recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tranmaling** har i århundrer blitt brukt langs norskekysten til utvendig maling av husvegger. Malingen ble produsert lokalt, ofte av huseieren selv. Tran ble skaffet til veie fra lokale fiskerier; torsk, brosme og sei nevnes. Tran ble blandet med fargestoff, vanligvis rød jordfarge (rød erde), og påført veggene. Fargepigment var handelsvare, men kunne også utvinnes lokalt. Også fabrikker produserte maling på basis av tran fra fiskeriene langs kysten.

Eldste skriftlige kilde som forteller at tran ble brukt til maling er fra 1825, da ei bru over elva Rauma skulle fornyes. Bygningene på Hemnes prestegård ble i 1834 malt med tranmaling. Det brukes da et lokalt fargestoff som kalles *rødsand*, og dette soldes og males på håndkvern før det blandes med tran.

Et problem ved bruk av tranmaling var malingens tørketid. Et råd som gjentas i litteratur fra slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet er at bjørkeaske kan tilsettes malingen for å forkorte tørketiden.

Tranmaling lages enten av rå-tran eller *fløyt-tran* eller av varmebehandlet tran.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Tone Marie Olstad: *Kystens Øysamfunn. Fargeundersøkelser på Vegaøyan. Undersøkelser og registrering av farger og materialbruk på bygninger innenfor verdenskulturminnet*. NIKU, 2009 [NIKU Oppdragsrapport; 68/2009] (sammendrag Arkivert 27. august 2016 hos Wayback Machine.)
2. ↑  Iver Ancher Heltzen: *Ranens Beskrivelse* 1834
**Grosser schweizer sennenhund** (tysk: *Grosser Schweizer Sennenhund*) en stor hunderase som opprinnelig stammer fra Bern-området i Sveits, der rasen kan hevdes å ha blitt reddet ved en tilfeldighet av dr. Albert Heym.[]

Opprinnelse og alder
--------------------

Grosser schweizer sennenhund
Sennenhundene er molossere som mange kynologer mener nedstammer fra den gamle romerske molosseren, som ble innført til Mellom-Europa av romerske legionærer i romertiden. I middelalderen fantes det en type trefarget molosser i Sveits som gikk under tilnavnet «slaktermastiff». Denne hunden ble blant annet brukt av sveitsiske soldater i krig og er trolig en etterkommer av de romerske kamphundene. Fra disse har så trolig de første «sennenhundene» oppstått, men i hvilken grad de kan regnes som direkte etterkommere av «slakterhunden» er usikkert.

Dr. Albert Heym var i 1908 til stede på en hundeutstilling i Sveits da det dukket opp to hunder under tilnavnet «korthåret berner sennenhund». Heym forsto raskt at dette var etterkommere av såkalte «store sveitsiske slaktermastiffer». Den store slaktermastiffen var på denne tiden nærmest utdødd, men Heyms oppdagelse ledet til at typen ble tatt opp som *grosser schweizer sennenhund* i det sveitsiske stambokregisteret i 1909. Den første raseklubben ble dannet i 1912, samtidig som det ble igangsatt et avlsprogram for å gjenoppbygge denne gamle landrasen som en egen hunderase. Den første rasestandarden ble publisert i 1939.

Bruksområde
-----------

Grosser schweizer sennenhund er en ypperlig brukshund som tradisjonelt har blitt brukt som gårdshund og vokterhund for kveg, men som også har en rekke andre bruksegenskaper, ikke minst som trekkhund og kløvhund. Rasen sies å være usedvanlig utholdende og meget energisk, men ikke særlig rask. Den har dessuten gode egenskaper som familiehund, men passer best i en aktiv familie.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Grosser schweizer sennenhund er en stor og kraftig korthåret hund av molossertype. Pelsen er trefarget sort, brung og hvit. Hannene kan nå en vekt på nærmere 65 kg, mens tispene gjerne blir en god del mindre (spesielt i masse). Skulderhøyden hos hanner er normalt cirka 65-72 cm, og for tisper cirka 60-68 cm.

Lynne og væremåte
-----------------

Rasen passer godt som familiehund (også for barnefamilier), der den får godt om plass og kan være mye ute. Dette er en energisk og meget utholdende hunderase som trenger mye og ofte mosjon for å trives. Den trives dårlig alene hjemme, om den må være inne. Pelsen trenger enkelt vedlikehold på daglig basis.

Se også
-------

* Appenzeller sennenhund
* Berner sennenhund
* Entlebucher sennenhund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Bohuslav Šťastný** (født 23. april 1949 i Chotěboř), var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.

Šťastný vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var elleve lag som deltok. Det ble spilt en kvalifiseringsrunde der de fem vinnerne sammen med regjerende verdensmester Sovjetunionen ble kvalifisert for A-gruppen. Tsjekkoslovakia møtte Japan i kvalifiseringen, de vant med 8-2. Deretter ble det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia med seks poeng. Tsjekkoslovakia hadde bedre målforskjell enn USA men de tapte kampen mot USA med 1-5, derfor kom USA foran i slutt-tabellen. Šťastný spilte i alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen, og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Østerrikes flagg Innsbruck - Sølv Sølv i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia
* 1972 Japans flagg Sapporo - Bronse Bronse i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

VM-medaljer
-----------

* 1972 Tsjekkoslovakias flagg Praha - Gull **Gull** i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia
* 1976 Polens flagg Katowice - Gull **Gull** i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia
* 1971 Sveits’ flagg Bern / Genève - Sølv Sølv i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia
* 1974 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia
* 1975 Tysklands flagg München / Düsseldorf - Sølv Sølv i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia
* 1973 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bohuslav Šťastný – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Bohuslav Šťastný – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Bohuslav Šťastný – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bohuslav Šťastný – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Bohuslav Šťastný – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Bohuslav Šťastný – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Bohuslav Šťastný – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Bohuslav Šťastný – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**MF «Jylland»** var en norsk passasjer- og bilferje på 795 brt. Skipet ble bygget ved Pullman Standard Car Manufacturing Company i Chicago, USA som patrulje- og eskortefartøy for US Navy, overlevert i 1943.

Skipet ble allerede i mai 1943 overført til Eskortegruppe 2 i Royal Navy og omdøpt til HMS «Kilbride». Det var i britisk tjeneste gjennom resten av 2. verdenskrig, men ble tilbakeført til US Navy i desember 1946 og fikk tilbake sin amerikanske betegnelse, PCE 828.

Via meglerselskapet Armand Pittman & Co som overtok skipet i 1947, ble det solgt til A/S Kristiansand Dampskipsselskap i Kristiansand i januar 1948. Det ble ombygd ved AS Stord Verft til bilferje i 1949, etter arkitekt David Sandveds tegninger.

Skipsnavnet var tidligere brukt på rederiets skip DS «Jylland» som ble i satt inn i ruten Fredrikshavn-Kristiansand i 1903. Det var i selskapets eie til november 1942 da det ble rekvirert av Die Deutsche Luftwaffe og 22. april 1944 minesprengt i Østersjøen under tysk flagg og senket.

«Jylland» ble satt inn i trafikk i KDS’-rute mellom Kristiansand og Hirtshals. I sommersesongen hadde hun også seilinger til Arendal. I 1957 ble motoren skiftet, også denne gang levert fra GM, men effekten økt fra 1 800 til 2 400 BHP.

I januar 1968 ble «Jylland» solgt til E. Zammit i Valletta på Malta. Hun gikk som bilferje mellom Valletta og den nest største av øyene, Gozo. Etter 10 år ble den satt i turisttrafikk fra Sliema rundt øyene med diskotek om bord.

I juni 1984 ble hun solgt videre til Kibtur i Tyrkia, fikk navnet MS «Kibris», men ble etter kort tid solgt videre til Akdeniz Gemicilek Ltd. Famagusta, Kypros og gitt navnet MS «Akdeniz». Under reparasjonsarbeider i Famagusta i januar 1985 kom hun i brann og ble satt på land for ikke å synke. Hun ble brakt flott i februar.

I oktober 1986 ble skipet igjen solgt, denne gang til Charterwell Maritime S.A. i Pireus, Hellas og omdøpt til MS «Princess Lydia». I juni 1988 ble hun ble solgt til hugging og ankom Khíos 5. juni 1988.

Se også
-------

* MS «Haugesund» (1943)
* MS «Stavanger» (1943)
* MS «Sunnhordland» (1943)
* MS «Sunnfjord»
* MS «Sognefjord»

Referanser
----------

1. ↑  «Jylland» på sjohistorie.no[*død lenke*]
2. ↑  Men gamle Jylland var ikke død…, Fædrelandsvennen 20. desember 1980[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 5177949 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Jylland» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Grosvenor Square** (uttale: *ˈgrovnə*) er en plass i London, beliggende i det eksklusive nabolaget Mayfair i nærheten av Buckingham Palace. Området har lange forbindelser til USA og inneholder blant annet den amerikanske ambassaden og minnesmerket over Franklin D. Roosevelt. Ambassadebygningen med adresse Grosvenor Square nr. 1 er en stor og arkitektonisk markant bygning tegnet av Eero Saarinen, som også har tegnet den amerikanske ambassaden i Oslo.

Grosvenor Square er det tradisjonelle hjem for USAs offisielle representasjon i London siden John Adams etablerte den første delegasjonen til Storbritannia i 1785. Under andre verdenskrig opprettet general Dwight D. Eisenhower et hovedkvarter i Grosvenor Square nr. 20, som på folkemunne fikk navnet *Eisenhower Platz*. Den amerikanske marinen benytter fortsatt denne bygningen som sitt hovedkvarter for Europa og Vest-Afrika.

Hertugen av Westminster, Gerald Cavendish Grosvenor, eier det meste av landområdet rundt Grosvenor Square og leier ut hovedkvarterbygningen til den amerikanske marinen for ett hundre pund i året. Den amerikanske ambassadørboligen Winfield House ligger kort vei unna i Regent's Park og med et hageanlegg på mer enn 48 mål (den største hagen i indre London etter Buckingham Palace), regnes den som en av de fineste ikke-kongelige boliger i hovedstaden.

Litteratur
----------

* Summerson, John (2003). Howard Colvin, red. *Georgian London*. New Haven, Connecticut, USA: Yale University Press. ISBN 978-0-300089882.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grosvenor Square – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Grosvenor Square - British History Online


1. ↑  ; *National Heritage List for England*; avsnitt, vers eller paragraf: Parks and Gardens (polygons); besøksdato: 7. mai 2022.
Kart som viser den omtrentlige lokaliseringen av boiere i Böhmen og i Italia. Den samtidige La Tène-kulturen er indikert i grønne toner, den etterfølgende Hallstatt-kulturen i gult.
**Boiere** (latin flertall: *Boii*, entall: *Boius*; gresk: Βοιοι) var en gallisk stamme i sen jernalder, dokumentert ved ulike tider i Gallia Cisalpina (latin: «Gallia på denne siden av Alpene», det vil si nordlige Italia), Pannonia (Ungarn og landets vestlige naboer), deler av Bayern, i og rundt Böhmen (som boierne har gitt navn til i de fleste språk; bestående av det meste av dagens Tsjekkia), og Gallia Narbonensis (latin for «Gallia i Narbonne», det vil si sørlige Frankrike). I tillegg er det arkeologiske bevis som indikerer at på 100-tallet f.Kr. ekspanderte gallerne fra Böhmen gjennom Kłodzkodalen (sør i Polen) og inn i Schlesien, i dag deler av Polen og Tsjekkia.

De dukket første gang opp i historien i forbindelse mellom den galliske invasjon i nordlige Italia i 390 f.Kr. da de gjorde den etruskiske byen Felsina til sin hovedby Bononia (dagens Bologna). Etter en rekke kriger ble de avgjørende beseiret av romerne i slaget ved Mutina i 193 f.Kr. og deres område ble en del av den romersk provinsen Gallia Cisalpina. I henhold til Strabon, som skrev to århundrer etter hendelsene, framfor å bli ødelagt av romerne slik som deres keltiske naboer:

«Boierne ble bare drevet ut av de regionene de bodde i; etter å ha migrert til regionene rundt Ister, bodde de sammen med tauriskere, og drev krig mot dakerne inntil de ble gikk under, stamme og alt — og således forlot de deres land, som var en del av Illyria, til deres naboer som beitemarker for sauer.
Rundt 60 f.Kr. ble en gruppe boiere med på helvetikernes skjebnesvangre forsøk på å erobre land i vestlige Gallia og ble beseiret av Julius Cæsar, sammen med deres allierte i slaget ved Bibracte. Cæsar bosatte levningene av denne gruppen i Gorgobina fra hvor de sendte to tusen mann for å støtte Vercingetorix i slaget ved Alesia seks år senere. De østlige boierne ved Donau ble lagt inn under Romerriket i 8 e.Kr.

Referanser
----------

1. ↑   Rankin (1996), s. 16
2. ↑  Titus Livius: *Ab Urbe Condita Libri*, 35 4-5.
3. ↑  Strabon, 5.213.
4. ↑  Det er uklart hvor dette stedet var, muligens Saint-Parize-le-Châtel i sentrale Frankrike

Litteratur
----------

* Rankin, David (1996): *Celts and the classical world*, 2. utg. London og New York: Routledge. ISBN 978-0-415-15090-3.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
**Bohr-radiusen** (a0) er en fysisk konstant, lik den mest sannsynlige avstanden mellom kjernen og elektronet i et hydrogenatom i grunntilstand (ikke-relativistisk og med et uendelig tungt proton). Den er oppkalt etter Niels Bohr, på grunn av sin rolle i Bohr-modellen av et atom. Verdien er 5.29177210903(80)×10−11 m.

Definisjon og verdi
-------------------

Bohr radiusen er:

{\displaystyle a\_{0}={\frac {4\pi \varepsilon \_{0}\hbar ^{2}}{m\_{\text{e}}e^{2}}}={\frac {\hbar }{m\_{\text{e}}c\alpha }}}
hvor:

{\displaystyle a\_{0}} er Bohr radiusen,
{\displaystyle \varepsilon \_{0}\ }er permittiviteten til ledig plass,
{\displaystyle \hbar \ }er den reduserte Plancks konstanten,
{\displaystyle m\_{\text{e}}\ }er elektron restmassen,
{\displaystyle e\ } er elementærladningen,
{\displaystyle c\ } er lysets hastighet i vakuum, og
{\displaystyle \alpha \ }er finstrukturskonstanten.
CODATA-verdien til Bohr-radiusen (i SI-enheter) er 5.29177210903(80)×10−11 m.

Bohr-modellen har en radius for den niende eksiterte tilstanden til et hydrogenlignende atom. Bohr-radien tilsvarer *n* = 1.

Referanser
----------

1. 1 2  «CODATA Value: Bohr radius». *physics.nist.gov*. Besøkt 24. mai 2021.
2. ↑  David J. Griffiths, *Introduction to Quantum Mechanics*, Prentice-Hall, 1995, p. 137. ISBN 0-13-124405-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
«Blackfriars» har flere betydninger.

**Blackfriars** er et område i det sørvestlige hjørnet av City of London. Navnet kommer fra et dominikanerkloster som ble reist på 1200-tallet mellom Themsen og Ludgate Hill – dominikanerne var på grunn av sin ordensdrakt kjent som *Blackfriars* («Sortebrødrene»). 

Dette navnet er dokumentert i bruk på 1317 som *Black Freres* (fra franske *frère* i betydningen «brødre») og har sin opprinnelse til da dominikanermunkene flyttet sitt kloster fra Holborn i London og hit i 1276. Edvard I av England ga tillatelse til å bygge om Londons bymur, som da lå mellom elven og Ludgate Hill, rundt deres område. Stedet har blitt benyttet for store statshendelser, inkludert møter i parlamentet, og dessuten som lokalisering for høringen om skilsmissen mellom Katarina av Aragón og Henrik VIII av England. Klosteret ble til stengt i 1538 under Henrik VIIIs prosess for å oppløse klostrene. Katarina Parr, den sjette og siste hustruen til Henrik VIII, ble født i dette området.

Blackfriars stasjon, som betjener både jernbane og undergrunnsbanen, ligger der. Victoria Embankment strekker seg fra Blackfriars til Westminster Bridge på nordbredden av Themsen.

De eldste delene av Blackfriars har jevnlig blitt benyttet som filmlokalisering for film og fjernsynsdrama, særskilt for moderne filmer og dramaserier med tidskoloritt fra viktoriatiden, mens kjent er filmen *Sherlock Holmes* (2009) og *David Copperfield* (1999).

Referanser
----------

1. ↑  «21 June 1529 – Catherine of Aragon’s Speech at Blackfriars» Arkivert 1. august 2016 hos Wayback Machine. *The Anne Boleyn Files* 21. juni 2011
2. ↑   IMDBs liste over lokaliseringer knyttet til Blackfriars : *Blackfriars-listinger*

Litteratur
----------

* Gumbley, Walter (1986): *On the name Blackfriars*, Spirituality Today

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Olpersa-øya** (også skrevet *Ole-Persøy* og *Ola-Persøy*) er en holme som ligger i Saltværsleia ved Yttre-Vettøysundet utenfor Brennsund i Steigen kommune.

Et skjær ved Ole-Persøy har navnet Uranusgrunnen etter at D/S «Uranus» fra Det Bergenske Dampskibsselskap grunnstøtte her for sydgående i desember 1889. I 1892 opprettet fyrvesenet en fyrlykt på Ole-Persøy.

Holmen ble i 1900 solgt fra gården Brennsund til Norges fyrvesen for 400 kroner med navnet Ole-Persø. I 1902 etablerte fyrvesenet en forbedret fyrlykt i et lite jernhus på søyler, på holmens nordøstre pynt. Fyrlykten ble vedlikeholdt av tilsynsmann Kornelius Johansen som oppholdt seg på holmen i perioder.
Kystverket vedtok 1. januar 1990 Ola-Persøy som godkjent skrivemåte for fyrlykten.
Statens kartverk vedtok 22. september 2004 Olpersa-øya som godkjent skrivemåte for holmen.

Referanser
----------

1. 1 2  Kartverket – Faktaark: Olpersa-øya
2. ↑  Skjøte 2.10.1900. Pantebok ØI 2C 31, Salten sorenskriveri, folio 112. Arkivverket
3. ↑  Folketellingen 1910 Kjerringøy. Digitalarkivet
4. ↑  Kartverket – Faktaark: Ola-Persøy

Litteratur
----------

* Fyrdirektøren. 1917. Fortegnelse over norske fyre, taakesignaler og redningsstationer. Kristiania. s. 236.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Klubbens hovedkvarter i Monaco
**Automobile Club de Monaco** er en motorklubb basert i Monaco. Klubben fungerer som styrende organ for motorsport i Monaco og organiserer det prestisjetunge Monacos Grand Prix og Rally Monte-Carlo. Klubben er tilsluttet Det internasjonale bilsportforbundet og representerer Monaco som en sportsklubb.

Klubben ble grunnlagt i 1890 som en sammenslutning av syklister, *Sport Vélocipédique Monaco*. I 1997 begynte klubben å innlemme bilistene og ble omdøpt til *Sport Automobil Velocipedique Monegasque.* Alexandre Noghès, SAVM's president startet planlegging av fyrstedømmets første internasjonale motorsport arrangement, Rally Monte-Carlo etter oppdrag  fra Albert I av Monaco. Dette rally skulle kunne starte fra startsteder over hele Europa og ende til slutt Monaco. Klubben sluttet å organisere sykkelløp etter første verdenskrig og klubben ble omdøpt til *Automobile Club de Monaco* i 1925.

Referanser
----------

1. 1 2  "Monaco profil".

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Blackfoot**, også kalt **siksiká** (ᓱᖽᐧᖿ) er et algonkinsk språk som snakkes av niitsitapi-folket som i dag bor på de nordvestlige slettene i Nord-Amerika. Det er fire dialekter, hvorav tre snakkes i Alberta i Canada og én i Montana i USA. Navnet «blackfoot» kommer trolig fra de svartnede sålene på lærskoene folket brukte. Språket skrives primært med blackfoot-stavelsesskrift, en avart av kanadisk stavelsesskrift som følger de samme prinsippene, men for det meste bruker bokstaver som er særegne for blackfoot.

I likhet med andre algonkinske språk regnes blackfoot som et polysyntetisk språk på grunn av sitt store morfeminventar og kompleksitet internt i ord. Majoriteten av morfemene i blackfoot har et én-til-én-samsvar mellom form og betydning, noe som er et definerende trekk ved agglutinerende språk. På grunn av sin morfologiske kompleksitet er ordstillinga i blackfoot fleksibel.

Referanser
----------

1. ↑  «Blackfoot (Nitsitapi)» **(engelsk)**. Ethnologue. 2015. Besøkt 9. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** UNESCO lang **·** UNESCO lang
 |
Autoklav
En **autoklav** er en spesialkonstruert trykk-koker laget for å sterilisere utstyr. De finnes i mange størrelser; de minste som en litt stor kjele (bord-autoklav), og de virkelig store som kan ha et nyttevolum på nærmere en kubikkmeter.

Autoklaver brukes gjerne i laboratorier og på sykehus for å drepe mikrober og virus. Profesjonelle tatoverings- og piercingstudioer benytter også autoklaver for å holde arbeidsutstyret sitt sterilt.

Prinsippet bak autoklaven er at kokepunkttemperaturen øker ved økende trykk, og at sporer og bakterier drepes betydelig fortere ved høyere temperatur.

Temperaturen holdes på dette nivået en viss tid, før den senkes og utstyret kan tas ut. En typisk sterilisering foregår i 20 minutter ved 121 °C og et trykk på ca. 100 kPa (1 bar over atmosfærisk trykk).

Den norske legen Eduard Bøckmann fant på 1890-tallet opp en bordautoklav som ikke etterlot utstyret vått av dampen, det ble tørt igjen.

Referanser
----------

1. ↑  C. W. Janssen (30.4.2001). «Eduard Bøckmann - vitenskapsmann, oppfinner og velgjører». *Tidsskrift for Den norske legeforening*: 121:1378–9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Utsyn fra Hambledon Hill utover Child Okeford og Blackmore Vale
**Blackmore Vale** er en bred dal i England. Hoveddelen av den ligger i distriktet North Dorset, men den strekker seg også inn i South Somerset og det sørvestlige Wiltshire. Den er en del av dalen, engelsk *vale*, elven Stour renner gjennom. Den er en del av Dorsets geologi og en del av naturregion som er kjent som Blackmoor Vale and Vale of Wardour. Dalen avgrenses av kalkstensåsene Dorset Downs i sør og Cranborne Chase i øst, og av vannskillet mellom Stour og Yeodalen i nordvest. Stour renner inn i dalen ved Gillingham og ut igjen ved Blandford Forum.

Thomas Hardy brukte dalen som mønster for sin «De små meierienes dal», hvor blant annet handlingen i *Tess of the D'urbervilles* foregår. Han bodde selv i Sturminster Newton en del av sitt liv. Andre forfattere som har bodd i dalen er William Barnes (også i Sturminster Newton), Douglas Adams og Robert Boyle (begge i Stalbridge).

Området brukes for det meste til melkeproduksjon, som foregår på de mange små gårdene.

Noen av byene og landsbyene i dalen er:

* Blandford Forum
* East Stour
* Fifehead Magdalen
* Gillingham
* Shillingstone
* Stalbridge
* Sturminster Newton
* West Stour

Shaftesbury og Sherborne ligger rett utenfor dalen.

Referanser
----------

1. ↑  «NCA Profile:133 Blackmore Vale and Vale of Wardour (NE539)», *Natural England*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blackmore Vale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Sturmgewehr 44, et tysk automatgevær fra andre verdenskrig
Et **automatgevær** er et selvladende gevær for militær bruk oftest med mulighet for helautomatisk ild. Automatgeværer ble innført som personlig våpen for soldater på slutten av andre verdenskrig, og har en rolle mellom lette maskingeværer og maskinpistoler. 

Geværene kan deles i 2 grupper, de som bruker lett ammunisjon og de som bruker vanlig militær ammunisjon. Førstnevnte kalles på engelsk for «assault rifle» (angrepsgevær). Det tyske Sturmgewehr 44 fra andre verdenskrig som regnes som opphav til konseptet. Av utbredte angrepsgevær kan nevnes tidligere sovjetiske AK-47, og amerikanske M16. Automatgevær som bruker kraftigere ammunisjon heter på engelsk «battle rifle» (kamprifle). Som eksempel kan man nevne tyske Heckler & Koch G3, den norske AG-3, amerikanske M14 og belgiske FN FAL. De forskjellige modellene av militærgevær kalles både «assault rifles» og «battle rifles» på engelsk, grensen mellom de to kategoriene er kaliber.

De fleste automatgeværer har et kaliber mellom 5 og 8 mm, en magasinkapasitet på mellom 20 og 30 skudd og veier mellom 3 og 5 kg. De har som regel en velger for skytemodus, som gir mulighet for enkeltskudd eller automatisk ild, og noen ganger automatisk ild begrenset til to- eller treskudds byger. Det finnes også en del andre kontroller for skytemodus, f. eks Steyr AUG bruker en avtrekker med to trinn. Trykkes avtrekkeren ca. halvveis inn skyter våpenet enkeltskudd, hvis skytteren fortsetter og trykke inn avtrekkeren vil våpenet fyre automatisk ild.

Se også
-------

* Liste over automatgeværer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Wild Child** er en tegneseriefigur skapt av John Byrne i 1983. Han har figurert både som superhelt og superskurk i Marvel Comics' tegneserier, særlig i *Alpha Flight* og *X-Factor*.

Handling
--------

Kyle Gibney gikk gjennom en mutasjon i løpet av puberteten. Denne mutasjonen ga ham forbedrede fysiske evner, og økt regenereringshastighet. Han led også av et dyrisk freak-aktig utseende, noe som gjorde at foreldrene hans valgte å kaste ham ut av hjemmet deres. Han ble deretter hjemløs, og ble kidnappet av det konspiratoriske hemmelige imperiet - hvor han ble utsatt for eksperimenter som forandrer både sinn og kropp. Som konsekvens ble han psykisk ustabil, og utviklet langt mer voldelig og dyrisk oppførsel. I løpet av denne tiden ble Gibney kjent med Dr. Valerie Cooper, en amerikansk embedsmann som ikke var klar over det hemmelige imperiets sanne natur eller aktiviteter.

Gibney ble frigjort av Wyre, mannen som uforvarende hadde vært kilden til det genetiske materialet som ble brukt i mange av imperiets eksperimenter. Gibney (nå kjent som Wild Child) ble arrestert av militæret, og havnet hos Canadas hemmelige avdeling H. De hadde blant annet tilsyn med Alpha Flight-teamet. Flight-medlemmet Walter Langkowski, som ønsket å beskytte Wild Child mot militæret, plasserte ham i et team kalt Gamma Flight. Etter at Alpha Flight og de andre gruppene offisielt ble oppløst, ble Gibney rekruttert til å bli med i det første Omega Flight-teamet, en gruppe profesjonelle kriminelle.

Ved siden av Omega Flight kjempet han mot Alpha Flight. Etterpå begikk han en rekke drap, som ender når han ble tatt til fange av Wolverine - etter at han alvorlig skadet og nesten drepte Alpha Flight-medlemmet Heather Hudson. Utseendet hans forverret seg etter hvert tilbake til hans opprinnelige ville form. Etter å ha reist til USA ble han medlem av X-Factor, ledet av amerikanske myndigheter. Der innledet han et romantisk forhold med lag-kameraten Shard. En annen lag-kamerat Sabretooth forsøkte flere ganger, med liten suksess, å overbevise Wild Child om å bli en jeger og morder - slik Sabretooth allerede er.

Men kroppen hans begynner å mutere mot enda villere form, og degenererte til slutt til en nesten sinnsløs tilstand og ble rekruttert (enten villig, eller gjennom hjernevasking) av det nye Weapon X-teamet. I tillegg skjærer Sabretooth gjennom Kyles stemmebånd, og truet med å drepe ethvert medisinsk personell fra Weapon X som ønsket å operere ham. Dette gjør at han forblir stum. Aurora, som Wild Child tidligere hadde et forhold til, ble også rekruttert inn i dette samme teamet. Wild Child innledet til og med et forhold med den fryktelig vansirede direktøren for programmet som de er medlemmer av.
***Petersburg*** (Петербург) er tittelen på den russiske forfatteren Andrej Belyjs mest kjente roman fra 1913.

Handlingen foregår over en periode på ti dager i St. Petersburg omkring 1905. I en epilog får vi høre hvordan det går med hovedpersonene fram til 1913.

Vi møter far og sønn «Ableuchov» – «Apollon» og «Nikolai» – som i løpet av noen oktoberdager gjennomgår en krise i sine liv. «Apollon»s kone («Nikolai»s mor) kommer i løpet av handlingen tilbake fra et årelangt opphold i Vest-Europa, etter å ha reist av gårde med en kunstner.

«Apollon» er jurist og en høytstående embetsmann i det keiserlige byråkratiet, med makt til å sende ut dekreter over hele det russiske imperiet. Etter som sønnen har vokst til, har faren utvikla et korrekt, men fjernt og kjærlighetsløst forhold til sønnen, som i godt voksen alder fortsatt bor hjemme og ikke tar seg noe større til enn å lese Kant og drive med filosofiske funderinger. Faren nærer en forakt for sønnens ørkesløse liv og utsvevende livsstil.

I sin tiltaksløshet har «Nikolai» kommet i kontakt med revolusjonære grupper i byen, og i et ubetenksomt øyeblikk sier han seg villig til å utføre et bombeattentat mot tsarregimet. Senere får han utlevert en tidsinnstilt bombe der urverket alt er aktivert, med ordre om å bruke den mot sin egen far. En god del av romanen befatter seg med «Nikolai»s kvaler i denne forbindelse, og om de forviklingene som oppstår i løpet av de 24 timene han har på seg til bomben springer. Først oppbevarer han den i sin egen skrivebordsskuff, deretter bestemmer han seg for å kaste den i Neva. Men når han endelig kommer for å hente den, er skuffen tom.

Handlingen utspiller seg i en dyster, tåkete og klam St. Petersburg der det har begynt å murre i arbeiderkvarterene mot undertrykkelse og klasseforskjeller. Anarkistene organiserer i det skjulte, men det gjør også tsarens hemmelige politi, og det er ikke godt å vite hvem som er venn og hvem som er fiende. Den store bronsestatuen av Peter den store til hest hersker over byen og menneskene, og utgjør et kraftfullt gjennomgangsmotiv i romanen.

Belyj eksperimenterer i *Petersburg* med romansjangeren, og benytter virkemidler som først seinere blir tatt i bruk i vestlig litteratur. Her er lange passasjer med bevissthetsstrøm, med en særegen oppbrutt, repetitiv prosa. Handlingen skrider ikke jevnt framover; flere parallelle handlingsløp gir romanen et kaleidoskopisk preg. Forvirring råder i personenes indre, i forholdet mellom personene, og i det språklige uttrykket.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Italias flagg Italia |
| Olympiske leker |
| Sølv | OL 1928 i Amsterdam |  Svingstang |
| Gull | OL 1932 i Los Angeles |  Lagkonkurranse |
| Gull | OL 1932 i Los Angeles |  Mangekamp |
| Gull | OL 1932 i Los Angeles |  Skranke |
| VM i turn |
| Sølv | VM 1934 i Budapest |  Mangekamp |
| Bronse | VM 1934 i Budapest |  Hopp |

**Romeo Neri** (født 26. mars 1902 i Rimini, død 23. september 1961 samme sted) var en italiensk turner. Han var med i tre OL og et turn-VM for Italia.

Hans første OL var i 1928, her fikk han sølv i svingstang, bak sveitsiske Georges Miez. Sveits vant denne konkurransen. I tillegg kom han på 4.-plass i ringer og sammenlagt. Sammenlagt var han kun 0,125 poeng fra bronsen; Leon Štukelj fikk 244,875, mens Neri fikk 244,750 poeng. Han ble beste italiener sammenlagt. Hans neste OL var i 1932 i Los Angeles, her vant han tre gullmedaljer; i lagkonkurransen, den individuelle mangekampen og i skranke. Han kom på 4.-plass i frittstående. Under OL i 1936 vant han ingen medaljer, men Italia fikk her 5.-plass i lagkonkurransen.

I VM-sammenheng har han to medaljer; sølv i mangekampen, der sveitsiske Eugen Mack vant, og bronse i hopp fra VM i 1934.

På nasjonalt nivå har han fire mesterskap i turn, han ble italiensk mester i 1928 til 1930, samt i 1933.

Referanser
----------

1. ↑  International Gynmast - *Italian Championships Conclude*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Romeo Neri – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Neri – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Neri – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Romeo Neri – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Romeo Neri – Gymn Forum Rediger på Wikidata
* Profil DatabaseOlympics.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Petersen Automotive Museum** ligger på Wilshire Boulevard langs Museum Row i Miracle Mile-området i Los Angeles. Det er et av verdens største bilmuseer. Petersen Automotive Museum er en ideell organisasjon som spesialiserer seg i bilhistorie og relaterte pedagogiske programmer.

Historie
--------

Museet før renoveringen i 2015
Museet ble grunnlagt 11. juni 1994 av magasinutgiver Robert E. Petersen og hans kone Margie. Petersen Automotive Museum er verdsatt til 40 millioner dollar og eies og drives av stiftelsen, *Petersen Automotive Museum*. Museet ble opprinnelig anlagt innenfor National History Museum of Los Angeles County og senere flyttet til et historisk varehus tegnet av Welton Becket. Da det åpnet i 1962 fungerte bygningen først som en kortvarig amerikansk gren av Seibu Department Store før der ble et av Ohrbach's varehus fra 1965 til 1986. Seks år etter at Ohrbach stengte valgte Robert Petersen det store bygget uten vinduer som en perfekt plass for et museum, slik at gjenstandene ikke utsettes for skadelig eksponering av direkte sollys.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Petersen Automotive Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Petersen Automotive Museum reopens with dramatic architecture, interactive exhibits» Los Angeles Times, 3. desember 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*Sons of Norway Hall* i landsbyen Petersburg i Alaska ble reist av nordmenn i 1912. Huset er oppført i *National Register of Historic Places*. Foto fra 1991.
Hermetikkfabrikk oppført av nordmannen Peter Buschmann. Foto fra 1900.
**Petersburg** (tlingit: *Séet Ká*) 
er en by i Petersburg Borough i den sørøstlige delen av den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger på nordkysten av Mitkof Island, om lag 190 kilometer sør for Juneau, og har 2 920 innbyggere, hvorav 82 prosent hvite og 7 prosent urinnbyggere (i 2000).

Historie
--------

Området ble opprinnelig brukt som sommersted for tlingit-folket. Mot slutten av 1890-tallet kom nordmannen Peter Buschmann, som byen har blitt oppkalt etter, til stedet. Frem til 1900 bygde han en hermetikkfabrikk, et sagbruk og en havn. En større del av befolkningen var av skandinavisk herkomst, og stedet går ofte under navnet «Little Norway».

I 1910 hadde stedet vokst til en by med eget styre, og i 1920 bodde det 600 mennesker i Petersburg. Petersburg har vokst til et av Alaskas største fiskesamfunn, og Buschmanns hermetikkfabrikk drives fremdeles med navnet Petersburg Fisheries.

Næringsliv og infrastruktur
---------------------------

Næringslivet i Petersburg består i hovedsak av fiske, tømmerhogst og turisme. Staten driver et fiskeklekkeri, og der er flere hermetikkfabrikker og pakkerier. Byen har en barne-, en ungdomsskole, en high school og et medisinsk senter.

Petersburg ligger langs en av hovedrutene til Alaska Marine Highway, og har fergeforbindelser til blant annet Juneau, Wrangell og Ketchikan. Sør for bebyggelsen ligger Petersburg James A. Johnson lufthavn.

Litteratur
----------

* Kathy Lee: *A History of Petersburg Settlers, 1898-1959*, Port Townsend, Washington: Sand Dollar Press 2004.

Referanser
----------

1. ↑  United States Census Bureau, Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013. Alaska. Besøkt 28. august 2014 (en)
2. ↑  University of Alaska, Alaska Native Place Names. Besøkt 29. august 2014. (en)
3. 1 2 3 4 5 6 7  National Oceanic and Atmospheric Administration, Community Profiles for North Pacific Fisheries-Alaska. Utgitt i desember 2005. Side 126-130. Besøkt 29. august 2014. (en)
4. ↑  Alaska Ferry Schedules. Besøkt 29. august 2014. (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Petersburg, Alaska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Petersburg Chamber of Commerce
* Petersburg (Alaska) i Open Directory Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
Daihatsu Applause fra 1994.
**Daihatsu Applause** er en liten mellomklassebil bygget av Daihatsu mellom juni 1989 og mai 2000. Den erstattet deretter Daihatsu Charmant. Karosseriet så ut som en sedan, men hadde faktisk en bakluke av typen hatchback. 

Dette konseptet ble også brukt på de to årene som senere ble introdusert SEAT Toledo. Škoda Superb gjenopplivet ideen i 2008, med en todelt bakluke.

Historie
--------

Da Daihatsu var  Toyotas bilmerke som spesialiserer seg på små biler, små mellomstore biler var den største bilstørrelsen som selskapet produserte. Siden den utdaterte  Charmant for å bli erstattet, ønsket selskapet å prøve noe nytt, nemlig å kombinere utformingen av en sedans med fleksibiliteten til en fem-dørs sedan.  Som et resultat av denne ideen ble applaus presentert på Geneva Motor Show i 1989.

### Facelifts

#### 1992

Høsten 1992 fikk bilen en lettere ansiktsløftning med litt endret front og bakside, samt noe økt lengde. Samtidig ble forgasseren avviklet. En annen mindre ansiktsløftning fant sted i 1994 med litt modifisert bakende og grill. Samtidig ble versjonen firehjulsdrift avviklet.

#### 1997

Selv om Applause så veldig moderne ut og ved introduksjonen i 1989 lett kunne konkurrere med andre bilmodeller av samme størrelsesklasse, begynte den etter åtte år på markedet å virke utdatert og mindre enn nyere konkurrenter. Daihatsu fant det imidlertid økonomisk ulønnsomt å erstatte bilen med en helt ny modell, men valgte i stedet å gi den en ny ansiktsløftning i håp om å øke de fallende salgstallene. På den 57. Frankfurt Motor Show i september 1997, ble det derfor presentert en sterkt ansiktsløftet applaus. Denne ansiktsløftningen inkluderte en krom radiatorgitter, utvidet hytteutstyr og mer moderne bakender. Bilen var imidlertid teknisk uendret, inkludert bagasjeromskapasiteten.

Denne facelift hjalp imidlertid ikke de lave salgstallene, så Daihatsu bestemte seg i mai 2000 for å avslutte produksjonen uten noen direkte etterfølger til eksportmarkedene. Bilen var robust og pålitelig. 

I Japan overtok Daihatsu Altis, en omdøpt Toyota Camry, rollen som Daihatsus største personbil.

Referanser
----------

1. ↑  «APPLAUSE FOR THOUGHT? (på engelsk)». Archived from the original on 22. februar 2014. Besøkt 31. mai 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Daihatsu applaus[*død lenke*] *Auto Bild*. Hentet 1. desember 2017 (på tysk).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daihatsu Applause – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Daim. Foto: Adrião 
Freia Melkesjokolade med daim solgt sammen med andre sjokoladetyper fra Freia i en Rema 1000 butikk, 2020 Foto: Marius Vassnes 
**Daim** (tidligere **Dajm**) er en sjokolade med kombinasjon av sprø mandelkrokan og mykt -melkesjokoladetrekk. Sjokoladen er mest populær i Skandinavia, men blir også solgt i blant annet Frankrike, Tyskland og Storbritannia.

Sjokoladen ble lansert i Sverige og Norge i 1953, i Finland rundt 1963 og i Danmark i 1971.

Tidligere het sjokoladen Dajm, men den byttet navn i Norden i 1990 for å få samme uttale i alle land. I Storbritannia het sjokoladen tidligere Dime, men Kraft Foods byttet i 2005 navnet til Daim.

Daim blir produsert på en fabrikk i Upplands Väsby, nord for Stockholm.

I 2007 ble det lansert en *Limited Edition* Daim med Cappuccino-smak, mens det i 2008 er kommet en type med skogsbærsmak.

I 2018 ble det lansert et begrenset opplag Daim med mintsmak.

I 2022 ble det lansert en sommerutgave av Daim med sitronsmak i et begrenset opplag.[]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Daim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kraft Foods - Daim
* UK Dime chocolate to become Daim, in line with Europe
**Romerike Historielag** ble stiftet 1. august 1920, og er en paraply-organisasjon for de 17 lokale historielagene på Romerike.

Romerike Historielag er medlem av Landslaget for lokalhistorie og spiller en aktiv rolle i Akershus Kulturvernråd og i styret i Akershusmuseet.
Romerike Historielag har sitt senter i eget hus: den fredede sidebygningen på Skedsmo prestegård. Her er bibliotek med bl a lokallitteratur og mikrofilm med Romerikes kirkebøker og folketellinger. Aktiviteten er stor rundt leseapparatene

Laget utgir egen årbok og medlemsblad som sendes til medlemmene 4 ganger i året.

Lokallagene tilsluttet Romerike historielag
-------------------------------------------

Nittedal historielag – stiftet 1953   

Raumnes historielag  

Ullensaker historielag  

Hurdal historielag  

Nannestad historielag – stiftet 1954   

Lørenskog historielag – stiftet 1954   

Skedsmo historielag  

Høland historielag  

Enebakk historielag – stiftet 1955   

Aurskog historielag  

Eidsvoll historielag  

Fet historielag  
 – stiftet 1953
Gjerdrum historielag  

Hurdal historielag  

Blaker og sørum historielag – stiftet 1970   

Lillestrøm historielag  

Rælingen historielag  

Setskog historielag
**Kentaro Minagawa** (født 17. mai 1977) er en japansk alpinist.

Minagawa ble kjent internasjonalt under junior-VM 1996 i Schwyz/Ybrig, der han ble nummer fem i slalåm og nummer ni i storslalåm.

Siden sesongen 1996/97 har han regelmessig deltatt i verdenscuprenn, og har hittil åtte plasseringer blant de ti beste. Hans beste resultat kom like før OL 2006 i slalåm i Wengen, der han ble nummer fire.

Han bekreftet den gode formen i selve lekene, han kom igjen på fjerdeplass, bare tre hundredels sekunder bak bronsevinneren Rainer Schönfelder. Dette var Japans beste alpinresultat i OL-historien siden Chiharu Igaya tok sølv under OL 1956. Han deltok også for Japan under Vinter-OL 2010, men kjørte da ut i slalåm som var den eneste grenen han deltok i.

Meritter
--------

### OL

* Nagano 1998: Kjørte ut i slalåm og storslalåm
* Salt Lake City 2002: Kjørte ut i slalåm
* Torino 2006: Nr. 4 i slalåm
* Vancouver 2010: Kjørte ut i slalåm

### VM

| VM | Dato | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| St. Anton 2001 | 10. februar 2003 | Slalåm | 10 |
| St. Moritz 2003 | 16. februar 2003 | Slalåm | kjørte ut |
| Bormio 2005 | 12. februar 2005 | Slalåm | kjørte ut |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kentaro Minagawa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kentaro Minagawa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kentaro Minagawa – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Kentaro Minagawa – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Beth Israel Deaconess Medical Center** (**BIDMC**) i Boston i USA er universitetssykehus for Harvard Medical School.

Historie
--------

Sykehuskomplekset ble til i sin næværende organisasjonsform i 1996 ved sammenslåing av **Beth Israel Hospital** (grunnlagt i 1916) og **New England Deaconess Hospital** (grunnlagt i 1896).

Virksomhet
----------

Blant amerikanske uavhengige universitetssykehus har Beth Israel Deaconess Medical Center konsistrent vært blant de tre fremste mottakere av finansiering av biomedisinsk forskning fra National Institutes of Health. Tilskuddet har ligget på nær 200 million dollar i året.

BIDMCs forskere har gjerne gående mer enn 850 aktive sponsede prosjekter og 200 kliniste forsøk til enhver tid. *Harvard-Thorndike General Clinical Research Center*, det eldste laboratorium for klinisk forskning i USA, har vært lokalisert her siden 1973.

Koronavirusvaksine
------------------

Belgiske Janssen Pharmaceutical Companies (eid av det amerikanske konsernet Johnson & Johnson) samarbeider med Beth Israel Deaconess Medical Center om en mulig vaksine mot covid-19. Start av fase 3 av utprøvingen var 23. september 2020. Vaksinekandidaten er av type viral vektor – ikke-replikerende. EU forhandler om en kjøpsavtale på 200 millioner doser til alle EU-land + Norge, hvis vaksinen er trygg og effektiv mot covid-19. USA har gjennom Operation Warp Speed bestilt 100 millioner. Dette er også en av vaksinene Storbritannia satser på.

Referanser
----------

1. ↑  «Stats and Facts - Beth Israel Deaconess Medical Center». Arkivert fra originalen 13. desember 2010. Besøkt 17. desember 2010.
2. 1 2  «Merger». Beth Israel Deaconess Medical Center. Arkivert fra originalen 6. oktober 2011. Besøkt 6. juli 2012.
3. ↑  «Stats and Facts». Beth Israel Deaconess Medical Center. Arkivert fra originalen 13. desember 2010. Besøkt 6. juli 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Coffin Ship*** er en amerikansk stumfilm fra 1911.

Handling
--------

En velstående skipsreder bryr seg utelukkende om to ting i livet: tjene mest mulig penger, og datteren sin. Han forsikret alle skipene sine, men han mislikte sterkt å bruke penger på reparasjoner. Han anser sjømenn som billige, og lettere kunne erstattes enn alle pengene han var så glad i. Derfor, når en av kapteinene hans insisterte på at reparasjoner måtte gjennomført, blir dette automatisk avvist. Han forteller kapteinen at han kan fortsette å seile med skipet, eller finne seg en annen jobb.

Kapteinen bestemmer seg for å holde seg til skipet sitt, i håp om at situasjonen ikke var fullt så ille som han hadde forestilt seg. Men det skipsrederen ikke vet er at hans egen datter allerede er forlovet med kapteinen, og de venter på en passende mulighet til å fortelle faren hennes dette. Hun velger å reise med samme skip som kjæresten hennes - men faren oppdager ikke dette, før det er for sent - og skipet blir snart meldt savnet på havet med alle passasjerene om bord. Den gamle mannen forstår at hans egen nøysomhet kunne ha kostet ham datteren sin. Han begynner snart å forsømme virksomheten sin, og han hater alle rikdommene sine.

Til slutt, halvt dement, bestemmer han seg for å avslutte sitt eget liv. Synet av datteren, hvis død han var ansvarlig for, plager ham konstant. Mannen bestemmer seg for å dø som datteren gjorde, i vannet. Han går til den samme kaien som skipet hennes hadde seilt fra, og stirrer ned i det kjølige dypet. Han var i ferd med å hoppe over bord, når hører noen rope på ham. Han oppdager noen mennesker som går i land fra et skip i nærheten. En av dem var datteren hans, men mannen tror først at dette bare var en visjon.

Referanser
----------

1. ↑  THE COFFIN SHIP

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Coffin Ship* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Coffin Ship* på Silent Era Rediger på Wikidata
Moose River sett fra broen tilhørende Ontario Northland Railway.
Kart over vassdraget og James Bay. *NB:* Moose River vest for det gult markerte vassdraget.
**Moose River** er en elv helt i nordøst i provinsen Ontario i Canada. Den er en av de større elvene i provinsen, med en lengde på 104 km for selve den nedre Moose River, men 755 km inklusive innsjøer og tilførselselvene *Mattagami* (443 km, 37 000 km²) og *Missinaibi* (425 km, 23 500 km²), samt *Abitibi* (547 km, 29 500 km²). Nedbørsfeltet er totalt på 108 500 km² når man inkluderer alle tilførselselvene. 

Elva renner nordover til den renner ut i James Bay ved byen Moosonee, helt sør i Hudson Bay. Ved utløpet er den vernet ved fuglereservat – *Moose River Bird Sanctuary*. Elven Missinaibi er vernet med regional park, og brukes mye til rekreasjon og villmarksliv.

Elven var viktig for Hudson's Bay Company allerede fra 1670-tallet. Det strategisk viktige ved dette vassdraget var at det ved utspringet også rant sørover fra innsjøer via elven Michipicoten River, til Lake Superior. Ved utløpet av Moose River i James Bay anla selskapet fangstasjonen Moose Factory, som fra 1821 var hovedkvarter for Hudson's Bay Company's nordlige region. Under denne lå fangstasjonen Michipicoten ved Lake Superior, som var distriktssenteret for distriktet som omfattet denne innsjøen. Vannveien via de to elvesystemene mellom disse to fangstasjonene var den kanskje aller viktigste ferdselsåren for pelshandelen på hele 1800-tallet, fordi det ga tilgang til begge eksportveiene via både St. Lawrende og Hudson Bay.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moose River (Ontario) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mattagami Region Conservation Authority  – fra Timmins kommune i Ontario.
* Missinaibi provinsial Park – fra Ontarios provinsregjering.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |