recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Patrick Nigel Chaffey** (født 22. september 1938, død 10. mars 2006) var en britisk universitetslektor i engelsk ved Universitetet i Oslo. 

Han ble født i 1938 i Bournemouth i England, hvor han studerte fransk, tysk, latin og russisk. Chaffey fortsatte å studere fransk og russisk ved University of London, hvor han tok en BA grad og *Postgraduate Certificate in Education*. Han studerte derefter ved Universitetet i Edinburgh, hvor han kvalifiserte seg for *Postgraduate Diploma* i anvendt lingvistikk. Efter studietiden i Edinburgh ble han engelsklærer i Tyskland for ett år, før han ble ansatt som lektor i moderne språk ved Handelshøyskolen BI i 1964. Han ble i 1971 ansatt ved Universitetet i Oslo som amanuensis i engelsk kulturkunnskap. Han spesialiserte seg i områder rundt oversettelser av navn på norske institusjoner og offentlige organer til engelsk. Chaffey giftet seg med Arnhild Mæhle og fikk to barn med henne, stortingsrepresentant for SV Paul Chaffey og Christina Chaffey. Også efter hans pensjonering i 2000 oversatte han mange bøker fra engelsk til norsk og vice versa. Han døde 10. mars 2006 i Avignon i Frankrike, 67 år gammel.

Bøker han har revidert eller oversatt
-------------------------------------

* 1997 – *Traductio, Essays on Punning and Translation*. ISBN 9782870372425
* 2000 – *Encyclopedia of literary translation into English*. ISBN 9781884964367

* 1994 – *Linguistic Bibliography for the Year 1991 and Supplement for Previous Years*. ISBN 9780792323877
* 2006 – *Found In translation, Greek Drama in English*. ISBN 9780521861106

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Nekrolog i *Aftenposten Morgen*, 20. mars 2006, s. 15
2. ↑  «Humaniora uken 84». *Aftenposten Aften*, 31. januar 1984, s. 5
3. ↑  Chaffey, P.N. «The Norwegian Project for Multilingual Administrative Nomenclature». *Lit Linguist Computing*, bd. 1, nr. 4 (1986): 221–24. doi:10.1093/llc/1.4.221
4. ↑  Slektstre for Chaffey, besøkt 26. oktober 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Bakerens kone*** (originaltittel: *La femme du boulanger*, også vist i Norge som *Synderinnen*) er en fransk film fra 1938 regissert av Marcel Pagnol med Raimu, Ginette Leclerc og Fernand Charpini hovedrollene.

Handling
--------

En sommernatt i en idyllisk landsby i Sør-Frankrike stikker bakerens vakre unge kone av, sammen med en kjekk ung gjeter. Bakeren later som hans kone plutselig måtte reise til moren hennes, men folk lar seg ikke narre. Når han går til søndagsmesse, blir han dypt opprørt over det som fremstår som en følelsesløs preken fra en uerfaren ung prest. Etterpå går han til en kafe, hvor han blir offentlig full av pastis.

Resten av landsbyen begynner å lete etter hans forvunnede kone. Kvinnen blir snart oppdaget av en sportsfisker, og hun er sammen med en gjeter - naken. Presten og en lærer fra landsbyen blir valgt for den vanskelige oppgaven å overtale henne til å komme tilbake til hennes ektemann.

Skuespillere
------------

* Raimu som Aimable, en baker.
* Ginette Leclerc som Aurélie, bakerens vakre kone.
* Fernand Charpin som en marki.
* Charles Moulin som en gjeter.
* Robert Vattier som en prest.
* Charles Blavette som Antonin

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bakerens kone* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Bakerens kone* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Bakerens kone* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (da) *Bakerens kone* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Bakerens kone* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Bakerens kone* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Bakerens kone* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Bakerens kone* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Merton Park** er en forstad i bydelen Merton i London. Det er et lite sted mellom Wimbledon, Morden, South Wimbledon og Wimbledon Chase, 11,7 km sørvest for Charing Cross. Området har som bydelen navn etter det historiske sognet Merton. I henhold til folketellingen i 2011 hadde stedet en befolkning på 9 485 innbyggere.

Historie
--------

Midt i Merton Park ligger en kirke viet til jomfru Maria. Den ble grunnlagt i det 1100-tallet av augustinere fra Merton Priory, et kloster hvor bare deler av vestporten er bevart.

Inntil siste fjerdedel av 1800-tallet var Merton for det meste et landlig område. Det som i dag utgjør Merton park var eid av en handelsmann fra City Of London ved navn John Innes, som var den lokale «lord of the manor». På grunn av den raske utviklingen i Wimbledon begynte Innes å utvikle området til boligformål. Han brukte hageforsteder som på den tiden sprang opp i England som forbilde, spesielt Bedford Park i Chiswick. Typiske elementer er trær langs gatene og frittstående eller vertikaldelte hus, i motsetning til de smale fortauene og de lange terrassehusene man finner så mange andre steder i London.

Den nordlige delen av Merton Park er nå et vernet område. Den sørlige delen ble utviklet i 1920- og 1930-årene, blant annet som en følge av åpningen av Morden undergrunnsstasjon. Det ble lagt mindre innsats i utviklingen av denne delen, og den er derfor ikke med i det vernede området.

Kjente personer
---------------

* Sandy Denny (1947-1978), engelsk folkesanger og låtskriver, og tilknyttet bandet Fairport Convention, var født i Merton Park.

Referanser
----------

1. ↑  «Merton Ward population 2011» Arkivert 10. mai 2017 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. ↑   St. Mary the Virgin, Merton Park Arkivert 18. desember 2005 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Birthday Memories Of Sandy Denny» Arkivert 5. januar 2018 hos Wayback Machine. *Udiscovermusic*

Eksterne lenker
---------------

* Merton Park Ward Residents Association
* Love Merton Park

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**RT-2UTTKh «Topol-M»** (russisk: РТ-2УТТХ «Тополь-М») er et av de nyeste russiske interkontinentale ballistiske missilene, og det første som er utviklet etter oppløsningen av Sovjetunionen. Missilet har av NATO fått kodenavnet **SS-27 STALIN**. «Topol» (тополь) er russisk for poppel. Våpenet er utviklet av Moskvas Termoteknologiske Institutt og kan skytes ut fra både silo og mobile plattformer.

Spesifikasjoner og bruk
-----------------------

Topol M-missilene er 22,7 meter lange, og har en diameter på 1,95 meter. Utskytningsmassen er på 47 200 kg, inklusive nyttelasten på 1000–1200 kg. I standardutgaven har missilet et stridshode på 550 kilotonn, men det kan modifiseres til å ta seks stridshoder. Rakettmissilet har en estimert rekkevidde på opptil 11 000 km.

Utviklingen av våpenet startet på slutten av 1980-tallet, og missilet ble redesignet i 1992. Første utskytningstest ble utført 20. desember 1994, og de første eksemplarene ble utplassert i modifiserte SS-19-siloer i desember 1997. Det første silobaserte regimentet ble erklært stridsdyktige i 1998, og ble fulgt av tre andre i 1999, 2000 og 2003.

Topol M er konstruert for enten å avfyres fra en forsterket rakettsilo eller fra en selvdrevet mobil rakettrampe med terrengkapasitet og mulighet for avfyring fra ethvert punkt på ruten sin.

De tre første mobile missilenhetene ble satt i tjeneste nær byen Tejkovo i desember 2006, og per januar 2008 har Russland totalt 48 silo-baserte og 6 mobile Topol M-systemer. Frem til 2015 er 69 planlagt anskaffet.

Utvikling
---------

Topol M har fått flere nyutviklete systemer som skal gjøre den i stand til å unngå rakettforsvarssystemer. Raketten kan foreta unnamanøvrer for å unngå å bli truffet av konvensjonelle våpen, og bærer med seg ulike hjelpemidler for å unngå varmesøkende våpen. Missilet er skjermet mot EMP, stråling og kjernefysiske detonasjoner utenfor en radius på 500 meter, og er designet for å tåle treff fra alle kjente laservåpen.

En versjon av missilet beregnet på avfyring fra ubåter er under utvikling.

Brukere
-------

Russland kommer til å være det eneste landet som bruker missilet.

Referanser
----------

1. ↑  «RS-12M1 Topol-M (SS-27) | Missile ThreatRT-2PM2». *Missile Threat*. Arkivert fra originalen 2. juli 2015. Besøkt 27. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) RT-2PM2 Topol-M – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Ingolf av Rosenborg og Sussie av Rosenborg, Sønderborg slott,18. April 2014
**Ingolf Christian Frederik Knud Harald Gorm Gustav Viggo Valdemar Aage av Rosenborg** (født 17. februar 1940 på Sorgenfri slott i København) er dronning Margrethe II av Danmarks fetter. 

Som sønn av prins Knud av Danmark og prinsesse Caroline-Mathilde av Danmark, fikk han etter fødselen tittelen *Hans Høyhet prins Ingolf av Danmark*, og hadde arverett til tronen. Da han 13. januar 1968 giftet seg med Inge Terney i København, mistet han både tittel og arverett. Han fikk da sin nåværende tittel, *greve av Rosenborg*.

Grev Ingolf og grevinne Inge levde sammen i et barnløst ekteskap fram til Inges død i 1996. To år senere, den 7. mars 1998, giftet greven seg på nytt med Sussie Hjorhøy Petersen.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p10232.htm#i102317, oppført som Ingolf zu Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, Prince of Denmark[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   kongehuset.dk[Hentet fra Wikidata]

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Porozjnij rejs*** (originaltittel: *Порожний рейс*) er en sovjetisk film fra 1962, regissert av Vladimir Vengerov.

Handling
--------

En ung nyutdannet journalist, Pavel Sirotkin, får i oppdrag å skrive en artikkel angående den nordlige trelast-industrien - og møter sjåfør Nikolay Khromov. Sirotkin oppdager, først ved en tilfeldighet, en negativ utvikling i bransjen. Men deretter møter han direkte svindel i tre-industrien. Operatører forsøker å manipulere kilometertelleren på alle kjøretøyene deres, og bedriftens direktør Akim Sevastyanovich (spilt av Anatoliy Papanov) er en utspekulert og ressurssterk sjef. Journalisten må snart velge mellom nøyaktig utførelse av de arbeidsoppgavene han har blitt tildelt, eller å holde seg til sine moralske prinsipper.

Men etter å ha samlet nok informasjon om aktivitetene til en gruppe tømmer-arbeidere, som er tilstrekkelig for en avslørende og ødeleggende artikkel, blir Sirotkin møtt med kraftig motstand fra en rekke mektige personer innenfor tømmer-industrien. Men på vei vekk fra området går lastebilen plutselig tom for drivstoff på grunn av en funksjonsfeil, og den stopper midt på en frossen elv. Den korte dagen går, en snøstorm slår løs og den lange natten brer seg, og temperaturen synker til ned mot minus 40 grader celsius. Sirotkin står dermed overfor utsikten til å fryse til døde før han kan bli oppdaget og reddet.

Skuespillere
------------

* Georgi Yumatov som Nikolay Khromov, en sjåfør
* Aleksandr Demyanenko som Pavel Sirotkin, en journalist
* Tamara Syomina som Arina, ansatt i tømmer-industrien
* German Kachin som Viktor Kryukov, en sjåfør.
* Svetlana Kharitonova som Tonya. Viktor Kryukovs kone.
* Anatoliy Papanov som Akim Sevastyanovich, en direktør

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 15. april 2016.
2. 1 2 3 4   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
3. ↑  АФИША
4. ↑  ПОРОЖНИЙ РЕЙС (1962)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Porozjnij rejs* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Porozjnij rejs* på AllMovie Rediger på Wikidata
Sanshou
**Sanshou** (kinesisk: 散 手, pinyin: *sǎnshǒu*, «frie hender») eller Sanda (kinesisk: 散打, pinyin: *sǎndǎ*, «frie kamper») er et kinesisk selvforsvarsystem og en kampsport. 

Sanshou er sett på som en stil i seg selv, men blir snarere regnet som ett av komponentene i kinesisk kampsport, og er ofte undervist sammen med taolu (former). Som en del av promoteringen av idretten wushu fra kinesiske myndigheter, ble et standard regelsett for sanshou utviklet. Det er om denne standarden at begrepet «Sanshou » vanligvis blir brukt.

Denne læreplanen ble utviklet med det kinesiske militære erfaringer i nær rekkevidde og nærkamp med referanse til tradisjonell kinesisk kampkunst. Denne generelle Sanshou varierer i ulike former, som kinesiske myndigheter har utviklet til en versjon for sivile for selvforsvar og som en sport.

Sport
-----

Som en sport, er sanshou praktisert i turneringer, normalt sammen med taolu øvelser i wushu konkurranse. Av sikkerhetsmessige grunner er noen teknikker fra selvforsvarsdelen som albueslag, kvelning, og leddlåser ikke er tillatt under turneringer. Konkurrenter kan vinne på knockout eller poeng som er opptjent ved slag og spark til kroppen eller hodet, kaste en motstander, eller når konkurrenten faller av plattformen. Konkurransen blir holdt på en hevet «lei tai» plattform. Utøvere har kun lov til å bryte i noen sekunder. Hvis clinch ikke blir brutt, og hvis ingen lykkes i å kaste motstanderen innen fristen, vil dommeren bryte opp.

I USA er konkurranser avholdt enten i bokseringer eller på hevet lei tai-plattformen. Amatørutøvere bruker verneutstyr. «Amatør Sanshou» tillater slag, spark og kast. Hvis regelen er referert til som «San Da», er knær til kropp også tillatt. En konkurranse er avholdt i Kina, kalt «King of Sanda», er holdt i en ring som ligner på en boksering, men større i dimensjon. Profesjonelle har ingen verneutstyr unntatt boksehansker, susp, og tannbeskytter, og får lov til å bruke knær (også mot hodet) samt spark, slag og kast.

Sanshou har vært omtalt i mange stil-versus-stil konkurranser. Muay thai er ofte satt opp mot Sanshou sammen med karate, kickboxing og taekwondo.
Bakepulver.
**Bakepulver** er et tørt hevemiddel brukt i baking. Det finnes flere utgaver, men alle inneholder et alkali, vanligvis natriumbikarbonat (natron),  en syre i saltkrystallform  og stivelse  for å holde pulveret tørt. Når bakepulveret løses i vann reagerer syren og alkaliet, og danner karbondioksid, som tar større plass enn pulveret, og hever blandingen.

Vi kan skrive reaksjonslikningen slik:  
{\displaystyle NaHCO\_{3}+H^{+}\Rightarrow Na^{+}+CO\_{2}+H\_{2}O}

De fleste moderne bakepulvere reagerer to ganger, en gang ved romtemperatur og en gang ved høyere temperatur (ved steking). Dette skyldes at de inneholder to ulike syresalter.

Historikk
---------

Flere ulike bakepulvere ble solgt i første halvdel av det 19. århundre, men det vi kjenner idag ble oppdaget av Alfred Bird. Eben Norton Horsford, en student av Justus von Liebig, begynte å studere bakepulver i 1856 og utviklet etterhvert en variant han kalte opp etter Grev Rumford. Den tyske farmasøyten August Oetker gjorde bakepulver veldig populært da han begynte å selge miksturen sin til husmødre. Den samme oppskriften som han lagde i 1893, blir fortsatt solgt som *Backin* i Tyskland. Oetker begynte masseproduksjon i 1898 og patenterte teknikken sin i 1903.

Erstatning i oppskrifter
------------------------

Du kan bruke bakepulver istedenfor natron (du må bruke mer bakepulver, og det kan påvirke smaken), men du kan ikke bruke natron istedenfor bakepulver. Natron alene er ikke syrlig nok til å heve, men du kan selv lage bakepulver ved å blande to deler vinstein (*cremor tartari*, kaliumhydrogentartrat) og en del natron. 2 ts bakepulver erstatter 1 ts natron.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Ingrediensliste på en bakepulverboks fra Freia: natriumhydrogenkarbonat, dinatriumfosfat, maisstivelse

Kilder
------

1. Erik Fooladi (16. desember 2008). «Julekakekjemi - og litt fysikk». naturfag.no. Besøkt 17. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Poul Edvard Petersen** (født 29. august 1901 i Sørvágur, død 25. april 1977) var en færøysk lærer og idrettsleder.

Han gikk på Føroya Fólkaháskúli og Føroya Læraraskúli. Han underviste på Mykines 1923–1944, i Nesvík og Saksun 1954–1956 og i Tórshavn 1956–1971. Petersen var frikjøpt fra lærerstillingen som idrettsrådgiver for det færøyske skoleverket 1944–1954. Han var den første formannen i Ítróttasamband Føroya 1939–1946, redaktør i *Ítróttartíðindi*, formann i Føroya Lærarafelag 1954–1960 og medlem av Færøyenes skolestyre 1968–1975.

Petersen skrev og oversatte flere lære- og barnebøker.

Ítróttasamband Føroya innstiftet Poul E. Petersens æresdiplom i 2001.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni. «Poul E. Petersen (1901–1977)» **(færøysk)**. snar.fo. Arkivert fra originalen 2. oktober 2015.
2. ↑  «Poul E. Petersen». *Sosialurin* **(færøysk)**: 1. 27. april 1977.
3. ↑  «Heiðursskjal Poul E. Petersens» **(færøysk)**. Ítróttasamband Føroya. 21. desember 2002. Arkivert fra originalen 20. januar 2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Marius Johannesen** | **Føroya Lærarafelags formann**(1954–1960) | Etterfølger:**Johannes A. Næs** |
| Forgjenger:**Ingen** | **Ítróttasamband Føroyas formann**(1939–1946) | Etterfølger:**Martin Holm** |

Portal: Færøyene
**Nils Nilsson Skaar** (født 28. mars 1852 i Botnen i Vikør, død 12. juni 1948 i Norheimsund) var en norsk lærer, bonde, redaktør og stortingsmann for Venstre. Skaar kom fra garden Skåro på østsiden av Fyksefjorden i Kvam herad i Hordaland. 

Skaar hadde utdanning fra Voss lærarskule, Stord seminar og Chr. Bruuns folkehøgskule i Gausdal. Han virket som lærer ved ulike folkehøgskoler på Jæren og i Ullensvang. En periode var han redaktør av *Hardangeren*, som endret navn til *Søndre Bergenhus Folkeblad*. Fra 1900 var han redaktør og etter hvert eier av *Hordaland Folkeblad*.

Han var ordfører i Kvam / Vikør i 20 år (1888–1919) og hadde fast sete på Stortinget i til sammen åtte valgperioder (1886–1894 for Søndre Bergenhus amt, så 1910–1921 for enkeltmannskretsen Hardanger og deretter 1922–1924 for Hordaland fylke). Han var vararepresentant og møtte fast i ytterligere to sesjoner (1899–1900). På Stortinget var han medlem av blant annet budsjettkomiteen og konstitusjonskomiteen, senere av næringskomite nr. 1 og av sosialkomiteen.

Skaar hadde tallrike andre offentlige verv, både lokalt, i amtet og i parlamentariske komiteer. Han var aktiv og hadde verv folkevæpningsbevegelsen og i målrørsla. I en årrekke var han i ledelsen for Hardanger historielag og for Kvam bygdemuseum. I 1906 var han utsending til kongekroningen i Trondheim.

Han ble tildelt Medaljen for borgerdåd og Kroningsmedaljen 1906.

Han var sønn av Nils Nilsson Skaar, som også var ordfører og stortingsmann.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 646[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 794[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, Oslo 1940, bind 1, side 646–647.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nils Nilsson Skaar hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Maximiliano «Max» Felino Nepomuceno** (født 1908, død 1975) var en kunstner fra Curaçao.

Nepomuceno arbeidet på Shells oljeraffineri og som havnearbeider. Som kunstner var han selvlært. Han laget skulpturer av metall, ofte skrapmetall, som så ble malt. Motivene kunne være hentet fra dagliglivet, være basert på historiske eller religiøse personer eller figurer fra folkloren, men kunne også være basert på mer abstrakte ideer og tema. Stilen hans er omtalt som primitiv realisme, selv kalte han kunsten sin *bleki kòrtá* (klippet blikk).

Arbeidene hans vant gradvis anerkjennelse som kunst. Nepomuceno nevnes som en av de viktigste naive kunstnere fra Curaçao i det 20. århundret. En privat samling av hans kunst ble donert til Landhuis Bloemhof, der kunstverk er utstilt. Han er også representert i Curaçaosch Museum.

Referanser
----------

1. ↑  «@: Nepomuceno, Maximiliano F.» Arkivert 23. oktober 2017 hos Wayback Machine. *Encyclopedie van Curaçao*. Lest 22. oktober 2017.
2. ↑  Casimiri, Nel: «Nepomuceno, Max», i Daniel Balderston, Mike Gonzalez og Ana M. López (red.): *Encyclopedia of Contemporary Latin American and Caribbean Cultures. Volume 2: E–N*, London/New York: Routledge, 2000, s. 1034.
3. ↑  «Landhuis Bloemhof ‘Skina di Nepomuceno’», Curaçao Art. Lest 22. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Nils Nilsson Skum** (født 13. april 1872, død 27. desember 1951) var en svensk-samisk kunstner. Skum etterlot seg over 3000 tegninger, alle med motiv fra reindrift og tradisjonell samisk liv. Han arbeidet også med tradisjonelt samisk sløyd, som for eksempel kniver med mønstre og skulpturer.

Foreldrene hans, Nils Thomasson Skum og Margareta Nilsdotter, jobbet med rein, og Nils Nilsson ble født under flyttingen fra Kautokeino til Gällivare. Han selv arbeidet også for det meste med reindrift. Som kunstner var han helt selvlært. Fra 1893 var han gift med Helena Kuhmunen.

På 1930-tallet krympet reinflokken til Skum en god del etter noen vanskelige år ettersom mange rein døde av sult. Han slo seg da ned i Sjisjkasvare for å bli kunstner på heltid. Den han innredet et atelier med elektrisk lys fra sitt eget vindkraftverk. I 1937 ble bildene til Skum utstilte på verdensutstillingen i Paris. Etter dette ble bildene hans kjente for et større publikum. Året etterpå ble om lag hundre av tegningene hans utgitt i boken *Sáme siida* (Samebyen). Bildene ble forklart for dem som ikke er kjent med reindrift og samisk kultur.

Skum døde i Sjiska i Gällivare. Boken *Ballet renar*, som kom ut først etter at han var død, tar for seg tradisjonell reindrift i ord og bilde, slik Skum hadde opplevd det. Ernst Manker var redaktør for begge bøkene.

Mange av verka til Skum er i dag å finne på Nordiska museet i Stockholm, hos Gällivare kommune og hos LKAB i Kiruna.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Nils Nilsson Skum», Svensk biografisk leksikon-ID 6029[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, «Nils Nilsson Skum», RKD kunstner-ID 330212[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, utgitt 12. februar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nordiska Museet sin omtale av Skum Arkivert 6. oktober 2007 hos Wayback Machine.
* Sami art.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** ULAN **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
***Anisochalepus*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 8 millimeter), avlang og slank, matt, brunrød bladbille, hode og bein svarte. Antennene består av 11 ledd og er ganske kraftige. Hodet er bredere enn langt med nokså store fasettøyne, pannen med en lengdefure. Pronotum er tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede og har 10 punktstriper, tre opphøyde lengderibber og pigger i spissen.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artens vertsplante er ukjent.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Paraguay.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Anisochalepus*** Uhmann, 1940
							+ *Anisochalepus reimoseri* Uhmann, 1940

Litteratur
----------

* *Anisochalepus* på ITIS
* Hispines of the World - *Anisochalepus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anisochalepus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Anisochalepus* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ingolf Arnarson** (norrønt *Ingólfr Arnarson*), fra den lille bygda Rivedal i Sunnfjord i Sogn og Fjordane, regnes som den første norrøne bosetteren på Island.

Nordmannen Ingolf var ikke den første fra Norden som besøkte og bodde på Island. *Landnåmaboka* hevder at den første norrøne mann som satte sine bein på Island, var en nordmann fra Agder ved navn Naddodd, men som kun ble på øya en kort tid, og da han dro tilbake til Norge kalte han øya for «Snølandet» (*Snæland*). En tid etter kom en svenske, Gard Svavarsson, en gang rundt 860 da en storm blåste skipet hans så langt nord at han nådde den østlige kysten av Island. 

Ingolf bosatte seg sør for Reykjavík, i henhold til *Íslendingabok*, i 874. Det markerte begynnelsen på Landnåmstiden som varte til rundt 930, en periode hvor et stort antall norrøne menn og kvinner (også fra Irland) bosatte seg på Island.

I henhold til sagaen kastet Ingolf ættestolpene over bord da han nådde den ubebodde øya, og på det sted hvor de ble skyllet i land av bølgene bestemte han seg for å bo, noe som markerte den første permanente bosetningen på Island.

|  |
| --- |
| Ingolf Arnarsson fra den vesle bygda Rivedal i Sunnfjord regnes som den første norrøne bosetteren på Island. I 1907 ble det reist en statue av ham i Reykjavík, utformet av Einarr Jonsson. I 1961 ble en kopi av monumentet satt opp i Rivedal langs fylkesveg 609 på nordsida av Dalsfjorden i Askvoll kommune i Sogn og Fjordane. Foto: Fortegnet panoramabilde høsten 2015  |

Referanser
----------

1. ↑  NRK om Ingolfr Arnarson Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingólfur Arnarson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Nils Nilsson Skaar** også omtalt som Niels Skaar (født 1. januar 1826 på Skår i Vikør, død 18. oktober 1909 i Norheimsund) var en norsk bonde og stortingsmann. Skaar kom fra garden Skåro på østsiden av Fyksefjorden i Kvam herad i Hordaland. Han var ordfører i kommunen i 20 år og satt på stortinget i 15 år.

Skaar drev fra han var seksten år gammal med bygningsarbeid, deltok i jektefart og var på fiskeri. 1851 kjøpte han gården Botnen i daværende Vikør herad. Fem år senere overtok han farsgården Skåro og drev denne til 1886. Fra 1884 til 1889 var han fyrvokter på Lerøy.

Han var far til Nils Nilsson Skaar (stortingsmann), og bror av Gjermund (stortingsmann) og Johannes Nilsson Skaar (biskop). Skaar og brødrene vokste opp i et haugiansk miljø.

Politikk
--------

Skår var 1854-61 med i heradstyret i Vikør. I 1866 kom han inn på nytt i heradstyret, og ble valgt til ordfører - et verv han hadde til 1885. Broren Gjermund hadde samme verv 1844-1856. Han hadde mange andre kommunale verv blant annet var han 1867-1869 med i matrikkelkommisjonen for Nordhordland, og var forlikskommissær 1880-85. Han var 1884-86 med i den statlige kommisjonen for organiseringen av hæren.

Skaar var suppleant (varamann) til stortinget 1868-69. I 1870 ble han valgt inn på Stortinget som tredje representant fra Søndre Bergenhus for perioden 1871-73 og ble senere valgt for fylket til han i 1885 sa fra seg gjenvalg.

Første perioden på Stortinget var han medlem av protokollkomiteen. 1874 satt han i vegkomiteen, resten av tiden (1875-85) var han med i militærkomiteen. 1883-84 var han medlem av riksretten som dømte statsminister Christian Selmer fra embetet. I brorens biografi blir han omtalt som radikal og på ytterste venstre fløy.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 794[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet : 1814-1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri.
3. 1 2  Berg-Hansen, Lauritz ("Sogneprest Lauritz"): Johannes Nilssøn Skaar. Bondegutten fra Hardanger. Trondheim: Sami Varas, 1967.

Kilder
------

* Lindstøl, Tallak: *Stortinget og Statsraadet 1814-1914*, Kristiania 1914

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nils Nilsson Skaar hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Ingolf Wiegert** (født 3. november 1957 i Magdeburg), tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Wiegert ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det østtyske laget som vant håndballturneringen for menn foran Sovjetunionen og Romania. Øst-Tyskland vant fire kamper og spilte uavgjort 14-14 mot Ungarn i gruppespillet. De vant gruppe-A og var dermed kvalifisert for finalen. I finalen møtte de Sovjetunionen som vant gruppe-B. Finalen, som ble spilt 30. juli 1980, endte med østtysk seier med 23-22. Wiegert spilte alle seks kampene i håndballturneringen og scoret ti mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - **Gull** i håndball menn Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ingolf Wiegert – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Ingolf Wiegert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ingolf Wiegert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ingolf Wiegert – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Ganbold Batmunkh** (født 22. oktober 1991) er en mongolsk funksjonshemmet langrennsutøver som konkurrerer i klassen LW6, som er for stående utøvere med svekkelser eller amputasjoner over albuen på én arm.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2012/13

Han deltok i VM i paralangrenn 2013 i Sollefteå i Sverige, der han kom på 18.-plass på 20 km fristil.

### Sesongen 2013/14

Batmunch deltok i Verdenscupen i paralangrenn 2013/14, og kom der på 32.-plass i klassen for stående utøvere, med 10 verdenscuppoeng. Han deltok i langrenn under Paralympiske vinterleker 2014, der han kom på 14.-plass på 20 km klassisk, 25.-plass på sprinten og 31.-plass på 10 km fristil.

### Sesongen 2014/15

Han kom på 16.-plass sammenlagt i Verdenscupen i paralangrenn 2014/15, med 146 poeng. Under VM i paralangrenn 2015 i Cable i USA kom han på 15.-plass på sprinten, og han kom på 17.-plass på 10 km klassisk og 20 km fristil.

### Sesongen 2015/16

I Verdenscupen i paralangrenn 2015/16 kom han på 13.-plass med 103 poeng.

### Sesongen 2016/17

Han kom på 14.-plass sammenlagt i kategorien sittende under Verdenscupen i paralangrenn 2016/17, med 230 poeng. Han deltok i sitt tredje VM da han deltok i VM i paralangrenn 2017 i Finsterau i Tyskland, der han kom på niendeplass på 20 km klassisk, og han kom på ellevteplass på sprinten.

### Sesongen 2017/18

Han kom på 20.-plass i Verdenscupen i paralangrenn 2017/18, med 106 poeng.

Batmunkh representerer Mongolia under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. På den første distansen, 20 km fri teknikk, kom han på 16.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Nordic Skiing Classification Rules and Regulations*, besøkt 13. mars 2018.
2. 1 2 3 4  Pyeongchang 2018 - *Athlete Profile - Ganbold Batmunkh* Arkivert 11. mars 2018 hos Wayback Machine. besøkt 14. mars 2018.
3. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2013/14 - World Cup Overall Rankings*
4. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2014/15 - World Cup Overall Rankings*
5. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2015/16 - World Cup Overall Rankings*, besøkt 14. mars 2018.
6. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points - Winter Season 2016/17 - World Cup Overall Rankings*, besøkt 14. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

(en) Ganbold Batmunkh – IPC.infostradasports.com Rediger på Wikidata

* (en) Ganbold Batmunkh – Paralympic.org Rediger på Wikidata
* (en) Ganbold Batmunkh – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Biografi hos IPC
* (en) Pyeongchang 2018 - Enrique Plantey Arkivert 11. mars 2018 hos Wayback Machine.
* (en) Sotsji 2014 - Ganbold Batmunkh (arkivert)
**Anis al-Naqqash** (arabisk: أنيس النقاش; født 1951 i Beirut i Libanon, død 22. februar 2021 i Damaskus i Syria), også kjent som **Naccache**, var politisk aktivist og geriljakjemper som var straffedømt for terrorismekriminalitet.

Biografi
--------

Anis al-Naqqash, som av yrke var arkitekt og dekoratør, konverterte fra sunni- til sjia-islam og sverget lojalitet til Ruhollah Khomeini etter at den iranske revolusjon hadde seiret.

I 1968 sluttet han seg til Fatah-bevegelsen og var på flere oppdrag i Libanon, Palestina og Europa; og så ble han en av de første operative under konflikten i Sør-Libanon i 1978. I desember 1975 var han del av et sekspersoners lag utsendt av den venezuelanske geriljakjemperen Carlos «Sjakalen» og som gjennomførte OPEC-aksjonen i Wien i Østerrike.

I 1980 ble Anis al-Naqqash anklaget for å ha medvirket i en feilslått drapsforsøk på den siste statsminister fra pahlavimonarkiets Iran, Shapur Bakhtiar i Neuilly-sur-Seine utenfor Paris. En domstol i Paris dømte ham den 10. mai 1980 til livsvarig fengselsstraff. Drapsforsøket hadde ført til at en politimann og en sivilist ble drept. Al-Naqqash og fire medvirkende ble løslatt den 27. juni 1990 etter å ha blitt benådet av den franske president François Mitterrand.

Han døde av COVID-19 på et sykehus i Damaskus i en alder av 70 år den 22. februar 2021.

Referanser
----------

1. ↑   www.courrierinternational.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «وفاة أنيس النقاش متأثراً بمضاعفات كورونا», arkiv-URL web.archive.org, utgitt 22. februar 2021, besøkt 22. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RT Arabic, «وفاة المحلل السياسي اللبناني أنيس نقاش في سوريا بسبب كورونا», arkiv-URL web.archive.org, utgitt 22. februar 2021, besøkt 22. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «أنيس النقاش». *Al Jazeera* **(Arabic)**. Arkivert fra originalen 30. mars 2016. Besøkt 27. juni 2019.
5. 1 2  «Lebanese Political Activist Anis Al-Naqqash Passes Away from Coronavirus». *almanar.com*. 22. februar 2021.
6. ↑  انیس نقاش: از تهران گفتند که بختیار باید هرچه زودتر کشته شود, BBC Persian
7. ↑  «Lebanese Activist Anis al-Naqqash Dies of Coronavirus». *International Quran News Agency*. 22. februar 2021. Besøkt 22. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Ingo Voge** (født 14. februar 1958), østtysk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.

Voge vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Han var med på det østtyske laget som kom på andreplass i firerbob bak et annet østtyskt lag. De andre på laget var Bernhard Lehmann, Bogdan Musiol og Eberhard Weise.

Fire år senere, under vinter-OL 1988 i Calgary vant han en sølvmedalje i firerbob sammen med Wolfgang Hoppe, Dietmar Schauerhammer og Bogdan Musiol.

Voge ble verdensmester i bobsleigh 1985 i Cervinia i firerbob.

OL-medaljer
-----------

* 1984 Jugoslavias flagg Sarajevo - Sølv Sølv i bobsleigh, firerbob Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland
* 1988 Canadas flagg Calgary - Sølv Sølv i bobsleigh, firerbob Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingo Voge – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ingo Voge – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ingo Voge – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Nils Martin Tidemann** (født 30. mars 1968 i Meråker) er en norsk kjøpmann og tidligere pressemann.

Etter videregående skole begynte han som journalist i *Meråkerposten*. I 1992 gikk han til *Stjørdalens Blad*. Han var ansvarlig redaktør i *Malvikbladet* 1993–1994, ansvarlig redaktør i *Ski Avis* 1994–1995, ansvarlig redaktør og daglig leder i *Arbeidets Rett* på Røros 1995–2001, ansvarlig redaktør *Stjørdalens Blad* 2001–2002 og tilbake som redaktør i *Arbeidets Rett* 2002–2010. Han var konstituert som daglig leder i *Opdalingen* 2008–2009.

I 2011 sluttet han i pressen og ble butikksjef for REMA 1000 på Røros.

Referanser
----------

1. 1 2  Øy, Nils E. (red.) (1998). *Pressefolk 1997*. Oslo: Norsk Presseforbund. s. 371. ISBN 82-7147-175-9.
2. ↑  «Nils Martin Tidemann til Stjørdalens Blad». *Journalisten*. 30. mars 2001. Besøkt 10. juni 2021.
3. 1 2  Røe, Reidun (3. august 2010). «Tidemann slutter i Retten». *Arbeidets Rett*. Besøkt 10. juni 2021.
4. ↑  «Konstituerte ledere i Opdalingen». *Opdalingen*. 13. november 2008. Arkivert fra originalen 27. mai 2012. Besøkt 10. juni 2021.
**Lokichogio**, også kalt *Lokichoggio*, *Lokichokio* eller kortformen *Loki*, er en by i Turkana fylke i det nordvestlige hjørnet av Kenya. Byen ligger ved hovedveien A1, og er endepunktet på denne hovedveien som går gjennom hele Kenya. 

På grunn av byens beliggenhet, rundt 30 km fra grensen til Sør-Sudan, har gjort byen i flere år til et senter for hjelpearbeidet i Sudan, særlig under Den andre borgerkrigen i Sudan, hvor byens flyplass Lokichogio flyplass har vært sentral. Byen huser blant annet kontorer for FN som har koordinert hjelpearbeidet gjennom det langvarige prosjektet Operation Lifeline Sudan og et 50-talls hjelpeorganisasjoner, deriblant Norsk Folkehjelp. Som en del av virksomheten har byen også et stort ortopedisk sykehus i regi av det internasjonale Røde Kors.

Den lokale befolkningen er hovedsakelig nomader fra turkanafolket som bruker området som beitemark for sitt storfe.

Referanser
----------

1. ↑  «War Hospital». *NFB Collection*. National Film Board of Canada. 2005. Besøkt 18. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Fotografier fra Lokichokio av Rob Rooker
* Fotografier fra Lokichokio av Dave Warner
* Fotografier fra Lokichokio av James Witteveen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Smørtre** (*Vitellaria paradoxa*) er et løvfellende tre i sapodillefamilien.

Det blir 10–15 m høyt, mer sjelden 25 m. Krona er tett og avrundet. Stammen er kort, som regel 3–4 m lang, og diameteren kan være 30–100 cm. Barken er tykk, korkaktig, oppsprukket og beskytter treet mot branner. Bladene sitter tett spiralstilt i enden av skuddene. Unge blad er rustrøde og hårete, og seinere blir de læraktige, snaue og mørkegrønne. De er 12–25 cm lange, 4–7 cm brede og har en bølgende bladrand.

Trærne blomstrer i tørketida etter at bladene har falt av. Blomsterstanden sitter på enden av kvister. Den består som regel av 30–40 blomster og er 5–7,5 cm i diameter. Blomstene er hvite, 1,5 cm i diameter og omgitt av tynne, brune høyblad. Frukten modnes i regntida samtidig som nye blad spretter. Den er et avlangt, gulgrønt eller gult bær, som er 5–8 cm langt, 3–4 cm bredt og inneholder som regel ett rødbrunt frø.

Smørtre er utbredt i det nordlige savannebeltet i Afrika fra Senegal i vest til Sudan og Uganda i øst. Arten er lyskrevende og tåler ikke sumpig jord. Det har et dypt rotsystem som gjør at det klarer seg i tørketida, og kan overleve ganske alvorlige branner.

Det ytre skallet på frøet fjernes før kjernene males, og fettet skilles ut. Fettet kalles sheasmør og er en viktig del av kostholdet i områdene der treet vokser. Sheasmør brukes også til å lage såpe og annen kosmetikk.

Smørtre er den eneste arten i slekta *Vitellaria*. Det vitenskapelige navnet *Butyrospermum parkii* ble tidligere brukt om arten.

Galleri
-------

* Tre i tørketidaTre i tørketida
* BladverkBladverk
* FruktFrukt
* FrøFrø

Litteratur
----------

* «*Vitellaria paradoxa*». World Agroforestry Centre. Besøkt 4. mai 2020.
* «Smørtre – *Butyrospermum parkii*». Store norske leksikon. Besøkt 4. mai 2020.
* Makerere University Institute of Environment and Natural Resources (1998). «*Vitellaria paradoxa*». *The IUCN Red List of Threatened Species*: e.T37083A10029534. doi:10.2305/IUCN.UK.1998.RLTS.T37083A10029534.en.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *smørtre* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *smørtre* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *smørtre* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *smørtre* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *smørtre* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *smørtre* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Vitellaria paradoxa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Vitellaria paradoxa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Vitellaria paradoxa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Smørsyra*** er en nettavis som ble etablert i 2021 og som utgis av en redaksjon tilhørende Blitz-huset i Pilestredet 30C i Oslo. Opprinnelig var *Smørsyra* en papiravis som utkom fra 1988 til 2012.

Navnet kommer fra butansyre, populært kalt *smørsyre* – et stoff som på grunn av sin svært illeluktende karakter og enkle fremstillingsprosess kan brukes som sabotasjemiddel.

Det kom ut 18 papirutgaver av *Smørsyra* og én ekstrautgave i 1989; den siste papiravisen, nr. 19, kom ut i 2012. Siden har det ikke kommet flere papirutgaver, men i 2021 ble Smørsyra relansert på nett. Redaksjonen har planer om å begynne å trykke aviser igjen snart.[]

Referanser
----------

1. 1 2  «Om oss». *SMØRSYRA - BLITZAVISA*. 31. januar 2021. Besøkt 21. oktober 2021. «Smørsyra er en tidsskrift som ble starta i 1988 med tilknytning til Blitzhuset i Pilestredet 30C. Siste utgave kom i 2012 – nå starter vi med ny giv i 2021.»
2. ↑  «Forside». *SMØRSYRA - BLITZAVISA*. 31. januar 2021. Besøkt 21. oktober 2021.
**Dunkeldlerk**, (*Larix × marschlinsii*) er et bartre og en hybrid av ***europeisk lerk*** og ***japanlerk***, i lerkeslekta av furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske smalt og rett bartre som ble krysset første gang i en park i Dunkeld i Skottland i 1904, kanskje også samtidig i Sveits, men beskrevet først 7 år senere. 

Arten blir inntil 40 m høy, men ikke mer enn 30 meter i Norden. Barken er mellombrun med rødskjær, og furet. Skuddene har oransje-brun, tynn bark, med mørkebrune knopper og av og til tynt hårlag. De klargrønne nålene er lengre enn hos foreldreartene, gjerne inntil 50 mm lange. Hunnblomsteen er mørkt rubinrøde, sitter på en seng av unge nåler. Hannkongler blir tidlig mellombrune, er ovale og 4×2,5 cm store, med 30–50 lett åpne kongleskjell. Kongleskjellene lett bakoverbøyde og svakt bøyd spiss, men ikke utbøyde langs kanten. Konglene kan være svakt hårete. 

Utbredelse i parker og hager, og etterhvert svært populær i plante- og hogstfelt for tømmerproduksjon. Den er tidvis forvillet, også i Norden.

Referanser og lenker
--------------------

1. ↑  Stenberg, Lennart et. al: *Gyldendals Store nordiske flora*, Oslo 2007, side 63.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dunkeldlerk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Dunkeldlerk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Dunkeldlerk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dunkeldlerk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Larix × marschlinsii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Larix × marschlinsii* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Larix × marschlinsii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*Dunkleosteus* skalle fra Queensland Museum
**Dunkleosteus terrelli** er en prehistorisk fiskeart som levde for 377 millioner år siden (i perioden Devon. Den kunne bli opp til 11 meter lang, og veide cirka 1 tonn.

De fleste arkeologiske funn har bestått av hoder med lite indikasjoner på hvordan bakkroppen har sett ut. Man har derfor sluttet at bakkroppen har vært vesentlig bløtere med hensyn til skjelett, skjell eller panser. Funnene er stort sett gjort rundt de områder som utgjorde kysten av Nord-atlanteren på den tid.

Den hadde, ifølge dataanimerte rekonstruksjoner ett sterkere bitt enn noen annen fisk som noensinne har levd, og kunne bite en hai i to med ett enkelt bitt. Dunkleosteus terrelli kunne bite fra seg fire ganger kraftigere enn Tyrannosaurus rex og åpne og lukke kjeven på brøkdeler av et sekund. Dunkleosteus hadde ikke tenner, men sakseformede kjever som var en del av skallet den hadde på hodet. Dette førte til at den kunne bite alt den jagde på i to. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**«Jeg har så lun en hytte»** er en norsk kristen tradisjonsrik salme.

Diktet av Elling Hansen (vers 1 og 4) og Ane Korsnes (vers 2 og 3). Ca. år 1870 er angitt for når sangen ble diktet.

Teksten
-------

1. Jeg har så lun en hytte Her i mitt stille sinn,  

Og aldri vil jeg bytte Bort himmelvennen min.  

Vi bor fortrolig sammen, Vi tanker veksler her,  

Til bønn jeg svarer Amen, Jeg har min Jesus kjær.

2. Jeg har så lun en hytte I bønnen med min Gud,  

Vi synd og nåde bytter, Og jeg er Jesu brud.  

Der legger han sitt øre Så nær mitt hjerte matt,  

Jeg merker han kan høre Om ei et ord blir sagt.

3. Jeg har så lun en hytte Når jeg forteller ham  

Alt hva mitt hjerte trykker Av synd og nød og skam,  

Da hvisker han så stille: mitt blod det rant for deg,  

Du bør ei lenger tvile, Din synd forlates deg!

4. Jeg har så lun en hytte I himlen hos min Gud,  

Dit stunder jeg å flytte Og være Jesu brud.  

Gud, la ei synden slokke Det brudebluss jeg bær!  

Din dør du snart opplukke, Fordi du har meg kjær!

Litteratur
----------

* Ulike forfattere (1968). *Sangboken, Syng for Herren*. Bergen: A.S. Lunde & CO.s Forlag.
* Ulike forfattere (2003). *Sangboken, Syng for Herren* (12 utg.). Oslo: Lunde Forlag og Bokhandel a.s. ISBN 82-520-7610-6. [*død lenke*]
Bilde av et snakeboard.
Et **Snakeboard** eller **streetboard** er et todelt rullebrett med en «bar» som gjør at fremre og bakre ben kan vris utover eller innover sammen med hjulene slik at det er mulig å bevege seg fremover uten å ta beina i bakken.

Snakeboard ble funnet opp av James Fisher og Oliver Macleod-Smith som vokste opp i Johannesburg i Sør-Afrika. I en alder av 19 år lagde de den første prototypen av snakeboard av en gammel rulleskøyte, et rørstykke, to kryssfinerbiter og forskjellig andre småting. De to unge oppfinnerne fant ut at den første prototypen ikke levde opp til deres forventninger, men det gav dem tillit til at denne oppfinnelsen hadde potensial. De eksperimenterte derfor videre med forskjellige materialer (tre, aluminium og plast), men de skiftet aldri det opprinnelige designet til snakeboardet.

Prinsippet er som følger: Man får fremdrift på brettet ved å vri overkroppen mot høyre eller venstre samtidig som man tåer inn eller tåer ut mens man står på brettet. Det er på samme måten som en slange beveger seg, derav navnet.

Snakeboard kan også utstyres med bindinger, noe som gjør det egnet til å tørrtrene for snowboard og surfebrett. Det gir samme brettfølelsen, og det kan brukes i halfpipe, på hopp og i slalåm. 

Snakeboardet inneholder støpte komponenter laget av fiberforsterket nylon kjent som Zytel ST801, samt metallforseglet C3-kulelagre i hjulene og svingehengslene. Som et resultat av dette har et moderne snakeboard høy slitestyrke.

Eksterne lenker
---------------

* GrossorG Streetboards