recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wang Xuance** (kinesisk: 王玄策, pinyin: *Wáng Xuáncè*) fra Luoyang i det som idag er provinsen Henan i Kina, var en kinesisk diplomat under Tangdynastiet. Han foretok rundt midten av 600-tallet flere diplomatiske sendeferder på oppdrag av keiserne Taizong og Gaozong til Magadha (India). Hans reiser var særlig viktige fordi de åpnet nye handelsveier mellom Kina og India via Tibet og Nepal.

Reiser
------

På den første reisen ledsaget han sendemannen Li Yibiao (李义表) til kong Harshas hoff. Denne reisen omtales i innskrifter i Rajagriha – de nåværende Rajgir og Bodhgaya.

På den neste reisen (647) havnet han i en borgerkrig som brøt ut etter kong Harsha, og mange i det diplomatiske følget ble drept. Selv grep han etterhvert inn i borgerkrigen med styrker fra tibetanske allierte.

Fra sin fjerde reise (664) tok han med seg munken Xuanzhao (玄照) tilbake til Kina.

Zhong tianzhu xingji
--------------------

Han forfattet verket *Zhong tianzhu xingji* (中天竺国行记), som gir mange geografiske opplysninger. Hans verk gjenspeiler de endringer som var funnet sted etter Xuanzangs reise.
Reiseskildringen er bare bevart i fragmenter. I Dunhuang oppdaget han deler av verket, og de oppbevares i dag i de russiske samlinger (00234).

Navnevarianter
--------------

Wang Hiuen Ts'e, Wang Hiuan-ts'ö, Wang Xuance

Litteratur
----------

* Sylvain Lévi: *The mission of Wang Hiuen Ts'e in India : les missions de Wang-Hiuen-Ts'e dans l'Inde.* Written in French by M. Sylvain Lévi. Transl. from the orig. French by S. P. Chatterjee. Ed. by B. C. Law. – 1. publ. – Calcutta : Indian Geographical Society, 1967.
* Prabodh Chandra Bagchi: *India and China: A Thousand Years of Cultural Relations.* 2. ed. rev. and enl. – New York : Philos. Libr. 1951
* *Zhongguo renming da cidian* (Lishi renwu juan) [Det store kinesiske personleksikon. Bind: Historiske personligheter]; Shanghai: Shanghai cishu chubanshe, 1990; ISBN 7532600335
* *Fayuan zhulin* (法苑珠林)

Eksterne lenker
---------------

* Wang Xuance (kinesisk)[*død lenke*] i Online-leksikonet Weike
* A Note on the Dunhuang Manuscript Дx00234 Zhong tian zhu guo xing ji Written by Wang Xuance (kinesisk)
* 汉唐西域与中国文明 by 林梅村 (A Re-examination on the Chinese Stele Inscribed by the Tang Ambassador Wang Xuance in Tibet)
* Wang Xuance

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Lou A. Kouvaris** (født 20. april 1954 i Pireus i Hellas, død 28. mars 2020 på Long Island i USA) var en amerikansk gitarist innen hardrock. Han var også kjent som L.A. Kouvaris.

Biografi
--------

Kouvaris, som var av gresk herkomst, fremtrådte mot slutten av 1960-årene som musiker. Han spilte i noen musikergrupper og tok i 1975 diplom som lydingeniør. Han grunnla sammen med Mark Reale bandet Riot, hvor han var ledende gitarist.

I august 1978, bare noen få måneder etter at Riot lanserte sin første plateinnspilling *Rock City*, ble Kouvaris fjernet fra gruppen.[] Dette var mens man spilte inn deres neste album, Narita. Så ble han engasjert av Henri Belolo og Jacques Morali som platespiller for Village People. Han grunnla et band ved navn *Special Forces*som var aktivt til 1983, skjønt uten å komme med noen plateinnspillinger.

Etter at han i 1982 hadde deltatt i utvelgelsen av gitarist for Ozzy Osbourne og Kiss, begynte Kouvaris å komponere *soundtracks* og realiserte sangene til filmen *Hotshot* fra 1987. I 1990 avsluttet Kouvaris sin karrière som musiker.[] Han forble imidlertid i bransjen som eier av L.A. Production, med sete i Rock Garden Studio.

Etter å ha gjenopptatt sin virksomhet i 2019, opprettet han sammen med Rick Ventura (som var gitarist for *Riot* fra 1978 til 1984) bandet *Riot Act*.

Han døde i mars 2020 i sitt hus på Long Island i delstaten New York, som følge av en SARS-CoV-2-infeksjon.

Referanser
----------

1. ↑  Former RIOT Guitarist LOU A. KOUVARIS Dies From Coronavirus, bravewords.com, 28. mars 2020, lest 30. mars 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***Lotussutraen, og andre skrifter fra mahayanabuddhismen*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Jens Braarvig og utgitt i 2003. Boken inneholder religiøse tekster fra mahayanaretningen innenfor buddhismen. 

Den største delen av boken er *Veien til det oppvåknede liv*, som omfatter om lag 200 sider. Verket, som på sanskrit heter *Bodhicaryavatara*, ble skrevet av Shantideva på 600-tallet. Andre tekster i antologien er *Lotussutraen, Den korte teksten om Lykkeland (Sukhavativyuha), Hjertesutraen, Piken Månefagers forklaring (Candrottaradarikavyakarana), Kjønnenes likeverd (Vimalakirtinirdesha), Besøket på Lanka*, utdrag fra *Jatakamala* under tittelen «En blomsterkrans av historier om tidligere liv», *En avhandling om middelveien* av Nagarjuna og «Til forståelse av juvelfamilien» fra *Ratnagotravibhāga*.

Referanser
----------

1. ↑  *Lotussutraen, og andre skrifter fra mahayanabuddhismen*. Utvalg og innledende essay av Jens Braarvig; oversatt av Kåre A. Lie og Tone Lie Bøttinger. XXXII, 348 sider. Bokklubben, 2003. (Verdens Hellige Skrifter; 18) ISBN 82-525-5330-3
***Tema*** (originaltittel: russisk: *Тема*, *Tema*) er en sovjetrussisk komedie fra 1979 regissert av Gleb Panfilov.

Filmen ble vist under Filmfestivalen i Berlin samme år, hvor den vant Gullbjørnen.

Handling
--------

Den populære dramatikeren Kim Yesenin (spilt av Mikhail Ulyanov) sammen med sin elskerinne (spilt av Natalya Seleznyova) og deres venn ankommer Suzdal ved Volga, på jakt etter historiske temaer for deres nye skuespill. I Suzdal støter Kim på en familie, bestående av en gammel lærer Maria Alexandrovna, med ærverdige, tradisjonelle forestillinger angående moral og ære. Kim forsøker å be kunsthistoriker og museum-guide Sasha, en student av Maria Alexandrovna, om hjelp. Men hun mener at alle skuespillene hans er både middelmådige og umoralske.

Senere er Kim Yesenin et hemmelig vitne til en samtale mellom Sasha og kjæresten hennes, med kallenavnet «The Hirsute» Men The Hirsute er en frustrert vitenskapsmann og forfatter, som planlegger å snart emigrere til USA. Den kvelden forsøker Yesenin å reise til Moskva, men ombestemmer seg midtveis. Men når han forsøker å snu, krasjer bilen på den glatte veien.

Skuespillere
------------

* Mikhail Ulyanov som Kim Yesenin, en forfatter.
* Inna Churikova som Sasha Nikolaeva, museum-guide
* Stanislav Lyubshin som en dissident, og Sasha's venn.
* Yevgeni Vesnik som Igor Paschin, en forfatter.
* Yevgeniya Nechayeva som Maria Alexandrovna
* Natalya Seleznyova som Svetlana.
* Sergey Nikonenko som Sinitsyn, politibetjent

Referanser
----------

1. ↑  «Store norske leksikon» **(norsk)**. Besøkt 31. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tema* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Tema* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Tema* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Tema* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tema* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Tema* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Tema* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Jon Brodal**
(født 23. november 1911 i Oslo, død 20. juli 1998)
var en norsk fiolinist, blant landets ypperste i sin tid.

Han debuterte i 1929 og studerte i Berlin frem til 1933 og andre
europeiske hovedsteder, arbeidet som fiolinlærer for Musikkonservatoriet i Bergen i årene 1943-1945 og var frem til 1963 
med i Bergen Filharmoniske Orkester, forfremmet til konsertmester i 1947 under
dirigenter som Fritz Busch, Albert Wolff, Thomas Beecham og Leopold Stokowski.
Brodal ledet tillike dets orkesterskole. Han satt som
primarius i Hindarkvartetten 1945-50 samt i Bergen strykekvartett og
Harmoniens strykekvartett.

Etter overgang til Oslo og byens Den Norske Opera,
hvor han var i to sesonger 1963-65, ble han alternerende 1. konsertmester ved 
Oslo Filharmoniske Orkester 1965-77. Hans kone er Emily de Lange Brodal (1917), og han var bror til
salmedikteren Anne Margarethe Brodal (1914–1999) og hjerneforskeren Alf Brodal.
Brodal underviste etter sin pensjonering 
ved Ski kommunes musikkskole 1983-88 og instruerte Telemarks ungdomssymfonikere.

Premier
-------

* Kongens fortjenstmedalje i gull 1976

Referanser
----------

1. ↑  artikkel i Store norske leksikon
2. ↑  Grunnet Brodals alder, ga Ski kommune ham sparken i 1986, men en mye omtalt rettssak ga Brodal medhold, assistert av kjendisadvokat Harald Stabell.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lotus Evora** (2009–21) er en fireseters sportsbil fra engelske Lotus Cars. Den ble produsert i rundt 6,000 eksemplarer.

Den kom med en midtmontert 3.5 liter stor V6 motor med 280 hestekrefter, laget av japanske Toyota, som også laget gearboksen. Med seter fra tyske Recaro veide den rundt 1 350 kilo og var til salgs i Norge for vel 1,2 millioner kroner i 2010. Evora **S** (2010–14) hadde en australsk Harrop HTV 3200 kompressor ("S" for supercharger) og dermed 350 hestekrefter. I **IPS** (2012–) får man med gearboksen U660.

Utgaven **400** (2015–) hadde små endringer i utseendet, kompressor fra amerikanske Edelbrock. Navnet kom nok av at den akkurat bikket 400 hestekrefter. Den over 100 kilo lettere **Sport 410** (2016–) hadde 410 hestekrefter, mens **GT430** (2017–) hadde 430 hestekrefter, og er veldig rask på grunn av ytterlige vektbesparelser (nede i litt over 1 200 kiloer).

Spesielt raske utgaver av Evora har vært "LM GTE", "Group GT4" og "GT300" for bruk i raserligaer.

* Evora for det britiske politi Evora for det britiske politi
* Evora S 350 for det italienske politi Evora S 350 for det italienske politi
* Evora tatt bakfra i Frankrike Evora tatt bakfra i Frankrike
* Evora GTE med Townsend Bell bak spakene Evora GTE med Townsend Bell bak spakene

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lotus Evora*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Vi har kjørt Lotus Evora i dinbil.no den 24. mai 2010.
2. ↑  harrop.com.au Arkivert 21. juli 2019 hos Wayback Machine. sier litt om samarbeidet med Lotus, sist den 21. juli 2019.
3. ↑  Tidenes kraftigste Lotus fra Finansavisen den 12. august 2017.
**Otto Christian Dahl** (født 15. juli 1903 i Namsos, død 11. november 1995 i Stavanger), var en norsk Madagaskar-misjonær, språkforsker og statsstipendiat. 

Han hadde examen artium ved Kongsgård skole i Stavangerfra 1924, ble cand.theol. i 1927 og ordinert samme år. Han var i ett år bibliotekar ved Misjonsskolen i Stavanger, før han i 1929 reiste til Madagaskar som misjonær for Det norske misjonsselskap (NMS). Han arbeidet på Madagaskar, med enkelte avbrudd, fram til 1957. Han var misjonens tilsynsmann på Vest-Madagaskar 1952–57, og president i Den gassiske lutherske kirke 1955–57. Han var lærer på Misjonsskolen 1948–49, og arbeidet som misjonssekretær i NMS 1958–66.

Dahl studerte lingvistikk i Oslo 1935–37, 1947–48 og 1950–52. Dessuten i Hamburg 1937 og i London 1950. Han ble dr.philos. i 1952 på avhandlingen *Malgache et maanjan: Une comparaison linguistique* (Gassisk og maanjan: En lingvistisk sammenligning). Han har blitt karakterisert som «trolig verdens fremste kjenner av det gassiske språket». Dahls arbeid med språket, og sammenligningen mellom gassisk og maanjan fikk ham blant annet til å lansere teorien om at Madagaskar ble befolket ca. år 400 e.Kr. av maanjantalende folk fra området rundt Tamianglayang på det sørvestlige Kalimantan (Borneo).

Dahl ble utnevnt til statsstipendiat i 1967. Han ble utnevnt til ridder av Madagaskars nasjonalorden i 1979, til offiser i 1984, kommandør i 1989, og til storoffiser i 1995. Han ble også tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Han var medlem av Académie Malgache fra 1941 og av Det norske vitenskapsakademi fra 1957.

Dahl hadde fem barn, blant dem misjonær og professor ved Misjonshøgskolen Øyvind Dahl.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Misjonsarkivet, «Otto Christian Dahl», besøkt 27. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Familienytt", 11. juli 1953 s.2.

Litteratur
----------

* Dahl, Øyvind (ed.). *Language – A Doorway between Human Cultures: Tributes to Dr. Otto Chr. Dahl on his Ninetieth Birthday*, Oslo: Novus Forlag, 1993. har bibliografi over Dahls arbeider. ISBN 82-7099-205-4
* Blust, Robert , 1996, «In Memoriam: Otto Christian Dahl, 1903-1995», I: *Oceanic Linguistics* 35:1-5.
* Biografi I: *Prester i den norske kirke*. Oslo, 1990 ISBN 82-543-0454-8
* Aartun, Kjell. «Minnetale over dr. philos. Otto Chr. Dahl holdt ... den 8. februar 1996». I: *Årbok / Det norske videnskaps-akademi 1996*.
* Eide, Egil S. *Nekrolog*. I: Aftenposten, 27.11. 1995
* Klassekampen, 22.9. 2001
* Dahl, Otto Chr. «Misjon og kultur» I: *Kirke og kultur*, 1948
* norart 14 artikler av Dahl
* sambok 21 bøker og særtrykk av Dahl

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Hinduguden Lakshmi står på en lotusblomst, og holder lotus i hånden.
**Lotusblomst** er blomsten til planten lotusrot *(Nelumbo nucifera)*. Den er et viktig symbol i indiske religioner. De mest vanlige fargene er hvit og rosa. I hinduismen og buddhismen er lotusen sentral både som symbol og offergave. Lotusen er et symbol på skaperkraft og begynnelse så vel som et symbol på renhet. I hinduismen sies det at skaperguden Brahma oppstår i en lotusblomst som vokser ut av Vishnus navle.

Guden Vishnu sitter i lotusstillingen på en Lotusblomst *(Nelumbo nucifera)*.
Ifølge den buddhistiske tradisjonen skal Buddha ha kunnet gå da han ble født, og da han tok sine første skritt vokste det lotusblomster i fotsporene hans. Lotusliljen har sine røtter i gjørme som symboliserer ondskap, mens selve blomsten vokser over vannet og symboliserer opplysning. Derfor tar buddhister alltid av stilken på blomstene før de ofrer dem på et alter til Buddha.


| * v
* d
* r
Hinduisme |
| --- |
| Guder | Apsara • Brahma • Ganesha • Dattatreya • Hanuman • Kali • Krishna • Lakshmi • Mahadevi • Rama • Shanghyang Widi Wasa • Sarasvati • Sita • Shiva • Vishnu | Om/Aum er den helligste stavelsen i hinduismen. |
| Tekster | Vedaene • Rigveda • Upanishadene • Ramayana • Mahabharata • Bhagavadgita • Sutra • Puranaene |
| Lærere | Ramakrishna • Vivekananda • Sri Aurobindo • Swami Prabhupada • ISKCON • Maharishi Mahesh Yogi |
| Lære | Reinkarnasjon • Moksha • Om • Holi • Vedanta • Brahman • Karma • Maya • Samsara • Dharma • Kali Yuga • Lotusblomst |
| Liv | Divali • Hindutempel • Hindukalender • Mantra • Namaste • Prambanan • Pudsja • Rudraksha • Sadhu • Sanatan Mandir Sabha • Samsara • Tantra • Yoga • Kaste |
**Lathbury** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Milton Keynes i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Stedet ligger like nord for Newport Pagnell.

I henhold til folketellingen i 2011 bor det 156 innbyggere i sognet.

Historie
--------

Navnet er av angelsaksisk opphav, og betyr «befestning bygget med stokker». I *Domesday Book* (1086) er landsbyen nevnt som Latesberie.

Lathsbury har en stor herregård, som fra 1272 tilhørte abbediet i Lavendon. Etter oppløsningen av klostrene i 1547 gikk det til kronen, som beholdt det til restaurasjonen. Det ble så gitt til Christ Church College ved Universitetet i Oxford.

Landsbyen hadde en *grammar school* som ble grunnlagt under Elizabeth I. Den ble revet i 1698, og materialene ble brukt til å reparere presteboligen. Sognekirken All Saints er viet til alle helgener.

Referanser
----------

1. ↑  «Parishes in Milton Keynes» Arkivert 8. juni 2009 hos Wayback Machine. *Milton Keynes Council*.
2. ↑  «Neighbourhood Statistics 2011 census». Arkivert fra originalen 21. oktober 2016. Besøkt 30. september 2016.
3. ↑  «Lathbury», *Surnamedb*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Femtitrekksregelen** i sjakk angir at en spiller kan forlange remis hvis ingen brikker er blitt slått og ingen bonde er blitt flyttet i løpet av de femti siste trekkene. 

Partiet blir ikke automatisk remis når femti trekk er gjort – spilleren i trekket må kreve remis. Derfor er det mulig at et parti fortsetter etter at en av spillerne kunne ha krevd remis ifølge denne regelen. Teoretisk kan et parti fortsette til evig tid, men i praksis vil vanligvis en av spillerne være fornøyd med å kunne kreve remis når femtitrekksregelen er oppfylt.

Regelen har en lang historie, og er nevnt i Ruy López' tekst om sjakk fra 1561. Da man på 1900-tallet oppdaget at enkelte sluttspill (f.eks. med to løpere og konge mot springer og konge) bare kan vinnes i mer enn femti trekk (uten bondetrekk eller slag) fra bestemte stillnger, ble regelen endret til å omfatte enkelte unntak der over hundre trekk var tillatt. Unntakene er senere blitt fjernet, nå gjelder femtitrekksregelen for alle stillinger.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Fen He** (kinesisk: 汾河, pinyin: *Fén Hé*) er en elv i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Den har sine kilder i Guancenfjellet i Ningwu fylke nordøst i Shanxi, renner sørøst inn i Taiyuanbassenget og derfra gjennom Shanxis sentrale dalføre. Den renner ut i Huang He i sørvest, i fylket Hejin. Elven er 694 km lang og er en av de to største sideelver til Huang He. Den andre og større sideelven er Wei He, 

Elven betjener et nedslagsfelt på 39 417 kvadratkilometer, hvorav 25,3% er i Shanxi. *Sanjinsivilisasjonen* (ca. 500 f.Kr. var rundt denne elven; navnet San Jin kommer fra «De tre Jin», ettersom oldtidsstaten Jin i de stridende staters tid ble delt opp mellom tre andre riker.

Fen He renner gjennom storbyen Taiyuan, men demninger og vanningsanlegg lenger opp gjør at den på det nærmeste er tørr og ikke lenger forskjønner byen med sitt elveløp der.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fen River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Île de Ré sett fra øst i retning fastlandet.  Foto: Zassenhauser 
**île de Ré** er en fransk øy i Atlanterhavet utenfor byen La Rochelle i departementet Charente-Maritime i regionen Nouvelle-Aquitaine langs den franske vestkysten. Det er Frankrikes fjerde største øy.[]

Øya har omtrent 17 000 innbyggere.[] Turisme er en viktig næring. Det ble bygget bro til øya fra fastlandet i 1988.

Byen Saint-Martin-de-Ré er øyas historiske hovedstad, og sammen med kommunen La Flotte utgjør dette området øst på øya et urbant område med rundt 5000 innbyggere.[] I dag er kommunen Sainte-Marie-de-Ré øyas hovedsete med sine 3000 innbyggere.[]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Île de Ré – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Sebastiano Ziani** (født 1102, død 13. april 1178 i Venezia) var doge av Venezia fra 1172 til sin død i 1178. Han var en av bystatens store byplanleggere.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ziani var blant Venezias rikeste menn.[] Han var i besittelse av mange store eiendommer i byen, ikke minst i menigheten Santa Giustina nordøst i byen, og mellom San Marco og Rialto, og flere saliner i lagunen. Ziani engasjerte seg ivrig i den lukrative handelen med områdene i det østlige middelhavsområde og i Nord-Afrika.[]

Under hans forgjenger i dogeembedet, den myrdede Vitale Michiel II (latin: *Vitalis Michael*), innehadde Ziani flere ganger stillingen som *iudex* (en doge-rådgiver og dermed et av statens høyeste embeder), og var også sendemann til Konstantinopel. 

### Doge

Etter Vitale Michiel IIs død var dogeembedet vakant i et halvt år. Til slutt ble Sebasiano Ziani valgt. Han skal ha demonstrert sin rikdom ved det at han som den første doge etter sitt valg kastet ut gullstykker i folkemengden.[] Ved tiltredelsen var republikken Venezia i strid med keiser Fredrik Barbarossa, som i 1162 satte byen under press med en handelsblokade - og dypt forgjeldet på grunn av det antikeiserlige vyforbund og på grunn av rivningene med den bysantinske keiser.[]

Ziani forsøkte å dempe uroen i befolkningen ved å begrense prisene på grunnæringsmidler.[]

I sin korte tid som doge delte Ziani bystaten opp i mange distrikter. Han innså at regjeringsbygningen var for tett inntil skipsverftet. Arbeidet ble forstyrret av støyen fra verftet. Ziani løste problemet ved å donere verftet et nytt område i bystaten, slik at det kunne overføres dit.

Han var vertskap for pave Alexander III, keiser Fredrik I og en delegasjon fra Vilhelm II av Sicilia som undertegnet Veneziatraktaten i juli 1177.

Han var gift til en kvinne ved navn Cecilia.

Sebastian Ziani var far til den senere dogen Pietro Ziani.

Ziani takket av fra dogeembedet den 11. april 1178. Han trakk seg tilbake til klosteret San Giorgio Maggiore, der han døde dagen etter.

Referanser
----------

1. ↑   opac.vatlib.it, VcBA-ID 495/127886[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Staley, Edgcumbe: The dogaressas of Venice : The wives of the doges. London : T. W. Laurie

Litteratur
----------

* Irmgard Fees: *Reichtum und Macht im mittelalterlichen Venedig. Die Familie Ziani*. Tübingen 1988 (Diss. Marburg 1986)
* Andrea Da Mosto: *I Dogi di Venezia*. Mailand 1960

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Femundløpet 2010** og **prøve-VM i langdistanse sledehundstil** ble arrangert 4. – 11. februar 2010 med start på Røros.

Arrangør av Femundløpet er Røros og Femundløpets venner.

Femund600
---------

12-spann kjørte 600 km med start 4. februar fra Øra på Røros. Robert Sørlie kom først inn til første sjekkpunkt. Sigrid Ekran gikk først ut fra første sjekkpunkt og ledet det meste av løpet. Robert Sørlie og Inger-Marie Haaland lå bare minutter bak. Sigrid Ekran dro hjem seieren med Inger-Marie Haaland på andreplass og Robert Sørlie på tredje.

Femund400
---------

8-spann kjørte 400 km med start 5. februar fra Øra på Røros. Svein Sødahl Kvam, Jarle Ragnar Kopperudmoen og Ola Martinsen lå i tet store deler av løpet. Ola Martinsen brøt etter Tolga. Svein Sødahl Kvam vant til slutt. Arnt Ola Skjerve tok sølvplassen. Roger Fossøy tok bronse.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Femundløpet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Hend Zaza** (født 1. januar 2009 i Hama) er en syrisk bordtennisspiller, som representerer klubben Al-Muhafaza Club.

Hun representerte Syria under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og var der lekenes yngste utøver. Hun var OL-historiens femte yngste deltaker.

Bakgrunn
--------

Zaza er født i Hama i Syria, og begynte å spille bordtennis i 2014, fem år gammel. Hun spiller for Al-Muhafaza Table Tennis Club i Damaskus, og har vunnet nasjonale titler på alle aldersnivå på junior- og seniornivå.

Idrettskarriere
---------------

Hun kvalifiserte seg til Sommer-OL 2020 gjennom den vestasiatiske OL-kvalifiseringsturneringen i Amman i Jordan, der hun slo 42 år gamle Mariana Sahakian i finalen. Hun deltok i singelturneringen under Sommer-OL i Tokyo, men ble slått ut i første runde, der hun møtte Liu Jia fra Kina.

Referanser
----------

1. ↑   New York Post, nypost.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   olympics.com, besøkt 4. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  The Guardian - *Hend Zaza, 11-year-old Syrian table tennis player, qualifies for Olympics*, besøkt 3. august 2021.
4. ↑  ITTF.com - *Introducing Hend Zaza: Syria's 11-year-old star, bound for Tokyo 2020*, besøkt 3. august 2021.
5. ↑  Olympics.com - *Table Tennis - Women's Singles Schedule* Arkivert 6. oktober 2021 hos Wayback Machine. besøkt 3. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hend Zaza – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Hend Zaza – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hend Zaza – ITTF Rediger på Wikidata
* Profil hos Sommer-OL 2020 Arkivert 30. juli 2021 hos Wayback Machine.
***Argulus stizostethii*** er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet allerede i 1880. I USA lever den i nordlige Midtvesten fra Minnesota til Maine. Den lever også i elvene i Canada.

Det antas nå at den er synonym med Argulus canadensis.

Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et *naupilus*-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Argulus stizostethii* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus stizostethii* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus stizostethii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Argulus stizostethii* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Argulidae - oppslaget i *WORMS*-databasen. Besøkt 5. januar 2014.
* Oversikt over Argulus-arter i USA - *United States Environmental Protection Agency*. Besøkt 5. januar 2014.
**Sjuer** er et kortspill med ordinære spillkort (inkludert jokere) der hver deltaker får utdelt 7 kort. Joker er høyest, deretter ess, konge osv. 2 er lavest. Spiller til venstre for giver har det første utspillet. Alle må stikke med likt eller høyere kort, uavhengig av sort. Har man ikke likt eller høyere kort, må man legge ut sitt laveste kort. Etter at alle har spilt ut, er det den som la ut høyest kort (eller den siste som la ut likt høyt kort) som har neste utspill.

Poenget er å sitte igjen med lavest mulig kort på hånden, man må derfor prøve å få de andre til å sitte igjen med høyest mulig kort. Den som sitter igjen med det høyeste kortet for hver runde, får ganget dette antall med 5. F.eks om en sitter igjen med knekt, blir det 11 x 5 = 55 poeng. Flere spillere kan sitte igjen med høyest kort, da skal alle disse ganges opp med 5. Resten av spillerne får ingen poeng. Får en spiller 250 poeng eller mer, er denne ute av spillet. Resten spiller videre, og den spilleren som klarer å holde seg under 250 poeng - den siste som er med i spillet, vinner.
Saprissa-tilhengere på Estadio Ricardo Saprissa
**Deportivo Saprissa** er en costaricansk idrettsklubb som er mest kjent for fotballaget sitt. Klubben er fra Tibás i hovedstaden San José, og spiller hjemmekampene sine på Estadio Ricardo Saprissa. Både klubben og stadionet er oppkalt etter grunnleggeren Ricardo Saprissa. Klubben ble stifta 16. juli 1935.

Deportivo Saprissa er en av tidenes mest meritterte fotballklubber i Nord- og Mellom-Amerika. Den har vunnet CONCACAFs mesterliga tre ganger (i 1993, 1995 og 2005), Copa Interclubes UNCAF fem ganger (i 1972, 1973, 1978, 1998 og 2003) og den costaricanske eliteserien hele 29 ganger. I 2009 blei Saprissa kåra av FIFA til det 20. århundets lag i CONCACAF.

Draktene til Deportivo Saprissa er lilla og hvite. Laget kalles ofte *El Monstruo Morado* («Det lilla monsteret») eller *Los Morados* («De lilla»).

Saprissas erkerival er Liga Deportiva Alajuelense. Kampene dem imellom kalles «El Clásico».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deportivo Saprissa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Deportivo Saprissa hos Soccerway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |

| * v
* d
* r
Liga FPD 2021/22 |
| --- |
|  | 
* Alajuelense
* Cartaginés
* Grecia
* Guadalupe
* Guanacasteca
* Herediano
* Jicaral
* Pérez Zeledón
* San Carlos
* Santos de Guápiles
* Saprissa
* Sporting San José

 | Costa Ricas flagg |
**Jinxian** (kinesisk: 进贤县; pinyin:  *Jìnxián Xiàn*) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanchang.

Befolkningen var på 713 685 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Det gamle bryggeri i Lidu (*Lidu shaojiu zuofang yizhi*, 李渡烧酒作坊遗址) fra Yuandynastiets tid og minnebuen for Chen-familien (*Chenshi paifang*, 陈氏牌坊) fra Mingdynastiets tid ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside
* Discovery of Ancient Brewery Dates China's Spirit-making Back 800 Years
* Lidu sorghum liquor[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Wang Xufeng** (kinesisk: 王旭烽, født i februar 1955 i Pinghu i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forfatter og ekspert på te. Hun har mottatt en av Kinas gjeveste litteraturpriser, Mao Dun-prisen.

Wang studerte historie ved Hangzhouuniversitetet (nå Zhejianguniversitetet) fra 1978 til 1982. Etterpå underviste hun ved en middelskole i Hangzhou og arbeidet ved en radiofabrikk i samme by. Hun ble senere tilknyttet Zhejiang temuseum, som forsker. 

Wangs mest kjente verk er *Temenneske-trilogien*.

* 《茶人三部曲》 (*Temenneske-trilogien*)
	+ 《南方有嘉木》
	+ 《不夜之候》
	+ 《筑草为城》

Wang har også forfattet mange studier om te og tekultur, som for eksempel 《茶文化通论》 (*Essayer om tekultur*)

Eksterne lenker
---------------

* Biografi Arkivert 30. desember 2007 hos Wayback Machine.
* Wang Xufengs blogg }
* Wang Xufengs blog hos Zhejiang BlogNet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Berts dagbok*** er en ungdomsroman i dagboksform av svenske forfatterne Anders Jacobsson og Sören Olsson. Boken ble utgitt i 1987 og handler om Bert Ljung fra 14. januar til 6. juni det året han fyller 12 og begynner vår-sermesteret i 5 klasse. Bert liker en jente, Rebecka, i 5 B. Senere i boken liker han en annen jente, fiolinisten Nadja i 5 E i Jungbergska skolan. Boken er den første i Bert-serien og begrepet «Berts dagbok» brukes noen ganger om hele serien.

Boken ble revidert i 1993.

Handling
--------

Berts dagbok finner sted i løpet av vår-terminen i 5. klasse, og går fra 14. januar til 4. juni. Bert går i klasse 5 A ved Becka-skolan. Han liker egentlig ikke sitt eget navn, og foretrekker å bruke kallenavnet Treb Walker. «Treb» er «Bert» stavet baklengs, navnet «Walker» kommer fra Fantomet fra karakteren Kit Walker. Bert forsøker også å finne på sine egne historier, om superhelten Kobåj-Kurt. Bert og Åke har også funnet opp deres eget fiktive land, kalt «Hoppalotjingien» som senere i boken slutter å eksistere etter en «borgerkrig»

I det handlingen begynner er Bert forelsket i Rebecka i klassen 5 B. Deretter følger en periode fra slutten av februar, hvor Bert ikke bryr seg sørlig om jenter i det hele tatt, og skaper dermed mer plass til andre interesser. Når klasse 5 A skal spille fotball mot klassen 5 B, og synsproblemene til Bert oppdages. Når Bert får briller, blir han ertet av andre elever i klassen. Under et arrangement ved skolen en fredag ​​kveld i mai, blir Bert forelsket i Nadja Nilsson som går i klasse 5 E på Jungberska skolan.

Bert oppdager at Nadja spiller fiolin, og at hun bor i nærheten av fotballbanen i en liten hytte sammen med moren sin og tre brødre. Men under et eksperiment klarer Åke å sette fyr på de resterende sidene i Berts dagbok. Boken avsluttes med at Bert og Nadja skal møtes i byparken den 4. juni under et gammelt eiketre. De skjærer inn initialene sine (NN + BL) i barken. Til slutt kunngjør Bert sitt virkelige navn, Bert Ljung, og at «Treb Walker» ikke eksisterer mer.

Kilder
------

* Bokelskerne, lest 22. november 2013
**Otto Brekke** (født 19. desember 1925, død 27. februar 2013) var offiser og oberstløytnant i Frelsesarmeen. Han drev den kristelige organisasjonen Stiftelsen Brobyggerne som arbeider blant tuberkuloserammede i Moldova. Som pensjonert offiser bodde han store deler av året bodde i Chișinău. 

Otto Brekke hadde en rekke ledende stillinger i Frelsesarmeen i Norge, Sverige og Tyskland. Han var en ivrig skribent og har forfattet en rekke bøker. Han var far til Frelsesarmeoffiseren Bo Hjalmar Brekke.[]

Bibliografi
-----------

* *Hallelujatrompeten*1993 Muntre minner fra et liv i Frelsesarmeen.
* *Ikke ett håpløst tilfelle, Frelsesarmeens fengselsarbeid i Norge gjennom 75 år: 1920-1995* 1995.
* *Frontliv, offiser med håp og humor* 1998 Selvbiografi
* *Nye muligheter: Møter med mennesker i Moldova* 2001

Referanser
----------

1. 1 2  Otto Brekke (nekrolog). *Aftenposten*, 9. mars 2013. «Oberstløytnangt i Frelsesarmeen Otto Brekke er død, 87 år gammel.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Otto Armster**  (født 11. juli 1891 i Preetz, død 21. september 1957) var en tysk militær etterretningsoffiser og medlem av det tyske motstandsarbeidet som i 1944 førte til 20. juli-attentatet. Armster ble arrestert og satt i fangenskap like etter attentatet og ble sittende frem til frigjøringen i 1945. Han ble deretter ført til Sovjetunionen.

Liv og arbeide
--------------

Armster var en venn av admiral Wilhelm Canaris, leder av kontrapionasje (Abwehr), og var i kontakt med motstandsbevegelsen siden 1939. Som oberst og sjef for kontraspionasjen i Wien i april 1944, da han arbeidet tett sammen med Georg Alexander Hansen, Hans Oster og Ludwig Gehre.

I forbindelse med sine motstandsaktiviteter hadde Armster konstant kontakt med general Friedrich Olbricht og andre medsammensvorne av 20. juli-attentatet gjennom Olbrichts fortrolige Hermann Kaiser. Armster er blitt utpekt av de medsammensvorne som liaison-offiser med forsvars-sirkel XVIII (Salzburg).

Den 23. juli 1944 ble Armster arrestert av Gestapo og transportert til Berlin, der han ble satt i isolat på fengslet på Lehrterstrasse frem til 25. april 1945. Den 15. mai 1945 arresterte russiske NKWD ham og deretter bortførte ham til Sovjetunionen hvor han ble holdt fengslet fram til 1955.

Se også
-------

* Liste over medlemmer av 20. juli-attentatet

Referanser
----------

1. ↑  Biography of the Memorial to the German Resistance
2. ↑  «Otto Armster». Gedenkstätte Deutscher Widerstand. Besøkt 20. februar 2011.

Litteratur
----------

* Ludwig Jedlicka: *Der 20. Juli 1944 in Österreich*. München/Wien 1965
* Peter Hoffmann: *Widerstand, Staatsstreich, Attentat. Der Kampf der Opposition gegen Hitler*. München 1969/1985

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Otto Abs** (født 30. november 1891 i Stettin, død 10. mai 1966) var en tysk lege, polarforsker og SS-offiser tilknyttet Sicherheitsdienst (SD)

Han studerte medisin ved Universitetet i Greifswald fra 1911 til 1919. Fra 1919 til 1921 var han assistent ved et sykehus i Berlin, og fra 1921 til 1926 var han lege ved en kullgruve drevet av Nederlandsche Spitsbergen Compagnie i Barentsburg på Spitsbergen. Fra 1927 til 1937 var han bylege i Essen, og fra 1937 til 1945 medisinalråd (*Medizinalrat*) og senere overmedisinalråd i Mülheim.

Han var medlem av SS og var vitne under Nürnberg-prosessene.

I 1929 fikk han utgitt en studie *Untersuchungen über die Ernährung der Bewohner von Barentsburg, Svalbard* («Undersøkelser over ernæringen hos beboerne i Barentsburg på Svalbard») i Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelsers skriftserie *Skrifter om Svalbard og Ishavet*. Han var medlem av Deutsche Gesellschaft für Polarforschung.

Abs fikk yrkesforbud en stund etter krigen.

Litteratur
----------

* Hans Fischer (utg.): *Das Zwangsarbeitersystem im Dritten Reich. Als Dolmetscherin in Mülheimer Lagern. Die Erinnerungen von Eleonore Helbach*,Verlag an der Ruhr, Mülheim an der Ruhr 2003, ISBN 3-86072-764-8, v. a. S. 24.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 143692879, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 23. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nachruf der Gesellschaft für Polarforschung von 1966 (PDF; 120 kB)
* Stettin – Bekannte Personen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Wega Mining ASA** (etablert 2006, oppkjøpt 2009) er et tidligere norsk lete- og utvinningsselskap innen gullforekomster. 

Det ble etablert av blant andre Jan Haudemann-Andersen, eier av *Wega Invest*. Wega Mining hadde virksomhet i Guinea, Burkina Faso, Mali, Canada, Ecuador og Romania. Det ble notert på Oslo Axess den 2. mai 2007, med tickeren *WEMI*. Mye nevnt i media var den lovende *Inata*-gruven i Burkina-Faso, men med finanskrise og problemer ved *Inata* ble 2008 et vanskelig år.[]

I 2009 ble Wega Mining kjøpt av britiske *Avocet Mining*, et gullgrave-selskap som til da hadde operert i Sør-Afrika. Haudemann-Andersen eide i 2011 omkring 13 prosent av *Avocet*-aksjene via sitt selskap *Datum*, og solgte seg ut i 2012.

Firmaet står i 2014 oppført som steinbrudd med Drammen som base.

Referanser
----------

1. ↑  *Byr på hele Wega Mining i Dagens Næringsliv den 14. april 2009.*
2. ↑   Arkivert 3. september 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Gull ga opptur* i Dagens Næringsliv den 2. mai 2011.
4. ↑  *Haudemann-Andersen ute av Avocet Mining hos Hegnar.no*
5. ↑  Wega Mining i Bedriftsdatabasen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Wehrmacht-Untersuchungsstelle für Verletzungen des Völkerrechts** (WuSt) var en del av rettsavdelingen i Oberkommando der Wehrmacht, den tyske militære overkommandoen under andre verdenskrig. WuSt hadde i oppgave å etterforske fiendtlige staters brudd på folkeretten. Lederen for etaten var juristen Johannes Goldsche, som allerede under første verdenskrig hadde vært nestleder i den prøyssiske arméens tilsvarende etat.

WuSt hadde bl.a. i oppgave å etterforske de sovjetiske massakrene på ukrainerne i Lviv i 1941, den sovjetiske Katyn-massakren, drapene på tyske krigsfanger og britenes senkning av hospitalsskip som «Tübingen» i 1944.

Rundt halvparten av WuSts arkiv er bevart. Den amerikanske juristen og historikeren Alfred de Zayas og andre forsket på materialet fra midten av 1970-tallet, og Zayas utgav senere sin anerkjente bok *Die Wehrmacht Untersuchungsstelle für Verletzungen des Völkerrechts* (1979), utgitt på engelsk som *The Wehrmacht War Crimes Bureau, 1939-1945* (1989).

Litteratur
----------

* Alfred de Zayas: *Die Wehrmachtuntersuchungsstelle*. 7. utgave, München 2001. ISBN 3-548-33080-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Downing Street** er en liten blindgate som går ut fra Whitehall i City of Westminster i London. Downing Street nr. 10 har gjennom mer enn tohundre år vært den offisielle boligen til *First Lord of the Treasury*, en tittel som i moderne tid alltid innehas av Storbritannias statsminister, mens nr. 11 er boligen til finansministeren. På grunn av dette blir *Downing Street* eller *Number Ten* ofte brukt synonymt med *statsministeren* eller *statsministerens kontor*, mens *Number Eleven* brukes om finansministeren eller finansdepartementet. 

Fra 1997 til 2007 byttet de to plass, siden statsministeren i denne perioden, Tony Blair, var gift og hadde tre barn, og man fant ut at nr. 11 passet bedre til en barnefamilie. Allikevel var statsministerens kontor og regjeringens møtelokale fortsatt i nr. 10. 

Gaten har navnet etter George Downing, 1. baronet (1632–1689). Han var en soldat og diplomat som gjorde tjeneste under både Oliver Cromwell og Karl II. Som belønning for tjenester utført for kongen fikk han en tomt inntil St. James's Park, og Downing Street går gjennom denne eiendommen. 

I 1950- og 1960-årene var det planer om å rive alle husene i gaten for å bygge moderne hus, men dette ble skrinlagt og er siden ikke vurdert på nytt. 

Av sikkerhetsgrunner er gaten sperret for alle som ikke har spesiell tillatelse. I tillegg til en kraftig stålport er det også senkbare sperringer i veien, og bevoktning med væpnet politi.

Se også
-------

* Downing Street 10

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
**Sjuende far i huset** er et bygderockeband fra Verdal i Trøndelag som begynte i 2001 og siden har turnert på en rekke steder i Norge. Bandet albumdebuterte i 2008 med plata *Bestemor,* som ble produsert av Hans Jørgen Støp. Albumet genererte singlene «Gode daga» og «Åpen himmel». «Goda daga» lå flere uker på Norsktoppen, mens flere låter derfra var A-lista hos NRK Trøndelag.

Fra 2008 og i 2009 spilte bandet konserter flere steder i Norge, og begynte med arbeidet med oppfølgeralbumet *Gravøl og Dans,* som ble utgitt 20. mai 2011. Det var produsert av Lars Lien. Første singel fra denne plata var «Sol uten asfalt», som ble A-listet hos NRK Trøndelag og flere andre radiostasjoner. Sommeren 2011 hadde bandet en større turné, og spilte blant annet på flere store festivaler.

6. september 2013 ble bandets tredje album utgitt. Det har tittelen *Kvardagskar,* og er produsert av Hans Jørgen Støp. Første singel er tittelkuttet «Kvardagskar». I likhet med *Gravøl og Dans* er plateselskapet Grammofon utgiver.

27. februar 2015 ble albumet *To kvelder med Sjuende far i huset* gitt ut. Dette er et dobbelt konsert-album med én plate med elektriske instrumenter fra en førjulskonsert i Tindved Kulturhage 20. desember 2014 og én akustisk plate fra en intimkonsert i Lydhagen Studio 16. januar 2015.

Medlemmer
---------

* Stian Nessemo: vokal, akustisk gitar (2001–)
* Sverre Bjarne Inndal: gitarer, kor (2001–)
* Ronni Garli: trommer (2001–)
* Tor Espen Indahl: bass, kor (2001–)
* Ingvild Blæsterdalen: fele, kor (2015-)
* Ove Andre Østgård: orgel, piano, kor (2017-)

### Tidligere medlemmer

* Einar Olav Larsen: fele (2001–2003)
* Erlend Olav Bjørkøy: fele, kor (2003–2005)
* Oddgeir Lingaas Holmen: piano, orgel (2001–2005)
* Øyvind Flaarønning Smidt: fele, mandolin, kor (2005–2009)
* Kenneth Bjørdal: orgel, piano (2008–2017)
* Bjørn Ola Ramfjord Johansen: Div gitarer, pedalsteel, dobro, banjo, kor (2010–2012)
* Kristoffer Finnanger Lysgård: Div gitarer, lapsteel, mandolin, kor (2012–2015)

Utgivelser
----------

* *Bestemor* (Album 2008)
* *Gravøl og dans* (Album 2011)
* *Kvardagskar* (Album 2013)
* Lys I Glasa (Single 2014)
* To Kvelder Med SJUENDE FAR I HUSET (Dobbelt konsertalbum 2015)
* Jul som før (Single 2018)
* Kanskje Neste År (Single 2019)
* En Sang Te Dæ (Single 2019)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Martin Jensen Brendberg** (født 4. mai 1896 i Hemnes, død 20. desember 1953) var bygningsarbeider, fagforeningsmann og NKP-politiker.

Han var medlem av Det norske Arbeiderparti da partiet ble splittet i 1923, og fulgte mindretallet inn i NKP. I årene 1933-1934 var han student ved den såkalte Lenin-skolen i Moskva. I forbindelse med rokeringer i NKPs partiledelse i 1934 ble han faglig leder for partiet. Som medlem av partiets sentralstyre sto han særlig i motstrid til Emil Løvlien som var politisk sekretær.

I forbindelse med det tyske angrepet på Norge sluttet Brendberg seg til Fagopposisjonen av 1940, men brøt med denne etter at NKP ble forbudt 16. august 1940. Da Jens Tangen, etter krav fra okkupasjonsmakten, ble innsatt som formann for AFL (LO), ble Brendberg, i samråd med Viggo Hansteen Tangens personlige sekretær. Da Tangen senere ble avsatt som AFL-formann i forbindelse med melkestreiken i september 1941, var Brendberg på reise, og gikk i dekning etter å ha blitt advart om mulig arrestasjon. 31. desember samme år ble han valgt inn i NKPs illegale sentralledelse, og var en av pådriverne for NKPs aktive motstandspolitikk. I 1942 dro han til Sverige, der han jobbet for å styrke samarbeidet med Arbeiderpartiet. Fra 1944 jobbet han igjen aktivt i Norge.

I 1946 ble han, sammen med Tangen, ekskludert fra AFL. Flere, deriblant historiker Harald Berntsen, har sett dette i sammenheng med Arbeiderpartiets oppgjør med kommunistene. I motsetning til Tangen ble han imidlertid tatt til nåde igjen og fikk medlemskapet gjenopprettet i 1953.

I forbindelse med det såkalte Furubotn-oppgjøret i NKP i 1949 ble Brendberg ekskludert fra NKP som tilhenger av Peder Furubotn ved NKPs ekstraordinære landsmøte i februar 1950..

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dagsavisen, side(r) 9, type referanse dødsannonse, utgitt 23. desember 1953[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rønning, Ole Martin (2010): *Stalins elever*, Universitetet i Oslo, s. 369.
4. ↑  Fagopposisjonen av 1940
5. ↑  «NKPs illegale sentralledelse», *NKPmn*
6. ↑  Side 101. Leif Vetlesen: *Oktobereksplosjonen i NKP*, Tiden, Oslo 1980

Eksterne lenker
---------------

* Slettholm, Kristoffer (2013): *«Det var ikke en opposisjon. Det var en splittelse av folket» Oppgjøret med Fagopposisjonen av 1940* (PDF), Arbeiderhistorie
* Slettholm, Kristoffer (Høsten 2011): *«Skadelig for samholdet blant det norske folk». Oppgjøret med Fagopposisjonen av 1940* (PDF), Masteroppgave i historie, Universitetet i Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Sju blåner** er et gammelt fast uttrykk og et folkelig lengdemål hvor det menes «over eller bak sju fjellrekker». I eventyrene er det et fast uttrykk for uendelige avstander. Eventyrene har for øvrig manglende konkret stedstilknytning og ingen tidsbundethet («det var en gang», «langt om lenge») som særtrekk i sin litterære sjanger.

Hva som befinner seg bak eller over sju de blåner er gjerne målet for eventyrheltens reise; han må begi seg ut i verden – både langt og lengre enn langt for å løse floken som er oppstått, for eksempel bortføring av prinsesser. Strekningen tilbakelegges gjerne ved bruk av magiske midler, ri på store fugler, eller ved hjelp av sjumilsstøvler.

Uttrykket tilhører folkespråket, men er tatt opp av en rekke skjønnlitterære forfattere, og i finnes for eksempel i boktittelen *Over Balkans syv blåner* (1942) av NS-politiminsteren og krimforfatteren Jonas Lie d.y.. Ulike varianter av idiomet sju blåner er også benyttet som firmanavn på ulike norske firmaer.
Første utgave av *Syv brødre*
***Sju brødre*** (finsk: *Seitsemän veljestä*) er en finsk roman fra 1870 av Aleksis Kivi. *Syv brødre* var den første romanen som ble skrevet på finsk av en finsk forfatter for et finsk publikum. Den regnes derfor som en hjørnestein i finsk litteraturhistorie. 

I boken følger vi livet til syv brødre gjennom ti år i Jukola, Impivaara og Toukola. Brødrene er Juhani, tvillingene Tuomas og Aapo, Simeoni, tvillingene Timo og Lauri,og Eero. De bor i Jukola sammen med sin mor, og etter morens død tvinges de til å vokse opp og bli samfunnstilpassede medborgere.

Romanen kan tolkes som en allegori over problemene som den moderne industrialiseringen ga i form av konflikter mellom middelklassen og de tradisjonelle bøndene gjennom jernbanens fremvekst. Spørsmålet om hvordan uutdannede beboere på landsbygda kan overleve i utviklingen av en urban sivilisasjon og sentralmakt ble et gjennomgangstema i senere finske noveller. 

Boken kom ut på norsk første gang i 1939 med tittelen *De syv brødrene* oversatt av Johan Borgen, senere oversettelser ved Hartvig Kiran (*Sju brør*, 1960) og Nøste Kendzior (*Sju brødre*, 1997).


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |