recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rosinen i pølsa** er et språklig uttrykk som betyr «en gledelig avslutning på noe», «høydepunktet ved en opplevelse» , en «liten, positiv overraskelse» eller rett og slett bare «det aller beste (av eller ved noe)».

Uttrykket skyldes sannsynligvis at man tidligere la inn en eller flere rosiner i enden av pølsene, der man knyter igjen, når man stoppet blodpølser. Leksikografen Matthias Moths samlinger i Det Kongelige Bibliotek i København har registrert utsagnet «tre rosiner i pølsens ende» fra rundt 1620.

Hanna Winsnes la i sin oppskrift på blodpølse råd om hvordan man unngikk at alle rosinene «synker hen i den ene Ende». 20 år gammel (1848) brukte Henrik Ibsen uttrykket med formen «rosinen i pølseenden» i *Norsk Stilebog*.

Se også
-------

* Mannen som fant rosinen i pølsa.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka og Nynorskordboka på nett:
2. 1 2  rosinen i pølsa. () I Store norske leksikon. Hentet fra:
3. ↑  Snorre Evensberget og Dag Gundersen: *Bevingede ord*, Gyldendal/Bokklubben 1967/1982.
4. ↑  Hentet fra Hanna Winsnes, Lærebog i de forskjellige Grene af Huusholdningen, 1845 Arkivert 12. mars 2007 hos Wayback Machine.
5. ↑  Henrik Ibsen Norsk stilebog, Om Vigtigheden af Selvkundskab.
**Safed Koh** (persisk: سفید کوه) eller **Spin Ghar** (pashto: سپين غر) er en fjellkjede på grensen mellom Afghanistan og Pakistan. Navnet *Safed Koh* betyr bokstavelig talt «hvitt fjell». Fjellkjeden er også kjent som **Safidfjellene** eller **Morgafjellene**. Den høyeste fjelltoppen er Sikaram, 4 761 moh. Dette fjellet har bratte sider og utsyn over alle omkringliggende fjell. Med unntak av et smalt lavpunkt, Kabul-elven, som skjærer gjennom fjellene og renner østover ut i Indus, er fjellkjeden direkte forbundet med Shandur-utløperen av fjellsystemet Hindu Kush.

En liten del av fjellkjeden krysses av Khyber-passet. De lave skråningene er nesten golde; furu og himalaiaseder vokste tidligere på hovedkjeden, men ødeleggelsene under den afghanske borgerkrigen reduserte tømmerressurser. Det drives noe jordbruk i dalene.

Referanser
----------

1. 1 2  Safīd Mountain Range i Encyclopædia Britannica, 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
En fullskalamodell av figuren Shōtarō Kanedas motorsykkel fra filmen.
***Akira*** (アキラ) er en japanskprodusert dystopisk animasjonsfilm fra 1988, regissert og produsert av Katsuhiro Otomo. Filmen bygger på Otomos egen tegneserie ved samme navn. Handlingen er lagt til et dystopisk Tokyo i år 2019. Filmen er generelt ansett som en klassiker innen science fiction-sjangeren og regnes som en kultfilm.

Filmen anses å være den viktigste grunnen til at anime fikk så stor spredning i Vesten på 1990-tallet.

Handling
--------

1988: En enorm eksplosjon ødelegger Tokyo. Ingen vil påta seg skylden, og tredje verdenskrig bryter ut.

2019: Tokyo har gjenoppstått som Neo Tokyo, en kunstig øy i Tokyo-bukta. Det råder politisk kaos etter feilslåtte reformer som skulle rette opp den finansielle katastrofen den forrige regjeringen etterlot seg, og voldelige motorsykkelgjenger terroriserer motorveiene i territorialkamper. I tillegg så oppstår det en undergrunnsbevegelse som sprer budskapet om den gude-liknende skikkelsen kalt Akira. Undergrunnsgruppen klarer å kidnappe en av «Numrene», restene av et 40 år gammelt eksperiment for å skape mennesker med utrolige mentale krefter. Kidnapperne havner midt i en demonstrasjon, noe som gjør at «nummer 26», kalt Takashi, klarer å flykte ved å teleportere seg vekk, bare for å havne i en kollisjon med Tetsuo, et av medlemmene i en motorsykkelgjeng. Som et resultat av kollisjonen begynner Tetsuo å utvikle krefter lik de som Numrene har, bare mye sterkere. Han må slåss mot seg selv for at ikke hans nye krefter skal ta kontroll over ham. Det viser seg at det var slike krefter som ødela byen for 30 år siden, og kampen handler etterhvert om å unngå at samme katastrofe skal gjenta seg.

Om filmen
---------

I 2003 rangerte *Entertainment Weekly* filmen på en 28.-plass over deres «Top 50 Cult Movies».

Referanser
----------

1. ↑  Filmweb Arkivert 12. mai 2012 hos Wayback Machine.
2. 1 2  Filmsite - Top 50 Cult Movies by Entertainment Weekly (23.05.2003) Arkivert 31. mars 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Allrovi Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  «CINERAMA (11.11.2001)». Arkivert fra originalen 16. november 2012. Besøkt 1. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Akira (manga) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Akira* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Akira* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Akira* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Akira* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Akira* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Akira* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Akira* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Akira* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Akira* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Akira* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz
 |
Det franske laget, USFSA, OL 1900
**Pierre Allemane** (født 19. januar 1982 i Montpellier, død 20. mai 1956) var en fransk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Allemane spilte på det franske laget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. Det franske laget spilte kamp den 20. oktober 1900 mot det britiske laget *Upton Park F.C.* som de tapte med 0-4. Tre dager senere beseiret de det belgiske laget *Université de Bruxelles* med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1900 Frankrikes flagg Paris - Sølv i fotball Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 25028, besøkt 2. januar 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pierre Allemane – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Allemane – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (fr) Pierre Allemane – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Allemane – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Allemane – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Allemane – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Pierre Allemane – EU-Football.info Rediger på Wikidata
**Soe Win** (født 10. mai 1947 eller i 1948, død 12. oktober 2007 i Rangoon) var en burmesisk general og landets statsminister i perioden 2004–2007.
Den 19. oktober 2004 ble han utnevnt til statsminister etter Khin Nyunt av Burmas juntaleder Than Shwe. Soe Win var general og medlem av den regjerende juntaen. 

I mai 2007 ble Soe Win innlagt på sykehus i Singapore, offisielt for leukemi. Hans oppgaver som statsminister ble da midlertidig overtatt av Thein Sein. Mellom den 26. og 30. september samme år ble omfattende demonstrasjoner for demokrati slått ned med vold av juntaen. En regimekritisk radiostasjon rapporterte at Soe Win døde den 12. oktober.

Referanser
----------

1. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «RBA: Attachment A to Sanctions Against Burma - Amendment to the Annex dated 22 October 2008». 9. november 2013. Arkivert fra originalen 9. november 2013. Besøkt 10. november 2015.
3. ↑  «Soe Win | biography - prime minister of Myanmar». *Encyclopædia Britannica*. Besøkt 10. november 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Frederik Christian Otto Hegermann** (født 22. juli 1769, død 27. mai 1841) var en norsk offiser og stortingsmann.
Hegermann var født i Fredrikshald. Han ble offiser i 1785 og fire år senere premierløytnant ved 1. trondhjemske infanteriregiment. Etter 1800 steg han i gradene; kaptein 1802, major 1811, oberstløytnant 1815, oberst 1818. I 1825 ble han generaladjutant for hæren, fra 1831 generalmajor og kommandant i Trondheim.

Hegermann deltok på det første overordentlige Storting i 1814 som 2. representant fra Trondheim. Han var medlem av protokollkomiteen og komiteen om uavgjorte saker. 10. oktober 1814 var han medlem av deputasjonen som møtte Christian Frederik og senere av deputasjonen som møtte kronprins Karl Johan.

Diderich Hegermann var en eldre bror.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 359[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Tallak Lindstøl: *Stortinget og Statsraadet 1814-1914*. Kristiania, 1914

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederik Christian Otto Hegermann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Frederik Christian Otto Hegermann hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Kokstein** er betegnelsen på løse stein som finnes i forhistorisk kontekst, og som bærer preg av å ha vært utsatt for kraftig oppvarming.

Bruk av stein for å magasinere varme er et fenomen som kjennes fra hele verden. I Norden finnes kokstein enkeltvis eller i konsentrasjoner på boplasser, fra tidlig steinalder til opp i middelalderen. Funn av kokstein i dyrket mark kan være en indikator på at det ligger gamle kulturspor under pløyelaget.

Kokstein kan brukes til å tilberede mat i kokegroper. Da fordeles rødglødende stein i bunnen av gropa, maten pakkes inn og legges oppå, og et nytt lag med kokstein legges oppå før gropa forsegles med torv. Ellers kan steinen slippes oppi en beholder med væske som skal varmes. Keramikkar, men også kar av brennbart materiale, som trebutter og skinnsekker, kan brukes. Kokstein kan også være stein brukt til oppvarming av hus, for eksempel badstuer.

Referanser
----------

1. ↑  Fangstfolk og bønder i fjellet : bidrag til Hardangerviddas førhistorie 8500-2500 år før nåtid, tilgjengelig på nb.no.
2. ↑  Lars M. Fjellstad i Østlendingen, fredag 22. januar 1926, tilgjengelig på nb.no.
*Revolution har flere betydninger*
**«Revolution»** er en sang komponert av John Lennon og innspilt av The Beatles 12. juli 1968. Den ble utgitt som en Lennon/McCartney-sang i 1968 noen måneder før *The Beatles (White Album)*.

Sangen kjennetegnes av det heftige gitarspillet den begynner med. Teksten er ganske samfunnskritisk som mange andre sanger av Lennon. Den skulle egentlig gi navnet til en singel, men kom på B-siden til McCartneys «Hey Jude». Lennon ønsket det da «Hey Jude» var en sang som omhandlet hans sønn Julian. *The Beatles (White Album)* inneholder en annen versjon av sangen – «Revolution 1».

«Revolution 1»
--------------

**«Revolution 1»** er en sang komponert av John Lennon og innspilt av The Beatles mellom 30. mai og 4. juni 1968, utgitt på bandets album *The Beatles (White Album)*. Sangen er som vanlig kreditert Lennon/McCartney.

Sangen er en tidlig versjon av «Revolution», og musikken har et noe lavere tempo samt at det er en liten forskjell i teksten. Tekstforskjellen består av inklusjonen av ordet «in» på slutten av refrengets linje: «Don't you know that you can count me out (in)». Lennon sa han ikke var sikker på sitt standpunkt angående sangens tema, slik at han ville være åpen for begge alternativene.

Lennon fikk beskjed om at tempoet på låten var for tregt til at den kunne gis ut på en singel, så det ble spilt inn en raskere og råere versjon for utgivelse på B-siden til singelen «Hey Jude». Denne første innspillingen fikk så navnet «Revolution 1» for at de to versjonene ikke skulle forveksles.
**Frederik Christian Stoud Platou** (født 17. februar 1811 i Christiania, død 23. juni 1891) var en norsk jurist, høyesterettsdommer og politiker.

Platou ble student i 1830 og cand.jur. i 1839 fra Det Kongelige Frederiks Universitet der faren (som døde i 1815) hadde jobbet. Fra 1833 til 1842 innehadde han en kopistpost i Finansdepartementet. I 1843 ble han lektor i rettsvitenskap, i 1849 professor og i 1862 assessor i Norges Høyesterett. Denne hans vitenskapelige tilnærming gjorde at han i 1857 fikk lov å være med i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, og i 1859 ble han medlem i det nystartede Det Norske Videnskaps-Akademi som lå i Kristiania. 

Men han praktiserte videre. I 1864 ble han sorenskriver i Nes på Romerike, men fungerte i den følgende tid jevnlig som ekstraordinær assessor i Høyesterett. Fra 1873 til 1874 var han konstituert generalauditør. I 1880 ble han utnevnt til justitiarius i andre avdeling av overretten i Oslo bispedømme, og overtok stillingen i 1884 da hans konstitusjon i generalauditørembedet var hevet.

Stoud var revisjonsminister tre ganger: Fra 26. mai til 5. juni 1875, fra 6. juli til 21. juli 1875 og fra 16. september til 26. september 1881, alle gangene som midlertidig erstatning for statsråder som hadde sete i svensk-norske interimsregjeringer. For alt dette mottok han to St. Olavs Orden, først Ridder i 1863 og så kommandør i 1876.

Han var sønn av historieprofessor Ludvig Stoud Platou (1749–1815) og Karen Lumholtz (1785–1833). Broren Carl Nikolai Stoud Platou (1809–1888) ble også embedsmann. I 1844 giftet han seg i Kråkstad med Constance Henriette Reiersen (1820–1893). De var foreldre til professor Oscar Ludvig Stoud Platou (1845–1929). Datteren Karen Emilie (Mimi) Marie Platou (1852–1928) ble gift med søskenbarnet, jurist Lars Hannibal Sommerfeldt Stoud Platou

*Se Platou for mer om farsslekten.*

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 1015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  S. H. Finne-Grønn (1953). *Slekten Platou i Norge og Danmark*. Det Mallingske boktrykkeri. s. 29.  [2. utgave]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Frederik Christian Stoud Platou hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
***Revolver til leie***, (originaltittel: *This Gun for Hire*) er en amerikansk film noir fra 1942 regissert av Frank Tuttle etter en roman av Graham Greene.
Hovedrollene spilles av Veronica Lake, Robert Preston, Laird Cregar og Alan Ladd.

Handlingsreferat
----------------

I San Francisco blir en kjemiker, Albert Baker, drept av leiemorder Philip Raven, som deretter får tak i en stjålet kjemisk formel fra ham. Raven møter dereter sin arbeidsgiver, Willard Gates, som rapporterer ham til Los Angeles Police Department og påstår at han har stjålet fra bedriften hans, Nitro Chemical Corporation i Los Angeles. Raven får snart vite om oppsettet deres, og ønsker å hevne seg. Politi-etterforsker Michael Crane er på ferie i San Francisco for å besøke sin kjæreste, Ellen Graham, og han får straks tildelt ansvaret for etterforskningen. Han går etter Raven, men leiemorderen klarer å unngå ham.

I mellomtiden blir Ellen ansatt av Gates Ellen for å arbeide ved en nattklubb han eier i Los Angeles, etter en audition hvor hun synger og utfører magi-triks. Deretter blir hun ført til et hemmelig møte med senator Burnett, hvor hun får vite at Gates og Nitro Chemical er under etterforskning som mistenkte forrædere mot USA, og hun blir rekruttert for å spionere på Gates. Senere blir Ellen invitert av den mistenksomme Gates til sitt herskapshus i Hollywood, hvor hans sjåfør, Tommy, slår henne bevisstløs for å sette opp et falskt selvmord. Raven redder henne, og oppdager at formelen han fant for en giftgass som Nitro forsøker å selge. Raven ankommer Nitro Chemical, og møter bedriftens president Alvin Brewster som i hemmelighet samarbeider med utenlandske spioner.

Medvirkende
-----------

* Veronica Lake - Ellen Graham
* Robert Preston - Michael Crane
* Laird Cregar - Willard Gates
* Alan Ladd - Philip Raven
* Tully Marshall - Alvin Brewster
* Marc Lawrence - Tommy
* Olin Howland - Blair Fletcher
* Roger Imhof - Senator Burnett

Referanser
----------

1. ↑  «filmfront.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Revolver til leie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Revolver til leie* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Revolver til leie* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Revolver til leie* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Revolver til leie* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Revolver til leie* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Revolver til leie* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Revolver til leie* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Revolver til leie* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Pauline Sophie von Weiler** (født 24. desember 1958 i Hertogenbosch), nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul. 

Von Weiler ble olympisk mester i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det nederlandske laget som vant landhockeyturneringen for damer foran Vest-Tyskland og USA. Seks lag deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagen møttes én gang. Nederland fikk ni poeng, de vant fire kamper og spilte en uavgjord. Von Weiler spilte fem kamper og scoret fem mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Gull **Gull** i landhockey, damer Nederlands flagg Nederland
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Bronse Bronse i landhockey, damer Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sophie von Weiler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sophie von Weiler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sophie von Weiler – FIH Rediger på Wikidata
**Erik Alfred Faber-Swensson** (født 16. mai 1977) er en norsk artist og låtskriver. Faber ble født og oppvokst i Kristiansand. Han ble først kjent i musikkens verden ved å være med i Kristiansandbandet Pale på midten av 90-tallet. I 1999 vant han norgesmesterskapet i rock med bandet S.P.O.O.N. der Venke Knutson var korist.

En allsidig mann av mange slag
------------------------------

Erik Faber har ikke bare en fortid som artist. Han har også vært fotomodell, og ble avbildet i magasinene *The Face* og *Arena*. Han gikk også på catwalken for klesmerkene *Diesel* og *Evisu*. Erik Faber har også en fortid som lærer.

I Kristiansand bygde han studioet Audioklinikken på dugnad sammen med Pale-kompisene Berent Philip Moe og Arnfinn Tellefsen. Tidlig i 2001 dro de til Oslo der plateselskapet Sony ble så imponert over demoen med *On Top Of The World* at Faber fikk platekontrakt. Låten kom på singel i mai 2001, og ble hyppig spilt av norske radiostasjoner. Den plasserte seg blant Norges 20 mest populære radiomelodier, i selskap med blant andre Ronan Keating, Jennifer Lopez og Destiny's Child.

Solokarrieren
-------------

I 2002 utga han sitt første album *Between The Lines*, som blant annet inneholdt hitsingelen *On Top Of The World*. Albumutgivelsen gjorde at han markerte seg i pop-Norge. Året etter kom andrealbumet *Century*, og med dette albumet fikk han virkelig sitt gjennombrudd. Ikke bare med tittelsporet *Century*, men også med *Yesterday's Call*, som ble spilt mye på radiokanaler over hele landet.

Hans siste singel heter *Racing*, der han synger sammen med Marte Wulff. Den kom ut i 2006.

Album
-----

* *Between The Lines* (2002)
* *Century* (2003)
* *Passages* (2006)

Singler
-------

* *On Top Of The World* (2002)
* *Century*  (2003)
* *Yesterday's Call* (2003)
* *Not Over* (2006)
* *Racing* (m/Marte Wulff) (2006)

Referanser
----------

1. ↑  Erik Faber NRK

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Faber på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Erik Faber på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Erik Faber på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Erik Faber på Songkick Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Sophrorhinus*** er en slekt av snutebiller (Curculionidae).

Utseende
--------

Små (gjerne 2 – 6 mm), korte, høyt hvelvede biller, gjerne brunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. De mangler fasettøyne og er blinde. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. **Hodet** er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (*mesosternum*). Antennene er festet rundt midten av snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. **Dekkvingene** er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. **Beina** er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (*tibiae*) ender i en krok (*uncus*). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Slekten er vidt utbredt i det vestlige og sentrale Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **tresnutebiller, Cryptorhynchinae** Schönherr, 1825 eller Molytinae
						* Stammen **Sophrorhinini** Lacordaire, 1866
							+ Slekten ***Sophrorhinus*** Rouzet, 1855
								- *Sophrorhinus duvernoyi* Rouzet, 1855
								- *Sophrorhinus gbanjaensis* Daramola, 1974
								- *Sophrorhinus insperatus* (Faust, 1895)
								- *Sophrorhinus quadricristatus* (Faust, 1894)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Senter for Frie Kunster** er en frittstående kulturinstitusjon i Oslo med adresse i St. Olavs gate 7-9. I kjellerlokalet finnes spisestedet Izakaya, mens det tidligere var galleri og lokalene til Café Art'é, og senere Galleri Pan og det tilhørende serveringsstedet Pan Espresso- og Aperitivo Bar.

Institusjonen ble opprettet i 2001 etter inspirasjon av middelalderens begrep *artes liberales*. Advokat Audun Engh, gårdeier og sivilarkitekt Arne Sødal, billedkunstner Christopher Rådlund, Geir Tandberg Steigan og filosof dr. philos. Hans Kolstad var blant initiativtagerne. Alle var på denne tiden medvirkende i rådet til Stiftelsen Byens Fornyelse.

Frie Kunster har til hensikt å være et kultursenter som omfatter aktiviteter og undervisning innen tegne- og malekunst, skulptur, arkitektur, kalligrafi, musikk, litteratur og filosofi. 

Frie Kunster er nært tilknyttet retrogardismen. Blant de sentrale bidragsyterne har vært billedkunstner Christopher Rådlund og poet Håkan Sandell. Blant andre med tilknytning til Frie Kunster er kunstmalerne Gøril Fuhr, Lene Ørnhoft og Roar Kjærnstad og komponisten Marcus Paus.

Eksterne lenker
---------------

* Frie Kunster, offisiell hjemmeside

Referanser
----------

1. ↑  Erik Bjørnskau (19. april 2001). «Nytt kultursenter i sentrum». *Aftenposten*.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
Prospekt fra 1800-tallet
Sophie Elisabeth Krefting som lyststedet er oppkalt etter
**Sophies minde** er et tidligere lyststed i Kleiven 10, på Kråkenesneset ved Nordåsvannet i Fyllingsdalen bydel i Bergen.

Gården Kråkenes og lyststedet
-----------------------------

Rundt 1740 ble gården Kråkenes ryddet og denne fungerte som husmannsplass under Fjøsanger gård fram til 1809. Notarius publicus i Bergen, Johan Krefting, kjøpte Kråkenes i 1810. Her fikk han oppført et lyststed med et hovedhus i empirestil, i to etasjer og med mansardtak. En marmorplakett på fasaden daterer «Sophies minde» til «den 7de August 1810». Stedet har fått navn etter Kreftings datter, Sophie. Huset er nesten uendret og har blant annet bevart de såkalte engelske skyvevinduene. Eiendommen ble overtatt av arkitekt Frederik Konow Lund i 1933 og lyststedet ble hans bolig fra 1935.

Fredning
--------

«Kraakenes» ble fredet allerede i 1927. I 2006 ble fredningen utvidet til også å gjelde hageanlegg og eksteriør til uthus, vaskehus og potetkjeller. Uthuset, det såkalte kjellerloftet, skal være bygget på slutten av 1800-tallet. Konow Lund skal også en tid ha brukt kjellerloftet som arkitektkontor. Vaskehuset ble bygget av Konow Lund i 1934. Potetkjellerens datering er usikker, men kan stamme fra den opprinnelige gården Kråkenes.

Referanser
----------

1. 1 2  Langeland, Solfrid Torvund (29. august 2013). «Nyter freden i fredet lyststed». *Bergensavisen*.
2. ↑  «Kråkenes». Bergen byleksikon.
3. ↑  Schønfelder, Lotte (10. mai 2005). «Å bo i et fredet hus». *Bergens Tidende*.

Eksterne lenker
---------------

* Fredningsvedtak
* «Sophies minde (Bergen)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Pergamon Press** var et forlagshus i Oxford med spesialisering i vitenskapelig og medisinsk litteratur. Forlaget ble grunnlagt av Paul Rosbaud og Robert Maxwell. Forlaget ble opprinnelig kalt **Butterworth-Springer**, og er nå et varemerke, en såkalt imprint, brukt av forlaget Elsevier.

Butterworth-Springer ble opprettet i 1948 for å overføre «Springer know-how and techniques of aggressive publishing in science» til Storbritannia. Paul Rosbaud var en erfaren forlagsredaktør etter å ha arbeidet for Springer Verlag før og under andre verdenskrig. I 1951 kjøpte Maxwell forlaget, Rosbaud hadde da en fjerdedel av aksjene. De skiftet navn til Pergamon Press, og brukte som logo bilde av en gresk mynt fra Pergamon. Etter hvert som vitenskapene ekspanderte mente Rosbaud at det var behov for stadig nye vitenskapelig tidsskrift. Rosbauds metode var da å overbevise en ledende forsker på feltet om å bli redaktør og deretter selge abonnment til universitetsbibliotekene. Maxwell deltok for eksempel på vitenskapelige konferanser og tilbød seg å publisere et hvilket som helst manus som deltakerne presenterte. Rosbauds skal ha mislikt Maxwells profittjag og kostbare livsstil. Maxwell og Rosbaud arbeidet sammen i det voksende forlaget til mai 1956, da Rosbaud sluttet. I 1959 ga forlaget ut 40 vitenskapelig tidsskrift og noen år senere 150 forskjellige tidsskrift. Til sammenligning hadde konkurrenten Elsevier bare 10 tidsskrift i porteføljen. I 1960 hadde Maxwell skaffet seg Rolls Royce med egen sjåfør og hadde flyttet kontorene til Headington Hill Hall i Oxford, vegg i vegg med Blackwell.

Etter Maxwells død kjøpte Elsevier i 1991 mesteparten av bedriften Pergamon for 770 millioner dollar.

Rosbaud var før og under krigen spion for britisk etterretning (etterretningsmaterialet kom blant annet fra hans stor nettverk blant ledende vitenskapsforlk i Tyskland) og forlot Tyskland for godt etter krigen. Maxwell var født Ján Ludvík Hyman Binyamin Hoch og kom fra en fattig jødisk familie i Tsjekkoslovakia og deltok under krigen i de tsjekkoslovakiske styrkene i eksil.

Referanser
----------

1. 1 2  Joe Haines (1988) *Maxwell*, Houghton Mifflin, p. 137. ISBN 0-395-48929-6
2. ↑  «Is the staggeringly profitable business of scientific publishing bad for science?». *The Guardian* **(engelsk)**. 27. juni 2017. ISSN 0261-3077. Besøkt 11. juli 2017.
3. ↑  Cohen, Roger (30. juni 1991). «Profits - Dick Snyder's Ugly Word». *The New York Times*. ISSN 0362-4331.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Tysk illustrasjon fra 1568 som viser pergamentmaker
**Pergament** (latin etter byen Pergamon i Anatolia) viser til skriftstykke skrevet på holdbart og elastisk, ugarvet skinn av esel, svin eller kalv. Pergament er et materiale som ble brukt til bøker og diplomer. Det ble laget av fint kalve-, geite- eller saueskinn. Vellum refererer spesifikt til kalveskinnspergament, som er den beste typen. Materialet ble ifølge Plinius den eldre først brukt i Pergamon under Eumenes I (263–241 f.Kr.) eller Eumenes II (197–160 f.Kr.), og har sitt navn derfra. 

Skinnet ble skrapt slik at det ble tynt nok til å kunne bindes inn i en bok. Pergament er et holdbart materiale, men det er sårbart for mugg og andre bakterier, samt for skadedyr. Riktig oppbevaring er derfor av stor betydning. Svært mange gamle bøker har således blitt ødelagt i biblioteker som har hatt fuktig luft eller ikke god nok kontroll med gnagere.

Ettersom disse hudene kommer fra dyr inneholder de DNA som forskere fra og med 2000-tallet har begynt å undersøke for å finne detaljer om middelalderens liv og i tillegg gi antydninger om hvordan manuskripter av dyrehud bedre kan bli bevart for framtiden. Ved å undersøke dyrehudenes DNA kan man også bedre tidsbestemme og stedsbestemme manuskriptene og deres skrivestuer. DNA avslører også hvilke dyr som ble benyttet for de enkelte manuskript. I tillegg kan enkelte religiøse manuskripter inneholde høyere andel menneskelig DNA ved at de ble berørt og ofte kysset.

Selv om pergament ble tatt i bruk i antikken, var det i middelalderen materialet hadde sin gullalder. Det ble etter hvert erstattet av papir, som ble produsert i Europa fra 1000-tallet etter at maurerne hadde introdusert det i Andalucía. Det skulle enda gå en del tid før det gikk ut av bruk, spesielt til produksjon av praktverker. Med boktrykkerkunsten forsvant pergament nesten helt ut av bruk. Siden slutten av det 20. århundre tid har materialet igjen blitt tatt i bruk av en del kunstnere. 

En spesiell type pergament er palimpsest, som er brukt pergament hvor skriften er skrapt bort slik at den kan brukes igjen. Ved hjelp av moderne hjelpemidler, som røntgen og infrarødt lys, har man kunnet lese den opprinnelige skriften, noe som har ført til at verker man trodde var tapt har blitt gjenfunnet.

Referanser
----------

1. ↑   «pergament», *Bokmål*
2. ↑   Baraniuk, Chris (5. august 2017): «Parchment DNA is window on medieval past», *New Scientist* **3137**; bioRxiv, doi.org/b93r (PDF)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
Tarvågen på Litløya med utsyn mot Gaukværøya, en gang på 1800-tallet. Fotograf ukjent.
Panorama fra Tarvågen på Litløya, der bosetningen lå tidligere. Gaukværøya til venstre i bildet. Foto: Bjørn Tennøe 
Litløya og Gaukværøya sett fra Lofoten.
Kart over Litløya. Foto: Ellen Marie Hansteensen & Bjørn Tennøe 
**Litløya** er ei øy i Bø kommune i Vesterålen i Nordland. Øya har et areal på 0,67 km². Høyeste punktet er Litløytinden på 103 moh. Litløya var sammen med naboøya, Gaukværøya, fiskevær og handelssted med stor trafikk fra middelalderen og fram til rundt 1900-tallet. Dette er godt beskrevet i gårdshistoria fra Bø, men også i flere artikler i lokalhistorieboka Bøfjerdingen, som gis ut årlig.

I 1865 var det registrert 71 innbyggere på Litløya. Fisket var næringsgrunnlaget for innbyggerne, og fiskere kom fra hele regionen under skreifisket om våren. I Nordlands Amt er det registrert 875 fiskere på Litløya i 1895, og 880 fiskere i 1890. Dette inkluderer sannsynligvis fremmedfiskere både på Litløya og Gaukværøya.

Da båtene ble motoriserte og innbyggerne på fastlandet fikk strøm, innlagt vann og telefon, flyttet mange av øyboerne fra Litløya og Gaukværøya. De siste som var igjen på 1950-tallet takket ja til flyttebidrag fra staten. I dag er det kun tufter igjen av de gamle husene.

På Litløy fyr er det en person fastboende hele året.

Fylkesarkeologen i Nordland besøkte Litløya og Gaukværøya våren 2010. De registrerte 15 steinaldergroper på Litløya, en mulig båtgrav fra jernalderen og to gårder fra før-reformatorisk tid.

Kultursti er under opparbeiding på Litløya, slik at alle besøkende kan bli kjent med øyas historie.

Litløya har en 40 meter dyp brenningshule rett inn i fjellet, kalt «Trollhola». Den ble formet mens denne delen av øya lå under vann, for om lag 100 000 år siden, ifølge NGU. Grotta er vanskelig tilgjengelig.

Galleri: Fauna og flora
-----------------------

* En voksen Litløy-ørn advarer sin unge om å søke dekning (noe den gjorde).En voksen Litløy-ørn advarer sin unge om å søke dekning (noe den gjorde).
* Ørnunge over redet sitt nær fyret.Ørnunge over redet sitt nær fyret.
* Improvisert hvalsafari (spekkhogger) utenfor fyret.Improvisert hvalsafari (spekkhogger) utenfor fyret.
* Knølhval fotografert fra fyrhuset.Knølhval fotografert fra fyrhuset.
* Mink med fangst ved fyrkaia.Mink med fangst ved fyrkaia.
* Som ellers i Vesterålen er det gode muligheter for sanking av molter.Som ellers i Vesterålen er det gode muligheter for sanking av molter.
* Blåbær og krekling vokser nær sagt overalt på øya.Blåbær og krekling vokser nær sagt overalt på øya.
* Blåklokker vokser særlig ved det gamle fyret.Blåklokker vokser særlig ved det gamle fyret.

Referanser
----------

1. ↑  Litløy: Handelssted med stor trafikk fra 1800-årene til 1918 Arkivert 23. juli 2011 hos Wayback Machine. – Kuling
2. ↑  "Gårdshistorie Bø", bind 2 – Fra Litløya til Skårvågen, kommunehistoriker Arve Elvik, Bø kommune 2009.
3. ↑  «Ut på tur, aldri sur» Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine. Nordland fylkeskommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Den antikke, greske Pergamonalteret fra 180–159 f.Kr. utstilt i Pergamonmuseet på Museumsinsel i Berlin.
**Pergamonalteret** er navnet på monumentalalter viet til Zevs, eller ifølge andre kilder Athene, med en størrelse på omkring 36 x 34 meter, som ble oppført mellom år 180 og 159 f.Kr. av den pergameniske herskeren Eumenes II på Borgfjellet ved Pergamon. Utsmykningen viser gigantenes kamp mot gudene i gresk mytologi. Innvendig fremstilles Telefos-myten i marmor.

9. september 1878 begynte Carl Humann på oppdrag fra Berlins museer sine utgravninger på Borgfjellet ved Pergamon. Utgravningene varte til 1886. Mot å betale 20 000 mark fikk han overføre sine funn fra Pergamon til Berlin.

Mellom 1897 og 1899 ble det bygget et museum for Pergamonalteret av Fritz Wolff, som ble åpnet i 1901 med avdukingen av bysten av Humann av Adolf Brütt. I 1930 ble en ny bygning fullført, Pergamonmuseet.

* Jeune Géant terrassé par Athéna, détail de la frise Est du Grand Autel, musée de PergameJeune Géant terrassé par Athéna, détail de la frise Est du Grand Autel, musée de Pergame
* Zeus contre Poryphion, Pergamonmuseum BerlinZeus contre Poryphion, Pergamonmuseum Berlin
* Moiren contra Agrios et Thoas, Pergamonmuseum BerlinMoiren contra Agrios et Thoas, Pergamonmuseum Berlin

Eksterne lenker
---------------

Mal:Commons3

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
Ytre del av Tønsbergfjorden vest for Veierland. I bakgrunnen sees Stauper, et friområde for fritidsbåter.
**Tønsbergfjorden** er en fjord like sør for Tønsberg i Vestfold. Fjorden strekker seg i retning nord-syd. Den grenser i vest til Sandefjord og i øst til Færder med øyene Tjøme og Nøtterøy. Fjorden er ca. 25 km lang. Den er merket som seilingsled for kystfarten og har forbindelse til Oslofjorden gjennom Vrengensundet og Kanalen i Tønsberg. Innseilingen til Tønsbergfjorden markeres av Tønsberg tønne, sydligst og ytterst på Østerøya (Yxney) i Sandefjord kommune. Det ligger flere kjente øyer i Tønsbergfjorden, som Hui (Hudøy), Veierland og Håøya. Der fjorden deles i to av Veierland heter det Vestkjæla mot fastlandet i vest og Tjømekjæla mot øst.

Ytterst i fjorden ligger to større friområder for fritidsflåten, Stauper i Sandefjord kommune og Lindholmen i Færder.

Den del av Tønsbergfjorden som ligger vest for Nøtterøy kalles også for Vestfjorden.

Se også
-------

Små «vikingskip» ved Byfjorden i Tønsberg, den innerste delen av Tønsbergfjorden. Foto: Beskåret, fortegnet panoramabilde, 2015 
* Byfjorden i Tønsberg
* Vestfjorden ved Nøtterøy

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tønsbergfjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Utahs flagg
**Utahs flagg** består av en blå duk med delstatsvåpenet i en gulfarget sirkel. Flagget ble innført 11. mars 1913. 

Delstatsvåpenet har symboler både for delstaten Utah og for USA. Sistnevnte er representert ved to amerikanske flagg og ved den hvithodete havørnen (*Haliaeetus leucocephalus*) over skjoldet. Delstatens motto, *Industry* er påskrevet våpenet og symboliseres også ved bikuben. Årstallet 1847 viser til året de første bosettingene i delstaten ble etablert av mormoner under ledelse av Brigham Young. Årstallet 1896 viser til året delstatens segl ble offisielt vedtatt. Skjoldet er omgitt av delstatsblomsten segolilje (*Calochortus nuttallii*). 

I likhet med mange andre delstater, der flaggduken også er blå, har også Utahs flagg militære faner som forbilde. Også delstatene Connecticut, Pennsylvania, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord Dakota, Montana, Idaho, og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.

Tidligere flagg
---------------

Delstaten Utahs første flagg ble innført 9. mars 1911. Det var i hovedsak likt dagens flagg, men hadde svart-hvitt emblem uten sirkel rundt.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

Eksterne lenker
---------------

* State Flag and Seal fra Public Pioneer, Utahs onlinebibliotek

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Cheated Love*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av King Baggot.

Handling
--------

Sonya (spilt av Carmel Myers) ankommer som immigrant til USA, og begynner å arbeide ved farens matbutikk i en ghetto. David Dahlman (spilt av Allan Forrest) blir snart forelsket i henne. Men hun elsker allerede Mischa, en ung doktor som snart kommer dit fra Odesa. Mischa avslår henne imidlertid, til fordel for en velstående arving.

På grunn av misunnelsen til Yazurka, en fremtredende polsk skuespillerinne, blir Sonya nektet en veldig viktig rolle. Under en forestilling, hvor David er til stede, skjer det en eksplosjon som forårsaker panikk blant publikum ved teateret. Men Sonya dukker opp fra kulissene, og forsøker å hjelpe til med å berolige publikum.

Skuespillere
------------

* Carmel Myers som Sonya Schonema
* George B. Williams som Abraham Schonema
* Allan Forrest som David Dahlman
* John Davidson som Mischa Grossman
* Ed Brady som Scholom Maruch
* Snitz Edwards som Bernie
* Bowditch M. Turner som Toscha
* Virginia Harris som Sophia Kettel
* Inez Gomez som Rose Jacobs

Referanser
----------

1. ↑  «Cheated Love (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 5. januar 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 5. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cheated Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Cheated Love* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Cheated Love* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Noorullah Delawari** er en afghansk økonom, som siden november 2011 har vært sentralbanksjef i Afghanistans bank (Da Afghanistan Bank). Han har også tidligere innehatt samme stilling; fra 2004 til 2007.

Delawari er utdannet Bachelor of Science innen økonomi og sosialøkonomi ved University of California i Los Angeles. 

Fram til 2002 jobbet han i banknæringen i USA, der han bl.a. var *Vice President* i Lloyds Bank of California sin multinasjonale avdeling. Han vendte hjem til Afghanistan i februar 2002. Etter hjemkomsten har han vært rådgiver for Finansministeren, og han var sentralbanksjef fra november 2004 til desember 2007. Da Afghanistan lanserte sin nye afghani i 2002 var det Delawari som ledet dette arbeidet. Han grunnla Afghanistan Investment Support Agency (AISA) i 2003, og ledet dette NGO-investeringsselskapet fram til han overtok som sentralbanksjef på nytt i 2011.

En av sentralbanksjefens hovedoppgaver har vært å kjempe mot korrupsjon i landet. Bl.a. ble Kabul Bank etterforsket for mulig korrupsjon og vanstyre, i en sak som kastet mistanker mot afghanske ministre, visepresidenten og slektninger av president Hamid Karzai. På grunn av frykt for egen sikkerhet rømte sentralbanksjefen, Abdul Qadeer Fitrat, til USA i slutten av juni 2011. Delawari ble utnevnt til ny sentralbanksjef i november 2011.

Delawari trakk seg som sentralbanksjef i januar 2015, og Khan Afzal Hadawal overtok som fungerende sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  Afghanistan Bank – *Members of Supreme Council* Arkivert 14. desember 2011 hos Wayback Machine. besøkt 3. desember 2011.
2. ↑  BBC News – *Noorullah Delawari named to head Afghan central bank*, besøkt 4. desember 2011.
3. 1 2  Central Banking - *Delawari nominated as governor in Afghanistan*, besøkt 5. desember 2011.
4. ↑  AISA - *Management Team* Arkivert 1. januar 2012 hos Wayback Machine. besøkt 5. desember 2011.
5. ↑  BBC News – *Profile: Abdul Qadeer Fitrat*, besøkt 5. desember 2011.
6. ↑  NRK.no – *Afghanistans sentralbanksjef rømmer*, besøkt 5. desember 2011.
7. ↑  Afghanistan Bank – *Members of Supreme Council* Arkivert 14. desember 2011 hos Wayback Machine. besøkt 5. desember 2011.
8. ↑  Central Banking - *Afghanistan governor Delawari resigns*, besøkt 4. mai 2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**?** | **Sentralbanksjef for Afghanistans bank**(2004–2007) | Etterfølger:**Abdul Qadeer Fitrat** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Abdul Qadeer Fitrat** | **Sentralbanksjef for Afghanistans bank**(2011–2015) | Etterfølger:**Khan Afzal Hadawal*(fung.)*** |
**Småflekket løvtrebukk** (*Leiopus nebulosus*) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er funnet spredt i Sør-Norge.

Utseende
--------

 Hannen har lange antenner
En liten til middelsstor (6–10 mm), avlang, gråspraglete trebukk med ganske lange antenner. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen hos hannen, en og en halv gang så lange hos hunnen. Hvert ledd unntatt de to innerste er tofarget, lysbrunt i den indre delen og svart i den ytre. Kroppen er uten påfallende hår, men kledt med hårlignende skjell. Pronotum er omtrent en og en halv gang så bredt som langt, noe bak midten med en skarp, litt bakoverrettet pigg på hver side, på samme nivå også med et par knøler oppe på ryggen. Dekkvingene er avlange med markerte skuldre, grovt punkterte, mesteparten av overflaten skjellkledt. Grunnfargen er svart, men med store områder dekket av lyse skjell som danner et litt diffust tverrbånd litt bak midten. Beina er svarte bortsett fra en lysbrun ring på leggene.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i innerbarken på nylig døde trær eller greiner av mange ulike løvtrær, vanligst eik og hassel. Arten lever i løvskog, men også i kulturlandskapet. Larvens ganger går ikke inn i veden, men holder seg i barken. Utviklingen tar vanligvis ett år, de voksne billene kan finnes på greiner og stammer i juni-juli.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa, unntatt de vestligste delene, og østover til Kasakhstan. I Norge er den funnet spredt nord til Trondheim, med hovedtyngden av funnene langs kysten av Sør- og Østlandet.
De er også nå i den seneste tid (2010)sett i Nordland.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825 – ca. 315 arter i Europa
						* Stammen Acanthocinini
							+ småflekket løvtrebukk, *Leiopus nebulosus* (Linnaeus, 1758)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
* Norges biller – *Leiopus nebulosus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Leiopus nebulosus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Leiopus nebulosus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Leiopus nebulosus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Leiopus nebulosus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Leiopus nebulosus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Leiopus nebulosus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Leiopus nebulosus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Leiopus nebulosus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Leiopus nebulosus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Soběslav I Oldrich** (født ca. 1075, død 14. februar 1140) av huset Přemyslid, var hertug av Böhmen fra 1125. Han var yngste sønn av Vratislav II og hans tredje kone Świętosława av Polen.

Tidlige liv
-----------

Soběslav er først omtalt da han søkte tilflukt hos sin fetter hertug Bolesław III av Polen, etter å ha blitt fordrevet sammen med sin eldre bror hertug Borivoj II i 1107. Soběslav støttet Borivojs forsøk på å vinne tronen tilbake fra rivalen Svatopluk, men etter at Svatopluk ble drept under slaget ved Głogów i 1109 fulgte en borgerkrig der deres bror Vladislav I sikret seg tronen med støtte av kong Henrik V av Det tysk-romerske rike. Soběslav forsonet seg senere med Vladislav og fikk i 1115 Brno og Znojmo i len. Men i 1123 kom det igjen til brudd mellom brødrene, og Soběslav måtte dra i eksil på nytt.

Regjeringstid
-------------

Som siste gjenlevende sønn av Vratislav II ble han likevel hertug da Vladislav døde i 1125. Hans styre ble utfordret av Svatopluks yngre bror, hertug Otto II av Olomouc, som fikk støtte av kong Lothar III av Det tysk-romerske rike og Vladislavs enke Richeza av Berg. Da Soběslav fratok Otto II hans hertugdømme invaderte Lothar III Böhmen til støtte for Otto. Invasjonen kulminerte i slaget ved Chlumec, 18. februar 1126, der Otto falt og kong Lothar ble tatt til fange. Soběslav slapp imidlertid Lothar fri mot at han anerkjente ham som hertug.

Senere i sin regjerinsgtid lot Soběslav sin nivø Bretislav, sønn av hans eldste bror hertug Bretislav II, blinde fordi denne var med i en sammensvergelsen mot ham.

Konrad III av Hohenstaufen, som ble valgt til konge av romerene i 1138, ga Soběslav den arvelige verdigheten som det Det tysk-romerske rikes arvemunnskjenk og løfte om at hans eldste sønn Vladislav skulle etterfølge ham i Böhmen. I Soběslavs regjeringstid ble det grunnlagt mange nye tyske bosetninger i Böhmen. 
Etter Soběslavs valgte imidlertid de böhmerske stendene hans nivø Vladislaus II, sønn av Vladislav I, til ny hertug, noe kong Konrad godtok.

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0069454, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p11406.htm#i114060, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |