recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**George J. Buckley** (født 20. mai 1875, død 14. februar 1955) var en britisk cricketspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris

Buckley ble olympisk mester i cricket under OL 1900 i Paris.
Han var med på det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* som beseiret det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 262-104 i finalen, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris og det var først tolv år senere, i 1912 at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen, det var kun en kamp som ble spilt, inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen Cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i cricket Storbritannias flagg GBR

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Buckley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Buckley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) George Buckley – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Dag Ellingsen** (født 1956) er en norsk sosiolog. Han er forsker II ved Arbeidsforskningsinstituttet og har tidligere vært forsker og førsteamanuensis ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi ved Universitetet i Oslo (1992–1996), seniorforsker ved Agderforskning, seniorrådgiver i Statistisk sentralbyrå og journalist i *Økonomisk Rapport*. I SSB var han redaktør for tidsskriftet *Samfunnsspeilet*.

Ellingsen har studert statsvitenskap, kriminologi og sosiologi, og ble mag.art. i sosiologi ved UiO i 1985. Ellingsen har forsket på økonomisk kriminalitet, levekår, marginalisering og krigsbarn. Han er også medforfatter av *Norsk krigsleksikon*. I 2008 utgav Ellingsen en uautorisert biografi om Olav Thon.

Bibliografi
-----------

*Ufullstendig liste*
* Ellingsen, Dag (1956-) (1993). *Krigsprofitørene og rettsoppgjøret*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205216053.
* *Reven. Olav Thon og hans metoder*. Spartacus Forlag, 2008.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dag Ellingsen Arkivert 12. juni 2017 hos Wayback Machine. hioa.no
3. ↑  Dag Ellingsen
4. ↑  Dag Ellingsen, Agderforskning
5. ↑  CV og publikasjonsliste for Dag Ellingsen[*død lenke*], Agderforskning
6. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 466. ISBN 8252525490.
7. ↑  To sider av Thon, NRK

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**George Bissett**, født 25. januar 1896 i Cowdenbeath, Skottland, død 1946, var en skotsk fotballspiller. Bissett spilte spiss, og er mest kjent for oppholdene i Manchester United og Wolverhampton Wanderers.

Karriere
--------

Før første verdenskrig spilte Bissett for klubbene Glencraig Thistle og Third Lanark AC, begge i Skottland. I 1919 gikk han over til Manchester United, hvor han fikk sin debut i ligaen 15. november 1919 i 0-1-tapet mot Burnley. Bissett spilte 42 kamper for Manchester United, hvorav 40 i ligaen, og står registrert med ti scoringer for klubben.

Bissett gikk til Wolverhampton Wanderers i november 1921, hvor han spilte førstelagsfotball resten av sesongen, med ni scoringer på 29 kamper. Utnevnelsen av George Jobey som manager i klubben i 1922/23-sesongen medførte imidlertid endringer, og Bissett ble benyttet mer sporadisk.

Bissett forlot Wolverhampton Wanderers til fordel for den walisiske klubben Pontypridd Town januar 1924, men gikk til Southend United etter bare fire måneder.

Bissett la opp i 1926. Han døde i 1946.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos MUFCInfo.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Trond Ulleberg** (født 14. januar 1962) er en norsk friidrettsutøver som har kulestøt som sin spesialøvelse. 

Han kommer fra bygda Hostvedt i Kongsberg kommune. Som medlem av Efteløt IL viste han tidlig et usedvalig talent for kulestøt. Han ble nummer 6 i EM for junior i 1981, og tok sølv i NM 1983, nå som medlem av Tønsberg FIK. Fra 1984 representerte han IK Tjalve. I 1986 satte Ulleberg sin personlige rekord i kulestøt med 19,18, oppnådd i Hokksund 9. juli. Pr. 2023 er han nummer 11 på listen over Norges beste kulestøtere gjennom tidene.

I 1987 reiste fire norske kastere på treningsleir til Dallas der Lars Arvid Nilsen studerte ved Southern Methodist University (SMU). Det var Kåre Sagedal, Jan Sagedal, Arne Pedersen og Trond Ulleberg. Alle var markante navn innen norsk friidrett. I Dallas ble de dopingtestet. Alle leverte prøver med det vanndrivende middelet Probenecid. Da Probenecid ikke sto på listen over forbudte stoffer, ble de utestengt for å ha brakt idretten i vanry, etter det som ble ansett som et forsøk på å skjule eller fjerne andre stoffer i kroppen. Probenecid ble kort tid etter lagt til listen over forbudte stoffer.

Ulleberg dukket opp igjen på resultatlistene etter at han fylte 40 år. I 2007 vant han bronsemedalje i kulestøt under NM i Askim med 15,29, nå som medlem av Oppegård IL. Det gikk altså 23 år mellom hans to NM-medaljer.

Ulleberg er idrettsfaglig utdannet, og en etablert trener innen kastøvelsene i friidrett- En periode var han trener for diskoskaster Fredrik Amundgård.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 203172[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Æresmedlem i EIL **laagendalsposten.no** Publisert 24. aug 2009. Besøkt 2. jan 2012.
3. ↑  European Age Best Performances (Athletics) Arkivert 18. juni 2011 hos Wayback Machine. **statistics.homepage.t-online.de** per 22 des 2011. Besøkt 2. jan 2012.
4. ↑  top30menn, Norske utøvere per 1. jan 2023 **www.friidrett.no** Besøkt 25. mars 2023
5. ↑  Historikk: Store norske dopingsaker **www.dagbladet.no** Publisert 30. jul 1998. Besøkt 2. jan 2012.
6. ↑  Trond Ulleberg sikret Oppegård IL nok en bronse i NM Arkivert 9. mai 2012 hos Wayback Machine. **idrett.speaker.no** Publisert 12. aug 2007. Besøkt 2. jan 2012.
7. ↑  Utøvere gaper over for mye **www.aftenposten.no** Publisert 3. mai 2008. Besøkt 2. jan 2012.
8. ↑  Norges største idrettsutøver **www.budstikka.no** Publisert 26. feb 2008. Besøkt 2. jan 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trond Ulleberg – World Athletics Rediger på Wikidata
«**Wild Honey Pie**» er en kort sang av The Beatles, skrevet av Paul McCartney, men kreditert på vanlig vis Lennon/McCartney. Den ble utgitt på det doble Beatles-albumet *The Beatles (White Album)* i 1968.

Sangen er svært kort (52 sekunder), slik som med flere pausesanger på *Det hvite albumet*, men er spesiell i den forstand at McCartney gjorde alt på den alene. Ingen av de andre Beatles-medlemmene deltok. Noen har foreslått at John Lennon synger, men det er tvilsomt. George Harrison var på ferie i Hellas da innspillingen skjedde den 20. august 1968. McCartneys vokal er lagt på flere ganger (‘multitrack’) og han spiller alle instrumentene; bass, elektrisk gitar og 12-stregers akustiske gitarer pluss trommer. Teksten er enkel, tittelen gjentas flere ganger: *Honey Pie – Honey Pie...* før den avslutter med *...I love you.*

McCartney har sagt dette om sangen: «Vi var i en eksperimentell stemning, og jeg sa, ‘Kan vi ikke bare finne på noe?’ Jeg begynte å spille på gitaren og lagde et flersporseksperiment i kontrollrommet. Det er meget hjemmelaget, ingen stor produksjon i det hele tatt. Jeg bare gjorde dette korte stykket og la på flersporsharmoni til den, og et harmoni her og et harmoni der, og bygde den opp skulpturelt med mye vibrato på gitarstrengene, virkelig trakk som gal i strengene, derfor ‘Vill’ i tittelen.»

Ifølge McCartney ville sangen ha blitt ekskludert fra albumet, men Harrisons kone Pattie Boyd likte den så mye at den ble beholdt.

Til tross for likhet i tittelen har sangen lite å gjøre med en annen Beatles sang på samme album; «Honey Pie».

Andres versjoner
----------------

Sangen har blitt dekket av andre artister:

* The Pixies i 1988, på deres album *Pixies at the BBC* som ble utgitt i 1998; og
* Phish i 2002 på deres *Live Phish 13* album.

Eksterne lenker
---------------

* Instrumentation and Lyrics for "Wild Honey Pie"
* Song-by-Song Listing for "Wild Honey Pie"
* Alan W. Pollack's Notes on "Wild Honey Pie"
* Quotes on "Wild Honey Pie" and other tracks on *The Beatles* album
* Listing for "Wild Honey Pie" in *The Complete Guide to the Beatles' Instruments*
**Russell Allen** (født 19. juli 1971 i Long Beach, California) er vokalist i det amerikanske progmetallbandet Symphony X.

Biografi
--------

Allen har vært vokalist i Symphony X siden 1995, og har sluppet 6 studioalbum sammen med bandet.

Han slapp også ut sitt første soloalbum, *Atomic Soul*, 25. april 2005. I tillegg til vokal spiller han også bassgitar på konserter når sangen «Atomic Soul» fremføres. Han går også under navnet Sir Russell Allen (fordi han jobbet på en middelalder-restaurant), og er kreditert som det i multiinstrumentalist Arjen Anthony Lucassen sitt verk, Universial Migrator, under det navnet. Han har også vært på turné med Star One.

Sommeren 2005 dro han på turné med Symphony X på Dave Mustaines sin kjempeturné sammen med band som Dream Theater, Megadeth, og Nevermore.

Allen har også samarbeidet med den norske vokalisten Jørn Lande under navnet Allen/Lande.

Stil
----

Russell er kanskje mest kjent for sin kraftige stemme. Multiinstrumentalist Arjen Lucassen har sagt følgende om Russell Allen:

> *Russell has a very powerful and versatile voice, and on top of that he is a great musician and performer. Russell was one of the few singers with whom I didn’t need to be present during recording, but when on the phone he let me hear the parts he had sung, my eyes filled with tears. Russell thought I was joking, but I was truly moved! At the moment Russell is one of the best singers in the world. And he proved that during the Star One tour.*
> 
> 
> Arjen Lucassen
> 
>

Diskografi
----------

**Solo**

* *Russell Allen's Atomic Soul* (2005)

**Med Symphony X**

* *The Damnation Game* (1995)
* *The Divine Wings of Tragedy* (1997)
* *Twilight in Olympus* (1998)
* *V: The New Mythology Suite* (2000)
* *The Odyssey* (2002)
* *Paradise Lost* (2007)

**Med Jørn Lande (som Allen/Lande)**

* *The Battle* (2005)
* *The Revenge* (2007)

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6p588kq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Russell Allen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Russell Allen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Russell Allen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Russell Allen på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Russell Allen på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Russell Allen på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Russell Allen på AllMusic Rediger på Wikidata
* Symphony X's offisielle side

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Kristen Munksgaard** (født 1964 i Kristiansand) er en norsk journalist som er redaktør og daglig leder i avisen *Agder Flekkefjords Tidende* i Flekkefjord. Han flyttet til Flekkefjord i 1983 der han begynte som journalist i *Agder Flekkefjords Tidende*. Etter halvannet år i Agder begynte han i *Fædrelandsvennen*. Der var han frem til 1992 da han ble redaksjonssekretær i *Agder* og i 1994 ble han redaktør.

Munksgaard var rødrusspresident i Kristiansand i 1983. I 1983 ble han valgt inn i Kristiansand bystyre for Arbeiderpartiet.[] Han mistet plassen i bystyret da han meldte flytting til Flekkefjord i 1984.

Referanser
----------

1. ↑  «Kristen Munksgaard – 5 roller i norsk næringsliv». *www.proff.no*. Besøkt 13. april 2021.
2. ↑  Thime, Erik (10. mars 2021). «Agder fortsetter abonnementsveksten». *Avisen Agder* **(norsk)**. Besøkt 13. april 2021.
3. ↑  Aarli-Grøndalen, Roger; Silvola, Nils Martin (22. september 2020). «Avisen Agder: – Bruker ikke mer tid på tåpeligheter». *journalisten.no* **(norsk)**. Besøkt 13. april 2021.
**Frida Wattenberg** (født 7. april 1924 i Paris, død 3. april 2020 i Paris) var med i den franske motstandsbevegelse og den jødiske motstandsbevegelsen i landet under andre verdenskrig.

Biografi
--------

Wattenberg var datter av jødisk-polske foreldre som hadde emigrert fra Polen til Frankrike. Hun vokste opp i Le Marais i Paris. Hun sluttet seg til bevegelsen Hashomer Hatzair i 1930-årene. Under andre verdenskrig studerte hun ved Lycée Victor Hugo i Paris. Hun laget en rekke plakater for den franske motstandsbevegelsen.

I 1941 sluttet Frida Wattenberg seg til Œuvre de secours aux enfants (OSE), og for denne gruppen produserte hun falske dokumenter for jøder som ville flykte til det sørlige Frankrike. Moren hennes ble arrestert i Vel' d'Hiv-razziaen i 1942 og internert i camp de Drancy, men Frida klarte å få hannes frigitt med hjelp av papirer som viste at hun arbeidet i en fabrikk som laget klær til medlemmer av den tyske hær.

I 1943 dro Wattenberg til Grenoble og sluttet seg der til den jødiske motstandbevegelsen. Hun førte grupper fra Annecy i sikkerhet ved å få bragt dem over til Sveits. Hun dro senere til Toulouse og sluttet seg til Armée Juive.

Etter frigjøringen av Paris i 1944 arbeidet hun for *Œuvre de protection des enfants juifs* (OPEJ), som hadde som oppgave å ta i mot og beskytte barn som hadde mistet foreldre som var blitt deportert. Hun var også aktiv i kampanjen for å få opprettet staten Israel.

Wattenberg døde 3. april 2020, 95 år gammel, av covid-19.

Dekorasjoner
------------

* Ordre national du Mérite
* Æreslegionen

Referanser
----------

1. 1 2   lhistoireenrafale.lunion.fr[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Le Monde, «La mort de Frida Wattenberg, ancienne résistante», verkets språk fransk, besøkt 10. april 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   www.francetvinfo.fr[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.ajpn.org[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3   fr.timesofisrael.com[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  «Coronavirus : deux anciens résistants, Henri Ecochard et Frida Wattenberg, emportés par le Covid-19». *franceinfo* **(fransk)**. 6. april 2020.
8. ↑  «Coronavirus : décès de Frida Wattenberg, figure française de la résistance juive». *The Times of Israel* **(fransk)**. 6. april 2020.
**Guillaume Le Gentil**, fullt navn *Guillaume Joseph Hyacinthe Jean-Baptiste Le Gentil de la Galaisière* (født 12. september 1725 i Coutances, død 22. oktober 1792 i Paris), var en fransk astronom. Han er kjent for sine to forsøk på å observere venuspassasjer, først i 1761 og deretter i 1769. Begge forsøk var mislykkede.

Som astronom gjorde han flere oppdagelser bl.a. Messier objektene M32, M36 og M38 og en del asterioder. I forbindelse med venuspassasjen i 1761 ble vitenskapsmenn sendt rundt til flere steder på jorden for å observere. Venuspassasjen kunne brukes til å beregne avstanden mellom sola og jorden, noe som på den tiden ikke var kjent. Gentil skulle observere passasjen fra Pondicherry (fransk koloni) i India. På vei dit brøt det ut krig mellom Frankrike og England (syvårskrigen) det forsinket reisen hans kraftig, når skipet endelig kom til Pondicherry oppdaget de at engelskmennene hadde okkupert området, da snudde skipet og seilte til Mauritius, på vei dit ble de forsinket av dårlig vær og en dag før ankomst skjedde venuspassasjen. Det var perfekt vær, men på grunn av bølger beveget skipet seg slik at Gentil ikke klarte å gjøre målingene. Når han først hadde gjort reisen bestemte han seg for å bli for å observere neste venuspassasje (de skjer i par med 8 års mellomrom med 105 eller 121 år til neste par). Etter at okkupasjonen av Pondicherry var over reiste han dit. Når han endelig hadde bygt et observatorium og ventet 8 år på neste passasje kom det akkurat i det passasjen begynte en sky forbi og han klarte ikke å observere noe. Han reiste så hjem, når han kom hjem hadde han vært borte i 11 år, på grunn av krigen hadde ingen av brevene han hadde sendt kommet frem. I Frankrike var han blitt erkært død, plassen hans i vitenskapsakademiet var gitt til en annen, alt han eide var gitt som arv til nevøene hans og kona hadde giftet seg på nytt.

Referanser
----------

1. ↑  «Ein Astronom mit viel Pech»,  *Deutschlandfunk*, 2. juni 2004.
2. ↑  «Denne sorte prikken låste opp universet», *Nettavisen*, 14. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
Deltagere på Moorish Science Temples kongress i Chicago 1928. Noble Drew Ali i midten foran.
**Moorish Science Temple of America** var en religiøs bevegelse i USA, etablert i Chicago i 1926 av Noble Drew Ali (egentlig Timothy Drew, 1886-1929) som *Temple No. 9*. Drew hadde tidligere drevet lignende menigheter, fra 1913 *The Canaanite Temple* i Newark. Han presenterte menigheten som en islamsk gruppe, men den var også inspirert av buddhisme, kristendom, frimureri, gnostisisme og taoisme.

Menighetens budskap var en variant av svart nasjonalisme, med innslag som senere kan identifiseres som New Age. Alis bok *Den hellige koran* (1927) fremstilles som «en esoterisk islamsk tradisjon, som hadde vært skjult i århundrer, men som nå var åpnet for å frigjøre USAs svarte befolkning. Skriftet harmonerer altså ikke med tradisjonell islam, men forfatteren har fritt benyttet ulike islamske dogmer og begreper og er påvirket av både islamsk sufisme og den messianske bevegelsen ahmadiya.»

Menigheten hadde flere tiltak som vakte myndighetenes oppmerksomhet, slik som alternative id-kort, et alternativt flagg, demonstrasjoner og politiske opptøyer.

I nyere tid er menigheten delt i to retninger.

Tekster på norsk
----------------

* To tekster av Noble Drew Ali er utgitt på norsk i antologien *Svart Messias*, 2011.

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Marius Liens innledning til *Svart Messias*, 2011

Eksterne lenker
---------------

* moorishsciencetempleofamericainc.com
* themoorishsciencetempleofamerica.org
* FBIs arkiver *Surveillance Documents of the Moorish Science Temple*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Shoshone National Forest** er en av de eldste nasjonalskogene i USA. Den dekker et areal på omkring 10.000 km² i delstaten Wyoming.[] Det er den føderale regjering som forvalter den, med hovedvekt på økonomisk bærekraftig utnyttelse innen skogbruk og beitmark og utvinning av råstoffer.[]

Beartooth Lake

De vernede områder i økosystemet i og rundt Yellowstone
Skogsområdet var opprinnelig del av Yellowstone-Timberland-reservatet som i 1891 ble til ved lov gitt av president Benjamin Harrison. I nasjonalskogen er det nå også fire områder med status som Wilderness Area, hvori mer en halvparten skal være villmark på den måte at mennesker ikke skal gripe inn i naturens naturlige prosesser.[] Det enestående økosystemmangfoldet i Shoshone National Forest spenner fra *artemisia tridentata*-sletter til tette gran- og furuskoger til ville fjelltopper.

Skogsområdet omfatter deler av de tre større fjellkjedene Absaroka Range, Beartooth Mountains og Wind River Range. Den vestlige grensen går mot Yellowstone nasjonalpark. Sør for Yellowstone avgrenser det nordamerikanske kontinentale vannskille området fra den vestenforliggende Bridger-Teton National Forest. I øst er det privat grunn, områder forvaltet av Bureau of Land Management og Wind River Indian Reservation for shoshoner og arapahoer. Grensen mot nord er inntil Custer National Forest langs grensen til Montana.

Sør for Shoshone National Forest løper den historiske Oregon Trail med South Pass, som mange innvandrere på 1800-tallet benyttet på sin ferd mot vest gjennom fjellene.

Litteratur
----------

* Elbert L. Little (1980). *National Audubon Society Field Guide to North American Trees: Western Edition*. Knopf Publishing Group, New York, NY.
* William J. Fritz (1985). *Roadside Geology of the Yellowstone Country*. Mountain Press Publishing Company, Missoula.
* Rebecca Woods (1994). *Walking the Winds: A Hiking and Fishing Guide to Wyoming's Wind River Range*. White Willow Publishing, Jackson WY.
* John O. Whitaker, National Audubon Society Staff (1996). *National Audubon Society Field Guide to North American Mammals*. Knopf Publishing Group, New York, NY.
* Robert Marshall M. Utley (2004). *After Lewis and Clark: Mountain Men and the Paths to the Pacific*. Bison Books, Univ. of Nebraska Press, Lincoln, NE.
* Jim Menlove: *Forest Resources of the Shoshone National Forest.* Ogden, Utah, 2008 (online, PDF, 1,5 MiB).

Referanser
----------

1. ↑  U.S. Forest Service, U.S. Department of Agriculture:

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shoshone National Forest – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Newzealandsk mesterskap i alpint 2015** ble arrangert 9. og 11. august 2015.

Resultater menn
---------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Willis Feasey | Nick Prebble | Adam Barwood |
| Slalåm | Willis Feasey | Adam Barwood | Nick Prebble |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Jack Gower kom på tredjeplass i storslalåmrennet, og Simon Steimle kom på fjerdeplass. Norske Kjetil Hvammen kom på sjuendeplass, Henrik Fjeldavlie Munkejord på tiendeplass og Espen Måløy på 14.-plass. Marc Gini vant slalåmrennet, foran Erik Read og Simon Steimle. Henrik Fjeldavlie Munkejord kom der på sjuendeplass.

Resultater kvinner
------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Øvelse | **Gull** | **Sølv** | **Bronse** |
| Storslalåm | Piera Hudson | Georgia Willinger | Eden McKay |
| Slalåm | Piera Hudson | Eden McKay | Eliza Grigg |

Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Carole Bissig kom på andreplass i storslalåmrennet, og i slalåm vant Sabina Majerczyk foran Maisie Ida og Carole Bissig.

Kilder
------

Resultater
* Storslalåm menn
* Slalåm menn
* Storslalåm kvinner
* Slalåm kvinner

Eksterne lenker
---------------

* Snow Sports New Zealand
**«Next Door to an Angel»** er en amerikansk popsang, skrevet av Neil Sedaka og Howard Greenfield.

Den ble spilt inn av Sedaka selv og utgitt på singlen RCA Victor 47-8086 i 1962. Arrangør og dirigent var Alan Lorber. Produsenter var Al Nevins og Don Kirschner. B-siden var en eldre sang av Sedaka og Greenfield, «I Belong to You», fra 1959.

«Next Door to an Angel» var også det første sporet på samle-LP-platen *Neil Sedaka Sings His Greatest Hits* (RCA Victor 
LSP 2627 (stereo) og RCA Victor LPM 2627 (mono)) fra 1963.

Andre versjoner
---------------

* Just 4 Fun. Utgitt på CD-platen *Ren 60* (HK Productions/Sonet SCD 44003) i 1990

Norsk versjoner
---------------

Steinar Fjeld, Svein Wilhelm Ramberg og Gunnar Jørstad har skrevet norske tekster. Versjonen til Fjeld bærer tittelen «Huset til nabo'n». Versjonen til Ramberg heter «Min nærmeste nabo».. Jørstad's versjon heter "Jeg har en bingo-sal som nabo".

### Innspillinger

* Septimus (Fjeld). Utgitt på LP-platen *Jolly Bob fra Aberdeen* (Talent) i 1974.
* Bugges Firo (Ramberg). Utgitt på LP-platen *Cadillac* (Philips 9114 014) i 1976.
* Kjell Vidars (Jørstad). Utgitt på LP-platen *Rett hjem* (Nett Records) i 1974.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Neil Sedaka | Storbritannias flagg Storbritannia | # 29 | 4 | 24. november 1962 |
| Neil Sedaka | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 5 |  | 1962 |

Referanser
----------

1. 1 2 3   Welcome To Neilsedaka.com Arkivert 6. januar 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Svein-Wilhelm Ramberg
Shoshone River, North Fork
Shoshone i det tilhørende elvesystem
**Shoshone River** er en 160 km (100 miles) lang elv i nordlige Wyoming i USA. Dens kilder utspringer i Absaroka Range i Shoshone National Forest. Nær Lovell i Wyoming munner den ut i Bighorn River, sør i et oppdemmet vannreservoar, *Bighorn Lake.*

Shoshone River passerer byene Cody, Powell, Byron og Lovell. I nærheten av Cody flyter den gjennom et vulkansk aktivt område med fumaroler ved navn Colter's Hell. Dette bidro til at elven på eldre kart over Wyoming het *Stinking Water River*. Det nåværende navn ble innarbeidet senerr på 1800-tallet på er fra 1901 og ble vedtatt etter ønske fra almenheten. Den er altså oppksalt etter indianerstammen shoshonene. Elven har i sin tur gitt navn til bergarten shoshonitt; navngiver var den amerikanske geologen og mineralogen Joseph Paxson Iddings i 1895.

Vest for Cody kommer elven inn i Shoshone Canyon der den oppdemmes i Buffalo Bill Dam som ble bygd som del av *Shoshone Project*. Dette var ett av de første vannoppdemningsprosjekter i hele landet. Flere varme kilder langs det gamle elveløpet gikk tapt i den kunstige innsjøen. I Buffalo-Bill-sjøen møtes Shoshones to kildeelver: *North Fork,* som renner ned en lang canyon fra Absaroka Range, nær østre inngang til Yellowstone nasjonalpark, og *South Fork Shoshone River,* som utspringer fra sør i Absaroka-fjellene.

Se også
-------

* Mummy Cave

Referanser
----------

1. 1 2  Mattes, Merrill J. (1962). «Chapter IV: "Colter's Hell": A Case of Mistaken Identity». *Colter's Hell and Jackson's Hole*. Yellowstone Association & Grand Teton Natural History Association. Arkivert fra originalen 31. desember 2009. Besøkt 29. juli 2009.
2. ↑  «Shoshone River». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey.
3. ↑  Shoshonite: Webster's Online Dictionary Arkivert 27. november 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Conchobar mac Donnchada** var konge av Mide fra 803 og overkonge av Irland fra 819 til sin død i 833. Han tilhørte klanen Clann Cholmáin av det sørlige Ui Neill dynastiet, og var sønn av Donnchad Midi mac Domnaill (overkonge av Irland fra 766 til 797). Han var gift med *Land*, datteren av hans forgjenger som overkonge Áed Oirdnide mac Neill. Vi kjenner navnet på fire av hans sønner: *Atrí*, som ble kleriker i klosteret Armagh, *Diarmait*, *Cathal*, *Eochócan* og *Cináed*. Ingen av sønnene etterfulgte ham, verken som konge av Mide eller overkonge, men om Diarmait nevnes at han ble drept i 841 av Máel Sechnaill mac Maíl Ruanaid da han forsøkte å tilrive seg makten i Mide.

Første gang Conchobar nevnes i annalene er i 802. Etter at Muiredach mac Domnaill, konge av Mide, dør dette året gjør overkongen Áed et hærtog til Mide. Han deler Mide mellom Conchobar og hans bror *Ailill*. Dette var sannsynligvis et «splitt og hersk» grep fra Áeds side, med det formål at brødrene skulle rivalisere seg i mellom i stedet for å utfordre ham. Rivalisering ble det, men den ble kortvarig. Allerede i 803 står et slag mellom brødrene, og Ailill blir drept. Conchobar er fra nå av ubestridt leder for Clann Cholmaín.

Fem år etter utfordrer Conchobar Áeds overherredømme, og allierer seg med kongen av Connachta (Connacht). Han vinner et større slag, men får ikke selv overherredømme før Áeds død i 819.

Som overkonge ble Conchobar selv utfordret, og flere annaler omtaler ham som *rí Érenn co fressabra* – *overkonge med motstand*[]. Blant hans argeste utfordrere var *Murchad mac Máele Dúin*,som var en slektning av Áed, og Fedelmid mac Crimthainn, konge av Mumu (Munster).

Conchobar døde i 833, og ble gravlagt ved klosteret Clonard ved Clonard i grevskapet Meath.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Áed Oirdnide mac Neill** | **Overkonger av Irland**(819–833) | Etterfølger:**Niall Caille mac Áeda** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
***Overfaldet paa postaapnerens datter*** (også kjent som *Kampen om pengebrevet*) er en norsk stumfilm fra 1913 regissert av Ottar Gladtvet. Filmen regnes for å være tapt.

Handling
--------

Poståpneren John Munkevold har i mange år delt ut posten i sitt store distrikt. I de senere årene har han imidlertid vært plaget av gikt og derfor hans datter Ingrid ofte hente posten på stasjonen for ham. Også denne dagen blir Ingrid sendt bort og på stasjonen møter hun sin kjæreste Harry Brown, som jobber på toget. Hun får en postsekk og et brev med penger. Når hun vinker farvel mister hun brevet og en omstreifer fra Kistiania plukker det opp. Før han leverer det tilbake det leser han det som står der: *«Enebak Stone Mills Co Banko 5000 kroner»*. Ingrid snapper brevet til seg og skynder seg hjem. Sammen med en kamerat følger omstreiferen etter Ingrid for å stjele brevet. 

Ingrid kommer hjem og gir postsekken og brevet til faren. Han ser da at brevet er merket *«hurtigpost»* og ber derfor Ingrid om å levere den med det samme. Når omstreiferne hører dette tar de en snarvei for å kunne ta igjen Ingrid. Samtidig er Harry på vei hjem, ikke langt fra John Munkevolds hus. Når Ingrid går på veien blir hun overfalt av omstreiferne. De stjeler brevet og begir seg avsted. Harry dukker opp og forteller hva som har hendt. Harry forstår at han trenger hjelp til å stoppe ranerne og ringer politiet fra nærmeste gård.

Omstreiferne har kommet et godt stykke på vei og har slått ned i et uthus for å undersøke byttet. De innser imidlertid ikke at de har blitt forfulgt av politiet. Den ene omstreiferen tas, mens den andre unnkommer. Han skynder seg til jernbanestasjonen og rekker nøyaktig å hoppe på toget innen det avgår. Harry tar en bil og kjører etter toget mot neste stasjon. Når omstreiferen ser bilen kjøre ved siden av toget, skyter han mot den og politiet besvarer ilden. Senere finner de omstreiferen død med brevet i hånden. Politiet tar hånd om liket og Harry vender hjemover. Der blir han belønnet for sitt mot og får ta imot Ingrids og farens samtykke og velsignelse.

Rolleliste
----------

* Solveig Gladtvet - Ingrid Munkevold

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Overfaldet paa postaapnerens datter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Overfaldet paa postaapnerens datter* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Overfaldet paa postaapnerens datter* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Overflategravitasjon** (***g***) hos et astronomisk eller annet objekt er den gravitasjonsakselerasjonen som oppleves ved dens overflate. Denne overflategravitasjonen kan ses som en akselerasjon opplevd av en hypotetisk testpartikkel som er svært nære objektets overflate og som, for å ikke forstyrre systemet, har en neglisjerbar masse.

Overflategravitasjonen måles i SI-enheter i meter per sekundkvadrat (*m/s*2). Den kan også uttrykkes som et multiplum av jordens overflategravitasjon, g0 = 9,80665 m/s2. Innen astrofysikken kan overflategravitasjonen uttrykkes som log *g*, noe som fås ved å først uttrykke gravitasjonen i CGS-enheter, der akselerasjonen uttrykkes i centimeter per sekundkvadrat, og senere logaritmisk med base 10.

Referanser
----------

1. ↑  s. 29, The International System of Units (SI) Arkivert 31. oktober 2007 hos Wayback Machine. red. Barry N. Taylor, NIST Special Publication 330, 2001.
2. ↑  Smalley, B. (13. juli 2006). «The Determination of T*eff* and log *g* for B to G stars» **(engelsk)**. Keele University.
**Lars-Petter Helgestad** (født 1984 i Hokksund) er en norsk organisasjonsmann.

Han var sivilarbeider i Operasjon Dagsverk 2003–2004, daglig leder i International Humanist and Ethical Youth Organisation (IHEYO) i 2005 og innehaver av diverse vikariater og prosjektstillinger i Human-Etisk Forbund 2005–2010. I 2007 ble han valgt til første leder i Humanistisk Ungdom, ungdomsorganisasjonen til Human-Etisk Forbund, og innehadde vervet frem til 2010. Fra 2010 var han informasjonskonsulent i Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn.

Han studerte statsvitenskap ved Universitetet i Oslo 2005–2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Lars-Petter Helgestad skal lede Humanistisk ungdom», *Fri Tanke* 16. august 2007

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gea Meijers** | **PresidentInternational Humanist and Ethical Youth Organisation**(2006–2008) | Etterfølger:**Uttam Niraula** |
| Forgjenger:**Ingen** | **Humanistisk Ungdoms leder**(2007–2010) | Etterfølger:**Dan-Raoul Miranda** |
*Se også Over Ævne. Andet Stykke*
Scene fra Bjørnstjerne Bjørnsons *Over Ævne* i en oppsetning på Nationaltheatret i 1918
***Over Ævne I*** er et drama i to akter av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i 1883. Stykket regnes som Bjørnsons beste.

Stykket ble skrevet i Paris og er et angrep på en kristendom båret av troen på mirakler. Hovedpersonen er presten *Adolf Sang*, som er formet etter modell av Kristofer Janson. Sang mener at hans sterke tro skal frelse hustruen *Klara* fra hennes sykdom. Sang fremstilles både som en blindt troende og samtidig som en gjennomført godt menneske. Da hustruen likevel dør, til tross for hans anstrengelser, mister han selv både troen og livet. Foruten ekteparet Sang og deres barn *Rakel* og *Elias* opptrer Sangs kollega *pastor Bratt* i stykket.

Stykket ble først oppført i Stockholm i 1886. Første norske oppsetning var på Nationaltheatret i 1899 i forfatterens egen regi og med Johanne Dybwad og Johan Fahlstrøm i hovedrollene.

Eksterne lenker
---------------

Utgaven fra 1883 og 1932 i fulltekst hos Nasjonalbiblioteket
**Shortcut AS** er et norsk app-byrå som har spesialisert seg på designutvikling av apper til smarttelefoner og nettbrett. Selskapet ble grunnlagt i desember, 2007, og har per september 2018, rundt 60 ansatte. Selskapet hadde i 2017 en omsetning på 61,7 millioner med et resultat på 4,1mill før skatt.

Med Trafikanten (senere RuterReise) var de det første selskapet med en norskutviklet app i App Store, arbeidet ble senere belønnet med Merket for god design i 2013 innen kategorien Interaktiv Design. Sammen med Posten har selskapet også mottatt Merket for god design 2015 for arbeidet med Postens interne app, Digital Rutebok. 

Shortcut står bla. bak utviklingen av Rema 1000 sin Æ-app, DNB sin Spare, RuterReise, Matprat, NSB Underholdning, OBOS-appen og Nordea Mobilbank Bedrift.

Høsten 2016 ble datterselskapet Shortcut Consulting AS opprettet. I 2019 ble det opprettet et avdelingskontor i Bergen og et datterselskap ble opprettet i Danmark med kontor i København. I 2020 ble datterselskapet i Danmark utvidet med nesten 40 ansatte ved oppkjøpet og innlemmelsen i Shortcut av selskapet Greener Pastures. I 2021 ble selskapet ytterligere utvidet med et datterselskap i Sverige, med tilholdssted i Stockholm.

Referanser
----------

1. 1 2  Finansavisen – Mandag 24. september 2018 – Vokser på (j)appetid
2. ↑  «RuterReise-appen tildeles "Merket for god design"». Arkivert fra originalen 26. november 2018. Besøkt 25. november 2018.
3. ↑  «Rutebok i digital drakt». Arkivert fra originalen 2. oktober 2017. Besøkt 25. november 2018.
4. ↑  Kode24 – Lager apper for millioner – uten rammeverk og hybrider

Eksterne lenker
---------------

* Shortcuts hjemmeside
* RuterReise-appen tildelt designpris

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Norwegian Journal of Entomology***, opprinnelig ***Norsk entomologisk Tidsskrift‎*** og i en periode ***Fauna Norvegica – Series B – entomology***, er et entomologisk vitenskapelig tidsskrift. Det første nummeret kom i 1921. Foruten de mange amatørentomologene er målgruppen først og fremst fagmiljøet i Norge og internasjonalt. Bladet er engelskspråklig og kommer med to nummer i året.

Redaktør er Øivind Gammelmo og det utgis av Norsk entomologisk forening. 

Tidsskriftet omhandler hovedsakelig entomologien (insekter) i Norge, men stoff om økologi og taksonomi for alle norske arter leddyr får plass i bladet.

Historie
--------

Den første utgivelsen av bladet var i 1921 under navnet *Norsk entomologisk Tidsskrift‎*. Det første nummer har år 1920 som utgivelsesår, men det ble først trykket i mai 1921. Fra 1921 til 1975 utkom 21 bind, enkelte bind ble utgitt over flere år, mens andre kom ut med kortere intervall. 

I 1975 skiftet bladet navn til *Norwegian Journal of Entomology*, for å appellere til en mer internasjonal leserkrets. Bladet utkom med ett bind per år og besto av to nummer (hefter). Etter hvert skulle det bli problemer med å finansiere bladet. Norges almenvitenskapelige forskningsråd trakk sin støtte fra 1979.

Søknad om støtte til et nytt felles nasjonalt, faunistisk tidsskrift ble sendt Norges almenvitenskapelige forskningsråd. Det nye tidsskriftet var et samarbeid mellom Norsk zoologisk forening og Norsk Ornitologisk Forening. Første nummer kom i 1978, og navnet på bladet var *Fauna Norvegica Series B*. Serie B var for leddyr. Serie A var for zoologi, serie C var for ornitologi. I 1993 trakk NAVF igjen støtten til bladet, men NINA tok over ansvaret. Av økonomiske årsaker sa imidlertid også NINA opp avtalen i 1998, og bladets videre eksistens hang igjen i en tynn tråd. 

I 1999 kunne bladet fortsatt utgis, denne gangen av Norsk entomologisk forening – takket være støtte fra Miljøverndepartementet. Det ble et nytt navnebytte, tilbake til det tidligere brukte engelske navnet, *Norwegian Journal of Entomology*.

Siden det første nummer i 1921 har tidsskriftet formidlet store mengder av kunnskap omkring den norske leddyrfaunaen.

Redaktører
----------

* Øivind Gammelmo (2008-> d.d.)
* Lauritz Sømme (1999-2007)
* John O. Solem (1985–1998)
* Ole Anton Sæther (1979–1984)
* Lauritz Sømme (1966–1978)
* Nils Knaben (1956–1965)
* Leif Reinhardt Natvig(1953–1955)
* Thor Hiorth Schøyen (1933–1952)
* Thomas Georg Munster, Karl Haanshus og Leif Reinhardt Natvig (1920–1930)

Kilder
------

* Sømme, Lauritz. 2004. *Entomologiens historie i Norge. Norsk entomologisk forening 1904 – 2004*. Zoologisk museum, Universitetet i Oslo. ISBN 82-996923-1-8. 326 sider.

Eksterne lenker
---------------

* *Norwegian Journal of Entomology*
* Norsk entomologisk forening

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN **·** ISSN
 |
Inngangen ved Hardenbergplatz
Inngang ved Budapester Straße, «elefantporten»
Akvariet
**Zoologischer Garten Berlin** eller **Zoo Berlin** er en zoologisk hage i Berlin i Tyskland. Med sine 35 hektar er den en av landets største, og med ca. 19 000 dyr (ca. 1 500 arter) også verdens mest artsrike zoologiske hage. Dyreparken, som ble åpnet i 1844, ligger i det sydvestlige hjørne av parken Großer Tiergarten, og besøkes årlig av ca. 2,6 millioner mennesker.

Det var naturforskeren Martin Lichtenstein som fikk etablert dyrehaven. 

I 1869 ble dr. Heinrich Bodinus zoodirektør. I 1871 lot han oppføre et antilopehus som på grunn av sin eksotiske stil ble meget berømt. I de følgende årene ble det bygget bl.a. et elefanthus, et hus for afrikanske strutser og en elefantport. Det ble også bygget paviljonger og restauranter.

1888 overtok Dr. Ludwig Heck ledelsen og utvidet dyrebestanden. Den zoologiske haven kom fort på høyde med London Zoo.

Akvariet ble åpnet 1913 etter planer av forskeren dr. Oskar Heinroth. Etter første verdenskrig ble anlegget ombygget til uteområde etter forbilde av Tierpark Hagenbeck i Hamburg. 

Under annen verdenskrig ble haven sterkt skadet — av 3 715 dyr overlevet kun 91. Fra 1945 til 1956 ledet dr. Katharina Heinroth, Oskar Heinroths hustru, den zoologiske haven. Hun organiserte gjenoppbyggelsen. Den ble etter hvert bygget opp til en av verdens største, og man begynte med avl av sjeldne eller truede dyrearter.

Etter den tyske gjenforeningen i 1990 innledet man et samarbeide med Tierpark Berlin i Berlin-Friedrichsfelde, som er Europas største landskapsdyrehave.

Se også
-------

* Tierpark Berlin

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zoologischer Garten Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Zoologischer Garten Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Kunst | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
***Norwegian Wood*** er et fanzine som utkom med første nummer 27. mars 1980. Meningen var at det skulle tjene som medlemsblad for Den Norske Beatles-klubben, som ble startet på samme tid.

I perioden 1980–1986 ble det utgitt 25 numre av *Norwegian Wood*, men med dette ble både tidsskriftet og klubben nedlagt på grunn av liten aktivitet i kubben og mangel på villige artikkelskribenter, og svikt i annonsesalget for tidsskriftet.

Klubben ble imidlertid revitalisert i januar 1988, og med dette også fanzinet, som nå fikk en selvstendig redaksjon med egen redaktør, mens klubben ble ledet av en president med et styre. Redaksjonen som skulle gi *Norwegian Wood* en ny giv besto av Roger Stormo (f. 1962), Peter Wilhelm Viken (f. 1966) og Erlend Fredholm (tidligere: Flaten, f. 1964), som i sin tid var initiativtaker til å opprette både klubben og medlemsbladet.

I 1997 overtok Dagfinn Jarp (f. 1952) redaktørjobben, mens Peter Wilhelm Viken fortsatte i redaksjonen til 1999. I 2002 ble Tore Waskaas (f. 1980) redaktør. Ole-Andreas Refsnes (f. 1980) overtok redaktøransvaret i 2007. Fra 2013 ble redaktørjobben delt mellom Kristina Kinne (f. 1990) og Kristina Ciric (f. 1989) redaktørjobben, inntil Roger Stormo igjen overtok ansvaret i 2014, men da under tittelen sjefredaktør.

* Paul McCartneys bass og Harrisons gitar.Paul McCartneys bass og Harrisons gitar.
* To av John Lennons elektriske og akustiske gitarer.To av John Lennons elektriske og akustiske gitarer.

Innhold
-------

Det utkommer fire nummer i året av *Norwegian Wood*, (medlemsblad nummer 150 - høsten 2017). Abonnentene eller klubbmedlemmene har fri adgang til annonsere fpr bytte og salg av memorabilia i fanzinet.

Det er stadige temanumre, og av spesialutgivelser nevnes:

* Nr. 123 julen 2010: «A is for Apple», med Lars Olav Hole: «Appleplatene og Betles-gutta sin medvirkning på disse» (s. 48-83) som hovedoppslag.
* Nr. 149 sommeren 2017: Om «Jubileumsutgavene av Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band» (s. 6-19) og Roger Stormo: Penny Lane - Strawberry Fields Forever / Innspillingene for Sgt Pepper-albumet (s. 65-84).

Aetiologi
---------

Tittelen skriver seg fra Beatleslåta «Norwegian Wood (This Bird Has Flown)». Det er blitt hevdet av John Lennon selv at sangen handler om et utenomekteskapelig sidesprang, mens siste strofe, om å sette fyr på leiligheten, etter hans eget utsagn var en idé som Paul McCartney kom opp med.

Eksterne lenker
---------------

* nettside/homesite
* klubbens blogg
**Mendelsk arv hos mennesket-prosjektet** (Mendelian Inheritance in Man, MIM) er en database som katalogiserer alle de kjente sykdommene som har en genetisk komponent, og – når det er mulig – lenker dem til relevante gener i det menneskelige genom. MIM gir referanser for videre forskning og verktøy for genomisk analyse av et katalogisert gen.

Versjoner
---------

Basen er tilgjengelig som en bok oppkalt etter prosjektet, og denne finnes nå i sin 12. utgave. Den elektroniske versjonen heter **Online Mendelian Inheritance in Man** (OMIM), som kan nås gjennom Entrez databasens søk hos National Library of Medicine og er en del av NCBIs utdannings-prosjekt.

Innsamlingsprosessen
--------------------

Informasjonen i denne databasen ble samlet inn og behandlet under ledelse av dr. Victor A. McKusick ved Johns Hopkins University, assistert av en gruppe av vitenskapelige forfattere og redaktører. Relevante artikler er identifisert, diskutert og registrert i MIM-databasen.

MIM-koden
---------

Hver sykdom og gen er tildelt et sekssifret tall der det første sifferet klassifiserer typen arv.

Hvis det første sifferet er 1, er egenskapen ansett som autosomal dominant, hvis 2, autosomal recessiv, hvis 3, X-bundet. Koden fra den 12. utgaven av MIM er angitt i hakeparenteser med eller uten en stjerne (\*). Stjerner indikerer at arvegangen er kjent, mens et tallsymbol (#) før en oppføring betyr at fenotypen kan være forårsaket av mutasjon i ett av to eller flere gener. For eksempel er Pelizaeus-Merzbacher sykdom [MIM \* 169500] en veletablert, autosomal, dominant, mendelsk lidelse.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Første siffer** | **Utvalg av MIM-koder** | **Type arv** |
| 1 | 100000-199999 | Autosomalt dominante loci eller fenotyper (opprettet før 15. mai 1994) |
| 2 | 200000-299999 | Autosomalt recessive loci eller fenotyper (opprettet før 15 mai 1994) |
| 3 | 300000-399999 | X-koblede loci eller fenotyper |
| 4. | 400000-499999 | Y-koblede loci eller fenotyper |
| 5 | 500000-599999 | Mitokondrier l loci eller fenotyper |
| 6 | 600000 - | Autosomale loci eller fenotyper (opprettet etter den 15. mai 1994) |

Se også
-------

* Mendelsk arv

Kilder
------

* Tabell fra OMIM FAQ
* McKusick, VA (1998). *Mendelian Inheritance in Man; A Catalog of Human Genes and Genetic Disorders*. Baltimore, Maryland: The Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-5742-2.
* Hamosh, A, Scott, AF, Amberger, JS, Bocchini, CA, McKusick, VA. (2005) *Online Mendelian inheritance in man (OMIM), a knowledgebase of human genes and genetic disorders.* Nucleic Acids Research 33, D514-D517

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) OMIM – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Online Mendelian Inheritance in Man (søk i OMIM)
Zenbuddhismen vedlikeholder opptegnelser av sine historiske lærere som, ifølge denne skolens tradisjonelle historie, har ført dharma fra generasjon til generasjon i en ubrutt linje siden Buddhas tid. Denne vertikale linjen er en **overdragelseslinje** av forgjengere som utgjør en validering av zen-erfaringen til dagens generasjon av lærere. 

Ordet *overdragelseslinje* forekommer også i andre buddhist-tradisjoner; for eksempel inkluderer kravene for ordinering som en bhikkhu (munk) tilstedeværelse av minst fem andre bhikkuer, av hvilke én må være en fullt ordinert preseptor, og en annen en acharya (lærer). Slik dannes en monastisk overdragelseslinje som når bakover helt til Buddha. Vajrayana-buddhisme legger også stor vekt på kontinuiteten til en læreretnings overdragelseslinje.

Handlingen der dharma føres over til en ny lærer, og med det forlenger overdragelseslinjen, refereres til som dharma-overføring.

Enkelte av lenkene i chan/zen overførings-kjeden har møtt alvorlig utfordring av historikere slik som Charles Yampolsky. Spesielt finnes det få eller ingen beviser som forbinder noen av de indiske lærerne før Bodhidharma spesifikt til zen-sekten. Dette til tross så er konseptet om overdragelseslinjer nyttig. Selv dersom en overdragelseslinje ikke lar seg verifisere hele veien tilbake til Buddhas tid, vil det å ha flere generasjoner med unektelig ubrutt dharma-overføring i det minste gi en viss validering av integriteten i erfaringen og læren som overføres langs den linjen.

For chan og zen-tradisjonene var den første patriarken i overdragelseslinjen etter Buddha Mahakasyapa. Deretter var det 26 andre etterfølgere i India før Bodhidharma reiste til Østen for å bringe dharma til Kina i det 5. århundre.

Seks generasjoner senere var Huineng den berømte sjette kinesiske patriarken (den 33. i linje fra Buddha) i det 7. århundre. Etter hvert som chan florerte i Kina var det mange grener av den overdragelseslinjen. Noen døde ut i tidens løp mens andre har eksistert ubrutt fram til vår tid.

Enkelte av disse linjene ble overført til Japan, og med dem ble zen-tradisjonen opprettet. Den kanskje mest berømte av disse overføringene til Japan var Dōgen som dro til Kina for opplæring i chan i det 13. århundre, og etter å ha mottatt dharma-overføringen i Caodong-skolen dro han tilbake til Japan og etablerte Sotoskolen. Linji-skolen ble også overført til Japan der den kom til å bli kjent som Rinzaiskolen.

Eksterne lenker
---------------

* Skoler i zen-buddhisme – Zen Buddhism WWW Virtual Library
* Forgjengere til zen i Kina - de fem hus (.pdf)
* Skisse over Caodong- og Linji-overdragelseslinje til dagens chan-mester Sheng-yen