recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Villa Pisani** er en italiensk villa rett utenfor bymuren i Montagnana. Den er med blant villaene i Veneto som
UNESCO har satt på sin liste over verdensarven.

Francesco Pisani var en mektig og innflytelsesrik venetiansk patrisier. Hans venn, Andrea Palladio, tegnet sannsynligvis i 1552 villaen for ham. Konstruksjonen var i hvert fall igang i september 1553 og arbeidet, medregnet de dekorative skulpturene, var ferdig i 1555. Villaen er helt uten de gårdsbruksfunksjonene som Palladios villaer stort sett har, og er med det sammen med plasseringen rett utenfor middelaldermurene i Montagnana like mye ett palass som en villa. Som i de samtidige prosjektene, Palazzo Chiericati og Villa Cornaro, har bygningen to etasjer med søyler og gavl.

Villaen sett fra havesiden Foto: Hans A. Rosbach 
Gavlen Foto: Hans A. Rosbach 
Annen etasje var til boligformål, mens første etasje var til dagliglivet og der hvor bønder som forpaktet jord kunne bli møtt. Det er en rekke ildsteder som forteller at dette ikke var et sted som var ment kun for sommerbruk. De to etasjene er like i grunnplan, men det er hvelvet tak i første etasje. Det er en sal med søyler slik som i Villa Cornaro. Den er dekorert med statuer av Alessandro Vittoria som illustrerer de fire årstider. Vittoria hadde også vært benyttet i Palazzo Thiene som Palladio bygget litt tidligere. Adkomst mellom etasjene er ved symmetriske ovale spiraltrapper. De er på hver sin side av loggiaen ut mot haven.

Bygningen er dekorert av en dorisk frise som strekker seg rundt hele bygningen uten avbrudd.
På havesiden er det både en portiko og en loggia i andre etasje som skaper dybde i de ellers plane veggene.

Bygget er omtalt av Palladio i Quattro Libri, men selv om ingen signert tegning eksisterer er det mulig å fastslå at dette er en bearbeidelse etter prosjektets avslutning.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Villa Pisani (Montagnana) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Villa Pisani i quattro libri, Universitetsbiblioteket i Heidelberg (italiensk)
* Det internasjonale senter for studier av Andrea Palladios arkitektur (engelsk og italiensk)

  


| * v
* d
* r
Palladios villaer |
| --- |
| Villa Angarano **·** Villa Arnaldi **·** Villa Badoer **·** Villa Barbaro  **·** Villa Caldogno Nordera **·** Villa Capra **·** Villa Chiericati Porto Rigo **·** Villa Cornaro  **·** Villa Emo **·** Villa Forni Cerato **·** Villa Foscari **·** Villa Gazzotti Grimani **·** Villa Godi **·** Villa Piovene **·** Villa Pisani **·** Villa Pisani Ferri de Lazara **·** Villa Pojana **·** Villa Porto **·** Villa Saraceno **·** Villa Serego **·** Villa Thiene **·** Villa Trissino **·** Villa Trissino i Cricoli **·** Villa Valmarana Bressan **·** Villa Valmarana Scagnolari Zen **·** Villa Zeno |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Sæteråsen naturreservat** ble opprettet i 1993, og ble revidert i 2018. Sæteråsen var det første barskogreservatet i Vestfold. Naturreservatet byr på en rik granskog som er lite påvirket av hogst i nyere tid.

Miljøverndepartementet nedsatte høsten 1986 et barskogutvalg. Utvalget skulle trekke opp hovedlinjene for arbeidet med barskogvern i Norge. Det endte med at det skulle lages verneplaner for hver landsdel. I 1991 fikk Sæteråsen høyeste prioritet i verneplanen for barskog i Øst-Norge. To år senere ble området vernet. Det er staten som eier Sæteråsen naturreservat.

Formålet med fredningen er å bevare en floristisk meget rik lågurt- granskog på permiske eruptiver, som er lite påvirket av hogst.

Referanser
----------

1. ↑  «Sæteråsen naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 23. mai 2018.
2. ↑  (no) Sæteråsen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Sæteråsen naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Kjell Hjertsson** (født 1. august 1922, død 8. februar 2013) var en svensk fotballspiller. Hjertsson, som var midtbanespiller, spilte for Malmö FF og Råå IF i Allsvenskan.

Karriere som fotballspiller
---------------------------

Hjertsson debuterte for Malmö FF i Allsvenskan 2. mai 1940 i en kamp mot Hammarby IF, 17 år gammel. Hjertsson spilte totalt 176 kamper i Allsvenskan, de fleste for Malmö FF, men også for Råå IF tidlig på 1950-tallet. Kjell Hjertsson spilte 29. mai 1944 en kamp sammen med brødrene Arne Hjertsson og Sven Hjertsson mot AIK på Råsunda, hvor Malmö FF sikret seg første svenske mesterskap i fotball. Dette var også første og eneste gangen at alle tre brødrene spilte sammen på dette nivået.

Hjertsson tilhørte Malmö FF-generasjonen som spilte 49 kamper på rad uten tap i Allsvenskan. Sesongen 1949-1950 ble Hjertsson igjen svensk mester med Malmö FF.

Konkurransen om plassene på Malmö FFs førstelag tilspisset på denne tiden, og i 1950 forlot Hjertsson Malmö FF til fordel for Råå IF, sammen med lagkameratene Walle Ek og Gustaf Nilsson. Råå sikret seg, etter opprykk fra division II, sesongen 1950-51 sensasjonelt andreplassen i Allsvenskan. Hjertsson spilte 29 kamper og scoret tre mål for laget de to sesongene Råå IF var i Allsvenskan.

Etter fotballkarrieren
----------------------

Kjell Hjertsson satt i Malmö FFs styre fra 1966 til 1983.

Referanser
----------

1. 1 2  Alsiö (2011), ss. 307-310
2. ↑  «Vila i frid, Kjell Hjertsson» Arkivert 18. februar 2013 hos Wayback Machine. av Max Wiman, blogg.sydsvenskan.se, 15. februar 2013. Besøkt 20. mai 2013 (sv)
3. 1 2  «Kjell Hjertsson avliden» Arkivert 7. desember 2013 hos Wayback Machine. fra Malmö FFs hjemmeside, 15. februar 2013. Besøkt 20. mai 2013 (sv)

Litteratur
----------

* Alsiö, Martin (2011). *100 år med Allsvensk fotboll* **(svensk)**. Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Hjertsson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Journalisten Toralv Øksnevad leste nyhetene på norsk fra NRK i London og ble kjent som «Stemmen fra London»
**Særmelding** var en melding som ble lest opp under nyhetssendinger fra NRK i London under andre verdenskrig. Særmeldingen var tilsynelatende enten triviell eller absurd, som «stå ikke stille» eller «kua går med raggsokker». Særmeldingene var egentlig stikkords-beskjeder til Milorg- eller britiske agenter i Norge fra relevant kommandomyndighet i Storbritannia. En nyhetssending kunne ha en rekke ulike særmeldinger. Meldingene kunne gi beskjed om alt fra flyslipp av våpen til avlyste sabotasjeaksjoner, de fleste av meldingene hadde ingen betydning og ble sendt for å kamuflere de reelle meldingene. Tilsvarende kodemeldinger ble også sendt til motstandsbevegelser i andre europeiske land, som Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  «Nyheter og særmeldinger fra London», fra nettstedet forsvaretsmuseer.no
2. ↑  Hovdenakk, Sindre (14. april 2021). «Stemmene fra London». *Aftenposten*. «Mot slutten av krigen ble det for alvor fart i de såkalte særmeldingene på radioen, kodede beskjeder til sabotører og motstandsfolk i Norge.»
3. ↑  «BBC OG DANMARK 1940-1945», fra nettstedet danmarkshistorien.dk

Litteratur
----------

* Dahl, Hans Fredrik, *Dette er London : NRK i krig 1940-1945*, J. W. Cappelens forlag, 1999, ISBN 82-02-18577-7 (Ebok fra bokhylla.no)

Portal: Andre verdenskrig
**Villa Gräpling** (fra gammelt også kjent som *Villa Gräplang*, og har hatt kallenavnene *Forest Hill* og *Heimskringla*) er navnet på en privat eiendom på Malmøya i Oslo sentrert rundt en laftet sveitservilla med detaljer i dragestil, antatt bygd i 1887. Eiendommen er et godt eksempel forlengelsen av bybebyggelsen rundt Oslo. Huset ble brukt som fritidsbolig av velstående Kristiania-borgere på 1800- og 1900-tallet, og helt fram til 2009 da den ble omgjort til helårsbolig. Villa Gräpling, med sin kystnære beliggenhet på Malmøyas østre del, er også et veldig godt eksempel på badekulturen som oppstod på andre del av 1800-tallet.

Generalkonsul Henry Tschudi, antatt 1930–1935Malmøya var et yndet feriemål for Kristianias borgerskap, og særlig daværende høyesterettsadvokat Bernhard Dunker, som kjøpte Skinnerbukta på Malmøya i 1847, skal ha arrangert storartede sommerfester med gjester som Johan Sebastian Welhaven, Ole Bull, P.C. Asbjørnsen og Jørgen Moe. Det er antatt at *Villa Gräpling* skal ha blitt bygd i generalkonsul Henry Tschudis eie. 

Området som foruten hovedhus er bygd opp av blant annet stall (nå privat enebolig), hønsehus, badehus og arkitekttegnet utedo ble fredet av Riksantikvaren i 2013. I fredningsvedtaket heter det at «Formålet med fredningen er å bevare anlegget Villa Gräpling som et arkitekturhistorisk, arkitektonisk og kulturhistorisk viktig eksempel på påkostet ferie og fritidsbebyggelse ... Formålet er også å bevare hovedhuset som prefabrikkert tømmerhus i maskinlaft fra Strømmen trevarefabrikk. ... Det er vesentlig å ivareta anlegget som et kulturhistorisk verdifullt miljø i forhold til Oslos bynære sommerhusbebyggelse med tilknytning til fjorden og sjø- og badelivet.» 

Badehuset

Kulturminne
-----------

Villa Gräpling er et kulturminne og har nummer 128792 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Fossilveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 174. ISBN 978-82-573-1760-7.
* Søndre Aker Historielag (1984). *Sør i Aker: Malmøya*. Historielagets årbok 1984.
* Astrid Lorenz (1997). «Badeliv og badehus på Malmøya». *Byminner (Oslo)*. 2. Oslo. s. 17–23.

Eksterne lenker
---------------

* Riksantikvarens artikkel om fredningen
* «Villa Gräpling». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Ernst Michal Nygren** (født 25. juni 1974 i Risør) er en norsk billedkunstner, skulptør og installasjonskunstner, bosatt i Risør. Han er mest kjent for sine figurative skulpturer, laget i en spesiell støpeteknikk i polyester og plast.

Nygren har utdannelse fra Kunstakademiet i Trondheim (1997-1999) og Kunsthøgskolen i Bergen. Etter endt utdannelse flyttet han tilbake til Risør, hvor han har eget atelier. Nygrens skulpturer fikk stor oppmerksomhet i Risør kunstforening, da han sammen med billedkunstner Arne Bakke åpnet en duoutstilling i okober 2008. Nygrens installasjoner med avstøpning av mennesker, skapte ifølge *Agderposten* både undring og beundring. Han har flere ganger vakt oppsikt og provosert med sine installasjoner. På utstillingen «Meccano» på Sørlandets kunstmuseum i november 2007, viste han verket «Playing at The Opening Night». Verket består av ti naturtro skulpturer av mennesker som spiller i korps, hvorav en musiker hadde en avrevet beinprotese og en trompetist var død. Han uttalte i et intervju til *Fædrelandsvennen*:

> Jeg prøver å fryse et øyeblikk, en sosial situasjon der det hender merkelige ting, sier Michal Nygren. Hva som har skjedd, får publikum selv gruble på, men Nygren er mest opptatt av det mellommenneskelige aspektet.
> 
> 
> *Fædrelandsvennen* 30. november 2007 Tone Sandberg: «Jesus klar til å skyte ».
> 
> 

De døde korpsmedlemmene ble også vist på kirkekunstutstillingen «Guds ansikter» i Kulturkirken Jakob i Oslo i mars 2008, i regi av Kirkelig Kulturverksted. I 2008 mottok Michal Nygren Risør kommunes kulturpris. I 2009 mottok han Aust-Agder fylkeskommunes kunstnerstipend. Juryen uttalte i sin begrunnelse at de «valgte å gi stipendet til en kunstner som gjennom store installasjoner satte individet inn i en større sammenheng, visualisert gjennom tablåer». Nygren mottok samme år stipend fra Bildende kunstneres vederlagsfond. Tidligere har han mottatt Statens Etableringsstipend (2003) og Statens Arbeidsstipend (2007-2009). I 2014 mottok han stipend fra Norsk kulturråd.

Referanser
----------

1. ↑  Adrian Broch Jensen: «Kunst skal gi oppevelse» i *Aust Agder Blad,* 26, april 2012
2. ↑  Anna Krakstad: «Tildelt viktig stipend» i *Agderposten*, 19. januar 2010 s. 3.
3. ↑  Christian Tveit: «Undret og beundret» i *Agderposten*, 6. oktober 2008, s. 32
4. ↑  Børre Haugstad: «Sterk kirkekunst» i *Verdens Gang,* 9. mars 2008, s. 32
5. ↑  Steinar Ryvind: «Nygren blir lagt merke» til i *Aust-Agder Blad*, 19. januar 2010
6. ↑  *Norsk kulturråd*: «Kunstnarstipend: Diversestipend 2014» Arkivert 5. februar 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 5. februar 2015)
**Villa Monastero** er et historisk villakompleks ved Comosjøen i Varenna i Lecco-provinsen i Italia. Villaen ligger syd for landsbyen, midtveis mellom Varenna og Fiumelatte. Det omfatter en botanisk hage, et museum og et konferansesenter. Villaen er vertskap for sommerkurs i regi av Società Italiana di Fisica (*Det italienske fysikksamfunn*), og et sekstitalls nobelprisvinnere har holdt foredrag her. Villaen eies av Lecco-provinsen og er et av områdets største historiske eiendommer. I april 2022 hadde villaen over 20 000 besøkende.

Historie
--------

Villa Monastero var opprinnelig et cistercienser-nonnekloster tilegnet Jomfru Maria. Nonneklosteret ble bygget på slutten av 1100-tallet. Opp gjennom tidene har klosteret hatt en rekke eiere, og i 1569 kjøpte Paolo Mornico eiendommen, for penger han hadde tjent på jernutvinning i Valsassinia. På 1600-tallet sto Mornico-familien for en omfattende ombygging og utsmykket bygningen i sin karakteristiske eklektiske stil.

Den siste private eieren var den sveitsiskfødte Emilio De Marchi fra Milano. De Marchi-familien gjennomførte en storstilt utbygging og renovering av villaen. I 1939 donerte familien villaen til italienske myndigheter, under forutsetning av at villaen skulle bevares og brukes til allmennyttige formål. I 1953 åpnet kongressenteret.

Galleri
-------

* Inngangen til Villa Monasteros botaniske hage.Inngangen til Villa Monasteros botaniske hage.
* Fasaden på Villa Monastero.Fasaden på Villa Monastero.
* Villa Monastero, museumsbygningen.Villa Monastero, museumsbygningen.
* Villa Monastero.Villa Monastero.
* Villa Monasteros hage (Giardino di Villa Monastero).Villa Monasteros hage (*Giardino di Villa Monastero*).
* Villa Monasteros hage.Villa Monasteros hage.
* Villa Monasteros hage.Villa Monasteros hage.
* Villa Monasteros hage.Villa Monasteros hage.
* Utsikt mot Comosjøen.Utsikt mot Comosjøen.
* Utsikt mot Comosjøen.Utsikt mot Comosjøen.

Referanser
----------

1. 1 2  «The Villa» **(engelsk)**. Villa Monastero. Besøkt 3. mai 2022.
2. ↑  «Boom di visitatori a Villa Monastero di Varenna». *Provincia di Lecco* **(italiensk)**. 2. mai 2022. Besøkt 3. mai 2022.
3. ↑  *Villa Monastero, Varenna*. Oggiono, Lecco: "Villa Monastero" Foundation of Varenna. s. 6.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villa Monastero (Varenna) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Kjeld Vibe** (født 5. oktober 1927, død 27. januar 2011 i Oslo) var en norsk diplomat. Han var Norges ambassadør i USA og ved NATO.

Vibe var utdannet jurist med spesialisering i folkerett. Han ble i 1954 cand.jur.. Etter endt utdannelse gikk han inn i utenrikstjenesten, der hans første utenlandsstasjoneringer var som attaché ved Norges faste delegasjoner til NATO og Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling. I årene 1962 til 1965 var Vibe sekretær for utenriksminister Halvard Lange. Han var senere tilknyttet departementets politisk avdeling, der han i 1969 ble underdirektør og i 1972 ekspedisjonssjef. I 1977 ble Vibe ambassadør ved Norges faste delegasjon til NATO i Brussel, der han var til 1984, da han ble utenriksråd. I 1989 ble han ambassadør i Washington, DC. Perioden som ambassadør i USA varte til 1996. 

Vibe var medlem av Ytringsfrihetskommisjonen.

Vibe var kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Han mottok Forsvarsmedaljen med laurbærgren.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Aftenposten*, 5. oktober 2002, s. 19.
3. ↑  *Aftenposten*, 28. april 1996, s. 21.
4. ↑  Morten Fyhn: «Lavmælt diplomatisk klippe i UD», *Aftenposten*, 22. januar 1977, s. 22.
5. 1 2 3  *Aftenposten*, 5. oktober 2002, s. 19.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Den britiske kongefamilien|  |
| * **Kong Charles III****Dronning Camilla**
	+ Prins WilliamCatherine
		- Prins George
		- Prinsesse Charlotte
		- Prins Louis
	+ Prins HarryMeghan
		- Archie
		- Lilibet

---

* Prins Andrew
	+ Prinsesse Beatrice
	+ Prinsesse Eugenie
* Prins EdwardSophie
	+ Prinsesse Louise
	+ Prins James
* Anne

---

* Prins Richard
* Prins Edward
* Prins Michael
* Prinsesse Alexandra

---

Arvefølge-listen |
| * v
* d
* r
 |

**Birgitte, hertuginne av Gloucester** (født *Birgitte Eva Henriksen*, senere *Birgitte Eva van Deurs* 20. juni 1946) er gift med Richard, hertug av Gloucester og dermed medlem av den britiske kongefamilien.

Tidlig liv
----------

Hun ble født i Odense i Danmark. Hun het først Birgitte Eva Henriksen, men da foreldrene ble separert tok hun morens pikenavn, van Deurs. Faren var advokaten Asger Preben Knud Wissing Henriksen, mens moren var Vivian van Deurs. 

Hun flyttet til Cambridge i England og jobbet en periode på den danske ambassade i London.[]

Ekteskap
--------

I februar 1972 ble hun forlovet med prins Richard av Gloucester, nest eldste sønn av Henry, hertug av Gloucester og Alice, hertuginne av Gloucester. De giftet seg den 8. juli 1972 i St. Andrews kirke i Barnwell. Etter bryllupet var hennes tiltaleform *Her Royal Highness Princess Richard of Gloucester* («Hennes kongelige høyhet prinsesse Richard av Gloucester*).* 

Seks uker etter bryllupet ble hertugens eldre bror, William av Gloucester, drept i en flyulykke. Dermed ble prins Richard arving til hertugdømmet Gloucester, og da faren døde i 1974 ble paret hertug og hertuginne. 

Paret har fått tre barn:

* Alexander Windsor, jarl av Ulster (f. 24. oktober 1974)
* Lady Davina Lewis (f. 19. november 1977)
* Lady Rose Windsor (f. 1. mars 1980)

Ingen av de tre har formelle oppgaver innen kongehuset.[]

Rolle i kongehuset
------------------

Hertuginnen er beskytter for mange organisasjoner, spesielt innenfor medisin, utdanning og velferd.[] Hun har fulgt hertugen på flere offisielle utenlandsbesøk, første gang i 1973 da paret representerte dronningen ved Olav V av Norges syttiårsdag. 

Hun er kongelig beskytter for to av Royal Navys skip: HMS «Gloucester» og HMS «Sandown».

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, oppført som Birgitte Eva van Deurs, The Peerage person ID p10074.htm#i100736, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10074.htm#i100736, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Birgitte, Duchess of Gloucester – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Birgitte, hertuginne av Gloucester på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Birgitte, hertuginne av Gloucester hos The Peerage Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveriges flagg Sverige |
|  i alpint: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2016 Lillehammer | Slalåm |

**Filip Vennerström** (født 13. mars 1998 i Sundsvall) er en svensk alpinist som representerer Sundsvalls SLK. Han ble svensk mester i slalåm for yngre juniorer i 2015, og har sølv i slalåm fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2014/15
Vennerström deltok ved European Youth Olympic Festival 2015 i Liechtenstein, men kjørte ut både i slalåm og storslalåm. Ved det svenske juniormesterskapet i mars 2015 (yngre juniorer) vant han slalåmrennet, men kjørte ut i storslalåm. Siden han fylte 17 år den 12. mars kunne han også delta ved det svenske juniormesterskapet for eldre juniorer i Idre, men her kjørte han ut i slalåmrennet. Han stilte også til start ved det svenske mesterskapet i alpint for seniorer i slutten av mars, der han kom på 9.-plass i super-G og 19.-plass i utfor.

2015/16
Han deltok i Vinter-OL for ungdom 2016, der han fikk én medalje - her kom han på 2.-plass i slalåm, bak østerrikske Manuel Traninger. Han lå på 12.-plass etter første omgang i slalåmen, men kjørte ut i andre omgang. Han endte på 4.-plass i kombinasjonen, men fullførte ikke super-G. I parallellslalåm for mixlag ble Sverige slått ut i åttendedelsfinalen, og endte på 9.-plass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Filip Vennerström – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Filip Vennerström – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 (arkivert)
**PayEx** er et privateiet konsern innen finanssektoren med hovedkontor på Visby, Gotland, Sverige.

Selskapet ble startet som Faktab AB i 1972 av Max Hansson. Payex har i dag 500 ansatte og foruten på Gotland, kontorer også i Stockholm, Oslo, København og Helsingfors.

Payex tilbyr betalingsløsninger på Internett, på mobiltelefon og i ordinære butikker. I tillegg administrative tjenester som fakturering, betalingsoppfølging og inkasso. Selskapet er godkjent som kredittselskap av Finansinspektionen i Sverige og tilbyr også finansielle tjenester som factoring og delbetaling.

Tjenesten **PayEx Konto** opphører i Norske kroner og valutaer DKK, EUR, GBP og USD 31.12.2017 på grunn av økte krav om å forhindre hvitvasking av penger og finansiering av terrorisme, og på grunn av vanskeligheter med å identifisere utenlandske brukere.

Referanser
----------

1. ↑  «PayEx Konto». PayEx Sverige AB. 28. november 2017. Arkivert fra originalen 11. november 2017. Besøkt 28. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* PayEx
***Archaeocindis johnbeckeri*** er den eneste arten i slekten *Archaeocindis*. Den er en av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World. Den finnes i Kuwait.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Archaeocindis johnbeckeri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Archaeocindis johnbeckeri* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
* Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
«**Hilma og Roger**» er en norsk sang med tekst av Alf Prøysen og melodi av Robert Normann (noen steder er melodien oppgitt å være tradisjonell).

Sangen er en skillingsviseparodi og ble første gang innspilt av Alf Prøysen i duett med Inger Jacobsen den 4. juni 1962, arrangert av Ragnar Danielsen og akkompagnert av hans orkester, og utgitt på singleplate som bakside til «(For her er det) Solskinn og sang».

Prøysen spilte inn «Hilma og Roger» på ny sammen med Gerd Røstad og Willy Andresens ensemble i august 1968, lansert som bakside av singlen «Den nye ‘Tordivelen og flua’», en av Prøysens få stereo-utgivelser.

Referanser
----------

1. ↑  «Diskografi», proysenhuset.no: Philips AA 353324-2-F & AA 353200-2-F,
2. ↑  Tom Valle, Arild Bratteland, *Philips 1953–1963, Fontana*, nr. 7 i *Norske diskografier* (1990, ISBN 82-90831-08-0): 353200 PF,
3. ↑  Alf Prøysen, *På grammofon: komplette plateinnspillinger* (informasjonshefte i CD-boks, PolyGram 1993). Den inkluderte innspillingen er oppgitt å være 1962-versjonen, men denne er utelatt.
**Paximadia** (gresk: Παξιμάδια, «kavringer») er to små ubebodde greske øyer i bukta Mesara ved siden av sørkysten av Kreta, lokalisert rundt 12 km sør for Agia Galini i den regionale enheten Rethymno. De ligger i Libyahavet innenfor Middelhavets østlige del.

Beskrivelse
-----------

Ettersom de to øyene ligger så nær hverandre opptrer de tilsynelatende som en øy sett fra avstand. Den langstrakte øy som vest er Sakolévas og den mindre er Akoníza. Fra vestenden er det en frittstående stein som stikker opp fra havet som et tårn, men for små til at den kan refereres til som en tredje øy, samt en annen stein som ligger mellom øyene.

De nesten golde steinete øyene er relativt godt kjent, siden de kan bli sett av en stor del av sørkysten av Kreta. Den vestlige av de to når en høyde på minst 252 meter og måler 1,1 km², er den østlige bare 166 meter høyt og dekker et areal på 0,6 km².

Navnet
------

Øyene Sakolévas og den mindre Akoníza
Lokale refererer ofte til øynene som Elephantaki ettersom de ser ut som en babyelefant som har lagt seg ned i vannet og med snabelen liggende rett ut. Det navnet som er tilskrevet til øyene i dag er grunnet deres likhet til en tørr kretisk kavring kjent som Paximadi (flertallsordet er Paximadia). I oldtidens Kreta var øyene også kjent som Dionysioi etter fruktbarhetsguden Dionysos, men også som Letoai etter gudinnen Leto som ble dyrket ved byen Faistos, og hvor hun også var kjent som Fitii i antikken.

Mytologi
--------

I henhold til kretisk mytologi (se gresk mytologi) er det antatt at gudinnen Leto fødte tvillingguddommene Apollon og Artemis på disse øyene.

Strender
--------

Det er isolerte sandstrender på disse øyene som kan bli nådd med båt fra Aghia Galini på Kreta.

I litteraturen
--------------

Øyene spiller en sentral rolle i den tyske romanen *Der kretische Gast* («Den kretiske gjest») fra 2003 av Klaus Modick.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paximadia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
1936 Hillman Minx De Luxe 4-D Saloon
**Hillman** var et britisk bilmerke fra 1907 til 1976, produsert av Rootes. Kjente modeller inkluderer Hillman Avenger og Hillman Minx. Skaperane av Hillman var William Hillman og Louis Coatelen.

Hillman var også spøkelsen av fleire firmaer mellom anna Chrysler som eiger Dodge, Jeep og Plymouth. Fordi at både Dodge og Plymouth har deltat i NASCAR motorsport med Dodge Charger Daytona og Plymouth Superbird så har Hillman vore utrolig med størrelse. 

Etter at Rootes ble overtatt av Chrysler på 1960-tallet forsvant Hillman-merket. Avenger- og Hunter-modellene fikk Chrysler-merket fram til 1979, da Chrysler solgte sin europeiske avdeling til Peugeot. På dette tidspunktet ble Hillman Hunter skringlagt og Hillman Avenger skiftet merke til Talbot fram til salget opphørte mot slutten av 1981.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hillman vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Reklame for 1964 Hillman Minx på Bilhistorie.no
* cartype.com side[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Forskningssenterets hovedkvarter i Dubna
**Det forente instituttet for kjerneforskning** (russisk: Объединённый институт ядерных исследований *Obedinjonnyj institut jadernykh issledovanij*, engelsk: Joint Institute for Nuclear Research) i Dubna (120 km nord for Moskva) i Russland, er et internasjonalt forskningssenter for kjernefysisk vitenskap. Det omfatter rundt 1000 vitenskapsfolk fra atten land: (Armenia, Aserbajdsjan, Belarus, Bulgaria, Cuba, Tsjekkia, Georgia, Kasakhstan, Moldova, Mongolia, Nord-Korea, Polen, Romania, Russland, Slovakia, Ukraina, Usbekistan, Vietnam), så vel som fremstående og velkjente vitenskapsfolk fra UNESCO, CERN, CLAF, Frankrike, Tyskland, Italia og USA.

Instituttet har for tiden sju laboratorier, hver med sin egen spesialisering: teoretisk fysikk, partikkelfysikk (høyenergifysikk), tung-ionefysikk, kondensert materie-fysikk, kjernereaksjoner, nøytronfysikk og informasjonsteknologi. Instituttet har også en avdeling for studier innen stråling og radiobiologisk forskning, samt andre ad hoc eksperimentelle fysikkeksperimenter.

De fremste forskningsinstrumentene er en nuklotron superledende partikkelakselerator (partikkelenergi: 7 GeV), tre isokroniske syklotroner (120, 145, 650 MeV), en fasotron (680 MeV) og en synkrofasotron (4 GeV). Instituttet har også en hurtig-puls nøytronreaktor (1500MW puls) med nitten tilknyttede instrumenter som mottar nøytronstråler.

Instituttet ble opprettet 26. mars 1956 med basis i to forskningsinstitutter til Det sovjetiske vitenskapsakademi: *Institutt for kjernefysiske problemer* og *Det elektrofysiske laboratorium*. 

Grunnstoffer som er oppdaget ved *JINR*: rutherfordium (1964), seaborgium (1974), bohrium (1976), flerovium (1999), livermorium (2001), nihonium (2004), moscovium (2004), oganesson (2006), tenness (2010).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Joint Institute for Nuclear Research in Dubna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Archibald Clark «Arch» West** (født 8. september 1914 i Indianapolis i Indiana, død 20. september 2011 i Dallas i Texas) ble kreditert med utviklingen av Doritos, et krydret tortillachips som ble markedsført i USA som et alternativ til det mer tradisjonelle potetgull.

West fikk en bachelorgrad fra Franklin College i Indiana i 1936, før han tjenestegjorde i den amerikanske marinen i Stillehavet under andre verdenskrig. Etter krigen jobbet han som omreisende selger for Standard Brands, før han gikk over til reklamebransjen, og slo seg ned i New York City. Hans tidlige portefølje inkluderer en annonsekampanje for Jell-O.

Han døde av peritonitt og komplikasjoner fra karkirurgi ved et sykehus i Dallas den 20. september 2011 i en alder av 97 år. Han etterlot seg fire barn, tolv barnebarn og seks oldebarn. Hans kone Charlotte F. Thomson, som han hadde vært gift med i 69 år, døde i 2010. Hans familie skal ha strødd Doritos på graven hans under begravelsen som ble avholdt den 1. oktober 2011.

Referanser
----------

1. ↑   www.chron.com, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NYtimes.com – Arch West, Who Helped Create Doritos Corn Chips, Is Dead at 97 (Av Dennis Hevesi. Publisert 28. september 2011, besøkt 9. januar 2012)

Portal: Andre verdenskrig
**Revejakt** er en tradisjonell og populær form for jakt som bedrives over store deler av verden, ikke minst i Norden, der bestanden av (spesielt) rødrev er stor. For å kontrollere revebestanden har man tradisjonelt benyttet gift, feller og våpen, men i nyere tid har det blitt stadig mer populært å jakte rødrev for sportens del. Jakten har foregått både med og uten jakthund, som regel en støvertype. Revejakten begynner 15. juli og varer til 15. april. Revejakt har vært en populær form for jakt i lang tid, dette på grunn av det flotte skinnet og for å verne småviltbestanden. Reven er også en smittebærer og derfor er det stort fokus på å ta ut rev som har smitte som skabb slik at dette ikke blir overført til andre dyr.

Parforsejakt
------------

Parforsejakt er en form for hetsjakt, en jaktform der et jaktlag av jegere jakter rødrev fra hesteryggen og bruker et kobbel av hunder, tradisjonelt av hunderasen foxhound eller en annen hurtig støvertype som jager i flokk, til å søke opp og hetse etter reven til dyret styrter.

Parforsejakt har vært spesielt utbredt blant adel og rikfolk i Storbritannia. Denne formen for revejakt, som av mange regnes som en bestialsk måte å jakte på, har lenge vært forbudt i store deler av den industrialiserte delen av verden, men på De britiske øyer viste det seg å være langt vanskeligere å få en slutt på den. Jakten ble forbudt i England og Wales i 2005.

Åtejakt
-------

Åtejakt er en av de mest effektive jaktmetodene som kan brukes på rødrev. Man legger ut åte (kjøttrester, fiskerester osv.) og setter seg for å vente på at rødreven skal komme på åten. Det beste stedet man kan sitte og vente, er i et fjøs, der reven er vant til å finne mye mat, og det er støy fra fjøset, slik at reven ikke hører jegeren. Man kan selvsagt sitte fra husvinduet eller fra ei lita bu, men da kreves det mye mer stillhet og forsiktighet.

Se også
-------

* Parforsejakt
* Hetsjakt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Akklamasjon av kong Johan VI av Det forente kongerike Portugal, Brasil og Algarve i Rio de Janeiro
**Det forente kongerike Portugal, Brasil og Algarve** var et monarki bestående av Portugal, Brasil og Algarve. Det ble til da den portugisiske kongen Johan VI flyttet til kolonien Brasil under Napoleonskrigene i 1808. Kolonien Brasil ble oppgradert til kongerike, og kongeriket Portugal, Brasil og Algarve ble forent til en samlet stat under navnet *Det forente kongerike Portugal, Brasil og Algarve* gjennom en lov utstedt den 16. desember 1815.

I 1822 erklærte den brasilianske regenten Dom Pedro I, sønn av Johan VI, Brasils uavhengighet, som resultat av revolusjonen i Portugal i 1820. Han ble keiser Pedro I av Brasil, som betød slutten på dette forente kongeriket. Portugal anerkjente Brasils uavhengighet i 1825.

Referanser
----------

1. ↑  Monarchy in Brazil[*død lenke*]
2. ↑  Elevação do Brasil a Reino Unido a Portugal e Algarves
3. ↑  Reino Unido (1815–1822)

Se også
-------

* Portugals historie
* Keiserdømmet Brasil

Eksterne lenker
---------------

* Colonial flags of Brazil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Hellas’ historie** |
| --- |
| Akropolis |
| **Epoker** |
| Egeisk kultur3000 f.Kr. - 1200 f.Kr.
Mørke århundreca. 1200 f.Kr.–800 f.Kr.
Antikkens Hellas* Arkaisk tidca. 800 f.Kr. – 500 f.Kr.
* Klassisk tid500 f.Kr. - 323 f.Kr.

Hellenistisk tid323 f.Kr. – 31 f.Kr.
Hellas under Roma146 f.Kr. – 330 e.Kr.
Det bysantinske rike330 – 1453.
Det osmanske Hellas1300-tallet – 1821
Selvstendighetskrigen1821 – 1829
Kongedømmet1832 – 1924, 1935 – 1974
Borgerkrigen1946 – 1949
Militærjuntaen1967 – 1974
Den tredje republikk1974 –  |

**Den tredje greske republikk** ble erklært i 1974 i perioden rett etter fallet til den greske militærjuntaen som hadde kontrollert Hellas siden statskuppet 21. april 1967. 

Junta hadde allerede 29. juli året før avholdt en folkeavstemning om avskaffelse av det greske monarkiet og vedtatt en ny konstitusjon med en president, med juntaleder Georgios Papadopoulos som president. Dette kortlivede forsøket ble avsluttet da brigadier Dimitrios Ioannides avsatte Papadopoulos i november 1973. Republikken besto, men var bare en fasade for militærregimet. 

Da juntaen ga opp å styre i august 1974, ble de lover og konstitusjonelle endringer juntaen hadde innført opphevet og en ny gresk folkeavstemning ble holdt 13. desember 1974. Denne vedtok med 69 % av stemmene å oppheve monarkiet. En ny konstitusjon ble vedtatt 11. juni 1975 og denne slo fast Hellas som et presidentbasert, parlamentarisk demokrati/republikk (det greske ordet δημοκρατία kan oversettes til begge). 

Den konstitusjonen, med revideringer i 1985 og 2001 er fortsatt gjeldende.
Et maleri fra 1887 der et fransk barn undervises om den «tapte» provins Alsace-Lorraine (markert svart) i tiden etter den fransk-tyske krig.  Malt av: Albert Bettannier (1851–1932) 
**Revansjisme** (fransk: *Revanchisme*, fra *revanche*, «hevn») er et uttrykk som stammer fra en utbredt holdning i fransk politikk i tidsrommet 1871–1914, som handlet om å revansjere tapet i den fransk-tyske krig og å vinne tilbake områdene Alsace og Lorraine. Revansjismen kan sies å ha oppnådd målet etter første verdenskrig, da de to regionene ble gitt tilbake til Frankrike gjennom Versaillestraktaten.

Referanser
----------

1. ↑  Jay, Robert (1984). «Alphonse de Neuville's *The Spy* and the Legacy of the Franco-Prussian War». *Metropolitan Museum Journal* **(engelsk)**. The Metropolitan Museum of Art. 19–20: 151–162. JSTOR 1512817. doi:10.2307/1512817.
2. ↑  Carlin Romano (21. juli 2014). «Revanchism and Its Costs»Gratis registrering kreves. *The Chronicle of Higher Education* **(engelsk)**. Besøkt 20. desember 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Røntgenbilde av ankelbeinet.
**Talus**, eller egentlig **ankelbein**, (latin: *talus*; tysk: *Sprungbein*) er, i mennesket kropp, et bein i foten (*pes*). Det er det nest største av fotrotbeinet (*ossa tarsi*) i ankelen og utgjør den sentrale, øvre delen av fotroten (*tarsus*). Ankelbeinet støtter det overliggende skinnbeinet (*tibia*) og hviler selv mot det underliggende hælbeinet (*calcaneus*).

Beinet danner den nedre sylinderformede leddflaten i ankelleddet som gir bevegelsen med å strekke ankelen som når vi sparker fra, og bøying i ankelen som er viktig når vi går i motbakker. Under ankelbeinet er det to leddflater mot hælbeinet, *calcaneus,* og foran en kurvet leddflate som er i kontakt med *naviculare*. Disse leddene gir foten mulighet til å vrikkes innover eller utover, (inversjon eller eversjon). Dette er viktig når vi går på skrå flater som heller oppover til ene siden.

Bortimot hver tiende person kan ha en ufullstendig utviking av talus slik at de har et ekstra lite bein på baksiden, os trigonum, som i enkelte tilfeller kan hindre normal bevegelighet.

Dyr med hover har rektangulære ankelknokler. Ankelknokler fra sau har fra gammelt av blitt brukt i terningspill.

Referanser
----------

1. ↑  «Angelsen måtte fjerne sjeldent bein», NRK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Elverumske Skieløber Compagnie** (ESC) var et militært kompani som var aktivt fra 1747 til 1826, da det ble nedlagt.

Historie
--------

Kompaniet ble opprettet 1747 som et av tre kompanier, Hofske, Elverumske og Åmotske, i den sønnenfjellske skiløperbataljonen. Det ble i tillegg opprettet en nordenfjellske skiløperbataljon som også hadde tre kompanier: Holtålske, Snåsenske og Meråkerske. Skiløperne var organisert som lett infanteri med oppgaver innen rekognosering og patruljevirksomhet. Skiene hadde stor mobilitet, noe som gjorde at skiløperne kom til å fylle noen av det lette kavaleriets roller på vinterstid. Soldatene i kompaniene bestod av vernepliktige som den gang stod i rullene i 10 år. Etter endt grunnopplæring bestod tjenesten i 12 dagers øvelse hvert år. Ved krigstrussel kunne kompaniet raskt mobiliseres gjennom budstikke. Fra 1. september 1801 ble sønnenfjellske skiløperbataljon underlagt Jegerkorpset, og fra 22. februar 1810 ble bataljonen underlagt «Aggershusiske nationale Jægerregiment», mens Jegerkorpset ble overført til Larvik. Etter nederlaget i 1814 kom unionen med Sverige, og kompaniene ble nedlagt i årene 1818-1826. Elverumske og Åmotske tilhørte i årene 1818-1826 "Østerdalske nationale Jegerkorps"

I dag: reenactment
------------------

«Elverumske Skieløber Compagnie» er i dag ei frivillig forening som forsøker å gjenskape hvordan livet som skiløpersoldat var i den dansk-norske hæren under Napoleonskrigene på starten av 1800-tallet. For å gjøre dette, holdes det eksersis og taktiske manøvrer slik det fremstår at disse foregikk på den tiden ut ifra kilder. Uniform og utstyr er også rekonstruert etter tegninger og dokumenter.

Referanser
----------

1. ↑  Steen, Ragnar (1996). *Den Søndenfieldske Skieløberbattailon i krig og fred: 1747-1826*. Oslo: Elanders forl. s. 24. ISBN 8290545665.
2. ↑  Historie Arkivert 10. mars 2012 hos Wayback Machine. ESCs hjemmeside, besøkt 01.04.2014.
3. ↑  Vernepliktsrulle fra 1810[*død lenke*] for ESC  
Vernepliktsrulle fra 1815[*død lenke*] for ESC
4. ↑  Elverumske Skieløber Compagnies hjemmeside Arkivert 23. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Larve
**Revebjelledvergmåler** (*Eupithecia pulchellata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere og er funnet på Sør- og Vestlandet i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 18 – 22 mm), slank, brokete farget måler. Den er en av få dvergmålere (slekten *Eupithecia*) som er lett å kjenne igjen, på den brokete fargen og særlig på forvingens to okergule tverrbånd. De ligner sterkt på torskemunndvergmåler (*Eupithecia linariata*), men er noe lysere på farge enn denne og kan kjennes på at forvingens brede, mørke tverrbånd har en markert knekk ca. 1/3 fra forkanten. **Forvingen** er, innenfra og utover, farget slik: ved roten mørk grå, deretter et bredt, okergult tverrbånd, deretter et jevnbredt, hvitkantet, mørkgrått tverrbånd, deretter hvitgult, så et uregelmessig, brunlig okergult tverrbånd (vanligvis noe mørkere på farge enn det lenger inne i vingen), deretter en hvit siksak-tverrstripe og ytterst grå. **Bakvingen** er farget omtrent som forvingen.

Levevis
-------

Arten er knyttet til revebjelle (*Digitalis purpurea*), der larvene utvikler seg i blomstene. Man finner arten i veikanter, på beitemark, hogstflater og andre steder der revebjellen vokser. Larvene lever av pollenbærere og frøemner inne i blomstene. Arten overvintrer som puppe, av og til to ganger. De voksne målerne flyr i mai – juli.

Utbredelse
----------

Arten har en ganske begrenset utbredelse, som følger næringsplanten. Den finnes på Den iberiske halvøy, i Mellom-Europa og de sørlige delene av Nord-Europa. I Norge er den funnet i Telemark, Vest-Agder og over hele Vestlandet.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *revebjelledvergmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *revebjelledvergmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *revebjelledvergmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *revebjelledvergmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *revebjelledvergmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *revebjelledvergmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eupithecia pulchellata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* UK moths, *Eupithecia pulchellata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
**Elvia AS** (stiftet 29. oktober 1998 som *Hafslund Nett AS*) er Norges største nettselskap, og leverer strøm til rundt 2 millioner mennesker i Innlandet, Oslo og Viken. Selskapet ble til 1. januar 2020 etter en sammenslåing av *Eidsiva Nett* og *Hafslund Nett*.

Selskapet er heleid av Eidsiva Energi og har per april 2020 ca. 800 ansatte med hovedkontor på Hamar.

Historie
--------

### Eidsiva

**Eidsiva Nett AS** (stiftet 9. mars 2000) hadde konsesjon fra Norges vassdrags- og energidirektorat til å eie og drive overføringsnett for elektrisk energi i Hedmark og Oppland. Selskapets hovedkontor lå på Hamar.

Selskapet eide og drev regional- og distribusjonsnett i Hedmark og Oppland, med en total utstrekning på ca. 21 000 kilometer. Eidsiva Nett eide også 49 prosent av Elverum Nett.

### Hafslund

**Hafslund Nett AS** (stiftet 29. oktober 1998) var Norges største nettselskap og det femte største i Norden med 710 000 kunder før fusjonen med Eidsiva Nett. Selskapet var eid av Hafslund AS, som inngikk i energikonsernet Hafslund E-CO og var eid av Oslo kommune. Hafslund Nett hadde 410 ansatte og hovedkontor i Oslo.

Selskapet eide og forvaltet regionalnettet i Oslo, Akershus og Østfold, samt et distribusjonsnett som omfattet 35 kommuner i Oslo, Akershus og Østfold.

Nettet besto per 1. januar 2018 av til sammen 43 562 kilometer luftledninger og jordkabler, 170 transformatorstasjoner og 17 903 nettstasjoner.[] Energileveransen til sluttkunder i 2017 var 19,6 terawattimer.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Besøkt 13. april 2020.
2. ↑  «Hafslund Nett og Eidsiva Nett blir Elvia». *www.hafslundnett.no* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 29. januar 2020. Besøkt 13. april 2020.
3. ↑  «Fra nyttår får du strømregning fra Elvia». *www.glomdalen.no* **(norsk)**. 15. desember 2019. Besøkt 13. april 2020.
4. ↑  «Om selskapet». Arkivert fra originalen 14. januar 2017. Besøkt 6. juni 2020.
5. ↑  Hafslund Netts forsyningsområde Arkivert 30. juni 2014 hos Wayback Machine. besøkt 24. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Elvia AS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Den trojanske hesten ble dratt fram, maleri av Giovanni Domenico Tiepolo
**Den trojanske hest** er en fortelling fra Trojakrigen hvor grekerne benyttet seg av et strategisk lureri for å komme seg bak forsvarsmurene til byen Troja. I den litterære kanonske versjonen bygger grekerne en hul hest av tre og tømmer etter at de har drevet krigføring i ti år. De skjuler en utvalgt styrke soldater inni hesten og later som de seiler av sted. I glede åpner trojanerne byportene og trekker hesten innenfor byen som et krigstrofe. Om natten kryper grekerne ut, åpner byportene og den greske hæren strømmer inn. De ødelegger byen og vinner krigen.

Hovedkilden til fortellingen er *Æneiden* av den romerske dikteren Vergil, et latinsk episk dikt fra tiden til den romerske herskeren Augustus. Denne hendelsen opptrer ikke Homers *Iliaden* som kun ender med at byen Troja faller. Den er derimot nevnt i Homers *Odysseen*. I den greske tradisjonen er hesten kalt for «trehesten» (Δούρειος Ἵππος, *Doúreios Híppos*, i den homerske joniske dialekt).

Metaforisk har en «trojansk hest» kommet til å bety ethvert triks eller lureri som har som mål å invitere en fiende innenfor en sikkert beskyttet bastion eller område. Det er også knyttet til særskilt programvare som hevder å være nyttig for brukeren, men når dataprogrammet blir installert gjør det ikke ønskelige eller direkte skadelige handlinger på den installerte datamaskinen, se *trojansk hest*.

* Ved Istanbuls arkeologiske museum i TyrkiaVed Istanbuls arkeologiske museum i Tyrkia
* Ved Schliemann Museum i Ankershagen, TysklandVed Schliemann Museum i Ankershagen, Tyskland
* Fra den amerikanske filmen Troia (2004)Fra den amerikanske filmen *Troia* (2004)
* En moderne fortolkning ved Troja-utstillingen i Stuttgart, Tyskland i mai 2001En moderne fortolkning ved Troja-utstillingen i Stuttgart, Tyskland i mai 2001

Referanser
----------

1. ↑  New Larousse Ecyclopedia of Mythology, side 190 – 191 (omtalt under:Helena av Troja og hvordan hun utløste krigen) ISBN 0-600-02350-8

Se også
-------

* Den trojanske krigen
* Trojansk hest – en type datavirus

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trojan horse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Historie | Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |