. Croix av Frankrike i 1733. Disse tre øyene utgjorde frem til 1917 Dansk Vestindia.

I 1754 kjøpte den danske stat ut alle aksjonærene i Vestindisk-guineisk Kompagni og oppløste selskapet, som ble erstattet av det statlige Vestindisk-guineisk Rente- samt Generaltoldkammer, som eksisterte fra 1760 til 1848.

Se også
-------

* Liste over Dansk Vestindias guvernører
* SS «Fredensborg»
* Dansk-norsk slavehandel
* «Havmannen» (skip)

Referanser
----------

1. ↑  Hugh Thomas, *The Slave Trade*, 1997, Phoenix edition, London 2006, side 172 og 188.

| * v
* d
* r
Dansk Vestindia |
| --- |
| Øyer | St. Croix **·** St. Jan **·** St. Thomas | Danmarks flagg |
| Byer | Charlotte Amalie **·** Christiansted **·** Coral Bay **·** Frederiksted |
| Festninger | Christiansværn **·** Fort Christian **·** Fort Frederik **·** Skytsborg |
| Organisasjoner | Dansk Vestindisk Selskab **·** Foreningen De Danske Atlanterhavsøer **·** Vestindisk-guineisk Kompagni |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**«Lybska Svan»** (Svanen fra Lübeck) var Gustav Vasas flaggskip og det første storskipet i den svenske krigsflåten.

Den 7. juni 1522 som regnes som den svenske flåtens fødselsdag, så en flåte på ti skip med 750 leieknekter ombord kom til Slätbaken havnestedet utenfor Söderköping. Hansabyen Lübeck sendt denne flåten som en hjelpekspedisjon til de svenske opprørerne ledet av Gustav Vasa og gikk dessuten med å selge skipene til svenskene etter ankomsten.

De fleste skipene var klinkbygde holker og barker av mindre størrelse, men det eneste skipet som er navngitt, formodentlig er en karavell (begrep på storskip eller skip som var kravellbygd i 1500-tallet) kostet opptil tre ganger så mye som de andre som kostet mellom 2 400 og 3 400 lybske mark for hvert skip. «Lybska Svanen» skal ha hatt en besetning på 500 mann.

Med «Lybska Svanen» som flaggskipet for den svenske flåten seilte Gustav Vasa sammen med en lybske ekspedisjonsavdeling på åtte skip og et mindre tall farkoster fra Stralsund til skjærgården utenfor Stockholm der en dansk flåte bevoktet sjøvegen til den beleirede byen. Den danske flåten som skulle motta en forsyningsflåte fra Finland ble overfalt og slått vekk i en sjøstrid på Koggdjupet 31. oktober 1522. En dansk flåte på syv storskip ledet av Søren Norby ble stoppet av svenskene og tyskerne i november, dermed avgjorde skjebnen for byen Stockholm som overgav seg til Gustav Vasa den 17. juni 1523.

I 1524 hadde en dansk borgerkrig brutt ut etter Christian II ble avsatt av det danske aristokratiet. Svenskene som hadde befridd deres land og fått deres egne konge så på den dramatiske situasjonen med uro fordi den danske admiralen Søren Norby som beholdt kontroll over Gotland fremdeles støttet den tidlige danskekongen.

Gotland ble Norbys viktigste base i hans krig mot de danske adelige, de hanseatiske byene og sist svenskene med en skruppelløs kaperkrigføring på Østersjøen. I mai 1524 seilte den svenske flåten fra Kalmar med 2 500 mann ombord mot Gotland som ble åsted for en mindre konflikt om herredømmet over sjøen utenfor Visby og beleiringen av den samme byen.

Norby overlistet Vasa med et diplomatisk kupp, ved å akseptere en avtale om å oppgi Gotland til den nye danskekongen og dro vekk i sikkerheten over til Blekinge mistet Vasa muligheten for å innlemme øya i Sverige. Norby på nytt startet stridighetene og tok kontroll over Kalmar som Gustav Vasa i 1525 måtte beleiret og inntok etter harde kamper.

Under disse operasjonene opplevde svenskene flere forlis utenfor Gotland og Öland. Men storskipet «Lybska Svan»s skjebne er ikke sikkert, fordi etter en beretning måtte svenskene forlot skipet som sank fordi det hadde vært i dårlig forfatning. Etter en andre beretning forliset storskipet utenfor Öland, men hele mannskapet med unntak av en mann som forsvant ble reddet. Antakelig hendt det i 1524 eller 1525.

Vraket etter «Lybska Svan» er funnet av Anders Franzén i nyere tid utenfor Öland.

Kilder
------

* Svenska Flottan Bind 1 1521-1679 Stockholm, 1942
* *Bo Graffton* Sören Norby Sjökrigare i Östersjön på 1500-talet 1995 ISBN 91-85716-76-6
**Vestindisk seder** (*Cedrela odorata*) er et løvtre i mahognifamilien. 

Det blir opptil 40 m høyt, mer sjeldent 60 m. Stammen har en diameter på opptil 120 cm og er ofte uten greiner opp til 25 m høyde. Barken er gråbrun. Bladene er finnete med 6–12 par småblad. Trærne er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme tre. De femtallige blomstene sitter mange sammen i endestilte blomsterstander. Frukten er en rødbrun kapsel som sprekker opp med fem fliker.

Vestindisk seder hører hjemme i de tropiske delene av den nye verden og kan vokse i mange ulike klimasoner. Den finnes både i skog med jevn nedbør og skog med tørketid. Arten er løvfellende og har årringer, noe som viser at den er best tilpasset områder med tørketid. Den trives ikke der årsnedbøren er høyere enn 3000 mm, eller jorda er mettet med vann. Utbredelsen strekker seg fra 26° nord på Mexicos stillehavskyst gjennom Karibia og Mellom- og Sør-Amerika til 28° sør i Argentina.

Det verdifulle trevirket er motstandsdyktig mot både råte og termitter. Det har en duft som minner om egentlig seder (*Cedrus*). Virket er mest kjent for det anvendes i sigarkasser, men brukes også blant annet til møbler, finér, dører, musikkinstrumenter og båter. Overdreven hogst har gjort at *Cedrela odorata* er blitt ganske sjelden i vill tilstand. Treet plantes som skyggetre langs gater og på kaffe- og kakaoplantasjer både i Amerika og i Afrika og Sørøst-Asia.

Referanser
----------

1. ↑  Americas Regional Workshop (Conservation & Sustainable Management of Trees, Costa Rica, November 1996) (1998). «*Cedrela odorata*». *The IUCN Red List of Threatened Species*. doi:10.2305/IUCN.UK.1998.RLTS.T32292A9687734.en. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. 1 2  «*Cedrela odorata*» (PDF). World Agroforestry Centre. Besøkt 22. februar 2016.
3. 1 2  Barbara B. Cintron. «Cedro Hembra, Spanish-Cedar». *Silvics of North America*. Besøkt 22. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vestindisk seder* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Vestindisk seder* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Vestindisk seder* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vestindisk seder* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Vestindisk seder* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Vestindisk seder* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cedrela odorata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cedrela odorata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cedrela odorata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Frøkapsel
Stamme
* Reforestation in Southern Bahia – *Cedrela odorata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Helge Sørheim** (født 17. januar 1949 i Bergen) er en norsk professor i arkeologi.

Han tok mag. art. i nordisk arkeologi i 1979 ved Universitetet i Oslo. Han tok i 2010 doktorgraden på en avhandling om sentralsted, tettsted, knutepunkt og byer, og utviklingen mot byer fra eldre jernalder til middelalder på Vestlandet ved Universitetet i Bergen. 

Han har arbeidet som amanuensis ved Vitenskapsmuseet ved NTNU i perioden 1980-1982. Han ble så museumsstyrer ved Middelaldermuseet i Borgundkaupangen i Ålesund i 1983- 1991. Etter fusjon med Sunnmøre Museum var han avdelingsleder i arkeologi/førstekonservator samme sted til og med 1998. Fra 1998 var han førsteamanuensis/forsker ved Arkeologisk museum i Stavanger (fra 2009 Arkeologisk museum, Universitetet i Stavanger). Han ble så professor samme sted.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Helge Sørheim i BIBSYS
* Helge Sørheim disputerer om bosetningsarkeologi Arkivert 25. april 2010 hos Wayback Machine. Arkeologisk museum UIS
* Runestein-gåten løst Aftenposten.no
* Halvards stas funnet på Rennesøy Nrk.no

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Mannen bak egget, karikatur over tilblivelsen av den nye staten Panama   Tegning (Sunday Times)
**Hay-Herran-traktaten** var en traktat undertegnet 22. januar 1903 mellom USAs utenriksminister John M. Hay og Colombias Chargé d'affaires i Washington D.C. Tomás Herrán. Dersom traktaten hadde blitt ratifisert av de to land hadde den gitt USA en evigvarende leieavtale for en 10 kilometer (6 mile) bred landstripe gjennom Panama, som på det tidspunkt fremdeles var en del av Colombia. USA skulle betale 10 millioner dollar i en engangssum og en årlig leie på 250 000 dollar.

Avtalen ble ratifisert av USAs senat den 14. mars 1903, men ble ikke ratifisert av Colombias senat og trådte derfor aldri i kraft.

I ettertid har det blitt antatt at avtalen ikke ble ratifisert fordi Tomás Herrán fremforhandlet avtalen uten nødvendig oversikt over Colombias innenrikspolitiske situasjon. Det har også blitt nevnt at mange Colombianske politikere anså pengesummen avtalen gav som for lav, spesielt siden USA hadde vist seg villig til å betale 40 millioner dollar for kanalselskapet. 

USAs regjering var ikke villig til å reforhandle avtalen eller endre pengesummen og gav snart sin politiske og militære støtte til et planlagt opprør i Panama, som ledet til provinsens uavhengighet og til byggingen av Panamakanalen.

Se også
-------

* Hay-Bunau Varilla-traktaten
* Thomson-Urrutia-traktaten
* Torrijos-Carter-traktatene

Eksterne lenker
---------------

* Om den historiske bakgrunn for Panamakanalen (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Xenomelanophila*** er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 17 millimeter), bred, svart praktbille, dekkvingene med gule tegninger. Hodet er rundet, antennene ganske korte og tynne. Pronotum er avrundet firkantet med tverrbølget mikroskulptur. Dekkvingene er gule eller guloransje med brunsvarte flekker: langs sømmen (går over begge dekkvinger) er den en trekantet flekk nær roten og en stor, rombeformet flekk litt bak midten, dessuten store, skrå flekker i spissen som går inn til sømmen. Dessuten er det på hver side en trekantet flekk som nærmer seg rotflekken, og en liten flekk utenfor hjørnene av den rombeformede flekken.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i einer-arten *Juniperus occidentalis*.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det vestlige USA (nord til Washington) og tilstøtende områder av Mexico.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien praktbiller, Buprestoidea
			* Familien praktbiller, Buprestidae
				+ Underfamilien Buprestinae Leach, 1815
					- Stammen Melanophilini Bedel, 1921
						* Slekten ***Xenomelanophila*** Sloop, 1937
							+ *Xenomelanophila miranda* (LeConte, 1854)

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter, Besøk 16.9. 2019
* (en) *Xenomelanophila* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Xenomelanophila* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Xenomelanophila* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Xenomelanophila* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
«Sea Hawk» omdirigeres hit. For andre betydninger, se Seahawk.

**Hawker Sea Hawk** er et britisk jagerfly. Sea Hawk ble utviklet av Hawker Aircraft, og er basert på prototypen **Hawker P.1040** som fløy første gang 2. september 1947. Hawker produserte bare de første 35 flyene før produksjonen ble overtatt av Armstrong Whitworth.

Den første serieproduserte varianten var **Sea Hawk F.Mk 1**, som fløy første gang 14. november 1951 og ble produsert i 95 eksemplarer. Denne ble fulgt av 40 **Sea Hawk F.Mk 2**. 116 **Sea Hawk FB.Mk 3** og 97 **Sea Hawk FGA.Mk 4** ble produsert, begge utstyrt med forsterkede vinger med festepunkter for ekstern våpenlast. **Sea Hawk FB.Mk 5** og **Sea Hawk FGA.Mk 6** var i utgangspunktet henholdsvis FB.Mk 3 og FGA.Mk 4 oppgradert med den kraftigere Nene Mk 103 turbojetmotoren, men 86 nye FGA.6 ble også produsert. 

Sea Hawk ble eksportert til Australia, Canada, Tyskland, Nederland og India. 22 **FGA.Mk 50** ble produsert for Nederland og 66 **FGA.Mk 100 og FGA.Mk 101** for Tyskland, begge tilsvarende FGA.Mk 6. 14 FGA.Mk 6 ble produsert for India og i tillegg ble 59 tidligere britiske og tyske fly også levert.

Sea Hawk ble helt faset ut av Fleet Air Arm i 1969, men i India var Sea Hawk operativ helt opp på 80-tallet.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | Sea Hawk F.Mk 1 | Sea Hawk FGA.Mk 6 |
| --- | --- | --- |
| Vingespenn | 11,89 m | 11,89 m |
| Lengde | 12,08 m | 12,09 m |
| Høyde | 2,79 m | 2,64 m |
| Vingeareale | 25,83 m² | 25,83 m² |
| Nettovekt | 4 173 kg | 4 208 kg |
| Ytelser |  |  |
| Topphastighet | 901 km/t | 964 km/t |
| Klatrehastighet | 14,7 m/s | 29 m/s |
| Maksimal lastet vekt | 7 355 kg | 7 327 kg |
| Rekkevidde | 1 191 km | 772 km |
| Annet |  |  |
| Motor | 1× Rolls-Royce Nene Mk 101 turbojetmotor ( 5 000 lb ) | 1× Rolls-Royce Nene Mk 103 turbojetmotor ( 5 200 lb ) |
| Bestykning | 4× Hispano 20 mm kanoner | 4× Hispano 20 mm kanoner |

Eksterne lenker
---------------

* Hawker Sea Hawk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Hawker Siddeley Harrier** er en serie jagerfly og jagerbombere fra britiske Hawker Siddeley Aircraft. Utviklingen av Harrieren begynte på slutten av 1950-årene, og flyet kom i produksjon i 1960-årene. Det er det mest vellykkede av forskjellige fly fra denne perioden som kan ta av og lande vertikalt, såkalte VTOL-fly, som dermed trenger liten eller ingen rullebane.

Hawker Siddeley Harrier ble ombygget og videreutviklet som *Harrier GR.Mk 7/GR.Mk 9* og *AV-8B*, bygget henholdsvis av BAE Systems og Boeing. De nåværende britiske Harriere (GR.Mk 7 og GR.Mk 9) i tjeneste er lisensbygde kopier av tidligere versjoner fra McDonnell Douglas (nå Boeing), nemlig AV-8B Harrier II og AV-8B+ Harrier II Plus.

Varianter med mindre endringer
------------------------------

Hawker P.1127Den første utgaven. Påbegynt i 1957 av Sydney Cam, Ralph Hooper fra Hawker Siddeley Aircraft og Stanley Hooker fra Bristol Engine Company. Første vertikale takeoff var 21. oktober 1960.
Hawker Siddeley KestrelP.1127 fikk dette navnet etter at Hawker Siddeley Aviation ble stiftet. Ni produsert, og første flygning 7. mars 1964. 60 maskiner ble bestilt av RAF i 1966.
Harrier GR.1Den første produksjonsmodellen. Fløy første gang 28. desember 1967, og kom i tjeneste med RAF i 1969.
GR.Mk 1AOppgradert GT.Mk 1, hvor hovedforbedringen var en Rolls-Royce Pegasus Mk 102 motor. 58 eksemplarer kom etter hvert i tjeneste med RAF.
Harrier GR.Mk 3Bedre sensorer, mottiltak og Rolls-Royce Pegasus Mk 103 motor. Denne ble brukt under Falklandskrigen. 118 ble levert til RAF, og 113 av AV-8A–varianten ble levert til det amerikanske marinekorpset og det spanske luftforsvaret.

Videreutviklinger
-----------------

* BAe Sea Harrier
* McDonnell Douglas AV-8 Harrier II (GR.Mk 7 og GR.Mk 9)
* BAe Harrier II

Tilsvarende fly
---------------

* Jakovlev Jak-38
* Jakovlev Jak-41

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hawker Siddeley Harrier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hawker Siddeley Harrier – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
British Aerospace og BAE Systems luftfartøy |
| --- |
| Kampfly | 
* Harrier
* Harrier II
* Jaguar
* Sea Harrier
* Tornado
* Tornado ADV
* Typhoon

 |
| Rekogniserings- og overvåkingsfly | 
* Nimrod

 |
| Treningsfly | 
* Hawk

 |
| Passasjerfly/Transportfly | 
* ATP
* BAe 125
* BAe 146
* Concorde
* Jetstream 31/32
* Jetstream 41
* Jetstream 61
* One-Eleven

 |
| Droner | 
* Ampersand
* Corax
* Demon
* GA22
* HERTI
* Mantis
* Phoenix
* Silver Fox
* Skylynx II

 |
| Kampdroner | 
* Fury
* Taranis

 |
| Utvikling/Konseptfly | 
* ATSF
* P.125
* Replica
* EAP

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Terry Slater** (født i London, England) er en britisk tidligere musiker og musikkmanager.

Karriere
--------

Som ung spilte han som konsertmusiker for band som Chuck Berry, Fats Domino, Little Richard og Everly Brothers med flere. Etter mange år som konsertmusiker, begynte han i 1972 og jobbe innen musikkbransjens kommersielle side, blant annet med en karriere i EMI i England, hvor han tilslutt endte som direktør i 1979. Han jobbet med band og artister som Blondie, Kate Bush, Sex Pistols og Duran Duran. Slater sluttet etter en stund og jobbet selvstendig på jakt etter talentfulle band.

Slater og a-ha
--------------

Slater var den som «oppdaget» det norske popbandet a-ha, og kalles ofte for «det fjerde medlemmet av a-ha». Med hans lange erfaring innen musikkbransjen, ble han bandets første manager, og spilte en vital rolle i historien om a-ha. Sammen med John Ratcliff stiftet han selskapet T.J. Management for å ta seg av a-ha.

Samarbeidet tok slutt etter albumet *Memorial Beach* fra 1993. På *Minor Earth Major Sky* fra 2000, bandets første album etter en syv år lang pause, var det Brian Lane og hans Bandana Management som sto for managementet.

Referanser
----------

1. ↑  «A-ha sørger over Phil Everlys død». *www.vg.no*. 4. januar 2014. Besøkt 28. januar 2023.
2. ↑  Marcussen, Tor (1986). *"We want the world and we want it now"*. no#: Schibsted. ISBN 8251610583.

Kilder
------

* a-ha.com - Terry Slater — The fourth member of a-ha
**Lars Arne Høydal** (født 23. september 1934 i Volda, død 28. november 2018 i Jaren) var en norsk politiker (Ap).

Han tok Volda landsgymnas og Volda lærarskule med tilleggsutdanning fra Universitetet i Oslo (engelsk grunnfag) og Musikkonservatoriet i Oslo (eksamen som skolesanglærer og organist). Han jobbet ved Vålerenga skole (1958-60), Vang framhaldsskole ved Hamar (1960-61), så Vestoppland folkehøgskole og fra 1964 ved Brandbu ungdomsskole. Musikkinteressen levde han også ut som dirigent for Jaren sanglag i 21 år.

Høydal ble hovedsakelig kjent som politiker og medlem av Gran kommunestyre fra 1976. Fra 1980 til 1995 var han ordfører. Fra 1985 til 1993 satt han to perioder som 6. vararepresentant til Stortinget, dog uten å møte.

Høydal ledet Oppland Reiseliv fra 1987 til 1992, Randsfjordforbundet og Opplandsvegen; nestleder i Statens eldreråd; var styremedlem i Hadeland Bilselskap og i Hadeland Elverk; og satt i Østlandskomiteen for utbygging av hovedflyplass. Han skrev jubileumsbøker for Hadelandsprodukter og Jaren sanglag.

Referanser
----------

1. ↑  Lars Arne Høydal 60 år 23. september, NTB 2. september 1994
2. 1 2 3  75 år, *Oppland Arbeiderblad* 23. september 2009 s. 42
3. ↑  Tidligere ordfører Lars Arne Høydal er død, *Hadeland* 5. desember 2018 s. 30
4. ↑  Stortinget.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lars Arne Høydal hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Lars Arne Høydal hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF
 |
**Gjerpen Idrettsforening** (stiftet 30. januar 1918) er et norsk idrettslag fra Skien. Klubben er mest kjent for sitt håndballag for kvinner.

Historie
--------

Klubben ble stiftet i 1918 som *Gjerpen Idrettslag* under et møte på Fagerheim (Gjerpen Ungdomslags hus i Holmsveien). 1. september 1945 slo Gjerpen IL seg sammen med *Mæla Idrettsforening* (stiftet 1934) og *Rising Ski- og Idrettsforening* (stiftet 1933) og dannet det nåværende Gjerpen Idrettsforening.

Håndball
--------

Utdypende artikkel: Gjerpen Håndball

### Kvinner

Gjerpen er en merittert håndballklubb og har en lang historie i toppen av norsk kvinnehåndball. Gjerpens kvinnelag i håndball har vunnet NM-gull fem ganger og sluttspillet tre ganger.

Laget spilte i 1. divisjon i 2013/14-sesongen, etter å ha rykket opp fra 2. divisjon i 2012/13.

Gjerpen rykket ned fra Postenligaen til 1. divisjon etter 2009/10-sesongen og videre ned til 2. divisjon etter 2010/11-sesongen.

Laget kom til semifinalen i cupvinnercupen i 2005/06-sesongen. Sesongen etter kom Gjerpen på tredjeplass i serien, ble slått ut i semifinalen i sluttspillet, og nådde kvartfinalen i cupvinnercupen. I 2008/09-sesongen tapte laget igjen semifinalen i cupvinnercupen.

Laget mottok Telemark fylkeskommunes kulturpris i 1991.

Fotball
-------

Herrelaget, Gjerpen IF, spiller i 5.divisjon, i Telemark Fotballkrets.

Referanser
----------

1. ↑  Hans J. «Historikk». gjerpenif.no. Besøkt 26. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Dokka** er hovedelv i Dokkavassdraget som løper fra fjellene i Øystre Slidre, gjennom Gausdal, Torpa og ut Randsfjorden i Nordre Land, i Innlandet fylke.

Dokka har sitt opphav syd for fjellmassivet Langsua øst i Øystre Slidre kommune, i samme område som Etna. Fra sine kilder som dannes av *Fjelldokka*, *Kvitfetbekken* og *Haldorbubekken* på 11-1200 moh. har elven et sørøstlig løp inn Langsua nasjonalpark og i Fjelldokkvatnet (940 moh.). Fjelldokka renner videre i sørøstlig retning og krysser grensen til Gausdal kommune, gjennom noen mindre vann (Vågskardvatnet (825 moh.), Mjødokka (785 moh.) og Karsjøen (780 moh.)), før den munner ut i Dokkvatnet (778 moh.). På dette stykket kalles elven hhv. *Skjela*, *Stuva* og *Dokkelva*.

Fra sydenden av Dokkvatnet gjør elven et kort sydlig løp til det oppdemmede Dokkfløyvatnet (735-696 moh.), som dannes av Dokkfløydammen. Deler av vannet utgjør grensen mellom Gausdal og Nordre Land kommuner. På sitt videre løp fra innsjøens sydende (minstevannføring), gjennom Torpa bærer elven navnet *Dokka*. Ved Åmot opptar den sideelven Livasselva fra vest, lenger ned opptar den Kjøljua. Nedenfor åmotet med Kjøljua er den igjen oppdemmet. Like før utløpet i Etna renner elven gjennom tettstedet Dokka; her deler den seg i to grener.

Fylkesvei 33 krysser Dokka over de grenene ved utløpet. Det ene elveløpet ble også krysset av den nedlagte Valdresbanen. Noe lenger opp er Dokka bru for veien fra Dokka sentrum. Lenger nord er det ikke bro før Grønvold bru i Torpa og Valhovd bru ved Åmot. Det er også en bro nedenfor Dokkfløydammen.

Blant fossene i Dokka kan nevnes Veslfossen like nedenfor Dokkfløydammen, og Høgfossen noe lenger ned. Høgfossen er en 40 m. høy foss, men har redusert vannføring på grunn av oppdemmingen.

Kraftverkene i elven er Torpa kraftverk, Kjøljua kraftverk og Dokka kraftverk, som drives av Eidsiva vannkraft.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 27. juli 2017
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 27. juli 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Magdalene Sophie Buchholm** (født Bentzen 15. mars 1758 i Skien, død 12. august 1825 i Kragerø) var en norsk forfatter. Buchholm var lyriker og den eneste norske kvinne som på slutten av 1700-tallet ble anerkjent som forfatter. Hun ble i sin tid hyllet som *Nordens Sappho*.

Familie
-------

Magdalene Sophie Buchholm var datter av justisråd senere bergamtsforvalter Mogens Bentsen (1715–70) og Sophie Hellesdatter/Heltzen (1720–98). Hun ble 12. september 1777 gift med skipsprest, senere sogneprest Peter Leganger Castberg (1752–1784). Som enke ble hun 31.oktober 1785 gift med kjøpmann i Flekkefjord, senere tollinspektør Joachim Frederik Buchholm (ca. 1762–1834). Hun var mor til lege og døvelærer Peter Atke Castberg (1779–1823) og forfatter Petrea Buchholm (1786-1870).

Liv og virke
------------

Buchholm virket fra 1770-årene i København, der hun var med i Norske Selskab. Diktene hennes ble publisert i Norske Selskabs skrifter og i ulike tidsskrifter. I 1793 utga hun diktsamlingen *Poesier* (gjenutgitt i utvidet utgave i 1806). I 1783 fikk Det Norske Selskabs hederspris, ringen med den grønne sten, etter publiseringen av «heroiden» (et oppdiktet brev fra en heltinne til sin elskede) *Adeluds til Torkild Trondesen*. 

Ragna Nielsen har et kapittel om Magdalene Buchholm i sin bok *Norske Kvinder i det 19de Aarhundrede. 1* (1904).

Utgivelser
----------

* *Adeluds til Torkild Trondesen*, i Poetiske Samlinger, hf. 2, utg. av Det Norske Selskab, København 1783
* *Poesier*, København, 1793. Digitalisert utgave fra Nasjonalbiblioteket
* *Zetlitz' Minde*, i Det norske Nationalblad 1821, s. 129–130

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Magdalene\_Buchholm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Cecilie L. Solberg: *Norsk kvinnelitteraturhistorie. Bind 1: 1600-1900*, Oslo: Pax, 1988, s. 35.
3. ↑  Meyer, Ulla (1943). *Norske kvinner*. Jacob Dybwads forlag. s. 17.
4. ↑  «Diskrimineres og gjemmes bort», *Dagbladet*, 22. februar 2012.
5. ↑  Aasen, Elisabeth: *Kvinners spor i skrift. Supplement til norsk litteraturhistorie*, Oslo: Samlaget, 1986, s. 42.

Litteratur
----------

* Ragna Nielsen: *Norske Kvinder i det 19de Aarhundrede*. Kristiania: Det norske Aktieforlag. 1904.  S. 85-99.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Magdalene Sophie Buchholm i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**William John Terence «Terry» Neill** (født 8. mai 1942, død 28. juli 2022) var en nord­irsk fotball­spiller og -manager.

Født i Belfast, så spilte han i sine unge år for Bangor FC, før han flyttet til Arsenal FC i 1969. Han lagde mål i sin første kamp for Arsenal mot Sheffield Wednesday, og ble en dyktig midt­stopper (men han spilte også sideback).[] Han ble fast både på Arsenal-laget og på det nord­irske landslaget på 1960-tallet, og kom til å bli kaptein på begge lagene. Han ble Arsenals yngste kaptein i en alder av 20 år, og spilte totalt 255 kamper for Arsenal og 59 landslags­kamper for Nord-Irland.

Mot slutten av 1960-tallet ble Neill plaget av skader og gulsott, og kunne ikke være med i liga­cup­finalen i 1969 (Arsenal tapte). Selv om han bare var 28 år gammel, så ble han i 1970 ansatt av Hull City som spillende manager, en av tidenes yngste i den engelske liga. Senere ble han også spillende manager for det nord­irske landslaget. Han gav seg som aktiv spiller i 1973, og forlot Hull ett år senere for å ta over som manager i Arsenals største rival Tottenham Hotspur, der han erstattet Bill Nicholson. Han ledet Spurs i to år, og var nær på å rykke ned med laget.

Til tross for hans dårlige resultater i Tottenham, så ble han rekruttert av Arsenals styre for å ta over etter Bertie Mee i 1976, og ble Arsenals yngste manager. Med signeringene av spillere som Malcolm Macdonald og Pat Jennings, så opplevde klubben en mindre opp­blomstring der de nådde finalen i FA-cupen tre år på rad mellom 1978 og 1980, men vant bare den i 1979. I tillegg kom klubben til finalen i cupvinner-cupen i 1980, men tapte på straffespark­konkurranse mot Valencia CF. I ligaen kunne ikke Arsenal vise til de samme resultatene som i cupene, og med spillere som gikk til andre klubber (Liam Brady og Frank Stapleton) og med en skadet Malcolm Macdonald, så ble resultatene bare verre. Det blir sagt[*av hvem?*] at Neil ikke klarte å skape et godt samarbeid med flere av de viktige spillerne, spesielt med Alan Ball som forlot klubben kort tid etter Neills ankomst.[] En rekke med flaue cup-tap tidlig i 1980-årene, og da spesielt hjemme­tapet i liga­cupen mot Walsall FC 23. november 1983, viste seg å være siste sjanse. Han ble sparket som manager 16. desember 1983.

Neill trakk seg tilbake fra fotballen og åpnet sportsbarer i Hendon og Holborn, i det sentrale London.[]

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 176531, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Terry Neill, former Arsenal and Tottenham manager, dies aged 80», verkets språk engelsk, besøkt 28. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terry Neill – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Terry Neill – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Terry Neill – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Terry Neill – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Terry Neill – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Terry Neill – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |