recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Krigsfanger fra Østerrike-Ungarn i Russland under første verdenskrig Fargefoto: Sergej Prokudin-Gorskij 
Sverre Knutsen, politisjef på Hamar, taler til frigjorte russerfanger, trolig i leiren i Vangsåsen, i mai 1945.  Foto: Eyolf Knutsen (1901–1995) 
En **krigsfange** er en soldat som er tatt til fange av fiendtlig makt under en væpnet konflikt. Slike fanger er beskyttet gjennom lover som skal sikre at de behandles humant. 

Artikkel 4 i Tredje Genèvekonvensjon beskytter tilfangetatt militært personell, visse geriljasoldater og visse sivile. Den trer i kraft i det øyeblikk en person tas til fange, og er virksom inntil personen ikke lenger er i fangenskap. Blant de viktigste reglene er at fangene ikke kan tortureres, og at de ikke kan tvinges til å oppgi mer informasjon enn navn, fødselsdato, grad og tjenestenummer dersom slikt finnes.

Ubevæpnede ikke-stridende som tas til fange under en væpnet konflikt regnes ikke som krigsfanger, men har beskyttelse under Fjerde Genèvekonvensjon. 

Grove overgrep mot krigsfanger klassifiseres som krigsforbrytelser.

Krav for å regnes som krigsfange
--------------------------------

For å kunne bli regnet som krigsfange må den tilfangetagne ha tatt del i militære operasjoner i henhold til krigens lover og skikker, det vil si å være en del av det militære hierarkiet, bære uniform og bære våpen åpenlyst. Franktirører, terrorister og spioner kan derfor ekskluderes fra krigsfangestatus. Dette håndheves ikke alltid strengt; for eksempel bærer geriljasoldater ofte ikke en lett gjenkjennelig uniform, men kan allikevel få innvilget krigsfangestatus. 

I en del tilfeller løses mangelen på uniform hos irregulære grupper ved at man bærer armbind eller et annet merke. Årsaken til disse kravene er at det er i strid med krigens lover dersom stridende veksler mellom militær og sivil tilhørighet; man må være enten det ene eller det andre. Dette er for å beskytte sivilbefolkningen. Å forkle seg som sivil er en krigsforbrytelse.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prisoners of war – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Prisoner of war – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Prisoners of war and humanitarian law», fra nettsidene til ICRC

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Vevelstad ungdomsskole** var en ungdomsskole på Langhus i tidligere Ski kommune. Skolen ble tatt i bruk høsten 1973. I august 2004 tok Haugjordet ungdomsskole over som ungdomsskole på Langhus, og Vevelstad ungdomsskole ble nedlagt.

Historie
--------

Vevelstad ungdomsskole ble bygget som en 6-parallellers skole beregnet for 18 klasser i 1973. Skolen var opprinnelig en åpen skole, men har i årenes løp blitt "lukket". Ombyggingen førte til at de indre klasserommene bare har overlys via takluker.

For å få plass til et økende elevtall, ble skolen fra høsten 2000 utvidet med to paviljonger med 4 klasserom og grupperom. Fra høsten 2003 overtok skolen lokalene til folkebiblioteket, Langhus filial og det ble plass til ytterligere to klasser.

Kommunestyret i Ski vedtok 24. april 2001 å bygge en ny stor sentral ungdomsskole på Langhus som skulle erstatte Vevelstad ungdomsskole, og høsten 2004 ble Haugjordet ungdomsskole tatt i bruk.

Det siste skoleåret på Vevelstad ungdomsskole, 2003/2004, var det ca. 520 elever og 65 personale ved skolen.

Skolebygget inneholdt både kantine, auditorium med scene og klatrevegger, svømmehall, idrettshall og tannklinikk. Svømmehallen og idrettshallen var i bruk frem februar 2022, da skolebyggets gjenværende del ble revet for å gi plass til et nytt boligområde.

Kjente elever ved skolen
------------------------

* Jørn Stubberud og Kjetil Manheim: grunnleggerne av bandet Mayhem.
* Lasse Kjus: Alpinist
* Christian Ingebrigtsen: Musiker og boybandartist
* Øystein Kramer-Johansen: Forfatter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Madison** er hovedstaden og den nest største byen i delstaten Wisconsin og hovedsete for Dane fylke. Den ligger sør i staten, omtrent 120 km vest for Milwaukee. Folketallsestimatet for 2017 var 255 214 innbyggere.

Byen ble etablert i 1836 av tidligere dommer James Duane Doty som kjøpte opp myrområdet og jobbet intenst med å få byen til å bli hovedstad. Byen var base for unionsstyrkene i Wisconsin under den amerikanske borgerkrig. Gjennom hele 1900-tallet har byen hatt en solid vekst i befolkningen.

Sentrum av byen ligger mellom to store innsjøer, Lake Mendota og Lake Monona som sammen med Lake Waubesa sør for byen og den lille Lake Wingra gir byen navnet «Byen med de fire innsjøer».

De største arbeidsgiverne i Wisconsin er offentlige. Noe av dette er knyttet til funksjonen som delstatshovedstad, men den største avdelingen av Universitetet i Wisconsin med over 40 000[*klargjør*] er også viktig. Ellers er det en rekke teknologibedrifter i byen. Byen betjenes av lokalflyplass og jernbane, dog ikke av passasjertog.

Madisons søsterbyer er: 

* Ainaro, Øst-Timor
* Camagüey, Cuba
* Freiburg, Tyskland
* Kanifing, Gambia
* Mantova, Italia
* Obihiro, Japan
* Tepatitlán de Morelos, Mexico
* Vilnius, Litauen

Madison og Oslo var søsterbyer fra 1962 før 2004.

Eksterne lenker
---------------

Madison. Delstatsforsamlingen i bakgrunnen
* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Madison, Wisconsin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Madison, Wisconsin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en)  Madison (Wisconsin) hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Godthaab Helse og Rehabilitering** er et privat rehabiliteringshjem i Bærum i Akershus. Virksomheten ble etablert som en stiftelse i 1918 og åpnet som landets første rekonvalesenthjem. Stedet er i dag blant de største rehabiliteringssentrene i Norge og tar imot pasienter fra sykehus og hjemmeboende syke og skadde.

Historie
--------

«Rekonvalesenthjemmet "Godthaab" Bærum.» Foto: Fra Nasjonalbibliotekets samlinger 
«Stabekk. Rekonvalesenthjemmet Godthaab.» , gammelt postkort utgitt av J. H. Küenholdt. Foto: Fra Nasjonalbibliotekets samlinger 
Anna Holck fra Hamar, malerinne og utdannet tegnelærer, tok initiativ til bygging av et «Rekonvalescenthjem». Hun gikk i bresjen for innsamling av midler, og fikk inn totalt ca. 1 million kroner, tilsvarende nesten 17 millioner i 2010. Sammen med senere banklån disponerte man til slutt 2.5 millioner kroner. For 45 000 kroner kjøpte en arbeidskomité i juni 1919 40 mål av eiendommen Lille Garløs og 3 mål av naboeiendommen Løkka. Arkitektoppdraget ble gitt Hans Backer Fürst, og et første utkast var ferdig i 1920.

Sommeren 1922 ble anbud innhentet, og etter to og et halvt års byggetid var bygget ferdig. Godthaab var blant de første bygg i landet bygget med armert betong. Ingeniørfirmaet Selmer hadde lært dette under skyskraperbygging i New York. Innvielse fant sted 29. mars 1925.

### Godthaab under krigen

Siden 1925 har Godthaab vært i drift som rekonvalesenthjem med unntak av en periode under andre verdenskrig, da Godthaab ble benyttet til Lebensborn i Norge, de tyske nasjonalsosialistenes tiltak for ugifte mødre som hadde barn med tyske soldater.

Virksomhet
----------

Godthaab tar imot pasienter som kommer direkte fra sykehus, og hjemmeboende som har søkt om rehabilitering via fastlege. Hjemmet har avtale med spesialhelsetjenesten ved Helse Sør-Øst. Gjennom fysisk trening, samtaler og undervisning prøver en å gjenvinne funksjonsevner og selvstendighet hos skadde og syke. Stedet tilbyr døgn- og dagopphold. Godthaab selger også «helseferie» som et avlastnings- og rekreaksjonstilbud.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Godthaab Helse og Rehabilitering – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Godthaab Helse og Rehabilitering

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Vinlønn** (*Acer circinatum*) er en lønneart fra vestlige Nord-Amerika. Bladene minner litt om vinblader.

Den er en løvfellende busk eller lite tre som blir 5–8 m høy. Greinene er ofte utoverliggende og kan da slå rot der de har kontakt med marka. Bladene er 5,5–9 cm lange, 7–13 cm brede og har 7–9 lapper som er innskåret ¼–½ av bladlengden. Lappene har skarptannet rand. Undersiden av bladet er lysegrønn og hårete langs de største nervene. Blomsterstanden er endestilt og består av 6–22 blomster. Blomstringstida er etter løvsprett, i mai–juni. Frukten er en dobbel samara der vinkelen mellom fruktene er 160–210°.

Vinlønn er utbredt langs stillehavskysten fra sørvestlige Britisk Columbia til nordlige California. Utbredelsen strekker seg fra kysten til Kaskadefjellene. Arten vokser som undervegetasjon i skog med douglasgran, vestamerikansk hemlokk, kjempetuja, lawsonsypress, sitkagran og stillehavsedelgran. I østskråningen til Kaskadefjellene finnes den på fuktige steder i skog med gullfuru. Den forekommer både på hogstflater og i moden skog. Vinlønn kan også være en dominerende art i rasmarker, ofte sammen med grønnor (subsp. *sinuata*). I undervegetasjonen vokser den sammen med blant annet buskhyll, asalspirea, nebbhassel, klaseberglyng, linnea og amerikatrollbær.

Om sommeren er bladverket viktig føde for mulhjort og wapiti. Vinlønn vokser ikke høyt til fjells, men den er viktig vinterføde for wapiti som vandrer ned i lavlandet. Mange fugler og småpattedyr eter frø, knopper og blomster.

Vinlønn dyrkes som prydplante i hager. I Norge kan den plantes til herdighetssone 4 eller 5, men den er lite brukt.

Galleri
-------

* StammeStamme
* BladBlad
* BlomstBlomst
* FruktFrukt
* HøstfargerHøstfarger

Litteratur
----------

* A.T. Whittemore (2012). «*Acer circinatum* – Vine maple». Jepson eFlora. Besøkt 26. juni 2019.
* R.J. Uchytil (1989). «*Acer circinatum*». Fire Effects Information System, [Online]. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory. Besøkt 26. juni 2019.
* Det Norske hageselskap (2006). *Hageselskapets sortsliste* (10 utg.). s. 28–29. ISBN 82-994640-4-8.
* «*Acer circinatum*». Calflora. Besøkt 26. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vinlønn* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Vinlønn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Vinlønn* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Vinlønn* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Vinlønn* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Vinlønn* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Vinlønn* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acer circinatum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Acer circinatum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acer circinatum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Bekkestua bro** går langs Gamle Ringeriksvei, tvers over Kolsåsbanen ved Bekkestua i Bærum. Et stenkast unna ligger Bekkestua stasjon. Den broen som i dag finnes på stedet, er utført funksjonalistisk i betong, med fortau, bilvei og glassfelt langs sidene.

Historikk
---------

Et bronseskilt forteller om broens historie: den gamle gårdsveien fra Stabekk til Presterud gikk over bekken, ved husmannsplassen Bechen, og er nevnt i manntallet fra 1771. Den tysk-danske stavemåten av navnet på en husmannsplass ved bekken, var trolig manntallsførerens valg. At en person med et tysk-klingende navn skulle ha gitt opphav til navnet, er nok en mindre sannsynlig teori enn at mannen tok navn etter plassen. 

Fra 1793 gikk Den bergenske kongevei over den daværende broen. 

Bekken ble lagt i rør, og broen ble ombygget da Bærumsbanen kom til Bekkestua i 1924. Broen ble ombygget igjen i 1983 og 1997.

Utsmykning
----------

På broen står åtte skulpturer som er en del av billedhugger Nina Sundbyes verk *Smågardistene*. Sundbye ferdigstilte verket i 1997, og det ble avduket i 1998. Skulpturene forestiller åtte små gardister ved fortauskanten med forskjellige instrumenter. Gutter med tuba, trompet, tromme og trombone, og jenter med klarinett, fløyte, cymbaler og drillpinne. Bakgrunnen for motivvalget og verkets navn er at det lokale skolekorpset kalles Smågardistene.

Et bronseskilt beskriver at skulpturene er gitt av Sigurd Frigland (eier av Bærumsveien 210), Klaus Lefdal (eier av Frøytunveien 2) , Erling Rye Andenæs (til minne om eieren av Bærumsveien 205), Hans R. Elger, Bærum kommune, Statens vegvesen, Bekkestua Handelshus og Bekkestua Rotaryklubb.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss – Smågardistene». Smågardistene. Besøkt 2. mars 2021. «Smågardistene er skolekorpset på Stabekk skole. Korpset teller i dag ca 60 medlemmer fra 8 til 18 år. Korpset har nær tilknytning til H.M. Kongens Garde og bærer de karakteristiske gardehattene.»
2. ↑  «- Dette er veldig trist». *www.budstikka.no* **(norsk)**. 17. mars 2015. Besøkt 2. mars 2021. «Under byggingen av Bekkestua senter ble fire av statuene fjernet og lagret. Fire sto igjen på broen. | Kort tid etter reagerte korpsledelsen på at én av skulpturene var skadet. Deler av trombonen var falt av, noe de også ga beskjed om til kommunen.»
**Bellevue** er en by i delstaten Washington, i King County. Fra Seattle ligger Bellevue til øst, tvers over innsjøen Lake Washington, og byene er forbundet ved flere flytebroer. Byen var lenge regnet som forstad og drabantby til Seattle, men i senere år har byen hatt en betydelig vekst i næringslivet og bygningsmassen inkluderer flere høyhus og skyskrapere. Byen har 130 000 arbeidsplasser, som overstiger antall innbyggere.

Området Bellevue ligger ved var inntil 1900-tallet preget av tykk skog og myrer. Oppdagelsen av kullforekomster bidro til at mye av skogen ble ryddet, og at arealer ble benyttet til jordbruk. Mye av arealen ble utviklet av japansk-amerikanere, men under andre verdenskrig ble mange av disse sendt vekk og internert. Den første broen over Lake Washington ble bygget i 1940 og bidro til å gjøre området til en drabantby. Bellevue fikk bystatus i 1953, opprinnelig med at areal på 12 km², men byen har vokst etter flere sammenslåinger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bellevue, Washington – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Fattighuset** er en organisasjon i Oslo, Norge, som ved hjelp av egeninnsats og gjensidig hjelp har som formål å bedre forholdene til folk som står i et uønsket avhengighetsforhold til det offentlige.

Gratis utdeling av mat, klær, husgeråd, bøker.

Videre tilbys det informasjon, rådgivning, saksoppfølging, kurs, samtale- og selvhjelpsgrupper, lege. Det drives også sosialpolitisk arbeid overfor myndigheter lokalt og sentralt. Målet er at folk skal kunne stå på egne ben.

Organisasjon og historie
------------------------

Fattighuset ble startet i 1994 i etterkant av messen Kampen for tilværelsen/en messe for likeverd. Med utgangspunktet i Studiesenter for selvhjelp og det som den gang var Kampen verksted (et alternativt samlingssted som kan sies å være en forløper for dagens Hausmania), bl.a. I mange år holdt man til i en nedslitt forretningsgård i Torggata i Oslo sentrum, men da den gården nå skal renoveres sto man senvinters 2006 i akutt fare for å stå uten noen lokaler.

Fattighuset ledes av et styre bestående av 7 personer. Årsmøte der nytt styre velges for ett år av gangen avholdes i mars. I perioden 2012-2013 hadde styret en kvinneandel på 70%.

I tillegg kommer kontrollkomiteen som skal ha tilsyn med husgruppas arbeid, kommentere og assistere den dersom det behøves samt rapportere til årsmøtet. I den sitter blant annet aksjonsforsker Sissel Seim fra Høgskolen i Oslo som har fulgt Fattighusets virksomhet siden starten i et aksjonsforsknings-prosjekt. Den ferdige rapporten forelå sommeren 2006.

### Samarbeid med Synnøve Finden og nye lokaler

Fattighuset har hatt et økonomisk samarbeid med meierbedriften Synnøve Finden som har uttrykt ønske om å bistå organisasjonens arbeid. Som et direkte utslag av dette samarbeidet har Fattighuset i mai 2006 kunnet flytte inn i nyoppussede lokaler på Grønland i nærheten av Oslo sentrum.

### Samarbeid med andre organisasjoner

Fattighuset er medlem av Velferdsalliansen og samarbeider med flere andre organisasjoner om matutdeling, blant annet Fellesaksjonen mot fattigdom.

Referanser
----------

1. ↑  Hege Fagerheim (juli 2006). «Bak Fattighusets fire vegger». Høgskolen i Oslo. Arkivert fra originalen 30. september 2007. Besøkt 29. november 2006.
2. ↑  «Fattighuset - et sosialt engasjement». Synnøve Finden. Arkivert fra originalen 26. juli 2006.
3. ↑  Adresse er *Grønlandsleiret 39*, vis-à-vis Politihuset/Grønland kirke
4. ↑  «Siste nytt: Enorm pågang på FaF/Fattighusets matutdeling som skjer nå». 23. desember 2005. Arkivert fra originalen 21. mai 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Fattighuset: gripende skildring av fattigdom i et av verdens rikeste land Dokumentarfilm om Fattighuset[*død lenke*] Dokumentarfilm om Fattighuset
* Utlånsinformasjon fra Deichmanske bibliotek om dokumentarfilmen
* Fattighuset: Hjelper og refser Ny Tid, 9. november 2001
* Artikkel fra Morgenbladet om romfolket i Oslo om Romfolket på fattighuset

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Jacob Philip «Jaap» van Praag** (født 11. mai 1911 i Amsterdam i Nederland, død 12. april 1981 i Utrecht i Nederland) var en verdenskjent nederlandsk humanist på 1900-tallet.

Jaap van Praag er kanskje mest kjent for den fremtredende rollen han spilte i etableringen av den nederlandske organisasjonen Humanistisch Verbond. Han var denne gruppens formann i 23 år fra 1946 og helt frem til 1969.

Jaap Van Praag var en av de første professorer innenfor humanistiske studier ved Universitetet i Leiden, der han var ansatt i perioden 1964–1979. Han spilte en viktig rolle i opprettelsen av den internasjonale organisasjonen International Humanist and Ethical Union (IHEU) som ble grunnlagt i Amsterdam i 1952. van Praag ble etterfulgt i denne rollen av den første ledertroikaen som bestod av Mihailo Marković, Howard Radest og Piet Thones i 1975.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Leidse Hoogleraren, Leidse Hoogleraren ID 1973, besøkt 19. juni 2019[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Pennsylvania Avenue
**Pennsylvania Avenue** er en hovedgate i den amerikanske hovedstaden Washington, DC. Gaten er drøyt 11 km lang, men strekningen fra Det hvite hus til kongressbygningen er mest kjent og regnes som byens hjerte. Gaten fortsetter på andre siden av kongressbygningen, over Anacostia River og et stykke inn i Prince George's County i Maryland. På samme måte fortsetter den nordvest forbi Det hvite hus og ender i Georgetown. Gaten kalles ofte «Amerikas hovedgate» og benyttes både til offisielle parader og prosesjoner, og protestmarsjer og demonstrasjoner.

Pennsylvania Avenue ble tegnet av Pierre L'Enfant og var en av de første gatene som ble anlagt i den føderale byen. Både George Washington og Thomas Jefferson anså gaten som et viktig kjennemerke i den nye hovedstaden. Etter å ha studert L'Enfants plan refererte president Washington til gaten som en «storslått aveny». Jefferson samtykket, og selv om den «storslåtte avenyen» ikke var stort mer enn en vid grusvei, fikk han gaten beplantet med rader av hurtigvoksende popler. Den symbolsk viktige gaten ble oppkalt etter Pennsylvania som en trøst for at hovedstaden ble flyttet fra Philadelphia.

Selv om Pennsylvania Avenue er 11 km lang, er strekningen mellom Det hvite hus og kongressbygningen det seremonielle hjertet i byen. Opprinnelig gav gaten uhindret utsikt mellom Det hvite hus og kongressbygningen, men utvidelsen av finansdepartementsbygningen medførte at utsikten ble sperret. Antagelig ble dette gjort med vilje av president Andrew Jackson fordi forholdet mellom presidenten og kongressen var anstrengt, og Jackson ikke ville se kongressen fra vinduet sitt.

Helt siden en improvisert prosesjon rundt Jeffersons andre presidentinnsettelse har hver amerikansk president paradert ned Pennsylvania Avenue etter å ha tatt embedseden (Ronald Reagan paraderte ikke etter sin andre innsettelse på grunn av det kalde været).

Etter terroraksjonen i Oklahoma City i 1995 stengte Secret Service deler av gaten for biltrafikk foran Det hvite hus. Fotgjengere hadde imidlertid fortsatt adgang. Etter terrorangrepet 11. september 2001 ble denne ordningen gjort permanent. I nærheten av Det hvite hus føres biltrafikken over til H Street og Constitution Avenue, som begge går tilbake til Pennsylvania Avenue.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**San Gabriel Mountains** er en fjellkjede i den nordligste delen av Los Angeles County og den vestlige delen av San Bernardino County i California, USA. Fjellkjeden er en del av Transverse Ranges og ligger mellom Los Angeles Basin og Mojaveørkenen med Interstate 5 i vest og Interstate 15 i øst. Fjellkjeden ligger i, og er omgitt av, Angeles National Forest med San Andreas Fault som fjellkjedens nordligste grense.

Den høyeste fjelltoppen er Mount San Antonio. Fjelltoppen Mount Wilson er berømt for Mount Wilson Observatory og antennefarmen som huser mange radiosendere for lokale media. Observatoriet er åpent for almuen. Den 10. oktober 2014 ble området gitt betegnelsen San Gabriel Mountains National Monument av president Obama.

Referanser
----------

1. ↑  «San Gabriel Mountains». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 3. mai 2009.
2. ↑  «President Obama Designates San Gabriel Mountains National Monument». The Whitehouse. Besøkt 10. oktober 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Ranavik–Skjersholmane** er et fergesamband på fylkesvei 500 mellom Kvinnherad og Stord kommuner. Strekningen betjenes av Fjord1 med fartøyene MF «Florøy» og MF «Hillefjord», opptil 15-22 daglige avganger i hver retning. Overfarten fra Ranavik til Skjersholmane tar 40 minutter.

Historie
--------

Sambandet ble etablert i 1957 og ble trafikert av MF «Folgefonn». Frem til 2003 gikk dette sambandet mellom Leirvik på Stord, Ranavik på Halsnøy og Sunde i Kvinnherad. Stoppet på Halsnøy var de første årene på Sæbøvik, og ble flyttet til den nye fergekaien på Ranavik i 1970. 1. mai 2003 ble anløpet på Stord midlertidig flyttet fra Leirvik til Skjersholmane. I mai 2008 åpnet Halsnøytunnelen og Sunde ble sløyfet. Overfarten mellom Sunde og Ranavik tok 15 minutter.

Referanser
----------

1. ↑  «Ranavik - Skjersholmane». *Fjord1* **(norsk)**. 30. november 2023. Besøkt 30. november 2023.
2. ↑  «Ferjestøa i Ranavik». *Grenda*. 26. mai 2020. s. 3.

Kilder
------

* Langes, W. (2015). «Fjordfaehren.de» **(tysk)**. Besøkt 26. mars 2015.
* MF «Hillefjord» Foto: Svein Bjørnevoll Sætre, Harald (2014). *Fram og tilbake over fjorden - om HSD, ferjer, ferjekaiar og ferjeruter* **(norsk)**. Bergen: Kapabel. ISBN 978-82-8163-0673.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Aleksander Bjerke Moberg** (født 28. november 1988) er en norsk barnestjerne.

Moberg eller «@lek» som artistnavnet hans var, vant den norske Melodi Grand Prix Junior-finalen i 2004 med låten «Det er en stjerne jeg skal bli». Med seieren representerte han Norge på hjemmebane i Junior Eurovision Song Contest 2004 i Lillehammer.

Junior Eurovision Song Contest 2004
-----------------------------------

Med seieren i MGPjr 2004 representerte han dermed Norge på hjemmebane i Junior Eurovision Song Contest 2004 i Lillehammer. Han var nummer fem ut på scenen, etter Sveits og før Frankrike. Da Frankrike hadde gitt sine poeng, lå Moberg på sisteplass med null poeng helt til land nummer 14. Danmark ga ham sju poeng og havnet på en 14. plass. Da land nummer 16. Sverige ga sine poeng, fikk Moberg fem poeng og havnet på en 13. plass. Da alle landene hadde gitt sine poeng, fikk han en 13. plass og 12 poeng. Dette var Norges andre 13. plass på rad.Vinneren ble Spania.

VG-lista
--------

I 2005 toppet han VG-lista med sangen «Eneste for meg».

Eksterne lenker
---------------

* Sjarmerte seg til topps Drammens Tidende

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**2U med «Sinnssykt gal forelsket»**

 | **Norge i Junior Eurovision Song Contest**2004 | Etterfølger :**Malin Reitan med «Sommer og skolefri»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ungdom og Fritid** - Landsforeningen for fritidsklubber og ungdomshus – er en norsk barne- og ungdomsorganisasjon for brukere, ansatte og frivillige i kommunale og kommunalt støttede fritidsklubber, ungdomshus og lignende åpne møteplasser for ungdom i Norge. Organisasjonen er demokratisk, partipolitisk uavhengig og religiøst nøytral. Organisasjonen ble stiftet i 1978, og organiserer i dag over 630 fritidsklubber og ungdomshus med til sammen 2 500 ungdomsarbeidere og 100 000 ungdommer.

Formål
------

Ungdom og Fritid arbeider for å påvirke og utvikle rammebetingelser for oppvekst, og jobber for retten til at barn og unge skal få bestemme over egen fritid.

Organisasjonen arbeider for utbygging av kommunale fritidstiltak med mål om at alle skal ha et tilbud som fritidsklubb eller ungdomshus. Ungdom og Fritid arbeider for at de eksisterende tiltakene skal være gode tilbud til barn og unge, og at de skal ha medbestemmelsesrett. Organisasjonen ønsker å bidra til faglig utvikling av feltet, samt jobbe med holdningsskapende arbeid blant barn og unge, særlig tiltak som retter seg mot rasisme, vold og bruk av rusmidler.

Frifond
-------

Ungdom og Fritid deler ut midler gjennom Frifond-ordningen, som organisasjonen har vært en del av siden den ble etablert i 2000.

Referanser
----------

1. ↑  «Informasjon fra Proff.no». Proff.no. Besøkt 6. august 2021.
2. ↑  «Slik beskriver ungdommene hverdagen sin». Dagsavisen. 30. april 2020. Besøkt 6. august 2021.
3. ↑  «Kvernevik fritidsklubb får pris for at ungdommene får bestemme». Stavanger Aftenblad. 6. november 2019. Besøkt 6. august 2021.
4. ↑  «Om Frifondordningene». Frifond. Besøkt 6. august 2021.
5. ↑  «Om Ungdom og Fritids Frifondordning». Ungdom og Fritid. Besøkt 6. august 2021.
6. ↑  «Kan kjøpe biljardbord». Sørfold kommune. 26. mai 2017. Besøkt 6. august 2021.
7. ↑  «Ungdomsrådet har fordelt 25 000 kroner til ungdomsaktivitet». Saltenposten. 7. desember 2020. Besøkt 6. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
*Se også: Hol prestegjeld*
Hole kirke
**Hole prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ringerike prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Hole kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Hole kirke.

Hole prestegjeld og dets sogn er nå en del av Hole kirkelige fellesråd underlagt Ringerike prosti.

Historikk
---------

*Hólar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hole hadde egen prest og prestegård i middelalderen, det var eget prestegjeld. Dette fortsatte etter reformasjonen, men Hole ble nå regnet som anneks til Norderhov prestegjeld. I 1560 skulle presten i Hole *etter gammel skikk* bare ha noen av inntektene i eget sogn, mens sognepresten i Norderhov fikk tienden for hele Ringerike. I 1575 ble det fastsatt ved dom at sognepresten i Hole hadde rett til tienden i eget sogn, det var igjen ansett som eget prestegjeld.

I lang tid hørte også Lunder kirke på Sokna, Viker kirke i Vestre Ådal og Tyristrand kirke på Tyristrand til Hole prestegjeld, men disse ble senere lagt inn under Norderhov prestegjeld.

Hole prestegjeld dannet grunnlaget for Hole formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hole

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 428.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 24.
3. ↑  Christie, Sigrid (1986). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 87,128. ISBN 8205163154.
4. ↑  *Norske kirkes geistlighed i reformations-aarhundredet (1536-1600)*. Alb. Cammermeyers forlag (Lars Swanstrøm). 1897. s. 113,114.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Strøm kirke i Sør-Odal
**Sør-Odal prestegjeld** *(Søndre Odalen prestegjeld)* var et prestegjeld tilhørende Vinger og Odal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet kirkesognene i Sør-Odal kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Strøm kirke.

Sør-Odal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Odal kirkelige fellesråd underlagt Vinger og Odal prosti.

Historikk
---------

*Straumr sókn í Ódalr* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Odalen prestegjeld går antakelig tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales tre kirker i prestegjeldet:

* Strøm Hoffuidt Kiercke
* Vlleren Annex
* Sannd Capel
* Opstadt Annex
* Moe Annex

Ved kgl.res. av 10. april 1819 ble Odalen prestegjeld delt i Søndre og Nordre Odalen prestegjeld.

Søndre Odalen prestegjeld dannet grunnlaget for Søndre Odalen formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Strøm
* Ulleren
* Oppstad

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 175.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 34.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Et transportabelt IFF-testapparat
**Identification Friend or Foe** (IFF) (norsk: Identifisering, venn eller fiende) et militært system for identifikasjon av samarbeidende enheter for å unngå utilsiktet beskytning av disse. Systemet benyttes oftest av militære radarsystem til å skille mellom kampfly som venn eller fiende. Systemet brukes også i stigende grad mot kjøretøy og fartøy.

Et IFF-system er basert på to apparater, en *Interrogator* på radaren samt en transponder plasert ombord i enheten. Denne transponderen er utstyrt med et kryptosystem. Interrogatoren sender ut et spørsmål, samtidig med at radaren sender en radarpuls, og transponderen om bord på enheten svarer dersom kryptonøklene er overens. I fall et slikt svar kommer, er flyet positivt identifisert som venn, og et passende symbol blir vist på radarskjermen (monitoren). I mot fall kommer det ikke svar, og enheten kan være fiende eller ukjent.

Referanser
----------

1. ↑  «MEADS System Gains Full Certification for Identifying Friend or Foe Aircraft». Lockheed Martin. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 31 May 2015.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
2. ↑  «Identification Friend or Foe». Besøkt 31 May 2015.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
3. ↑  «Combat Identification (IFF)». BAE Systems. Besøkt 31 May 2015.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
**Fiskerinemndene** var fra 1982 til 1997 kommunale organer som var en del av rettledningstjenesten i fiskerinæringen.

Nemndene var hjemlet i lov som sa at Fiskerinemnda skulle være statens fagorgan for rettledningstjenesten i kommunen. Den skulle utføre oppgaver pålagt av sentrale myndigheter og fiskerimyndighetene i fylket, og informere disse om kommunale vedtak og tiltak m.v. innen fiskerinæringen.

Fiskerinemndene kunne ta opp fiskerispørsmål av interesse for kommunen etter eget initiativ.

Fiskerinemndene ble oppnevnt av de enkelte kommunestyrer. I utgangspunktet skulle hver nemnd bestå av 5 medlemmer med varamedlemmer, men departementet kunne godkjenne større nemnder. Nemnda skulle ha samlet kjennskap til de ulike leddene i fiskerinæringa, og fiskerinæringas organisasjoner kunne hver foreslå inntil tre medlemmer og varamedlemmer.

Fiskerinemndene hadde ansvaret for føring av manntall over fiskere og fangstfolk.

Nemndene ble fjernet i 1997, og ansvaret de hadde ble overført til Fiskeridirektoratet.

Eksterne lenker
---------------

* Næringskomiteens innstilling til Ot.prp. nr. 18 1997/98
* Lov om rettledningstjenesten i fiskerinæringen
**Putoidae** er en gruppe med plantelus som hører til gruppen skjoldlus, Coccoidea. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner. Gruppen omfatter bare én slekt, *Puto*, med rundt 60 kjente arter.

Utseende
--------

Forholdsvis store (opptil 5 mm lange), ovale skjoldlus med velutviklede bein og trådformede antenner. Hannene har ett par vinger. Hunnenes kropp er vanligvis dekket av hvit, melaktig voks, med brede flak langs sidene og gjerne en lengdelist av voks langs ryggen. Beina og antennene er røde eller mørke. Under voksen har de to mørke lengdestriper på ryggen.

Levevis
-------

*Puto-*artene lever på mange ulike planter, særlig bartrær, ulike busker og gress. De kan finnes på alle deler av vertsplanten. Vanligvis har den én generasjon per år, men de kan bruke opptil fire år på utviklingen. Arten *Puto antennatus*, som utvikler seg på bartrær i Alpene, overvinterer som nymfe i barksprekker. Om våren kryper nymfen fram, vandrer til roten av en barnål og setter seg der for å suge sevje. Den skifter hud og blir voksen i mai. Hos disse skjoldlusene er hanner vanlige. Hunnen legger egg i juli som utvikler seg til nymfer som overvinter.

Skadedyr
--------

Ingen av artene synes å være notert som skadedyr, selv om noen lever på økonomisk viktige planter.

Utbredelse
----------

Putoidae finnes i Nord- og Sør-Amerika, Europa og det meste av Asia.
I Europa er slekten funnet nord til Sverige, men foreløpig ikke i Norge.

Systematisk inndeling / europeiske arter
----------------------------------------

Det er uklart om *Puto-*artene bør plasseres i en familie for seg, som her, eller som en undergruppe av Pseudococcidae.

**Treliste**
* ordenen Nebbmunner, Hemiptera
	+ underordenen Plantelus, Sternorrhyncha
		- overfamilien Skjoldlus, Coccoidea
			* familien Putoidae
				+ slekten *Puto* Signoret, 1875 – ca. 60 arter. I Europa:
					- *Puto antennatus* Signoret, 1875
					- *Puto brunnitarsis* Signoret, 1875
					- *Puto israelensis* Ben-Dov, 2001
					- *Puto janetscheki* Balachowsky, 1953
					- *Puto marsicanus* Marotta & Tranfaglia, 1993
					- *Puto palinuri* Marotta & Tranfaglia, 1993
					- *Puto pilosellae* (Šulc, 1898)
					- *Puto superbus* (Leonardi, 1907)

Kilder
------

* 
* Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Putoidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Putoidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Putoidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* *Putoidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Barlingshult** er et sted i vestre Värmland. Stedet ligger sørvest for sjøen Övre Gla i naturreservatet Glaskogen.

Navnet
------

Navnet er skrevet i gamle skrifter som *Barlindehult* og skal stamme fra en barlind som sto nord for Södra Ögården. Strömshult er også et navn som brukes for Barlingshult. Det navnet kommer fra at stedet har vært i Södra Ströms eiendom.

Historie
--------

En skogfinne med navnet Smed-Per skal ha vært den første nybygger på stedet, ifølge Institutet för språk och folkminnens notater fra 1931.. I motsetning til dette står det i publikasjonen «Ortnamnen i Värmlands län» fra senere år (1950) at den første skal ha vært en annen skogfinne ved navn Hendrich Perszon. Det er sannsynlig at Hendrich er sønn til Smed-Per, grunnet i etternavnet hans.

I Barlingshult skal også faren til den omtalte Troll-Mattes i Glassnäs ha bodd.

Referanser
----------

1. 1 2  
«Institutet för språk och folkminnen på Twitter». Besøkt 4. mars 2020.
2. 1 2  *Ortnamnen i Värmland län - Del 9 - Nordmarks Härad*. Institutet för språk och folkminnen. 1950. s. 38.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. juli 2020. Besøkt 4. mars 2020. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. juli 2020. Besøkt 4. mars 2020.
3. ↑  *Folkminnen från Glaskogen - Del 1*. Institutet för språk och folkminnen. 1966. s. 18. [*død lenke*]
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.
Vent gjerne med endringer til *under arbeid* er fjernet

Hurum kirke
**Hurum prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lier prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Hurum kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Hurum kirke.

Hurum prestegjeld og dets sogn er nå en del av Asker kirkelige fellesråd underlagt Asker prosti og Oslo bispedømme.

Historikk
---------

*Húðrimar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. I middelalderen og tidlig etterreformatorisk tid kjennes bare en kirke, *Hofs Mariakirkja á Huðrheimum*, i Hurum prestegjeld som antakelig går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I 1752 ble Strømm sogn utskilt og lagt som anneks til Hurum.

---

Etter reformasjonen ble St. Nikolai kirke i Svelvik anneks til Hurum.

Hudrum prestegjeld dannet grunnlaget for Hudrum formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 2. mars 1861 ble Strømm sogn utskilt fra Hurum som eget Strømm prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hurum
* Filtvet
* Holmsbu

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 354.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 20.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Skogerboken*. no: [s.n.] 1931. s. 80.
5. ↑  Christie, Sigrid (1986). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 63. ISBN 8205163154.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
8. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Like ved rundkjøringa på Riksveg 4 på Gjelleråsen, starten på Riksveg 22. Foto: 2005 
**Gjelleråsen** er en ås på grensen mellom Oslo, Lillestrøm kommune og Nittedal kommune, og på tettbebyggelse beliggende på denne lengst syd i Nittedal herunder områdene Hagan, Skillebekk og Holumskog.

Åsen er delt mellom Oslo i vest, Lillestrøm i øst, og altså Nittedal i nord. Over åsen går flere viktige historiske veifar, samt to moderne hovedveier på hver sin side av åsen: riksvei 4 i nordvest og E6 i sørøst.

Gjelleråsen i Akershus er en ås, en tettbebyggelse og et trafikkutepunkt på grensa mellom Oslo, Lillestrøm og Nittedal kommuner. Veiskilt fra 1950-tallet. Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
Det eldste faret er den såkalte *Oldtidsveien*. Den kan følges fra Fossum gård, like bak Stovner senter og over det høyeste partet av åsen. Nær toppunktet ligger en jordblandet gravrøys, og et par rene gravrøyser ligger tett opptil veifaret. Dette indikerer en svært høy alder på veifaret, kanskje ned i bronsealderen. Videre nedover på nordsiden kan sees rester av skansen som ble bygd her i 1716, da Karl XII gjorde sitt første innfall i Norge. Da var det svenske patruljer her som lette etter ubevoktede veier inn mot Christiania (Oslo). De ble slått tilbake av mannskapene på skansen her.

På 1700-tallet ble det behov for å bygge veier for kjøretøy. Den gamle traseen var uegnet til det, så den nye veien ble lagt i en bue om Grorud opp til Skillebekk og derfra diagonalt over til Lahaugmoen. Her var det skysstasjon og handelsbod. Under okkupasjonen ble området annektert av Wehrmacht, som bygde ut Lahaugmoen militærleir. Den var i mange år etter krigen standkvarter for Hærens sanitet, men ble nedlagt på 1990-tallet. 

Tettbebyggelsen Gjelleråsen er blitt et knutepunkt for Trondheimsveien, hvor denne skiller lag med riksvei 4, og fortsetter som riksvei 22 mot Lillestrøm. Hagantunnelen på riksvei 4 starter på Gjelleråsen, og munner ut på Slattum, hvor riksvei 4 fortsetter nordover Nittedal.

Hovedanlegget til Ringnes bryggerier ligger på Gjelleråsen. Det samme gjør hovedfabrikken til Diplom-Is, Arcus og hovedkontoret til Würth Norge. 

Navnet på passet ved Gjelleråsen kan komme fra *Gjølluraas*, der første ledd er etter *Gjoleid*, som skal bety «det vindfulle engområde», eller fra *Gjøl* - *Gjel*, som beskriver et innhugg i terrenget der ferdselsveiene gikk over åsen. Men det kan også komme fra verbet *Gjalla* = lyde, som fra et ekko.

Referanser
----------

1. 1 2  «Kart fra 1775». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 10. august 2015.
2. ↑  «Hvorfor heter det...? Fra stovnerporten.no». Arkivert fra originalen 24. juli 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Piz Gloria* på toppen av Schilthorn.
Terrassen på *Piz Gloria*
**Piz Gloria** er en roterende panoramarestaurant på toppen av fjellet Schilthorn nær Mürren i Berner Oberland i Sveits. Restauranten ligger 2 970 moh. og er Europas første roterende restaurant.

Arkitektur
----------

Adgang til *Piz Gloria* skjer med taubanen Schilthornbahn fra Lauterbrunnental. Tuabenstasjonen og restauranten er tegnet av arkitekten Konrad Wolf fra Bern.

På grunn av de vanskelige topografiske og klimatiske forholdene, ble delene til bygningen i stor grad prefabrikkert. De ytre veggene med de store glasspartiene er bygget med aluminiumsdekket treverk.

Rotasjonsmekanismen er solcelledrevet og roterer 360 grader på omtrent en time. Restauranten har en kapasitet på 400 gjester.

Navnets opprinnelse
-------------------

Restaurantens navn *Piz Gloria* stammer fra filmen *James Bond i hemmelig tjeneste* fra 1969. I filmen bruker skurken, Ernst Stavro Blofeld, *Piz Gloria* som skjulested. I filmen ligger *Piz Gloria* nært St. Moritz, der retoromansk snakkes og hvor «Piz» betyr fjelltopp (spiss). Selv om restauranten ligger i Berner Oberland, der retoromansk ikke snakkes, har den beholdt navnet.

Filmens produksjonsteam fant opprinnelig restauranten delvis bygget, og avtalte at de skulle bidra finansielt til utbyggingen mot at de fikk eksklusive rettigheter til å spille inn filmen der. Bygningen spiller en viktig rolle i filmen.

Etter filmen ble utgitt, beholdt restauranten navnet *Piz Gloria*, og anerkjenner i dag filmens betydelige bidrag til restaurantens kommersielle anerkjennelse ved å blant annet ha en James Bond-utstilling i restaurantens nedre etasje.

Bildegalleri
------------

* Terrassen på Piz Gloria sett innenfraTerrassen på *Piz Gloria* sett innenfra
* Vinterbilde av restaurantenVinterbilde av restauranten
* Schilthorn sett ovenfraSchilthorn sett ovenfra

Referanser
----------

1. ↑  «Schilthorn "Piz Gloria" - Europe’s first ever revolving restaurant» **(engelsk)**. Interlaken Tourismus. Arkivert fra originalen 26. januar 2013. Besøkt 12. desember 2012.
2. 1 2  «Schilthorn/Piz Gloria» **(engelsk)**. raileurope.com. Arkivert fra originalen 18. januar 2012. Besøkt 12. desember 2012.
3. ↑  «Piz Gloria: the world's highest revolving restaurant» **(engelsk)**. getaway.ninemsn.com. 2. mai 2007. Arkivert fra originalen 24. juni 2011. Besøkt 12. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Piz Gloria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* James Bond Lifestyles site om *Piz Gloria*
**Simon Eriksen Valvik** (født 3. desember 1987) er en norsk kommunikatør og manager.

Valvik laget i 2009 Norges første dokumentarfilm om ulovlig fildeling, *Urospredere*. Han har studert kommunikasjon ved Universitetet i Agder. Valvik var i perioden 09/10 redaktør for Studentavisen *Unikum* ved Universitetet i Agder. Han var sentral under oppstarten av dataarrangementet Sørlanet i Kristiansand og ble styreleder da Kristiansand kommune trakk seg ut.

Valvik har vært pressekontakt for The Gathering – Norges største datatreff siden 2007 – og ble i 2011 valgt inn i The Gatherings ledergruppe i stillingen som «Info:Organizer».[].

Valvik engasjerer seg i debatten rundt Datalagringsdirektivet og ulovlig fildeling. Han har ved flere anledninger gått ut i media og snakket for, eller på vegne av «nettpirater».[]

Samarbeid med Harald Zwart
--------------------------

I 2012 annonserte Valvik og regissør Harald Zwart filmkonkurransen «Best Direction Award» som skulle holdes på The Gathering. Harald Zwart stilte også opp i *Urospredere* i 2009. Valvik dro høsten 2012 til Toronto for å besøke filmsettet til Harald Zwarts film *The Mortal Instruments: City of Bones* sammen med vinneren av konkurransen, Anders Øvergaard.

Adopsjon
--------

Valvik delte i 2013 sin adopsjonshistorie med regionsavisen *Fædrelandsvennen*, etter at han fant ut at adopsjonspapirene hans er forfalsket. Mye tyder på at adopsjonen hans var en del av den såkalte «Adopsjonsskandalen» som ble avslørt i Ecuador i 1989. Saken ble den gang mye omtalt i Norge og Ecuador og myndighetene i begge land ble involvert.

Utmerkelser
-----------

Valvik mottok høsten 2013 prisen «Riddar av Det Gyldne Horn» av Hyperion for sin innsats for datamiljøet.

Referanser
----------

1. ↑  Urospredere
2. ↑  Harald Zwart leter etter Hollywood-talenter på «The Gathering»
3. ↑  Får pris for innsats i datamiljøet

Eksterne lenker
---------------

* Valviks filmprofil
* "Gjennom sorgen" Migrapolis, NRK
* Filmen Urosperedere – Se filmen gratis
* Artikkel i Fædrelandsvennen (Adopsjon)
* Simons Facebook-page