recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jean-Pierre Aulneau de la Touche** (født 21. april 1705 i Moutiers-sur-le-Lay i Vendée i Frankrike, drept 8. juni 1736 ved Lac des Bois i Ny-Frankrike/ Canada) var en fransk katolsk prest og misjonær tilhørende jesuittordenen som virken i det som nå er Canada og Minnesota. Han har fått tilnavnet «Minnesotas gjemte martyr».

Liv og virke
------------

Aulneau studerte i Luçon og trådte inn i jesuittenes novisiat i Bordeaux i 1720. Han ble presteviet i 1734. 

Han virket i Québec i 1734-1735 og var deretter aumônier (*almisseutdeler*) ved Fort Saint-Charles ved bredden av Lac des Bois i 1735 og 1736. Han var med på Jean Baptiste de La Vérendryes ekspedisjon i disse vestlige områder. Det var meningen at han skulle slutte seg til noen assiniboineindianere når de skulle dra avsted til mandanstammenes byer. Mens han var tilknyttet Fort Saint-Charles ble han og voyageurs ble overfalt på en øy noen kilometer fra fortet, og massakrert av siouxindianere i juni 1736, innen han fikk begynt på sitt første større misjonsoppdrag, blant mandanfolket. Det sies at massakren var en gjengjeldelse for at kommandanten La Vérendrye utstyrte siouxenes fiender, særlig assiniboine- og creeindianere, med skytevåpen. 

Fader Claude-Godefroy Coquart overtok hans misjonsoppdrag etterpå. 

Levningene etter misjonæren ble gjenfunnet av jesuittene i 1908 takket være La Vérendryes nedtegnelser sammen med ojibwaindianernes munlige overleveringer.

Referanser
----------

1. 1 2   Dictionary of Canadian Biography, oppført som JEAN-PIERRE AULNEAU, Dictionary of Canadian Biography ID aulneau\_jean\_pierre\_2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6pv6nfm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Campeau, Lucien. «Aulneau, Jean-Pierre».

Litteratur
----------

* Dictionnaire biographique du clergé canadien-français, Jean-Baptiste-Arthur Allaire, Montréal : Imprimerie de l'École catholique des sourds-muets, 1908-1934.
* Lund, Duane R. *Lake of the Woods: Earliest Accounts*. Nordell Graphic Communications, Staples, Minn.1984
* *The Encyclopedia of Canada*, Vol. IV, Toronto: University Associates of Canada, 1948
* *The Aulneau Collection*, Edited by Father Arthur Jones, S.J. Montreal: Saint Mary's College, 1893

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Trond Melting** (født 29. mars 1975) var en offiser (kaptein) i det norske forsvaret. Han mottok de militære utmerkelsene NATO meritorious service medal i 2008 og Militærkorset i 2010 – konvertert til Krigsmedaljen tre år senere.

Innstillingen til NATO-utmerkelsen, som kom fra ISAFs sjef, general Dan McNeill, anførte «mot og eksepsjonelt lederskap i vanskelige og farlige omstendigheter». Medaljen ble tildelt Melting under en seremoni på Akershus festning i desember 2008. General Sverre Diesen delte ut medaljen på vegne av NATOs generalsekretær. I medaljebegrunnelsen er det beskrevet at kaptein Melting fikk utmerkelsen for sin innsats under et bakholdsangrep i Afghanistan i november 2007. Han tok da ledelsen over et afghansk kompani, og slo tilbake angrepet. Han bidro med det til at kompani 1 kunne fortsette fremrykningen som en velfungerende enhet. Begrunnelsen avslutter: «Han ydet et eksepsjonelt bidrag til ISAF oppdraget.»

For den samme operasjonen fikk kaptein Melting tildelt Militærkorset. Innstillingen til Militærkorset kom fra forsvarssjef Harald Sunde: «Derved at han i Afghanistan i 2007 utviste usedvanlig handlekraft ved å overta ledelsen av et afghansk kompani i en kritisk situasjon. Ved eksemplarisk lederskap og mot forhindret han tap av egne og afghanske styrker.» Etter at Militærkorset ble tatt ut av Forsvarets medaljematrise, ble dette i statsråd 31. mai 2013 konvertert til Krigsmedaljen «for på særlig måte å ha utvist tapperhet og mot under kamp i internasjonale operasjoner i Afghanistan i 2007».

Utmerkelser
-----------

Foruten at han mottok Krigsmedaljen (konvertert fra Militærkorset) og NATO meritorious service medal for sin innsats i 2007 er Melting også tildelt Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner med en stjerne, Forsvarets operasjonsmedalje for Afghanistan, Hærens vernedyktighetsmedalje med 3 stjerner, NATO-medaljen (Former Yugoslavia), NATO-medaljen (Kosovo) med markering for to tjenesteperioder og NATO-medaljen (ISAF), samt Forsvarets medalje for skyting. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Krigsmedaljen |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Forsvarets INTOPS-medalje med stjerne | Forsvarets operasjons-medalje Afghanistan | Hærens vernedyktighets-medalje med tre stjerner | NATO Meritorious Service Medal |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| NATO-medaljen for det tidligere Jugoslavia | NATO-medaljen for Kosovo med 2-tall | NATO-medaljen for ISAF | Forsvarets medalje for skyting |

 |

Referanser
----------

1. ↑  mil.no: Godt å bli satt pris på (publisert 18.12.2008, besøkt 8. mai 2010[*død lenke*]
2. ↑  Forsvarets Forum Fofo.no nr 1-2 2010 (PDF, s.54) Arkivert 19. april 2010 hos Wayback Machine. Besøkt 8. mai 2010
3. ↑  Offisielt frå statsrådet 31. mai 2013, regjeringen.no.
4. ↑  Befalets fellesforbund.no (17. desember 2008): Stilfull medaljeseremoni på Akershus festning Arkivert 22. april 2018 hos Wayback Machine. besøkt 8. mai 2010
5. ↑  Befalets fellesforbund.no (17. desember 2008): Medaljebegrunnelse (PDF) Arkivert 22. april 2018 hos Wayback Machine. besøkt 8. mai 2010
**Swan Hunter**, tidligere kjent som Swan Hunter & Wigham Richardson, er et britisk selskap knyttet til skipsverft, skipsbygging og ingeniørvitenskap, basert i byen Wallsend ved elven Tyne, i regionen Nordøst-England. Ved sitt høydepunkt representerte selskapet den kombinerende innsatsen til tre mektige skipsbyggingsfamilier: Swan, Hunter og Wigham Richardson.

Selskapet var et av de mest kjente skipsbyggerne i verden, og var ansvarlig for en del av de største skipene som ble bygget på begynnelsen av 1900-tallet, mest kjent er RMS «Mauretania», som holdt utmerkelsen Det blå bånd for å ha krysset Atlanterhavet på kortest tid, og RMS «Carpathia», som berget overlevende fra det synkende RMS «Titanic» i 1912.

Det har vært lagt fram flere datoer som begynnelsen på historien om Swan Hunter & Wigham Richardson Ltd. men det er hovedsakelig akseptert at det hele begynte i 1860 da den 23 år gamle John Wigham Richardson, som kom fra en framstående kvekerfamilie i Yorkshire, ved hjelp av familiens kapital kjøpte et lite skipsverft ved Walker-on-Tyne. Selskapet under navnet Swan Hunter ble opprettet i 1880. I 1977 var det eksempelvis rundt 11 000 ansatte ved verftet i Wallsend.

I 2006 opphørte skipsbyggingsaktiviteten ved Tyneside, men selskapet eksisterer fortsatt ved å tilby maskin- og ingeniørtjenester. Det siste skipet ble tauet ut fra skipsverftet i Wallsend i juli 2006, og de ikoniske skipskranene, som har dominerte horisonten i Tyneside, ble tatt fra hverandre og sendt til India.

Referanser
----------

1. 1 2   «Shipbuilder: Swan, Hunter & Wigham Richardson Ltd, Wallsend», *Tyne Built Ships*
2. ↑   «Swan Hunter», *Grace's Guide*
3. ↑   «Remembering Swan Hunter», *BBC* 29. januar 2008

Eksterne lenker
---------------

(en) Swan Hunter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* *Swanhunter.com*, offisielt nettsted
* Tyne and Wear Archives Service
* Ikoniske bilder av skip som ble bygget 1970-tallet
* Muntlige fortellinger av tidligere verftsarbeidere[*død lenke*], samlet av Tyne & Wear Museums & Archives Service.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Satellittbilde av Swan River
Svartsvane foran Swan River
**Swan River** er en elv i delstaten Vest-Australia i Australia. Ved munningen av elven ligger delstatens hovedstad Perth og havnebyen Fremantle. Elven har sitt navn fra svartsvanene som holder til i området.

Historie
--------

Området rundt elven var bebodd av aboriginer fra noongarstammen for ca. 40 000 år siden. Den første europeeren i området var trolig Frederick de Houtman som seilet langs kysten av Vest-Australia i 1619. Han gjorde ingen forsøk på landgang og seilet videre nordover.

28. april 1656 forliste det nederlandske skipet «Vergulde Draeck» 107 kilometer nord for Swan River på vei til Batavia. En senere ekspedisjon oppdaget Rottnest Island ved munningen av elven, men de gikk ikke i land. De seilet videre nord og fant vraket etter «Vergulde Draeck». 

Elven ble navngitt av Willem de Vlamingh som utforsket elven oppstrøms i 1697.

I likhet med sine forgjengere ble heller ikke de Vlamingh spesielt imponert av området og den nederlandske interessen for området var ikke stor. Etterfølgende franske og engelske ekspedisjoner viste også liten interesse for å kolonisere området. Det var først i mars 1827 at James Stirling utforsket området delvis til fots at interessen ble vekket. Området ble tatt i bestitelse i 1829 av Charles Fremantle og det som skulle bli byen Perth ble grunnlagt av Stirling som en britisk koloni med navnet Swan River Colony.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Hovedkontor i Bratislava
09/2008
**Slovakias nasjonalbank** (slov: Národná banka Slovenska – NBS) er sentralbanken i Slovakia. Banken har hovedkontor i Bratislava, men har også filialer i fem andre byer.

Historie
--------

NBS ble etablert 1. januar 1993, samme dato som Slovakia ble løsrevet fra Tsjekkoslovakia. Den 1. januar 2009 innførte Slovakia euro og ble med i eurosonen.

Oppgaver og målsettinger
------------------------

Sentralbanken har følgende hovedoppgaver:

* formulere og implementere landets pengepolitikk
* utstede sedler og mynter
* kontrollere og koordinere pengesirkuleringen, betalinger mellom bankene
* overvåke banknæringen

Siden Slovakia er medlem av EU, er også sentralbanken medlem av ESSB – Det europeiske systemet av sentralbanker og Eurosamarbeidet. På denne måten har banken innflytelse på pengepolitikken og den økonomiske politikken både i Slovakia og i EU. Siden 1. januar 2009 har banken vært en del av Eurosystem.

Hovedstyringsmålet i EU, og dermed også Slovakia, er lav og stabil inflasjon på ca. 2 % i året.

Sentralbanksjef
---------------

Sentralbanksjef er pr november 2014 Jozef Makúch. Han overtok stillingen 11. januar 2010, og overtok da etter Ivan Sramko, som hadde sittet siden 1. januar 2005. Visesentralbanksjef er Ján Tóth, han har hatt denne stillingen siden november 2012.

Hovedkvarter
------------

Hovedkvarterbygningen til Slovakias nasjonalbank ble åpnet 23. mai 2002 i Bratislava, Slovakias hovedstad. Med en høyde på 113 meter og 33 etasjer er det den høyeste bygningen i Bratislava. Den har 9 regionale avdelinger og den er overordnet alle banker i Slovakia.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker
* Slovakisk koruna

Referanser
----------

1. ↑  Slovakias nasjonalbank – *Local offices* Arkivert 1. april 2016 hos Wayback Machine. besøkt 22. januar 2012.
2. ↑  Slovakias nasjonalbank – *About the bank*, besøkt 12. mai 2011.
3. ↑  Slovakias nasjonalbank – *Bank Board of the NBS*, besøkt 12. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Bank of Slovakia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Det europeiske system av sentralbanker |
| --- |
| 
Den europeiske sentralbank **·**
Belgias nasjonalbank **·**
Bulgarias nasjonalbank **·**
Danmarks Nationalbank **·**
Estlands bank **·**
Finlands Bank **·**
Banque de France **·**
Den greske sentralbanken **·**
Irlands sentralbank **·**
Italias bank **·**
Kypros’ sentralbank **·**
Latvias bank **·**
Litauens bank **·**
Luxembourgs sentralbank **·**
Maltas sentralbank **·**
Nederlands bank **·**
Polens nasjonalbank **·**
Portugals bank **·**
Romanias nasjonalbank **·**
Slovakias nasjonalbank **·**
Slovenias bank **·**
Spanias bank **·**
Bank of England **·**
Sveriges Riksbank **·**
Tsjekkias nasjonalbank **·**
Deutsche Bundesbank **·**
Ungarns sentralbank **·**
Østerrikes nasjonalbank
 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Piz Buin** er det høyeste fjellet i Vorarlberg i Østerrike og en av de høyeste toppene i fjellkjeden Silvretta, der det desidert høyeste fjellet er Piz Linard (på 3 410 m). Det opprinnelige navnet på retoromansk språk i den sveitsiske kantonen Graubünden er *Piz Buin Grand*. En svært lik fjelltopp i nærheten er kalt *Piz Buin Pitschen*, og har samme form som dette, men er litt lavere i høyden med sine 3 255 meter.

Man kan nå Piz Buin fra Wiesbadenerhytta i Østerrike ved å krysse Vermuntbreen og klatre opp Wiesbadenerryggen og så gå over Ochsentalerbreen til Buin-bruddet. Fra bruddet kan man gå i sikksakk oppover til toppen der man bare må overkomme en 20 meter skarp skråning før man kommer helt til toppen, hvor det finnes et gammelt trekors. Grensen mellom Sveits og Østerrike krysser toppen fra øst mot vest. Navnet *Piz Buin* er også brukt som varemerke av et verdenskjent solkremfirma som har hovedkvarter i Vorarlberg.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Piz Buin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Piz Buin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Pizbuin.com – Piz Buins nettsider for solkremer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
London Bridge i eldre tid.

London Bridge Is Falling Down


---

*Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.*

***London Bridge is falling down*** er en engelsk barnesang med lange tradisjoner. Den brukes ofte i en barnelek som tilsvarer Bro, bro brille.Hovedverset i den mest populære engelskspråklige versjonen er som følger:

*London Bridge is falling down,*
*falling down, falling down.*
*London Bridge is falling down,*
*my fair lady.*

Tidligste trykte engelske versjon
---------------------------------

Første skriftlige belegg for teksten på engelsk, er å finne hos Tommy Thumb i *Pretty Song Book* fra 1744.

*London Bridge is broken down*
*dance over my Lady Lee*
*London Bridge is broken down*
*with a gay lady*
*How shall we build it up again,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Build it up with gravel and stone,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Gravel and stone will wash away,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Build it up with iron and steel,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Iron and steel will bend and bow,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Build it up with silver and gold,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Silver and gold will be stolen away,*
*dance over my Lady Lee, etc*
*Then we’ll set a man to watch,*
*dance over my Lady Lee.*
*Then we’ll set a man to watch*
*with a gay lady*

Historie
--------

Bakgrunnen for sangen er obskur. London Bridge var fra romersk tid til omkring 1750 den eneste broen over Themsen. Elven påvirkes av tidevannet med sterke strømmer, og det var derfor meget vanskelig å bygge bro i London. Flere ganger ble trebroen skylt vekk av flom, inntil det ble bygget en av stein. Den skjønne kvinnen, *fair lady*, som det vises til, kan være referanse til gammel overtro om å styrke en bro ved å begrave en jomfru i fundamentene, men det er mer sannsynlig at det er en referanse til Eleanor av Provence.

Broen har vært ødelagt en rekke ganger, blant annet av Olav Haraldsson og hans menn i 1014, av Olav Tryggvason i 980-årene, av en tornado i 1091 og av en brann i 1136.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**London Biggin Hill Airport**, tidligere **RAF Biggin Hill**, er en internasjonal lufthavn i Bromley i London.

Den ble åpnet i 1917 som en kommunikasjonsbase. Under andre verdenskrig ble den en base for Royal Air Force, og den ble brukt som kommandobase under slaget om Storbritannia. 

Etter krigen ble Biggin Hill et treningssenter for RAF. Fra 1956 begynte man å overføre mye av den lette siviltrafikken fra London Airport i Croydon, som skulle legges ned, og Biggin Hill fikk dermed en sivil del. I 1959 ble flyplassen i Croydon stengt, og Biggin Hill ble primært en sivil flyplass, med minimal militær trafikk. I 1992 ble RAFs base nedlagt, og funksjonene flyttet til RAF Cranwell. 

Biggin Hill er blant de mindre flyplassene i London, men har betydelig trafikk. Det pågår pr 2007 diskusjoner, som har gått over flere år, om hvorvidt man skal tillate ruteavganger fra flyplassen. Flere flyskoler holder til på flyplassen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) London Biggin Hill Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Exile*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Maurice Tourneur.

Handling
--------

Vincento Perez, guvernør for en portugisisk koloni, er en skruppelløs og brutal mann som blir hatet av de innfødte fra kolonien. For å videreføre planene sine forsøker Perez å tvinge silke-forhandlere ut av virksomheten, og avslører planene sine til ingeniør Richmond Harvey i et brev som ber om amerikanerens hjelp.

Men ingeniøren truer med å avsløre handlingen og Perez, som står overfor økonomisk ruin og død, sender kona Claudia til Harvey for å tilby seg selv i bytte mot brevet. I Harveys bungalow tilstår Claudia sin kjærlighet til amerikaneren, men han nekter å dra nytte av denne situasjonen og tilbyr henne brevet. Hun vender tilbake til ektemannen sin, bare for å møte ydmykelse. Etter mange overgrep gjør de innfødte til slutt opprør mot guvernøren, som ender oppp med å bli lynsjet av en mobb.

Skuespillere
------------

* Olga Petrova som Claudia Perez.
* Wyndham Standing som Vincento Perez.
* Mahlon Hamilton som Richmond Harvey.
* Warren Cook som en guvernør.
* Charles Martin som Manuel D'Alfrache.
* Violet Reed som hans kone.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. juli 2016.
2. ↑  Exile
3. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Exile* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Exile* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Exile* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Exmilitary***, også kjent som ***Ex Military***, er debut-mixtapen til den eksperimentelle hiphop-gruppen Death Grips. Den ble utgitt 25. april 2011, og var gratis å laste ned gjennom bandets hjemmeside.

Bakgrunn
--------

Mikstapen ble utgitt 25. april 2011 gjennom gruppens offisielle hjemmeside thirdworlds.net, hvor den var gratis tilgjengelig. Den ble samtidig sluppet på ITunes. Singelen "Guillotine" ble sluppet på iTunes den 3. august 2011, og har blitt gruppens mest kjente låt med over fem millioner YouTube-visninger av deres musikkvideo per 18. februar 2017. Andre spor som også er utgitt som musikkvideoer er «Known for it», «Culture Shock», «Lord of the Game», «Spread Eagle Cross the Block», «Takyon (Death Yon)» og «Beware».

Albumet ble senere utgitt ekslusivt gjennom gruppens nettside i både vinyl og på kassett. Den ble også fjernet fra iTunes og Spotify.

Referanser
----------

1. ↑  . Arkivert fra originalen 26. juli 2012.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Exmilitary* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Exmilitary* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Exmilitary* på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Exestastica*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, oval, halvblank, gulbrun skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval, men hos denne arten er utvidelsen forholdsvis smal. Pronotum er rundet, dekkvingenes «skuldre» ikke framskytende. Det opphøyde midtpartiet av dekkvingene har ujevn, grov punktering.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Exestastica*** Spaeth, 1909
							+ *Exestastica ignobilis* (Boheman, 1854)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Exestastica* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Exestastica* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Exestastica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Exestastica* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)

* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Et **exemplum** (latin: «prøve, forbilde») - flertall **exempla** - er en moralsk fortelling, kortere eller lengre, sann eller fiktiv, brukt for å illustrere et poeng. 

I middelalderen fantes samlinger av exempla som ble brukt av prestene for å utsmykke prekenene, til å understreke et budskap eller illustrere en læresetning. Emnet kunne være henta fra fabler, folkeeventyr og legender, eller fra det virkelige liv. På den andre sida kunne exempla fra prekensamlinger vandre inn i folketradisjonen og viderebringes muntlig blant allmuen. Mange av de religiøse eventyrene inneholder motiv som kjennes fra eksempel- og prekensamlinger fra middelalderen og renessansen.

Jacques de Vitrys eksempelsamling fra ca. 1200 er en av de mest kjente. Geoffrey Chaucers *The Miller's Prologue and Tale* er en satire over slike samlinger.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Saulaspis*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, avlangt ovale, blanke, gule til brunrøde (i død tilstand) skjoldbiller med mørke lendestriper. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" litt framskytende. Oversiden er fint og ganske jevnt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (sørlige Brasil, Paraguay, Uruguay, nordlige Argentina).

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Saulaspis*** Spaeth, 1913
							+ *Saulaspis bistrilineata* (Boheman, 1854)
							+ *Saulaspis quadrivittata* (Boheman, 1855)
							+ *Saulaspis trivittata* Swietojanska, 2002

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Saulaspis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Saulaspis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Saulaspis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Saulaspis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sauherad prestegård Foto: Ina Backer / Riksantikvaren 
Drengestue/forpakterbolig Foto: Ina Backer / Riksantikvaren 
Prestegården har to stabbur: ett for presten og ett for forpakteren Foto: Ina Backer / Riksantikvaren 
**Sauherad prestegård** ligger nordvest for Sauherad kirke. Prestegårdens historie går i likhet med kirkens tilbake til middelalderen. På tunet står fire fredede bygninger.

Hovedbygningen ble oppført i 1658 og regnes ifølge Opplysningsvesenets fond som landets eldste bolighus. Det dreier seg om et toetasjes laftehus med stående panel og saltak. En sidefløy mot tunet er fra 1921. En liten sveitserveranda er fra 1907. Treskjæreren Borgar Borgarson har bidratt med sveitserdetaljer og akantus.

De andre fredede bygningene er to stabbur og en drengestue med bryggerhus og redskapsbod. Drengestuen skal ha en bygningskjerne fra 1700-tallet, mens stabburene (ett for presten, ett for forpakteren) er oppført på 1800-tallet.

Litteratur
----------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «179 Sauherad prestegard». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 158–159. Arkivert fra originalen 1. september 2019. Besøkt 5. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Opplysningsvesenets fond: Sauherad prestebolig[*død lenke*]
* «Sauherad prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Pimco** eller Pacific Investment Management Company er et globalt investeringsfirma, med sete i Newport Beach, California og eid av det tyske finanskonsernet Allianz. Pimco ledes av stifteren William H. Gross (Bill Gross), og administrerende direktør er Mohamed A. El-Erian.

Bill Gross styrer the Total Return Fund som er verdens største mutual fund, med aktiva på 240 milliarder dollar ved utgangen av 2010. Gross var med og etablerte Pimco i 1971 og det var tidligere knyttet til Pacific Life Insurance Co. men ble år 2000 kjøpt av Allianz og er nå et selvstendig datterselskap under det.

Pimco beskriver sin rolle som å «håndtere risiko og skaffe avkastning for våre klienter». Firmaet styrer nå investeringer på over 1000 milliarder dollar på vegne av en stor gruppe klienter; millioner av pensjonssparere, offentlige og private pensjonskasser, utdanningsinstitusjoner, sentralbanker og stiftelser. Pimco har en viktig posisjon i verdens obligasjonsmarkeder og investeringer fra firmaet er spesielt ettertraktet fra land som sliter med gjeld.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Vad krävs för att Pimco ska göra en långsiktig investering i vårt land? Det är den vanligaste frågan som den Kaliforniensbaserade fondjättens vd Mohamed El-Erian brukar få från finansministrar och centralbankschefer världen över, enligt en intervju med tyska *Der Spiegel*.», fra «De styr obligationsmarknaden», artikkel i *Dagens Industri*, lørdag 7. mai 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Frøylandsvatnet** er en innsjø i kommunene Klepp og Time i Rogaland.

På Lalandsholmen i Frøylandsvatnet etter sigende Kong Olav Tryggvason født i år 963. Amtmann Bendix Cristian de Fine skriver i *Stavanger amtes udførlige Beskrivelse* utgitt 1745:  

> Kong Oluf Tryggesson, som Sturlesson Skriver at være fød paa een Holme i et fersk Vand paa Jæderen, Siges endnu efter gammel Sagn at skal være den Holme som ligger i FrøylandsVandet, da dog samme Holme Kun er liden, Man seer og deraf at der har da været Skov paa Jæderen.
> 
> 
> 

Undersøkelser av bunnsedimentene viser at fram til andre verdenskrig var Frøylandsvatnet næringsfattig. Avrenning fra nydyrking, urbanisering og næringsmiddelindustri gjorde at vannet ble kraftig eutrofiert. I august 1974 var det en omfattende fiskedød der 20–30 tonn sik og en del aure døde. Dette skyldtes mest sannsynlig giftige alger. Det var også flere episoder der husdyr døde etter å ha drukket av vannet.

En rekke tiltak ble satt i gang, og etter 1990 har vannkvaliteten stabilisert seg. Miljøtilstanden klassifiseres likevel fortsatt som dårlig med årlige oppblomstringer av blågrønnalger på sensommeren. Vannet er likevel blant de mest artsrike innsjøene i Norge med hele sju sneglearter og den sjeldne flatbent istidskreps. Fiskearter i vannet er aure, lagesild, sik, suter og sørv.

Mai 2016 åpnet den 230 meter lange og 2 meter brede midgardsormbrua over vatnet. Den går fra Lalandholmen til Njåskogen, og kostet kr. 16,8 millioner.[]

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. mai 2015
3. ↑  «Frøylandsvatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 19. november 2018.
4. 1 2  U.P. Ledje, L. Appelgren og A. Meland (2011). *Sammenstilling av tiltak og undersøkelser i Frøylandsvatnet* (PDF). Stavanger: AMBIO Miljørådgivning. Arkivert fra originalen (PDF) 13. desember 2013.
5. ↑  I. Spikkeland, B. Kinsten og G. Kjellberg (2012). *Istidskreps på Jæren*. Ørje: Østfoldmuseene. Arkivert fra originalen 13. september 2018. Besøkt 13. mai 2017.
6. ↑  «Stavanger Aftenblad – Sjeldne istidskreps i Jærvatn». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 24. mai 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Søren Gangfløt** (født 20. april 1921 i Fredrikstad, død 12. desember 1997 i Fredrikstad) var en norsk domorganist og komponist. Han studerte ved Musikkonservatoriet i Oslo fra 1938 til 1946 med Arild Sandvold og Per Steenberg og fikk senere studieopphold i Paris, hvor han studerte med Marcel Dupré, i København med Finn Viderø og i Amsterdam med Cor Kee. Før han ble domorganist, var han organist i Kråkerøy kirke fra 1940 til 1953, Petrus kirke 1953 til 1958 og Vestre Fredrikstad kirke, som i 1968 byttet navn til Fredrikstad domkirke, fra 1958 til 1989.

Pedagog og dirigent
-------------------

Gangfløt underviste ved Rieflings institutt og Musikkonservatoriet og var professor i kirkemusikk på Norges musikkhøyskole fra 1973 til 1987. En lang rekke av norske organister har hatt ham som lærer, blant andre Egil Hovland, Harald Gullichsen, Asbjørn Myrås og Kåre Nordstoga og Jørn Fevang. Han var også en aktiv dirigent og ledet Cæciliaforeningen (Fredrikstad) i 43 år, fra 1944 til 1987.

Komponist
---------

Gangfløt skrev blant annet orgelmusikk og korverker. 

Orgelmusikk
* *Bryllupsmusikk* 1952
* *Folketone fra Østerdalen*
* *Intermezzo*
* *65 preludier på koraler i Landstads reviderte salmebok* 1960

Priser
------

* Østfold fylkes kulturpris 1986
* Fredrikstads æres-stipendium 1989
* St. Olavs Orden 1989

Litteratur
----------

* *Festskrift til Søren Gangfløt på 70-årsdagen 20. april 1991*. 1991.
* *Hvem Hva Hvor 1990* ISBN 82-516-1267-5
* John C. Henderson: *A Directory of Composers for Organ* Second edition 1999 ISBN 0-9528050-1-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Søren Anton Sørensen** (født 20. november 1849 i Sandar, død 9. september 1910 i Oslo) var en norsk pedagog og skribent.

Hans far var skipsreder, og Søren hadde privatundervisning. Han tok artium i Drammen 1868, og ble cand.theol. i 1873. Etter eksamen studerte han videre i utlandet. Han tok aldri jobb i kirken, men arbeidet i skoleverket. Han konverterte til katolisismen i 1899. Han var 1876-77 rektor for en amtsskole på Vestfossen, 1880-82 lærer ved flere skoler i Kristiania, 1882-84 ved en privat skole på Østre Toten, og 1884-85 medstyrer for *Kristiania private Middel- og Borgerskole*. I 1885 overtok han som eier og rektor av *Wieses latin- og realskole*, som han drev til 1894, under navnet *Sørensens Middelskole*. Skolen ble nedlagt etter uoverensstemmelser med departementet.

Like fra 1872 hadde Sørensen skrevet lokalhistorie fra Vestfold, og han hadde skrevet mye om kirkelige, politiske og moralske spørsmål. Etter at skolen ble nedlagt i 1894 fortsatte hans skribentvirksomhet, blant annet gjennom omfattende granskning av middelalderske membranfragment i Riksarkivet. Han publiserte sin første artikkel om emnet i det danske tidsskriftet *Varden* i 1904. Han fikk støtte fra Nansenfondet til arbeidet i 1906 og 1907, og etter at han i 1908 presenterte arbeidet i Vitenskapsakademiet (foredraget trykt i *Historisk tidsskrift* samme år) ble han utnevnt til statsstipendiat. 

Sørensen arbeid med membranfragmentene dokumenterte blant annet at forfattere som Augustin, Vergil, Isidor og Thomas av Aquino var kjent i Norge i middelalderen. Han fant også tidlige medisinske tekster.

Litteratur
----------

* sambok 20 bøker av og om S.A. Sørensen
* Olav Bø. «Søren Anton Sørensen» I: *Norsk biografisk leksikon*, 1. utg.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Søren Georg Abel** (født 3. januar 1772 på Mo prestegård, død 5. mai 1820) var en norsk prest og stortingsrepresentant. Han er kjent som Niels Henrik Abels far.

Han var sønn av sogneprest i Mo i Telemark Hans Matthias Abel og Elisabeth Knuth Normann (1737–1817). I 1788 ble han student fra Helsingørs Skole, 1792 teologisk kandidat, 1794 personalkapellan hos faren, som da var sogneprest i Gjerstad, 1799 sogneprest til Finnøy, 1803 farens ettermann i Gjerstad og 1813 Ridder av Dannebrog for sin dyktighet som anfører av kystvernet. Han representerte Nedenes amt på det overordentlige storting 1814 og på det andre ordentlige storting 1818. 

Selv om han talte for foreningen med Sverige 20. oktober 1814, regnes han blant de patrioter, som hadde sin rot i den gamle tiden. Derfor talte han også med skarphet mot Nicolai Wergelands bok *Danmarks politiske Forbrydelser mod Norge* (1816). Mest kjent er han for sin katekisme-forklaring: *Religions-spørgsmaal med Svar* (København 1806), hvor den rasjonalistiske oppfatning av de kristelige dogmene trer frem. Boken ble ikke autorisert, men var likevel mye benyttet.

Abel ble gift med Anne Marie Simonsen, en kjøpmannsdatter fra Risør, i 1800. Han var far til den berømte matematikeren Niels Henrik Abel (1802–1829).

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 20[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 21[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Tallak Lindstøl: *Stortinget og Statsraadet*, 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K digital utgave side 20-21
* Biografisk informasjon om Søren Georg Abel , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Søren Georg Abel hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Norsk Geografisk Selskap** (tidligere **Det norske Geografiske Selskab**) er en forening som siden 1926 har gitt ut *Norsk Geografisk Tidsskrift*. Blant initiativtakerne var geologen Hans Henrik Reusch, som ledet foreningen i 1898-1903, og igjen 1907-1909, og også var æresmedlem.

I en tale i foreningen i januar 1890 foreslo polfareren Fridtjof Nansen en ekspedisjon, et forsøk på å nå Nordpolen og byggingen av polarskipet «Fram».

Selskapet utga *Norsk Geografisk Aarbog* (1889–1921) og har siden 1926 gitt ut *Norsk geografisk tidsskrift*.

Referanser
----------

1. ↑  Henriksen, Petter, red. (2007). «Geografiske selskaper». Store norske leksikon. Besøkt 12. juni 2010.
2. ↑  Bryhni, Inge. Helle, Knut, red. «Hans Henrik Reusch». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 12. juni 2010.
3. ↑  Brox, Karl H. Helle, Knut, red. «Fridtjof Nansen». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 12. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Tone Alm Andreassen** (født 1. juli 1958 i Lillehammer) er en norsk sosiolog og samfunnsforsker.

Alm Andreassen er professor og forskningsleder for forskningsprogrammet Helse, omsorg og velferd ved Oslomet (siden 2012). Alm Andreassen forsvarte avhandlingen *Brukermedvirkning, politikk og velferdsstat* for graden dr. polit ved Universitetet i Oslo i 2004. Alm Andreassen har vært tilknyttet Arbeidsforskningsinstituttet som seniorforsker (1994–2012) og som forskningsleder (2006–2010). Alm Andreassen har også vært gjesteforeleser ved en lang rekke høgskoler og universitet, og har bidratt med omfattende formidlingsvirksomhet til helse- og velferdsforvaltningen og deres brukere.

Alm Andreassens forskningsbidrag belyser særlig helse- og velferdsforvaltningen, funksjonshemming og inklusjon og eksklusjon i arbeidslivet. De senere årene har hun blant annet arbeidet med evaluering av NAV-reformen. Evalueringen var et omfattende samarbeid mellom Arbeidsforskningsinstituttet, Rokkansenteret, Universitetet i Bergen, Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste, Høyskolen i Vestfold og Frischsenteret. Brukermedvirkning er et gjennomgående tema i Alm Andreassens forskningsvirke.

Referanser
----------

1. ↑  hioa.no – HOV Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Rokkansenterets presentasjon av evalueringen av NAV-reformen Arkivert 2. desember 2013 hos Wayback Machine.
* (no) Publikasjoner av Tone Alm Andreassen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Tone Alm Andreassen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Portaler: Alternativ behandling | Oslo

**Norsk Gestaltinstitutt AS** (**NGI**) er en undervisningsinstitusjon som tilbyr utdanning i gestaltterapi og gestaltcoaching. 

Norsk Gestaltinstitutt AS tilbyr et toårs studium (som tas over fire år) i gestaltterapi. Dette studiet ble akkreditert av NOKUT i 2003 og reakkreditert i 2011. I 2006 fikk NGI akkreditert et ettårig studium (som tas over to år) gestaltorientert coaching. I tillegg har NGI toårig etterutdanning for gestaltterapeuter, toårig veilederutdanning for gestaltterapeuter og ettårig utdanning i organisasjonsutvikling. Instituttet har tidligere tilbudt et ettårig studium i utdanning i relasjonsbasert konfliktarbeid. Det er ca 250 studenter i gestaltterapiutdanningen (ca 65 i hvert årskull)

Norsk Gestaltinstitutt AS ble grunnlagt i 1986 og er organisert som et aksjeselskap eid av Daan van Baalen (72) og Gro Skottun (68). Aksjeselkapet driver en privat høgskole i Oslo, Norsk Gestaltinstitutt Høyskole. 

Skolen mottar ikke statsstøtte, og finansieres av skolepenger.

Referanser
----------

1. ↑  nokut.no Revidering av gestaltterapiutdanning (120 studiepoeng) Arkivert 11. november 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* gestalt.no
**Norsk Grammofonkompani A/S** var et norsk plateselskap. Det ble etablert i 1935 av Kåre Gytfeldt. Den første adressen var Storgaten 26 i Oslo, men flyttet i 1937 til Klingenberggaten 5. Selskapet produserte hovedsakelig materiale til *Reklamekvarteret* i NRK.

Gytfeldt oppholdt seg i England i 1940-45 og solgte i 1949 selskapet til Odd Knudsen. Selskapet spesialiserte seg på reklameplater, og på plater med kristne artister, blant annet Aage Samuelsen. De populære Doffen-platene med Einar Sissener ble også utgitt av Norsk Grammofonkompani A/S. Det gjorde også noen plateopptak med islandske artister. I 1950-årene kunne en også få innspilt sine egne plater der, enten ved å levere inn lydbånd eller å leie studio.

Det stod også for leveranser av plater med lydeffekter til teatrene.

Selskapet hadde sitt eget platepresseri på Hønefoss med Ulf Corneliussen som leder. 

Norsk Grammofonkompani A/S innstilte sin virksomhet i 1980-årene.

Platemerker
-----------

* Harmoni (fra 1950)
* Barneplaten
* Jubilo (i samarbeid med Norsk Luthersk Misjonssamband, fra 1955)

Utgivelser
----------

* Ivar Gaarden til gitar og hammondorgel (HEP 253, 1966)
* Barnepotpurri (Barneplaten BEP 7), Covertegning: Stein Davidsen

Litteratur
----------

Valle, Tom: *Norske diskografier. Nr. 17 Norsk Grammofonkompani 1949-* ISBN-82-90831-21-8
Våpenskjoldet til Norsk Heraldisk Forening. Tegnet av generalmajor Thorbjørn B. Bergersen.
**Norsk Heraldisk Forening** er en norsk forening som er åpen for alle som er interessert i våpenskjold, flagg, bumerker, segl og beslektede emner.

Historikk og arbeid
-------------------

Foreningen ble stiftet den 27. februar 1969  av personer som var medlemmer av den skandinaviske foreningen Heraldisk Selskap. Siden stiftelsen har foreningen nær kontakt med Heraldisk Selskap og nasjonale heraldiske foreninger i de andre skandinaviske landene. Foreningen er vanligvis også representert på de internasjonale kongressene for heraldikk.

Foreningen utgir medlemsbladet Våpenbrevet med to-tre nummer hvert år, foreningen holder medlemsmøter og sammenkomstene *heraldisk verksted* i Oslo flere ganger i året  Foreningen har også arrangert bussturer i østlandsområdet. 

I 2005 arrangerte foreningen en nordisk heraldisk konferanse i Oslo, sammen med den skandinaviske foreningen Heraldisk Selskap. Slike konferanser holdes annet hvert år i de skandinaviske landene. 

Foreningen arrangerte sammen med Norsk Slektshistorisk Forening den 31. internasjonale kongress for genealogi og heraldikk i Oslo i dagene 13. til 17. august 2014.Hovedtemaet for kongressen var *Innvirkning på genealogi og heraldikk av store hendelser i en nasjons historie*. Kongressen hadde i alt 111 deltagere fra 26 forskjellige land. Den fant sted på Akershus festning, i Fanehallen og på Artilleriloftet. Kongressrapporten *Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences*, Oslo 2014, ble utgitt av Slektshistorisk forlag i 2015 og inneholder de fleste foredragene som ble holdt under kongressen.

I Norsk Heraldisk Forening er det oppnevnt to faste utvalg som behandler spørsmål som sendes inn til foreningen: Historisk utvalg og Rådgivende utvalg .

I 2009 ble det i Rogaland opprettet en lokalavdeling av foreningen. Avdelingen tar sikte på å ha ett årlig møte.

Formenn og æresmedlemmer
------------------------

Siden stiftelsen i 1969 har følgende vært formenn i foreningen: 

1. Ornitolog, dr. philos. Herman L. Løvenskiold 1969-1973
2. Rektor Cornelius S. Schilbred 1973-1974
3. Kommandørkaptein Andreas Stang 1974-1977
4. Advokat Hans Cappelen 1977-1990
5. Fylkeskonservator Geir Helgen 1990-2003
6. Advokat Tom Sverre Vadholm 2003-2015
7. Seniorrådgiver Kaare Seeberg Sidselrud 2015-

Utnevnte æresmedlemmer er heraldikerne Hallvard Trætteberg (1898-1987), Hans Cappelen (1945-) og Tom S. Vadholm (1937-).

Referanser
----------

1. ↑   Hans Cappelen og  Knut Johannessen : *Norske kommunevåpen*, Oslo 1987, side 38, og Kulturvernforbundets medlemsregister
2. ↑  Foreningens nettsider *Aktiviteter*  Arkivert 6. november 2017 hos Wayback Machine..
3. ↑   Foreningens nettsider *Utvalg*

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Heraldisk Forenings nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ytre Utsira hydrografiske stasjon** eller formelt *Fast hydrografisk stasjon Ytre Utsira*, også kjent som ***Ytre Utsira havforskningsstasjon*** er en av Havforskningsinstituttets åtte faste, nasjonale målestasjoner for kystnære observasjoner. Den ligger på ei øy 6 km vest av Utsira utenfor Karmøy i Rogaland, vendt ut mot Nordsjøen. Den startet målinger i 1942, samtidig med «tvillingstasjonen» Indre Utsira. 

Havet ved stasjonen er om lag 270 meter dypt. Det er store mengder atlantisk sjøvann som renner sørover gjennom Norskerenna her ute, og i dypet nedenfor 200 meter er saltholdigheten konstant like i overkant av 35 promille – den høyeste saliniteten blant alle de 8 stasjonene til Havforskningsinstituttet. Dyphavsvannet følger korteste vei fra dyphavene i Midt-Atlanteren og nord av Skottland, og har derfor stor saltholdighet. Overflatevannet er saltest i januar (33) og minst salt i juni (30,5).

Overflatetemperaturen er typisk ca 5-6°C om vinteren og 6-8°C om sommeren og tidlig høst. I lag omkring bunnen på 250 meter er temperaturen i august om lag 6°C, og i januar drøye 7°C. 

Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:

| Måleverdi | 1935 | 1940 | 1945 | 1950 | 1955 | 1960 | 1965 | 1970 | 1975 | 1980 | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Januar** |
| Temp i °C 1 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 5,2 | 5,8 | 7,3 | 7,4 | 6,9 | 3,7 | 4,7 |
| Temp i °C 150 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 7,5 | 8,5 | 8,6 | 8,4 | 8,7 | 7,9 | 8,6 |
| Salinitet 1 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 33,2 | 32,1 | 33,6 | 33,9 | 33,7 | 31,4 | 28,9 |
| Salinitet 150 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 34,9 | 35,0 | 35,1 | 34,8 | 35,0 | 34,9 | 35,1 |
| **Juli** |
| Temp i °C 1 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 16,4 | 14,0 | 14,0 | 14,5 | 10,9 | 17,4 | 14,3 |
| Temp i °C 150 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 5,6 | 6,2 | 7,7 | 6,5 | 7,0 | 7,6 | 6,9 |
| Salinitet 1 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 28,1 | 31,9 | 29,9 | 32,6 | 33,4 | 27,8 | 32,2 |
| Salinitet 150 meter |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 34,7 | 35,0 | 35,0 | 34,7 | 35,0 | 35,2 | 35,1 |
|

Referanser
----------

1. ↑  Måleverdier Ytre Utsira Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. - Havforskningsinstituttets datatjeneste, meny til venstre. Januartallene i 2005 er tatt opp først 21. februar, som var det årets første måling.

Eksterne lenker
---------------

* Fast hydrografisk stasjon Ytre Utsira - Havforskningsinstituttet.