recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Huset Douglas' stamvåpen fra år 1330
**George Douglas, 4. jarl av Angus** (født ca. 1429; død 14. november 1462 i Abernethy), med tilnavnet «røde Douglas», var en skotsk adelig av Douglas-dynastiet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

George var en sønn av William Douglas, 2. jarl av Angus, og hans hustru, Margaret Hay av Yester. Han etterfulgte sin bror James som *Earl of Angus* i 1446.

Det var to linjer av familien på denne tiden. Hovedlinjen var jarlene av Douglas,som represtenterte den «svarte» linje; mens Angus representerte den «røde» linje. Begge grenene nedstammet utenomekteskapelig fra William the Hardy, Lord of Douglas. Jarlen av Douglas nedstemmet gjennom Archibald the Grim, en uekte sønn av Sir James Douglas. Den 4. Earl of Angus' bestefar var et uekte barn av William, 1st Earl of Douglas.

George Douglas ble kjent som **Great Earl of Angus**, og overtok jarledømmet etter at hans barnløse bror James Douglas, 3rd Earl of Angus døde i 1446. Han skulle så bli det første overhode av huset Douglas fra den «røde» linje.

### Jarl av Angus

George fremforhandlet i 1449 og i 1459 en fredsavtale med England, og var i 1451 skotsk sendemann til England. Ved nedkjempelsen av «svarte Douglas» stod George trofast ved kong Jakob II av Skottlands side, og sikret seg derved betydelige nye landområder ved det at han overtok den tidligere jarlen av Douglas' besittelser og land.

Under kong Jakob III av Skottlands mindreårighet var han leder for de såkalte «Old Lords» og hadde med dette en avgjørende innflytelse på regjeringsverket. I 1462 kjempet han med fremgang mot engelskmennene i slaget ved Alnwick.

Jarlen var gift med Isabel, datter av Sir John Sibbald, og de hadde de følgende barn:

* Margaret ∞ Sir Duncan Campbell of Glenorchy
* Elizabeth

1. ∞ Alexander Ramsay of Dalhousie,
2. ∞ Thomas Livingstone

* Archibald Douglas, 5. Earl of Angus
* Anne († vor 1462) ∞ William Graham, 2. Lord Graham
* Janet

1. ∞ David Scott of Buccleuch,
2. ∞ George Leslie, 2. Earl of Rothes

Litteratur
----------

* *The Lord Lyon King of Arms: The Scots Peerage*. Edinburgh: Douglas. 1909. s. 172 ff.
* Herbert Maxwell: *A History of the House of Douglas*. Freemantle, London 1902

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10956.htm#i109554, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* www.thepeerage.com/p10956.htm#i109554 *George Douglas, 4th Earl of Angus* www.thepeerage.com, lest 2014-09-07
* *Earl of Angus (Douglas)*, fmg.ac, lest 2014-09-07

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Rune Buer Johansen** (født 4. september 1973 i Rakkestad) er en norsk fotballspiller. Han har spilt for Trømborg, Askim, Fredrikstad, Moss, Kongsvinger, Sogndal, Hamarkameratene og Nybergsund og Løten FK. Han har én A-landskamp. Han studerer for tiden ved Høgskolen i Hedmark samtidlig som han trener 4.-divisjonsklubben Ringsaker FK.

VG hadde ham med på rundens lag i 2003, etter en fin sesong med Sogndal. I sine første år i Ham-Kam fikk han ikke spilletid på grunn av skader og uenighet med Ståle Solbakken, men han fikk fornyet tillit foran 2006-sesongen etter at han ble skadefri og Frode Grodås ble ny hovedtrener. Han har tidligere slått Ole Einar Bjørndalen på rulleskirenn på Hamar. I samme løpet spurtslo han Petter Northug på oppløpssiden. Buer Johansen er også kjent som en habil syklist, og har deltatt flere ganger i Birkebeinerrittet.

Han gikk til Løten foran 2010-sesongen og skal være spillende trener for laget.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 60f53089[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Birken.no – Fotballspiller Rune Buer Johansen satser offensivt Arkivert 2. november 2007 hos Wayback Machine. (Publisert 25. august 2007, besøkt 27. januar 2009)
3. ↑  smaalene.no Så var det slutt...

Eksterne lenker
---------------

* (no) Spillerbiografien til Rune Buer Johansen på hamkam.no
**Vraket i Eiebukta** er et svært godt bevart skipsvrak i ferskvann langs kysten av Egersund som ikke har blitt datert, men antagelige er fra middelalderen.

Vrakfunnets beliggenhet
-----------------------

Ved byen Egersund lå en smal bukt opp mot Tengs fra Eigerøy og nordover mot Sandvika, der hadde et spesielt funn vært gjort i 2005 ved dykking. Bare en halv til to-tre meter under vannflaten ble et båtvrak funnet utenfor Tengs gård som har vært en betydelig gård i middelalderen i Kremmerviken.

Tengs gård som en betydelig storgård lå strategisk ved et viktig knutepunkt for trafikk, der begynte ferdselsåren over Jæren langs den norske kysten fra øst til vest.

Vraket
------

Undersøkelsene har vist at båten er en typisk kystfarer på 12 meter lengde med uvanlige detaljer som har fått marinarkeolog Endre Elvestad til å undre om vraket er fra tidlig middelalderen. Elvestad har konkludert med at båten som hadde store likheter med vikingskipene, tilhørt en type som eksisterte i flere århundrer, omkring 1200 til omkring 1850.

Egersunds betydelighet
----------------------

Sjøområdene ved Egersund har rikelig med minner fra fortiden med stor handelsvirksomhet i lang tid, laksefisket hadde vært en viktig økonomisk ressurskilde for innbyggere. Som et knutepunkt mellom øst og vest ble det viktig for kongen å ha kontroll om, i tillegg var havnen kommunikasjonspunkt med utlandet, Holland i sørvest, østersjølandene i øst og De britiske øyer i vest.

For 20 år siden ble en større nederlandsk seilskute funnet under Eigerøybrua, den var lastet med stein. Dateringen er ikke heller kjent om dette vrakfunnet.

Eksterne lenker
---------------

* Dykking etter fortidsminner ved Egersund
**George Henry Davis** (født 5. juni 1881 Alfreton i Derbyshire, død 28. april 1969 i Wimbledon i London) er en engelsk tidligere landslagsspiller i fotball som spilte for to engelske og en canadisk fotballklubb. 

Davis spilte to landskamper for England.

Biografi
--------

George Davis startet sin karriere i Alfreton Town i 1896 før han gikk til Derby County i 1899, og i 1903 spilte han på Derbys lag som tapte 6-0 for Bury i FA-cupfinalen. Året etter debuterte han på det engelske landslaget mot Wales den 29. februar 1904. 

Etter 155 obligatoriske kamper for Derby County valgte han, 26 år gammel, å returnere til sin gamle klubb Alfretown Town i 1908. 

I 1912 emigrerte han sammen med sin kone til Canada for å starte på nytt. Han fortsatte med aktiv fotball, og fikk en canadisk cupmedalje med Calgary Hillhurst i 1922, 19 år etter at han fikk sølvmedalje med Derby County.

Etter fotballkarrieren hadde han suksess i hotellbransjen.

Karriere som spiller
--------------------

### Landslagskarriere for England

|
|  |
| Landskamp | Motstander | Tidspunkt | **Sted** | Resultat | Mål | **Klubb** |
| 1 | Wales | 29/02-1904 | Wrexham | 2-2 | 1 | Derby County |
| 2 | Irland | 12/03-1904 | Belfast | 3-1 | 0 | Derby County |

### Klubblag

|
|  |
| Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Tidsrom |
| Englands flagg Alfreton Town | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | 1896 - 12/1899 |
| Englands flagg Derby County | Kontrakt | 155 | 134 | 29 | 27 | 12/1899 - 05/1898 |
| Englands flagg Alfreton Town | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | 05/1898 - 1912 |
| Canadas flagg Calgary Hillhurst | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | ? |

Litteratur
----------

* Mortimer, Gerald (2004): *The Who´s Who of DERBY COUNTY*. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
* Rollin, Jack (1998): *ROTHMANS BOOK OF FOOTBALL RECORDS*. Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-1954-0
* Mortimer, Gerald (2006): *DERBY COUNTY The Complete Record*. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Adam Jalles Øwre** (født 9. desember 1833 i Ålesund, død 20. august 1884 i Østre Gausdal) var en norsk lege og spesialist på hud- og kjønnssykdommer.

Liv
---

Etter å ha blitt student i 1852 studerte han medisin og ble *cand. med.* i 1860. Som student bodde han sammen med andre medisinstudenter i Skippergata, i en krets hvor også Bjørnstjerne Bjørnson og Ernst Sars vanket. Han var også venn med Jonas Lie. Deretter ble han ansatt ved Fødselsstiftelsen, og i 1861 ved Rikshospitalets hudsykeavdeling. Fra 1866 til 1867 var han på en studereise i utlandet, hvor han studerte hud- og kjønssykdommer. Tilbake i Norge slo han seg ned som praktiserende lege i Christiania med hudsykdommer og syfilis som hovedfelt. På grunn av sykdom måtte han senere oppgi praksisen og døde under et opphold i Gausdal i 1884.

Øwre skrev flere artikler i *Norsk Magazin for Lægevidenskaben*, *Nordisk medicinsk Arkiv* og *Archiv für Dermatologie*. Til den internasjonale medisinske kongressen i 1867 sendte han inn en besvarelse av kongressens oppgave *Est-il possible de proposer aux divers gouvernements quelques mesures efficaces pour restreindre la propagation des maladies vénériennes?* («Er det mulig å foreslå for de forskjellige regjeringene noen virksomme midler til å begrense utbredelsen av kjønnssykdommer?»)

Han var sønn av apoteker Peder Jalles Øwre og Karen Splid Møller.

Litteratur
----------

* Kiær, F.C. (1873). *Norges læger i det nittende aarhundrede*. Christiania: Alb. Cammermeyer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Adam Ziener** (født 1664 på Kongsberg, død 1732 på Kongsberg), kalt *den yngre*, var en norsk bergmester ved Kongsberg Sølvverk og overbergamtsassessor. Han var sønn av Adam Ziener den eldre (f. ca. 1635) og hørte til et dynasti av gruveingeniører og ledere ved Kongsberg Sølvverk på 16- og 1700-tallet. Han ble sprenger ved sølvverket i 1686, hauer i 1688, understiger i 1689, og foretok deretter studiereiser ved ulike bergverk. I 1692 ble han overstiger, i 1705 geschworner og i 1719 fulgte utnevnelsen til bergmester og overbergamtsassessor. Hans sønn Adam Adamsen Ziener (f. 1709), den tredje med dette navnet, ble også bergmester på Kongsberg og overbergamtsassessor.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 326[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Omtale av slekten Ziener i Alfred Huhnhäuser: *Die deutsche Einwanderung in Kongsberg*, s. 118–121, Oslo, 1944
3. ↑  Tor Weidling: *Eneveldets menn i Norge: Sivile sentralorganer og embetsmenn 1660–1814*, s. 327, Riksarkivaren. Oslo. 2000
4. ↑  Jon Nygaard (2016). «Ibsens slekt på Kongsberg». Norsk slektshistorisk tidsskrift bind 44, hefte 4, s. 195–227

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Stein Eide** (født 1953) er en norsk komponist, journalist og programleder i radio. Han er spesielt kjent for sine radioprogrammer innen klassisk musikk på NRK P2.

Stein Eide studerte musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo og senere komposisjon. I 1984 begynte han sin karriere i NRK som komponist for «Barnetimen for de minste». Han begynte også å jobbe i NRK P2 som programleder for ulike programmer innen klassisk musikk, bl.a. «Tidlig tonefølge», «På konsert», «Kammertjenerne» og «Klar en klassiker». Sistnevnte program var en ukentlig musikkspørrelek som han laget sammen med Kjell Hillveg og som ble sendt i årene 1988 til 2015.

Som komponist er Stein Eide mest kjent for sine komposisjoner for radio og TV. Han har komponert musikken til en rekke NRK-produksjoner, deriblant flere barne- og ungdomsserier, «Fakta på lørdag» og portrettet som ble sendt i forbindelse med kong Haralds 70-årsdag. Eide har imidlertid også skrevet orkesterverker, kammermusikk og solomusikk for bl.a. piano og gitar.

Stein Eide har hatt flere verv. Han har vært tillitsvalgt i Norsk Journalistlag, sittet i juryen for Spellemannprisen og er formann i Prøysenprisen.

Referanser
----------

1. 1 2  Bråten, Charlotte Marie (12. februar 2008). «Møte med kjent P2-stemme». nrk.no. Besøkt 2. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Stein Eide på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Stein Balstad** (1884–1966) var en norsk forfatter og lærer.

Balstad vokste opp i Ytre Rendal. Etter middel- og lærerskole begynte han i jobbe som lærer i Oslo bare 20 år gammel. Som 35-åring debuterte han som forfatter.

Han utga en rekke romaner, blant annet *Den store bøigen* (1923), *Forbannet være du* (1925), *Slekt skal følge -* (1928), *I ditt ansikts sved* (1930), *Tidehverv* (1933), *Vi fra skogene* (1936), *En ny slekt* (1938) og *Storbyen fanger* (1943). Han skrev også ungdomsbøker, for eksempel *Med farfar på setra* (1929) og skuespill, mest kjent er *Kven dømer* (1927)

Han skrev også hørespill: populære enaktere som *Kven dømer* (1936) og *Sportsdilla* (1939, 1941). I 1943 bidro han med *Ottegarden*.

Balstad var en realistisk folkelivsskildrer, skrev om skogarbeidernes kår og om arbeiderklassens politiske problemer. 

Han var medlem av programrådet for Kringkastingsselskapet A/S 1928-1933 og i programrådet for NRK 1933-1940.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Gunnbjørn Steine Balstad[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   VG, «Stein Balstad død», side(r) 3, utgitt 14. november 1966[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Moss Dagblad, «Døde i Moss by anmeldt til Moss skifterett», side(r) 3, utgitt 9. november 1966[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Stein Balstad», besøkt 14. november 2021[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Stein Balstad er død». *Dagbladet*, 14. november 1966.
6. ↑   Stein Balstad på Store norske leksikon
7. ↑  Hartenstein, Tilman: *Det usynlige teatret: Radioteatrets historie 1926-2001*, Oslo 2001 s. 47

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Blæretang** (*Fucus vesiculosus*) er en brunalge som vokser langs hele norskekysten. Den har parvise blærer på hver side av en tydelig midtribbe. Den vokser i strandsonen i saltvann, men tåler godt lavt saltinnhold i vannet. Den er spiselig.

Beskrivelse
-----------

Den er en av fire tangarter som har blærer og har flate grener med tydelig midtribbe og blærer parvis på hver side av midtribben. Blæretang har svært variabel form, og der det er mye bølger, kan den mangle blærer. Formeringsorgan utvikles om våren og sommeren i enden av noen av grenene. De er ovale, oppsvulmet og slimete i moden tilstand.

Utbredelse
----------

Tangen liker ikke for mye direkte bølger, men med litt beskyttelse fra andre tangarter finnes den også i bølgeeksponerte områder. Blæretang vokser i strandsonen på fjell, steiner og knatter, og blir fra 0,3 til 2m høy. Normalt finnes den mellom spiraltang og sagtang eller grisetang, der den dominerer. I områder med lav saltholdighet kan den dessuten finnes spredt nedenfor fjæresonen under sagtangen.

Bruk
----

Den kan spises, men det anbefales et forsiktig inntak på grunn av avførende innholdsstoffer. Den har et variabelt innhold av jod, men kan inneholde opptil 600 mg/g. Den kan tørkes og males til mel, og kan benyttes for å tykne supper ved å bruke avkok av den. De runde små blærene kan brukes i salater etter et raskt oppkok, eller sursyltes. Den blir flaskegrønn om den dyppes i varmt vann.

Referanser
----------

1. ↑  Mary Bove, Jillian E. Stansbury, Aviva Romm. «Endocrine Disorders and Adrenal Support». *Botanical Medicine for Women's Health*: 186-210. ISBN 9780443072772. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Bevanger, Jonsson 2007, s. 28
3. ↑  Wollen 2019, s. 61

Litteratur
----------

Bevanger, Kjetil; Jonsson, Bror (2007). *Kysten flora og fauna*. ISBN 978-82-02-27050-6. 

Wollen, Ellen-Beate (2019). *Gratis mat fra havet*. ISBN 978-82-7201-652-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *blæretang* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *blæretang* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *blæretang* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *blæretang* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *blæretang* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *blæretang* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *blæretang* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *blæretang* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Fucus vesiculosus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Fucus vesiculosus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Fucus vesiculosus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Blériot XI** er et fly som er en videreutvikling av den endekkeren som Louis Blériot brukte ved flyvningen over Den engelske kanal i 1909.

Flyet i bruk
------------

Flyet var et av de mest brukte i tiden før første verdenskrig og satte i årene 1910-1911 en lang rekke høyde-, hastighets- og utholdenhetsrekorder. Fra 1910 fantes Blériot XI-flyet i tjeneste både i Frankrike og Italia. 1912 ble det kjøpt inn et antall Bleriot XI for Royal Flying Corps som ble fordelt til marinen og hæren i England. I det første krigsåret var Blériot XI de alliertes mest anvendte speiderfly. Da Italia gikk med i krigen i 1915 bestod deres militærfly av seks divisjoner utrustet med denne flytypen.

Totalt ble Blériot XI bygget i fem ulike grunnmodeller. Samtlige var utrustet med Gnôme roterende stjernemotor. De skilte seg fra hverandre i detaljer som understell, høyde- og sideror. XI-2 var to-seters, mens XI-3 var tre-seters og utstyrt med en kraftigere motor som utviklet 140 hk.

Bevæpningen kunne være pistol, revolver eller karabin avhengig av besetningens valg av våpen. Det ble gjort visse forsøk på fast bevæpning ved å henge opp 25 kilos bomber på utsiden av flykroppen. Allerede i 1911 prøvde major Brooke-Popham å montere fast bevæpning på sitt fly, men han ble beordret til å fjerne det.

Norge har hatt et eneste Blériot XI. Det ble anskaffet av Tryggve Gran og brukt til hans flyvning over Nordsjøen i juli 1914. Turen tok 4 timer og 10 minutter og var da ny rekord for Blériot XI.
Etter flyvningen ble flyet kjøpt av det som senere ble Hærens flyvevæsen og sammen med fire Farman MF.7 utgjorde det Norges luftflåte ved krigens utbrudd i 1914.

Museale fly og replika
----------------------

* En flyvedyktig replika finnes i Brooklands bil- og flymuseum.

Eksterne lenker
---------------

* Bleriot XI

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Stein Gauslaa** (født 27. oktober 1948 i Arendal, død 7. januar 2017 i Oslo) var en norsk redaktør. Han var som sin far sjefredaktør i avisen *Agderposten.* Han var leder i Norsk Redaktørforening fra 2007 til 2009.

Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 2016 for samfunnsnyttig innsats. Gauslaa aksepterte utnevnelsen, men rakk ikke å motta ordenen før han brått døde, noe som i praksis førte til at den ikke ble overrakt fordi den ikke deles ut posthumt.

Biografi
--------

Gauslaas far, Einar Gauslaa, var redaktør i *Agderposten* i 28 år, og Stein Gauslaa begynte tidlig å skrive sportsreferater og ta bilder for avisen. Han gikk på Sagene lærerskole, men begynte ikke som lærer. I stedet begynte han på journalistutdanning og fikk deretter sin første jobb i *Nationen*, hvor han i 1971 dekket starten på oljeeventyret i Norge da daværende statsminister Trygve Bratteli trykket på knappen som markerte begivenheten.

Siden jobbet Gauslaa i NRK, *VG* og *Dagens Næringsliv*. Han var også informasjonsmedarbeider i Finansdepartementet og i banknæringen, før han i 1996 ble redaktør i *Agderposten*. Fra 2003 var han styremedlem i Norsk Presseforbund. Han var også president i Stortingets presselosje, leder av Rogaland og Agder Redaktørforening, nestleder og leder av Norsk Redaktørforening og medlem av Kringkastingsrådet. Med sitt kontaktnett var han blant de avgjørende for at Arendalsuka ble en realitet.

Gauslaa var opptatt av Gabriel Scotts forfatterskap, og redaktør av Scott-selskabets publikasjon *Treskoposten*. Han var også en pådriver da Selskabet lyktes i å få gjenutgitt rundt halvparten av Scotts ca. 60 bøker på Selskabets eget forlag.

I september 2009 fratrådte han sin stilling i *Agderposten*, og Eivind Ljøstad overtok. Gauslaa hadde sin siste arbeidsdag i *Agderposten* 31. januar 2016.

Bibliografi
-----------

* *Hamsun på Sørlandet*, 2009 ISBN 978-82-92920-09-1
* *Fra steinøks til databrikke – austegden gjennom tidene*, 2001 ISBN 82-993723-1-3

Litteratur
----------

* Vidar Fløde: *Feirer med presidentvalg.* Dagens navn-artikkel i Fædrelandsvennen Kultur 27. oktober 2008 side 14.

Referanser
----------

1. ↑  «Stein Gauslaa er død». *journalisten.no*. 9. januar 2017. Besøkt 9. januar 2017.
2. ↑  Hanisch, Thor Einar (25. januar 2017). «Stein Gauslaa til minne». *Fædrelandsvennen*.
3. ↑  Djupedal, Øystein (16. januar 2017). «Stein Gauslaa». *Aftenposten*.
4. ↑  Stavelin, Ingmar Brokka Rike, Inger (11.01.2017). «Stein Gauslaa utnevnt til Ridder av 1. klasse». *Agderposten* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 17. september 2017. Besøkt 17. september 2017.
5. ↑  Bjørn Åge Mossins minneord i *Journalisten*, 9. januar 2017
6. ↑  Øystein Djupedals minneord i *Agderposten* 10. januar 2017[*død lenke*]
7. ↑
8. ↑  «Forlater nå sin agderpost». *agderposten*. Besøkt 8. januar 2017. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Stein Bugge** (født 26. september 1896 i Bergen, død 3. oktober 1961 i Oslo) var en norsk dramatiker og teaterdirektør.

Liv
---

Han var sønn kjøpmannen Jens Samuel Bugge (1861–1903) og Olga Olsen (1875–1951).

Bugge tok *examen artium* i 1915 og studerte ved Universitetet i London fra 1919 til 1923. Fra 1925 til 1926 var han litterær konsulent ved Den Nationale Scene i Bergen. Fra 1928 til 1929 virket han ved *L'Institut superieur des arts decorativs* i Brussel.

Han begynte som teaterregissør ved scener i Belgia og Nederland. I 1931 satte han opp sitt eget skuespill *Tragedien om Mengin* ved Det Norske Teatret i Oslo. På 1930-tallet gikk han med planer om å starte et nytt teater basert på Stanislavskijs metode sammen med Anders Wyller og John Ditlev-Simonsen. I 1931 arrangerte han og sakfører Elias Steen-Olsen festspill i Håkonshallen i Bergen, hvor han satte opp sitt eget skuespill *Votan*. Festspillene ble gjentatt året etter.

Fra 1941 til 1946 var han iscenesetter ved Den Nationale Scene, og deretter teatersjef samme sted fra 1946 til 1948. Fra 1955 til 1956 reiste han og holdt foredrag i Amerika.

Bugges *Dramatiske verker* utkom i fem bind fra 1941 til 1946.

Om Bugge skriver Olav Dalgard: «Større brudulje i teaterlivet skapte den bergenske entusiasten Stein Bugge, som ikkje bare slo «trekkhøl» i lukene til den bastante norske teater-realismen, men planmessig gjekk til åtak på denne med grovaste skyts.»

Skuespill
---------

* *Tragedien om Mengin* (1923)
* *Askeladdens komedier* (1924)
* *Geniet i storm* (1927)
* *Votan* (1931)
* *Generalsekretæren* (1932)
* *Det tredje rike* (1934)
* *Knut Alvsøns løfte* (1938)
* *Ekteskapsskolen* (1939)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Stein\_Bugge[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BIBSYS, NORAF-ID 90077301, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6sk5z43, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Forfang, Halvard Grude (1988). *Nansenskolen 1936-1940 : to venners drøm og dåd ; Nansenskolen 1946-1971*. Reistad offset. s. 36. ISBN 8205176701.
6. ↑  Dalgard (1973), s. 169.

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1915*. Oslo: Gundersen. 1942.
* *Studentene fra 1915*. Oslo: (Nationaltr.). 1965.
* Dalgard, Olav (1973). *Samtid*. Oslo: Tiden. ISBN 8210007769.
* Nygaard, Knut (1977). *Den nationale scene 1931-1976*. Gyldendal. ISBN 8205108277.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Stein Bugge i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Infrastruktur som tjeneste** (engelsk: *infrastructure as a service*, **IaaS**) er nettbaserte tjenester som tilbyr høynivå programmeringsgrensesnitt (API-er) for dereferere forskjellige lavnivå detaljer i underliggende nettverksinfrastruktur som for eksempel fysiske beregningsressurser, lokasjon, datapartisjonering, skalering, sikkerhet, sikkerhetskopier, og så videre. En hypervisor kjører da de virtuelle maskinene som gjester. Eksempler på hypervisorer som kan brukes kan være Xen, Oracle VirtualBox, Oracle VM, KVM, VMware ESX/ESXi eller Hyper-V. Grupper av hypervisore innenfor det operative skybaserte systemet kan støtte et stort antall virtuelle maskiner, og kan ha muligheten til å skalere tjenester opp og ned i henhold til kundenes varierende krav og behov.

Oversikt
--------

Typisk innebærer IaaS bruk av teknologier for orkestrering av skytjenester, som for eksempel OpenStack, Apache CloudStack eller OpenNebula. Dette brukes så til å opprette en virtuell maskin og bestemme hvilken hypervisor (altså hvilken fysiske vertsmaskin) som skal starte den, muliggjøre migrasjon av virtuelle maskiners egenskaper mellom tjenere, allokere lagringsvolum og knytte de til virtuelle maskiner, overvåke ressursbruk for fakturering, med mer.

Et alternativ til hypervisorer er Linux-kontainer som kjører på en isolerte partisjoner av en enkelt Linux-kjerne som kjører direkte på den fysiske maskinvaren. Linux sine *cgroups* og *namespaces* er den underliggende kjerneeknologien som brukes for å isolere, sikre og håndtere kontainerene. Slik "kontainerisering" gir bedre ytelse enn virtualisering ettersom man slipper *overheaden* med en hypervisor.

Skyløsninger med IaaS inkluderer ofte ekstra ressurser som som biblioteker av diskbilder til virtuelle maskiner, rå blokklagring, lagring av filer eller objekter, brannmur, lastbalansering, IP addresser, virtuelle lokale nettverk (VLAN) samt andre medfølgende programvarepakker.

Se også
-------

* Plattform som tjeneste (PaaS)
* Programvare som tjeneste (SaaS)
* Vidstrakt datanett
* Virtuelt privat nettverk

Referanser
----------

1. ↑  «Skytjenester». *Datatilsynet* **(norsk)**. Besøkt 16. mars 2022.
2. ↑  Alex Amies; Harm Sluiman; Qiang Guo Tong; Guo Ning Liu (2. juli 2012). *Developing and Hosting Applications on the Cloud: Develop Hosting Applica Cloud*. Pearson Education. ISBN 978-0-13-306685-2.
**Blériot VI "Libellule"** ("Dragonfly"), ble bygget i 1907 og var et i en serie av eksperimentelle fly, bygget av Louis Blériot, som tilslutt ledet til Blériot XI som gjennomførte den vellykkede flyvningen over Den engelske kanal i 1909.

Under det første forsøket ved Issy-les-Moulineaux den 7. juli ville ikke flyet lette. Blériot økte lengden på vingene noe og den 11. juli hadde han en vellykket, men kort flyvning på 25–30 meter og nådde en høyde på to meter. På grunn av tilskuere som var i veien måtte Blériot kutte motoren og lande. Selv om hans flyvning var vellykket, fikk han mindre skader på understellet. Ytterligere vellykkede flyvninger ble foretatt samme måned og den 25. juli gjennomførte han en flyvning på 150 meter. Under disse flyvningene gjorde Blériot forskjellige modifikasjoner. Han låste balanseroret på vingen og installerte et sete som kunne skyves sidelengs slik at han kunne holde flyet i balanse ved å flytte seg selv. Den 6. august nådde han en høyde på 12 meter, men et av bladene på propellen løsnet, noe som resulterte i en hard landing, noe som skadet flyet. Han monterte da en 50 h/k V-16 Antoinette motor. Prøver den 17. september viste en forbausende forbedring i ytelse. Flyet nådde raskt en høyde på 25 meter, da motoren plutselig stoppet og flyet gikk inn i en spiral mot bakken. Blériot sa senere at hans første tanke var at dette var slutten. I desperasjon kløv han ut av setet og kastet seg selv mot halen på flyet som da delvis kom ut av styrten og flatet ut, mer eller mindre horisontalt. Hans eneste skader var noen mindre kutt i ansiktet, forårsaket av fragmenter av glass fra brillene hans. Etter krasjet ga Blériot opp arbeidet med flyet, og konsentrerte seg om sin neste maskin; Blériot VII.

Hendelsen ble sett av mange av Frankrikes luftfartsinteresserte elite, inklusive Robert Esnault-Pelterie, Ferdinand Ferber og brødrene Voisin. Blant tilskuerne var også Blériots kone, Alice, som hadde kommet for å se en sin manns flyvninger for første gang. Lengden ble skrittet opp og målt til 184 meter. Dette var den lengste flyvning oppnådd i Frankrike til den dato, og selv om flyvningen ikke var bevitnet offisielt, fikk Blériot en spesiell medalje av den franske flyklubben, *Aéro-Club de France* for denne bragden .

Referanser
----------

1. ↑  Elliott 2000, s. 58.
2. ↑  Elliott 2000 s. 60

Litteratur
----------

* Devaux, Jean and Michel Marani. "Les Douze Premiers Aéroplanes de Louis Blériot". *Pegase* No 54, May 1989.
* Elliott, Bryan A. *Blériot: Herald of an Age*. Stroud: Tempus, 2000. ISBN 0-7524-1739-8
* Taylor, Michael J. H. *Jane's Encyclopedia of Aviation*. London: Studio Editions, 1989 p. 161
* Nova: A Daring Flight

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blériot VI – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Inga-Britt Ahlenius** (født 19. april 1939) er en svensk embetsmann. Hun har tjenestegjort på det svenske finansdepartementet, Riksrevisionsverket (nåværende Riksrevisjonen) og De forente nasjoner. Ahlenius er kjent for å ha deltatt i den utredning som førte til at Europakommisjonen under Jacques Santer måtte avgå i 1999.

Ahlenius ble født i Karlstad som datter av Stig-Olof Grigholm og Inga Montan og studerte ved Handelshøyskolen i Stockholm. Fra 1962 arbeidet hun i den svenske forretningsbanken Handelsbanken, men i 1968 sluttet hun og begynte i departementet for handel og industri hvor hun arbeidet med nordisk samarbeid og med forberedelser for Sveriges forhandlinger om en frihandelsavtale med EEC (det Europeiske økonomiske fellesskap, forløperen for Den europeiske union).

Bibliografi
-----------

* Niklas Ekdal med Inga-Britt Ahlenius: *Mr Chance: – FN:s förfall under Ban Ki-moon.* Stockholm 2011. ISBN 978-91-7337-271-8.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 268483[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.expressen.se, besøkt 24. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Om Inga-Britt Ahlenius, fra De forente nasjoners nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Zoran Roje** (født 7. oktober 1956 i Split i nåværende Kroatia) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Roje ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran USA og Vest-Tyskland. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Bebić spilte sju kamper og scoret sju mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Gull **Gull** i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia
* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Silver Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zoran Roje – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Zoran Roje – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Zoran Roje – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zoran Roje – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hr) Zoran Roje – Kroatias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Ing Yoe Tan** (født 18. april 1948 i Haag i Nederland, død 10. april 2020 i Amsterdam) var en nederlandsk politiker. Hun var medlem av Eerste Kamer for Partij van de Arbeid (PvdA) fra 8. juni 1999 til 7. juni 2011.

Biografi
--------

Tan kom fra kinesisk indonesisk familie som kom til Nederland fra Nederlandsk India. Nederlandsk var språket som hovedsakelig ble talt i hjemmet. Familien reiste tilbake til Indonesia, og der vokste hun opp.

Fra 1968 til 1975 studerte hun juss ved Universitetet i Amsterdam. Deretter arbeidet hun som kabinpersonale på fly, senere arbeidet hun i Amsterdam kommune og i Forbundet for nederlandske kommuner (VNG).

Fra 1986 til 2004 var Tan seniorrådgiver for Berenchot, et rådgivningsbyrå for management. 

Tan ledet i Senatet partiets engasjement innen den indre forvaltning, datasikkerhet, kultur og antillanske anliggender. Hun engasjerte seg i problematikken rundt innføringen av nasjonale elektroniske pasientjournaler. I 2010 foreslo hun at saksbehandlingen skulle utsettes i Senatet, til tross for at Representantenes hus allerede hadde vedtatt tiltaket ett år før. I april 2011 avviste så Senatet enstemmig opplegget slik det var foreslått, og to forslag fra Tan om strengere forskrifter ble vedtatt.

I det nederlandske arbeiderparti ledet hun en krets for kvinner av multietnisk bakgrunn.

Hun døde i Amsterdam i en alder av 71 år av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.parlement.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Eerste Kamer der Staten-Generaal - Mr. I.Y. Tan (PvdA)». *www.eerstekamer.nl*.
3. ↑  «CPIPF - Stichting Chinese Politieke Integratie en Participatie Fonds». Arkivert fra originalen 20. februar 2010. Besøkt 17. november 2020. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. februar 2010. Besøkt 17. november 2020.
4. ↑  In memoriam Ing Yoe Tan: Moedig, intelligent, bescheiden en lief, PvdA.nl, 18. april 2020.
5. ↑  Senaat geeft 'signaal' over patiëntendossier, Trouw, 6. juli 2010.
6. ↑  Wetsvoorstel EPD verworpen, website Eerste Kamer, 5. april 2011.
7. ↑  «Oud-PvdA-Eerste Kamerlid Ing Yoe Tan overleden». *www.parlement.com*.
8. ↑  Ketelaar, Helma (11. april 2020). «RIP Ing Yoe Tan Zojuist vernomen via @KimPutters dat Ing Yoe Tan gisteren helaas in de VU aan Corona is overleden Gecondoleerd en sterkte voor familie, naasten, vrienden en vriendinnen. Met deze bijzondere vrouw heb ik hele mooie momenten beleefd.».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Sjtsjelkuntsjik*** (originaltittel: *Щелкунчик*) er en sovjetisk animert film fra 1973, regissert av Boris Stepantsev.

Handlingsreferat
----------------

En liten mus klatrer rundt på et juletre. Men når den oppdager en nøtteknekker som henger fra en av grenene, trekker den seg raskt tilbake i musehullet sitt. Den kvinnelige hovedpersonen, en navnløs ung kvinne som er ansatt som hushjelp i husholdningen, ser på alle barna som boltrer seg og leker. Når festen er over seint på kvelden, kommer kvinnen for å rydde. Men natten er full av magi, som først viser seg ved at tjenestepikens kost animerer seg og danser sammen med henne. Hun får øye på nøtteknekkeren som ligger på gulvet. Når hun kysser den, våkner han til live og blir knust når han oppdager hva han har blitt forvandlet til. Så nøtteknekkeren bestemmer seg for å fortelle den unge kvinnen hele historien om hvordan han egentlig ble til:

For lenge, lenge siden ble det holdt en stor fest ved et kongelig slott, for å feire den unge prinsens bursdag. Men denne festen ble avbrutt av ankomsten av den trehodede musedronningen og hennes veldig bortskjemte sønn, som begge oppførte seg veldig frekt - og nektet å forlate eller forbedre deres manerer. I forbitrelse gikk kongen inn i et hemmelig kammer for å skaffe en gift mot musedronningen, men han ble låst inne av museprinsen. Denne musen begynte deretter å trakassere dronningen og baby-prinsen. Men prinsen setter museprinsens hale fast under en vugge - slik at musen blir skadet.

Som gjengjeldelse blir baby-prinsen forbannet av den hevngjerrige musedronningen, og forvandlet til en nøtteknekker - rett før hun blir beseiret av kongen. Samtidig som hele salen ble forsteinet, og museprinsen stakk av og tok med seg sin mors krone. Nå som musekongen, erklærer han hevn over Nøtteknekkeren. Etter hvert ble Nøtteknekkeren hengt som pynt på juletreet i dette hjemmet. Like etter at Nøtteknekkeren har fullført historien sin, begynner musesoldater å dukke opp i hallen, etterfulgt av Kongen av musene. Soldatene forsøker å få tak i Nøtteknekkeren, men jenta forsøker å stoppe dem. Nøtteknekkeren vekker lekene rundt juletreet til live, og det utkjempes en krig mellom alle lekene og musene.

Nøtteknekkeren blir fanget, bundet fast, og i ferd med å bli pisket i stykker av musekongen når jenta kaster skoen sin mot ham. Dette slår av, og ødelegger, jern-kronen hans - kilden til musekongens krefter. Musekongen forsvinne i grønn røyk, som også ødelegger hele musehæren hans i det øyeblikket de inhalerer den grønne røyken - og de begynner å nyse kraftig. Nøtteknekkeren blir deretter gjenopprettet til sitt menneskelige jeg. Kongen og dronningen blir også braki tilbake til livet igjen.

Referanser
----------

1. ↑  ЩЕЛКУНЧИК (1973)
2. ↑  Щелкунчик

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sjtsjelkuntsjik* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sjtsjelkuntsjik* på AllMovie Rediger på Wikidata
***Metal: A Headbanger's Journey*** er en dokumentarfilm fra 2005 laget av den kanadiske antropologen Sam Dunn. Den omhandler heavy metal som ikke bare musikk, men også som et sosialt fenomen, og forsøker å forklare dette. Sam Dunn har selv vært en *metalhead* siden han var 12 år gammel.

Kontrovers med norsk metalmiljø
-------------------------------

Selv om Sam Dunn er akademiker av yrke, er ikke dette for en dokumentar av slik art å regne. Underholdning er også en viktig faktor. Dette har muligens vært en av faktorene som gjorde at når man i filmen fokuserer på norsk metal, så har det blitt et ensidig fokus på ting som skjedde på tidlig nittitallet. Lite omhandler selve musikken. Enslaved og Hades Almighty reagerte på dette. Etter å ha blitt intervjuet i flere timer, ble kun de fragmentene som omhandler kirkebranner, satanisme, osv, tatt med, og da helt ut av sin kontekst, ifølge de fornærmede.

Det fulgte en del kontrovers i særlig bergenske medier etter dette, men også i riksdekkende aviser, hvor begge parters (bandene og Dunn) synspunkter ble lagt frem. Gorgoroth var eneste norske bandet som ikke hadde noe i mot hvordan de ble fremstilt i denne dokumentaren.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Metal: A Headbanger's Journey* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Metal: A Headbanger's Journey* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Metal: A Headbanger's Journey* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Metal: A Headbanger's Journey* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Metal: A Headbanger's Journey* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Metal: A Headbanger's Journey* på Metacritic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Zork** er en serie eventyrspill som ble laget mellom 1980 og 1997.

Spillene i serien
-----------------

### Første *Zork*-trilogi

* *Zork I: The Great Underground Empire* (1980, Infocom)
* *Zork II: The Wizard of Frobozz* (1981, Infocom)
* *Zork III: The Dungeon Master* (1982, Infocom)

### *Enchanter*-trilogien

* *Enchanter* (1983, Infocom)
* *Sorcerer* (1984, Infocom)
* *Spellbreaker* (1985, Infocom)

### Foregår et sted i *Zork*-universet

* *Wishbringer: The Magick Stone of Dreams* (1985, Infocom)

### *Zork Quest*-serien

* *Zork Quest: Assault on Egreth Castle* (1988, Infocom, interaktivt tegneseriehefte)
* *Zork Quest: The Crystal of Doom* (1989, Infocom, interaktivt tegneseriehefte)

### *Zork Anthology*

*Zork Anthology* består av den første trilogien og følgende to spill:

* *Beyond Zork: The Coconut of Quendor* (1987, Infocom)
* *Zork Zero: The Revenge of Megaboz* (1988, Infocom, tekst med noe grafikk)

Etter et opphold på seks år ble følgende eventyrspill produsert. Med disse spillene gikk produsentene bort fra å bare bruke grafikk.

* *Return to Zork* (1993, Infocom/Activision)
* *Zork Nemesis: The Forbidden Lands* (1996, Activision)
* *Zork Grand Inquisitor* (1997, Activision)
* *Zork: The Undiscovered Underground* (1997, skrevet av Michael Berlyn og Marc Blank (fra Infocom) og utgitt av Activision for å reklamere for utgivelsen av *Zork Grand Inquisitor*)

*Enchanter*-trilogien og *Wishbringer* har en uvanlig posisjon innen *Zork*-universet. *Enchanter* ble opprinnelig utviklet som *Zork IV*, men Infocom besluttet å gi det ut som et separat spill og det ble det første i en ny trilogi. I hver trilogi er det følelse av at de foregår etter hverandre. For eksempel er det antatt at spillerens figur i *Zork III* har opplevd hendelsene i *Zork I* og *Zork II*. Hendelser i *Enchanter* blir også referert til i *Sorcerer* og *Spellbreaker*, men hovedpersonen i *Enchanter* er ikke antatt å være den samme som i den tidligere *Zork*-trilogien. I *Enchanter* møter faktisk hovedpersonen på hovedpersonen fra *Zork*, som hjelper ham med å løse et problem i spillet. Selv om *Wishbringer* aldri ble offisielt lenket til resten av *Zork*-spillene blir det antatt at det foregår i samme univers på grunn av at magi, betegnelser og navn er delt med de andre *Zork*-spillene.

Eksterne lenker
---------------

* Infocom-IF.org – historie om selskapet
* The History Of Zork – artikkel som spillserien hos Gamasutra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Videospill
**Attentatet mot Stephen Timms** fant sted 10. mai 2010 da den britiske kvinnen Roshonara Choudhry knivstakk det britiske parlamentsmedlemmet Stephen Timms. Choudhry var motivert av islamistiske nettsteder og motstand mot Irak-krigen. Timms overlevde attentatet.

Gjerningspersonen
-----------------

Roshonara Choudry vokste opp i London i en familie med bakgrunn fra Bangladesh. 

Hun studerte i over to og et halvt år engelsk og kommunikasjon ved King's College i London hvor hun fikk toppkarakterer og utmerkelser. I november 2009, i sitt tredje studieår, begynte hun å laste ned ekstremistisk islamistisk materiale fra internett, særlig materiale fra Anwar al-Awlaki som hadde knytning til Al-Qaida og videoer knyttet til krigene i Irak og Afghanistan. Hun oppga nettstedet Revolution Muslim som en av sine inspirasjonskilder. På internett fant hun også lister over stemmegivningen til forskjellige politikere. Hun festet seg ved sin lokale parlamentsrepresentant Stephen Timms (Labour Party) som hun hadde møtt ved en anledning noen år tidligere og som hadde stemt for Irak-krigen.

27. april 2010 ga hun beskjed til universitetet at hun avsluttet studiene. I denne perioden kjøpte hun to kniver til bruk for å drepe Stephen Timms.

14. mai 2010 oppsøkte Choudry et lokalt senter hvor Timms møtte velgere. Hun stakk ham to ganger i magen før hun ble overmannet. Timms fikk ikke varige skader av betydning.

3. november 2010 ble Choudry funnet skyldig i drapsforsøkt og dømt til livsvarig fengsel, med mulighet for prøveløslatelse etter 15 år.

Nettsteder Revolution Muslim som var basert i USA publiserte en hyllest til Roshonara Choudry, sammen med en liste over andre britiske parlamentsmedlemmer som hadde stemt for Irak-krigen. Dette nettstedet ble deretter tatt ned.

Eksterne lenker
---------------

* Profile: Roshonara Choudhry The Guardian.
* Woman jailed for life for attack on MP Stephen TimmsBBC, 3.november 2010
* U.S. Islamic Web Site Is Taken Down New York Times, 5.november 2010
**Blériot X** var et uferdig tidlig fransk fly bygget av Louis Blériot. Dets design var ganske ulik noe annet han hadde bygget og var i form ganske tett opptil det vellykkede fly som var bygget av brødrene Wright; et to-dekker skyvefly med høyderoret og sideroret montert på utriggere. Etter fremvisning på *Salon de l'Automobile et de l'Aéronautique* i Paris i desember 1908, forkastet Bleriot idéen med to-dekkere, og vendte tilbake til sine stadig mer vellykkede en-dekkere, som førte fram til Blériot XI som han brukte da han krysset Den engelske kanal i 1909.

Spesifikasjoner
---------------

* Besetning: en pilot
* Kapasitet: to passasjerer
* Lengde: 8 meter
* Vingespenn: 12 meter
* Vingeareal: 60m²
* Totalvekt: 650 kg
* Motor: 1 × Antoinette 8V V-8 vannavkjølt stempelmotor, 37 kW (50 hestekrefter)

Kilder
------

* Taylor, Michael J. H. (1989). *Jane's Encyclopedia of Aviation*. London: Studio Editions. s. 161.
* *World Aircraft Information Files*. London: Bright Star Publishing. s. File 890 Sheet 40.
* Devaux, Jean and Michel Marani. "Les Douze Premiers Aéroplanes de Louis Blériot". *Pegase* No 54, May 1989.
* Nova: A Daring Flight
* earlyaviators.com
**Blériot VII** var et tidlig fransk fly bygget av Louis Blériot. Som følge av suksessen med Blériot VI, med tandemvinger, fortsatte han utviklingen i dette sporet. Den bakre vingen på hans nye design var omtrent halve lengden på den fremste vingen, et skritt mot den konfigurasjonen som senere ble innført som basis for majoriten av fly. Halevingene kunne beveges sammen og virket da som et høyderor, eller uavhengig som balanseror. Dette er et av de første kjente eksempler på det som senere ble kalt elevons.

Den 5. oktober begynte Blériot prøver med å taxe flyet ved Issy-les-Moulineaux. Flyet var vanskelig å kontrollere på bakken og testene endte med at understellet brøt sammen. Bleriot rettet opp dette med et redesignet understell, han kom fram til et arrangement som ble brukt i nesten alle hans senere modeller, hvor hvert hjul ble montert på en arm som tillot bevegelse opp og ned. Flyet ble først fløyet den 16. november, da Blériot gjennomføre en flyvning på om lag 500 meter, og ytterligere flyvninger ble foretatt i løpet av november. Mot slutten av november ble ytterligere modifikasjoner gjort; det viktigste var at vingen ble flyttet lengre frem. En struktur av stålrør ble lagt til som forsterkning av vingens støttevaiere. Med denne konfigurasjon ble flyet fløyet av Blériot den 6. desember. Ved denne anledning lyktes han i å gjøre en u-sving i luften, og prestasjonen av flyet var overbevisende nok for Patrick Alexander til å skrive: «I think Blériot is now leading the way.». Likevel, neste prøveflyvning, 18. desember endte med et krasj; venstre hjul kollapset, noe som førte til at vingen gravde seg ned i bakken og flyet veltet med det resultat at flyet måtte avskrives. Blériot slapp fra det uten alvorlige skader.

Referanser
----------

1. ↑  Elliott 2000, pp.60-61
2. ↑  Opdycke 1990, p.62
3. ↑  Elliott 2000, p.62

Litteratur
----------

* Elliott, Bryan A. (2000). *Blériot: Herald of an Age*. Stroud: Tempus. ISBN 0-7524-1739-8.
* Opdycke, Leonard E. (1990). *French Aircraft Before the Great War*. Atglen, PA: Schiffer. ISBN 0-7643-0752-5.
* Taylor, Michael J. H. (1989). *Jane's Encyclopedia of Aviation*. London: Studio Editions. s. 161.
* Devaux, Jean and Michel Marani. "Les Douze Premiers Aéroplanes de Louis Blériot". *Pegase* No 54, May 1989.
***Bolsjaja zemlja*** (originaltittel: *Большая земля*) er en sovjetisk film fra 1944, regissert av Sergej Gerasimov.

Handling
--------

Historien begynner i august 1941, kort tid etter at tyskerne ha rykket inn i Sovjetunionen. I en by i Uralfjellene reiser ektemennene til fronten. Nå er kvinnene alene, og må takle alle gjøremål på egen hånd. Anna, hovedpersonen i historien, viser sterk vilje og organiserer alt som trengs i den lille landsbyen deres.

Sovjetisk industri og fabrikker blir snart evakuert til Ural, for å hindre at dette blir tatt over av de tyske styrkene. Men det kommer også mange flyktninger fra andre deler av Sovjet, etter hvert som fronten rykker stadig nærmere. Alle sammen renger et nytt sted å bo, så Anna lar en slik familie flytte inn I hjemmet sitt.

Skuespillere
------------

* Tamara Makarova som Anna Sviridova
* Viktor Dobrovolskij som Anikejev
* Sofja Khaljutina som Maria Gavrilovna
* Vladimir Solovjov som Jegor Sviridov
* Sergej Blinnikov som Prikhodko

Referanser
----------

1. 1 2   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  Большая земля
3. ↑  БОЛЬШАЯ ЗЕМЛЯ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bolsjaja zemlja* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bolsjaja zemlja* på AllMovie Rediger på Wikidata