recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arthur Werner** (født 15. april 1877 i Berlin, død 27. juli 1967 i Vest-Berlin) var Berlins første overborgermester etter andre verdenskrig.

Biografi
--------

Etter å ha tatt *abitur* innledet Werner juridiske studier ved Humboldt-Universität zu Berlin, men gikk senere over til å studere ved den tekniske høyskole i Charlottenburg (senere Technische Universität Berlin). I 1907 ble han *Diplom-Ingenieur* og han startet en privat teknikerskole. I 1912 ble han promovert til doktor-ingeniør ved den tekniske høyskolen i Danzig. 

Etter militærtjeneste i første verdenskrig, da han ble alvorlig såret i 1916, fortsatte han å drive sin skole. Fra januar 1932 til november 1932, altså i noen få måneder og før den nazistiske maktovertakelse i 1933, hadde han vært medlem av Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP).

I 1942 ble han tvunget til å avslutte sin lærergjerning, ettersom han ved sin skole også hadde utdannet jødiske teknikere.

Under det meste av andre verdenskrig hadde NSDAP-politikeren Ludwig Steeg vært borgermestre i Berlin, men han fikk ikke fortsette etter at sovjetrusserne var rykket inn i byen. De tok ham til fange. Den 17. mai 1945 ble den partiløse Arthur Werner utpekt til overborgermester for Berlin av den sovjetiske kommandanten Nikolai Berzarin, en beslutning som senere ble bekreftet av det allierte kommandanturet da dette var kommet på plass. Etter de første frie valgene i Berlin den 20. oktober 1946 fratrådte Werner og overlot vervet til SPD-politikeren Otto Ostrowski.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   filmportal.de, Filmportal-ID 97c6873f2f1e46298558964b196fefb0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Harry Waibel: *Diener vieler Herren. Ehemalige NS-Funktionäre in der SBZ/DDR.* Peter Lang, Frankfurt am Main u. a. 2011, ISBN 978-3-631-63542-1, s. 366.

Litteratur
----------

* Helge Dvorak: *Biographisches Lexikon der Deutschen Burschenschaft, Band I Politiker, Teil 6: T–Z*, Heidelberg 2005, S. 269–270.
* Lutz Heuer: *Der erste Berliner Magistrat nach dem II. Weltkrieg. Oberbürgermeister Dr. Arthur Werner und sein Team Mai 1945 bis Dezember 1946.* Reihe Berlin und seine Geschichte beim Verein Helle Panke
* Lutz Heuer, Arthur Werner (1877–1967). Berlins Oberbürgermeister in der Stunde Null. Trafo, Berlin 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |
| Jiāng Wéi Běifá姜維北伐 |
| --- |
| Konflikt: De tre rikers tid |
| En illustrasjon av Jiāng Wéi fra Qing-dynastiet. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 247-262 |
| Sted | Nordvest-Kina |
| Resultat | Uavgjort, Shu Han trakk seg tilbake. |

 |
| Stridende parter |
| 漢 Shu Han | 魏 Cao Wei |
| Kommandanter og ledere |
| Jiang Wei  Xiahou Ba †  Jiang Wan  Fei Yi †Liao Hua Zhang Yi | Sima Shi  Sima Zhao  Deng Ai Guo Huai † Sima Wang Wang Jing  Sima Yi |

| Avgjørende slag og felttog under  Han-dynastiets fall og de tre rikers tid  184-280 |
| --- |
|  De gule turbaner - Dong Zhuo - Guandu - Chibi - Tongguan - Yizhou - Hanzhong - Yiling  - Nanzhong - Zhuge Liang - Jiang Wei - Shu -Wu |

**Jiāng Wéi nordekspedisjoner** (tradisjonell kinesisk: 姜維北伐; forenklet kinesisk: 姜维北伐; hanyu pinyin: *Jiāng Wéi Běifá*), også kalt **Jiāng Wéis ni ekspedisjoner på Sentralsletten** (姜維九伐中原; 姜维九伐中原; *Jiāng Wéi Jǐufá Zhōngyuán*) var en serie på ni militære felttog startet av staten Shu Han mot den rivaliserende staten Cao Wei i grenseområdet mellom disse i Nordvest-Kina fra 247 til 262 i de tre rikers tid i Kinas historie. Ekspedisjonene ble ledet av Shu-generalen og senere -regenten Jiang Wei og etterfulgte Zhuge Liangs nordekspedisjoner fra 228 til 234, men hver av de ni ekspedisjonene ble avlyst før de kunne nå målet om å beseire Wei på grunn av for dårlig matforsyning og militære tap. Jiang Weis ekspedisjoner tappet Shu for ressurser, og kom til å føre til Weis erobring av Shu i 263.
**Heterospori** er betegnelsen på formering med to type sporer hos karsporeplanter og frøplanter, det vil i Norge si hos kråkefotplanter, sneller eller bregneplanter. Heterospori betegner karsporeplanter hvor det dannes både store hunnsporer (*megasporer*) og små hannsporer (*mikrosporer*), og hvor disse sitter på ulikt sted på den sporedannende planten, et godt eksempel er dvergjamne. Heterospori forekommer også hos frøplantene der mikrosporen tilsvarer pollenkornet med hanngametofytten inni, og frøemnet tilsvarer hunngametofytten innestengt i lagene som tilsvarer megasporen, megasporangiet og tilbakedannete blader.

Slike planter formerer seg ved generasjonsveksling (*Sporisk haplodiplontisk livssyklus*), det vil si kjønnet (*gametofytten*) og ukjønnet (*sporofytten*) formering annenhver gang. Den ukjønnede generasjonen, sporofytten, er den dominerende (men hos mosene er det omvendt). Karsporeplanter er karplanter, men de formerer seg ved sporer i stedet for ved frø. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet), men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.

Det motsatte av heterospori er homospori, som betegner karsporeplanter hvor det dannes bare én type sporer, og hvor disse sitter på samme sted på den sporedannende planten, eventuelt med yngleknopper i tillegg.
**Rødbeint råtevedblomsterflue** (*Chalcosyrphus valgus*) er en ganske stor flue som tilhører familien blomsterfluene. I Norge er den ganske vidt utbredt, men ikke vanlig. Den er utbredt i det meste av den palearktiske sone, men ser ut til å være i tilbakegang og truet de fleste steder.

Utseende
--------

Em middelsstor (11-15 mm), slank, svart blomsterflue, ganske korthåret. Den kjennes lett på kombinasjonen helt svart kropp og klart røde baklår. Ansiktet er litt uthulet under antennene, som er rødlige, det tredje leddet nesten sirkelrundt. Fasettøynene er nakne og dekker det meste av hodet hos hannen. Thorax er tydelig lengre enn bred, med forholdsvis tydelige lengdestriper av grå bestøvning. Bakkroppen er lang og parallellsidig, helt svart. For- og mellombeina er rødgule og slanke. På bakbeina er lårene fortykkede og skarpt røde, leggene er krumme og svarte, føttene slanke og svarte. Vingene er nokså smale, klare med et gulaktig vingemerke.

Levevis
-------

Den er en forholdsvis sjelden og truet art knyttet til gammel skog,likevel trolig den vanligste *Chalcosyrphus*-arten i Norge. Larvene utvikler seg i morkne stubber. De voksne fluene sitter ofte og soler seg på stubber og trestammer. De besøker også blomster. Flygetiden er mai-august.

Utbredelse
----------

Den er funnet i det meste av Europa, men har minket mye og kan være på vei til å forsvinne i mange områder. Det finnes også i det nordlige Asia. I Norge er den funnet i lavlandet i Sør-Norge, og det er også noen funn lengst i nord.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ familien **blomsterfluer** (Syrphidae)'
					- underfamilien Eristalinae
						* gruppen Xylotini
							+ slekt *Chalcosyrphus* Curran, 1925
								- rødbeint råtevedblomsterflue, ***Chalcosyrphus valgus* (Gmelin, 1790)**

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
* Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera.* 3: 81-139. Science Herald, Budapest.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rødbeint råtevedblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rødbeint råtevedblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rødbeint råtevedblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *rødbeint råtevedblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *rødbeint råtevedblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rødbeint råtevedblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chalcosyrphus valgus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Foto av arten
***Bruchia*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Små, avlange, matt brunlige bladbiller. Dekkvingene er kraftig punkterte. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er rundet, kraftig punktert. Antennene består av 7 ledd og er korte og noe utvidet mot spissen. Dekkvingene er avrundet firkantede, ca. tre ganger så lange som pronotum, og har 8 punktstriper og to oppbrutte lengderibber, punktene grove og noe spredte.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Slektens vertsarter er ukjente.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til Brasil i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Bruchia*** Weise, 1906
							+ *Bruchia armata* Staines, 2007
							+ *Bruchia fulvipes* (Baly, 1885)
							+ *Bruchia scapularis* Staines, 2007
							+ *Bruchia sparsa* Weise, 1906

Litteratur
----------

* *Bruchia* på ITIS
* Hispines of the World - *Bruchia*

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Bruchia* sp.
* (en) *Bruchia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Bruchia* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Bruchia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Bruchia (Chrysomelidae)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
*Se også Jiang Ying (volleyballspiller)*

**Jiang Ying** (forenklet kinesisk: 蒋英, tradisjonell kinesisk: 蔣英, pinyin: *Jiǎng Yīng*; født 1919 i Haining i provinsen Zhejiang i Kina, død 5. februar 2012 i Beijing) var en kinesisk operasangerske i Kina.

Liv og virke
------------

Jiang var halvt kinesisk, halvt japansk. Hun er tredje datter av Jiang Baili, en ledende militær strateg for generalissimo Chiang Kai-shek, og hans japanske hustru Satô Yato (佐藤屋子). Jiang er også niese til forfatteren Jin Yong som også stammet fra Haining i Zhejiang.

I 1936 reiste Jiang til Europa sammen med sin far og studerte musikk i Berlin. Jiang tok eksamen ved *Hochschule für Musik Hanns Eisler* i Berlin i 1941. Hun dro så til det nøytrale Sveits og fortsatte med studier i opera. Hun tok eksamen ved Musikhochschule Luzern i 1944. 

I 1945 giftet hun seg i Shanghai med rakettingeniøren Qian Xuesen, som var med på å grunnlegge Jet Propulsion Laboratory i USA og senere ble leder for Folkerepublikken Kinas romfartsprogram.

Jiang gjorde debut i Shanghai den 31. mai 1947. Senere samme år flyttet hun til USA. Hun dro tilbake til Kina med ektemannen i 1955, da han ble deportert av den amerikanske regjering. Jiang ble senere professor i musikk og opera ved Det sentrale musikkonservatorium i Beijing.

Referanser
----------

1. ↑   «Wife of China's "father of rocketry" dies at 93», besøkt 5. juli 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Wife of China's "father of rocketry" dies at 93. 6. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Memory of Jiang Yin and Tsien Hsue-sen (fra Sohu)
* Famous singer and professor: Jiang Yin (fra www.gmw.cn)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Samois** var verdens første åpent lesbiske/feministiske SM-organisasjon. Organisasjonen eksisterte mellom juni 1978 og mai 1983 i San Francisco, USA.

Samois er mest kjent for boka *Coming to Power – Writing and graphics on Lesbian S/M*, som var en antologi med tekster om SM skrevet av medlemmene i organisasjonen. Boka kom ut i 1981. Den fikk mye oppmerksomhet, og den provoserte andre feministiske miljøer. Flere feministiske og lesbiske magasiner nektet å skrive om boka eller ta inn annonser for den, og enkelte feminist-bokhandler nektet rett og slett å ta den inn. Likevel solgte boka godt.

En tredel av denne boka ble gitt ut på dansk i 1988 under navnet *SMerte rimer på hjerte – Om lesbiske og sadomasochisme*.

I 1981 holdt Samois også den første Ms. Leather-konkurransen.

Organisasjonen ble sentral i de tidlige stadiene av de feministiske «sex-krigene» i USA mellom ekstreme feministiske porno- og SM-motstandere og kvinnelige sadomasochister. Samois mente at SM var forenlig med de feministiske verdiene og idealene, og var imot de generelle negative holdningene til SM som fantes i det feministiske miljøet.

Samois hentet navnet sitt fra boka *Historien om O*. Der er Samois navnet på stedet der den eneste kvinnelige Dominaen i boka bor, og hvor det foregår SM-aktivitet kun mellom kvinner.

Et av de mest kjente medlemmene i Samois er forfatteren og SM-aktivisten Pat Califia.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Samois av tidligere leder Gayle Rubin i *Leather Times* og *Encyclopedia of Lesbian, Gay, Bisexual, and Transgender History in America* (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Ballon** (irsk: *Balana*) er en landsby i grevskapet Carlow i Irland. Den ligger ved veien N80, ikke langt fra byen Carlow. I henhold til folketellingen i 2016 har landsbyen 712 innbyggere.

Transport
---------

### Buss

Tradisjonelt har landsbyen vært dårlig betjent av offentlig transport. Siden april 2015 betjenes landsbyen av selskapet Bus Éireann rute 132 flere ganger om dagen til Dublin via Tullow og Tallaght. I den andre retningen betjener ruten Kildavin og Bunclody. En rekke Ring a Link- og Wexford Local Link-busser betjener også landsbyen.

### Jernbane

Det er ikke jernbane i landsbyen, men både Carlows jernbanestasjon og jernbanestasjonen i Muine Bheag er begge omtrent 18 kilometer unna.

Ballon Hill
-----------

Åsen Ballon Hill, selv om den bare er omtrent 137 meter over havet, har utsikt over det omkringliggende lavlandet. Geologisk sett er bakken av granitt dekket av kalkstein.

Referanser
----------

1. ↑   Balana/Ballon, *Placenames Database of Ireland*
2. ↑  «Sapmap Area - Settlements - Ballon»[*død lenke*], Census 2016. *Central Statistics Office Ireland*. April 2016.
3. ↑  «Ballon village», *Ballonvillage.com*
4. ↑  O'Neill, Niall; Kearney, Deirdre (2014): «Ballon Hill Archaeology Project», *Carlow Historical and Archaeological Society*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ballon, County Carlow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Altamont Garden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En amerikansk ballistisk missilubåt i Ohio-klassen som tilhører U.S. Navy
En **ballistisk missilubåt**, også kalt SSBN eller SSB i United States Navys skrogklassifiseringssymboler, er en ubåt som er i stand til distribuere SLBM (ballistiske missiler som blir skutt fra SSBN-ubåter). Disse ubåtene ble et viktig våpensystem under den kalde krigen på grunn av deres atomavskrekkende evne. De kan skyte ballistiske missiler mot mål som befinner seg tusenvis av kilometer unna. Akustisk demping gjør disse ubåtene vanskelige å oppdage, og de representerer derfor en avskrekkende faktor i tilfelle et kjernefysisk forkjøpsangrep og er et nøkkelelement i den garantert gjensidige ødeleggelsespolitikken til atomavskrekking. Utplasseringen av undervannsbåt-typen har vært dominert av USA og Sovjetunionen (og senere Russland etter Sovjetunionens oppløsning i 1991), med mindre antall i tjeneste med Frankrike, Storbritannia, Kina, India og Nord-Korea.

Ballistiske missilubåter brukes fortsatt. En russisk ballistisk missilubåt av DELTA-IV klassen deltok i 2021 på en større øvelse utenfor Barentshavet.

Galleri
-------

* En russisk og tidligere sovjetisk ballistisk missilubåt i Typhoon-klassen som nå tilhører Russlands marineEn russisk og tidligere sovjetisk ballistisk missilubåt i Typhoon-klassen som nå tilhører Russlands marine
* En russisk og tidligere sovjetisk ballistisk missilubåt av Delta IV-klassen, som er en oppgradert klasse av ubåtklassen DeltaEn russisk og tidligere sovjetisk ballistisk missilubåt av Delta IV-klassen, som er en oppgradert klasse av ubåtklassen Delta
* En ny russisk ballistisk missilubåt av Borej-klassen som tilhører Russlands marineEn ny russisk ballistisk missilubåt av Borej-klassen som tilhører Russlands marine
* En britisk ballistisk missilubåt av Vanguard-klassen som er i tjeneste hos Royal Navy.En britisk ballistisk missilubåt av Vanguard-klassen som er i tjeneste hos Royal Navy.
* En fransk ballistisk missilubåt av Triomphant-klassen i tjeneste hos Marine nationaleEn fransk ballistisk missilubåt av Triomphant-klassen i tjeneste hos Marine nationale
* En kinesisk ballistisk missilubåt av Xia-klassen i tjeneste i Folkets frigjøringshærs marine.En kinesisk ballistisk missilubåt av Xia-klassen i tjeneste i Folkets frigjøringshærs marine.
* To nye kinesiske ballistiske missilubåter av Jin-klassen i tjeneste i Folkets frigjøringshærs marine.To nye kinesiske ballistiske missilubåter av Jin-klassen i tjeneste i Folkets frigjøringshærs marine.
* En indisk ballistisk missilubåt av Arihant-klassen i tjeneste i Indias marine.En indisk ballistisk missilubåt av Arihant-klassen i tjeneste i Indias marine.
* En fremtidig britisk ballistisk missilubåt av Dreadnought-klassen som skal være i tjeneste i Royal Navy.En fremtidig britisk ballistisk missilubåt av Dreadnought-klassen som skal være i tjeneste i Royal Navy.

Referanser
----------

1. ↑  Arstad, Svein (20. april 2021). «Ballistisk missilubåt del av storøvelse i Barentshavet». *forsvaretsforum.no*. Besøkt 22. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ballistic missile submarines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Heteotaxis*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Små (ca. 4 millimeter), avlange, blanke, mørke råtevedbiller. Oversiden er fint hårete og tett og fint punktert. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, omtrent så langt som bredt, med litt uttrukne bakhjørner. innefor disse er bakkanten noe innbuktet. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet, med tydelige lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

Levevis
-------

Artene har larver som utvikler seg i død ved, denne slekten kan finnes på mange ulike treslag i ulike skogstyper Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene.

Utbredelse
----------

Systematisk inndeling
---------------------

Listen er ufullstendig.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien linderåtevedbiller (Macraulacinae) Fleutiaux, 1922
					- Stammen Macraulacini Fleutiaux, 1922
						* Slekten ***Heterotaxis*** Bonvouloir, 1871
							+ *Heterotaxis dubius* Fleutiaux, 1896
							+ *Heterotaxis elongata* Otto, 2016
							+ *Heterotaxis myrmidon* Bonvouloir, 1871
							+ *Heterotaxis nipparensis* Hisamatsu, 1957 - nå overført til slekten *Feaia*.

Referanser
----------

1. ↑  R.L. Otto (2012) Eucnemid Larvae of the Nearctic Region. Part II: Description of the Mature Larva of *Deltometopus amoenicornis* (Say, 1836) (Coleoptera: Eucnemidae: Macraulacinae: Macraulacini), with Notes on Its Biology. *The Coleopterists' Bulletin* 66(3): 285-288.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Heterotaxis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Heterotaxis (Bonvouloir)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Tranberg videregående skole** er en tidligere videregående skole på Gjøvik. Etter sammenslåingen av de videregående skolene i Gjøvik ble studieretningene ved Tranberg overført til den nye Gjøvik videregående skole.

Historie
--------

Tranberg videregående skole ble etablert som **Gjøvigs Borgerskole** i 1873. I 1881 ble borgerskolen endret til en ordentlig middelskole, og i 1913 ble skolen et gymnas. I 1955 fikk skolen egen bygning, og navnet Gjøvik og Vardal interkommunale høgre allmennskole. Denne bygningen ble senere Tranberg videregående skole. Skolen hentet elever også fra Toten og Land, og i 1964 hadde skolen over 1 000 elever. Med så mange elever ble det så trangt om plassen at noen klasser måtte ha kveldsundervisning.

I 1964 ble skolen overtatt av Oppland fylke, og fikk navnet Gjøvik gymnas. Fra 1982 kom navnet Tranberg videregående skole, et navn som opphørte med sammenslåingen av med Bondelia videregående skole og Gjøvik videregående skole, til nye Gjøvik videregående skole.

Eksterne lenker
---------------

* Gjøvik videregående skoles nettsider om Tranberg videregående skole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Helvetica
**Helvetica** er en meget vanlig grotesk skrifttype som opprinnelig ble utviklet i 1957 av den sveitsiske skriftformgiveren Max Miedinger sammen med Eduard Hoffmann. Siden da er det utviklet flere tilsvarende skrifttyper, hvorav Arial, designet i 1982, er den mest alminnelig. Det er kun mindre forskjeller i de store bokstavene C, G og R foruten de små bokstavene a, e, r og t som i vesentlig grad skiller de to skifttypene.

Skrifttypen Helvetica blir anvendt i mange varemerker, blant annet 3M, American Airlines, AT&T, BMW, Lufthansa, Tupperware, Toyota, General Motors, BASF, Panasonic, Nestlé og AGFA.

Dokumentarfilmen *Helvetica* hadde premiere i 2007, femti år etter lanseringen av skrifttypen. Filmen er regissert av Gary Hustwit og forteller historien bak skrifttypen. Museum of Modern Art i New York City hadde i tillegg en utstilling i anledningen jubileet.

Historie
--------

Sammenligning av bokstaver i skrifttypene Akzidenz-Grotesk, Folio, Helvetica, og Univers 55.
Helvetica ble utviklet i 1957 av Max Miedinger sammen med Eduard Hoffmann ved Haas'sche Schriftgiesserei (Haas’ skriftstøperi) i Münchenstein i Sveits. Haas ønsket å formgi en ny grotesk (sans-serif) skrifttype som kunne konkurrere med den da suksessfulle Akzidenz-Grotesk på det sveitsiske markedet. Den ble opprinnelig kalt for «Neue Haas Grotesk», og dens design var basert på Schelter-Grotesk og Haas’ Normal Grotesk. Målet med den nye designen var å skape en nøytral skrifttype som hadde stor klarhet, ingen vesentlig mening i sin form, og som kunne bli brukt i en stor rekke trykksaker av ulik art.

Da Linotype adopterte Neue Haas Grotesk (som ikke hadde blitt planlagt for å bli en komplett mekanisk skrifttype) ble dens formgivning omarbeidet. Etter at skrifttypen Univers hadde suksess videreutviklet Arthur Ritzel fra skriftstøperiet Stempel den nye skrifttypen Neue Haas Grotesk til en større typefamilie.

I 1960 ble skrifttypens navn endret av Haas' tyske moderselskap Stempel til Helvetica (avledet fra *Confoederatio Helvetica*, det latinske navnet for Sveits) for å gjøre skrifttypen mer tilgjengelig internasjonalt. Det var først ment å hete «Helvetia», men det ble avvist av Eduard Hoffmann, og slo fast at navnet var «Helvetica» da det betydde «sveitsisk» framfor «Sveits».

Referanser
----------

1. ↑  BBC: Helvetica at 50
2. ↑  *Today Blog: Logo typefaces* Arkivert 25. januar 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  Dollar, Steve (2007): «The Typeface To End All Typefaces» Arkivert 5. februar 2017 hos Wayback Machine.. *The New York Sun* (TWO SL LLC).
4. ↑  Ritzel, Arthur: Myfonts.com[*død lenke*].

Litteratur
----------

* Wallis, Lawrence W.: *Modern Encyclopedia of Typefaces 1960-90*. Lund Humphries Publishers Ltd: 2000. ISBN 0 85331 567 1.
* Müller, Lars; Malsy, Victor (red.); Langer, Axel; Kupferschmid, Indra: *Helvetica forever. Story of a typeface*. Lars Müller Publishers 2007. ISBN 978-3-03778-121-0

Eksterne lenker
---------------

* Typophile Typowiki: Helvetica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**St. Anton am Arlberg**, ofte referert til som kun **St. Anton**, er en landsby i Tirol i Østerrike som i 2006 hadde 2 848 innbyggere.

Stedet er i hovedsak basert på turisme, spesielt skiturisme, med Innsbruck som nærmeste flyplass ca. 110 kilometer fra St. Anton.

St. Anton ligger i Arlberg-regionen, og er et større alpinanlegg med flere skiheiser og høyfjellshoteller. Toppstasjonen for skitrekket heter Valluga; 2 811 moh.

Alpinanlegget har mer enn 300 kilometer med preparerte bakker og 85 heiser, samt 200 kilometer med offpiste-terreng. VM i alpint 2001 og Junior-VM i alpint 2023 ble arrangert i St. Anton.

St. Anton har vært selvforsynt med energi siden 2006 takket være egenprodusert vannkraft. Lokalisert i den tyrolske Stanzertal-dalen renner elven Rosanna forbi via samfunnene Pettneu/Schnann, Flirsch og Strengen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Pressemappe Junior World Skiing Championships 2023» (PDF) **(engelsk)**. Det internasjonale ski- og snøbrettforbundet. Besøkt 21. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sankt Anton am Arlberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
For andre personer som heter Haakon Lorentzen, se Håkon Lorentzen.

**Haakon Lorentzen** (født 23. august 1954 i Oslo) er en norsk forretningsmann bosatt i Brasil.

Oppvekst, bakgrunn og utdannelse
--------------------------------

Lorentzen, av slekten Lorentzen, er sønn av prinsesse Ragnhild, fru Lorentzen, og Erling Lorentzen, og er kong Olav Vs eldste barnebarn. Han vokste opp i Brasil, avtjente verneplikten i Norge i 1980-årene, og bodde og arbeidet en periode i Norge. Han studerte økonomifag ved Pontifícia Universidade Católica do Rio de Janeiro i Rio de Janeiro og har tatt avanserte ledelseskurs på Harvard Business School i USA.

Lorentzen giftet seg den 14. april 1982 i Rio de Janeiro med Martha Carvalho de Freitas.

Forretningsmann
---------------

Lorentzen er leder av det brasilianske selskapet Grupo Lorentzen. Han har vært direktør på Aracruz Celulose S.A. siden 29. april 1991, er president i Lorentzen Empreendimentos S.A. styreleder for Companhia de Navegacao Norsul, styremedlem i Acao Comunitaria do Brasil, Harvard Business School Latin American Research Center, WWF Brasil og Ideiasnet S.A.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00021397[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10162.htm#i101611, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Haakon Lorentzen på Forbes.com». Arkivert fra originalen 26. mai 2012. Besøkt 7. november 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haakon Lorentzen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Haakon Lorentzen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Haakon Lorentzen hos The Peerage Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Honcho** ble opprettet i Oslo sommeren 1998. De var opprinnelig et stoner rock-band, med klare influenser til band som 
Kyuss, Soundgarden, og andre liknende band innenfor genren. Siden 1998 har de utviklet seg mer i en 
bredere retning. Det kan neppe kalles stoner rock lenger, men fremdeles finner man velutviklede riff, to gitarer og
stoner rock-inspirert vokal, som grobunn for deres nye låter. Viktig er det å påpeke at bandet selv har uttalt 
at de har beveget seg bort fra stoner rock-genren. 

Bassist Steinar Knapstad og gitarist Mathias Ingvarsson prøvde ut et titalls trommeslagere og vokalister før de i oktober 1998 fant vokalisten Trond Skog alias «Dronn», og trommeslageren Kenneth Andersen.

Etter bare fire måneder sammen spilte de inn EP-en *Evil Women* i Overhead Studio, produsent var Hugo Alvarstein. Kort tid etter fikk Honcho platekontrakt med det franske plateselskapet Water Dragon (idag: Longfellow Deeds), og i 2002 kom deres første studioalbum, *Corporate Rock*. 

Musikkalbumet ble tatt meget vel imot av både publikum og anmeldere, for det meste i USA og Frankrike. Sporet *In the Woods* ble spilt i flere titalls uker på Svisj på NRK. Vokalist Trond Skog sluttet i bandet, og ble erstattet av vokalisten fra Jack In the Box, Lars Eric Si. Daværende gitarist Jørgen Berggraf ble erstattet av Tom Rino Østby (Rino Bambino), som blant annet har vært med i Dead Hoodlooms og DDR. Sammen gav de ut andrealbumet *Burning in Water, Drowning in Fire* i 2005. Albumet ble innspilt i Subchannel studio med Thomas Sørlie bak spakene.

Etter dette flyttet Lars Eric Si flyttet til Finland, og Trond Skog kom tilbake. Inn kom også gitaristen Halvor Berg, tidligere medlem i blant annet Citizen Charlie, Opel og Valsalva. Høsten 2008 gikk Honcho i studio for å spille inn sitt tredje album, *Battle of Wits*, hos Andreas Kirkvaag (Don Dons/We) i Hangaroundsounds.

Diskografi
----------

* *Evil Women* (EP, 2000)
* *Sun Sessions* (demo, 2001)
* *Corporate Rock* (2002)
* *Burning in Water Drowning in Fire* (2005)
* *Hamar Rock City* (Diverse artister, 2007)

Medlemmer
---------

* Trond Skog – vokal
* Halvor Berg – gitar
* Steinar Knapstad – bassgitar
* Kenneth Andersen – trommer
* Håkon Eng – gitar

Eksterne lenker
---------------

* (en) Honcho på Discogs Rediger på Wikidata
* (en) Honcho på MySpace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
***Kontrast*** var et norsk radikalt tidsskrift som utkom fra 1965 til 1990.

Historie
--------

*Kontrast* ble startet på initiativ av redaktør Tor Bjerkmann i forlaget Pax. Tidsskriftet skulle være et politisk og kulturelt tidsskrift i tillegg til det pasifistiske tidsskriftet *Pax*. Den første redaktøren var den unge historikeren Hans Fredrik Dahl, mens den første redaksjonskomiteen besto av Nils Petter Gleditsch, Gudmund Hernes, Andreas Skartveit, Hans Bendiksby og Fredrik Hoffmann. Tidsskriftets navn skal ha blitt funnet av Gudmund Hernes. Det første nummeret utkom i oktober 1965.

Tidsskriftet vakte i 1966 stor oppmerksomhet ved å ta opp til undersøkelse fascismen i Norge i tiårene før 2. verdenskrig. I 1967 fikk imidlertid tidsskriftet økonomiske problemer, og ble siden utgitt i billigbokformat. I 1969 ble tidsskriftet *Pax* innlemmet i *Kontrast*, som i disse årene fikk en sentral posisjon på den norske venstresiden, etter at *Fossegrimen* var gått inn i 1968.

Redaktører
----------

* 1965–1969 Hans Fredrik Dahl
* 1969–1973 Helge Rønning

Referanser
----------

1. ↑  Dahl (2012), s. 82.

Litteratur
----------

* Hans Fredrik Dahl: «Fra Pax til paven». Oslo: Aschehoug, 2012. ISBN 978-82-03-29347-4

Eksterne lenker
---------------

* «Kontrast[*død lenke*]» i *PaxLeksikon*
*Må ikke forveksles med Viasats kanalpakke som gikk under benevnelsene Viasat Pluss, og heller ikke med Viasat Plus HD som er en satellitt-mottaker for HD-TV*

**Viasat Plus** var en norsk reklamefinansiert riksdekkende TV-kanal som eksisterte fra 2000 til 2001. Den var en søsterkanal og avlastningskanal til TV3 og var, i likhet med den, eid av Viasat. Viasat Plus var en underholdningskanal som tilbød et variert utvalg av filmer, serier, barne-TV og sportsevenement. Innen sport la de forholdsvis stor vekt på golf og tysk Bundesliga. Den hadde ingen egenproduksjoner, bortsett fra åpningsshowet som ble ledet av Elisa Røtterud. Målgruppen var personer fra 3 til 35 år.

Mette Throndsen var kanalsjef.

Seertall og opphør
------------------

Kanalen hadde lave seertall og ble registrert med en seerandel på bare 0,8% i 2001.

De hadde sin siste sending den 31. desember 2001.

Sendefrekvensen til kanalen ble overtatt av ZTV Norge i 2002.

Referanser
----------

1. 1 2  Viasats hjemmeside i 2001
2. 1 2  Aftenposten aften - TV3 kommer med ny kanal (15.3.2000, s.34)
3. ↑  Drammens Tidene - Ny administrerende direktør (13.12.2007)
4. ↑  Aftenposten morgen - Norske TV-seere kan velge alt (7.2.2002, s.20)
**Haakon Sæmingsen Grindalen Finstad** (født 10. november 1860 i Øvre Rendal, død 20. mars 1943 i Skåtøy) var en norsk lærer og politiker for Arbeiderpartiet.

Finstad blei uteksaminert fra Hamar seminar i 1882. Etter ei tid som lærer i Vang i Hedmark tok han i 1892 språklig-historisk lærereksamen i Kristiania. De påfølgende åra underviste han ved Nordstrand middelskole og ved Gundersens skole i hovedstaden. Han flytta i 1897 til Nord-Norge og arbeidde først to år ved Bodø middelskole, og deretter fram til 1908 ved Vadsø skole. Fra da og til 1918 var han overlærer ved Hammerfest kommunale høyere allmennskole. Han avslutta lærergjerningen som bestyrer og lektor ved Kragerø kommunale høyere allmennskole fram til 1931.

Finstad var medlem av Vadsø bystyre fra 1905 til 1908, herunder ordfører et halvt år i 1908. I Hammerfest bystyre satt han fra 1911 til 1918 og i Kragerø bystyre fra 1923 til 1931. Han var formann i fisker- og arbeiderforeningen i Vadsø 1904–1908 og i Hammerfests arbeider- og fiskerforening 1911–1913.

Han var medlem av Stortinget i to valgperioder (1913–1915 og 1916–1918), valgt som representant for byene Hammerfest, Vardø og Vadsø. Den første perioden satt han i protokollkomiteen, den andre i konstitusjonskomiteen og utenrikskomiteen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 225[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 244[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 226[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  I Haffners bok skrives fornavnet *Håkon*. Denne boka opererer heller ikke med noen mellomnavn.
5. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 225–226.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Haakon Finstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Via del Corso sett fra Piazza Venezia.
Piazza Colonna.
**Via del Corso** – vanlig omtalt som **Corso** – er ei sentral gate i Roma. Den følger traseen til romervegen Via Lata, og løper i rett linje halvannen kilometer fra Piazza Venezia nordover til Piazza del Popolo. 

Via del Corso skiller seg fra de øvrige gatene i de bydelene den går gjennom både ved sitt snorrette løp og ved sin bredde, selv om den bare har to kjørebaner og to smale fortau. Den nordligste delen er regulert som gågate.

Via del Corso har sitt navn etter *corse*, karnevalets hesteveddeløp, som ble flytta hit på pave Paul IIs bud midt på 1400-tallet. Den er en av Romas absolutte hovedgater, men har ikke mange av byens hovedattraksjoner. Gata kjennetegnes av sine mange tidligere rikmannspaleer (*palazzi*) og sine kirker. Bygninger langs Via del Corso (fra Piazza Venezia):

**Vestre side**

* Palazzo Bonaparte
* Palazzo Doria
* Kirka Santa Maria in Via Lata
* Piazza Colonna
* Palazzo Chigi
* Palazzo Verospi
* Palazzo Fiano
* Palazzo Ruspoli
* Kirka Santi Ambrogio e Carlo
* Sjukehuset Ospedale San Giacomo
* Palazzo Rondinini
* Kirka Santa Maria dei Miracoli

**Østre side**

* Palazzo Odescalchi, 19. århundre
* Kirka San Marcello al Corso
* Palazzo Sciarra
* Galleria Colonna
* Palazzo Marignoli
* Kirka Santa Maria di Montesanto

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Christian André Drevon** (født 1945) er en norsk lege og professor ansatt ved Universitetet i Oslo. Han har i hovedsak arbeidet med ernæring og fedme.

Drevon studerte medisin ved Universitetet i Oslo. Etter fullførte legestudier i 1970 hadde han turnustjeneste i Ålesund og militærtjeneste før han i 1973 kom tilbake til UiO som forsker ved Institutt for ernæring. 

I 1976 ble han amanuensis og i 1977 forsvarte han en doktorgrad med avhandlingen "Cholesteryl Ester Metabolism". På slutten av 1970-tallet var han to år i USA ved University of California, San Diego med stipend fra San Diego County Heart Association, John Fogarty's International Fellowship og Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd. I 1979 ble han førsteamanuensis ved Farmasøytisk institutt ved Universitetet i Oslo. På 1980-tallet var han ansatt ved Statens rettstoksikologiske institutt. I 1988 ble han professor og leder ved Avdeling for ernæringsvitenskap ved Universitetet i Oslo. 

Drevon har særlig arbeidet med ernæring og fedmeproblematikk og har blant annet ledet et utvalg som utredet sammenhengene mellom vekt og helse. Han har særlig pekt på sammenhengen i økningen av fedme og økningen av diabetes. Sammen med professor Ola D. Saugstad har han patentert en metode for å behandle meconium aspiration syndrome med albumin eller materialer med lignende effekter. Han har gjennom sitt forskningsarbeid utviklet og etablert tre bedrifter (AS Vitas, AS Biochemical Laboratories og AS DBG).

Han har vært medforfatter på fagbøker om fedme og ernæring, blant annet *Mat og medisin* (1990) og *Den store slankeboken* (1996). Han har også deltatt i flere TV-programmer om helse og levevaner.

Familie
-------

Han ble gift i 1969 med sykepleier Inger Margrethe Hosen.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, www.proff.no, besøkt 24. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagsavisen, side(r) 18, urn.nb.no, utgitt 5. november 1969, besøkt 24. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Få forsker på fedme». *Aftenposten*. 1. desember 2004. Besøkt 31. mars 2020.
4. ↑  *Mat og medisin*. Oslo: Boksenteret. 1990. ISBN 8291014000.
5. ↑  Drevon, Christian A. (1996). *store slankeboken*. Oslo: Deep Development AS. ISBN 8299407206.
6. ↑  *NTFE* (PDF) (2). 2013. Arkivert fra originalen (PDF) 22. juni 2020. Besøkt 4. mai 2020.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  *Arbeiderbladet 1969.12.27*. Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 1969-12-27. s. 7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
***Kontrapunkt*** (originalens tittel: *Point Counter Point*) er en roman av den britiske forfatteren Aldous Huxley fra 1928.

Tittelen henspiller på at Huxley i denne romanen bruker en litterær teknikk som likner kontrapunktikk slik den brukes i musikken, idet han lar ulike personer og ulike temaer utspille seg parallelt. Verket er en typisk nøkkelroman, og med kjennskap til de mest kjente personene i britisk politikk, kulturliv og samfunnsdebatt fra mellomkrigstiden er det lett å kjenne igjen modellene for de enkelte protagonistene. Det dreier seg også i høy grad om en idéroman, noe Huxley selv forfekter, samtidig som han i sin typisk selvironiske stil skriver i romanens kapittel tjueto: "Den største feilen med idéromanen er at man er nødt til å skrive om mennesker som har noen idéer å komme med — noe som gjør at man må begrense seg til cirka 0,01 prosent av menneskeheten."

I 1968 ble det laget en filmserie for BBC med samme tittel basert på Huxleys roman. I en leseravstemning i Modern Library i 1998 ble den kåret til en av de 100 beste romaner på engelsk etter 1900.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  100 Best Novels

Eksterne lenker
---------------

* Somaweb.org – en lenkesamling til sider om Huxleys verker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Francesco Saverio Pavone** (født 25. mars 1944 i Taranto i Italia, død 16. mars 2020 i Mestre) var en italiensk magistrat. Han ledet *Procura di Venezia* i mange år.

Biografi
--------

Han arbeidet som rettsfunksjonær i mange år, og tok i løpet flere kvalifiserende eksamener utover 1970-årene. I 1980 begynte han i rettspleien i Venezia, først i domstolene og deretter som aktor. Han tok særlig fatt i etterforskningen av den organiserte kriminalitet og kidnappinger. I 1988 kunne en samarbeidende gruppe dommere sammensatt av Pavone fremlegge et fullstendig organisasjonskart over den kriminelle gruppen Mala del Brenta som herjet i hele Veneto. Etterforskningen munnet ut i en rettssak i 1994 rettet mot organisasjonens lederskap; med Felice Maniero domfelt og dømt til 33 års fengselsstraff for mafiavirksomhet. 

Pavone levde under veskyttelse fra 1989 til 2006, på grunn av truslene mot ham fra dem sicilianske mafiaen og fra Mala del Brenta. I 2016 trakk han seg tilbake som sjefsanklager for Belluno.

Den 16. mars 2020 døde Pavone på intensivavdelingen på Ospedale dell'Angelo i Mestre i en alder av 75 år, som følge av covid-19 og lungeproblemer.

Referanser
----------

1. 1 2   www.aracneeditrice.it, Aracne author ID 227207, besøkt 17. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Il Messaggero, «Coronavirus, morto Francesco Saverio Pavone, l'ex Procuratore che smantellò la Mala del Brenta», verkets språk italiensk, utgitt 16. mars 2020, besøkt 16. mars 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Coronavirus, morto l'ex magistrato Pavone. Smantellò la Mala del Brenta». *la Repubblica* **(italiensk)**. 16. mars 2020. Besøkt 19. mars 2020.
4. ↑  «Coronavirus, morto Francesco Saverio Pavone, l'ex Procuratore che smantellò la Mala del Brenta». *www.ilmessaggero.it* **(italiensk)**. Besøkt 19. mars 2020.
Riksantikvarens bibliotek
**Riksantikvarens bibliotek** er et spesialbibliotek for kulturminnevern hos Riksantikvaren.

Samlingene dekker alle Riksantikvarens fagområder, som arkeologi, arkitektur, byggeskikk og bygningsvern, arealplanlegging, kirkekunst og fartøyvern. Biblioteket har også en omfattende samling lokalhistorie og en spesialsamling om norske kirkebygninger. Biblioteket inneholder i 2014 ca. 65 000 bind.

Bibliotekets primære brukere er ansatte hos Riksantikvaren og Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU). Andre prioriterte målgrupper er ansatte i regional kulturminneforvaltning og frivillige organisasjoner innen kulturminnevernfeltet. Biblioteket er et offentlig fagbibliotek, og er åpent for alle etter avtale. 

Bibliotekets samlinger kan søkes opp i bibliotekdatabasen BIBSYS Ask.
Biblioteket utgir en månedlig nyhetsliste og en halvårlig oversikt over ny forskning med relevans for kulturminneforvaltningen, fra et utvalg sentrale forskningsmiljøer i Norge.
Biblioteket har ansvar for Ordnøkkelen (tesaurus for kulturminnevern) og Riksantikvarens vitenarkiv (institusjonelt elektronisk arkiv).

Bibliotekets historie går tilbake til 1912, da Riksantikvaren ble opprettet som embete. Boksamlingen som tilhørte Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring (Fortidsminneforeningen) la grunnlaget for dagens bibliotek. Samlingene ble utvidet etterhvert, spesielt på 1920-tallet da senere riksantikvar Arne Nygård-Nilssen sto for bokanskaffelsene. Den første bibliotekaren ble ansatt i 1947. På 1960-tallet mottok biblioteket en større boksamling etter tidligere riksantikvar Harry Fett.

Eksterne lenker
---------------

* Om Riksantikvarens bibliotek, riksantikvaren.no
* Nyhetsliste fra Riksantikvarens bibliotek
* Ny forskning med relevans for kulturminneforvaltningen
* Ordnøkkelen
* Riksantikvarens vitenarkiv
**Francesco Usper** (1561–1641) var en italiensk komponist og organist.

Liv og virke
------------

Francesco Usper kom fra en istrisk adelsslekt. Han slo seg ned i Venezia før 1586 og studerte med den betydningsfulle venetianske komponisten Andrea Gabrieli. Usper tilbrakte størstedelen av livet i Venezia. 

I 1595 dediserte han sitt første trykte verk *Ricercari, et arie francesi…* til den venetianske patrisieren Ludovico Usper, og tok deretter hans familienavn. Året etter ble Francesco Usper organist ved *Scuola Grande di San Giovanni Evangelista* og i 1623 ble han utnevnt til førsteorganist i Markuskirken. 

Han ble åpenbart en temmelig kjent komponist og samarbeidet med Claudio Monteverdi og Giovanni Battista Grillo om å skrive et rekviem (tapt). Han regnes som den første komponisten som tok i bruk Concerto grosso-teknikken, dette gjorde han i sin første sinfonia, *Compositioni Armonice* (1619). Selv om han evnet å ta til seg de nye instrumentalteknikkene tidlig på 1600-tallet, tenderer musikken hans mot det konservative.

Nevøen Gabriele Sponga var en komponist med en viss betydning for tidlig fiolinmusikk (triosonate).

Verk
----

* 1595 *Ricercari, et arie francese a quattro voci Di Francesco Sponga*
* 1604 Das «*Primo libro de' madrigali a cinque voci*» (dedisert den venetianske adelsfamilien Lipomano)
* 1614 En samling messer og salmer *Messe e Salmi da concertasi nel Organi di Franceso Usper* (dedisert biskopen avParenzo)
* 1619 Samlingen «*Compositioni Armoniche*» Motetten, Sinfonias, Sonaten, Canzonen, und Capricii für 1-8 Stimmen
* 1624 Due Motetti
* 1627 Samlingen «*Salmi Vespertini....*»

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Usper,\_Francesco, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Francesco Usper i International Music Score Library Project
* 

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Francesco Usper i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Velferdstinget i Stavanger (VT)** er det øverste studentpolitiske organet for alle studenter som er tilknyttet Studentsamskipsnaden i Stavanger (SiS). Det er arbeidsutvalget som står for den daglige driften av Velferdstinget i Stavanger. I 2018/2019 består arbeidsutvalget av Anne Marie Lund (Leder) og Else Karin Bjørheim (Sekretær).

Oppgaver
--------

Velferdstinget regulerer semestersavgiften, og hvordan Studentsamskipsnaden i Stavanger (SiS) jobber opp mot utdanningsinstitusjonene og Stavanger kommune.

Velferdstinget i Stavanger er det overordnede studentpolitiske organet i velferdssaker for studentene tilsluttet Studentsamskipnaden i Stavanger. 

En av Velferdstinget i Stavangers viktigste oppgaver er å dele ut velferdsmidler til studentorganisasjoner.

Formålet med Velferdstinget er å arbeide for studentenes velferdsmessige, demokratiske og økonomiske rettigheter, samt sosiale og kulturelle behov.

Skoler tilknyttet Velferdstinget i Stavanger
--------------------------------------------

BI Stavanger

Kunstskolen i Rogaland

Noroff Stavanger

Norske Gestalt Institutt

Universitetet i Stavanger

VID Sandnes

VID Stavanger

Ledelse
-------

Arbeidsutvalget utgjør Velferdstingets daglige ledelse, og representerer Velferdstinget mellom Velferdstingets møter. Arbeidsutvalget innstiller i alle vedtakssaker som blir lagt frem for Velferdstinget.

Eksterne lenker
---------------

Velferdstinget i Stavanger

Studentene kutter støtten til Folken Arkivert 22. februar 2014 hos Wayback Machine.