recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Luntertun** var en skånsk by i middelalderen, i nærheten av Rönne ås utløp i Skelderviken. Byen opphørte med å eksistere da Christian II i 1516 besluttet at den nye by Engelholm skulle anlegges litt lenger oppe i åen.

Historie
--------

Navnet Luntertun omtales første gang i 1303 i forbindelse med en forsikring fra den danske konge om at lakesgården ved Luntertun ikke skal forhindre laksene i å gå lenger opp i åen. 

I 1471 nevner biskop Tuve et nybygget kapell i byen *Rynestad*, som også kalles Luntertun. Fra 1482 finnes et brev med en påskrift som nevner en kongelig fogd på Rönnegård ved Luntertun. 1492 omtales et gods som heter Luntertun og som tilhører domkirken. I 1504 omtales byen som tilhørende en av de syv lovlige markedene i Skåne. Og til sist i 1516, i et brev fra Malmø, befaler Christian II borgerne i Luntertun å rive byen ned og gjenoppføre den et par km lenger opp ad Rönne Å, på det sted som i dag kalles Ängelholm.
Andre av byens beboere blir beordret til å flytte til Landskrone.
Bådsted (Båstad) forsvinner som kjøpstad noenlunde på samme tid. 

Det eneste man i dag kan se og oppleve av Luntertun er den fremgravde kirkeruinen, samt noen murfragmenter fra samme utgravning som senere ble murt inn i et hus i Ängelholms hembygdspark. Den lille klokken i Ängelholms kirke hang opprinnelig i denne Luntertuns bykirke. Den er støpt i 1470, og støpemesteren het Lars, eller Laurentius som det står i inskripsjonen. Videre kan leses: *AVE MARIA GRACIA PLENA* og *O REX GLORIA CHRISTE VENI COM PACE*, samt navnene *TUMMI KLAUSSON* og *AGETA*

Navnet Luntertun
----------------

I Lübeck ble det i 1498 trykt et dikt *Reinke de Vos*, hvori det nevnes: *Ik wolde, dat ik were to Luntertune*, hvilket muligens kan stamme fra tyske handelsmenns kjennskap til den i tysk optikk temmelig perifere byen. Samme bynavn finnes også omtalt både i Halland og Blekinge.

Referanser
----------

1. ↑  s. [109], Blom, K. Arne og Moen, Jan: Försvunna städer i Skåneland, Liber Förlag, 1983
2. ↑  s. 288, Källström, Olle, *Utgrävning i staden Luntertun*, Fornvännen, 1927
3. ↑  s. 116, Blom, K. Arne og Moen, Jan: Försvunna städer i Skåneland, Liber Förlag, 1983
4. ↑  s. [182], Blom, K. Arne og Moen, Jan: Försvunna städer i Skåneland, Liber Förlag, 1983

Litteratur
----------

* Blom, K. Arne og Moen, Jan: Försvunna städer i Skåneland, Liber Förlag, 1983
* Källström, Olle: *Utgrävning i staden Luntertun*, Fornvännen, 1927
Fjellovergangens høyeste punkt.
**Grimselpasset** (tysk: *Grimselpass*) er en fjellovergang i Sveits som krysser Bern-Alpene ved høyde av 2 164 moh. Fjellovergangen forbinder Oberhasli, den øvre dalen av elven Aare, med den øvre dalen av elven Rhône. Ved dette, og som Aare er en bielv til Rhône, krysser fjellovergangen kontinentalskillet eller vannskille mellom Nordsjøen og Middelhavet.

En vei med fast dekke følger fjellovergangen, strekker seg 38 km fra Gletsch til Meiringen. Veien er noramlt stengt mellom oktober og mai grunnet mye snøfall i fjellovergangen. Da dette er den eneste direkte fjellovergangen mellom kantonene Bern og Wallis over Bern-Alpene har det blitt forsøkt å holde fjellveien åpen så lenge som mulig med snøbrøyting. En post- og busstjeneste, PostAuto Schweiz, benytter seg av fjellovergangen flere ganger om dagen mellom Meiringen og Oberwald.

Veien over Grimselpasset er en del av Aareruten, som er den nasjonal sykkelrute 8 i Sveits. Det har blitt benyttet ved flere anledningen av Sveits rundt (*Tour de Suisse*).

Historie
--------

Den første uomtvistelige dokumenterte bruken av Grimselpasset går tilbake til 1300-tallet, men det er antatt at det har vært i bruk helt siden romersk tid, og dessuten i 1212 av troppene til hertug Berthold V av Zähringen. I 1397 signerte landskapene Pomat, Goms og Hasli, og byene Interlaken, Thun og Bern en avtale om sørge for fri og sikker handel på kløvveien over Grimselpasset.

Ost og kyr ble sendt sørover og vin, ris, korn og olivenolje kom nord. Denne handelen fortsatte fram til åpningen av Gotthard-jernbanen i 1882. Veien over fjellovergangen ble ikke forbedret med fast dekke før i 1894. Mellom 1920- og 1950-tallet ble flere anlegg for vannkraft utbygget i området av Kraftwerke Oberhasli (KWO), noe som førte til ekspansjon av veien. KWO promoterer i dag fjellovergangen og området rundt som en attraksjon for besøkende og som en del av turistreklamen Grimselwelt.

Referanser
----------

1. ↑  Map.geo.admin.ch (Kart). *Swiss Confederation*.
2. ↑  «Pässe in der Schweiz», *Touring Club Schweiz*.
3. ↑  «Meiringen–Grimsel–Oberwald (Grimselpass-Linie)» (PDF), *Bundesamt für Verkehr*.
4. 1 2  «Aare Route», *Veloland. SwitzerlandMobility Foundation*
5. 1 2 3  Rütte, Hans von (30. januar 2006): «Grimselpass», *Historisches Lexikon der Schweiz*
6. ↑  «Grimsel Experience» Arkivert 25. april 2016 hos Wayback Machine. *KWO*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grimselpass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Current weather on the Grimsel Pass
* Cycling: Map, elevation chart, route description and photos
* Pictures from Grimselpass, summer 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
**European Space Camp** (**ESC**) er en romleir for ungdom i alderen 17–20 år som ønsker å prøve seg innen rakettforskning. Deltakere fra hele verden bor på Andøya Space Center i en uke, der de får opplæring fra profesjonelle rakettingeniører. Leirens mål er å sende opp en studentbygd rakett med flere ulike sensorer, som når en høyde på opptil 10 000 m og en hastighet på Mach 3. Deltagerne blir delt i grupper etter interesse og evner, og jobber sammen som et lag under det ukeslange prosjektet. Gjennom European Space Camp motiveres deltagerne til en utdannelse innen teknologi og realfag.

Aktivitetene på leiren inkluderer eksperimenter, beregninger og organisering av rakettoppskytningen, i tillegg til forelesninger fra noen av Europas fremste forskere og ingeniører. Men leiren er vel så mye sosialt som læring. Deltagerne får bli kjent med over 20 andre ungdommer fra hele verden som deler deres interesser. Midnattssvømming, hvalsafari, volleyball og fjellklatring gir deltagerne en uvurderlig sjanse til å få nye venner fra hele verden.

Leiren ble først arrangert i 1996. Det var organisasjonen Unge Forskere som kom med ideen. Leiren er i dag et samarbeid mellom organisasjonen European Space Camp, NAROM, Norsk romsenter, Den europeiske romfartsorganisasjon og Andøya Space Center. Den første leiren ble arrangert i 1996 og konseptet ble videreutviklet år for år. Frem til 2001 var leiren forbeholdt studenter fra nordiske land, men har siden den gang og frem til i dag hatt deltagere fra hele verden.

Eksterne lenker
---------------

* European Space Camp offisiell side
**Grimstad gamlehjem** ble opprettet året 1911 i Grimstad. Allerede i 1906 ble *Foreningen til indtægt for et vordende gamlehjem* stiftet, og denne samlet inn penger for byggingen av gamlehjemmet. I 1909 fikk foreningen kr. 3 000 fra *Skomaker Chr. Simonens legat* tildelt av Grimstad fattigstyre. Med disse midlernediverse større og mindre pengegaver og et lån på 4000 kroner fra Grimstad sparebank var det mulig å opprette Grimstad gamlehjem.

Gamlehjemmet ble bygget på en større gård på Biodden ved Grosfjorden og kunne innvies den 18. juni 1911. Eier av hjemmet var *Gamlehjemsforeningen* som også valgte 4 av de 5 styremedlemmene. Femte medlem ble valgt av Grimstad formannskap.

Formål
------

Målet for Gamlehjemmet var å gi mindre bemidlete og ubemidlete kvinner og menn et hyggelig hjem der de kunne ha et sorgfritt opphold med godt stell og pleie. På gamlehjemmet bodde mellom 14 og 20 pensjonister. Betalingen skulle være så lav som mulig og varierte etter omstendighetene.

Kommunal overtakelse
--------------------

Gamlehjemsforeningen drev hjemmet frem til 1979. Etter 68 år så foreningen seg ikke lenger i stand til å drive et gamlehjem i en den gamle bygningen i forhold til moderne standarder. Driften av Grimstad gamlehjem ble overtatt av Grimstad kommune i 1979. Ved overdragelsen ble foreningsarkivet bestående av regnskaper og protokoller overdratt til Aust-Agder kulturhistoriske senter.

Arkivet
-------

Arkivet etter Grimstad gamlehjem befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet spenner seg fra innvielsesåret, 1911, og frem til 1979, da kommunen overtok driften av hjemmet. Arkivet inneholder møtebøker og regnskapsmateriale.

Kilder
------

* *Grimstad bys historie.* Paa kommunal foranstaltning utg. ved en komité. 1927

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Grimstad gamlehjem på Arkivportalen
**Togarma** er en person som nevnes i Første Mosebok i Det gamle testamente. Han listes i nasjonenes slektsliste som en av Gomers tre sønner, og som sønnesønn av Jafet (*1. Mos 10:3*).

Ifølge Josefus var han stamfar til frygerne.

Tradisjonelt har han blitt regnet som stamfar til tyrkisktalende folkeslag. For eksempel skriver khazarkongen Joseph følgende i khazarenes brevveksling:

*«Du spør oss også i ditt brev: Av hvilket folk, av hvilken familie, og av hvilken stamme er du fra? Vit at vi stammer fra Japhet gjennom hans sønn Togarma. Jeg har funnet i slektsbøker om mine forfedre at Togarma hadde ti sønner; deres navn: Den eldste var Ujur, den andre Tauris, den tredje Avar, den fjerde Uauz, den femte Bizal, den sjette Tarna, den syvende Khazar, den åttende Janur, den niende Bulgar, den tiende Sawir.»* (Dette er de mytiske grunnleggere av stammer som en gang levde i nabolaget til Svartehavet og Kaspihavet).
1. Agiôr 2. Tirôsz 3. Avôr 4. Ugin 5. Bizel 6. Tarna 7. Kazar 8. Zagur 9. Balgôr 10. Szavvir (szabir).

Joszef Ben-Gorion: «Tugarmas ti klaner var disse: 1. Kozar 2. Pacinak 3. Aliqanosz 4. Bulgar 5. Ragbiga (Ragbina, Ranbona) 6. Turqi 7. Buz 8. Zabuk 9. Ungari 10. Tilmac (Tilmic).»

I arabiske opptegnelser er dette Togormas stammer: 1. Khazar 2. Badsanag 3. Asz-alân 4. Bulghar 5. Zabub 6. Fitrakh (Kotrakh?) 7. Nabir 8. Andsar (Ajhar) 9. Talmisz 10. Adzîgher. Den arabiske opptegnelsen legger også til en 11. klan: Anszuh.

I Esekiels bok i GT (*27:14, 38:6*) er etterkommerne til Togarma beskrevet som handelsfolk som drev med hester og muldyr i Tyr i Libanon og andre steder i Midtøsten. Her kan Togarma referere til armeniere eller kimmerere. Togarma identifiseres som far til Hajk, som armenere flest mener er opphav til legendene om Herkules.

I henhold til tradisjonelle opptegnelser i Armenia og Georgia[] er begge disse folkeslagene foruten flere andre kaukasiske folkeslag etterkommere av Togarma: (armensk: *Thorgom*, Թորգոմ; georgisk: *Thargamos*, თარგამოს). Videre kommer de lokale navnene for Armenia (*Hayq*) og Georgia (*Kartli/Sakartvelo*) tilsynelatende henholdsvis fra Togarmas' sønner, Haik (Հայք) og Kartlos (ქართლოს).

Referanser
----------

1. ↑  *Navn i Bibelen*. [Oslo]: Det Norske bibelselskap. 1983. s. 139.
*For grind innen crust punk, se grindcore*
Tregrind i Skottland.  Foto: Chris Eilbeck 
Metallgrind på Åland for å holde kuer vekk fra våningshus Sverige.  Foto: Viktor Karlsson 
**Grind** er en port på et gjerde der det er en vei eller sti gjennom gjerdet. En grind er gjerne gitterformet. Den kan være i tre og stål, enhengslet, flerhengslet eller uhengslet. Grinder er vanlig der en har innhegninger og stengsler, for eksempel på lekeplasser eller for dyr på beite. Også ordet le brukes når det er en dyreport som skal hindre at dyr passerer et gjerde.

Ordet «grind» brukes også om karmer og rammer, for eksempel lekegrind for småbarn og takgrind for fastspenning av bagasje utenpå biler.

* «Grind-Storm i Gulbrandsdalen» fra Carl Fredrik Diriks' Skisser af Reiselivet i Norge. Tegningen viser ivrige «grindjenter» og «grindgutter» som åpner grinder for kjørende mot potensiell småbetaling.«Grind-Storm i Gulbrandsdalen» fra Carl Fredrik Diriks' *Skisser af Reiselivet i Norge*. Tegningen viser ivrige «grindjenter» og «grindgutter» som åpner grinder for kjørende mot potensiell småbetaling.
* Barn i lekegrind på et daghjem for småbarn i Tyskland.  Foto: Günter Weiß, 1954Barn i lekegrind på et daghjem for småbarn i Tyskland.  Foto: Günter Weiß, 1954
* Takgrind for bil.  Foto: Frank C. MüllerTakgrind for bil.  Foto: Frank C. Müller

Se også
-------

* Port
* Lekegrind
* Takgrind
Russland i Europa.
Europa i grønt (omtrentlig avgrensning).
**Europeisk Russland** (også kjent som **Vest-Russland** og **Sentral-Russland**) er den vestlige delen av Russland som ligger i Europa. Det er omtrent 3 960 000 kvadratkilometer stort, og dekker 40 % av Europas areal.[] I ren geografisk forstand (men ikke geopolitisk eller historisk) dekker det dermed nesten hele Øst-Europa.[] Topografisk er nesten hele området en del av den østeuropeiske slette. Østgrensen går ved Uralfjellene og grensen til Kasakhstan (en del av sistnevnte er også inne i Europa ettersom grensen går ved Uralelva, men er naturlig nok ikke Russland).

Rundt 78 % av den russiske befolkningen (om lag 110 000 000 av i alt 141 000 000 mennesker) bor i Europeisk Russland, på tross av at det ikke dekker mer enn 25 % av Russlands areal.[] De gjenværende 75 % av landets areal (der mindre enn 25 % av befolkningen bor) kalles Sibir.

Eksterne lenker
---------------

* (en) European Russia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**Det harmoniserte system for beskrivelse og koding av varer**, forkortet **HS-konvensjonen** (fra engelsk: *Harmonized System*) er et internasjonalt system for klassifisering av varer som danner grunnlaget for de fleste lands tolltariffer. Det er en konvensjon som vedtas av Verdens tollorganisasjon (WCO). Systemet ble utferdiget i Brussel 14. juni 1983 og har siden blitt vedlikeholdt og oppdatert gjennom nyere endringsprotokoller. Systemet benyttes til klassifisering av varer som importeres til eller eksporteres fra Norge slik det kreves i *Lov om inn- og utførsel av varer* (vareførselsloven).

Varenummer
----------

Alle land som benytter Det harmoniserte system som utgangspunkt for sine tolltariffer må benytte 6 siffer for å nummerere sine vareklasser for import og eksport. Dette nummeret kalles et HS-nummer. I Norge benyttes 8 siffer kalt et tariffnummer eller varenummer og de første 6 siffer utgjør HS-nummeret. Det 7. siffer avspeiler vanligvis nasjonale tolloppdelinger eller tollsatser. Det 8. siffer benyttes til å dekke nasjonale, statistiske behov og dessuten Landbruks- og matdepartementets og Utenriksdepartementets interesser når det gjelder inn- og utførselsreguleringen. I noen tilfeller blir det 8. siffer også benyttet for å skille ut avgifts- og/eller gebyrbelagte varer.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Tariffutforming». *toll.no*. Tolletaten. Besøkt 1. desember 2022.
2. ↑  «Vareførselsloven». *lovdata.no*. Lovdata. Besøkt 1. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* toll.no Tolletatens offisielle nettsted
***Det hadde jeg ikke drømt om*** (originaltittel: *Вам и не снилось*) er en sovjetisk film fra 1981, regissert av Ilja Frez.

Handling
--------

Katja Sjevtsjenko er student ved en videregående, og må flytte til et nytt distrikt, hvor hun møter klassekameraten Roman Lavotsjkin (spilt av Nikita Mikhajlovskij) ved den nye skolen. Etter hvert vokser vennskapet deres til kjærlighet, som fremstår overraskende sterkt for de voksne rundt dem. Romans far, Konstantin (spilt av Albert Filozov), var tidligere forelsket i Katjas mor, Ljudmila, som hadde avvist ham. Romans mor, Vera, er veldig misunnelig på Katjas mor - og misliker både Ljudmila og datteren hennes. Hun ønsker å skille Katja og Roman med makt, og overfører derfor Roman til en annen skole. Hun forbyr dem å møte hverandre flere ganger, men kjærligheten mellom Katja og Roman blir ikke mindre.

Så Vera tvinger sønnen sin til å forlate Moskva, og han må reise til Leningrad for å ta seg av hans angivelig syke bestemor. Hun forhindrer også Katjas forsøk på å komme i kontakt med Roman, eller skrive brev til ham. Katja og Roman blir deretter bare støttet av ett par klassekamerater, og læreren deres Tatjana. Hun blir klar over Veras planer, og forteller sannheten til Ljudmila. Katja bestemmer seg snart for å reise til Leningrad på egen hånd, og finne ut hva som egentlig foregår selv. I mellomtiden ringer Roman, som ikke kan forstå hvorfor Katja ikke svarer på noen av brevene hans (alle Katjas brev ble fanget opp av bestemoren hans) til læreren deres Tatjana.

Men Tatjana tar feil av ham for Mikhail (spilt av Leonid Filatov) kjæresten hennes som hun nylig hadde en krangel med, og hun ber ham aldri ringe henne igjen. Men ved et uhell overhører Roman en telefon-samtale mellom bestemoren og moren hans, og han oppdager dermed sannheten: bestemoren hans var ikke syk i det hele tatt, og alt dette var bare for å hindre ham fra å møte Katja. Roman låser seg derfor inne på sitt eget værelse, men når han kikker ut av vinduet sitt oppdager han Katja - som har kommet frem til Leningrad.

Skuespillere
------------

* Tatjana Aksjuta som Katja Sjevtsjenko
* Nikita Mikhajlovskij som Roman Lavotsjkin
* Jelena Solovej som Tatjana Koltsova
* Irina Mirosjnitsjenko som Ljudmila Sergejevna
* Lidija Fedosejeva-Sjuksjina som Vera Vasiljevna Lavotsjkina

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 13. mai 2016.
2. ↑  «Плевать, сколько женщин у мужа». Что случилось в семье Татьяны Аксюты?
3. ↑  ВАМ И НЕ СНИЛОСЬ... (1980)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Det hadde jeg ikke drømt om* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Det hadde jeg ikke drømt om* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Det hadde jeg ikke drømt om* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Det hadde jeg ikke drømt om* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Det hadde jeg ikke drømt om* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Vår Frelsers kirke** (**Vor Frelsers kirke**) er en trekirke i Nuuk (Godthåb), hovedstaden på Grønland. 

Kirken ligger ved Kolonihavnen, som er den eldste bydelen i Nuuk. Den ble bygd i 1849 og ble innviet 6. april 1849. Den ble bygd for midler fra «Karen Ørsteds legat». Da kirken var ferdig bygd tok den over for de tidligere kirkene i Nuuk, der den eldste er fra 1758. Tårnet er av nyere dato. Det ble bygd i 1928.[] I 1949 fikk kirken elektrisk lys. 

Opprinnelig var Vor Frelsers kirke bygd i bindingsverk og kleberstein, men er senere kledd med panel utvendig, som er malt rødt. Innvendig er det også panelkledning, den er hvitmalt. De to store messinglysestakene som står ved siden av alteret er en gave fra Den norske kirke.[]

Nær kirken er det to statuer. Den ene er av organist og salmedikter Jonathan Petersen. På en klippe i nærheten står det også en statue av den dansk-norske presten Hans Egede, som er kjent som *Grønlands apostel*. Denne statuen ble satt opp i 1921, og er en kopi av den statuen som står foran Marmorkirken i København. Herfra har man utsikt over både Godthåbsfjorden, Håbets ø, den gamle kolonihavnen der Grønlands Nationalmuseum og Arkiv holder til, Grønlands hjemmestyres nye lokaler og Nuuks store boligkomplekser på Radiofjeldet.

Da *Lov om Grønlands Kirke og Skole* ble vedtatt 6. mai 1993 fikk Kirken i Grønland status som eget stift under Folkekirken i Danmark, med egen biskop i Nuuk. Loven trådte i kraft 1. november samme år. Denne loven angir også at Vår Frelsers kirke er Grønlands domkirke.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Church of Our Saviour». Sermersooq Municipality, Official Website. Arkivert fra originalen 21. juli 2011. Besøkt 18. mars 2020.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. juli 2011. Besøkt 18. mars 2020.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Togleder** er innen jernbanetrafikk den som har ansvaret for å overvåke og lede togframføring og annen aktivitet som har betydning for toggangen og trafikksikkerheten.

En togleders hovedoppgave er:

«å opprettholde sikker og rutemessig togframføring, og skal gi ordre om kjøring og innstilling av tog og disponering av strekning for arbeider, og ellers foreta de nødvendige disposisjoner for å overvåke og styre toggangen. Ved driftsuhell eller ulykker, eller fare for slike hendelser, skal togleder straks sette i verk nødvendige tiltak for å begrense ev. skader på personer og materiell, og for å rydde linjen og opprettholde normal drift i størst mulig utstrekning».
Bane NOR har ansvaret for togledertjenesten i Norge, og denne er organisert i 4 forskjellige togledersentraler .

Det foreligger spesifikk instruks for togledertjenesten og for hvordan trafikkstyringssentralene skal betjenes. Toglederutdannelsen er en etatsutdanning, og det stilles spesielle krav til helse og egnethet.

Se også
-------

* Bane NOR

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av togleder
* Jernbaneverkets nettsted Arkivert 23. april 2013 hos Wayback Machine.
* Norsk Toglederforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
Saint-Pierre og Miquelons flagg
Den franske trikoloren
**Saint-Pierre og Miquelons flagg** viser gjennom de ulike feltene øygruppens historie og innbyggernes opprinnelse. Hovedfeltet i flaggets frie ende er blått og viser et skip av spansk 1500-tallstype i gult. Dette skal symbolisere at Saint-Pierre og Miquelon ble erklært som tilhørende den franske krone av Jacques Cartier i 1535. De tre feltene langs stangsiden av flagget viser hvorfra øyenes første kolonister og innbyggere kom fra. Øverst vises Baskerlands flagg, for de baskiske innvandrerne. Deretter står et hermelinsfelt for Bretagne og bretonerne som kom til øyene. Nederst står to gule løver på rødt felt. Dette er Normandies gamle våpen og visert til at også mange fra denne franske regionen reiste over havet til fiskebankene utenfor Canada og bosatte seg på Saint-Pierre og Miquelon.

Flagget er ikke offisielt vedtatt. Ettersom øyene tilhører Frankrike, er også Frankrikes flagg offisielt flagg for Saint-Pierre og Miquelon som *Collectivité territoriale*.

| * v
* d
* r
Nordamerikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | 
* Antigua og Barbuda
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Canada
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Mexico
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent og Grenadinene
* Trinidad og Tobago
* USA

 |
| Territorier | 
* De amerikanske Jomfruøyer
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Bonaire
* De britiske Jomfruøyer
* Caymanøyene
* Curaçao
* Grønland
* Guadeloupe
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Saba
* Saint-Barthélemy
* Saint-Martin
* Saint-Pierre og Miquelon
* Sint Eustatius
* Sint Maarten
* Turks- og Caicosøyene

 |
Øst-Timor er en av de største mottakerne av norsk bistand per kapita. Rammeavtalen for bistandssamarbeid mellom Norge og Øst-Timor som ble fornyet i 2008, er på 50 millioner i året. Landet er helt avhengig av internasjonal bistand etter en flere tiårs lang uavhengighetskamp fra Indosnesia. Konflikten som toppet seg i 1999 førte til at mellom 70 og 90 prosent av infrasturkturen i landet ble ødelagt og 75 prosent av befolkningen var på flukt. 

Norge oraniserer noe av bistanden til Øst-Timor i Consolidated Support Program (CSP) gjennom Verdensbanken. Det meste av bistanden er likevel bilateral. Bistanden er hovedsakelig konsentrert gjennom fire punkter: 

* Godt styresett, demokrati og menneskerettigheter
* Bærekraftig naturressursforvaltning (olje og energi)
* Kvinner og barns rettigheter
* Gjennoppbygging etter krisen og forsoningsprosessen

Olje og gass
------------

Innen olje og gass er Norge den største bidragsyteren. Øst-Timor har relativt store olje- og gassreserver, men mangler infrastruktur og kompetanse. Norge har bidratt med rådgivning og ressurser for oppbygging av landets forvaltning av petroleumsressursene. Øst-Timors petroleumslov og petroleumsfond er bygd opp etter den norske modellen. LO-forbundet Industri Energi er aktiv bidragsyter til å bygge opp en fagforening for oljearbeidere i Øst-Timor og har dannet egen solidaritetsgruppe for Øst-Timor. Forbundet bidrar også til utdanning og kursing for oljearbeidere.

Energi
------

NVE og Olje- og energidepartementet har bidratt til utvikling av energisektoren i Øst-Timor også utover olje og gass. Norge ga i 2006 15 mill kr til utbygging av energinettet i landet. NVE har også bidratt mye med rådgivning og ressurser til utbygging av infrastruktur. NVE var en ledende bidragsyter til at Øst-Timors første vannkraftverk, Gariuai Minikraftverk, ble åpnet 18. november 2008. Kraftverket var en gave fra Norge, ble bygget under ledelse fra NVE, med lokal arbeidskraft. 1500 personer var involvert i byggingen og en 4 km transmisjonslinje på 20 KV fram til eksisterende lokalt nett var også inkludert i prosjektet.

Gjennoppbygging
---------------

Styresett, demokrati og menneskerttigheter
------------------------------------------
**Lambada** er en dans som ble verdenskjent på slutten av 1980-tallet. Opprinnelsen til dansen er uklar. Enkelte hevder at den oppsto i Brasil mens andre hevder at den oppsto i Bolivia. Noen av dansene som dannet utgangspunkt for lambada er forró, sayas, maxixe og carimbó.

Ordet *lambada* kommer fra et portugisisk ord brukt i Brasil som betegner den rytmiske bevegelsen til en visp. Bevegelsene i dansen skal etterligne denne bevegelsen.

Den franske gruppen Kaoma slo igjennom i 1989 med sangen «Lambada» som solgte i over 5 millioner eksemplarer. Denne sangen er en uautorisert oversettelse til portugisisk av bolivansk folkesang «Llorando se fue», som opprinnelig ble sunget av den bolivianske gruppen Los Kjarkas.

Eksterne lenker
---------------

* Lambada News, UK[*død lenke*] (engelsk)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Swing the Mood» med Jive Bunny and the Mastermixers | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 43–49 1989) | Neste mottaker:«Another Day in Paradise» med Phil Collins |

| * v
* d
* r
Selskapsdanser |
| --- |
| Standard | 
* Vals
* Tango
* Wienervals
* Slowfox
* Quickstep

 |  |
| Latin | 
* Cha-cha-cha
* Samba
* Rumba
* Paso doble
* Jive

 |
| Andre: | 
* Salsa
* Swingdans
* Lambada
* Two-step
* Foxtrot
* Tango
* Mambo
* Lindy hop
* Bolero
* Hustle
* Jenka

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** NKC
 |
**Podrutsjnik** (russisk: Подручник, uttale: Padrutsjnik) er en liten bønnepute, en gang brukt av alle i den ortodokse kirken i Russland, men som nå kun brukes av de gammeltroende.

Bøyninger brukt i ortodokse gudstjenester: 1) Bøyet hode 2) Vanlig bøyning fra livet 3) Bøyning til marken, med podrutsjnik. 
Podrutsjnik. De tolv trekantene symboliserer de tolv apostlene. Firkantene i hjørnene symboliserer de fire evangelistene, mens stripene symboliserer deres lære. 
Podrutsjnikens sider er omtrent 40 cm lange. Dens eneste funksjon er å holde den troendes hode og hender rene ved bøyninger til marken. Dette er fordi hånden som gjør korstegnet ikke burde være uren. Under gudstjenestene legger de troende *podrutsjniken* foran seg slik at de legger hender og hode på den når de gjør en bøyning til marken, og derved beskyttes hånd og hode, fra skitt og støv på bakken.

Bruk
----

I «Den guddommelige liturgi» blir podrutsjniken brukt på de følgene tidspunkter:

1. Før og etter evangeliet leses.
2. Ved ekteniet.
3. Etter kjerubhymnen.
4. Før og etter folket synger «Verdig og rett..»
5. Etter «Fader vår..»
6. Når diakonen sier «Tre frem med gudsfrykt...»
7. Når folket synger «Vi har sett det sanne lys...» og igjen når de synger «Må vår munn fylles av Din pris...»

Etter de gammeltroendes skikker blir 1, 2, 6, og 7 erstattet med vanlige bøyninger fra livet på lørdager, søndager, i påsketiden, og på store høytider, og podrutsjniken blir derfor ikke brukt. Andre ortodokse erstatter alle bøyninger til marken med vanlige bøyninger på søndager og i påsketiden fordi det første økumeniske kirkemøte i 325  forbød de troende å be knelende på disse dagene, til minne om Jesu oppstandelse.

Ved prostrasjon (i sammenheng med ordinasjon, og uten) benyttes denne bønneputen også.

Under oppbevaring legges bønneputene oppå hverandre på en slik måte at de rene sidene bare rører andre rene sider.

Eksterne lenker
---------------

* Et eksempel på en podrutsjnik fra Russian Museum of Ethnography
**Giuseppe «Nuccio» Bertone** (født 4. juli 1914 i Torino, død 26. februar 1997 i Torino) var en italiensk bildesigner og -konstruktør. Han overtok Carrozzeria Bertone fra sin far Giovanni etter andre verdenskrig, og utviklet den lille bedriften til et av verdens største bildesign- og -byggerhus.

Etter å ha kjørt racing i biler fra Fiat, O.S.C.A. Maserati og Ferrari beveget Bertone seg over på bilbygging, og gjorde en avtale om bygging av sin første bil, en serie på 200 MG på bilutstillingen i Torino i 1952. Han tiltrakk seg oppmerksomhet på bilutstillingen i Paris samme år med en Abarth-konseptbil, og ble valgt til å designe erstatteren til Alfa Romeo Disco Volante. Disse såkalte BAT (Berlina Aerodinamica Technical)-bilene var bygget på chassis fra Alfa Romeo 1900 Sprint.

To år senere, i Torino, presenterte Bertone konseptbilen Storm Z, bygget på et chassis fra Dodge, sammen med sin siste konseptbil for BAT og en prototype på Alfa Romeo Giulietta Sprint, som skulle bli selskapets hovedprodukt de neste årene. Bertone bygget over 31 000 karosserier i 1960, inkludert blant annet Fiat 850 Spider, Fiat Dino, Simca 1200S, Alfa Romeo Montral og forskjellige Lamborghini-modeller. Hans 100. design var en spesialmodell av Ford Mustang, som ble presentert på bilutstillingen i New York i 1965.

Bertone oppsummerte sin filosofi da han presenterte Fiat 850:

«Vår rolle er produksjonen av bilens karosseri, hvor vi identifiserer trender, bygger prototyper, utvikler designet, produksjonsmetodene og verktøyet. Naturlig nok produserer vi visse kvantum.»

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, oppført som Giuseppe Bertone, AKL Online kunstner-ID 10121892[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 3. mai 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Geni
 |
**John Tengo Jabavu** (født 11. januar 1859 Heraldtown, død 10. september 1921 Alice, Eastern Cape) var en sørafrikansk redaktør. Han var av Jili-klanen innen Xhosafolket.

Biografi
--------

Jabavu, var sønn av Mtwanambi, og ble født i en landsby nær Heraldtown. Han gikk på skole ved Fort Hare universitetet, og ble senere lærer ved *Somerset East*. 

Han ble oppdratt metodist og deltok også på møter med Kvekersamfunnet.

I 1881 ble han redaktør for avisa *Isigidimi samaXhosa* (*The Xhosa Messenger*). I 1884 stiftet han den innflytelsesrike avisen *Imwo Zabantsundu* (*Black opinion*) i King Williams Town. *Imwo Zabantsundu* ble Sør-Afrikas første sort-eide avis. I 1897 ville ikke Jabavu ta i mot et tilbud fra Cecil John Rhodes om politisk støtte. Rhodes gikk da til Allan Kirkland Soga, og hjalp han med å etablere den rivaliserende avisen Izwi Labantu. Jabavus avis, *Imwo Zabantsundu* ble gitt ut helt frem til 1998 hvorpå den gikk inn. 

Jabavu ledet en delegasjon som møtte i House of Parliament i London. De ville protestere mot et forslag om handelsregulering for afrikanere i Sør-Afrika. I London ble han kjent med kvekerne George Cadbury, eier av sjokoladeselskapet Cadbury, og forretningsmannen Joseph Crosfield.

Familie
-------

Jabavu sønn, Davidson Don Tengo Jabavu ble den første Xhosa professor i afrikanske språk og Latin ved universitetet i Fort Hare.

Joseph Crosfields barnebarn, Michael Cadbury Crosfield (filmregissør) giftet seg senere med datter av Davidson Don Tengo Jabavu, forfatteren Nontando «Noni» Jabavu.

Referanser
----------

1. ↑   Dictionary of African Biography[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dictionary of African Christian Biography: John Tengo Jabavu.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Podyjí nasjonalpark** (tsjekkisk: *Národní park Podyjí*) er en nasjonalpark i Syd-Mähren i Tsjekkia. Parken ble opprettet 1. juli 1991 og har et areal på 63 km².

Parken er tilknyttet Thayatal nasjonalpark på elva Dyjes høyre bredd i Østerrike, og sammen danner de en internasjonal park. Podyjí er den minste av de fire nasjonalparkene i Tsjekkia. Den beskytter naturlige skoger i den dype Dyjedalen, langs en strekning på 40 kilometer av elva fra Vranov nad Dyjí til Znojmo.

Dyje canyon er unik i Tsjekkia med sine tallrike meandere i elva og dypskårne sidedaler med klipper, urer og steinformasjoner. Andre elver er ofte regulert, temmet og utbygd. Parken har et rikt utvalg av plante-, dyre- og fuglearter.

Referanser
----------

1. 1 2  «Národní park Podyjí» **(engelsk)**. Besøkt 23. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Podyjí National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Tsjekkia |
| --- |
| České Švýcarsko • Krkonoše • Podyjí • Šumava | Tsjekkias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Vestmar Folkehøgskole** ble startet i 1909. Skolen lå på Neslandsvatn i Drangedal kommune i Telemark.

Første gang drangedølene ble introdusert for tanken om folkehøgskole var i 1881–1882. Den vinteren hadde Viggo Ullmann besøkt bygda og holdt høgskole på gården Fosstveit. Med seg som lærere hadde han Oddmund Vik og Nils Skaar. Det var blant annet disse, og bygdefolket, som senere slo ring om Vestmar Folkehøgskole.

Skolen ble startet av Jens Dagestad (fra Voss) høsten 1909. Man hadde lenge snakket om å starte en folkehøgskole i de ytre bygdene i Telemark, og våren 1909 ga fylkestinget tilskudd til en slik skole. Skolen fikk statsstøtte fra første året, i tillegg til støtte fra Drangedal kommune. 4. oktober startet skolen i ungdomshuset Vonheim i Drangedal
I starten flyttet skolen mellom forskjellige bygder i Nedre Telemark, og hadde ikke noe fast tilholdssted. Den var i Bamble i to år, i Eidanger ett år, i Sannidal ett år, og deretter i Langesund ett år.

Snart kom det krav om at skolen måtte finne en fast plass slik at man lettere kunne bygge den opp med passende utstyr og god kompetanse. Våren 1915 kjøpte Jens Dagestad en tomt på Neslandsvatn i ytre Drangedal. Sommeren samme år ble det her bygd en skolebygning som fikk navnet Solhaug.
I 1917 solgte Dagestad bygningen til kommunen, og da tok Andreas Ystad over som styrer av skolen. De første årene leide han bygget av kommunen, men da de måtte selge eiendommen i 1931 på grunn av økonomisk nedgangstid kjøpte Ystad den.
Fra 1930 var det to linjer på skolen; en «boklig linje» og en «praktisk arbeidslinje». For å skaffe arbeidsrom til håndarbeid ble det bygd sløydbygning i forbindelse med skolen. Senere ble det også bygd ei smie.

Vestmar Folkehøgskole ble nedlagt i 1958. De to siste åra ble den drevet som spesialskole for gutter 12–15 år. Bygget brant ned i 1958 og ble ikke bygd opp igjen.

Kilder
------

* Holdhus, Olav M.; Berre, Bjarne (1939). «Vestmar folkehøgskule». *Den norske folkehøgskulen 1864–1939 75 års-minne*. Noregs høgskulelærarlag. s. 322–324.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**James Ashcroft** (født 12. september 1878 i Liverpool, England, død 9. april 1943) er en tidligere fotballspiller for bl.a. Woolwich Arsenal og Blackburn Rovers. Hans rolle på banen var som keeper. 

Ligadebuten for Woolwich Arsenal kom 15. september 1900 mot Burton Swifts (2. divisjon, 0-1 borte, ca. 1 300 tilskuere). Han fikk A-landskamper for England (debut: 17.02. 1906 mot Irland (5-0 i Belfast), 3 kamper, 0 mål), og spilte for følgende klubber: Wilby’s United (junior), Anfield Recreation Club (junior), Garston Copperworks (junior), Everton (amatør), Gravesend United (1899), Woolwich Arsenal (juni 1900: 273 k, 0 mål), Blackburn Rovers (mai 1908) og Tranmere Rovers (fra 1913). Rykket opp til 1. divisjon i 1903/04. Vinner av «Southern Profossional Charity Cup» i 1905/06 (og finalist i 1903/04). Representerte «The Football League» ved 2 anledninger (1904 og 1906). Fra Gravesend United til Woolwich Arsenal 20. juni 1900. Fra Woolwich Arsenal til Blackburn Rovers 5. mai 1908.

Karriere
--------

| Klubb | Ses | Kamper | Mål | Div | Plass | FA-cup | Liga-cup | E-cup | Manager |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Woolwich Arsenal | 1900/01 | 32 | 0 | 2 | 7 | 2. runde | - | - | Harry Bradshaw |
| Woolwich Arsenal | 1901/02 | 34 | 0 | 2 | 4 | 1. runde | - | - | Harry Bradshaw |
| Woolwich Arsenal | 1902/03 | 34 | 0 | 2 | 3 | 1. runde | - | - | Harry Bradshaw |
| Woolwich Arsenal | 1903/04 | 34 | 0 | 2 | 2 | 2. runde | - | - | Harry Bradshaw |
| Woolwich Arsenal | 1904/05 | 33 | 0 | 1 | 10 | 1. runde | - | - | Phil Kelso |
| Woolwich Arsenal | 1905/06 | 35 | 0 | 1 | 12 | Semi-fin. | - | - | Phil Kelso |
| Woolwich Arsenal | 1906/07 | 35 | 0 | 1 | 7 | Semi-fin. | - | - | Phil Kelso |
| Woolwich Arsenal | 1907/08 | 36 | 0 | 1 | 14 | 1. runde | - | - | Phil Kelso |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***ALF*** er en amerikansk familierelatert science fiction- og komiserie som gikk på NBC fra 1986 til 1990. 

Serien ble skapt av Paul Fusco og Tom Patchett.

Handling
--------

Serien handlet om et utenomjordisk vesen som krasjlandet i garasjen hos familien Tanner. Vesenet kunne snakke engelsk og ble kalt ALF (et akronym for «Alien Life Form»). ALF er en stygg, lodden og uoppdragen, men vennligsinnet, skapning som er over 200 år gammel. Han havnet på jorden etter at hans egen planet, Melmac, hadde eksplodert.

Rollebesetning
--------------

Rollen som Willie Tanner ble spilt av Max Wright, hans kone Kate ble spilt av Anne Schedeen, og deres barn Lynn og Brian ble spilt av Andrea Elson og Benji Gregory. 

ALF var en muppetlignende dukke som ble styrt av Paul Fusco (som også ga figuren stemme). I noen scener ble ALF fremstilt av en skuespiller med drakt og maske. 

### Rolleliste

* Paul Fusco styrte dukken og var stemmen til Alf, mens Michu Meszaros var personen i ALF-drakten.
* Max Wright – Willie Tanner
* Anne Schedeen – Kate Tanner
* Andrea Elson – Lynn Tanner
* Benji Gregory – Brian Tanner
* John LaMotta – Trevor Ochmonek
* Liz Sheridan – Raquel Ochmonek

Publikumsmottagelse
-------------------

Serien var middels populær i USA. Den var på sitt mest populære i sesong tre. Da hadde den 15,8 millioner seere, og ble den 15de mest sette serien i USA. Serien toppet seerstatistikker i land som Frankrike, Spania, Italia og Tyskland.

På norske fjernsynsskjermer
---------------------------

Serien ble sendt på NRK fra 1989 og på TVNorge fra 1992.

Referanser
----------

1. 1 2  «Romvesenet Alf in vaderer norske hjem». *Aftenposten*. 28.1.1989.
2. ↑  «ClassicTVHits.com: TV Ratings > 1980's». *www.classictvhits.com*. Besøkt 1. desember 2016.
3. 1 2  «TVGUIDEN». *VG*. 11.9.1992.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ALF* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *ALF* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *ALF* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *ALF* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *ALF* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
«Vestmannen» har flere betydninger.
***Vestmannen*** var et kultur- og språkpolitisk blad, redigert på høgnorsk. Bladet er gitt ut fra 1984, og kom fram til 2002 ut med ti nummer i året, deretter med seks nummer årlig, og til slutt med en mer og mer sporadisk utgivelse fram til det siste nummeret i 2009. Utgiveren var språkforeningen Vestmannalaget i Bergen. Bladets leder var per 2005 Kjell Kjerland.

Historie
--------

*Vestmannen* ble grunnlagt av Jostein Krokvik i 1985. Krokvik var bladets leder frem til 2000 da han ble avløst av Lars Bjarne Marøy. Ved årtusenskiftet brøt det ut en hard strid innternt i Vestmannalaget som begynte med at Lars Bjarne Marøy tapte valget om formannsvervet i Vestmannalaget i 2001 og deretter ble oppsagt som redaktør for bladet *Vestmannen*.[]

Begrunnelsen styret kom med for å avsette Marøy var blant annet at den tidligere formannen Ludvig Jerdal hadde kritisert bladet for å være for lite fokusert på det indre livet i Vestmannalaget.

Etter at Marøy var avsatt, ble antall utgitte blad i første omgang kuttet ned fra ti nummer i året til seks nummer årlig og Krokvik gjeninnsatt inn som bladets redaktør. Han ble seinere avløst av Kjell Kjerland. Siden den tid er utgivelsen av bladet blitt mer og mer sporadisk. Den siste utgaven av *Vestmannen* kom høsten 2009.

Avgangen til Marøy førte til intern splid og et varig skille i den «høgnorske» bevegelsen der flere tidligere skribenter og medarbeidere i *Vestmannen* brøt ut og grunnla det nye språkpolitiske tidsskriftet *Målmannen*.

Referanser
----------

1. ↑  *Bakgrunnen for Vestmannen* , sambandet.no
2. ↑  *Bladstyrarskifte - Jostein Krokvik gjeng av*, sambandet.no
3. ↑  *Vestmannen er stogga - brev til tingarane* , sambandet.no
4. ↑  *Notat um Vestmannen*, sambandet.no
5. ↑  *Notat som gjeld årsmelding for Vestmannalaget 2001-2002* , sambandet.no

Eksterne lenker
---------------

* Bladsoga åt Vestmannen. Skrivi av redaktør Lars Bjarne Marøy i år 2000.
ALH 84001
**ALH 84001** eller **Allan Hills 84001** er en meteoritt som ble funnet i Allan Hills i Antarktis den 27. desember 1984 av en amerikansk meteoritt-ekspedisjon. Den hadde ved oppdagelsen en masse på 1,93 kilo, og det antas at den stammer fra planeten Mars. Meteoritten ble verdenskjent i 1996 da NASA-forskere annonserte det de mente kunne være spor av mikroskopiske fossiler etter bakterier fra Mars. 

Steinen er sannsynligvis en av de eldste i solsystemet og ble trolig dannet av smeltet stein for 4,1 milliarder år siden. Man antar at steinen brøt i stykker under et kraftig meteorittnedslag på Mars for 3,9 til 4,0 milliarder år siden, men ble liggende på planeten. Den ble senere fjernet fra overflaten av et annet nedslag for omkring 15 millioner år siden, og kom ned på jorda for om lag 13 000 år siden. Disse tallene har man kommet fram til med radiometrisk datering. 

Om funnene på meteoritten virkelig er tegn på liv på Mars, kommer av abiotiske prosesser på Mars eller er forurenset på jorda etter nedslaget, er en prosess som fremdeles pågår.

Referanser
----------

1. ↑  Lapen, T. J. (2010). «A Younger Age for ALH84001 and Its Geochemical Link to Shergottite Sources in Mars». *Science*. 328 (5976): 347–351. doi:10.1126/science.1185395.
2. ↑  Bada, J. L. (1998). «A Search for Endogenous Amino Acids in Martian Meteorite ALH84001». *Science*. 279 (5349): 362–365. doi:10.1126/science.279.5349.362.

Eksterne lenker
---------------

* (en) ALH 84001 sitt oppslag i Meteoritical Bulletin Rediger på Wikidata
* (no) «Har NASA funnet liv på Mars?» *Nettavisen*, 30. november 2010

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Vollsjö kyrka.
**Vollsjö** er et tettsted i Sjöbo kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 836 innbyggere.

Vollsjö er først og fremst kjent som fødestedet til forfatteren Fritiof Nilsson Piraten. I historiene han har skrevet om den skånske landsbygden, har Piraten hentet flere karakterer og miljøer fra hjemstedet.

Stasjonshuset ble bygd i 1866, da jernbanen mellom Eslöv og Ystad ble bygd. Stasjonsbygningen var bemannet frem til 1975, og ble deretter stående og forfalle inntil den ble revet. Fremdeles står godsmagasinet, banevaktstua og pumpehuset, som omtales i flere av bøkene om *Bombi Bitt*. I banevaktstua ligger Piratenmuseet, som skildrer Fritiof Nilsson Piratens liv og virksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 22. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Piratenmuseet på www.piratensallskapet.se

  


| * v
* d
* r
Sjöbo kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Bjärsjölagård **·** Blentarp **·** Karups sommarby **·** Lövestad **·** Sjöbo **·** Sjöbo sommarby och Svansjö sommarby **·** Sövde **·** Vollsjö **·** Äsperöd |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Utsikt mot South Point.
**Wilsons Promontory** er en halvøy som inkluderer det sørligste punktet (South Point) på det australske fastlandet. 

Den første europeeren som utforsket området var George Bass som oppdaget det i januar 1798. Hans opprinnelige navn på området var *Furneaux's Land* siden han trodde at det var landområdet Tobias Furneaux hadde oppdaget under sin oppdagelsesreise i 1770-årene. Da Bass vendte tilbake til Sydney ble han og Matthew Flinders enige at det ikke var landområdet beskrevet av Furneaux. På Flinders' anbefaling ble området oppkalt etter Thomas Wilson som var en handelsmann i London og venn av Flinders.

I 1898 ble Wilsons Promontory nasjonalpark etablert. Området var stengt under andre verdenskrig siden det ble brukt som treningsområde for australske styrker.

Referanser
----------

1. ↑  (en) *A Voyage to Terra Australis by Matthew Flinders*, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
2. ↑  (en) *The Life of Captain Matthew Flinders by Ernest Scott*, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg

Eksterne lenker
---------------

* Wilsons Promontory National Park

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Pierre de Coubertin-medaljen** (også kjent som *the **True Spirit of Sportsmanship medal***) er en spesiell utmerkelse utdelt av Den internasjonale olympiske komité (IOK) til idrettsutøvere som demonstrerer spesielt god sportsånd, mot og holdninger i forbindelse med de olympiske leker.

Medaljen ble etablert i 1964, og gitt navn til ære for Pierre de Coubertin, grunnleggeren av IOK. IOK skriver på sine nettsider tilknyttet det olympiske museum at «it is one of the noblest honours that can be bestowed upon an Olympic athlete» - den er en av de mest ærefulle utmerkelser en olympisk utøver kan bli tildelt.

Shaul Ladany og Uri Afek ble i 2007 tildelt medaljen for sitt store bidrag til den olympiske bevegelse.

Mottakere
---------


| Utøver | Nasjonalitet | Leker | Dato | Sted |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Eugenio Monti | Italias flagg | Vinter-OL 1964 | 1964 | Innsbruck, Østerrike |
| Karl Heinz Klee | Østerrikes flagg | Vinter-OL 1976 | Februar 1977 | Innsbruck, Østerrike |
| Franz Jonas | Østerrikes flagg | - | Juli 1969 | - |
| Lawrence Lemieux | Canadas flagg | Sommer-OL 1988 | September 1988 | Seoul, Sør-Korea |
| Raymond Gafner | Sveits’ flagg | - | 1999 |
| Tana Umaga | New Zealands flagg | 2003 Rugby vennskapskamp | Juni 2003 | Cardiff, Wales |
| Spencer Eccles | USAs flagg | Vinter-OL 2002 | Februar 2002 | Salt Lake City, Utah, USA |
| Vanderlei de Lima | Brasils flagg | Sommer-OL 2004 | 29. august, 2004 | Athen, hellas |

Sitater
-------

*«Nash didn't win because I gave him the bolt. He won because he had the fastest run.»*
(«Nash vant ikke fordi jeg gav han bolten. Han vant fordi han hadde det raskeste løpet.»)
— Eugenio Monti i et intervju etter å gitt sine konkurrenter, den britiske bobkjelken en bolt i løpet under vinter-OL 1964. For sin gode sportsånd vant Monti Pierre de Coubertin-medaljen.

Se også
-------

* Olympismen
* Sportsånd

Referanser
----------

1. ↑  Den internasjonale olympiske komité - det olympiske museum i Lausanne
2. ↑  «Sports Shorts». *Haaretz* **(engelsk)**. 12. september 2007. Besøkt 4. september 2022. «Shaul Ladany, Israel's greatest race-walker ever, and Uri Afek, former director-general of the Olympic Committee of Israel, received yesterday the Pierre de Coubertin Medal for outstanding service to the Olympic movement.»