recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jarnail Singh Bhindranwale** (født 12. februar 1947, død 6. juni 1984) var den kontroversielle lederen av Damdam Taksal som er en religiøs gruppe som består av sikher som er basert i India. Gruppen prøver å spre sine oppfattede verdier av hvordan sikher skal oppføre seg i samfunnet, og er allment oppfattet for å være en støttespiller for dannelsen av staten Khalistan der flertallet av Indias sikher kunne bo. 

I Punjab gikk Bhindranwale fra landsby til landsby som misjonær og ba folk å leve etter reglene og prinsippene til sikhene. Han forkynte for misfornøyde unge sikher og oppmuntret dem til å vende tilbake til religionen og oppgi laster som sex, narkotika, alkohol og tobakk. Hans fokus på å kjempe for sikhenes rettigheter appellerte til mange unge sikher. På grunn av sin religiøse bakgrunn som predikant begynte hans tilhengere formelt å kalle ham Bhindranwale Mahapurkh som betydde "den store mann fra Bhindran". Bhindranwale ble den nye lederen av Damdami Taksal da den tidligere lederen Kartar Singh Khalsa døde i en bilulykke den 16. august 1977.

Bhindranwale kjempet aktivt for å få plass i den indiske Kongressen i tre valg. Men på grunn av hans manglende suksess innen politikken har han senere hevdet at han ikke personlig søker om noen plass i noen av de politiske kontorene. Bhindranwales popularitet nådde sitt høydepunkt da han styrtet lederen for det autoritære Shiromani Akali Dal som var det største politiske partiet i Punjab. Bhindranwale utøvet mye makt og de politiske fraksjonene innen det politiske styret i Punjab kunne ikke legge noen store planer uten å ta hensyn til hva Bhindranwales mente om saken.

I 1981 ble Bhindranwale arrestert for hans antatte involvering i drapet på Jagat Narain som var grunnleggeren av en annen religiøs gruppe som het Hind Samachar Group. Han overga seg til politiet men han ble senere løslatt på grunn av mangel på bevis, men Bhindranwale ble holdt øye med av indiske politi-tjenestemenn. Han ble drept av den indiske hæren, som hadde sine ordrer fra Indias statsminister Indira Gandhi som hadde sett seg lei på alle de væpnede militante og deres terroraksjoner som i stor grad rammet sivilbefolkningen hardt. Siden hans død har Bhindranwale vært en kontroversiell figur i den indiske historien. Noen (spesielt sikher) ser på ham som en martyr som kjempet for større rettigheter til sikhene, og andre ser på ham som en militant terrorist og ekstremist.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Sant Jarnail Singh Bhindranwale, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Sant-Jarnail-Singh-Bhindranwale, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Mannen i vinduet*** er en kriminalroman av Kjell Ola Dahl. Boka kom ut i 2001. Romanen er den tredje i serien om politiførstebetjent Gunnarstranda og hans kompanjong Frank Frølich. Andre bøker i serien er *Dødens investeringer*, *En liten gyllen ring*, *Lille tambur*, *Den fjerde raneren*, *Svart engel* og *Kvinnen i plast*.

Handling
--------

Romanen er komponert i tre deler. I bokas første del, møter leseren Reidar Folke Jespersen, en mann i syttiårene, som driver en antikvitetesforretning i Thomas Heftyes gate i Oslo. Han og ektefellen (som er adskillige år yngre enn ham) bor i leiligheten over butikken. Reidar Folke Jespersen er krigshelt fra andre verdenskrig, og en stolt og selvbevisst karakter. Reidar har en sønn fra et tidligere ekteskap. Denne sønnen er gift, har et barn og bor på Røa.

Bokas første del omhandler en dag i Reidar Folke Jespersens liv, fredag den trettende. Dagen begynner med at han reiser til en kafé i Jacob Aalls gate på Majorstua, der han setter seg for å drikke kaffe. Her sitter han til han ser sin kone komme gående og forsvinne inn i gården der hennes elsker bor. 

Nå reiser Reidar til et møte med sine to brødre. De to er sameiere i butikken og de ser begge på den som en ekstra pensjon. De ønsker å selge butikken og har avtalt et møte med en kjøper. Når Reidar ankommer, spolerer han møtet både for brødrene og kjøperen. Han forlater så sine brødre og ringer til sin kones elsker fra en telefonautomat. Han ber den forfjamsede mannen om å få snakke med sin kone.

Etter denne samtalen reiser Reidar Folke Jespersen til et privat kontor på Ensjø, der han og brødrene har et stort lager av antikviteter. Etter en tid ankommer en mystisk kvinne som gjennomfører en striptease mes de to sammen gjennomfører et rollespill. Reidar Folke Jespersen forlater senere kontoret sammen med kvinnen. En bil følger etter dem. Denne bilen blir kjørt av kvinnens sjalu kjæreste. Reidar setter kvinnen av og reiser hjem. Her blir han møtt av en tidligere medarbeider som han har gitt sparken. Denne mannen truer ham.

Senere samme natt våkner Reidars ektefelle alene i sengen. Hun ser spor av snø på golvet. Noen har vært der inne mens hun sov. Hun begriper ikke hvor ektemannen er og ringer hans sønn for å få hjelp. Men sønnen er ikke hjemme. Det er sønnens kone som tar telefonen. Hun er brysk og avvisende.

Romanens andre del åpner med at Frank Frølich går gjennom Frognerparken. Han får en telefon fra Gunnarstranda. Det har dukket opp et lik. Reidar Folke Jespersen er funnet drept i sin egen butikks utstillingsvindu. Han er naken og har en underlig inskripsjon i pannen. De to politimennene starter en etterforksning som leder dem helt tilbake til krigen og spesielt dagene etter frigjøringen. Sentralt i denne etterforskningen står Reidars to brødre og den mystiske kvinnen på Ensjø.

Romanes tredje del kulminerer i et dramatisk gisseldrama der morderens skjebne besegles. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***En liten gyllen ring*** | **Bøker om Gunnarstranda**(2001) | Etterfølger:***Lille tambur***

 |
**Norsk-Tysk Selskap**, forkortet **NTS**, på tysk **Deutsch-Norwegische Gesellschaft**, forkortet **DNG**, er en forening som arbeider for å fremme kontakt mellom Norge og den tyske verden og kulturkrets. Det ble grunnlagt på 1950-tallet av den tysk-jødiske humanisten og forfatteren Max Tau. Til kjente medlemmer hører tidligere statsminister Kåre Willoch, tidligere forsvarssjef Fredrik Bull-Hansen, diplomaten Sverre Jervell, industrimannen Harald Norvik, Aftenpostens utenriksredaktør professor Nils Morten Udgaard samt Lagtingspresident og teologiprofessor Inge Lønning, som var foreningens president frem til sin død 24. mars 2013.

Historikk
---------

Norsk-Tysk Selskaps møte i Aulaen mars 1941
Norsk-Tysk Selskap ble opprinnelig stiftet i 1934 da Norsk-Tysk-Østerriksk Forening ble oppløst på grunn av strid om synet på Adolf Hitlers nasjonalsosialistiske politikk i Tyskland. NTS arbeidet for kulturutveksling og informasjon mellom landene. Den første formannen var billedhuggeren Wilhelm Rasmussen, men den faktiske drivkraften bak foreningen var professor Klaus Hansen. Klaus Hansen var formann i foreningen fra 1936. I denne perioden var foreningen meget aktiv og arrangerte kulturkvelder og foredrag. Fra 1942 utgav NTS dessuten månedsbladet *Norsk-Tysk Tidsskrift*. Mot slutten av krigen nærmet medlemstallet seg 10 000. På den annen side var det konflikter med NS, blant annet i synet på pangermanismen og forholdet til de tyske okkupasjonsmyndighetene, og Klaus Hansen ble i november 1944 avsatt som leder for organisasjonen. Etter dette lå organisasjonen nede og ble formelt oppløst ved krigens slutt i mai 1945. 

Selskapet ble grunnlagt på nytt på 1950-tallet av Max Tau som hadde kommet som flyktning til Norge i 1938. Foreningen skulle fremme forsoning etter krigen og forståelsen mellom Vest-Tyskland og Norge. Etter Max Taus død i 1976 var det i noen år stille rundt Norsk-Tysk Selskap, men på 1980-tallet kom det ny aktivitet da den tyske presten og journalisten Hans-Joachim Schilde blåste liv i foreningen med Kåre Willoch som første president.

Presidenter
-----------

* Statsminister Kåre Willoch (1986–1992)
* Forsvarssjef Fredrik Bull-Hansen (1992–2001)
* Professor Inge Lønning (2001–til sin død 24. mars 2013)
* General Harald Sunde

Referanser
----------

1. ↑  «NTS - Mer om oss». *web.archive.org*. 29. oktober 2004. Arkivert fra originalen 29. oktober 2004. Besøkt 11. desember 2018.
2. ↑  «President». *Norsk-tysk selskap* **(norsk)**. Besøkt 11. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Norsk-Tysk Selskaps tidligere hjemmesider
* *Norsk krigsleksikon* om Norsk-Tysk Selskap før og under andre verdenskrig
* Norsk-Tysk Handelskammer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Katedralen i Jaro
Municipio de Jaro (det gamle rådhus)
**Jaro** er et bydistrikt av Iloilo City, hovedstad for provinsen Iloilo på den sørlige del av øya Panay i Filippinene. Her var det i senmiddelalderen en malayisk bosetting ved utløpet av elven Jaro. Småbyen hadde direkte handelskontakter med Kina, India og Siam (Thailand). 

I 1584 ble Jaro grunnlagt som spansk by. Bynavnet gjennomgikk flere forandringer, fra *Salog* til *Saro* til *Jaro*. Den var ofså kalt *Ilaya*.

I den spanske kolonitiden var Jaro et blomstrende handelssentrum for Visayas og kan ha vært hele øygruppens rikeste by (1584–1886). Tidlig på 1600-tallet overfalt hollenderne byen.

I 1937 ble byen sammenslått med havnebyen Iloilo og fire andre byer og småbyer, og slik oppstod den større Iloilo City. 

Sentrum i distriktet er *Jaro Plaza*, og her er også *Catedral y Santuario Nacional de Nuestra Señora de la Candelaria*. Området har mange kulturminner og har bevarte bygninger fra kolonitiden. Jaro er hjemstavn for en rekke familier som blitt viktige slekter innen filippinsk industri og næringsliv, som Lopez, Sarabia, Jalandoni, Montinola og Ledesma. Jaro har flere industrier; her er også et universitet og flere faghøyskoler. 

Den 2. oktober feires det stort *Nuestra Señora de la Candelaria*, vernehelgen for de vestlige Visayas. Man feirer også *Graciano Lopez Jaena Day* den 19. januar.

Jaro er også sete for erkebispedømmet Jaro.

Referanser
----------

1. ↑  History of Panay, Felix B. Regalado, Quintin B. Franco, Central Philippine University, 1973

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Mannen som gikk opp i røyk***, originaltittel ***Mannen som gick upp i rök*** (1966), er en roman av forfatterparet Sjöwall & Wahlöö i deres krimserie om Martin Beck og hans samarbeidspartnere. Boken er den andre i serien *Roman om en forbrytelse* (*Roman om ett brott*).

Handling
--------

Beck blir kalt tilbake fra ferien sin når en viktig journalist med navn Alf Matsson blir meldt savnet—viktig fordi reporterens forlegger truer med å frigi noe (uspesifisert) informasjon som ville være pinlig for den svenske regjeringen.

Matsson ble sist sett i Budapest, så det er dit Beck reiser også. Men han oppdager med en gang han kommer til Ungarn at alle sporene er kalde. Men det er noen som skygger ham og Beck tror at det kan være kommunistisk mistenksomhet, men hvorfor skal politiet skygge ham og allikevel nekte for at det er noe merkelig med Matssons forsvinning?

Karakterer og deres utvikling
-----------------------------

Beck og Kollberg har sit første, korte sammenstøt med detektiven Backlund fra Malmöpolitiet, som mangler fantasien som kreves for hans type arbeid. Han mener at byråkratiet kan erstatte den.

Det kan sies at forholdet mellom Beck og hans kone allerede var blitt kjølig. Det tar bare den spinkleste overtalelse fra hans overordnede før han avlyser ferien sin, selv om de gjør det klart for ham at han ikke behøver å gjøre det dersom han ikke ønsker. Selv om han reflekterer over ekteskapet sitt flere ganger (det samme gjør fortelleren når det gjelder ekteskapet generelt), drar han ikke noen konklusjon ennå.

Portaler: Litteratur | Sverige

| * v
* d
* r
*Roman om en forbrytelse* av Sjöwall & Wahlöö |
| --- |
| Maj Sjöwall • Per Wahlöö |
| Bøkene | *Roseanna* • *Mannen som gikk opp i røyk* • *Mannen på balkongen* • *Døden tar buss* • *Brannbilen som forsvant* • *Snut, snut, kaffegrut* • *Mannen på taket* • *Det lukkede rom* • *Politimorderen* • *Terroristene* |
| Filmatisering | *Roseanna* (1967) • *The Laughing Policeman* • *Mannen på taket* • *Mannen som gick upp i rök* • *Brannbilen som forsvant* • *Det slutna rummet* • *Roseanna* (1993) • *Polis polis potatismos* • *Mannen på balkongen* • *Politimorderen* • *Stockholm Marathon* |
| Hørespill | Døden tar buss (2007) |
**Norsk-Svensk Handelskammer** er et medlemsstyrt handelskammer som ble stiftet i Oslo i 1992, mens søsterorganisasjonen Norsk-svenska handelskammaren ble etablert i Stockholm året etter, i 1993. Göteborg fikk egen avdeling i 2010, og er svært aktiv. Norsk-Svensk Handelskammer arbeider for å utvikle og fordype næringslivssamarbeidet mellom Sverige og Norge. De fleste ledende virksomhetene i begge land er medlemmer, så som SEB, DNB, Nordea, Statkraft, Vy, Telenor og en rekke advokat-, revisjons- og rådgivningsfirmaer. Handelskammeret arrangerer «Talentnettverket», som er et lederprogram for kommende ledere fra begge land mellom 30 og 35 år. Styreleder siden 2014 er Harald Norvik.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk-Svensk Handelskammer på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Norsk-Svensk Handelskammer på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Norsk-Svensk Handelskammer på LinkedIn Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Everything Aflutter*** er et musikkalbum med Cold Mailman, utgitt i 2015.

Som med tidligere Cold Mailman-album ble det laget musikkvideo, denne gangen regissert av Trond Kvig Andreassen til sangen «Moments». Musikkvideoen besto av bilder fra en tur på tvers av USA, og selve albumet var inspirert av sanger som Bowitz-brødrene hørte på i bilen på vei til Sverige på 1980-tallet. Første singel kom i november 2014 og var «Where Scars Don't Show». Den fikk terningkast 5 i *Avisa Nordland*. Sangen var «en ultrafengende låt som nærmest insisterer på å klebe seg fast til hjernen med én gang». Cold Mailman hadde heller aldri vært så kommersielle som nå, het det.

Samme anmelder ga også terningkast 5 til albumet. Det var én seig og svak låt i «To Hide Your Love in Mine», resten var både Cold Mailmans «mest poppa album» til nå hvor de fikk til det de prøvde på. «Deres klangfulle og svevende indiepop er fortsatt mettet på atmosfære og fin musisering», framholdt Torgrim Øyre i *Dagbladet*, som også ga terningkast 5 til *Everything Aflutter*. Det var episk popmusikk, og siste spor var «en ni minutter lang progpopfest», uten at det samtidig ble for fullt av instrumenter i lydbildet. Også *Avisa Nordland* holdt fram avslutningen «The Ship» som høydepunktet, en «maktdemonstrasjon», mektig og med fullt lydbildet, men også så «melodiøs og forførende» at anmelderen ville «takke og bukke og spille den om og om igjen». Sangen hadde også flest gjesteopptredener av andre musikere.

Audun Vinger i *Dagens Næringsliv* framholdt at albumet ikke var det «virkelig store hoppet» sammenliknet med tidligere, men at låtskrivingen til Ivar Bowitz «er av klasse». Henvisningene til 80-tallskassetten var vellykkede, selv uten at Cold Mailman boltret seg i «de åttitallsbudsjettene og -studioene deres forbilder på dette albumet var begunstiget med».

Gaffa.no nøyde seg med terningkast 3 under vignetten «Cruisekontrollert indiepop».

Sporliste
---------

1. «Fox Cub & Baby Bird»
2. «Where Scars Don't Show»
3. «Surrounded By Skin»
4. «Something You Do»
5. «To Hide Your Love in Mine»
6. «Restraint»
7. «Moments»
8. «Lucid Lover»
9. «The Ship»

Referanser
----------

1. ↑  «Cold Mailman: Nytt album inspirert av kassett // Ny 'roadtrip'-video» av Victor Josefsen, Deichman.no 5. februar 2015
2. ↑  Singelanmeldelse av Rune Slyngstad, *Avisa Nordland* 27. november 2014
3. 1 2  Albumanmeldelse av Rune Slyngstad, *Avisa Nordland* 8. april 2015. Sto også på trykk i *Fædrelandsvennen* og *Rana Blad*
4. ↑  Albumanmeldelse av Torgrim Øyre, *Dagbladet* 17. april 2015
5. ↑  Albumanmeldelse av Audun Vinger, *Dagens Næringsliv* 25. april 2015
6. ↑  Albumanmeldelse av Øyvind Lønberg, Gaffa.no 17. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* Discogs
* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
«**Mannen og kjerringa**» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i «Magasinet for alle» på 1950-tallet. Visa er en middelalderballade, og finnes i mange varianter. Jørgen Moe var den første som skrev ned visa, da han samlet folkeviser i Telemark i 1847. Visa er og kjent både i Danmark og Sverige. Den eldste kjente varianten er fra et dansk håndskrift fra midten av 1600-tallet, men visa er nok eldre.

Teksten
-------

**1.**Det var i min ungdoms frie vår je skulde ut og gilje  

da tok je meg ei gammel kjerring mot fin faders vilje.  

**Ref:** Itte har je dagen god, og ikke har jeg nattero for kjerringa, for kjerringa.  

  

**2.**Fysste natta vi sammen låg, da kyssa vi og klappa,  

andre natta vi sammen låg, vi sløss som hund og katta.  

  

**3.**Den tredje natta vi sammen låg, så beit a meg i øret,  

og fjorten dager etterpå je kunde itte høre.  

  

**4.**Så tok je meg min nye båt og rodde tel andre sia,  

kjerringa tok ei bakstetrau og kom fram på såmmå tida.  

  

**5.**Så salte jeg min ganger grå og vilde til presen ria,  

kjerringa tok et skabbete merr og kom fram på såmmå tida.  

  

**6.**Presten tok fram sin bibel og skulde for kjerringa lesa  

kjerringa tok en kakkelovnskrok og slo tel presten i nesa.  

  

**7.**Så kløv je opp i treets topp og opp i treets grene  

kjerringa sto ved treets fot og kastet store stene.  

  

**8.**Kjerringa til syvende og sist så døden lide  

og je ei bedre kjerring fikk, og det på samme tide.  

  

**Ref:** Nå har je fått dagen god, og nå har je fått nattero for kjerringa, for kjerringa

Kilder
------

* De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1973
* Sangene i våre hjerter av Elin Prøysen, Damm 2007
*For det engelske diktet fra 1325, se Mannen i månen (dikt)*
Flere mulige tolkninger av mannen i månen
Mannen i månen er truffet av et romskip i fantasy-filmen *Le Voyage dans la Lune* fra 1902. Denne rammen fra filmen er et eksempel på et bilde som ikke står i forhold til virkelige trekk på månen.
**Mannen i månen** refererer til en hvilket som helst av mange antydninger til bilder av et menneskeansikt, hode eller kropp som spesielle tradisjoner gjenkjenner i månens skive ved fullmåne. Bildene er komponert av de mørke områdene som utgjøres av månehavene og de lysere områdene. Forskjellige kulturer gjenkjenner andre figurer, for eksempel en kanin. Det psykologiske fenomenet som gjør at man tolker inn ansikter eller figurer på månen kalles pareidoli.

På den nordlige halvkule er en vanlig vestlig oppfatning av ansiktet at øynene er Mare Imbrium og Mare Serenitatis, nesa er Sinus Aestuum og munnen er Mare Nubium og Mare Cognitum.[] En eldre europeisk tradisjon ser figuren av en mann (Maria Serenitatis, Tranquillitatis, Fecunditatis og Nectaris bærende på en bred byrde (Mare Vaporum og Lacus Somniorum) på ryggen.[] Han sees ofte sammen med en liten hund (Mare Crisium).

Konvensjonaliserte illustrasjoner av mannen i månen sett i vestlig kunst viser ofte et meget enkelt ansikt i fullmånen, eller en menneskeprofil i månesigden, og korresponderer ikke med faktiske merker på månen.

"Mannen i månen" kan også referere til en mytologisk karakter som sies å bo på eller i månen, men som ikke nødvendigvis er representert ved merkene på måneskiven. Et eksempel er Yue-Laou, fra kinesisk tradisjon.

Videre lesning
--------------

* Baring-Gould, Sabine (1866). "The Man in the Moon". *Curious Myths of the Middle Ages*.

Eksterne lenker
---------------

* Mannen i månen (myter)
* Måneillusjoner
* Mannen i månen og andre rare ting
* Mannen i månen
Fasaden på Københavns hovedbibliotek i Krystalgade. Bygningen har huset biblioteket siden 1993 og ble oppført i perioden 1904-05 ved arkitekt N.P. Nielsen for Møller & Landschultz. Foto: Froztbyte 
**Krystalgade** er en gate i København som går fra Købmagergade ved Rundetårn og munner ut i Nørregade. På veien krysser den Peder Hvitfeldts Stræde og Fiolstræde.

Veistykket er kjent tilbake fra 1492 og ble omtalt som et lite strede, men uten navn. Fra år 1600 kjennes gaten under navnet **Skidenstræde**, men endret i løpet av 1700-tallet uoffisielt navn til Krystalgade. Den gang var det magistraten som tok seg av gatenavnene. I 1818 var Skidenstrædes beboere så lei av det belastende navnet at de søkte om endring: «*Da Skidenstræde, nu af Nye broelagt, er en særdeles smuk og reel Gade...fordrister Samme Gaard- og Huuseiere sig underdanigst at ombede...at Samme nu ogsaa maatte faae et andet Navn.*» De foreslo selv Krystalgade, og dette ble innvilget.

Langs gaten ligger Københavns synagoge fra 1833 som ble tegnet av G.F. Hetsch, Københavns hovedbibliotek, Københavns Universitet med det tidligere Zoologisk Museum og det tidligere Daells varehus som senere ble ombygd til hotell Sankt Petri.

Synagogen ble i februar 2015 ramt av et terrorangrep som menes å ha vært rettet mot danske jøder inne i synagogen. Den 37-årige vakten Dan Uzan ble drept av den 22-årige Omar Abdel Hamid El-Hussein.

Referanser
----------

1. ↑  «www.kobenhavnshistorie.dk». Arkivert fra originalen 14. desember 2013. Besøkt 27. november 2011.
2. ↑  Jan Møller: *Borger i voldenes København* (s. 64), forlaget Sesam, 1979, ISBN 87-7324-413-9
3. ↑  www.guldalder.dk Arkivert 13. oktober 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Daells varehus
5. ↑
6. ↑  37-årige Dan Uzan blev dræbt foran Synagogen i Krystalgade | Nyheder | DR

Portal: Danmark
**RNA-interferens** (RNAi) er en molekylærbiologisk mekanisme som er påvist i en rekke organismer, blant annet planter og rundormer, deriblant *Caenorhabtitis elegans*. Mekanismen bryter ned dobbelttrådet RNA, og ser ut til å ha en viktig funksjon i eukaryote organismer som beskyttelse mot dobbelttrådet RNA (dsRNA)-virus. Den kan også fungere som viktige faktorer i ekspressjonsregulering av gener.

Når dobbelttrådet RNA brytes ned ved RNAi vil det dannes små biter på 20-24 basepar kalt small interference RNA (siRNA) som fester seg til eventuelle mRNA-transkripsjoner av gener som er komplementære. RNAse-enzymer, RNA-degraderende proteiner vil så ødelegge disse trådene og hindre translasjon (dannelse av proteiner). De vil også hindre dannelse av nytt virus-arvestoff hvis RNA opprinnelig entret cellen via et virus.

RNAi har også en funksjon ved å regulere aktiviteten av visse gener. Såkalte mikroRNA transkriberes fra DNA i et av cellenes kromosomer. MikroRNA er små biter av RNA med en hårnålsstruktur, (for at dette skal kunne skje må de være helt eller delvis palindrome), og vil gjenkjennes som dsRNA av RNAi-maskineriet. Deretter vil det dannes siRNA igjen som hybridiserer med et mRNA og hindrer transkripsjon og dermed «stilner» genets ekspresjon. Dette er sannsynligvis en av de mange ukjente oppgavene til såkalt «junk»-DNA, DNA som ikke koder for proteiner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Jennifer Redfearn** er en amerikansk regissør og filmprodusent.

Redfearn har en bachelorgrad i miljøvitenskap fra Wellesley College i 2003, og en mastergrad i journalistikk fra Columbia University i 2007. Hun har jobbet i forskjellige funksjoner innen TV-dokumentarproduksjon fra 2004, blant annet for PBS og Discovery Channel.

Hennes første uavhengige produksjon var kortdokumentaren *Sun Come Up*, som omhandlet virkningen av global oppvarming på Carteret-øyene. For denne filmen ble hun nominert til en Oscar for beste kortdokumentar sammen med Tim Metzger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jennifer Redfearn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Jennifer Redfearn på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jennifer Redfearn på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jennifer Redfearn hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Jennifer Redfearn hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Jennifer Redfearn hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Jennifer Redfearn hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* jenredfearn.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
***Then I'll Come Back to You*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av George Irving.

Handling
--------

Gutten Steve O'Mara, som bor i Adirondack-fjella, blir tatt inn av en velstående familie etter at fosterfaren hans dør. Steve blir raskt tiltrukket av en ung kvinne, Barbara, som besøker familien hans - men hun blir frastøtt på grunn av hans voldelige oppførsel. Steve lover deretter å ikke komme tilbake til henne, før han rettet opp sine væremåter. 10 år senere har Steve blitt en ingeniør, og er ansatt hos East Coast Railroad Company.

Han får i oppdrag å gjennomføre byggingen av en jernbane, som skal gå gjennom hans egen hjemby. Barbara har i mellomtiden blitt forlovet med Archie Wickersham, som av økonomiske årsaker forsøker å hindre at jernbanen blir ferdigstilt. Etter en rekke forsinkelser bringer Steve rivalens skruppelløse forretningspraksis frem i lyset. Når Barbara blir vitne til konfrontasjonen som oppstår mellom Steve og forloveden hennes, stikker hun av - men hun går seg snart vill i skogen.

Skuespillere
------------

* Alice Brady som Barbara Allison.
* Jack Sherrill som Steve O'Mara.
* Eric Blind som Caleb Hunter.
* Leo Gordon som Archie Wickersham.
* George Kline som Harrigan.
* Marie Wells som Miriam.

Referanser
----------

1. ↑  THEN I'LL COME BACK TO YOU

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Then I'll Come Back to You* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Then I'll Come Back to You* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Then I'll Come Back to You* på Silent Era Rediger på Wikidata
**M.W.M. (Maurice) Hamers** (født i Valkenburg i 1962) er en nederlandsk komponist og dirigent. Ved konservatoriet i Maastricht, Limburg studerte han trompet og direksjon av janitsjar- og fanfarekorps.

Dirigenten Hamers
-----------------

Hamers har vært dirigent for flere velrenommerte amatørorkestre i Nederland som for eksempel *St. Martinus Urmond*, *St. Caecilia Simpelveld* og Brass Band Limburg. I 1989 vant han *Zilveren Dirigeerstok* (Dirigentstokken i sølv) under *Wereldmuziekconcours* i Kerkrade (en musikk-konkurranse for korps fra hele verden). Fra 1995 til 2000 dirigerte han den nederlandske marinens orkester, *Marinierskapel der Koninklijke Marine*. Nå arbeider han for *Musikhochschule* i Augsburg i Tyskland. Han gir ofte *workshops* og opptrer som gjestedirigent for orkestre, i tillegg til nederlandske korps har han for eksempel dirigert janitsjarkorps i Trondheim og Karlskrona. Hamers har ved flere anledninger gjort ulike oppdrag for Norges Musikkorps Forbund som å lede dirigentsymposier og dømme i Norgesmesterskapet for janitsjarkorps. Hamers har ved flere anledninger vært både dirigent og dommer i forbindelse med europamesterskapet for brassband.

Komponisten Hamers
------------------

Hamers' komposisjoner er for det meste programmatisk med et moderne, men likevel tilgjengelig klangidioom. Blant hans mer kjente verker er *New Life*, *Babylon* og *The Sky is the Limit* for janitsjarkorps og *Die Alpen*, *The Power of the Soul* og *Chameleon* for brassband.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 143277596, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  brassbandresults.co.uk Brassband-historikk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice Hamers på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Ivan Iskrov** (født 26. mars 1967 i Pirdop) er en bulgarsk økonom, som fra 2003 til 2015 var Bulgarias sentralbanksjef, som Balgarska Narodna Bankas øverste leder.

Han er gift med Ginka Iskrova og har ett barn.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Iskrov har sin utdanning (M.Sc.) innen finans og kreditt fra University of National and World Economy i Sofia, der han senere også har forelest. Etter dette har han tatt ytterligere utdanning innen fag knyttet til bankvirksomhet og overvåkning av bankvesenet, både i Bulgaria og USA. 

Før han ble sentralbanksjef har han bl.a. vært parlamentsmedlem; han ble valgt inn i Bulgarias 40. nasjonalforsamling, der han ble valgt til formann for Budsjett- og Finanskomiteen. Han er også medlem av Bulgarias *European Integration Commission*. Han har også tidligere bakgrunn fra banknæringen; han jobbet i sentralbankens avdeling for overvåkning av banknæringen fra 1993 til 1997, og i ledelsen i DSK Bank og Rosseximbank AD fra 1997 til 2001. 

I 2010 ble han tildelt den belgiske Leopoldsordenen. 

Bulgarias fjerde største bank, Corpbank (Corporate Commercial Bank), gikk konkurs i 2014, dette bidro til at Iskrov gikk av i 2015. Dimitar Radev overtok som Bulgarias sentralbanksjef i juli 2015.

Referanser
----------

1. 1 2   Strazha.bg[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Bulgarias sentralbank (arkivert)
*Neuer Markt* i Wien med Capuchinkirken og *Haus zur Mehlgrube* til høyre, maleri av Canaletto, 1760
**Pianokonsert nr. 20** i d-moll, K. 466, ble komponert av Wolfgang Amadeus Mozart i 1785. Den ble først framført på Mehlgrube Casino i Wien den 11. februar 1785 med komponisten selv som solist.

Bakgrunn
--------

Et par dager etter den første framføringen skrev faren Leopold til datteren Nannerl om den nylige suksessen til broren. 

Verket er skrevet i d-moll. Andre verk av komponisten i denne tonearten er Fantasi K. 397 for piano, Rekviem, en kyrie og deler av den mørke operaen *Don Giovanni*. Det er den første av de to solokonsertene skrevet i moll (den andre er nr. 24).

Den unge Ludwig van Beethoven beundret denne solokonserten og hadde den på repertoaret sitt. Den kjente dirigenten Daniel Barenboim hevdet at denne konserten var favorittmusikkstykket til Josef Stalin.

Satser
------

Konserten er skrevet for solo piano, fløyte, to oboer, to fagotter, to valthorn, to trompeter, pauke og strykere. Som typisk for en solokonsert er den skrevet i tre satser:

1. *Allegro*
2. *Romanse*
3. *Allegro assai*

Referanser
----------

1. 1 2  Steinberg (1998, 303-305)
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. desember 2014. Besøkt 1. juni 2014. , 8:30

Kilder
------

* Girdlestone, C. M. *Mozart's Piano Concertos*. Cassell, London.
* Hutchings, A. *A Companion to Mozart's Piano Concertos*, Oxford University Press.
* Mozart, W. A. *Piano Concertos Nos. 17-22 in full score*. Dover Publications, New York.
* Steinberg, M. *The Concerto: A Listener's Guide*, Oxford (1998)

Eksterne lenker
---------------

* 

* *Konzert für Klavier und Orchester in d KV 466*: partitur og kritisk rapport (tysk) i Neue Mozart-Ausgabe
* Piano Concert No. 20: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* BBC Discovering Music (søk etter .ram fil for dette verket)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** BNE
 |
**Olsokbreen** er en 20 km lang og 136 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i sørlige Sørkapp Land. Volumet er 25 km³. Breen strekker seg fra Sørkappfonna og Haitanna (937 m) i øst, til havet ved Stormbukta i vest nedenfor Hilmarfjellet (702 m). Olsokbreen er både en massiv innlandsbre og har en utløper til hav, med en enorm morene fra Olsokneset og østover inn fra Stormbukta mot sletteområdet Øyrlandet. 

Regnet fra nord og med klokken har den sidebreene Mefonna, Kvithettebreen og Valettebreen i nord, Brazybreen i nordøst, Vassilievbreen i øst, Sørkappfonna i sør, og Nøisbreen og Vitkovskijbreen i vest mot fjellet Plogen (696 m).

Foto sett fra vest, med Olsokbreen som renner ut i Stormbukta nederst i bildet. Neders til venstre ses Hilmarfjellet nesten snøbart. Olsokbreen har sitt utspring i overgangssonen mot de direkte tilstøtende breene som Olsokbreen omgis av - Mefonna i nord (venstre) og Sørkappfonna i sør (høyre og bak).  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Olsokbreen har sitt navn etter den norske helligdagen olsok, etter at Adolf Hoel og to andre polarforskere ankom breen på olsok i 1929.

Referanser
----------

1. ↑  Olsokbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Maurice Benoit** (født 26. juli 1933 i Valleyfield i Quebec, død 10. desember 2013 i Dayton, Ohio) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Benoit vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   www.hockeydb.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.hockeydb.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Maurice L. (Moe) BENOIT»[Hentet fra Wikidata]
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice Benoit – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Benoit – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Benoit – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Benoit – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Stefano Bartolini** (født 22. januar 1952) er en italiensk statsviter. Han har i sitt arbeid særlig arbeidet med sammenlignende politikk, med de vesteuropeiske politiske systemer som empirisk nedslagsfelt. Bartolini har her særlig bidratt med analyser av italiensk og fransk politikk, men også av presidentsystemer og institusjonell reform, politiske partier, valg og valgatferd. Han har de senere år også ytt viktige bidrag til forståelsen av innvirkningen europeisk integrasjon har på politisk representasjon internt i EUs medlemsland, der han blant annet bygger på arbeidene til Stein Rokkan. Boken *Restructuring Europe: centre formation, system building and political structuring between the nation-state and the European Union* (2005) er her det sentrale arbeidet.

Bartolini studerte statsvitenskap ved Universitetet i Firenze. Han ble i 1976 tilknyttet Universitetet i Bologna og tre år senere vendte han tilbake til sitt alma mater, Universitetet i Firenze. I 1990 ble han full professor ved Universitetet i Trieste, året etter også ved Universitetet i Genève. Bartolini har også vært deltilknyttet Institut d'Etudes Politiques i Paris og Juan March-Instituttet i Madrid. Han arbeider nå som professor ved European University Institute i Firenze, der han siden 2006 har vært leder for Robert Schuman Centre for Advanced Studies.

Bartolini ble i 1990 tildelt UNESCOs Stein Rokkan Prize for the Social Sciences. I 2002 holdt han Stein Rokkan-forelesningen.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12280207d, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Pseudo-Dionysius Areopagitten** er tittelen på en samling kristne tekster fra 500-tallet. Tekstene utgir seg for å være skrevet av areopagitten Dionysius som man finner omtalt i Apostlenes gjerninger 17,34. Verket er et eksempel på en pseudobiografi.

Hvem som virkelig skrev verkene er ukjent, men teologisk er det sterkt mystisk og nyplatonsk. Tekstene ble oversatt til latin av Johannes Scotus Eriugena, og ble på den måten en viktig inspirasjon for mange teologer, blant annet Thomas Aquinas, og skolastikken. 

Av verkene vi fremdeles har bevart finner man brev og teologiske refleksjoner som *Guddommelige navn*, *Den mystiske teologi*, *Himmelsk hirearki* og *Kirkelig hirearki*. *Den mystiske teologi* er utgitt på norsk i antologien *Østkirken*.

Eksterne lenker
---------------

Verker
* Celestial Hierarchy
* Mystical Theology
* Samlede verker på engelsk

Om
* Oppføring i Catholic Encylopedia
* Oppføring i Stanford Encyclopedia of Philosophy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Smeltevarme**, **spesifikk smeltevarme** eller **smelteentalpi** angir den mengden energi som kreves per vektenhet for å omdanne et stoff fra fast fase til væskefase (smelting). Ved frysing avgis en motsvarende mengde med energi. SI-enheter for smeltevarme er kJ/kg eller kJ/mol.

Når et fast stoff tilføres energi, vil temperaturen i stoffet øke. Når smeltepunktet nås vil temperaturøkningen opphøre, og all tilført energi går til endring av fase fra faststoff til væske. Når alt stoffet har gått over til væskefase, vil temperaturøkningen fortsette.

Referanseverdier for noen vanlige stoffer
-----------------------------------------

I tabellen nedenfor er det oppgitt smeltevarme for noen vanlige stoffer.

| Stoffnavn | Smeltepunkt (°C) | Smeltevarme (kJ/mol)
  |
| --- | --- | --- |
| Oksygengass | -218 | 0,45
  |
| Hydrogenklorid | -114 | 1,99
  |
| Karbontetraklorid | -23 | 2,51
  |
| Vann | 0 | 6,01
  |
| Natriumklorid | 801 | 30,2 |

Referanser
----------

1. ↑  Zumdahl, Steven S. Chemical principles (1992), ISBN 0-669-27871-8

Se også
-------

* Fordampningsvarme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Smerte og ære*** (originaltittel: *Dolor y gloria*) er en spansk spillefilm fra 2019 regissert av Pedro Almodóvar med Antonio Banderas, Penélope Cruz, Asier Etxeandia, Julieta Serrano og Leonardo Sbaraglia i hovedrollene.

Handling
--------

Den spanske film-regissøren Salvador Mallo har en rekke helse-problemer, både fysisk og mentalt. Spesielt hans kroniske rygg-smerter og hodepine har forhindret ham fra å begynne et nytt prosjekt i flere år, og nylig har han også fått en vedvarende og plagsom Dysfagi. Flavour, en av Salvadors tidligere filmer har nettopp blitt restaurert, og Salvador blir bedt om å dukke opp på en visning av filmen.

Salvadore har ikke sett Alberto Crespo, hovedrolle-innehaveren i Flavour, på 32 år, men han bestemmer seg for å spørre om Alberto vil hjelpe til med å presentere filmen deres. Men Albertos brukte heroin under filmingen, og han røyker fremdeles heroin. Han blir derfor overrasket når Salvador ber ham om hjelp. Men de opplever en rekke problemer underveis, og Salvadore ønsker ikke lenger å delta på selve seremonien.

Skuespillere
------------

* Antonio Banderas som Salvador Mallo
* Asier Flores som Salvador Mallo som barn.
* Asier Etxeandia som Alberto Crespo
* Leonardo Sbaraglia som Federico Delgado
* Nora Navas som Mercedes, Salvadors assistent.
* Julieta Serrano som Jacinta, Salvadors mor.
* César Vicente som Eduardo, en maler
* Cecilia Roth som Zulema, en skuespillerinne.
* Pedro Casablanc som doktor Galindo.
* Sara Sierra som Conchita, Salvadors hushjelp.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Smerte og ære* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Smerte og ære* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Smerte og ære* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Smerte og ære* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Smerte og ære* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Smerte og ære* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Smerte og ære* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Smerte og ære* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Smerte og ære* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Smerte og ære* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Survik Glassverk**, eller **Sørviken Glassverk**, var et foretak som ble oppretta i 1808. Eiendommen var allerede i 1804 kjøpt av Haugianeren Otto Carlsen Backerud fra Hedmark med hjelp fra Hans Nilsen Hauge. Backerud benektet derimot enhver kobling til Hauge i avhør i 1807. I 1808 ble det opprettet et interesseselskap med Hans Barlien og Paul Antziøn for å bygge glassverk i Survika. I 1809 solgte Barlien og Antziøn sine eiendeler til procuratør Christian Andersen og utliggerborger Johannes Hildrum. Verket hadde store problemer med å få skaffet ildfaste materialer til ovnen og både i 1809 og 1812 søkte de kongen om lån. Begge søknadene ble avslått. I 1813 flyttet Otto Carlsen til Aasnæs Glassverk for å lede oppbyggingen av glassverket der. Alle arbeiderne forlot i samme periode Survik og driften ble stanset. Otto Carlsen og Christian Andersen solgte i 1814 sine eiendeler til Johannes Hildrum som da ble eneeier av glassverket. 

I statistikken fra folketellingen i 1815 er det i feltet for "Konstnere og fabricanter" oppført "Ingen".

I 1816 forsøkte Johannes Hildrum uten hell å selge verket. I 1819 flyttet Otto Carlsen tilbake til Survik og i 1821 var det ny forsøk på drift. Dessverre brant glasshytta ned under arbeid med å kalsinere råvarer. Glasshytta ble av fogdens menn bekreftet gjenoppbygget og brannforsikring utbetalt, men det er ikke funnet dokumentasjon som tyder på at det har blitt blåst glass på verket etter 1813.

Verket ble bygget som et vindusglassverk med taffelglass som hovedprodukt, men senere ble produksjonen utvidet til den finere kvaliteten lægerglass, samt noe bruksglass. Verkets produkter ble omsatt i Trondheim og Nord-Trøndelag.
***Gressenkemannen*** (originaltittel: ***The Seven Year Itch***) er en komedie fra 1952, skrevet av den amerikanske dramatikeren og manusforfatteren George Axelrod. Det handler om en mann som har vært lykkelig gift i sju år, men som fristes av en annen kvinne når han er alene hjemme en sommer. Teaterstykket hadde premiere på Fulton Theatre på Broadway 20. november 1952. Det var regissert av John Gerstad og hadde Vanessa Brown og Tom Ewell i hovedrollene. Produksjonen ble avsluttet 13. august 1955, etter 1141 forestillinger. Filmen *Gresskar i nød* (1955) er basert på teaterstykket. Ewell gjentok sin rolle, mens den kvinnelige hovedrollen ble spilt av Marilyn Monroe.

I Norge ble stykket oversatt av Karl-Ludvig Bugge og premieren fant sted ved Centralteatret i Oslo 9. august 1955, med musikk komponert av Sverre Bergh.

Referanser
----------

1. ↑  «The Seven Year Itch» **(engelsk)**. Internet Broadway Database. Arkivert fra originalen 12. juli 2015.
2. ↑  Riese, Randall; Hitchens, Neal (1988). *The Unabridged Marilyn: Her Life from A to Z* **(engelsk)**. Congdon & Weed, Inc. s. 474. ISBN 978-0517650752.
3. ↑  «Gressenkemannen» **(norsk)**. Sceneweb.no. Arkivert fra originalen 16. august 2016. Besøkt 8. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gressenkemannen* på Internet Broadway Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***«Roggbif»*** er et mnemoteknisk akronym for et utvalg av farger i regnbuen, og i vårt synsspekter.

| Farge | Bølgelengde | Frekvens |
| --- | --- | --- |
| **R**ød | ~ 625-740 nm | ~ 480-405 THz |
| **O**ransje | ~ 590-625 nm | ~ 510-480 THz |
| **G**ul | ~ 565-590 nm | ~ 530-510 THz |
| **G**rønn | ~ 520-565 nm | ~ 580-530 THz |
| **B**lå | ~ 450-500 nm | ~ 670-600 THz |
| **I**ndigo | ~ 430-450 nm | ~ 700-670 THz |
| **F**iolett | ~ 380-430 nm | ~ 790-700 THz |

Siden lys kan ha uendelig mange forskjellige bølgelengder, finnes det i prinsippet uendelig mange forskjellige farger i regnbuen. Mellom to farger finnes alltid enda en farge. Ulike kulturer har ulike tradisjoner for hvilke farger de sier finnes i regnbuen. For eksempel kan turkis være en regnbuefarge; en farge som ligger mellom grønn og blå. Videre varierer grensene for farger; hvilke farger som passer inn under begrepet "gul" kan variere mellom ulike personer og mellom ulike kulturer.

Referanser
----------

1. ↑   "Do You See What I See?", Sapiens (Et fagtidsskrift for antropologi), 9. februar 2017

Portal: Kunst
**Survival of the fittest** er et beskrivende synonym for naturlig seleksjon. Det ble myntet av Herbert Spencer i 1864. Charles Darwin overtok uttrykket fra og med 1868, fordi han mente at det var en god illustrasjon av prosessen som fører til et naturlig utvalg. De første trykte forekomstene av frasen i Darwins bøker er i *The Variation of Animals and Plants under Domestication* (1868) og i den femte utgaven av *Artenes opprinnelse* (1869, samt senere utgaver).

Frasen har skapt en del forvirring, spesielt fordi den feilaktig og svært misvisende har blitt oversatt med «den sterkestes rett» (se sosialdarwinisme). En annen feilaktig oversettelse tar utgangspunkt i at begrepet *fitness* i dag (men ikke av Darwin) brukes som fagord for «antall avkom», noe som gjør *survival of the fittest* til en sirkelslutning («de best overlevendes overlevelse»). Den korrekte oversettelsen er «de best tilpassedes overlevelse». På 1800-tallet betød ikke *fitness* det samme som i dag, nemlig *god fysisk kondisjon*. Denne betydningen kom først inn i språket i annen halvdel av 1900-tallet. For Darwin og Spencer betød *fit* nettopp *passende*.

Se også
-------

* Evolusjonsteori
* Fitness
* Naturlig seleksjon
* Tilpasning (biologi)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ugandas flagg Uganda |
| Friidrett: |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Bronse | Addis Abeba 2015 |  800 m  |

**Susan Aneno** (født 27. juli 1996) er en ugandisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint- og mellomdisdanseløp. Hun har bronse på 800 meter fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2013
Aneno vant det ugandiske kvalifiseringsmesterskapet for VM i friidrett 2013, men tiden hennes (57,3) var ikke sterk nok til å bli kvalifisert til VM.

Hun deltok ved juniorafrikamesterskapet i friidrett 2013 i Bambous på Mauritius. På 800 meter kom hun på 5.-plass i sitt kvalifiseringsheat, og nådde ikke finalen.

2014
I april deltok hun ved det ugandiske kvalifiseringsstevnet i friidrett, og hun kom der på 2.-plass på 800 meter, bak Docus Ajok. Også ved det andre kvalifiseringsstevnet, i mai, kom hun på 2.-plass, men denne gangen satte hun personlig rekord på 800 meter med tiden 2:06,9.

Hun deltok ved det ugandiske mesterskapet i friidrett i juli, og var der med på stafettlaget som vant 4 x 100 meter, og hun kom også på 2.-plass på 4 x 400 meter stafett. I desember deltok hun også ved de østafrikanske universitetslekene (East Africa University Games), der hun kom på 2.-plass på 1500 meter.

2015
Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars kom hun på 3.-plass på 800 meter, med tiden 2:11,73, bak de to etiopiske utøverne Shume Chaltu Regasa og Kore Tola Nagaho.

Hun deltok også ved Sommeruniversiaden 2015, der Uganda kom på 5.-plass på 4 x 400 meter. På 800 meter fikk hun 18. beste tid i kvalifiseringsrunden, så hun nådde ikke finalen.

Referanser
----------

1. ↑  Tanzania - *Ngaimoko misses IAAF mark*, besøkt 9. februar 2016.
2. ↑  IAAF - 'IAAF World Championships, Moscow 2013 10 August – 18 August 2013 Entry Standards, besøkt 9. februar 2016.
3. ↑  Athletics Africa - *Complete Results – 11th African Junior Championships – Mauritius 2013* (arkivert), besøkt 9. februar 2016.
4. ↑  New Vision - *Ngaimoko, Shida light up national trials* (arkivert), besøkt 9. februar 2016.
5. ↑  Chimp Reports - *Musagala Registers More Win At National Trials*, besøkt 9. februar 2016.
6. ↑  Africathle - *Uganda national championships, Kampala 11-12/07/2014*, besøkt 10. februar 2016.
7. ↑  AllAfrica - *East Africa: EA University Games - All-Out Action!*, besøkt 10. februar 2016.
8. ↑  African Athletics - *Nigerian defending champions Brume, Oduduru prevail-African Junior Champs Day Four*, besøkt 8. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Susan Aneno – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 2. september 2017 hos Wayback Machine.