recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Et armbånd med en opalsten
Brann-opal
**Opal** er et mineraloid av kiselsyre som anvendes som smykkesteiner. Navnet opal er trolig avledet fra sanskrit «upala», som betyr «edelsten».[]

Opalene som romerne brukte i sine smykker stammer fra Tsjekkia. På 1500-tallet brakte man opaler fra Mellom-Amerika til Europa. Senere ble det funnet store mengder av stenen i Australia, og det var først etter 1870 at Australia ble ledende på det globale opalmarkedet.[]

De fleste opaler er dannet over en lang periode i sedimentære bergarter, men i Mexico og Tsjekkia dannes det opaler i gassholdige huler i vulkanske bergarter.[]

Opaler slipes ofte i cabochoner. Man finner ofte opaler som tynne flak, og derfor limer man de tynne flakene på onyx eller lager såkalte «dubletter». Slik sten kan forbedres ennå mer med en topp av klar kvarts, og kalles da en «triplett». Den vakre blå, grønne, gule og røde iriseringen hos opal skyldes lysets refleksjon og spredning på grunn av små kuler av silisium i mineralet. Denne effekten kommer på toppen i opalens grunnfarge, som kan være fargeløs (vannopal), melket (hvit opal, grå opal), eller sort (sort opal), som også er dens mest kostbare form.[]

Kjemisk sett likner opal litt på alminnelig sand. Imidlertid inneholder den vann, som fins mellom tynne lameller i mineralstrukturen. Den regnes med blant halvedelsteinene, og ikke i samme klasse som for eksempel diamant, rubin og safir.

Opal oppdages for det meste i avsidesliggende, ørkenaktige områder. Nittifem prosent av alle opalforekomster består av alminnelig opal, som på markedet er kjedelig og verdiløs. Av resten av forekomstene er kun en liten del verdifull eller edel opal. Det er derfor ikke noen lett oppgave å utvinne edelstenen.[]

Opaler slipes vanligvis så de får en avrundet, konveks overflate. Opalens skjønnhet ligger i dens indre fargespill, og det ville ikke ha kommet tydelig frem med fasetter.

Eksterne lenker
---------------

* Om opal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
Må ikke forveksles med All China Games.
**All-China Games** (forenklet kinesisk: 全国体育大会; tradisjonell kinesisk: 全國體育大會; pinyin: Quánguó Tǐyù Dàhuì) er et kinesisk multisportarrangement, som blir arrangert hvert fjerde år.

Lekene arrangeres av *General Administration of Sport of China*, og er i større grad en festival enn en konkurranse. Målet med lekene er å aktivisere folk og få dem interessert i sport og aktivitet, og å fremme ikke-olympiske sportsgrener. Noen av sportsgrenene som inngår i lekene er:

* Løvedans
* Kinesisk bryting (Shuai jiao)
* Trampoline
* Bridge
* Biljard
* Sjakk
* Vannski
* Dragebåt
* Tautrekking
* Aerobic

Vertsbyer
---------

| All-China Games |
| --- |
| **År** | **Vertby** | **Grener** | **Utøvere** |
| 2000 | Ningbo, Zhejiang | 17 | 2 200 |
| 2002 | Mianyang, Sichuan | 22 | – |
| 2006 | Suzhou, Jiangsu | 28 | 4 085 |
| 2010 | Hefei, Anhui | 34 | 30 000 |
| ~~2014~~ | Chongqing | 80 | Avlyst |
|

Referanser
----------

1. ↑  China.org - *Dragon Boat, Lion Dance...Sports for All!*, besøkt 11. juni 2021.
**Tatjana Aleksandrovna Krajnova** (russisk: Татьяна Александровна Крайнова født 7. juni 1967 i St. Petersburg) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.

Krajnova ble olympisk mester i volleyball under OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sovjetiske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Peru og Kina. Sovjetunionen vant semifinalen mot Kina med 3 - 0 men og finalen med 3-2 over Peru. Krajnova spilte én kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Gull **Gull** i volleyball damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tatjana Krajnova – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Krajnova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Krajnova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Krajnova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Valget i Thüringen 2019** ble avholdt 27. oktober 2019 og var det sjuende valget til Thüringens landdag siden grunnleggelsen av Thüringen i 1990. Landdagen besto etter valget av 90 medlemmer.

Utgangsposisjon
---------------

Etter valget i 2014 tiltrådte en regjering under ledelse av Bodo Ramelow fra Die Linke, med støtte i en koalisjon av Die Linke, SPD og Bündnis 90/Die Grünen.

Valgordning
-----------

Landdagen skal bestå av minst 88 medlemmer. Velgerne får to stemmer. Med førstestemmen velger de en direktemandat fra sin valgkrets. Andrestemmen går til et parti. Den direktevalgte kandidaten kommer alltid inn i landdagen, mens det er andrestemmen som avgjør partienes styrke i landdagen. Det betyr at dersom små partier får uforholdsmessig mange direktevalgte kandidater (overskuddsmandater), vil de store partiene bli kompensert gjennom utjevningsmandater.

Stemmerettsalderen er 18 år.

Valgresultat
------------

Die Linke ble største parti med 31 % av stemmene. Deretter fulgte AfD med 23,4 % som var mer enn en fordobling av tilslutningen fra valget i 2014. Tredje størst ble CDU med 21,8 %. Deretter fulgte SPD med 8,2 %, Bündnis 90/Die Grünen med 5,2 % og FDP med 5 % av stemmene.

Referanser
----------

1. ↑  «Wahltermine in Deutschland (2019, 2020 usw.)». *www.wahlrecht.de*. Besøkt 3. september 2019.
2. ↑  «Wahlen in Thüringen». *wahlen.thueringen.de*. Besøkt 28. oktober 2019.
3. 1 2  mdr.de. «Landtagswahl in Thüringen 2019 | MDR.DE». *www.mdr.de* **(tysk)**. Besøkt 5. september 2019.
4. ↑  Locke, Stefan; Becker, Kim Björn; Erfurt. «Wahlabend in Erfurt: Linke feiert historischen Sieg, CDU deklassiert und ratlos» **(tysk)**. ISSN 0174-4909. Besøkt 28. oktober 2019.

| * v
* d
* r
Valg til delstatsparlamenter i Tyskland 2019 |
| --- |
| Våpen | Bremen • Brandenburg • Sachsen • Thüringen | Tysklands flagg |

Portal: Tyskland
**Bakgrunnsstråling** er kjernestråling fra verdensrommet, elektromagnetisk stråling fra Solen og stråling fra radioaktive grunnstoffer på Jorden som man konstant blir utsatt for. De naturlige typene av kjernestråling er alfa-, beta- og gammastråling. I områder med uranholdig alunskifer eller granitt i berggrunnen, kan radongass sive inn i bygninger nedenfra. På denne måten får man ekstra kjernestråling fra luften. 
Dette gjelder spesielt kjellere med dårlig lufting. Byggematerialene i murhus kan også sende ut radioaktiv stråling. For å redusere mengden radongass kan man støpe en grunnmur med tett såle ned mot bakken. På denne måten kan ikke gassen sive direkte inn i kjelleren. I områder med høy naturlig stråling bør naturlige oppholdsrom som soverom og stue plasseres over bakkenivå. Bakgrunnsstråling kan også forekomme ved store ulykker, som i Tsjernobyl-ulykken i 1986.

Kosmisk stråling er elektromagnetisk stråling uten en spesifikk kilde. Hvor denne strålingen kommer fra avhenger av hvilket stråling det er, men mye tyder på at dette er beviset på eksistensen til Big Bang. Før universet idag eksisterte, var universet mye mindre, varmere, og fylt med en stor og lysende tåke som var hydrogenplasma. Da universet utvidet seg, ble både plasmaet og strålingen som fylte ble kjøligere. Da universet hadde kjølt seg ned, og stabile atom kunne dannes, kunne de ikke lenger absorbere varmestrålingen. Dette gjorde til at universet ble gjennomsiktig og ikke en tåke. Fotonene som har forplantet seg siden da, har blitt svakere og de har en lavere energi.

Eksterne lenker
---------------

* (engelsk) universetoday

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NDL
 |
**Valget i Sør–Afrika i 1948** ble avholdt den 26. mai 1948. Lederen for Herenigde Nasionale Party, Daniel François Malan, frontet forbud mot blandingsekteskap og svarte fagforeninger og for en strengere gjennomføring av jobbreservering. På denne plattformen av apartheid, som politikken ble kalt for første gang, trakk Malan og hans parti stemmer fra velgere fra landsbygda og beseiret statsminister Jan Smuts og hans United Party. Smuts tapte til og med sin egen representasjonsplass i Standerton.

Herenigde Nasionale Party og deres koalisjonspartner, Afrikaner Party, vant 79 plasser mot deres motstandere fra United og Labour Party sine 74 plasser, selv om Herenigde Nasionale Party hadde fått 140 000 stemmer mindre enn det totale antallet stemmer som motstanderne fikk. Herenigde Nasionale Party dannet etter dette regjering med Malan som statsminister, tok det nye navnet Nasjonalistpartiet og styrte i Sør-Afrika frem til 1994.

|  |  |
| --- | --- |
| **Parti** | **Representanter** |
| Herenigde Nasionale Party | 70 |
| United Party | 65 |
| Afrikaner Party | 9 |
| Labour Party | 6 |
| Uavhengige | 3 |
| **Totalt** | **153** |

| * v
* d
* r
Valg i Sør-Afrika |
| --- |
| Parlamentariske valg | 1910 **·** 1915 **·** 1920 **·** 1921 **·** 1924 **·** 1929 **·** 1933 **·** 1938 **·** 1943 **·** 1948 **·** 1953 **·** 1958 **·** 1961 **·** 1966 **·** 1970 **·** 1974 **·** 1977 **·** 1981 **·** 1984 **·** 1987 **·** 1989 **·** 1994 **·** 1999 **·** 2004 **·** 2009 | Sør-Afrikas flagg |
| Folkeavstemninger | 1960 **·** 1983 **·** 1992 |
**Egil Børre Johnsen** (født 14. juli 1936 i Oslo) er en norsk forfatter og lektor. Han er utdannet dr. philos.

Johnsen har skrevet flere fagbøker om norsk språk, litteratur og skole, i tillegg til lærebøker for den videregående skolen. I boken *Det store bondefangeriet* (1981) tok han et oppgjør med norskfaget i skolen, og var senere redaktør for trebindsverket *Vårt eget språk*. Han har også bl.a. utgitt biografier om Nordahl Rolfsen og Knud Knudsen.

I 2006 fikk han Riksmålsforbundets litteraturpris for biografien *Unorsk og norsk* over Knud Knudsen, som regnes som riksmålets og bokmålets far.

Referanser
----------

1. ↑  Egil Børre Johnsen Arkivert 1. november 2018 hos Wayback Machine. Aschehoug

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Erland Kiøsterud | **Vinner av Riksmålsforbundets litteraturpris**(2006) | Neste mottaker:Jan Christopher Næss |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Sickla kanalbro
**Sickla kanalbro** er ei bru i Stockholm, Sverige. Den går over Sickla kanal og forbinder Södra Hammarbyhamnen til Nacka.

Den opprinnelige brua ble bygget 1954-1955 og var ei ståldragerbru på fire fundamenter med en veibane av betong. Brua var 60 meter lang og 10,3 meter bred, og hadde en maksimal høyde over kanalen på 4,6 meter. Brua ble bygget med henblikk på framtidig utvidelse, men dette skjedde ikke før i 1979 da en 2,6 meter bred gangvei ble lagt til på sørsida av veibanen.

Fra 1998 til 2003 ble den nye Sickla kanalbro bygget. Den nye brua, som egentlig er to bruer ved siden av hverandre, er en seksfelts motorveibru som ble ferdigstilt i 2004 som en del av Södra Länken. På hver side av brua krysses motorveien av økodukter, og gang- og sykkelbruer ligger både øst og vest for motorveibrua. Den nye Sickla kanalbro var imidlertid tre meter lavere enn den gamle, og dermed for lave til at båter kunne passere på kanalen under den. Det måtte derfor bygges en ny sluse oppstrøms for bruene, slik at vannstanden under bruene kunne senkes til et nivå som igjen gjorde det mulig for båter å passere. En nybygd kanal forbinder den nedre og øvre slusen.

Den gamle Sickla kanalbro kollapset 26. juni 2001.

Referanser
----------

1. ↑  Dufwa, Arne (1985). *Stockholms tekniska historia: Trafik, broar, tunnelbanor, gator*. Uppsala: Stockholms gatukontor and Kommittén för Stockholmsforskning. s. 214. ISBN 91-38-08725-1.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  ««Nya Sickla Sluss öppnar i augusti»» (.pdf). *Stad i Världen, en tidning från Skanska i Stockholmsregionen*. Skanska. 1. april 2002. Besøkt 19. januar 2014.
3. ↑  «Störningar i Stockholmstrafiken 2001» (PDF). Framkomlighetsgruppen. Busslink, Polisen, SOS Alarm, Stockholms brandförsvar, Stockholms gatu- och fastighetskontor och Vägverket i samverkan. februar 2002. s. side 7. Arkivert fra originalen (.pdf) 1. februar 2014. Besøkt 19. januar 2014.

Se også
-------

* Sicklauddsbron
* Sickla kanal
**Valget i Sachsen-Anhalt 2021** var det åttende valget til Sachsen-Anhalts landdag og ble holdt 6. juni 2021. Et uoffisielt valgresultat viste sterk fremgang for CDU. Deretter fulgte AfD og Die Linke, men begge partiene opplevde tilbakegang. SPD gikk også tilbake, men beholdt plassen som fjerde største parti. FDP som kom inn igjen i landdagen, og Bündnis 90/Die Grunen fikk begge økt oppslutning.

Valgordning
-----------

Valget i Sachsen-Anhalt er en kombinasjon av et personvalg og et forholdstallsvalg. Hver velger har to stemmer. Den ene stemmen (førstestemmen) blir gitt til kandidater i de 43 valgkretsene. Vinneren får et direktemandat. Velgeren har i tillegg en partistemme (andrestemmen) som går til et parti eller en annen liste. Resultatet av listevalget avgjør gruppenes styrkeforhold i landdagen. Bare de listene som oppnår minst fem prosent av stemmene (sperregrense) kommer inn i delstatsparlamentet.

Valglovene inneholder regler om overskuddsmandater og utlikningsmandater, slik at antallet medlemmer i landdagen kan variere fra valgperiode til valgperiode.

Stemmerett har tyske statsborgere som har fylt 18 år, og som har bodd minst tre måneder i delstaten. Valgbar er tyske statsborgere som har fylt 18 år og har bodd i delstaten i minst seks måneder.

Landdagen velger selv ministerpresidenten i Sachsen-Anhalt. Landdagen velger også medlemmene av delstatens forfatningsdomstol, presidenten i delstatsrevisjonen og lederen for dokumentasjonssenteret for SED-diktaturet (Beauftragte für die Aufarbeitung der SED-Diktatur).

Referanser
----------

1. ↑  Termin für Landtagswahl 2021 steht – Höhere Kosten für Steuerzahler, auf mdr.de
2. ↑  GmbH, Frankfurter Allgemeine Zeitung. «Aktuelle Nachrichten online». *FAZ.NET* **(tysk)**. Besøkt 6. juni 2021.
3. ↑  Sachsen-Anhalt, Statistisches Landesamt. «Wahl des Landtages von Sachsen-Anhalt am 06. Juni 2021». *wahlergebnisse.sachsen-anhalt.de* **(tysk)**. Besøkt 7. juni 2021.
4. ↑  «Landtag Sachsen-Anhalt: Lexikon». *www.landtag.sachsen-anhalt.de*. Besøkt 13. februar 2016.
5. ↑  «Landtag Sachsen-Anhalt: Parlamentsreform: Vorschläge bestätigt». *www.landtag.sachsen-anhalt.de*. Besøkt 13. februar 2016.
6. ↑  «Landtag Sachsen-Anhalt: Wer kann wählen und gewählt werden?». *www.landtag.sachsen-anhalt.de*. Arkivert fra originalen 18. februar 2016. Besøkt 13. februar 2016.
7. ↑  Sachsen-Anhalt, Landtag von. «Landtag von Sachsen-Anhalt - Wahlen». *Landtag von Sachsen-Anhalt* **(tysk)**. Besøkt 25. mars 2021.

| * v
* d
* r
Valg i Tyskland 2021 |
| --- |
| Våpen | Føderale valg | Valget til Forbundsdagen | Tysklands flagg |
| Delstatsvalg | Rheinland-Pfalz • Baden-Württemberg • Sachsen-Anhalt • Berlin • Mecklenburg-Vorpommern |
**Bakkaelva** er ei elv i Leirfjord kommune i Nordland. Den er ei sideelv til Bardalselva, og er 10,5 kilometer lang, med et nedbørfelt på 16,7 km². Den har navn etter gården «Bakken», som ligger på sørsida av elva, rundt en kilometer før samløpet med Bardalselva.

Elva begynner som en liten navnløs bekk på vestsida av Middagsfjellet, mellom Hansfinnvatnet i sør og Nonsvatnet i nord. Den renner først mot vest, før den snur mot nord og renner inn i Nonsvatnet, som er utspring for selve Bakkaelva. Fra Nonsvatnet renner elva i nordøstlig retning gjennom Synnafjelldalen. Etter rundt tre kilometer snur den mot nordvest til den munner ut i Bardalselva rundt to kilometer sørvest for Bardalssjøen. Bakkaelva har ved samløpet større vannføring enn hovedelva. Fra Nonsvatnet til munningen renner Bakkaelva gjennom en skogkledd dal. Elva er stri og grovbunnet. Det finnes laks og sjøørret i den aller nederste delen av elva, rundt en kilometer opp fra samløpet.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  *Rotenonbehandling av vassdrag i Ranafjorden, Sørfjorden og Elsfjorden i Nordland. Utredning* (MS Word-fil), Veterinærmedisinsk Oppdragssenter (VESO) i Trondheim og Fylkesmannen i Nordland, s.8
**Sichuanuniversitetet** (**SCU** – kinesisk: 四川大学, pinyin: *Sìchuān Dàxué*, ofte forkortet til 川大) er et av de eldste (grunnlagt i 1896) universitetene i Kina. Universitetet ligger i Chengdu, provinshovedstaden i Sichuan i Folkerepublikken Kina.

Universitetet har i dag 70 000 studenter og i overkant av 11 300 ansatte.

Sichuanuniversitetet har etablert forbindelser med over 150 universiteter i 42 land over hele verden, blant annet University of Washington, University of Nottingham og Monash University.

Campus
------

Sichuanuniversitetets tre campuser ligger alle i Chengdu. Den eldste, Wangjiang (望江) campus, ligger sentralt i byen, ved siden av Jinjiang-elven og dens sideelv Jiang'an-elven. I nærheten ligger Huaxi (华西) campus, som er hvor det medisinske instituttet ligger. Jiang'an (江安) campus ble bygget i 2003 i Shuangliu, omtrent 12.5 km fra de eldre campusene.

Internasjonal rangering
-----------------------

I 2010 ble Sichuanuniversitetet rangert blant de 301-400 beste universitetene i verden av Academic Ranking of World Universities, som hvert år blir kåret av Jiaotong-universitetet i Shanghai. Blant kinesiske universitet ble det rangert nummer åtte.

Referanser
----------

1. ↑  «Sichuan University». Arkivert fra originalen 2. september 2009. Besøkt 6. oktober 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sichuan University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
**Valget i Sachsen 2019** ble holdt 1. september og var det sjuende valget til Sachsens landdag etter Tysklands gjenforening. Valget medførte at delstatsregjeringen som var basert på en koalisjon av CDU og SPD, mistet sitt flertall.

Utgangsposisjon
---------------

Ved valget i Sachsen 2014 fikk CDU 39,4 %, Die Linke 18,9 %, SPD 12,4 %, AfD 9,7 %, Grünen 5,7 %, NPD 4,9 % og FDP 3,8 %. CDU og SPD dannet regjering med Stanislaw Tillich som ministerpresident.

Etter valget til Forbundsdagen i 2017 gikk ministerpresident Stanislaw Tillich av, som følge av det dårlige valgresultatet for CDU i delstaten. Michael Kretschmer overtok som ministerpresident og partileder for CDU i Sachsen.

Valgordning
-----------

Landdagen i Sachsen består av 120 medlemmer, men antallet kan øke som følge av at det oppstår overskudds- og utjevningsmandater.

Halvparten av mandatene blir valgt direkte fra valgretsene, og den andre halvparten ved partilister. Hver velger har to stemmer: en direktestemme (førstestemmen) for valget av en person fra valgkretsen, og en listestemme (andrestemmen) for valget av en partiliste. Vinnerne av valgkretsen kommer alltid inn i landdagen. Partivalget avgjør imidlertid styrkeforholdet i landdagen. Dersom et parti får flere medlemmer valgt enn det partivalget skulle tilsi (overskuddsmandater), mottar de større partiene utjevningsmandater. Sperregrensen er fem prosent.

Stemmerettsalderen er 18 år for alle tyske statsborgere som valgdagen har bodd i delstaten i minst tre måneder.

Valgresultat
------------

CDU beholdt sin posisjon som delstatens største parti, men AfD fikk den største framgangen av samtlige partier. Av de 120 valgte representantene ble ett av AfDs medlemmer strøket av valgstyret av formelle grunner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Öffentlichkeitsarbeit, Referat Kommunikation und. «Landtagswahl - 1. September 2019 - sachsen.de». *www.wahlen.sachsen.delandtagswahl-1-september-2019-6424.html* **(tysk)**. Besøkt 28. august 2019. [*død lenke*]
2. ↑  WELT (9. juli 2019). «Sachsen: So erklärt der Landeswahlausschuss die Kürzung der AfD-Liste». Besøkt 2. september 2019.

| * v
* d
* r
Valg til delstatsparlamenter i Tyskland 2019 |
| --- |
| Våpen | Bremen • Brandenburg • Sachsen • Thüringen | Tysklands flagg |

Portal: Tyskland
Hovedinngangen til universitetsbygningene på Campus Vestfold, Universitetet i Sørøst-Norges skolebygg på Bakkenteigen sør for Horten i Vestfold. Bildet viser studiestart i 2013 da anlegget var en del av Høgskolen i Vestfold (HiVe). Bygget er tegnet av Ragnar Konreliussen.
**Bakkenteigen** er et lite sted i Horten kommune mellom Borre og Åsgårdstrand, rett vest for Vestmannrød og fylkesvei 325 mot Tønsberg, og øst for Adalstjern. Stedet har navn etter Bakkenteigen gård.

Bakkenteigen er kjent for campus Vestfold (tidligere campus Bakkenteigen) som er en del av Universitetet i Sørøst-Norge (USN). Studiestedet åpnet som høyskolesenter i 1991. Det tilhørte Høgskolen i Vestfold (HiVe) fra 1994 til 2013 og ble siden slått sammen med regionale høyskoler i Buskerud og Telemark. Muntlig brukes ofte «Bakkenteigen» som betegnelse på universitetet og virksomhetene der.

Universitetsanlegget på Bakkenteigen omfatter også Bakkenteigen kulturhus som ble tatt i bruk som teater- og konsertlokale da høyskolesenteret åpnet. Storsalen der har sitteplasser til 450 personer.

|  |
| --- |
| Bakkenteigen ligger i Borre sør for Horten. På vestsida av Raveien mellom Horten og Tønsberg (Fylkesvei 325) ligger USN campus Vestfold som åpnet i 1991. I bakgrunnen til høyre i bildet skimtes Bastøya i Oslofjorden. Foto: Fortegnet panoramafoto januar 2019  |

Se også
-------

* Campus Vestfold (tidligere Campus Bakkenteigen), studiested på Bakkenteigen for Universitetet i Sørøst-Norge
* Bakkenteigen kulturhus

Referanser
----------

1. 1 2  Preus, Leif (1928-2013) (1997). *Kongenes Borre!*. Horten: L. Preus. s. 53. ISBN 8299222304 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
2. ↑  *Vår nasjonale identitet*. xx#. 1992. s. 116. ISBN 8270390291.
3. ↑  *Norsk stedsfortegnelse*. Oslo: Postdirektoratet. 1972. s. 35.
4. 1 2  Bakkenteigen kulturhus' nettpresentasjon
**Judd Trump** (født 21. august 1989) er en engelsk profesjonell snookerspiller og den yngste som har gjort et maksimum break i en offisiell turnering. I en alder av fjorten år slo Trump rekorden som Ronnie O'Sullivan tidligere hadde hatt i tretten år.

Trump vant en rekke juniormesterskap før han ble profesjonell i 2005. Under Welsh Open 2006 ble han den yngste spilleren noensinne som har kvalifisert seg til finalerunden av en rankingturnering. Han ble videre den yngste spilleren som har kvalifisert seg til verdensmesterskapet i snooker på fjorten år da han slo James Wattana i siste kvalifiseringsrunde. De eneste tidligere 17-åringene som har kvalifisert seg til verdensmesterskapet er Stephen Hendry og Ronnie O'Sullivan. Han var nær ved å kvalifisere seg det påfølgende året også, men tapte den siste kvalifiseringskampen med 9–10 for Joe Swail.

Sesongen 2008/2009 startet bra for Trump da han kvalifiserte seg for de fire første rankingturneringene for sesongen. I tillegg spilte han seg frem til semifinale i Grand Prix etter å ha slått O'Sullivan 5–4 i kvartfinalen. Semifinalen tapte Trump 4–6 for John Higgins, som til slutt vant hele turneringen. I tillegg vant han kvalifiseringsturneringen til Masters, men tapte i første runde av hovedturneringen for Mark Allen.

Sesongen 2010/2011 vant Trump sin første rankingseier. I finalen under China Open beseiret Trump Mark Selby 10-8. I verdensmesterskapet tapte han finalen 15-18 mot John Higgins, etter blant annet å ha slått ut regjerende mester Neil Robertson i første runde.

6. mai 2019 vant Trump verdensmesterskapet i snooker etter å ha slått John Higgins i finalen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Judd Trump – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Judd Trump – CueTracker Rediger på Wikidata

* (en) Judd Trump – TheSports.org Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensmestre i snooker |
| --- |
| 
* 1927–1940: J. Davis
* 1946: J. Davis
* 1947: Donaldson
* 1948–49: F. Davis
* 1950: Donaldson
* 1951: F. Davis
* 1952: Lindrum
* 1952–56: F. Davis
* 1957 Pulman
* 1964–68: Pulman
* 1969: Spencer
* 1970: Reardon
* 1971: Spencer
* 1972: Higgins
* 1973–76: Reardon
* 1977: Spencer
* 1978: Reardon
* 1979: Griffiths
* 1980: Thorburn
* 1981: S. Davis
* 1982: Higgins
* 1983: S. Davis
* 1984: S. Davis
* 1985: Taylor
* 1986: Johnson
* 1987: S. Davis
* 1988: S. Davis
* 1989: S. Davis
* 1990: Hendry
* 1991: Parrott
* 1992: Hendry
* 1993: Hendry
* 1994: Hendry
* 1995: Hendry
* 1996: Hendry
* 1997: Doherty
* 1998: Higgins
* 1999: Hendry
* 2000: Williams
* 2001: O'Sullivan
* 2002: Ebdon
* 2003: Williams
* 2004: O'Sullivan
* 2005: Murphy
* 2006: Dott
* 2007: Higgins
* 2008: O'Sullivan
* 2009: Higgins
* 2010: Robertson
* 2011: Higgins
* 2012: O'Sullivan
* 2013: O'Sullivan
* 2014: Selby
* 2015: Bingham
* 2016: Selby
* 2017: Selby
* 2018: Williams
* 2019: Trump
* 2020: O'Sullivan
* 2021: Selby
* 2022: O'Sullivan

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** Munzinger (sport)
 |
Tre ulike typer bakksager.
Liten japansk bakksag hvor håndtaket kan flyttes til den andre siden.
En **bakksag**, noen ganger kalt **ryggsag** etter direkte oversettelse fra engelsk *backsaw*, er en type håndsag som har en avstivende kappe på toppen av sagbladet for å hindre dette fra å bøye seg mens man sager. Arbeid med en bakksag krever en tynt og stivt blad, som er to umiddelbart uforenlige krav, og den avstivende kappen hjelper med dette. Kappen gjør bakksagen bedre egnet til presise, rette kutt, men begrenser hvor dypt man kan sage.

Bakksagen brukes normalt til gjæringskutt ved hjelp av en gjæringskasse, samt til annet presist trearbeid som å lage svalehalsskjøter eller tappsammenføyninger. Bakksager har ofte noe finere tenner enn andre typiske håndsager, eksempelvis kappsagen (snekkersag).

Typer
-----

Det finnes flere typer bakksager, blant annet:

* Svalehalesag, liten bakksag brukt til å lage svalehaleskjøter
* *Dōzuki*, japansk type bakksag

Referanser
----------

1. ↑  Dybdahl, Audun (1. desember 2020). «bakksag». *Store norske leksikon*. Besøkt 4. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Axel Gyldenstjerne** (født ca. 1542, død 13. juli 1603 på Gotland) var dansk embetsmann og norsk stattholder.

Hans ungdom er lite beskrevet, men han kommer inn i historien under sjuårskrigen (1563–70), da han var ved kong Fredrik IIs hoff, og ute i operasjoner. Etter krigen mottok han len i Danmark og Skåne. Fra 1579 var han landsdommer i Skåne; fra 1581 var han medlem av Riksrådet og i 1585 var han sammen med Valkendorf ansvarlig for riksstyret i kongens fravær. 

Da Fredrik døde i 1588, og Christian IV ble innsatt som barnekonge, utnevntes Gyldenstjerne til stattholder i Norge og lensherre over Akershus. I løpet av hans tid som stattholder ble sorenskriverembetet opprettet, Akershus festning ble rustet opp, skattetrykket økte, grensene mot Sverige ble ettergått i nord, og Gyldenstjerne spilte personlig en rolle i å oppmuntre Peder Claussøn Friis til å oversette kongesagaene til norsk. 

Gyldenstjerne fratrådte etter eget ønske i 1601, og mottok to len i Blekinge. Han deltok på en reise til Russland 1602–03, som ledsager for den danske kongens bror, prins Hans, som skulle giftes med tsar Boris Godunovs datter. Prinsen døde før bryllupet, og Gyldenstjerne døde selv under hjemreisen.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Axel Gyldenstierne, Store norske leksikon-ID Axel\_Gyldenstierne[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   CERL Thesaurus, oppført som Aksel Knudsen Gyldenstjerne, CERL-ID cnp01196534, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Rian, Øystein: «Axel Gyldenstjerne» I: *Norsk biografisk leksikon*; Bd 3. 2. utg. 2001
* Beyer, Jürgen: «Se Gotland och sedan dö. Axel Gyldenstiernes besök på ön 1603» I: *Haimdagar* 2010:1/2, s. 52-54. ISSN 1402-943X


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ludvig Munk** | **Stattholder i Norge**(1588–1601) | Etterfølger:**Jørgen Friis** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
Atkabukta på kartet over AntarktisAtkabuktaAtkabuktaAtkabukta på kartet over Antarktis
«Polarstern» ved isbremmen i Atkabukta med forsyninger til den tyske forskningsstasjonen Neumayer  
 Foto: Hannes Grobe 
**Atkabukta** (engelsk: *Atka Iceport* eller *Atka Bay*) er en bukt i isbremen Ekströmisen, øst på Kronprinsesse Märtha Kyst i Dronning Maud Land. Området ble flyfotografert og kartlagt av Maudheimekspedisjonen i 1951–52.

Bukta er oppkalt etter det amerikanske ekspedisjonsskipet «USS Atka» som i 1955 la til her for å rekognosere mulige steder for baser i forbindelse med det internasjonale geofysiske året (IGY) 1957/58. Begrepet *Iceport* ble foreslått av US-ACAN i 1956 som betegnelse på innskjæringer i isbremmer som denne som kan tilby ankerplass eller adkomst til oversiden av isbremmen.

Den tyske forskningsstasjonen Neumayer ble etablert her i 1981.

Referanser
----------

1. 1 2  Atka Iceport SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 608
2. ↑  Neumayer Station SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Norge). Katalognr. 5250

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
**Axel Ekwall** (født 1. mai 1881 i Hedvig Eleonora sogn, Stockholm, død 23. mars 1940 samme sted) var en svensk ingeniør i byggeteknikk. 

Ekwall ble uteksaminert fra Kungliga Tekniska högskolan i 1903. Han arbeidet som ingeniør ved vei- og vannbyggingsdistriktet i Sundsvall fra 1903–05, og i Trollhättan fra 1905–10. Han var arbeidsleder ved ombyggingen av Trollhätte kanal fra 1911–14, og var overingeniør ved Vattenfallsstyrelsen byggekontor fra 1914.

Ekwall ble ansatt som sakkyndig for utredning av Göteborg havn i 1917, for spørsmålet om bygging av kraftverk i Imatra i 1921, for ombyggingen av Saima kanal i 1925, for regulering av isproblemer i Glomma i 1928 og for utbygging av kraftverk ved Narvik i 1929. Han var formann i Svenska Teknologföreningens avdeling for byggeteknikk i 1920–22. Han ble medlem av Ingenjörsvetenskapsakademien i 1920, medlem av styret for Statens provningsanstalt i 1923 og han var også nestleder i Svenska Teknologföreningen. 

Ekwall skrev mange artikler om kanal- og kraftverksspørsmål. Han var medarbeider og redaktor for *Hansen-boken* i 1922 og deltok i *Väg- och vattenbyggnadkårens* festskrift i 1926.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Axel Ekwall», Svensk biografisk leksikon-ID 15936[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Ekwall, Axel i *Vem är det 1933*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon
 |
Den romersk provinsen Judea og dens omgivelser.
**Judea** (latin: Iūdaea; hebraisk: יהודה, *Jehuda*; gresk: Ἰουδαία) var den romerske provinsen i det tidligere området Judea, tidvis stavet «Iudaea» for å skille den fra den geografiske regionen. 

Provinsen innbefattet regionene Judea, Samaria og Idumea, og omfattet også deler av de tidligere regionene til det hasmoneiske og herodiske kongedømmet Israel. Provinsen fikk navn etter Herodes Arkhelaos’ tetrarki Judea, men det romerske utgjorde et langt større område. Selv navnet «Judea» var avledet av det langt eldre, som ble betegnet som kongedømmet Judea på 500-tallet f.Kr.

Provinsen Judea var preget av uro da den ble opprettet i år 6 e.Kr. under Quirinius’ skatteskrivning og folketelling, og det ble også utkjempet flere kriger, jødeopprørene (eller de jødisk-romerske kriger). Jødenes viktige helligdom, tempelet i Jerusalem, ble ødelagt i 70 e.Kr. noe som førte til institusjonen *Fiscus Judaicus* («jødisk skatt») og etter Bar Kokhba-opprøret (132–135), endret den romerske keiser Hadrian navnet på provinsen til Syria Palaestina og navnet på Jerusalem til Aelia Capitolina. Det har noen senere villet ha som et romersk forsøk på kulturell og etnisk rensning av jøder i regionen.

Referanser
----------

1. ↑   Schäfer, Peter (2003): *The Bar Kokhba war reconsidered: new perspectives on the second Jewish revolt against Rome*. Mohr Siebeck, ISBN 978-3-16-148076-8, s. 36–.
2. ↑   Lehmann, Clayton Miles (Sommer 1998): «Palestine: History: 135–337: Syria Palaestina and the Tetrarchy» i: *The On-line Encyclopedia of the Roman Provinces*. University of South Dakota. Arkivert fra originalen den 11. august 2009.
3. ↑  Ben-Sasson, H.H. (1976): *A History of the Jewish People*, Harvard University Press, ISBN 0-674-39731-2, s. 334. Sitat: «In an effort to wipe out all memory of the bond between the Jews and the land, Hadrian changed the name of the province from Iudaea to Syria-Palestina, a name that became common in non-Jewish literature.»
4. ↑   Lewin, Ariel (2005): The archaeology of Ancient Judea and Palestine. Getty Publications, ISBN 0-89236-800-4, s. 33. Sitat: «It seems clear that by choosing a seemingly neutral name – one juxtaposing that of a neighboring province with the revived name of an ancient geographical entity (Palestine), already known from the writings of Herodotus - Hadrian was intending to suppress any connection between the Jewish people and that land.»

Eksterne lenker
---------------

(en) Judea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Procurators of Iudaea», Jewish Encyclopedia
* «The name Rome gave to the land of Israel», Focus on Jerusalem

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Kampene om Fredrikstad** skulle bli innledningen til krigen med Sverige i 1814.

De første bevegelsene i felttoget kom allerede 24. juli 1814. Da var det at Karl Johan ga ordre til en svensk flåtestyrke at den skulle rykke fram til Hvaler og ta den roflotiljen som lå der. To dager senere gikk den svenske eskadren fra Strömstad. Imidlertid hadde den norske flotiljesjefen fått melding om angrepet, og trakk seg tilbake til Vallø. Den svenske eskadren var blitt liggende i vindstille, men den 28. juli var den på plass ved innseilingen til Fredrikstad. Den 1. august gikk en svensk styrke på 6 000 mann i land på Kråkerøy.

På Kråkerøy sto oberstløytnant Hjermann med 1 100 mann. Han hadde ingen sjanser mot overmakten og trakk seg tilbake til Fredrikstad. På nordøstsiden av Kråkerøy ligger fortet Isegran. Normalt skulle dette dekket opp for angrep her. Men noen dager tidligere var kanonene fjernet for å brukes lenger nord i Østfold. Nå lå den svenske styrken på den uforsvarte vestsiden av Glomma, og kunne skyte rett inn i byen. Kommandanten, oberstløytnant Nils Christian Frederik Hals, nektet først å overgi byen og festningen. Men etter ett døgn med heftig bombardement måtte Fredrikstad festning heise det hvite flagget, det var om morgenen den 4. august 1814.

Samme dag ble det sendt en ordonnans fra den norske overkommandoen til Fredrikstad med ordre om å oppgi festningen. Men han møtte på halvveien et bud som kom med nyheten om festningens fall. Likevel ble Hals dømt til døden etter krigen, men ble benådet av Karl Johan.
**Axel Theodor Johannessen** (født 29. mai 1849 i Christiania, død 2. mars 1926 samme sted) var en norsk barnelege og professor i barnesykdommer ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han var en av de første barneleger i Norge, og etablerte pediatri som fag ved universitetet. Han grunnla også Norsk Pediatrisk Selskap (nå Norsk barnelegeforening).

Etter cand.med. 1875 ble han bedriftslege ved Bærums Verk (bedrift). Han fikk i 1882 H.K.H. Kronprinsens gullmedalje for avhandlingen «Die epidemische Verbreitung des Scharlachfiebers in Norwegen», altså om hvordan skarlagensfeber brer seg i Norge. Seks år etter ble det dr.med. på avhandlingen «Difteriens Forekomst i Norge». Johannessen publiserte også mange andre arbeider.

Han hadde studert tuberkulosen i utlandet og fikk presset gjennom etableringen av Kysthospital i Stavern (oppstart i 1889). I 1891 ble han dosent i barnesykdommer ved universitetet i 1891, og var fra 1893 overlege ved Rikshospitalets nye barneavdeling. Han ble i 1895 tilforordnet professor i barnesykdommer, og ble ordinær professor i 1912. Han gikk av som professor i 1921.

Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1907, og var også innehaver av flere utenlandske ordener. Innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi var han også, i 1908 dets sekretær.

Familie
-------

Han var sønn av Christen Johannessen (1814–1903) og Christine Oline Thorkildsen (1820–1915). Faren var maler. Axel giftet seg i 1876 med skuespiller Lina Vedastine Malthe (1847–1926) som var søster til kirurgen Alexander Malthe.

Referanser
----------

1. 1 2   www.academie-medecine.fr, oppført som Axel JOHANNESSEN, National Academy of Medicine (France) member ID 1876, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 117151696, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Axel Theodor Johannessen, Norsk biografisk leksikon ID Axel\_Johannessen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 27. august 2019[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Per Holck, *Axel Johannessen* i Norsk biografisk leksikon.
7. ↑  Isaksen, Asbjørn (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Atiur Rahman** (født 1951) er en bangladeshisk økonom. Han var sentralbanksjef i Bangladesh Bank fra 1. mai 2009, da han overtok etter Salehuddin Ahmed, og sluttet i stillingen 15. mars 2016.

Han er gift og har tre barn.

Yrkeskarriere
-------------

Før han begynte i sentralbanken var han professor ved University of Dhaka, og styreleder for legatstyret ved Shamunnay, som er et senter for utviklingsforskning i Bangladesh. Han var også styreleder for Unnayan Shamannay, en non-profit organisasjon for forskning, utvikling og kulturell læring. Han har også vært direktør for Sonali Bank, styreleder for Janata Bank og seniorstipendiat (*Senior Research Fellow*) ved angladesh Institute of Development Studies (BIDS). 

Rahman har drevet med forskning innen felter som økonomisk utvikling, mikrofinans, fattigdomsbekjempelse, offentlig velstand og andre sosioøkonomiske emner. Pr 2009 har han utgitt 45 bøker, og han har skrevet mye i avisene som spaltisk. For sitt bidrag til samfunnet er han tildelt prisene «Atish Dipankar Gold Medal» (2000) og «Chandrabati Gold Medal» (2008). 

Utdanningsmessig gikk han først ved Mirzapur Cadet College, deretter University of Dhaka, der han først tok en bachelorgrad (Honors), senere M.A innen økonomi. Etter dette ble han tildelt et stipend fra Samveldet av nasjoner, slik at han kunne dra til School of Oriental and African Studies (SOAS) ved University of London, der han tok Filosofisk doktorgrad i 1983. Doktorgradavhandlingen hans omhandlet «Peasants and Classes» («Bønder og klasser»), som senere også ble utgitt som bok. 

Rahman trakk seg som sentralbanksjef etter at hackere 4. februar 2016 hacket sentralbanken og stjal 101 millioner amerikanske dollar. Han sa opp sin stilling 15. mars, og Fazle Kabir ble utnevnt til ny sentralbanksjef samme dag. Kabir overtok stillingen 20. mars 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Bangladesh Bank – *Dr. Atiur Rahman* (arkivert), besøkt 29. april 2016.
2. ↑  Bangladesh Bank - *BB's Governors*, besøkt 29. april 2016.
3. ↑  E24 - *Finansminister raser mot «inkompetent» sentralbank etter hacker-brekk*, besøkt 29. april 2016.
4. ↑  The Guardian - *Bangladesh central bank governor resigns over $81m cyber heist*, besøkt 29. april 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Johann Gottfried Rosenberg** (født 1709 i Woldegk, død 4. juni 1776 i Schleswig) var en dansk-tysk arkitekt i rokokkotiden.
Fødselsdato kjennes ikke, men han ble døpt den 20. oktober 1709 i Woldegk i Mecklenburg-Strelitz. 

Rosenberg var svært aktiv i Pløn, Slesvig og Danmark i 1740- og 50-årene og satte et tydelig preg for ettertiden, spesielt i Bredgade i København. 

Han samarbeidet ofte med hoffbyggmester Nicolai Eigtved, som ble kjent som dansk rokokkos mester. De to arbeidet bl.a. sammen om Dehns palé, Bernstorffs palé og det Berckentinske palé. Av andre bygninger han har vært med på å oppføre eller bygge om kan nevnes Margård og Frederiksdal.

J.G. Rosenberg ble i 1760 utnevnt til landbyggmester i hertugdømmet Slesvig-Holsten og sto bl.a. for gjenoppbyggingen av Gråsten slott etter brannen i 1757. Det antas også at Augustenborg slott er oppført etter hans tegninger i perioden 1770–1776.

Han giftet seg 28. november 1738 i Kiel med Catharina Dorothea Kühnel, datter av Jürgen Kühnel og ektefellen Catharina Margaretha.

Rosenbergs sønn, Georg Erdman Rosenberg, ble også arkitekt, og slekten har siden fostret mange kjente personer innenfor kulturlivet.

Galleri
-------

* Dehns paléDehns palé
* Det Berckentinske PaléDet Berckentinske Palé
* Augustenborg slottAugustenborg slott

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, oppført som Gottfried Rosenberg, Kunstindeks Danmark kunstner ID 11500, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Stuttgart Database of Scientific Illustrators 1450–1950, Stuttgart Database of Scientific Illustrators ID 6520, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) Johann Gottfried Rosenberg på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ukrainas flagg Ukraina |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | Rio 2016 | F51 - Klubbekast |
| Bronse | Rio 2016 | F52 - Diskos |
| Para-VM i friidrett |
| Gull | London 2017 | F51 - Klubbekast |
| Bronse | London 2017 | F52 - Diskos |
| Para-EM i friidrett |
| Gull | Berlin 2018 | F51 - Klubbekast |

**Zoja Viktorivna Ovsij** (ukrainsk: Зоя Вікторівна Овсій, født 30. august 1994) er en ukrainsk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F51. Dette er en klasse for sittende utøvere i parafriidrett. Hun trenes av Maryna Maksymova og Ruslan Maksymov.

Hun har VM-gull i klubbekast fra 2017 og paralympisk sølvmedalje i klubbekast fra 2016, og pr november 2019 innehar hun verdensrekorden i klubbekast i klassen F51, med 24,31 meter. Hun har tidligere drevet med padling, men byttet til friidrett da padling ble tatt ut av det paralympiske programmet. I Ukraina har hun tittelen Master of Sport of International Class.

Bakgrunn
--------

Ovsij er født med Arthrogryposis multiplex congenita, som gir nedsatt funksjonsevne på grunn av bøyde og stive ledd i ulike deler av kroppen.

Idrettskarriere
---------------

Ovsij deltok i VM i padling 2014, og fikk der bronse i V–1 200 m A for kvinner. I 2016 deltok hun i Paralympiske sommerleker 2016, der hun fikk sølv i klubbekast i klassen F51, bak Joanna Butterfield fra Storbritannia, og hun fikk bronse i diskos i klassen F52. Under Para-VM i friidrett 2017 vant hun klubbekast, og fikk bronse i diskos.

Hun vant klubbekast under Para-EM i friidrett 2018, med ny verdensrekord på 24,31 meter.

Referanser
----------

1. 1 2 3  IPC - *Zoia Ovsii*, besøkt 11. november 2019.
2. ↑  IPC - *World Para Athletics World Records*, besøkt 11. november 2019.
3. ↑  IPC - *Berlin 2018 - Women's Club Throw F51*, besøkt 11. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Para-EM 2018
*Se også Parisbreen (Svalbard)*.
Parisbreen på kartet over AntarktisParisbreenParisbreenParisbreen på kartet over Antarktis
**Parisbreen** er en isbre i Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Den er om lag 18 kilometer lang og strømmer nordvestover mellom Zwieselhøgda og Vestre Petermannkjeda.

Breen ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Den ble ytterligere kartlagt av en sovjetisk ekspedisjon i 1960–61 som ga den navnet *Lednik Parizhskoy Kommuny* etter Pariserkommunen.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 10900
* Parisbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
Delingen av Karl den stores rike
**Traktaten i Verdun** av 10. august 843 delte de tre overlevende sønnene av den tysk-romerske keiseren og frankiske kongen Ludvig den fromme hans karolingiske rike i tre kongedømmer. 

* Vestfranken ble regjert av Karl II. (Karl den skallete)
* Østfranken ble regjert av Ludvig II. (Ludvig den tyske)
* Midtriket ble regjert av Lothar I.

Alle brødrene var allerede etablert i hvert sitt kongedømme, Lothar i Italia, Ludwig i Bayern og Karl i Aquitaine. Lothar fikk den sentrale delen, Lavlandene (det nåværende Benelux), Lorraine, Alsace, Burgund, Provence og Italia, og som romersk keiser også overherredømme over brødrenes kongeriker. Ludvig fikk den østlige delen, som utviklet seg til dagens Tyskland, og Karl fikk den vestlige delen, som kom til å utvikle seg til dagens Frankrike.

Selv om traktaten ofte anses som begynnelsen på slutten av Karl den stores rike, reflekterte den i virkeligheten bare fortsettelsen av den frankiske idéen om delelig arv fremfor primogenitur.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |