recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Žepa** (serbisk kyrillisk: Жепа) er en landsby i Rogatica, Republika Srpska, Bosnia og Hercegovina, beliggende ved elven med samme navn. Elven Žepa renner ut i Drina i en dal mellom fjellene Javor og Devetak.

Den muslimske enklaven Žepa var i likhet med Srebrenica og Goražde lovet beskyttelse som FN-erklært sikker sone under Bosnia-krigen i 1995. De første styrkene i UNPROFOR ankom i april 1993. På tross av dette invaderte serbiske styrker enklaven i juli 1995, men uten at FN reagerte med handling. Det var to uker etter at serberne hadde overfalt Srebrenica. Žepa hadde på dette tidspunkt en befolkning på ca. 17 000.

Det var general Radislav Krstic som 13. juli 1995 ga ordre om å angripe Žepa. Den polske demografen Ewa Tebeau vitnet som ekspert under rettssaken mot Radovan Karadzic og ga uttrykk for at det samlede tallet på drepte i Srebrenica og Žepavar 8 021, hvorav 116 var i Žepa. I dommen mot Zdravko Tolimir slo den internasjonale straffedomstolen fast at den serbiske hærens handlinger i de tre byene var folkemord (genocide).

Angrepet i 1995 var en gjentakelse av et tidligere, mislykket forsøk på det samme. Serberne hadde allerede i 1992 forsøkt å innta landsbyen, men falt i bakhold i et smalt juv og led store tap.

Referanser
----------

1. 1 2  «Zepa Marks Anniversary Alone». *iwpr.net* **(engelsk)**. Institute for War & Peace Reporting. Besøkt 4. august 2022.
2. ↑  «Demographics of Bosnian War Set Out». *iwpr.net* **(engelsk)**. Besøkt 4. august 2022. «"The total number of those killed after the takeover of Srebrenica and Zepa was 8,021," she said, adding that this figure reflected research from 2011. The death toll in Zepa was 116, and the rest died at Srebrenica.»
3. ↑  «Tolimir (IT-05-88/2) | International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia». *www.icty.org*. Besøkt 4. august 2022. «the ultimate victims of the genocidal enterprise against the Muslims, of Eastern Bosnia and Herzegovina»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Maffeo Pantaleoni** (født 2. juli 1857 i Frascati, død 29. oktober 1924 i Milano) var en italiensk økonom.

Liv
---

Han var sønn av legen Diomede Pantaleoni, som ble forvist fra Pavestaten fordi han hadde samarbeidet med det nyopprettede kongedømmet Italia. Derfor vokste han opp i Frankrike og Tyskland, før han begynte å studere rettsvitenskap i Roma. Her fattet han interesse for økonomi. I 1885 begynte han å undervise i økonomi ved handelshøyskolen i Venezia, og fra 1886 ved handelshøyskolen i Bari. I 1889 utga han verket *Principii di economia pura* («Den rene økonomiens prinsipper»), som ble rost av Léon Walras. På samme tid var han med på å stifte det økonomiske tidsskriftet *Giornale degli economisti*, hvor han fikk Vilfredo Pareto med som en av bidragsyterne. Tidsskriftet angrep statsminister Francesco Crispis politikk. Disse angrepene kostet Pantaleoni stillingen som lærer i Bari.

I 1895 vant han konkurransen om professoratet i politisk økonomi ved Universitetet i Napoli, men i 1897 ble han avsatt av undervisningsministeren fordi han hadde kritisert Crispi og kong Umberto I. Pareto skaffet ham en lærestilling ved Universitetet i Genève. I disse årene støttet han de folkelige protestbevegelsene i Italia og hjalp de italienske sosialistene som oppholdt seg i Sveits. I 1900 ble han valgt inn i deputertkammeret, hvor han sluttet seg til de radikale. Året etter ble han utnevnt til professor i Pavia, og alt samme år fikk han Italias mest ansette professorat i økonomi, ved Universitetet i Roma.

I årene før første verdenskrig sluttet Pantaleoni seg til den italienske nasjonalismen. Han agiterte for krigen mot Tyrkia og senere for at Italia skulle gå med i første verdenskrig på ententens side. Etter krigen tolket han Italias «vansirede seier» (*vittoria mutilata*) som resultatet av en jødisk sammensvergelse som ville beherske verden ved hjelp av bolsjevistisk propaganda og internasjonal finans. I disse angrepene på de italienske sosialistene fant han en alliert i Giovanni Preziosi.

Han var finansminister i Gabriele D'Annunzios Fiume-regjering, og forsvarte senere den fascistiske regjeringen etter mordet på Giacomo Matteotti i 1924. I 1923 utnevnte kong Vittorio Emanuele III ham til senator. Gjennom sin tidligere elev, finansminister Alberto de' Stefani, forsøkte han å påvirke Mussolinis regjering i retning av en liberalistisk økonomisk politikk.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 46468[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id pantaleoni-maffeo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   storia.camera.it, besøkt 8. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Antonio Bianco: «PANTALEONI, Maffeo», i *Dizionario Biografico degli Italiani*, bind 81 (2014)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Johannes Andreas Barstad** (født 7. april 1857 i Volda, død 7. januar 1931 i Volda) var en norsk prest og salmedikter. Etter teologisk utdannelse i 1883 og etter en periode som lærer i Stavanger fra 1883 til 1886 kom han tilbake til hjemstedet og var prest og prost der i over 30 år. Hans tid som prest falt sammen med store vekkelsesperioder på Sunnmøre i 1880-årene. Inspirert av dette startet han det første kristelige blad på nynorsk, Stille Stunder, i 1889. Dette bladet har blitt et symbol for det som er kalt «kristningen av landsmålet», og bladet kommer fremdeles ut. I bladet publiserte han mange av sine egne tekster, siden samlet han dem i to diktsamlinger. I 1918 flyttet han til Voss og ble sokneprest der, men da han ble pensjonist, flyttet han tilbake til Volda, hvor han bodde til han døde. 

Barstad var medlem av nemnda som skulle gjennomgå stiftsprost Gustav Jensen forslag til Landstads reviderte salmebok. Han er representert med flere salmer i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*:

Bibliografi
-----------

* *Kvæde* 1904 Diktsamling
* *Kristeleg aarbok* 1910
* *Klokkeljod* 1914 Diktsamling
* *Evangeliet etter Markus. Praktisk tolka for skule og heim* 1914
* *Kristelege barnesogor* 1913-14 Tre samlinger
* *Kristeleg kalender* 1923
* *Blakken og eg* Barnebok 1927

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 8. januar 1931[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Stig Wernø Holter: *Kom, tilbe med fryd* 1991, side 281. ISBN 82-560-0774-5
* Ivar Holsvik: *Salmediktere i våre salmebøker* 1950 side 153-155

Eksterne lenker
---------------

* Johannes Barstad hos aasentunet.no med preken og flere dikt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
Krydderøyene utenfor Tanzanias kyst, med Mafia Island i syd.
**Mafiaøya** (engelsk: **Mafia Island**, swahili: **Kisiwa cha Mafia**) er en øy som tilhører Tanzania og ligger i Det indiske hav, like utenfor Tanzanias sentrale kyst, og tilhører regionen Pwani. Den er en del av de tanzanianske Krydderøyene og har en antatt folkemengde på 46 437 på et areal på vel 567 03 km² (2009), noe som også inkluderer noen mindre øyer rundt kysten

Befolkningen er i hovedsak beskjeftiget med jordbruk, fiske og turisme, og det eneste bymessig sted er distriktets administrative sete Kilindoni med 9 463 innbyggere i folketellingen av 2002.

Historie
--------

En dhow
Mafiaøyas historie går tilbake til 700-tallet. Øya spilte en gang en betydelig rolle i den gamle handelen mellom folk i Det fjerne østen og Øst-Afrika. Den var et fast anløpsted for de arabiske handelsmennene med sine dhowskuter, og på den lille øya Chole Mjini i Chole Bay var det en gang en liten bebyggelse som var en av de viktigste handelsplasser som kontrollerte handelen fra sølvgruvene i Zimbabwe.

Midt på 1820-tallet ble byen Kua på Juani Island angrepet av Sakalava-kannibaler fra Madagaskar som kom i 80 kanoer, de spiste mange av den lokale befolkningen og tok resten som slaver.

Etter en avtale i 1890 fikk Tyskland kontroll over Mafia og reiste bygninger som fremdeles er synlig på Chole. Tyskland betalte sultanen av Oman, Sayyid Ali bin Said al-Said fire millioner tyske gullmark for øya, såvel som deler av kysten (nåværende Tanzania). I januar 1915 ble Mafia tatt av britiske tropper som base for luft- og sjøangrep på krysseren «Königsberg».

Navnet «Mafia» stammer, enten fra arabisk *morfiyeh* som betyr *gruppe* eller *arkipel*, eller fra swahili *mahali pa afya*, som kan oversettes med «et helsebringende bosted».

I 1995 fikk Mafia finansiell bistand fra WWF for å skape et marint natursenter i stedet for å gjøre øya til et turistmål.

Administrativ inndeling
-----------------------

Distriktet er inndelt i sju *shehia*:

* Baleni
* Jibondo
* Kanga
* Kiegeani
* Kilindoni
* Kirongwe
* Mibulani

Disse er i sin tur inndelt i mindre by- eller landområder.

Eksterne lenker
---------------

* Mafiaøya, Tanzania (detaljkart)
* Websidenfor Mafia
* Folketelling 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Det gule palé i Amaliegade Foto: Ib Rasmussen 
**Det gule palé**, også kalt **Bargums palé** eller slavehandlerens paléer en bygning i Amaliegade 18 i København. 

Paléet ble bygget i årene 1759–64 og var tegnet av arkitekt Nicolas-Henri Jardin for storkjøpmannen Frederik Bargum. Bygningen anses som den første neoklassisistiske bygningen i København.

I 1810 overtok Frederik VI paléet, som heretter skulle tjene som gjestebolig for kongefamiliens slektninger. I 1837 flyttet prins Christian (den senere Christian IX) inn i paléet, hvor han bodde med familien inntil 1865 da de fikk residens på Amalienborg slott. Prins Valdemar var den siste kongelige som hadde Det gule palé som bolig. Han bodde der inntil sin død i 1939.

Paléet eies i dag av staten og inneholder Hofmarskallatet. Bygningen er fredet.

Referanser
----------

1. ↑  "Gule Palæ, Det" – Københavns historie Arkivert 10. oktober 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Amaliegade 18, Det Gule Palæ Slots og Ejendomsstyrlsen Arkivert 14. mai 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  Slots- og Ejendomsstyrelsen Arkivert 14. mai 2011 hos Wayback Machine.
4. ↑  The Yellow Palace – And the Glückborg Dynasty Arkivert 27. juni 2009 hos Wayback Machine.
5. ↑  Det Gule Palæ 
fra Kulturstyrelsen / Fredede & Bevaringsværdige Bygninger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Jaguar C-type** (1951–53) er en sportsbil fra engelske Jaguar Cars for løpskjøring. Den het egentlig **XK120-C** etter sin forgjenger, Jaguar XK120, og ble bygget i 53 eksemplarer. Karosseriet var det første tegnet av aeronautikeren Malcolm Sayer (1916–70) som startet å jobbe for Jaguar i 1951. Det er laget i aluminium og mangler tepper og dørhåndtak. Bilen vant 24-timersløpet på Le Mans i 1951 med Peter Walker og Peter Whitehead bak rattet og i 1953 med Duncan Hamilton og Tony Rolt. Den ble ikke solgt i Norge, der det kun finnes en etterligning.

* 
* 
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Jaguar C-Type*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  *1951→1952 JAGUAR XK120C C-TYPE* fra supercars.net den 1. mars 2016.
2. ↑  *Jaguar C-Type Replica Arkivert 1. juli 2016 hos Wayback Machine.* fra sportsvogn.no den 31. mai 2006.
**Johannes Andreas Henschien** (født 28. november 1836 i Fjære i Aust-Agder, død 28. august 1895) var en norsk skipsreder og konservativ politiker.

Han var sønn av fogd og stortingsmann Jørgen Henschien, og dro tidlig til sjøs og ble skipsfører i 1858. Deretter slo han seg ned i Moland, hvor han anla et skipsverft.

Han var medlem av Moland herredsstyre i en årrekke, herunder 12 år som ordfører. Han var også sparebankdirektør, forlikskommissær og valgmann. Henschien var innvalgt på Stortinget fra Nedenes amt 1892–1897, i sin første periode for Moderate Venstre, deretter for Centrum. Disse konservative utbrytergruppene fra Venstre skulle omkring 1900 gå inn i partiet Høyre. Henschien var medlem av Stortingets næringskomité, og ble valgt til sekretær i komiteen og medlem av Lagtinget i 1895, men døde senere samme år.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 367[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet : 1814-1914*. 1. Kristiania. s. 367.
3. ↑  «Johannes Andreas Henschien». Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste. Besøkt 24. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johannes Andreas Henschien hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Russells paradoks** ble formulert av Bertrand Russell i 1901, og viser at den naive mengdelæren til Cantor og Frege inneholder selvmotsigelser. La *M* være mengden av alle mengder som ikke inneholder seg selv,

{\displaystyle M=\{A|A\notin A\}.}
Denne definisjonen fører til en motsigelse, når man prøver å avgjøre om *M* selv er et element i *M*: Antar man at *M* ikke er et element i *M*, altså at *M* ikke inneholder seg selv, så oppfyller *M* egenskapen som medfører medlemskap i *M*, og er dermed et element i *M*. Og motsatt: Hvis man antar at *M* er et element i *M*, så fører medlemskapet til at *M* må ha egenskapen som definerer alle medlemmene, nemlig å ikke inneholde seg selv, og dermed er ikke *M* et element i *M*.

{\displaystyle M\in M\Rightarrow M\notin M}
{\displaystyle M\notin M\Rightarrow M\in M}
Det finnes mange formuleringer av Russells paradoks. En kjent versjon er barbereren som barberer alle som ikke barberer seg selv. Barberer barbereren seg selv?

At det var mulig å formulere et paradoks i den naive mengdelæren, gjorde at man så det nødvendig å bygge opp mengdelæren på en annen måte. I aksiomatisk mengdelære kan ikke «mengden av alle mengder som ikke inneholder seg selv» være en mengde, og paradokset blir dermed unngått.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** MathWorld
 |
**Johan Fredrik Bjelke** (født 30. januar 1916, død 9. januar 1994) var en norsk filosof og professor ved Universitetet i Oslo.

Bjelke var sønn av direktør Oskar Bjelke (1865–1940). Han ble student i 1934 og *cand. theol.* fra Universitetet i Oslo i 1939. Han studerte også i Tübingen, Bonn og München. I 1962 tok han doktorgraden i filosofi med avhandlingen *Zur Begründung der Werterkenntnis* («Til begrunnelse av verdierkjennelsen»). Samme år ble han universitetslektor ved Universitetet i Oslo, og underviste i mange år til *examen philosophicum*. Han ble professor i 1980.

Bjelke var redaktør for *Norsk Filosofisk Tidsskrift* fra 1967 til 1969.

Johan Fredrik Bjelke var medlem i Nasjonal samling- NS siden 1933 hvor han deltok aktivt i valgkampen for partiet. I 1937 avla Bjelke troskapsløfte til fører Vidkun Quisling med lovnad om å adlyde ham. Bjelke var medlem i Nasjonal samling – NS studentgruppe ved universitetet i Oslo og en periode formann der da Vidkun Quisling var fører i Norge. Bjelke publiserte flere artikler i Nazistiske blader under krigen. I NS månedsmagasin publiserte han artiklene «Ideenes objektive gehalt», «Positivisme og sosialisme», «Demokratisk vandalisme og sosialistisk tradisjon». I det nazistiske bladet Hugin publiserte han «Krigens problem» og «Bolsjeveismen - og dens prester?». Kilde: Landssviksak i Arkivverket.

Bibliografi
-----------

* *Zur Begründung der Werterkenntnis*. Oslo: Universitetsforlaget, 1962.
* *Intuisjon og natur*. Oslo: Universitetsforlaget, 1971.
* *Den europeiske filosofi fra Thomas Aquinas til Henri Bergson*. Oslo: Universitetsforlaget, 1975.
* *Filosofi – problemer eller ett Problem*. Oslo: Dreyer, 1979.

### Sekundærlitteratur

* «Bjelke, Johan Fredrik» i *Prester i den Norske kirke og andre teologiske kandidater*. Oslo: Land og kirke, 1974.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Johan Fredrik Bjelke i BIBSYS
* (no) Johan Fredrik Bjelke i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Chung Chi College** 崇基學院 er et av de tre konstituerende lærestedene som gikk sammen om å danne The Chinese University of Hong Kong (CUHK) i 1963. Det ble grunnlagt i 1951 av representanter for de protestantiske kirker i Hongkong, og ble registrert formelt ved *Chung Chi College Incorporation Ordinance* i 1955.

CUHK består nå av fire kollegier (de andre er New Asia College, The United College og Shaw College), og Chung Chi er det eneste med religiøs bakgrunn.

Tidlig i 1950-årene ble de kristne universiteter på det kinesiske fastland stengt av kommunistene som var kommet til makten og hadde proklamert Folkerepublikken Kina. Mange av studentene fant veien til Hongkong og ønsket å fortsette sin utdannelse der. Men det ble vanskelig ettersom det da bare var ett universitet i kronkolonien, The University of Hong Kong. 

Chung Chi College ble da grunnlagt for å ivareta behovet. Etter å ha flyttet litt rundt havnet det i 1956 på sin nåværende *campus* i Ma Liu Shui.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Svenskt Diplomatarium** er både en samling dokumenter fra middelalderen i Sverige og en trykt utgave av denne. Samlingen er også tilgjengelig på Internett. Det er både originaldokumenter og avskrifter i samlingen, de fleste dokumentene oppbevares i det svenske Riksarkivet, mens andre finnes i Uppsala universitetsbibliotek eller i utenlandske samlinger. Arbeidet med samlingen begynte i 1820, og til nå er rundt 40 000 dokumenter tilgjengelig.

Språket i dokumentene er oftest på latin eller gammelsvensk, men iblant forekommer også lavtysk fra middelalderen. Dokumentene gjennomgåes og oversettes av eksperter så informasjonen kan gjøres tilgjengelig for et videre publikum. Svenskt Diplomatarium er den viktigste kildesamling for kunnskap om middelalderen i Sverige. Tilsvarende samlinger finnes i flere europeiske land, blant annet i Norge med Diplomatarium Norvegicum.

Eksterne lenker
---------------

* Statens arkiv om Svenskt Diplomatarium (svensk)
* Sigrid Magnusdotters testament fra 20. februar 1370, eksempel på dokument (svensk)[*død lenke*]
**Svenskt visarkiv** er et senter for innsamling, forskning og dokumentasjon av svensk sang- og visetradisjon. Samlingen ble på initiativ av visedikteren og radiomannen Ulf Peder Olrog opprettet som en privat stiftelse i 1951.

Det norsk søsterarkivet Norsk visearkiv ble sist på 1970-tallet opprettet etter mønster av det svenske.

Organisering og mål for virksomheten
------------------------------------

Sammen med institusjonene «Statens musikbibliotek» og «Musikmuseet», har Svenskt visarkiv siden 1999 vært en del av fellesorganisasjonen «Statens musiksamlingar». Samtlige organisasjoner har som felles oppgave hver på sin måte å samle, dokumentere, arkivere, bevare, beskrive, formidle og levendegjøre den musikalske kulturarven.

Svnskt visarkiv ligger i glasshuset i Torsgatan 19 ved Eriksplan i Stockholm. Samlingen består p.t. av eldre folkeviser, arbeidssanger, litterære sanger, gamle slagere og revyviser, samt nyere tids viser på plater, CD-er, film , i bøker, skillingstrykk og manuskripter. Dessuten har institusjonen et godt bibliotek over utvalgt forskningslitteratur innenfor de aktuelle emneområdene.

Et overordnet mål for virksomheten er på lengre sikt å fremme den allmenne gleden og interessen ved musikk, musikkutøvelse, musikkvitenskap, og å øke det kulturelle kunnskapsforrådet på området.

Publikasjoner
-------------

* Meddelande från Svenskt visarkiv.
* En egen skriftserie.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Svenskt visarkiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Statens musikbibliotek
* Musikmuseet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenske Litteraturbanken **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Svenske reduksjoner** eller reduksjoner er en betegnelse brukt i Sverige for å vise til staten, ved kongemaktens inndragning av eiendom, som tidligere hadde blitt utdelt til adelen som belønning for ulike tjenester.

Begrepet reduksjoner synes først å ha blitt anvendt på 1600-tallet, tidligere tiders inndragninger ble omtalt med andre uttrykk som «räfst», «vederkännande av gods» eller «revocation». 

Det rettsgrunnlag som ble anvendt ved slik inndragelse var forskjellige. Eiendom kunne inndras dersom overdragelsen kunne knyttes til noe rettsstridig. Det var også tilfelle av at «förbjudna orter», dvs områder hvor kronens gods ikke kunne avhendes allikevel hadde blitt overdratt og da ved senere anledning ble tatt tilbake. Eiendommer kunne også inndras dersom de ved innehaverens manglende oppfølging hadde forfalt. 

Ved de store inndragelsene på 1600-tallet kom til slutt også krav om at alt av krongods som hadde blitt utskilt kunne taes tilbake. Det ble anført som støtte for det at: «konung inte ägde förminska rikets ingälder för sin efterträdare, utan att denne i så fall egde återkalla det avsöndrade».

De første kjente reduksjoner skjedde under Birger Magnussons formynderskap i perioden 1290-1302. De siste større reduksjoner skjedde under kong Karl XI i 1655.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Lagget melkebøtte i furu datert 1862 fra Ørsta i Møre og Romsdal. Bøtta har innskrift *L.L.S. STEINNES 1862.* Diameter 24 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum NFL.00571.
Melkebøtte av jernblikk fra omkring 1920 brukt i Sogndal i Sogn og Fjordane. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum NFL.26756.
**Melkebøtte** er et kar til å melke i eller til å bære inn melken etter melkingen. De har form som en sylinder eller avkortet kjegle og skiller seg fra andre kar til melk ved at de har tverrhank og åpen munning. Melkebøtter kan være laget av tre eller metall. Volumet kan variere fra ca. 2 til 25 liter. De minste bøttene ble bare brukt til å melke i og de største til å bære melken inn i.

Før det ble vanlig å melke i bøtter av metall brukte de i det gamle seterstellet gjerne laggede bøtter av tre til melking på Vestlandet, i Telemark og andre deler av Østlandet som grenser mot Vestlandet og i Nord-Norge. I Trøndelag brukte man da helst melkestaver til å melke i. Fra Valdres fortelles det at de da på de fleste gårdene hadde to melkebøtter eller melkespann. Det ene som var litt mindre og lavere ble brukt til melking av geitene og ble kalt *geitespannet*.

Laggede melkebøtter med tverrhank kunne noen steder kalles ringe eller ryngje. I noen bygder var det skikk å sette inn en liten klar bit av kvarts i bunnen av disse bøttene. Folk trodde slike var smidd av dvergene og kalte dem for dvergstein. Den skulle beskytte mot onde makter.

Utover på 1900-tallet ble de laggede trebøttene avløst av melkebøtter i metall som var lettere i vekt og lettere å holde tette, og på 1950-tallet kom bøtter av rustfritt stål som var lette å holde rene.

Melkebøtter må ikke forveksles med **melkespann**, som er en beholder som melkeproduktene ble oppbevart, transportert og solgt i *etter* melking og foredling.

Referanser
----------

1. ↑  Reinton(1969) s. 78.
2. ↑  Gudheim (2013) s. 136-137.
3. ↑  Visted og Stigum (1952) Bd. 2 s.269.

Litteratur
----------

* Gudheim, Helge (2013): *Kinning, bresting og ysting i Valdres sett i norsk og internasjonal sammenheng*. Ulnes. ISBN 978-82-999264-0-9
* Reinton, Lars (1969): *Til seters. Norsk seterbruk og seterstell.* Oslo.
* Visted, Kristofer og Stigum, Hilmar: *Vår gamle bondekultur.* Oslo.
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se melkebøtter i DigitaltMuseum.
**Karesuando** (finsk: *Kaaresuvanto*, meänkieli: *Kaaresuanto*, nordsamisk: *Gárasavvon*) er et tettsted i Kiruna kommune i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Det er Sveriges nordligste tettsted, kirkeby og sogn. I 2010 hadde tettstedet 303 innbyggere.

Byen fikk sin første faste bebyggelse i 1670, da Måns Mårtensson Karesuando, også kalt *Hyvä Maunu Martinpoika*, kjøpte samen Henrik Nilsson Nikkas' jord, fiskevann, utmark og beitemarker. Den første kirken på stedet ble bygd 1816.

Sognepresten, vekkelsespredikanten og botanikeren Lars Levi Læstadius virket i Karesuando fra 1826 til 1849, der han startet den vekkelsen som er kjent som læstadiansmen, oppkalt etter ham. Fra 1828 var han bosatt i Laestadiuspörtet i Karesuando.

Det svenskspråklige navnet Karesuando kan også sikte til tettbebyggelsen i Kaaresuvanto på finsk side av elven, selv om den primært bruker den finske eller samiske navneformen om seg selv. De regnes normalt som to ulike tettsteder, da samme tettsted eller by ikke kan ligge i to ulike land. I Finland har enkelte imidlertid fortsatt den oppfatningen at det er ett tettsted, siden bebyggelsen på begge sider av elven tradisjonelt var finskspråklig, og de begge har navnet Kaaresuvanto på finsk. Ved grunnskolene heller man imidlertid på den finske siden til sør-finske dialekter, mens man på den svenske siden lærer svensk.

E45 passerer begge byer. Finske Kaaresuvanto passeres av E8. Karesuando er det nordlige endepunktet for den svenske Riksväg 99. Broen over elven ble åpnet i 1980.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 23. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Karesuando – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kiruna kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Jukkasjärvi **·** Karesuando **·** Kiruna **·** Kuttainen **·** Svappavaara **·** Vittangi **·** Övre Soppero |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Juchetårnet** (eller rettere **Jucheidétårnet**) er et monument på østbredden av Taedongelva i Pyongyang i Nord-Korea, oppført i anledning av Kim Il-sungs 70-årsdag i 1982.

Tårnet skal minne den nordkoreanske befolkningen om Kims politiske mål og idé; *Juche* (sjølberging). På motsatt side av Taedongelva ligger Kim Il-sung-plassen og Folkets store studiehall

Det hevdes at tårnet er designet av Kim Jong-il. Den 170 meter høye strukturen består av et 150 meter firekantet og høyt spir, som består av 22 550 byggesteiner i granitt, en for hver dag Kim har levd (365\*70, skuddårsdag ikke inkludert), med et ytre av hvit stein, delt i 70 belter rundt spiret, ett for hvert av Kims år. På toppen står en 20 meter høy og 45 tonn tung metallflamme, som kan lyses opp om kvelden med noe som ser ut som en levende flamme.

Under fakkelen er det en 360 graders utkikksplattform. Det går en direkteheis fra bunn av monumentet til utkikksplattformen, som trolig kan tilby en av de beste måtene å observere Pyongyang på. En antar at monumentet har hatt Washingtonmonumentet som modell, ettersom Juchetårnet er en knapp meter høyere.

I tilknytning til tårnet står en 30 meter høy statue av tre figurer, en som holder en hammer, en holder en sigd og en holder en pennespiss, som representerer arbeideren, bonden og den intellektuelle; Nord-Koreas tre offisielle klasser.

Det finnes seks mindre grupper med statuer, hver 10 meter høy, som symboliserer andre sider ved Kim´s ideologi. I tårnets sokkel finnes en vegg med 82 vennskapsplaketter, trolig fra utenlandske supportere og studiegrupper av Juche-ideen.

Dessuten er det paviljonger og fontener i tilknytning til anlegget. Tårnet er oppkalt etter Kim Il-sungs politiske ide om sjølberging – *Juche* – som er en blanding av autarki, selvstendighet, isolasjonisme, koreansk tradisjon og Marxismen-leninismen.

Monumentet er et av de prioriterte stedene i byen. Det har alltid vann i fontenen og lys i fakkelen selv om byen forøvrig skulle være vann- og strømløs.

Galleri
-------

* JuchetårnetJuchetårnet
* Øvelser til flammemarsjen i oktober med Juchetårnet i bakgrunnen (August 2005)Øvelser til flammemarsjen i oktober med Juchetårnet i bakgrunnen (August 2005)
* Utsikt fra tårnetUtsikt fra tårnet
* Statue ved tårnets fotStatue ved tårnets fot
* Tårnet sett fra TaedongelvaTårnet sett fra Taedongelva
* Juchetårnet og omgivelserJuchetårnet og omgivelser
* Utsikt fra tårnetUtsikt fra tårnet

Referanser
----------

1. ↑  McCormack, Gavan, *Target North Korea: Pushing North Korea to the Brink of Nuclear Catastrophe*, p. 59. Nation Books, 2004, ISBN 1560255579.

Eksterne lenker
---------------

* Orientalarchitecture.com
* Google Maps satellite photo

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SkyscraperCenter
 |
**Karen Tanche Anker Stenersen** (født 9. august 1826 på Trysil prestegård i Trysil, død 14. januar 1906 i Kristiania) var en norsk forfatter og oversetter.

Liv og virke
------------

Karen Stenersen begynte først i moden alder å utgi bøker. Hennes første utgivelse var boken *Minder fra Hjemmet* som utkom i 1888. Her skildrer hun livet på en prestegård, noe som gjenspeiles i tittelen til den reviderte og utvidede utgaven av boken, *En gammeldags Prestegaard* som ble utgitt i 1889. Handlingen er hentet fra dagliglivet og gårdsdriften på prestegården i Ål i Hallingdal i 1830–40-årene.

I 1893 utga hun barneboken *Fra Sætervold til Hav – Fortællinger for store og mindre Børn*. Boken var illustrert av Gudmund Stenersen. Stenersen oversatte bøker til norsk fra svensk og tysk.

Karen Stenersen ble bisatt fra kapellet på Vår Frelsers gravlund 19. januar 1906.

Familie
-------

Karen Stenersen var datter av sogneprest Gabriel Hofgaard Stenersen (1798–1850) og Anna Birgitte Irgens (1800–1874). Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1888: *Minder fra Hjemmet*, Trondheim
* 1889: *En gammeldags Prestegaard* (revidert og utvidet utgave av *Minder fra Hjemmet*), Cammermeyer, Kristiania
* 1893: *Fra Sætervold til Hav – Fortællinger for store og mindre Børn*, Malling, Kristiania

Referanser
----------

1. 1 2   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 23. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aasen, Elisabeth (1986). *Kvinners spor i skrift*. Oslo: Samlaget. s. 97. ISBN 8252128432.
3. ↑  *Morgenbladet 1906.01.17*. Norge, Oslo. 1906. s. 4.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 206. ISBN 8257900109.
* Gunnersen, G.F. (1924). *Slegten Stenersen fra Vaalen i Gausdal samt andre slegtgrene fra Vaalen*. I kommission hos Cammermeyers boghandel. s. 66.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LIBRIS
 |
**Karen Dorothea «Kaja» Tollefsen** (født 4. november 1859 i Bergen, død 25. november 1894 i Bergen) var en norsk skuespillerinne og suffløse.

Karen Tollefsen var datter av Jacobine Gjertine Nygaard og maskinist Hans Tollefsen fra Jølster. Hun var søster av skuespillerne Jacobine Tollefsen og Didi Heiberg. Hun var svigerinne av forfatter, teatersjef og dramatiker Gunnar Heiberg (1857–1929).

Karen Tollefsen debuterte 15. mars 1882 ved Den nationale Scene i fødebyen Bergen, i rollen som *Loyse* i skuespillet *Gringoire*. Debuten sikret henne ikke noe varig engasjement, men senere ble hun ansatt samme sted, hvor hun inntil sin tidlige død både var skuespiller og suffløse.

Hun døde av lungetuberkulose på Bergen sykehus, og ble bisatt derfra.

Roller i utvalg
---------------

* *Loyse* i *Gringoire* av Théodore de Banville (Den nationale Scene, 1882)

Referanser
----------

1. ↑  SAB, Johanneskirken Sokneprestembete, H/Hab: Klokkerbok nr. D 1, 1885-1915, s. 72

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 172. ISBN 8200056228.
**VL Pyry** (norsk:Snøstorm) var et finsk lav-vinget, to-seters jagerfly, bygget av den statlige flyfabrikken (Valtion lentokonetehdas) for bruk av Finlands flyvåpen. Pyry var i bruk fra 1939 til 1962. Flyet var bygget av spanter, duk og duraluminium.  og utstyrt med en Wright stjernemotor på 450 h/k.

Historie
--------

Det finske flyvåpen bestilte en prototype i 1937. Den ble kalt **VL Pyry I** og bar kjennetegnet PY-1.

Første flyvning 29. mars 1938. Det finske flyvåpen bestilte 40 fly i mai. Byggingen av samtlige fly var klare våren 1941. Produksjonsserien fikk betegnelsen **VL Pyry II** og identifiseres som PY-2 - PY-41.

Flyet i bruk
------------

De første flyene ble tildelt flyvåpnts skole i Kauhava i 1941. Om lag 700 piloter ble utdannet på dette flyet som i løpet av en 20-års periode akkumulerte ovel 56 000 flytimer. flyene ble tatt! ut av tjeneste 7. september 1962.

Brukere
-------

* Finlands flyvåpen

Spesifikasjoner (Pyry II)
-------------------------

VL Pyry

| Tekniske data  |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 7,55 m |
| Vingespenn | 9,80 m |
| Høyde | 2,50 m |
| Vingeareal | 12,70 m² |
| Vekt (uten last) | 1 210 kg |
| Vekt (maksimalt) | 1 450 kg |
| Motor | 1 × Wright R-975-E3 Whirlwind (1 × 309 kW) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 330 km/t |
| Marsjfart | 290 km/h |
| Rekkevidde | 750 km |
| Marsjhøyde | 5 800 m |
| Klatrefart | 1 000 m/2,5 min 2 000 m/5,1 min 4 000 m/12,7 min |
| Bevæpning |  |
| Maskingevær | 1 × KSP, 7,7 mm |
|

Referanser
----------

1. ↑  NĚMEČEK, Václav. VL Pyry II. Letectví a kosmonautika. desember 1977, kull LIII. tall 26, s. 1032.

Eksterne lenker
---------------

* (en) VL Pyry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Hjerkinn fjellstue** er ei fjellstue som ligger på Dovre, der den gamle ferdselsveien over Dovrefjell møter den øverste delen av Folldal.

Historie
--------

Hjerkinn fjellstue var den første av fjellstuene på Dovrefjell, som ifølge tradisjonen ble etablert av kong Øystein Magnusson (1103–1123) for å gi pilegrimsfarerne husly over fjellet. Datidens ferdselsvei gikk litt øst for det som i dag er kjent som "Kongeveien", det vil si gjennom Kvitdalen, bak Knutshø og fulgte så fjellene frem til Riise på Oppdal.

I desember 1718 ble alle fjellstuene over Dovre satt i brann av norske soldater, slik at ikke de svenske troppene til general Armfeldt kunne ta seg over fjellet på vei sørover etter tilbaketrekkingen fra felttoget i Trøndelag. 

Fjellstuene på Dovre ble gjenreist, og Hjerkinn fikk en liten tømmerstue, "Karstua", av Kong Fredrik i 1719. Bygningen med "Gamlekjøkkenet" ble satt opp i 1728; det første store huset oppført etter brannen. 

På 1800-tallet økte aktiviteten på Hjerkinn, og de begynte å ta imot faste gjester for lengre opphold i tillegg til den tradisjonelle fjellstuevirksomheten. 

18. juli 1990 brant hovedhusene på Hjerkinn igjen, men ingen omkom eller ble skadet.

Fjellstua i dag
---------------

Den nye fjellstua ble tegnet av arkitekt Askeland, og sto ferdig 10. januar 1992.

Hjerkinn drives både som gård og fjellstue, og er Norges eldste familiebedrift med uavbrutt drift. Dagens eier Anne M. Hjerkind Ekre, som driver fjellstuen sammen med sine barn Anne Stine og Martin, er direkte etterkommer av slekten som har vært på Hjerkinn siden 1600-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* Hjerkinn Fjellstue og Fjellridning

| * v
* d
* r
Dovrefjell |
| --- |
| Dovre kommune **·** Dombås **·** Drivstua Fjeldstue **·** Drivstua stasjon **·** Fokstua **·** Hjerkinn **·** Hjerkinn fjellstue **·** Hjerkinn skytefelt **·** Hjerkinn stasjon **·** Kongsvold Fjeldstue **·** Kongsvoll stasjon **·** Kongsvoll fjellhage **·** Viewpoint Snøhetta **·** Dovre nasjonalpark **·** Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark **·** Rondane nasjonalpark **·** Fokstumyra naturreservat **·** Fokstugu landskapsvernområde **·** Veslehjerkinntjønnin naturreservat  **·** Hjerkinn/Kongsvoll/Drivdalen landskapsvernområde **·** Vesle Hjerkinn landskapsvernområde **·** Snøhetta **·** Rondslottet **·** Vårstigen **·** Pilegrimsleia over Dovrefjell **·** Eysteinkyrkja **·** Moskusfe  **·** Enige og tro inntil Dovre faller  **·** Dovrebanen **·** Dovregubben  **·** Dovregubben  *(lokomotiv)*  |
**Teigpløying** er en pløyeteknikk som har vært i bruk i leirjordsområdene rundt Oslofjorden så lenge det ble brukt hest til pløying. Plogen velter jorda til side. Teigpløying består i at flere velter slås sammen til en lav forhøyning (hopeslaget) med en grunn grøft (føra) ved siden av. Neste sommer kjøres plogen midt over hopeslaget slik at det dannes ei ny før der hopeslaget var året før. Spor etter teigpløying er registrert på en rekke steder rundt Oslofjorden. Også i Sverige er det registrert omfattende arealer med teigpløying. I hellende terreng avsluttes teigpløying med ei åkerrein. Teigpløying er vanligvis knyttet til en driftsform med intensivt brukte åkrer som gjødsles regelmessig med husdyrgjødsel. Det kan være ulike former for vekstskifter (bygg, havre, erter) og ulike former for trede .

Referanser
----------

1. ↑  Jacobsen, Harald og Jørn-R. Follum 1997: Kulturminner og skogbruk. Skogbrukets kursinstitutt, Biri
2. ↑  Gren, Leif 1991: Fossil åkermark. Fornlämningar i Sverige bnd. 1. Riksantikvarieämbetet, Stockholm
3. ↑  Holm, Ingunn 1995: Trekk av Vardals agrare historie. Varia 31. Universitetets Oldsaksamling, Oslo
Kargilik (rosa) i Kashgar (gult)
**Kargilik** eller **Yecheng** (kinesisk: 叶城县; pinyin: *Yèchéng Xiàn*; uigursk: قاغىلىق ناھىيىسى / *Kağilik Nahiyisi*) er et fylke i prefekturet Kashgar i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 383 664 i 1999.

Fylkets hovedsete er den gamle byen Yecheng (eller Kargilik).

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Kargilik (喀格勒克镇); Qarbag (恰尔巴格镇); Uxxakbax (乌夏克巴什镇);

**Kommuner:**

* Lok (洛克乡); Bexerik (伯西热克乡); Tetir (铁提乡); Qasameqit (恰萨美其特乡); Togiqi (吐古其乡); Janggiliaski (江格勒斯乡); Jayterak (加依提勒克乡); Barin (巴仁乡); Gojaerik (乌吉热克乡); Xahap (夏合甫乡); Yilkiqi (依力克其乡); Yitimlikum (依提木孔乡); Zunglang (宗朗乡); Kokyar (柯克亚乡); Xihxu (西合休乡); Qipan (棋盘乡); Saybak (萨依巴格乡).

Dessuten ni statsgårder, statsskoger, statsbeitemarker og oppdrettsstasjoner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 219 fører fra Kargilik til Lhazê i den autonome region Tibet.

Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider
Skipet «Hercules» (MHV 812) fra Marinehjemmeværnet
Menig Suthan Kulasingam, en sanitetssoldat i Hærhjemmeværnet, under en øvelse i 2012
Politihjemmeværnet
Politihjemmeværnets refleksvest
**Hjemmeværnet** er en forsvarsgren av Danmarks militærvesen.

Historie
--------

Etter fredsslutningen i 1945 ble det i Danmark opprettet en rekke hjemmevernsforeninger, noen steder kalt det sorte hjemmevern og andre det blå hjemmevern alt etter uniformenes farve. Forklaringen på navnene er at det blå hjemmevern bar blå kjeledresser, og det sorte hjemmevern fikk utlevert uniformer i forskjellige farver, hvoretter alle ble farvet sorte for å skape et ensartet preg.

Opprettelsen av disse foreningene ble begrunnet med at det var mange motstandsfolk som ikke ville avlevere våpnene fra krigens tid. Politikeren Frode Jakobsen, som også var medlem av Frihedsrådet, var en av fortalerne for et hjemmevern.

Den danske regjeringen opprettet i 1949 det hjemmevernet som eksisterer i dag, blant annet for å få kontroll over de mange våpen som var i hjemmevernsforeningene.

Under den kalde krigen fungerte hjemmevernet som støtte for det øvrige forsvar.

Den viktigste oppgaven var og er stadig overvåkningen av Danmarks territorium. Meldinger fra Hjemmeværnet er utrolig viktige for det øvrige forsvar.
Bevoktning av militære og samfunnsviktige installasjoner er også en viktig del av Hjemmeværnets virke.
Av andre oppgaver kan nevnes bakhold og sabotasje mot fiendens avdelinger og installasjoner, sjøredning, veivisning og forskjellige sikringsoppgaver.

Etter den kalde krigens avslutning med Berlinmurens fall er hjemmevernets fremtidige rolle omdiskutert.

Forsvarsgrenen er som følge av forsvarsforliket som løper 2005–2009 i gang med store endringer i organisasjonen med henblikk på å kunne yte en bedre og mere målrettet innsats i det sivile samfunn ved katastrofer, terrorisme eller naturkatastrofer.

Organisasjon
------------

Hjemmeværnet er delt opp følgende grener:

* Hærhjemmeværnet
	+ Politihjemmeværnet
* Flyverhjemmeværnet
* Marinehjemmeværnet
* Virksomhedshjemmeværnet
	+ Jernbanehjemmeværnet
	+ Telehjemmeværnet
	+ Posthjemmeværnet
	+ Energihjemmeværnet

Der er cirka 57 000 medlemmer av Hjemmeværnet. Disse frivillige representerer et bredt utsnitt av den danske befolkningen.

Hjemmeværnet er per 1. januar 2007 oppdelt i en aktiv og reservestyrke. Den aktive del består av cirka 40 prosent av den samlede styrke. For å være en del av den aktive styrke kreves det minimum 24 timers funksjonsrelatert tjeneste årlig. Oppdelingen er en konsekvens av forsvarsforliket 2005–2009.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeværnet

Portal: Danmark
**Filippo Pozzato** (født 10. september 1981 i Sandrigo, Veneto, er en italiensk, tidligere profesjonell syklist.

Pozzato ble proff 2000 og han er best på endagsritt. Hans største seire er HEW Cyclassics 2005 og Milano-Sanremo 2006. Italieneren vant Tirreno-Adriatico i 2003. 

Han la opp etter 2018-sesongen.

Seire
-----

2002
Duo Normand (m/Jevgenij Petrov)
Sammenlagt og etappe 11a, Vuelta a Cuba
GP Brissago
Prologen og 2. 3. og 5. etappe, Tour de Normandie
Tour du Lac Léman
4. og 7. etappe, Tour de Slovénie
Prologen, Ytong Bohemia Tour
1. og 5. etappe, Tour de l'Avenir
2003
Trofeo Laigueglia
Trofeo dell'Etna
Sammenlagt og 2. etappe, Tirreno–Adriatico
Trofeo Matteotti
2004
Tour du Finistère
3. etappe, Giro Della Liguria
Trofeo Laigueglia
7. etappe, Tour de France
2005
HEW Cyclassics
Giro del Lazio
2. etappe, Tyskland rundt
2006
Milano–Sanremo
3. etappe, Tour of Britain
2007
Tour du Haut-Var
Omloop Het Volk
5. etappe, Tour de France
Trofeo Matteotti
6. etappe, Polen rundt
GP Industria & Commercio di Prato
2008
Sammenlagt og 1. etappe, Giro della Provincia di Grosseto
2009
Coppa Placci
E3 Prijs Vlaanderen
1. etappe, Tredagers i De Panne
Italias flagg Italiensk mester i landeveisritt
Giro del Veneto
Memorial Cimurri – Gran Premio Bioera
2010
12. etappe, Giro d'Italia
2011
Gran Premio Bruno Beghelli
2012
GP Industria & Artigianato
2013
Trofeo Laigueglia
Coppa Ugo Agostoni
GP Ouest-France

Referanser
----------

1. ↑  «Pozzato legger opp». *Procycling.no*. 18. desember 2018. Besøkt 26. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Filippo Pozzato – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – CycleBase Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Filippo Pozzato – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Quinoa er et eksempel på mat som har blitt omtalt som Supermat
**Supermat** er et markedsføringsnavn på visse typer mat som er spesielt rik på blant annet vitaminer og mineraler. Kjente produkter som ofte kalles supermat er blåbær, brokkoli og spinat, men de senere årene har stadig mer eksotiske planter kommet til.

Supermat er ikke et vitenskapelig begrep, men betegnelsen har oppstått blant produsenter og promotører av kosttilskudd. Supermat har i løpet av 2000-tallet blitt en trend, spesielt blant kjendiser og i miljøer hvor man har tiltro til alternativ behandling. I Norge har supermat særlig blitt promotert av Trine Berge og Sara Chacko som sammen har utgitt boken *Supermat*,  og John Opsahl som også har gitt ut en bok med samme tittel.

> Begrepet "supermat" er i beste fall meningsløst og i verste fall skadelig.
> 
> 
> Catherine Collins, ernæringsfysiolog ved St George's Hospital i London
> 
> 

Det er ikke vitenskapelig grunnlag for å si at supermat utgjør en helsefordel i forhold til vanlig variert kosthold, og det er skepsis til trenden blant leger og ernæringseksperter. Noen typer supermat kan også være helseskadelig ved høyt inntak. En diett basert på supermat kan også være kostbar.

I EU er det i markedsføring ikke tillatt å bruke begrepet supermat om et produkt med mindre det kan følges av en spesifikk autorisert helsepåstand.

Supermat var tema for første episode av andre sesong av NRK-programmet Folkeopplysningen.

Referanser
----------

1. ↑  Supermat er en trend Drammens Tidende
2. ↑  Kjendiser provosert av Hellstrøm-angrep: - Sikkert sårt å miste hegemoni på matkunnskapen VG
3. ↑  Supermat Bokkilden
4. ↑  - Supermat er en hype Arkivert 2011-01-04, hos Wayback Machine. Nettavisen
5. ↑  - Dette er i beste fall lureri Arkivert 2011-12-17, hos Wayback Machine. Nettavisen
6. ↑  Trenger kroppen algepulver og gojibær? NRK Ytring
7. ↑  Forget superfoods, you can't beat an apple a day The Guardian
8. ↑  Ragna bruker tusener i måneden på supermat Arkivert 14. september 2014 hos Wayback Machine. Stavanger Aftenblad
9. ↑  Superfood 'ban' comes into effect BBC
10. ↑  Fra kirkebenken til kjøkkenbenken NRK Ytring
Supermarine Sea Lion I
**Supermarine Sea Lion I** var en britisk flybåt konstruert og bygget av Supermarine Aviation Works for å delta i konkurransen i 1919 om å vinne Schneider-troféet i Bournemouth, England. Den senere flybåten bygget for løpet i 1922, Sea Lion II, var av en annen konstruksjon.

Utvikling
---------

For å kunne knive om Schneider-troféet i 1919 utviklet Supermarine en flybåt, en modifikasjon av deres Supermarine Baby. Dette var en enseter, dobbeltdekker, konstruert som jagerfly med en 450 h/k (336 kW) Napier Lion motor, et skyvefly som fløy første gang i 1917.

Gjenoppbygget som en flybåt med registreringsbokstavene *G-EALP* deltok det i 1919-løpet, der det ble fløyet av Basil Hobbs. Den 10. september 1919 traff flyet en flytende gjenstand da Hobbs tok av fra Swanage Bay, etter å ha landet i tykk tåke for å orientere seg, og skroget ble skadet. Da han landet i Bournemouth etter fullført første etappe sank flyet. Løpet endte i kaos på grunn av tåke og resultatet ble annullert.

Litteratur
----------

* A.J.Jackson, *British Civil Aircraft since 1919* Volume 3, Putnam & Company, London, 1974, ISBN 978-0-370-10014-2
* *The Illustrated Encyclopedia of Aircraft* 1985, Orbis Publishing, side 2992