recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En oppstilling av to vannklokker fra Antikkens agoramuseum i Athen. Den øverste er en original fra slutten av 400-tallet f.Kr. Den nederste er en moderne rekonstruksjon.
**Vannklokke** eller **klepsydra** (gresk: κλεψύδρα fra κλέπτειν, *kleptein*, «å stjele» (se kleptomani); ὕδωρ, *hydor*, «vann») er et instrument som brukes til å måle tid med. Tiden blir målt ved at vann rant gjennom et kar på et kontrollert vis og ved at mengden vann ble målt. Vannklokke (eller vannur) var den beste måten å holde rede på tiden etter at solen var gått ned. 

Vannklokken er en gammel oppfinnelse, men hvor og når de først ble oppfunnet er usikkert. Et bolleformet avløp er den enkleste formen for vannklokke og er kjent for å ha eksistert i Babylon og i oldtidens Egypt i tiden rundt 1500 f.Kr. Det er muligens under regjeringstiden til Amenhotep I. Faraos hoffastronom Amenemheb tok æren for å ha oppfunnet dette instrumentet i en inskripsjon på hans grav. For Egypt var dette viktig da tiden ikke var en bestemt mengde, men målt som 1/12 av natten. I sommermånedene var derimot nettene kortere, og vannklokkene ble justert for tilsvarende å måle kortere tid.

Andre regioner i verden, inkludert India og Kina, har også tidlige bevis på vannklokker, men å datere den aller eldste er mindre sikkert. En del forfattere har imidlertid hevdet at vannklokker dukket opp i oldtidens Kina så tidlig som 4000 f.Kr. Vannklokken var en av mange ulike instrumenter for å måle tiden med før mekaniske klokker ble oppfunnet. Blant de andre var solur og timeglass.

Moderne vannklokker er heller kunstverk enn egentlige tidsmålere. Den franske kunstnere og den tidligere fysikeren Bernard Gitton har skapt et antall vannklokker som offentlig utsmykning i forskjellige deler av verden, blant annet Europasenteret i Berlin. Denne vannklokken er 13 meter høy og viser tiden i to søyler for henholdsvis timer og minutter.

Referanser
----------

1. ↑  Morbech, Finn (2001): *Ur-guide*, København: forlageret Sct. Eligius, s. 158
2. ↑  «clepsydra (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑   Turner, Anthony J. (1984): *The Time Museum. I: Time Measuring Instruments; Part 3: Water-clocks, Sand-glasses, Fire-clocks*. Rockford, IL: The Museum. ISBN 0-912947-01-2. OCLC 159866762, s. 1
4. ↑   Helk, Wolfgang (1975): *Historisch-biographische Texte der 2. Zwischenzeit und neue Texte der 18. Dynastie*. Wiesbaden, s. 111-112.
5. 1 2   West, Stephanie (mai 1973): «Cultural Interchange over a Water-Clock», *The Classical Quarterly, New Series*, **23** (1), s. 63
6. ↑   Cowan, Harrison J. (1958): *Time and Its Measurement: From the stone age to the nuclear age*, Ohio: The World Publishing Company, s. 58
7. ↑   «Uret där tiden flyter», *Ny Teknik*. Arkivert fra originalen den 18. april 2013

Eksterne lenker
---------------

(en) Water clocks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* The Clock of Flowing Time in Berlin Arkivert 18. januar 2019 hos Wayback Machine.
* NIST: A Walk Through Time

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NDL
 |
**Siv Jakobsen** (født 5. mai 1989 i Asker) er en norsk sanger og låtskriver. Hun er utdannet ved Berklee College of Music i Boston. EP-en «The Lingering» fra 2015 høstet lovord fra inn- og utland, blant annet fra Paste og Clash Magazine, samt VG og Gaffa som begge trillet femmere på terningen. Debutalbumet «The Nordic Mellow» fra 2017 som fikk radiotid hos BBC, NRK P3 og amerikanske NPR samt over ti millioner avspillinger på Spotify, er spilt inn med produsent Matt Ingram (Florence and the Machine). Jakobsen har turnert hyppig i Europa og Asia, blant annet med artister som Damien Jurado og Thomas Dybdahl. Hun ble nominert til Spellemannprisen 2020 i klassen indie/alternativ for albumet *A Temporary Soothing*.

Diskografi
----------

### Album

* *The Lingering* EP (The Nordic Mellow, 2015)
* *The Nordic Mellow* (The Nordic Mellow, 2017)
* *Live in Oslo* (The Nordic Mellow, 2018)
* *A Temporary Soothing* (U Ok?, 2020)

Referanser
----------

1. ↑  Østbø, Stein (22. mai 2015). «Siv Jakobsen «Lingering»». *VG*.
2. ↑  Litleskare, Tord (24. mai 2015). «Siv Jakobsen: The Lingering». *Gaffa*. Besøkt 14. september 2019.
3. ↑  «Cezinando er nominert i fire kategoriar under Spellemannprisen 2020». *nrk.no*. 12. februar 2021. Besøkt 16. april 2021.
***Skjer det i natt?*** (originaltittel: *Sudden Fear*) er en amerikansk thriller fra 1952 regissert av David Miller med Joan Crawford og Jack Palance i hovedrollen.

Priser og utmerkelser
---------------------

Filmen ble nominert til Oscar for beste skuespillerinne, beste mannlige birolle, beste foto (s/hv) og beste kostymedesign (s/hv). Den vant ingen av de.

Handlingsreferat
----------------

Myra Hudson er en suksessfull dramatiker fra Broadway som avviser Lester Blaine når han ønsker henne til hans nye teater-stykke. Senere møter hun Lester på et tog som går til San Francisco, blir umiddelbart forelsket, og gifter seg med ham etter et hans frieri. Lester oppdager at Myra skriver sitt testamente, og han planlegger å overlate mesteparten av formuen til en stiftelse. Han planlegger derfor å myrde henne, i samarbeid med Irene Neves, hans tidligere kjæreste.

Myra oppdager snart planene deres, og finner på en djevelsk plan for å drepe Lester, og deretter legge all skylden på Irene. Men samtidig behøver hun et alibi, slik at hun selv ikke blir mistenkt for mordet. Men Lester får vite om Myras intensjoner, og jager etter henne gjennom gatene i San Francisco i bilen hans når hun går til fots. Men Lester tar feil av Irene og Myra, fordi de går kledd veldig likt, og Leser forsøker å kjøre henne ned.

Skuespillere
------------

* Joan Crawford som Myra Hudson
* Jack Palance som Lester Blaine
* Gloria Grahame som Irene Neves
* Bruce Bennett som Steve Kearney
* Virginia Huston som Ann Taylor
* Mike Connors som Junior Kearney.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmdatabasen.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skjer det i natt?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Skjer det i natt?* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Skjer det i natt?* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Skjer det i natt?* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Skjer det i natt?* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Skjer det i natt?* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Skjer det i natt?* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Skjer det i natt?* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Skjer det i natt?* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Skjer det i natt?* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
Skogssti gjennom Ånnaboda.
**Ånnaboda** er et friluftsområde i Kilsbergen utenfor Örebro i Sverige. Her har man Svealands største sporsystem for langrenn, og Ånnaboda er også mål for langrennet Wadköpingsloppet.

På sommeren er plassen brukt til bad og skogaktiviteter og en del store konkurranser i orientering og multisport. Første helgen i juni arrangeres Classic Motor Festival for veteranbilentusiaster.

Her finnes også et 240 hektar stort naturreservat med dramatiske fjellformasjoner, gammel barskog, myrer og elver. Rundt Ånnabodasjön er det badplasser og strender. Bergslagsleden går gjennom naturreservatet.

Historiske bilder
-----------------

* Ånnaboda på 1950-taletÅnnaboda på 1950-talet
* Ånnaboda friluftsgårdÅnnaboda friluftsgård
* Ånnaboda-backen år 1962Ånnaboda-backen år 1962
* Södra Ånnabodasjön på 1930-taletSödra Ånnabodasjön på 1930-talet

Litteratur
----------

* Allan Wetterholm, "Moshyttan, Järnboås s:n. Beskrivning av hyttplatsen, datering av hyttan, produktionsbetingelser och innehavare." *Från bergsdlag och bondebygd* 44 (1993).
* *Kilsbergstorp*, s. 67-68. Närkes Skogskarlars Klubb 1992.
* Om naturreservatet Länsstyrelsen Örebro län
* Ånnaboda naturreservat

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om naturreservatet Ånnaboda på Örebro kommunes hjemmeside
* (en) Ånnaboda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Via Casilina** var en romervei som knyttet Roma sammen med landsdelen Campania. Veien har fått sitt navn fra den by den endte i, nemlig Casilinum.

Veien er en fusjon av to eldre romerveier, Via Latina og Via Labicana. Via Labicana førte fra Roma til *Labicum*, mens Via Latina endte opp Capua.

Det opprinnelige Capua skulle med tiden ble avfolket ved det at mesteparten av innbyggerne flyttet til Casilinum, som tidligere bare var en elvehavn. Dette stedet tok etterhvewrt i bruk den gamle byens navn; det moderne Capua ligger altså ikke der den gamle byen lå - det heter nå Santa Maria Capua Vetere. Som en av konsekvensene av dette tok de forente gamle romerveier *Via Latina* og *Via Labicana* et nytt navn, *Via Casilina*. Dette navnet benyttes også om den moderne hovedveien. *Via Latina* har dermed ikke et motstykke i en moderne navnebror.

Via Casilina forlot Roma gjennom Porta Maggiore. På veien til Casilinum passerte veien blant annet byene og stedene Colonna, Anagni, Monte Compatri, San Cesareo, Labico, Valmontone, Colleferro, Segni, Paliano, Anagni, Ferentino, Frosinone, Torrice, Ripi, Pofi, Ceprano, Arce, Colfelice, Roccasecca, Piedimonte San Germano, Cassino, San Vittore del Lazio, San Pietro Infine, Mignano Monte Lungo, Conca della Campania, Tora e Piccilli, Marzano Appio, Vairano Patenora, Teano, Calvi Risorta, Pignataro Maggiore og Pastorano. 

Hele strekningen var om lag 200 kilometer lang.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. februar 2011. Besøkt 25. februar 2020.
**Ahmad Abu Laban** (arabisk: أحمد أب لبن, født 1946 i Jaffa i Palestinamandatet, død 1. februar 2007 i København i Danmark) var en dansk-palestinsk imam på Nørrebro i København.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Abu Labans familie utvandret i 1948 til Egypt, hvor han vokste opp. I 1969 ble han utdannet som maskiningeniør og han bodde og arbeidet deretter i Egypt, Kuwait, De forente arabiske emirater og Nigeria, hvor han også studerte teologi under en rekke muslimske lærde, før han i 1984 kom til Danmark som palestinsk flyktning og for å fungere som imam.[]

### Imam

Imamgjerningen utførte han primært i Tauba-moskeen i København, en moské som tilhører det danske Islamisk Trossamfund. Abu Laban fungerte også som leder for Islamisk Trossamfund, og fikk i den sammenheng en del oppmerksomhet i media. Abu Laban ble etter hvert den mest kjente imamen i Danmark, samtidig som han var imamen som hadde vært i landet lengst.[]

Abu Laban hadde oppholdstillatelse som flyktning i Danmark. Han hadde inntil sin død stadig sitt palestinske id-kort, som gav ham adgang til at reise inn i Gaza fra Egypt uten å måtte ha godkjennelse fra israelske myndigheter. 

På grunn av sine islamistiske synspunkter var Abu Laban en kontroversiell person. Han var uønsket i De forente arabiske emirater og i Egypt for sin islamistiske lære.

I striden rundt Muhammed-karikaturene spilte Abu Laban en sentral rolle. Han ble i den sammenheng kritisert for å «tale med to tunger», ved å gi motstridende utsagn i arabisk presse og dansk presse. For eksempel uttalte Abu Laban til dansk TV2 at han ville oppfordre den arabiske verden til å stanse boikotten av Danmark, mens han i et intervju til den arabiske tv-stasjon al-Jazeera uttalte sin glede over boikotten.

I 2006 mottok han Årets Nytårstorsk av *Ekstra Bladet* «For at få hidset hele den muslimske verden op i mod det land, der tog ham ind som flygtning og gav ham husly, pga. 12 tegninger af Muhammed.»

I forbindelse med et gjengopprør på Nørrebro i 2005 vakte Abu Laban oppsikt med et forslag om at et drap skulle gjøres opp med 200 000 i erstatning fra gjerningsmannen til den dreptes familie. Summen var bestemt på grunnlag av den antatte verdien av 100 kameler.

Abu Laban ble i 1974 gift med sin kusine Inam; sammen fikk de syv barn.

Abu Laban døde den 1. februar 2007, kun få uker etter at han fikk konstatert lungekreft.[] Dagen etter ble han begravet på Den Muslimske Begravelsesplads i Brøndby.

Referanser
----------

1. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Abu Laban taler med to tunger». Danmarks radio. 24. februar 2006. Besøkt 11. august 2007.
3. ↑  Abu Labans dobbeltspil
4. ↑  Labans mange løgne
5. ↑  Tid til torsk. *Ekstra Bladet*. Hentet 2/12-2019
6. ↑  Warburg, Margit (24. februar 2006). «Hele verden som missionsmark». Weekendavisen. Besøkt 11. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse på Islamisk Trossamfunds hjemmeside
* Religion.dk: En ilter retoriker, 19. september 2001

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Frank Debenham** (født 26. desember 1883 i Bowral i New South Wales, Australia, død 23. november 1965 i Cambridge) var en australsk geolog og geograf. 

Han ble utdannet ved University of Sydney, der han studerte geologi under Edgeworth David. Han var én av tre geologer som deltok på Terra Nova-ekspedisjonen (1910–1913) under ledelse av Robert F. Scott. Fra januar til mars 1911 utforsket han sammen med Thomas Griffith Taylor, Charles Wright og Edgar Evans de vestlige fjellene i Victoria Land. Han kunne ikke dalta på den skjebnesvangre sydpolferden, da han hadde skadet kneet under fotballsparking på snøen. For sin innsats i Antarktis ble han tildelt den britiske Polarmedaljen.

Under første verdenskrig deltok han i infanteriet. Han tjente i Frankrike og Thessaloniki, og ble alvorlig skadet i 1916. I 1919 ble han tildelt Order of the British Empire.

Han var ubetalt direktør ved Scott Polar Research Institute, som han var med å stifte, fra 1920 til 1946. Fra 1931 var han professor i geografi ved University of Cambridge. Han var visepresident i Royal Geographical Society fra 1951 til 1953 og mottok selskapets Victoria Medal i 1948.

Debenham skrev mange bøker om geografi. Hans memoarer fra Antarktis, *The Quiet Land – The Diaries of Frank Debenham*, ble publisert i 1992.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id debenham-frank, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6k684mx, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Biografi *Australian Dictionary of Biography*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Bullmark** var et amerikansk session-band som ble dannet for å spille inn funk-lydsporet til bilspillet Interstate '76. 

Bandet bestod av bassist, keyboardist og låtskriver Arion Salazar, gitarist David Shul, trommeslager Bryan "Brain" Mantia og Les Harris på blåseinstrumenter. I tillegg bidro flere gjestemusikere. Blant disse var bassist Jason Slater, keyboardist Tom Coster, perkusjonist Jon Bendich og Louis Fasman på blåseinstrumenter.

Bullmark hentet inspirasjon fra kjente låter i samme sjanger, samt fra TV-serier fra 70-tallet. Mange av Bullmark-låtene ligger veldig nær låtene som ble brukt som inspirasjon. Eksempler på dette er:

* Get the Funk Out Ma Face av The Brothers Johnson
* Pick Up the Pieces av Average White Band
* Future Shock av Curtis Mayfield
* Stretchin' Out (In a Rubber Band) av Bootsy Collins

  

Bullmark spilte inn låtene ved hjelp av tidsriktig lydutstyr fra 70-tallet. Dette ble gjort for å få en så autentisk 70-tallslyd som mulig.

Dersom man plasserte CD-ROM-platen til Interstate '76-spillet i en vanlig CD-spiller, kunne man lytte til Bullmark-låtene. Lydsporet ble i tillegg gitt ut som et separat album i CD-format. Dette albumet inkluderte utdrag fra dialogen i spillet, samt enkelte låter som ikke var med i selve spillet.

Diskografi
----------

* 1997: *Interstate '76 (Original Game Soundtrack)*, Activision

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Jyske Bank Boxen** (tidligere **MCH Multiarena**) er en innendørs arena i Herning i Danmark, og er en del av Messecenter Herning.

Arenaen ble utviklet for å håndtere et bredt spekter av arrangementer, blant annet basketball, volleyball, håndball og turn, samt konserter, shows og annen underholdning. Arenaen har seter til 12-15 000 tilskuere avhengig av arrangementet.

1. oktober 2010 ble navnerettighetene til arenaen kjøpt av det danske finanskonsernet Jyske Bank.

Arenaen ble åpnet 20. oktober 2010 med en konsert av Lady Gaga. Blant andre artister som er har opptrått i arenaen er Prince, Linkin Park, Elton John, Kylie Minogue, James Last, Helene Fischer, Metallica og Roger Waters. Fra 7.-19. desember 2010 ble sluttspillkampene i Håndball-EM 2010 for kvinner spilt i arenaen. I mai 2018 ble arenaen brukt til en gruppe og to kvartfinaler under Ishockey-VM 2018. I januar 2019 ble arenaen brukt under Håndball-VM 2019 for menn i arenaen.

Referanser
----------

1. ↑  ««Lady Gaga skal spille i Jyske Bank Boxen»». politiken.dk. 5. oktober 2010. Besøkt 29. november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* MCH Messecenter Hernings hjemmeside

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Håvard Dahl Bratrein** (født 13. februar 1933 i Karlsøy i Troms) er en norsk professor emeritus, historiker og tidligere museumskonservator. I nærmere 30 år hadde Dahl Bratrein sitt virke ved Tromsø museum, Universitetet i Tromsø, fra han ble ansatt som avdelingsbestyrer for Nyere kulturhistorisk avdeling der i 1971. Hans hovedfag fra universitetet er historie med arkeologi og etnologi i fagkretsen.

Dahl Bratreins har en betydelig vitenskapelige og populærvitenskapelige produksjon. Et av hans hovedverk er bygdeboka for Helgøy og Karlsøy, utgitt i fire bind 1989–1994. Verket er av et tverrfaglig redaktørkollegium i festskriftet til Dahl Bratreins 70-årsdag karakterisert på denne måten: «et lokalt mesterverk i samme ånd (og nesten samme omfang) som Marcel Prousts udødelige «På sporet av den tapte tid»».

Litteratur og kilder
--------------------

* Karlsøy og verden utenfor : kulturhistoriske perspektiver på nordnorske steder: festskrift til professor Håvard Dahl Bratrein på 70-årsdagen 13.02.2003. Utg. Tromsø museum. 2003. Digital versjon på Nettbiblioteket.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Håvard Dahl Bratrein på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Digermulhalvøya** (nordsamisk: *Johkannjárga*) er ei halvøy i Gamvik og Tana kommune i Finnmark. Den ligger mellom Tanafjorden i øst og Langfjorden i vest, og har navn etter klippen Digermulen som ligger ytterst på halvøya. Halvøya er 35 kilometer lang, regnet fra Digermulen i nordøst til Digermulfjellet i sørvest, og er opptil 14 kilometer bred. Det er i dag ingen bosetning på Digermulhalvøya.

Det indre av Digermulhalvøya er et platå på rundt 500 meters høyde, med Duolbagáisá (673 moh.) som høyeste punkt. Platået faller relativt bratt ned mot fjordene og er innskåret av mange korte daler.

På østsida av halvøya er det siden 2011 funnet oppsiktsvekkende fossiler fra ediacara-perioden.

Referanser
----------

1. ↑  «Johkannjárga». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 9. juli 2019.
2. ↑  Magne Høyberget, Anette E.S. Högström, Jan Ove R. Ebbestad og Sören Jensen (2017). «Fantastiske fossil- funn i Finnmark» (PDF). *Naturen*. 141 (3): 94–100. ISSN 1504-3118. doi:10.18261 Sjekk `|doi=`-verdien (hjelp).
**S**tandard **Mu**sic **F**ont **L**ayout, eller **SMuFL**, er en åpen standard for mapping av musikkfonter. Standarden ble opprinnelig utviklet av Daniel Spreadbury  ved Steinberg for deres notasjonsprogram Dorico, men er nå utviklet og vedlikeholdt av W3Cs Music Notation Community Group, sammen med standarden for MusicXML (som i seg selv støtter SMuFL).

SMuFL er en betydelig utvikling utover den tidligere de facto mappingstandarden laget av Cleo Huggins, i *Sonata*-fonten hun designet for Adobe i 1985 (som var Adobes første originale skrifttype).

Mange notasjons-, og produksjonsprogrammer støtter SMuFL (per juni 2021[oppdater] per september 2023 inkluderer disse programmer som Dorico, Finale og Logic Pro X) og en rekke gratis og kommersielle SMuFL-kompatible fonter er tilgjengelige.

Bravura, SMuFLs referansefont, er designet for Dorico av Daniel Spreadbury fra Steinberg og opprinnelig utgitt i 2013.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «SMuFL: Standard Music Font Layout». *smufl.org*. Steinberg. Besøkt 24. juni 2021.
2. 1 2  «Standard Music Font Layout (SMuFL) specification». *github.com*. W3C. Besøkt 24. juni 2021.
3. ↑  «Music Notation Community Group». *w3.org*. W3C. Besøkt 24. juni 2021.
4. ↑  «A brief history of music fonts». *w3.org*. W3C. 16. mars 2021. Besøkt 24. juni 2021.
5. ↑  «Cleo Huggins - Font type designer». *adobe.com*. Adobe. Besøkt 24. juni 2021.
6. ↑  «Software with SMuFL support». *smufl.org*. Steinberg. 18. mai 2015. Besøkt 12. september 2023.
7. ↑  «SMuFL-compliant music fonts». *smufl.org*. Steinberg. 13. mai 2013. Besøkt 24. juni 2021.
8. ↑  «SMuFL-compliant music fonts». *smufl.org*. Steinberg. 13. mai 2013. Besøkt 24. juni 2021.
9. ↑  «Introducing Bravura, the new music font» (pressemelding). Steinberg. 23. mai 2013.
10. ↑  «Bravura music font». *github*. W3C. Besøkt 24. juni 2021.
**Newryelven** og **Clanrye** (irsk: *An Rí*; ulster-skotsk: *Clanrye Wattèr*) og er to navn/betegnelser som begge brukes om én og samme elv i Nord-Irland. Elven renner gjennom byen Newry og ut i bukten Carlingford Lough nær Warrenpoint. På noen kart kalles delen nedstrøms fra byen *Newry River* mens strekningen fra utspringet i Mournefjellene til byen kalles *Clanrye*. Det finnes imidlertid også andre kilder som ikke gjør dette skillet. Clanrye er avledet fra irske *Abhainn Ghleann Rí*, «kongsdalen»).

Rådhuset i Newry er bygget på en brokonstruksjon over elven.

Lokalt kalles også elven *The County River* («grevskapselven») ettersom det utgjør store deler av grensen mellom grevskapene Down og Armagh.

Ifølge tradisjonen skal sankt Patrick på en av sine reiser i Irland ha slått leir ved elven. Her plantet han et barlindtre som skulle symbolisere Irlands voksende kristne tro. Et klostersamfunn ble opprettet ved elven, og fra 1144 et Cistercienser-kloster.

Newry Canal er en forlatt kanal i Nord-Irland som åpnet i 1742 og formelt stengt i 1949. Den var strakte seg fra byen Newly og Portadown.

Referanser
----------

1. 1 2  «An Rí / Newry River», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑  Annual Report 2016 (Ulster-Scots version) (PDF), *North/South Ministerial Council*. Arkivert fra originalen den 27. februar 2013
3. ↑  «Mapping the Minor Place Names of the Cooley Mountains», *Logainm.ie*
4. ↑  «Review of Sensitive Areas in Northern Ireland under the Urban Waste Water Treatment Directive 2008-2013» (PDF), Queen's University Belfast, mai 2015
5. ↑  «St. Patrick - The local connections», *Newry.ie*
6. ↑  Cumberlidge, Jane (2002): *The Inland Waterways of Ireland*. Imray Laurie Norie and Wilson. ISBN 978-0-85288-424-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Clanrye River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Hamningberg i Båtsfjord på Varangerhalvøya

**Varangerhalvøya**, på nordsamisk **Várnjárga** (kvensk: *Varenkinniemi*; finsk: *Varangin niemimaa*), er ei halvøy i Finnmark. Den avgrenses av Tanafjorden i vest og Varangerfjorden i sør. I nord og øst ligger Barentshavet. Halvøya kjennetegnes av høyfjellsvegetasjon. Det høyeste punktet er Stangenestind på 725 moh. Noen av byene og tettstedene på Varangerhalvøya er Vadsø, Vardø, Berlevåg og Båtsfjord.

Reiseliv
--------

Varangerhalvøya markedsføres som en attraktiv reiselivsdestinasjon som kan tilby både friluftsopplevelser og ulike festivaler.

Ressurser
---------

Til tross for at Varangerhalvøya er et stort område er ressursene ikke bestemt.

Se også
-------

* Varanger (region)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Varanger Peninsula – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Varanger.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kiviks marknad** er Sveriges nest største marked. Markedet arrangeres utenfor tettstedet Kivik i Österlen i Skåne hver sommer, og hvert år er det over 1000 forhandlere som har boder eller stands på stedet. Per 2023 regner man med at mellom 120 000 og 150 000 personer besøker markedet hvert år.

Sveriges største marked er Skänninge marken i Mjölby i Östergötland.

Historie
--------

Markedet i Kivik har svært lange tradisjoner; etter sigende skal det ha oppstått da hanseatene slo seg ned i Kivik for å kjøpe opp sild som de saltet og solgte videre ute i Europa. Opprinnelig ble markedet avholdt inne i Kivik, men med årene ble markedet så stort at det måtte flyttes til et område utenfor tettbebyggelsen. Etter en periode da markedet fant sted i grenda Vitemölla, ble det flyttet opp på en bakketopp der det fortsatt (per 2023) arrangeres.

Frem til 1866 ble markedet avholdt i august, men senere har det blitt avholdt i juli måned. Bortsett fra under andre verdenskrig har markedet blitt avholdt hver sommer.

Den største delen av 1900-tallet var ulike typer varieté forestillinger et fast innslag på markedet.

I 2020 ble det ikke avholdt noe marked i Kvik, på grunn av koronaviruspandemien.

Piratenpriset
-------------

Det såkalte Piratensällskapet, som er innstiftet for å fremme kunnskap om forfatteren Fridtjof Nilsson Piraten og hans bøker, deler ut «Piratenpriset» samtidig som markedet pågår.

Referanser
----------

1. ↑  «Kiviks Marknad» **(svensk)**. Besøkt 16. juli 2023. «Kiviks Marknad är Sveriges största och mest välbesökta marknad. Mellan 120 – 150 000 personer besöker varje år vår anrika marknad. Kiviks Marknad är en tradition som pågått i generationer och som vi tillsammans med er skall föra vidare.»
2. ↑  «Skänninge Marken». *www.visitmjolby.se* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 16. juli 2023. Besøkt 16. juli 2023.
3. ↑  Whilde, Stefan (2006-08-14): "Sjökvist, Bo: "Bland strippor och fakirer"". Arkivert 8. desember 2011 hos Wayback Machine. Kristianstadsbladet.se. Läst 11 augusti 2013.
4. ↑  Thunberg, Karin (12. juli 2009). «Kiviks marknad en trestegsraket». *Svenska Dagbladet* **(svensk)**. ISSN 1101-2412. Besøkt 16. juli 2023. «Sommar är marknadsdags , just nu på skånska Österlen. Men först, till och med före sillen och den lunchsnaps som morgondagen tvivelsutan kräver, samlas svensk berättarkonst strax ovanför hamnen i Kivik. Fritiof Nilsson Piraten står där redan, i form av en staty. Nu får han sällskap av Torgny Lindgren, han som tilldelas årets Piratenpris med juryns motivering "för en berättarkonst där det höga och det låga, det breda och det smala, sitter till bords tillsammans, och skålar med varandra, allt i Piratens anda".»

Eksterne lenker
---------------

(sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kiviks marknad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Bueskyting |
|  Paralympiske leker |
| Gull | Rio 2016 | Lengdehopp T11 |
| Para-VM i friidrett |
| Gull | Doha 2015 | Lengdehopp T11 |
| Parapanamerikanske leker |
| Gull | Toronto 2015 | Lengdehopp T11/12 |

**Silvania Costa de Oliveira** (født 23. mai 1987 i Três Lagoas) er en brasiliansk handikappet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T11, som er en av klassene for synshemmede utøvere. Hun ble verdensmester i lengdehopp i 2015 og paralympisk mester i 2016.

Hun fikk diagnosen Stargardt sykdom da hun var 11 år gammel, denne netthinnesykdommen rammer netthinnens sentrale del, macula, og tappene. Den rammer derfor sentralsynet. Hun begynte med friidrett da hun var 18 år gammel. Hun drev først med langdistanseløp, men byttet til sprint og lengdehopp. 

Hennes bror, Ricardo Costa de Oliveira har også deltatt i para-friidrett.

Idrettskarriere
---------------

2013
Oliveira deltok i klassen T12 ved Para-VM i friidrett 2013 i Lyon i Frankrike. På 100 meter ble hun slått ut i semifinalen, der hun løp på 12,76. Hun hoppet 5,32 i lengdehopp, og kom der på 6.-plass. 

2015
Hun vant lengdehopp i klassen T11/12 ved Parapanamerikanske leker 2015 i Toronto, foran Thalita Simplicio da Silva og Lorena Salvatini Spoladore.

Ved Para-VM i friidrett 2015 i Doha vant hun lengdehopp i klassen T11, med ny mesterskapsrekord på 5,04 meter. Lorena Salvatini Spoladore kom her på 2.-plass og Viktoria Karlsson på 3.-plass.

2016
Ved Paralympiske sommerleker 2016 vant hun igjen lengdehopp i klassen T11, med 4,98 meter, foran Fatimata Brigitte Diasso og Lorena Salvatini Spoladore.

Utmerkelser
-----------

* 2015 - Beste kvinnelige idrettsutøver, Brasils paralympiske komité

Referanser
----------

1. ↑  Retinitis Pigmentosa Foreningen i Norge - *Stargardts sykdom*[*død lenke*], besøkt 17. september 2016.
2. ↑  Toronto 2015 - *Athletics - Event Overview - Women's Long Jump T11/12* Arkivert 17. august 2015 hos Wayback Machine. besøkt 17. september 2016.
3. ↑  IPC - *Women's Long Jump T11*, besøkt 17. september 2016.
4. ↑  Rio 2016 - *Women's Long Jump - T11 - Standings* Arkivert 23. september 2016 hos Wayback Machine. besøkt 17. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Rio 2016 - Silvania Costa de Oliveira Arkivert 23. september 2016 hos Wayback Machine.
* Profil hos IPC
**Salim Effendi al-Husayni** (arabisk): سليم الحسيني , ukjent fødeår, død 1908) var borgermester i Jerusalem fra 1882 til 1897.

Liv og virke
------------

Han tilhørte den innflytelsesrike jerusalemittiske al-Husayni-slekten. Hussein al-Husayni og Mousa Kazim al-Husayni, som senere også ble byens borgermestere, var hans sønner. 

Han bygde et palass i byen som hans barnebarn Hind al-Husseini senere utviklet til institusjonen *Dar al-Tifl*. 

Al-Husayni døde i 1908 og ble begravet i nabolaget Sheikh Jarrah, nær American Colonys berømte hotell.

Han roses i *Wasif Jawhariyyehs dagbøker*, memoarene til en jerusalemitt under hans borgermesterperiode.

*«Hajj Salim al-Husseini rose to a high status in the country, and the Ottoman government had to bear him in mind, given his patriotic stances and the love that people—particularly the farmers—had for him. He was, God bless his soul, a member of the Administrative Council of Jerusalem and head of Jerusalem’s municipality for twenty-two years and truly served the city. It was he who had the public sewage system built within the wall. He is also responsible for paving the streets of Old Jerusalem, which he both conceived and saw through, thus transforming the city into a model for cleanliness, beauty, and marvel, particularly for foreigners who used to come to visit its holy sites.»* (Wasif Jawhariyyeh, *The Storyteller of Jerusalem*)

Referanser
----------

1. ↑  Palestinian Personalities Palestinian Academic Society for the Study of International Affairs. (PASSIA).

* Meron Benvenisti: *City of Stone: The Hidden History of Jerusalem*, 1996, ISBN 0-520-20768-8
Landsbyen Münster i Goms
**Goms** (fransk *Conches*) er et landskap og et distrikt lengst øst i den sveitsiske kantonen Wallis, øverst i Rhônedalen. Området er, som resten av Øvre Wallis, tysktalende. Landskapet begrenses nederst av et bratt dalavsnitt. Derfra strekker Goms seg oppover til Rhônekilden (dvs. isbreen Rhônegletscher) og til Dammastock (3630 moh.). Dalen er begrenset av Bern- og Uri-Alpene i nord og Ticino-Alpene i syd.

Goms har 4 800 innbyggere og et areal på 588 km². Distriktet består av 13 kommuner; hovedstedet er Münster.

Følger man Rhône vestover (nedover) fra Goms, kommer man til bl.a. Brig og Sion. Forbindelsen til nabokantonene skjer over en rekke viktige fjellpass: Grimselpasset i nord fører til Haslital i Bern; Furkapasset i nordøst til Urseren i Uri; Nufenenpasset i øst til Val Bedretto i Ticino. Passene har i løpet av 1900-tallet blitt supplert med vei- og jernbanetunneler (Lötschberg- og Furkatunnelene). I tillegg fører de uutbygde og bare historisk relevante Albrun- og Griespass sydover til den italienske dalen Val d'Ossola.

Goms ble bosatt av tysktalende alemanner, som kom over Grimselpasset på 800-tallet. Før dette fantes det sannsynligvis enkelte romanske bosetninger. Alemannene spredte seg fra Goms nedover langs Rhône og bosatte etter hvert hele det Øvre Wallis.

Goms' blomstringstid var på mange måter 1600- og 1700-tallet, da transporten over distriktets fjellpass sørget for store inntekter. Mange barokkirker vitner om denne velstandstiden. Denne inntektskilden forsvant med utbyggingen av St. Gotthard-passet og -tunnelen.

Næringen baserer seg i dag hovedakelig på alpint landbruk og turisme.

Kommuner
--------

De 13 kommunene i Goms er:

* Bellwald
* Binn
* Blitzingen
* Ernen
* Fiesch
* Grafschaft
* Lax
* Münster-Geschinen
* Niederwald
* Obergesteln
* Oberwald
* Reckingen-Gluringen
* Ulrichen


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
**Thor Myklebust** (født 30. juni 1908 i Kvinnherad, død 11. januar 1989) var en norsk journalist og politiker for Venstre og seinere Det nye folkepartiet (seinere Det Liberale Folkepartiet).

Myklebust var gardbruker i Uskedalen fra 1933, da faren døde, og til han blei fast stortingsrepresentant i 1965. Han hadde utdannelse fra Bladmannskulen (1927) og var redaktør for bladet *Folgefonn* fra 1939 til 1941. Han hadde stilling som journalist i *Bergens Tidende* fra 1947 fram til han gikk av med pensjon i 1978. 

Myklebust blei innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1965 og gjenvalgt fire år etter. I desember 1972 gikk han over til Det liberale folkepartiet, som splitta ut fra Venstre på grunn av uenighet om norsk medlemskap i EEC. Han var medlem av kommunalkomiteen, seinere kommunal- og miljøvernkomiteen.

Han var også vararepresentant i periodene 1954–1957, 1961–1965 og 1973–1977.

Myklebust hadde ymse kommunale verv i Kvinnherad fra 1945 til 1963. Han formann i Hordaland Venstrelag fra 1956 til 1958 og hadde også andre verv i partiet.

Han var aktiv i ungdomslagsbevegelsen i Uskedal og Hordaland, og han var med i styret i Noregs Ungdomslag fra 1946 til 1956, det meste av tida som varaformann.

Myklebust har skrevet en del jubileumsskrifter og annen lokalhistorisk litteratur. Han fikk Norges Vels medalje i 1977.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thor Myklebust – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Thor Myklebust hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Thor Myklebust hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** Geni
 |
**NZJ** var et dieseldrevet dobbeltdekkertog konstruert som motortog for den kinesiske statsjernbanen med kapasitet for høyintensiv passasjerfrakt i intercitytrafikk. To eksempler var bygd i 1998 og 1999.

Historie
--------

I midten av 1990-tallet opplevd nasjonaltransportnettverket basert på fly, tog og bil en eksplosjonsaktig vekst i tråd med det voldsomme hoppet i den kinesiske økonomien inn i uante høyder. Andelen reisende på kortdistansetrafikk var så stor, at statsjernbanen måtte ha høyere gjennomsnittlig hastighet og høy kapasitet på de eksisterende jernbanetraseer. Det var deretter besluttet å utvikle dobbeltdekkertog for høyintensiv passasjerfrakt, dette innbar også dieseldrevede motortogsett. I 1997 startet arbeidet på det første av flere prosjekter for ikke-elektriske jernbanetraseer i Nord-Kina i Tangshan.

Allerede i mai 1998 ble det første togsettet levert for utprøving på Beijing-Chengde jernbanen, hvor det nådde en topphastighet på 137 km/t. Offisielt sett ble NZJ-togsettet levert 29. mai 1998 til statsjernbanen som siden overført det til Nanchang jernbaneadministrasjonen som navnga det som «Lushan». Det andre togsettet ble levert i november 1999. Det vist seg straks at man hadde vært for kjapt med å sette togene i kommersiell drift uten en utprøvingsperiode, den tekniske påliteligheten var ikke god.

Etter hvert ble togsettene reserverte for mindre aktivitet blant annet i Jiangxi-provinsen som på Nanchang-Yushan og Nanchang-Jingdezhen fram til 2006. De ble utrangert og lagret i et depotområde i Nanchang i 2006, og var siden solgt som skrap for opphugning fem år senere, i august 2011.

Begge togsett ble demontert og opphugd etter å ha blitt kjøpt, i november det samme året.

Tekniske detaljer
-----------------

Passasjervognene av NZJ togsettet.
NZJ-togsettet hadde endevogner som motorvogner med passasjerseksjon i begge etasjer like foran motorrommet som rommet en amerikanskbygd dieselmotor av type Cummins QST30-G1, og to midte vogner som motorløse passasjervogner med to etasjer.

Til tross for at togsettet bare var på fire vogner hadde det en kapasitet på 540 passasjerene.

Dieselmotoren var av type V12 med tolv sylindre som hadde en kraftytelse på 700 kW, av dette 634 kW som hendt med en direkte strømforsyning. Som dieselelektrisk tog hadde NZJ en vekselstrømdynamo som omdannes med en likerettergenerator til likestrøm for traksjonsmotorene. Dieselbrenselet hentes fra en 1 200 liter tank på passasjervognen mot hver motorvogn.

Se også
-------

* NYJ1
* NZJ1

Referanser
----------

1. ↑  «连续昌九双城记的铁路线». 南昌铁路局. 21. september 2009. Arkivert fra originalen 8. september 2012. Besøkt 15. mai 2012.
2. ↑  «新型内燃动车组». 河南省交通科技信息网. Arkivert fra originalen 26. april 2013. Besøkt 15. mai 2012.
3. ↑  «南昌铁路局废车辆招标出售公告». 中国铁路采购网. 5. august 2011. Arkivert fra originalen 26. september 2011. Besøkt 15. mai 2012.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 26. september 2011. Besøkt 24. juli 2017. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. 1 2  张学军 (1999年7月). «我国研制的首列双层内燃动车组». *《内燃机车》*. 大连: 大连内燃机车研究所. 305 (7): 1-4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 31. august 2011 hos Wayback Machine. (kinesisk)
**MF «Levanger»**, tidligere **«Florøy»**, er ei ferje som ble bygget i 1968 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane (senere Fjord1 Fylkesbaatane). I 2013 byttet ferjen navn til «Levanger» og er reserveferje for MF «Ytterøy» ved ferjesambandet mellom Levanger og Ytterøy i Trøndelag.

Bygging
-------

MF «Florøy» ble bygget av Hatlø Verksted AS i Ulsteinvik. Skroget ble bygget ved Kvina Verft AS i Flekkefjord. Ferja er 49 meter lang og 10,9 meter brei. Den har en kapasitet på 28 PBE og 190 passasjerer. I begynnelsen tok den 40 PBE og 240 passasjerer, men siden har den blitt ombygd. Farten er 11 knop. Navnet Florøy fikk den etter den aller første motorbåten til Fylkesbaatane, som selskapet solgte i 1967. Den var Fylkesbaatane sin største ferje i tre år og den første pendelfergen til selskapet, fram til MF «Esefjord» kom.

Historie
--------

To dager etter at «Florøy» ble levert ble den satt inn på Kaupanger–Revsnes i Sogn. Der gikk ferja fram til 1975. Da kom 50-bilers ferja MF «Stryn» (nå MF «Rosendal»), som avløste «Florøy» på Kaupanger–Revsnes. Da gikk «Florøy» inn på Hella–Dragsvik–Vangsnes. Senere ble ferja brukt til supplering og avløsing i flere ferjesamband.

Ferja var også utleid til Fjord1 MRF i 1980-årene. Da gikk den blant annet på Volda–Folkestad som den første 40-bilers ferja der, og på Eiksund-Rjånes en vinter. I 1987 gjennomgikk «Florøy» en større modernisering. Da ble overbygget løftet slik at gjennomkjøringshøyden ble 4,5 meter, og salongen fikk full opprustning.

I 1991 overtok «Florøy» som fast ferje på ferjesambandet Stårheim–Isane i Nordfjord, der den ble til desember 1994 da ferja ble flyttet videre til ferjesambandet Måløy–Oldeide. I 1999 fikk «Florøy» ny baug. Siden 2001 har «Florøy» gått på Dale–Eikenes. Der gikk den til Dalsfjordbrua ble åpnet.

Kilder
------

* Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) **(norsk)**. Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012.
* Langes, W. (2015). «Fjordfaehren.de» **(tysk)**. Arkivert fra originalen 4. april 2015. Besøkt 4. april 2015.
* MarineTraffic (2015). «MarineTraffic» **(engelsk)**. Besøkt 4. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 6827606 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MF «Florøy» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
CROWS I med M240 (FN MAG maskingevær)
RG-33 med CROWS II påmontert
**CROWS** står for **Common Remotely Operated Weapon Station** og er et våpenprogram som brukes av den amerikanske hæren. Hensikten med programmet er å få en felles fjernstyrt våpenstasjon på en rekke forskjellige, pansrede kjøretøyer som tidligere hadde flere forskjellige løsninger fra forskjellige fabrikanter. 

CROWS I ble levert av amerikanske Recon Optical.

CROWS II ble tildelt norske Kongsberg Protech Systems i august 2007, en kontrakt på 8 milliarder norske kroner som omfattet levering av våpenstasjoner, utstyr og opplæring over en periode på fem år. KDA leverer fra før våpenstasjonen Protector RWS til den amerikanske hæren for bruk på Stryker pansrede personellkjøretøy.

Kongsberg har jevnlig blitt tildelt nye CROWS kontrakter fra den amerikanske hæren, og hadde per oktober 2022 levert over 18 000 systemer til dem.

I sepetember 2023 inngikk Kongsberg den femte femårskontrakten om levering av våpen og utstyr til CROWS systemer.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Army Guide». *www.army-guide.com*. Besøkt 1. november 2022.
3. ↑  MarketScreener. «U.S. Army Awards USD 1.498 Billion IDIQ CROWS Contract to KONGSBERG | MarketScreener». *www.marketscreener.com* **(engelsk)**. Besøkt 1. november 2022.
4. ↑  NTB (25. september 2023). «Ny milliardkontrakt til Kongsberg». *www.forsvaretsforum.no*. Besøkt 25. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Pressemelding fra KDA
* NA24.no: Norsk våpenavtale verd milliarder Arkivert 24. august 2007 hos Wayback Machine.
Badested på svaberg ved *Västkysten*, Sveriges vestkyst, nærmere bestemt ved Fågelviken på Härnäset i Bohuslän. Bak de badende sees rester fra den tidligere steinindustrien på stedet. Foto: Johan Jönsson, august 2009 
**Sveriges vestkyst**, på svensk ofte bare kalt **Västkusten**, er Bohusläns, Västergötlands og Hallands kyst mot Skagerrak og Kattegat og mot Bjärehalvön (Bjerrehalvøen) i det nordvestre Skåne der Öresund tar over på grensa mot Danmark. Mot nord ender vestkysten i Svinesund ved grensa til Norge.

Innen reiseliv og folkeminne brukes *Västkusten* som betegnelse på skjærgårdskysten langs Bohuslän (Bohuskysten) og Göteborgs skjærgård medregnet Onsalahalvön 30 km sør for Göteborg.

I det svenske lovverket som regulerer fiske og fangst, regnes Västkusten nordover fra en linje fra Gilbjerg Hoved, det nordligste punktet på øya Sjælland i Danmark, til Kullens fyr i det nordvestlige Skåne.

Svenske kommuner som ligger ved havområdene Skagerrak og Kattegat er, regnet fra nord:

* Strömstad
* Tanum
* Sotenäs
* Lysekil
* Uddevalla
* Orust
* Tjörn
* Stenungsund
* Kungälv
* Öckerö
* Göteborg
* Kungsbacka
* Varberg
* Falkenberg
* Halmstad
* Laholm
* Båstad

Se også
-------

* Bohuskysten

Referanser
----------
**«Helvig Paus»** er et maleri (olje på lerrett) av Eilif Peterssen fra 1915. Det er et portrett av da syv år gamle Helvig Paus (1909–1976), datter av den norske generalkonsulen i Wien Thorleif Paus. Det har blitt beskrevet av kunsthistorikeren Jan Kokkin som et av Peterssens «mest sjarmerende barneportretter». Maleriet eies av visesangeren Ole Paus, den avbildedes nevø.

Historie og proveniens
----------------------

Helvig Paus (født 1909 i Wien, død 1976 i Oslo), til 1919 offisielt Helvig von Paus i Østerrike, var syv år gammel da hun ble portrettert av Eilif Peterssen, som var en av Norges fremste portrettmalere på den tiden. Maleriet viser henne sittende med en blomsterbukett i fanget, i hvit kjole og med silkesløyfe i håret. Hennes far Thorleif Paus hadde flyttet til Wien som svensk–norsk diplomat i 1902, ble som 23 år gammel tidligere svensk–norsk konsulatsekretær (og eneste nordmann fra den svensk–norske utenrikstjenesten stasjonert i Wien) Norges de facto-sendemann til stormakten Østerrike-Ungarn som følge av unionsoppløsningen i 1905 og ble senere Norges generalkonsul i Wien (fra 1906 hadde Norge en minister med residens i Berlin og med sideakkreditering til Wien og Roma, og en generalkonsul i Wien). Moren Ella Stein hadde østerriksk-jødisk bakgrunn, men var oppdratt som katolikk fra hun var ganske liten. Helvig vokste opp i Wien og bodde der til hun var 29 år gammel. De bodde i hennes barndom i Marokkanergasse 18 i Wiens ambassadestrøk, den nøyaktige addressen der hovedpersonen i TV-serien *Rex* bor; de flyttet senere til en villa i Auhofstraße 78C der de i hennes barndom hadde både Fridtjof Nansen og Roald Amundsen på besøk. Etter at foreldrene ble skilt og faren flyttet hjem til Norge ble hun boende i Wien med moren. I 1938 flyktet hun sammen med sin mor fra Anschluss til Norge. Hun hadde tysk morsmål og snakket ikke norsk da hun kom til Norge som flyktning. Der delte hun en leilighet på Frogner med moren og broren, den senere generalen Ole Paus (1910–2003). Sistnevntes sønn, den senere visesangeren Ole Paus, bodde hos tanten Helvig og farmoren Ella i 1950-årene under farens tjeneste som norsk militærattaché i Sverige og Finland. Helvig Paus er begravet på Vestre gravlund sammen med foreldrene og broren. Maleriet ble etter hennes død eid av hennes bror, general Ole Paus, og eies fra 2003 av visesangeren Ole Paus. Navnet Helvig Paus har vært oppkalt i familien Paus siden 1600-tallet, og det er en rekke personer som har hatt navnet.

Referanser
----------

1. 1 2  Kokkin, Jan (2009). *Eilif Peterssen*. Pax. s. 279–280. ISBN 8253032242.
2. ↑  «Die Vertretung Schweden-Norwegens in Wien», *Die Zeit*, 10. juni 1905, s. 3
3. ↑  *Lehmanns Allgemeiner Wohnungs-Anzeiger nebst Handels- und Gewerbe-Adressbuch für die k.k. Reichs-Haupt- und Residenzsstadt Wien*. 2. 1910. s. 881.
4. ↑  Paus, Ole (2023). *For en mann*. Kagge. ISBN 9788248928508.
**Prokletije nasjonalpark** er en av de fem nasjonalparkene i Montenegro, opprettet i 2009. Det 166,3 km² store området omfatter størstedelen av den montenegrinske delen av Prokletije-fjellene. Parken grenser til nasjonalparker og vernede områder i både Kosovo og Albania.

Nasjonalparken ligger sør for byen Plav og elva Lim i den østlige delen av landet, langs grensen til Albania. Bare dalene i parken er bebodd. Karstfjellene er sterkt forrevet. I tillegg til større bekker som danner dype daler og kløfter, er det også noen fjellvann. Mange av de høyeste fjellene i Montenegro finnes her, f.eks. landets høyeste fjell Zla Kolata (2 534 moh.) og det nest høyeste Maja Rosit (2 524 moh.).

Det uberørte skog- og fjellandskapet har en rik fauna og flora med ulike endemiske arter. Området dekker flere vegetasjonssoner. 

Nasjonalparken tilbyr sine besøkende en rekke muligheter for fotturer og fjellklatring, vintersport, sykling og vannsport.

Referanser
----------

1. ↑  NP Prokletije *Nacionalni parkovi Crne Gore*
2. ↑  «balkanskealpi». *www.pdpobeda.rs*. Besøkt 18. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Prokletije National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Montenegro |
| --- |
| Biogradska Gora • Durmitor • Lovćen • Prokletije • Skadarsko jezero | Montenegros flagg |
**Oppistun Børli** er en husmannsplass i Eidskog kommune, Hedmark. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Hans Børli (1918–1989) ble født og vokste opp her.

Stedet ble ryddet av skogfinner tidlig på 1700-tallet. Børli-familien ble knyttet til stedet da Hans Børlis oldefar bosatte seg her i 1860, som husmann under godseier Haneborg i Høland. Hans Børli bodde barndomshjemmet inntil han i 1946 giftet seg og flyt­tet til Tobøl.

Huset og omgivelsene er skildret i Børlis selvbiografi *Med øks og lyre* (1988) og i dikt som «Ved Børen sjø».

Huset eies i dag av Stangeskovene. Hans Børli-selskapet leier stedet, og har siden 1991 et årlig kulturarrangement her, kalt *Junikveld*. Arrangementet har samlet inntil 1700 deltagere. 

På tunet står Svein Tore Kleppans byste av Børli.

Litteratur og andre kilder
--------------------------

* Vestad, Geir (1997). *Litteraturer: vandringer til Hedmarks diktersteder*. Vallset: Oplandske bokforl. s. 5. ISBN 8275180708.
* Hans Børli-selskapet