recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
De forskjellige lands euromynter.
**Slovakiske euromynter** er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Slovakia på revers. Slovakia tok i bruk euro 1. januar 2009, til erstatning for koruna.

Euro
----

Euro (€) er Den europeiske unionens offisielle valuta, som benyttes i mange av EUs medlemsstater samt enkelte andre stater utenfor unionen. Landene som benytter euroen kalles med et fellesnavn eurosonen. De lavere valørene av euroene utgjøres av mynter, mens de høyere valørene utgjøres av sedler. Euromynten har en felles europeisk side som viser verdien på mynten og en nasjonal side som viser et symbol valgt av medlemsstaten der mynten blir preget. Hver medlemsstat har således en eller flere symboler som er unike for landet.

For bilder av den siden myntene alle EU-land har felles og en detaljert beskrivelse av mynten, se artikkelen om euromynter. Se artikkelen om eurosonen, for mer informasjon om eurosonens utvidelse.

Nasjonale motiver
-----------------

De slovakiske euromyntene har av tre ulike utformninger. De laveste valørene, 1-, 2- og 5-centmynten, viser fjelltoppen Kriváň og er utformet av Drahomír Zobek. 10-, 20- og 50-centmynten viser Bratislavas slott og er utformet av Ján Černaj og Pavol Károly, mens de høyeste valørene, 1- og 2-euromynten, bærer Slovakias riksvåpen og er utformet av Ivan Řehák. På alle slovakiske euromynter står det Slovakia på slovakisk (*Slovensko*) samt det årstall mynten preges.

Slovakia sluttet seg til eurosonen 1. januar 2009, etter at eurolandenes finansministre ga grønt lys.

Referanser
----------

1. ↑  «Slovakien får klartecken för euro». E24.se. Besøkt 1. juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Den europeiske sentralbanken: Slovakia[*død lenke*]

| * v
* d
* r
De ulike euromyntene fra hvert land |
| --- |
| Andorra **·** Belgia **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Hellas **·** Irland **·** Italia **·** Kypros **·** Latvia **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Monaco **·** Nederland **·** Portugal **·** San Marino **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Tyskland **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |  |
**Mauro Santambrogio** (født 7. oktober 1984 i Erba) er en italiensk profesjonell syklist, som sykler for det profesjonelle sykkellaget Vini Fantini Selle Italia.

Karriere
--------

Mauro Santambrogio begynte sin proffkarriere i 2004 hos det italienske sykkellaget Team L.P.R.-Piacenza. Året etter vant det sveitsiske endagsrittet Giro del Lago Maggiore. I 2006 skiftet Santambrogio til det italienske ProTour-laget Lampre.

Etter å ha utgått i Giro d'Italia 2008 etter 10. etappe, fullførte han i samme år med Vuelta a España sitt første treukersritt. Han oppnådde riktignok kun en samlet 121.-plass, men fikk en viss oppmerksomhet gjennom en 6.-plass i massespurten på avslutningsetappen.

Meritter
--------

2005
Giro del Lago Maggiore
Bronsemedalje på fellesstarten i Middelhavslekene
2009
8.-plass i Tour Down Under
Sammenlagt, Tre Valli Varesine
2013
GP Industria & Artigianato di Larciano
2.-plass sammenlagt, Giro del Trentino
14. etappe, Giro d'Italia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mauro Santambrogio – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Mauro Santambrogio – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Mauro Santambrogio – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Mauro Santambrogio – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Mauro Santambrogio – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Mauro Santambrogio – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Snik**, også kalt **Snig**, er et sted som ligger på vestsiden av utløpet til Audna i Lindesnes kommune i Agder. Snik ligger om lag 3,5 kilometer sør for Vigeland.

Historikk
---------

Tidlig på 1600-tallet, senest 1640, ble det opprettet tollstasjon her. Dette var før Mandal fikk en slik institusjon.
I 1859 fikk stedet ladestedsrettigheter av amtstinget, men dette ble stoppet av høyere myndigheter.

Bosetting
---------

På 1600-tallet var det to hus her, på 1700-tallet tre, i år 1800 fem hus. Rundt 1900 var tallet oppe i 25 hus. Snik var et slags sentrum en periode, da Svinør hadde sin storhetstid og Snik var det nærmeste stedet med veiforbindelse opp dalen.

Næringsvirksomhet
-----------------

Snik.  Foto: Rolf Steinar Bergli 
Snik var i tidligere tider en viktig utførselshavn for varer som ble produsert i Audnedalen: ved, tømmer, eikebark, tønnestav og kassebord. Fartøyene som fraktet disse varene hørte ofte hjemme i Snik eller i området rundt. Det var sikkert også mange hollendere her i gammel tid og lastet trelast som skulle til Nederland. På 1500- og 1600-tallet var det skipsbyggingsaktivitet her. Det har vært båtbyggeri i Snig, og i 1799-1800 ble  Søllings båt nummer 4 «Snigs elven» bygget. Denne ble levert til Svinør i 1801. Rundt 1850 var det dampsag i Snik, og denne lå omtrent der bedehuset i dag ligger. Det har vært åtte butikker på stedet, den siste drevet fram til 1985. Bygdas største skomakerforretning på slutten av 1800-tallet lå i Snik. I Mågevannsbekken var der drift på flere kvernhus og en mølle fram til 1912. Kalkbrenneriet i Naversundet er en av få fredede bygninger i kommunen. 1914 ble det etablert et sementstøperi i Snik.

Fraktefart
----------

Steinen som lå på "sandan" i Snik.  Foto: Rolf Steinar Bergli 
Snik var et svært sentralt sted for utskiping av ulike råvarer. Her ble stav som kom ned elva på ferger lastet over i stavbuene, før de igjen ble lastet over til frakterfartøyer som fraktet staven til Vestlandet. Eiketømmer som ble skåret i bygdene eller på dampsaga i Snik ble fraktet videre i fartøyer herfra, og malm fra gruva på Rømteland ble i en periode fraktet til Snik, der den ble fraktet videre til Danmark.

Mange skip ble kjølhalt på stedet, og på stranda bortenfor bedehuset sees ennå en stein (bildet) som ble brukt til fortøyning av skipene mens de ble lagt over på siden. Denne steinen forsvant våren 2009, muligens som resultat av gravearbeider i nærheten, og et godt over 100 år gammelt kulturminne er dermed savnet fra stranda i Snik.

Litteratur
----------

* Danielsen, Rolf Kr.: Strandstedet Snig – før år 2000
* Vigeland, Nils P.: Sør-Audnedal bygdebok

Referanser
----------

1. ↑  «Stortingsforhandlinger. 1862/1863 Del 10Stortingsforhandlinger. 17 - Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 26. juli 2016.

| * v
* d
* r
Lindesnes |
| --- |
| Tettsteder og grender | Buhølen **·** Lillehavn **·** Lindesnes fyr **·** Lohnestrand **·** Ramsland **·** Reme **·** Skofteland **·** Snik **·** Spangereid **·** Svennevik **·** Svinør **·** Vigeland **·** Vigmostad **·** Åvik | Lindesnes kommune |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Ringkøbing amt
**Ringkøbing amt**  ble opprettet i 1794 ved en sammenslåing av Lundenæs amt og Bøvling amt (bortsett fra Øster Horne herred, som kom inn under Ribe amt) – Vrads herred var inntil 1822 også en del av amtet. Thyborøn hørte inntil 1954 med til Thisted amt.

Inntil 1970 var Ringkøbing amt landets største amt. I 1970-2006 er Nordjyllands amt landets største.

Vrads herred kom først til Århus amt. Deretter til Skanderborg amt. I 1970 ble den største delen av herredet overført til Vejle amt, mens en mindre del ble overført til det kraftig utvidete Århus amt. I 2007 kommer sognene Ejstrup, Nørre-Snede og Klovborg fra den tidligere Nørre-Snede kommune til den nye Ikast-Brande kommune, da både Ikast og Brande frem til 2006 ligger i Ringkøbing amt, slettes skillet fra 1822 dermed i 2007. Allerede i 1970 kom det nordøstlige hjørne av Vrads sogn tilbake til Ringkøbing amt.

Amtmenn
-------

* 1837–1843: Frederik Ferdinand Tillisch
* 1843–1860: Johan Sigismund Schulin
* 1868–1873: C.L.A. Benzon
* 1873–1890: Fritz Bardenfleth
* 1895–1903: G.H.V. Feddersen
* 1903–1915: H.C. Dons

Se også
-------

* Kirker i Ringkøbing amt
* Herregårder i Ringkøbing amt
* Ringkjøbing amt
* Region Midtjylland

Den sydlige del av Ringkøbing amt omkring 1900
Den nordlige del av Ringkøbing amt omkring 1900

| * v
* d
* r
Herreder i Ringkøbing amt (før 1970) |
| --- |
| Bølling herred **·** Ginding herred **·** Hammerum herred **·** Hind herred **·** Hjerm herred **·** Nørre Horne herred **·** Skodborg herred **·** Ulfborg herred **·** Vandfuld herred |
| Danmarks amter (1793–1970) |

| * v
* d
* r
Danmarks amter 1793–1970 |
| --- |
| Bornholm **·** Frederiksborg **·** Færø (til 1948) **·** Haderslev **·** Hjørring **·** Holbæk **·** København **·** Maribo **·** Odense **·** Præstø **·** Randers **·** Ribe **·** Ringkøbing **·** Roskilde **·** Skanderborg **·** Sorø **·** Svendborg **·** Sønderborg **·** Thisted **·** Tønder **·** Vejle **·** Viborg **·** Aabenraa **·** Aalborg **·** Århus |
**Wolfratshausen** er en by i regierungsbezirk *Oberbayern* i den tyske delstaten *Bayern* og er en del av landkreis *Bad Tölz-Wolfratshausen*.

Motorvei A95 før avkjørslen til Wolfratshausen
Byen ligger langs motorvei *(tysk:Autobahn)* A95, cirka 30 kilometer syd for München, på veien til Garmisch Partenkirchen. De to elvene Isar og Loisach renner gjennom Wolfratshausen og blir forent rett nord for byen. 

Det er kjent at allerede i middelalderen ble material transportert på tømmerflåter fra Wolfratshausen til München. Med dette om bakgrunn markedsfører byen seg som en tømmerflåteby (*tysk: Flößerstadt*). Langs motorveien, i nærheten av utkjørslen til Wolfratshausen, er det satt opp store skilt med en tegning av en styrmann på en tømmerflåte og innskriften *Wolfratshausen die Flößerstadt*. 

Navnet Wolfratshausen (den gang Wolueradeshusun) ble første gang nevnt i et dokument utstedt av Kong Heinrich II den 30. Juni i år 1003. Av mangel på nøyaktigere informasjon regner byen dette året som sitt grunnlegningsår, og feiret i 2003 sitt 1000 års jubileum. 

Fra Wolfratshausen trenger man omtrent en halv time med bil for å nå det nærmeste større skiområde, som er Brauneck i kommunen Lengries. Til skimetropolen Garmisch Partenkirchen tar det cirka 45 minutter.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wolfratshausen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Wolfratshausen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Wolfram von Eschenbach** (død omkring 1220) var en tysk ridder og poet, og regnes som en av de største episke diktere i middelalderen ved siden av Hartmann von Aue og Gottfried von Strassburg. Som minnesanger skrev han også lyrisk poesi. 

Svært lite er kjent om Wolframs liv. Av hans navn har man sluttet seg til at han ble født i Eschenbach i nærheten av Ansbach, og det er kjent at han virket ved flere hoff i løpet av sitt liv.

Idag er han først og fremst kjent for *Parzival*, av mange ansett som det fremste episke verk fra denne tiden. Det er det eldste bevarte verk på tysk som omhandler den hellige gralen og for øvrig den eldste bevarte fullstendige gralsfortelling overhodet, og enkelte tror at Wolfram har hentet mye av historien i beretningen fra Chrétien de Troyes' *Comte del Graal*. Wolfram angir imidlertid den helt ukjente poeten Kyot fra Provence som en viktig kilde. Helten i verket kalles Parzival, eller Parsifal på norsk.

Verker
------

|  |  |
| --- | --- |
| *Parzival* | omkring 1200–1210 |
| *Willehalm* | omkring 1212–1217 |
| *Titurel* | omkring 1217 |
| Dessuten et stort antall sanger |

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Bibliotheca Augustana – Wolframs verk i originalutgave (middelhøytysk)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BPN **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Messina** (siciliansk: *Missina*; latin: *Messana*, gresk: Μεσσήνα) er hovedstad i det italienske Storbyområdet Messina. Det er den tredje største byen på øya Sicilia og den 13. største byen i Italia med en befolkning på mer enn 252 000 innbyggere i selve byen og rundt 650 000 i provinsen som sådan. 

Geografisk er byen plassert helt nordøst på Sicilia, ca. 90 km fra Catania og ca. 230 km fra Palermo, og har fergeforbindelse med Reggio di Calabria på det italienske fastland over Messinastredet. For å få fast forbindelse med det italienske fastlandet ble det igangsatt planlegging av verdens lengste hengebro over stredet som opprinnelig var tenkt ferdigstilt i 2012. Isteden ble prosjektet nedlagt i februar 2013 av myndighetene grunnet mangel på midler.

Byens fremste ressurs er dens havner, kommersielle, militære skipsverft, turisme fra cruiseskip, handel, og landbruk (vinproduksjon, kultivering av sitroner, appelsiner, mandariner, og oliven). Byen er setet for et katolsk erkebispedømme siden 1548 og huser også et lokalt betydningsfullt internasjonalt marked. Byen har også et høyere lærested, Universitetet i Messina, grunnlagt i 1548 av spanske Ignatius av Loyola.

Byen ble grunnlagt en gang på 700-tallet f.Kr. og tilhørt da den greske antikkens kulturkrets. De greske kolonistene ga byen navnet *Zankle* (gresk: Ζάγκλη for «sigd») på grunn av havnens utforming. 

Messina har flere ganger blitt nesten fullstendig ødelagt av jordskjelv. Jordskjelvet i Messina 1908 ble ledsaget av en tsunami, og mer enn over 75 000 innbyggere omkom.

Personer og hendelser
---------------------

* Renessansemaleren Antonello da Messina ble født i Messina i 1430.
* barokkarkitekten Filippo Juvarra ble født der i 1678.
* Messina-konferansen i juni 1955 la grunnlaget for videre europeisk integrasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
3. ↑  Population of Messina Arkivert 13. mai 2014 hos Wayback Machine. Italy Geonames Geographical database
4. ↑  «Sicily bridge project sinks in Italy budget mire» Arkivert 2. november 2013 hos Wayback Machine.. *Global Post*. 26. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Messina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Messina – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Messina» i: *Southern Italy and Sicily* (15. utg.), Leipzig: Karl Baedeker, 1908

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** ICCU **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Opprettsanlegg og flytende bygning i Toftsundet
**Norsk Havbrukssenter AS** er et besøks- og utviklingssenter for havbruk. Senteret ligger på Toft, i Brønnøy kommune og samarbeider med flere oppdrettsselskaper og leverandører til oppdrettsnæringen.

Norsk Havbrukssenter kom i drift våren 2008, og var ferdig med et oppdrettsanlegg med drifts- og mottagelsesbygning i slutten av 2008. Oppdrettsanlegget er tilgjengelig fra land via en lang flåte. I anlegget er det blant annet en moderne fôrflåte, fôringsanlegg, kontrollrom, undervannskamera, laksemerder, torskemerder og et lite akvarium.

Senteret er åpent for publikum og har blant annet besøk fra barnehager, skoler, turister, lokalbefolkning og aktører i havbruksbransjen. I 2009 hadde senteret rundt 2.500 besøkende. Virksomheten arbeider med en videreutvikling av sitt reiselivskonsept.

Det har vært utført, og pågår, flere vitenskapelige forsøk og tester i anlegget. Norwegian Center of Expertise Aquaculture kjører sitt prosjekt Northern Cod i anlegget og i 2010 vil det testes ut en lukket merd, i samarbeid med bl.a. Teknologisk Institutt og Plastsveis AS.

Styreleder for selskapet er Bjarne Mørk-Eidem, som blant annet har bakgrunn som fiskeriminister. Nestleder er Paul Birger Torgnes. Daglig leder er Arnfinn Torgnes.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Norsk Havbrukssenter, hjemmeside.
2. ↑  NCE Aquaculture (hjemmeside) Arkivert 14. juli 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  Norsk Havbrukssenter AS Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine. på Opplysningen 1881.
***Norsk Front*** var en av de illegale avisene som ble utgitt i Oslo under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

Gruppa bak avisen hadde alt i 1941 begynt å sende ut illegale, navnløse publikasjoner. De var også involvert i flyktningetransport til Sverige og etterretning. I 1943 startet de den illegale *Norsk Front*. Det var en nyhetsavis, som ved frigjøringen var den inne i sin tredje årgang. Den 9. april 1945 publiserte avisen utgave nummer 41. Opplaget startet på om lag 2000, men økte til 7000 mot slutten av krigen. Største delen av tiden ble *Norsk Front* stensilert, men det siste tiden klarte gruppa å få den ut i boktrykk.

Redaktør var Knut Haukaness. Ellers deltok blant andre Arne Foss, Bjarne Gukild, Nils Lone, Toralv Ølen og Erling Øyen på den redaksjonelle siden.

Leder for trykkingen var Thorleif Enger, som ble skutt av tyskerne i forbindelse med et illegalt oppdrag i 1944 på Hauketo i Oslo.

I distribusjonen var Lars Homlong, Knut Lillegraven og Torleif Rode sentrale. Hans Henrik Holm og Frøydis Haavardsholm deltok også i arbeidet med avisen.

Referanser
----------

1. ↑  Side 115. Hans Luihn: *Den frie hemmelige pressen*, Nasjonalbiblioteket (1999) ISBN 82-7965-010-5
2. ↑  Side 21. Hans Luihn (red): *Illegale aviser 1940 – 1945*. AL Biblioteksentralen (1995) ISBN 82-7022-165-1
3. ↑  Side 106. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
4. ↑  Side 115. Hans Luihn: *Den frie hemmelige pressen*, Nasjonalbiblioteket (1999) ISBN 82-7965-010-5

Portal: Andre verdenskrig
**Norsk Genressurssenter** ble etablert i 2006 som et rådgivende og utøvende organ for Landbruks- og matdepartementet. Formålet med senteret er å fremme bevaring og bruk av norske genressurser innen husdyr, planter og skogtrær, for blant annet å sikre artsmangfoldet. Norsk Genressurssenter er en avdeling ved Norsk institutt for bioøkonomi. Senteret har ansvar for å bevare genetisk materiale fra norske kulturplanter.

Bevaring av frø
---------------

Planter som kan bevares som frø tas hånd om i den fellesnordiske genbanken NordGen og Svalbard globale frøhvelv.

Bevaring av frukt
-----------------

Genressurssenteret bevarer fruktsorter i Norge i samarbeid med museer, bygdetun og undervisningsinstitusjoner. Dette er:

* Hedmarksmuseet/ Domkirkeodden
* Hardanger folkehøgskule
* Hardanger folkemuseum
* Hjeltnes vidaregåande skule
* Hvaler fruktprosjekt
* Karnilstunet
* Lier bygdetun
* Lund bygdemuseum og kulturbank
* Nordfjord folkemuseum
* Norsk fruktmuseum
* Norsk hagebruksmuseum
* Ryfylkemuseet
* Sagaplant
* Universitet for miljø og biovitenskap

Bevaring av prydvekster
-----------------------

Bevaring av historiske prydplanter skjer ved at levende planter tas vare på i plantesamlinger/feltgenbanker. Tilsammen er ti institusjoner involvert i arbeidet med å ta vare på roser og stauder, inkludert georginer og løkvekster som liljer og tulipaner. Disse er:

* Agder naturmuseum og botaniske hage (Tusenårshagen)
* Tromsø arktisk-alpine botaniske hage (tradisjonshagen)
* Historiske hager i Lofoten
* Ringve botaniske hage (gamlehagen)
* Botanisk hage (Oslo) (Oldemors hage)
* Gamle Hvam Museum
* Arboretet og Botanisk hage i Bergen
* Lier bygdetun
* Norsk hagebruksmuseum
* Universitet for miljø og biovitenskap

Plantearven-prisen
------------------

Norsk Genressurssenter deler ut den årlige Plantearven-prisen for å «stimulere til opplysning, engasjement og tiltak for å bevare og bruke våre genressurser». Prisen går til Den går til «personer, institusjoner eller organisasjoner som har gjort en særlig innsats for bevaring og bruk av genetisk plantemangfold».

Referanser
----------

1. ↑   skogoglandskap.no, 9.11.2016 Arkivert 10. november 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Publisert 21.01.2022, Av Redaksjonen Gemini- (21. januar 2022). «Pris for bevaring av plantemangfold». *Gemini.no*. Besøkt 26. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Genressurssenters hjemmesider
* Plantearven-prisens hjemmesider
**Ulster Special Constabulary** (**USC**) var en reservestyrke for den nordirske politistyrken Royal Ulster Constabulary (RUC). Den mest kjente delen av styrken, og fra 1926 den eneste gjenværende, var **B-Specials**. 

I 1920-årene begynte Royal Irish Constabulary å rekruttere britiske paramilitære reservemannskaper, Black and Tans og Auxiliary Division. Disse var bare aktive i de sørlige og vestlige delene av Irland. I nordøst begynte man den 1. november 1920 derfor å styrke RUC med reservemannskaper. De fleste ble rekruttert fra den lojalistiske Ulster Volunteer Force (UVF). 

USC var delt i tre grupper, alle bevæpnet:

* **A-Specials**: Heltidskonstabler med lønn. Ulikt regulære konstabler hadde de kun politifullmakter i sitt hjemområde.
* **B-Specials**: Deltidskonstabler, vanligvis på vakt en kveld per uke, og med egen kommandostruktur. De var ubetalt, men hadde et sjenerøst system for økonomiske kompensasjoner.
* **C-Specials**: Ubetalte og ikke-uniformerte reservekonstabler. De fleste var eldre menn som ble brukt som vaktposter i nærheten av sine hjem.

Sir John Anderson, som var underminister for Irland, kommenterte i 1920-årene rektrutteringspolitikken: «… du kan ikke midt i en konflikt mellom fraksjoner plukke ut en av sidene og regne med at den vil håndtere uorden med en upartisk og rettferdig ånd, noe som er essensielt for de som må utføre regjeringens ordrer». Rekrutteringen fortsatte allikevel som før. 

Det var oftest USC som ble brukt mot IRAs angrep i nord, og som sine kolleger i sør fikk de raskt et rykte for brutalitet. De fleste katolikker så på USC som en protestantisk vigilantestyrke. Den første spesialkonstabelen som ble drept var Robert Compston, som ble skutt i et bakhold ved Crossmaglen i Armagh. 

Etter delingen av Irland i 1922 fortsatte USC å fungere som en reservestyrke, men mange av medlemmene valgte å gå inn i RUC. Etter at grensekommisjonen var ferdig med sitt arbeid i 1926 ble A-Specials og C-Specials oppløst, men B-Specials var fortsatt aktive. Mange protestanter for grenseområdene gikk inn i styrken, som senere utgjorde kjernen i Ulster Defence Volunteers (UDV). UDV var under andre verdenskrig tilsvarende Home Guard i Storbritannia, og fikk i 1942 navnet Ulster Home Guard. 

I 1955 ble B-Specials igjen mobilisert, og var aktive frem til tidlig i 1960-årene i forbindelse med IRAs *Border Campaign*. Den 30. april 1970 ble enheten oppløst, etter flere alvorlige sammenstøt med nasjonalister i 1969 og 1970, hvor det ble tydelig at B-Specials var en for politisk ensartet styrke til å fungere under konflikten. Mange av medlemmene gikk inn i det nyopprettede Ulster Defence Regiment.
**Sarah Brown** (født 5. juni 2002) er en canadisk alpinist, som representerer klubben Club de ski Mont-Tremblant.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Brown deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i Sun Peaks i Canada, der hun kom på niendeplass i storslalåm. Hun vant sitt første FIS-renn 14. januar 2019, da hun vant storslalåm i Mont Garceau i Canada. Hun deltok i flere renn i Nor-Am Cup i alpint 2018/19, og fikk en fjerdeplass i parallellslalåm som beste enkeltresultat. Sammenlagt kom hun på 39.-plass i Nor-Am Cup denne sesongen, med 145 poeng, og hun kom på 19.-plass i slalåmcupen.

Under Canadisk mesterskap i alpint 2019 i mars kom hun på sjetteplass i storslalåm og fjerdeplass i slalåm.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kjørte hun ut i storslalåm, etter at hun lå på 30.-plass etter første omgang. I slalåm kjørte hun også ut. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Louis Latulippe, disse endte på 15.-plass etter at de tapte åttendedelsfinalen mot Frankrike.

I Nor-Am Cup i alpint 2019/20 ble hennes beste enkeltplassering en femteplass i parallellslalåm i februar, og hun endte på 43.-plass sammenlagt, med 90 poeng. Hun kom på 29.-plass i slalåmcupen denne sesongen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Sarah Brown - Results - Nor-Am Cup 2019*, besøkt 20. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup 2019*, besøkt 20. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Sarah Brown - Results*, besøkt 20. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Sarah Brown* Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 20. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing Parallel Mixed Team Event - Canada* Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 20. mars 2020.
7. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup 2020*, besøkt 20. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sarah Brown – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Brown – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sarah Brown – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine.
**NHL Entry Draft** er en årlig møte hvor alle franchise av National Hockey League (NHL) systematisk velge rettighetene til tilgjengelige amatør ishockeyspillere som oppfyller kvalifikasjonskravene til draften (nordamerikanske spillere som er 18-20 år gamle og europeere i alle aldre som skal inn ligaen for første gang, alle andre kan bli med i ligaen uten begrensninger). NHL Entry Draft holdes en gang hvert år, vanligvis innen to til tre måneder etter avslutningen av forrige sesong. Under draften bytter lagene på å velge amatørspillere fra junior, college, eller europeiske ligaer.

Det første draften ble holdt i 1963, og har vært arrangert hvert år siden. NHL Entry Draft ble kjent som «NHL Amateur Draft" fram til 1979. Oppføringen Draft har bare vært en offentlig begivenhet siden 1980, og en TV-begivenhet siden 1984. Rekkefølgen bestemmes av plasseringer på slutten av den ordinære sesongen, men med ett lag som vinner NHL Draft Lottery og beveger seg opp 4 plasser i draftens rekkefølge. Lagene som havner på bunnen i den ordinære sesongen har større sjanse for å vinne lotteriet.

Se også
-------

* Liste over nordmenn draftet av NHL-klubber

| * v
* d
* r
NHL-drafter |
| --- |
| NHL Amateur Draft (1963–1978) | 
1963 **·**
1964 **·**
1965 **·**
1966 **·**
1967 **·**
1968 **·**
1969 **·**
1970 **·**
1971 **·**
1972 **·**
1973 **·**
1974 **·**
1975 **·**
1976 **·**
1977 **·**
1978
 | USAs flaggCanadas flagg |
| NHL Entry Draft (1979–*idag*) | 
1979 **·**
1980 **·**
1981 **·**
1982 **·**
1983 **·**
1984 **·**
1985 **·**
1986 **·**
1987 **·**
1988 **·**
1989 **·**
1990 **·**
1991 **·**
1992 **·**
1993 **·**
1994 **·**
1995 **·**
1996 **·**
1997 **·**
1998 **·**
1999 **·**
2000 **·**
2001 **·**
2002 **·**
2003 **·**
2004 **·**
2005 **·**
2006 **·**
2007 **·**
2008 **·**
2009 **·**
2010 **·**
2011 **·**
2012 **·**
2013 **·**
2014 **·**
*2015*
 |
| NHL Supplemental Draft (1986–1994) | 
1986 **·**
1987 **·**
1988 **·**
1989 **·**
1990 **·**
1991 **·**
1992 **·**
1993 **·**
1994
 |
| NHL Expansion Draft | 
1967 **·**
1970 **·**
1972 **·**
1974 **·**
Dispersal 1978  **·**
1979 **·**
Expansion and Dispersal 1991 **·**
1992 **·**
1993 **·**
1998 **·**
1999 **·**
2000
 |
Øvre del av Bolteløkka sett fra Blåsen i Stensparken Foto: Helge Høifødt 
Kart over Bolteløkka, ca. 1900
**Bolteløkka** er et strøk i bydel St. Hanshaugen i indre by i Oslo, avgrenset av Thereses gate i vest, Ullevålsveien i nord og øst og Louises gate og Wilhelms gate i syd.

Andre gater i strøket er Bolteløkka allé, Brageveien, Eugenies gate, Johannes Bruns gate, Snorres gate, Sofies gate og Vidars gate. Nabostrøkene er Adamstuen og Valleløkken i nord, Fagerborg i vest, Bislett i syd og St. Hanshaugen i øst.

Bolteløkka har sitt navn fra David Bolt som i 1761 kjøpte løkken Henrichenberg fra bymarken. Den store trebygningen (Ullevålsveien skole) i Bolteløkka allé 8 er løkkebygningen.

Strøket ligger i en bakke og har gode sikt- og lysforhold, mellom de to høydene Stensparken med Blåsen og St. Hanshaugen. Før den bymessige utbyggingen fra 1870-tallet var det utsikt til byen og fjorden. Inntil 1893 eller noe tidligere lå Bislettbekken åpen. Den rant der Sofies gate er nå. 

Bolteløkka har svært variert bebyggelse. Langs Thereses gate er det leiegårder og tette kvartaler (murbyen). Den nordlige delen av strøket øst for Sofies gate består av villaer i tre og mur og frittliggende leiegårder med balkonger. Her er mange stilarter i en sjarmerende blanding. 

Strøket har to skoler: Bolteløkka skole, Eugenies gate 10, grunnskole 1.-7. trinn grunnlagt 1898, og Ullevålsveien skole, Bolteløkka allé 8, for barn med spesielle lærevansker, 3.-10. trinn, som tar opp barn fra et større område.

Per 1. januar 2006 bodde det ca. 2600 mennesker på Bolteløkka.

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon
* Eva Ramm, Erling Lae og Ørnulf Oslen: *St. Hanshaugen Ullevål – streiftog i bydelens nedre del.* St. Hanshaugen Ullevål bydelsforvaltning 1995
* Oslo kommune, Utviklings-og kompetanseetaten, nettsted lest 6. februar 2007

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bolteløkka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart over Bolteløkka og området rundt 1887. Byarkivet, Oslo
* Kart og flyfoto (eldste 1937) over Bolteløkka
* Foto fra tårnet på Fagerborg kirke mot Bolteløkka, 1903. Foto: Anders Beer Wilse, eiet av Norsk folkemuseum

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
Bolsjezemelskaja Tundra i nærheten av Vorkuta om høsten.
**Bolsjezemelskaja Tundra** er en åslendt slette med mange morener, beliggende mellom elvene Petsjora og Usa, Uralfjellene og Paj-Khoj i det autonome området Nenetsia og Republikken Komi i Russland. Sletta ligger hovedsakelig rundt 100-150 meter over havet, med enkelte områder på rundt 200-250 meters høyde. Fra Khajpudyrbukta til munningen av elva Tsilma ligger en høyderygg kalt Zemljanojryggen. 

Klimaet er subarktisk med lange kalde vintre (middeltemperaturen i januar er −16 ºC i nordvest og ned til −20 ºC i sørøst) og en kort, kjølig sommer (middeltemperaturen i juli varierer fra 8 til 12 ºC), og hver måned av året kan få frost. Den årlige nedbøren varierer fra 450 mm i sør til 250 mm i nord. 

Elvene, hovedsakelig sideelver av Petsjora og Usa, renner i stryk i smale daler og blir gradvis roligere etter hvert som dalene blir bredere. De største elvene er Sjapkina, Kolva og Adzva. Sletten inneholder også mange innsjøer. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Elektronisk Forpost Norge** (Bokmål: Elektronisk Forpost Norge; Nynorsk: Elektronisk Forpost Noreg; Nordsamisk: Elektovnnaláš Ovdasjuovku Norgga) (EFN) er en elektronisk rettighetsorganisasjon som jobber med medborgerskap og juridiske rettigheter i IT-samfunnet. EFN kan sees på som et norsk motstykke av den amerikanske Electronic Frontier Foundation (EFF).

Foreningen ble startet av Micha Reisel i 1994 som et forum (e-postliste), og ledes i dag av Thomas Gramstad. EFN arbeider for å sette fokus på blant annet digital allemannsrett,  åpne standarder, opphavsrett, personvern, teknisk allmennkunnskap og datasikkerhet. En viktig retning blant medlemmene er Creative Commons, bevegelsen som søker å forbedre og videreutvikle innhold, åndsverk, programvare og internett gjennom fri deling av kunnskap, kildekode og åpne rettigheter.

Thomas Gramstad, styreleder i EFN Foto: Gisle Hannemyr 
Fra 2007 er EFN medlem av European Digital Rights (EDRi), som blant annet arbeider med spørsmål om personvern og digital allemannsrett overfor EU.

EFN har også egne ungdoms- og studentfora, og sender egne lag til The Gathering og Wiki-arrangementer.

Det er per mars 2008 ca. 950 abonnenter av epostlisten, hvorav ca. 900 er medlemmer av EFN.

Referanser
----------

1. ↑   «Members - EDRi», verkets språk engelsk, besøkt 4. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Enonic (på no), *EFNs vedtekter*, besøkt 2023-03-07
3. ↑  «Om EFN». 14. mars 2008. Besøkt 2. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Elektronisk Forpost Norge på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Elektronisk Forpost Norge på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Stiftelsen **Elektronikkbransjen** er Norges største interesseorganisasjon for leverandører og forhandlere av alle typer elektronisk utstyr, og utgiver av Fagbladet Elektronikkbransjen. Elektronikkbransjen har alle typer medlemmer - fra store el-kjeder til små enkeltmannsforemanntak, og jobber for at medlemmene skal få best mulige kår i Norge. 

Elektronikkbransjen leverer den eneste årlige offisielle salgsstatistikken over solgt elektronikk Norge, og fungerer dermed en som en sentral aktør i kartleggingen av nordmenns teknologiske vaner.

I 2006 har Elektronikkbransjen gjort seg bemerket i media gjennom å kåre Nintendo Wii til årets julegave, kjempe for 2 års reklamasjonsrett på mobiltelefoner, samt at de har fungert som kilde for media i spørsmål og digital-TV, DAB og trender innen teknologi .

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. januar 2007. Besøkt 7. januar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* www.elektronikkbransjen.no – Elektronikkbransjens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Elektronisk faktura** er en faktura som overføres elektronisk fra selger til kjøper, og ikke på papir.

Elektroniske fakturaer er en bestemt type EDI-melding (Electronic Data Interchange). EDI omfatter andre strukturerte dokumenter som overføres elektronisk som ordrebekreftelser, prisfiler, o.l.

Elektroniske fakturaer deles ofte inn i to kategorier: *bedrift-til-bedrift* og *bedrift-til-forbruker*.

Bedrift-til-bedrift
-------------------

Elektroniske fakturaer fra bedrift til bedrift (B2B på engelsk) kjenntegnes ved at de er beregnet for å kunne importeres i kundens økonomisystem. Noen eksempler er EDIFACT, ebXML,de norske e2b og eFaktura B2B samt det nye norske xml-formatet EHF(ehandelsformatet). EHF-standarden ser ut til å vokse frem som den ledende standarden for elektroniske fakturaer i B2B-markedet, takket være at statlige virksomheter og etter hvert også kommunale virksomheter krever at inngående fakturaer leveres på dette formatet.[]

Bedrift-til-forbruker
---------------------

Elektroniske fakturaer fra bedrift til forbruker (B2C på engelsk) kjenntegnes ved at de er beregnet for å sendes fra en bedrift til privatpersoner. eFaktura er en slik elektronisk faktura.

Leverandører
------------

Difi har en liste med leverandører som tilbyr elektronisk fakturering med EHF.
En **operatørlås** «låser» en mobiltelefon til en bestemt mobiltelefonileverandør (f.eks. Telenor eller NetCom). Dette gjøres som en del av kjøps- og abonnementsavtalen mellom brukeren og operatøren. 

Brukeren får kjøpt mobiltelefonen til en sterkt subsidiert pris, fra kr 1,- og oppover. Dette kompenseres ved at kunden binder seg til et abonnement, og betaler i avtaletiden som oftest et månedlig bindingstillegg. Operatørlåste telefoner kan låses opp ved hjelp av en kode man får hos operatøren, ett år etter kjøpsdatoen er denne koden gratis. Har man kjøpt telefonen med en bindingsavtale kan man som regel få koden umiddelbart, uten noen ekstra kostnad. Ønsker man koden før det har gått 12 måneder, men ikke har kjøpt telefonen med en bindingsavtale, så må man betale for den.

Ved å taste inn riktig nøkkelkode kan man fjerne låsen og bruke SIM-kort fra en annen leverandør. Etter tolv måneder kan man kontakte kundeservice for å få oppgitt den aktuelle koden gratis, og dermed «låse opp» telefonen.

Regler om bindingstid
---------------------

I Norge kan en maksimalt binde seg til en operatør i tolv måneder om gangen, etter det har gått tolv måneder kan en fritt bytte operatør. En bedrift kan ha bindingstid en lengre periode, vanligvis mellom 18 og 24 måneder. Det er mulig å bryte bindingstiden, man da må man betale et bruddgebyr.

Hvordan låse opp
----------------

Telefonen blir ikke automatisk låst opp når bindingstiden er ute, men man kan etter denne perioden få koden gratis fra operatøren for å få låst opp telefonen.

Det finnes også uavhengige firmaer som har spesialisert seg på opplåsing av mobiltelefoner. Slike firmaer tilbyr opplåsing uavhengig av hvilken operatør telefonen er låst til, eller om den er i bindingstid. Siden disse benytter seg av uautoriserte metoder for å låse opp operatørlås er det ikke alle modeller som kan låses opp, og i spesielle tilfeller kan opplåsing ha visse ulemper (for eksempel at låsen vil gå på igjen ved oppdatering). I
**Operettefilm** er en undersjanger av musikalfilm som var populær i Tyskland og Østerrike fra begynnelsen av 1930-årene fram til andre verdenskrig. Selv om operettefilmen som sjanger stod sterkest i den tyskspråklige verden, var den ikke begrenset til den, og andre land som Storbritannia og Frankrike bidro også med en rekke filmer innen sjangeren. Sjangeren begynte i slutten av 1920-årene, men røttene strekker seg tilbake til tradisjonen med Wieneroperettene fra århundreskiftet, slik som *Flaggermusen,* *Den glade enke* og *Sigøynerbaronen.*

Selv om noen stumfilmer hadde basert handlingene sine på sceneoperetter, var sjangeren i stor grad et resultat av overgangen fra stumfilm til lydfilm. Blant de mest suksessrike sjangrene i den tidlige lydfilmen var komedier og musikaler. Kombinasjonen av begge to, også kalt *Tonfilmlustspiel*, slektet på de gamle operettene, men var også tilpasset moderne smak og skikker, og feiret den urbane, sofistikerte og hedonistiske moderniteten til Weimar-kulturen. Filmen *Hjertets melodi* fra 1929, laget av det tyske filmstudioet UFA, er kreditert som den første operette-filmen. Den ble påbegynt som en stumfilm, men med lydteknologiens ankomst skiftet produksjonen til en musikal. Kombinasjonen av musikk og dans viste seg å være en vellykket formel, og den ble fulgt av mange lignende filmer.

I løpet av 1930-årene spredte trenden seg til Storbritannia, hvor en rekke operettefilmer ble laget (ofte som samproduksjoner med tyske eller østerrikske studioer), samt i Frankrike og USA. Mange tyske filmskapere som hadde rømt på grunn av nazistenes maktovertakelse i 1933 var i stand til å finne arbeid i andre land på grunn av deres erfaring innen sjangeren. I USA ble det laget en populær serie med operettefilmer med Jeanette MacDonald og Nelson Eddy i hovedrollene. I Storbritannia var Richard Tauber-filmen *Blossom Time* fra 1934 en stor hit, og skapte en rekke imitasjoner.

Eksempel på filmer
------------------

* *Veien til paradis*
* *Kongressen danser*
* *Den udødelige vagabond*
* *Hennes majestet kjærligheten*
* *Min gardeoffiser*
* *Hans privatsekretær*
* *Piken fra Luna Park*
* *Bedre og bedre*
* *En sånn pike bedrar man ei*
* *Jeg om dagen, du om natten*

Referanser
----------

1. ↑  «Musikkfilm». *Kunnskapsforlagets teater- og filmleksikon*. Kunnskapsforlaget. 1991. s. 370–372. ISBN 8257304123.
2. ↑  Hanche, Øivind (1996). *Mellom Caligari og Mabuse : fem spillefilmer fra Weimar-tidens Tyskland*. Norsk filminstitutt. s. 17. ISBN 8290463618.

Litteratur
----------

* Michael Wedel: *Der deutsche Musikfilm: Archäologie eines Genres 1914–1945.* Edition Text+Kritik, München 2007, ISBN 978-3-88377-835-8.
* Wolfgang Thiel: *»Als ich einst Prinz von Arkadien«. Opern- und Operettenverfilmungen der DEFA.* In: Stefanie Mathilde Frank & Ralf Schenk (Hrsg.): *Publikumspiraten. Das Genrekino der DEFA und seine Regisseure (1946–90)*, Schriftenreihe der DEFA-Stiftung; Bertz + Fischer Verlag, Berlin: 2022, ISBN 978-3-86505-421-0, S. 265–291.
Soldat på vakt i Downing Street i 2017.
**Operation Temperer** er en britisk statlig plan for å bruke tropper for å støtte politiet i viktige stillinger etter et større terrorangrep. Planen ble satt i verk for første gang 23. mai 2017 etter Manchester Arena-angrepet.

Planen legger opp til at opptil 5 100 soldater kan bli utplassert for å «forsterke væpnede politifolk som utfører beskyttende sikkerhetstjeneste» på viktige områder i store byer. I henhold til statlige kilder sitert av *Daily Telegraph* ville planen bare bli aktivert etter et møte i regjeringens krisekomité COBRA. Planen ble etablert etter Île-de-France-angrepet i Frankrike i januar 2015. Den var ment å være hemmelig, men ble ved et uhell offentliggjort i juli 2015 etter å ha blitt utilsiktet lastet opp til nettstedet til National Police Chiefs' Council.

De britiske væpnede styrker har tidligere vært utplassert for å hjelpe lokale politimyndigheter, mest under urolighetene i Nord-Irland da 21 000 soldater ble utplassert for å hjelpe Royal Ulster Constabulary. I 2003 utplasserte Tony Blairs regjering midlertidig 450 soldater ved Heathrow Lufthavn og andre steder i London under en periode med økt terrortrussel. Den siste gangen soldater ble utplassert i stor utstrekning på det britiske fastlandet var under politistreiken i 1919.

Andre europeiske land har også utplassert soldater for å beskytte mot terrortrusler i byer; Frankrike har utplassert over 10 000 soldater under operasjon Sentinelle siden angrepet i januar 2015 i Paris-regionen, og Italia utplasserte 4 800 soldater i Roma og andre byer i februar 2015.

Referanser
----------

1. ↑  «What is Operation Temperer: Theresa May becomes first PM to deploy up to 5,000 soldiers on streets». *The Telegraph* **(engelsk)**.
2. ↑  «Italy deploys soldiers to guard against terror attacks». Reuters. 18. februar 2015. Besøkt 23. mai 2017.
**London Chess Classic 2012** var den fjerde utgaven av sjakkturneringen London Chess Classic som ble spilt fra 1. til 10. desember 2012. Magnus Carlsen vant turneringen for tredje gang, to poeng foran fjorårets vinner Vladimir Kramnik.

Som i 2011-utgaven besto turneringen av 9 spillere, hvor en spiller hadde «walk over» for hver runde, og fungerte som ekspertkommentator under runden. Nytt av året derimot, var at man hadde endret på den engelske besetningen. Tidligere hadde turneringen hatt 4 engelske spillere i turneringen. Nigel Short og David Howell ble erstattet av engelske Gawain Jones og den ungarske kvinnelige verdenseneren, Judit Polgár.

Resultat
--------

| Nr | Spiller | Rating | Spilt | Seier | Remis | Tap | Poeng |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Norges flagg Magnus Carlsen | 2848 | 8 | 5 | 3 | 0 | 18 |
| 2. | Russlands flagg Vladimir Kramnik | 2795 | 8 | 4 | 4 | 0 | 16 |
| 3. | Englands flagg Michael Adams | 2710 | 8 | 3 | 4 | 1 | 13 |
| 4. | USAs flagg Hikaru Nakamura | 2760 | 8 | 3 | 4 | 1 | 13 |
| 5. | Indias flagg Viswanathan Anand | 2775 | 8 | 1 | 6 | 0 | 9 |
| 6. | Armenias flagg Levon Aronjan | 2815 | 8 | 1 | 5 | 2 | 8 |
| 7. | Ungarns flagg Judit Polgár | 2705 | 8 | 1 | 3 | 4 | 6 |
| 8. | Englands flagg Luke McShane | 2713 | 8 | 1 | 2 | 5 | 5 |
| 9. | Englands flagg Gawain Jones | 2644 | 8 | 0 | 3 | 5 | 3 |
|

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
London Chess Classic |
| --- |
|  | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |  |
**London Buses** er en avdeling i Transport for London *(TfL)*, som har ansvar for busstrafikken i Stor-London, England. De aller fleste bussrutene i regionen drives av private transportselskap på kontrakt med London Buses. Alle rutene må derfor forholde seg til London Buses' takst- og rutebestemmelser, og bussene må også være lakkert i den tradisjonelle rødfargen. London Buses har det direkte ansvaret for trykte publikasjoner og holdeplasser.

Et fåtall ruter i Stor-London bestilles direkte av den enkelte kommune, f.eks. servicebusser o.l. Disse svarer ikke nødvendigvis til London Buses. Det samme gjelder bussruter til og fra nabogrevskapene; disse rutene har ofte et takstsamarbeid med London Buses innenfor Stor-Londons grenser, men vil i de fleste tilfellene ha sitt eget takstopplegg.

* En tradisjonell Routemaster-buss. Bussene er fremdeles i trafikk på linje 9 og 15.En tradisjonell *Routemaster*-buss. Bussene er fremdeles i trafikk på linje 9 og 15.
* Leddbusser parkert ved Waterloo bussgarasje.Leddbusser parkert ved Waterloo bussgarasje.
* Bussrute 234 i Nord-London.Bussrute 234 i Nord-London.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) London Buses – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**London Ashford Airport**, også kjent under sitt eldre navn **Lydd Airport**, er en innenriksflyplass omkring to kilometer fra Lydd og 22 kilometer sør for Ashford i Kent. Den regnes med blant Londons flyplasser, hvilket reflekteres i navnet, men har lite av hovedstadens trafikk. 

Lydd Air har flyplassen som sin base, og har regelmessige flyvninger til Le Touquet i Frankrike. 

Flyplassen har også vært kjent som *Lydd Ferryfield*, og ble særlig brukt til transportfly som fraktet biler og passasjerer over Den engelske kanal til Frankrike. Denne trafikken har helt forsvunnet etter at Kanaltunnelen åpnet.

Destinasjoner
-------------

|  | Flyselskap | Destinasjoner |
| --- | --- | --- |
| Englands flagg | Lydd Air | Le Touquet  **Charter:** Calais, Ostend  **Charter sesong:** Amsterdam, Brüssel |
|

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lydd Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**«Eviva España»**, i visse versjoner også **«Viva España»** og **«Y viva España»**, er en sang med melodi av Leo Caerts og tekst av Leo Rozenstraten. Samantha fra Belgia spilte i 1971 inn sangen på flere forskjellige språk, deriblant engelsk. I Vest-Tyskland og Nederland var versjoner med nederlandske Imca Marina mest populær, og den het da «Viva España».

Leif Nilsson skrev en tekst på svensk. Den svenske tittelen var også «Viva España». Sylvia Vrethammar, Rune Öfvermans Kör och Orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Sonet T-7908. Sangen lå på Svensktoppen i elleve uker i perioden 3. juli-11. august 1973, deriblant på en førsteplass.

Den originale sangen er **«¡Qué viva España!»** av den Spanske sanger Manolo Escobar.

Norske versjoner
----------------

Kari Nergaard (Kari Diesen dy) har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Eviva España». 

| År | Sangtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | «Eviva España» | Gro Anita Schønn. Orkesterledelse og arrangement ved Terje Fjærn | Kari Neegaard | Single | RCA Victor NA 1206 |
| 1973 | «Eviva España» | Jorun | Kari Neegaard | Single | Triola TN 659 |

Gro Anita Schønns versjon var den mest spilte sangen i Ønskekonserten i 1973.

Kontrovers
----------

Sangen skapte en viss politisk kontrovers på grunn av det daværende Francisco Franco-regimet i Spania.

Om Eviva
--------

*Eviva* er ikke et spansk ord, men trolig et påfunn for å få flyt i fraseringen.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Sangtittel | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Imca Marina | «Viva España» | Nederlands flagg Nederland | # 17 | 3 (# 17 i 1 uke) | 1. april 1972 |
| Imca Marina | «Viva España» | Norges flagg Norge | # 7 | 4 (# 7 i 3 uker) | 1972 |
| Gro Anita Schønn | «Eviva España» | Norges flagg Norge | # 3 | 13 (# 3 i 6 uker) | 1973 |
| Sylvia (Sylvia Vrethammar) | «Y Viva España» | Storbritannias flagg Storbritannia | # 4 | 28 | 10. august 1974 |

Referanser
----------

1. ↑  Joakim Tegblom – *Låtar du trodde var svenska*[*død lenke*]
2. ↑  Svensktoppen – *1974*
3. ↑  Norsk nasjonaldiskografi
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  dutchcharts.nl - Imca Marina - Viva España
6. ↑  norwegiancharts.com - Imca Marina - Viva España
7. ↑  norwegiancharts.com - Gro Anita Schønn - Eviva España
8. ↑  Chart Stats - Sylvia - Y Viva España