recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sturla Gunnarsson** (født 1952) er en islandsk/canadisk filmskaper.

Biografi
--------

Sturla Gunnarsson er født på Island, men da han var syv år gammel flyttet familien til Vancouver i Canada hvor han vokste opp. Han studerte ved University of British Columbia hvor han tok fag innen engelsk litteratur og filmproduksjon. Hans uteksaminerende kortfilm, *A Day Much Like the Others*, vant ærespris på den canadiske studentfilmfestivalen og den europeiske studentfilmfestivalen. Etter dette dro han videre til Toronto, hvor han begynte å jobbe for The National Film Board of Canada. Her ble han, etter sitt første prosjekt nominert til Oscar for Beste dokumentarfilm. Han har laget film i Island, India, Sør-Afrika, Mexico, Mellom-Amerika, USA og Canada.

Gunnarsson er kjent for sitt arbeid som filmregissør og har stått bak en rekke spillefilmer, dokumentarer og TV-drama. Han har blant annet regissert to episoder av *Alfred Hitchcock presents* og en episode av *The Twilight Zone*.

Filmen *Beowolf and Grendel* tok Gunnarsson tilbake til fødelandet, da han selv mente innspillingen skulle gjennomføres på Island. Filmen er den dyreste produksjonen gjort på Island noensinne.

Priser og nominasjoner
----------------------

Gunnarsson ble nominert til Oscar for Beste dokumentarfilm i 1983. Spillefilmen *Rare Birds* vant Publikumsprisen på Atlantic Filmfestival og Canadisk komipris på Den Canadiske komiprisutdelingen i tillegg til priser hos Directors Guild of Canada, Genie Awards og flere. Videre har han vunnet priser med *Such a Long Journey*, *Final Offer*, *Gerrie & Louise*, *Da Vinci's Inquest* og *Above and Beyond*.

Utvalgt Filmografi
------------------

### Regi

* 2006 – *Above and Beyond* (TV-serie)
* 2005 – *Beowulf & Grendel*
* 2002 – *The Man Who Saved Christmas*
* 2001 – *Rare Birds*
* 2000 – *Scorn*
* 1998 – *Such a Long Journey*
* 1998 – *Da Vinci's Inquest (TV-serie)*
* 1997 – *Gerrie & Louise* (dokumentar)
* 1993 – *The Diary of Evelyn Lau*
* 1989 – *The Twilight Zone* (TV-serie)
* 1988 – *Alfred Hitchcock Presents* (TV-serie)
* 1985 – *Final Offer* (dokumentar)
* 1982 – *After the Axe* (dokumentar)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sturla Gunnarsson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sturla Gunnarsson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Sturla Gunnarsson på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Sturla Gunnarsson på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sturla Gunnarsson på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sturla Gunnarsson hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Sturla Gunnarssons offisielle webside

Portal: Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Canadian Encyclopedia **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Don Welsh** (født 25. februar 1911 i Manchester, død 2. februar 1990) var en engelsk fotballspiller og manager. Som spiller spilte han for Charlton Athletic og England. Han var dessuten en tur innom Liverpool FC, men spilte bare treningskamper på grunn av andre verdenskrig.

Etter at spillerkarrieren var over begynte han i november 1947 som 36-åring som manager for Brighton & Hove Albion. Han hadde ingen stor manager karriere i Brighton men klarte å stabilisere dem midt på tabellen i 3. divisjon etter hvert. I 1951 tok han over som manager i Liverpool FC etter at George Kay måtte gå av på grunn av sykdom.

I 1954 ble han den første manageren på over 50 år til og rykke ned med Liverpool, og samme året rykket i tillegg byrivalen Everton FC opp igjen til 1. divisjon.
Etter at klubben nesten rykket ned igjen, fikk han sparken i 1956 og ble den eneste Liverpool-manager til å bli sparket noensinne.

Etter det tok han litt pause fra fotballen før han i 1958 tok over som manager i AFC Bournemouth, men etter en rekke dårlige resultater fikk han sparken i 1961.
Han ledet Wycombe Wanderers mellom 1963 og 1964 før han ble medlem i administrasjonen i klubben han hadde hatt suksess som spiller, Charlton Athletic.

Han døde i 1990, 78 år gammel.

Meritter som spiller
--------------------

Charlton Athletic
* FA-cupen: 1946/47

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 218401, oppført som Don Welsh †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Don Welsh – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Don Welsh – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Don Welsh – EU-Football.info Rediger på Wikidata
* Profil på Lfchistory.net

| * v
* d
* r
Managere for Liverpool FC |
| --- |
| 
* Barclay og McKenna (1892–96)
* Watson (1896–1915)
* Ashworth (1919–23)
* McQueen (1923–28)
* Patterson (1928–36)
* Kay (1936–51)
* Welsh (1951–56)
* Taylor (1956–59)
* Shankly (1959–74)
* Paisley (1974–83)
* Fagan (1983–85)
* Dalglish (1985–91)
* *Moranc (1991)*
* Souness (1991)
* *Morana (1992)*
* Souness (1992–94)
* Evans (1994–98)
* Evans og Houllier (1998)
* Houllier (1998–2001)
* *Thompsona (2001–02)*
* Houllier (2002–04)
* Benítez (2004–10)
* Hodgson (2010–11)
* Dalglish (2011–12)
* Rodgers (2012–15)
* Klopp (2015– )

 |
| *(c) = midlertidig manager; (a) = stedfortredende manager* |
Spiseklar matjessild
**Matjessild** er modnet sild som er en spesialitet i Nederland. Silden blir først renset, og gjellene og innvollene fjernes, men bukspyttkjertelen beholdes. Det er enzymer fra bukspyttkjertelen som gjør at fisken «modner». Den rensede silden saltes og legges i tønne. Saltmengden regulerer hvor fort fisken modner, mer salt gir senere modning.

I Nederland kalles matjessild «Hollandse Nieuwe» hvis den er fanget i mai eller juni, når silden er fetest. For å få navnet «Hollandse Nieuwe» skal silden inneholde minst 16% fett.

Etter lagring rengjøres fisken. Den spises ofte med finhakket løk, og tradisjonelt spiser man fisken hel, ved å holde i halen og la den gli ned i munnen.

Ordet matjessild kommer fra det nederlandske navnet på retten, *maatjesharing*, som betyr «jomfrusild». 

Også i Sverige har man en rett som kalles matjessill. Det er fersk sild nedlagt med eddik og krydder, og altså ikke saltet og modnet. Den er, sammen med nypoteter, rømme og gressløk en vanlig rett i svenskenes midsommarmåltid.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Seymour «Sy» Barry** (født 12. mars 1928 på Manhattan, New York) er en amerikansk tegneserietegner. Han tegnet *Fantomet*-stripene i 33 år fra 1961 til 1994, og er den tegneren som har hatt mest innvirkning på serien.

Barry ble inspirert til å begynne med tegning av broren Dan (kjent blant annet for tegneserien *Lyn Gordon*), og han kom inn på den prestisjefulle New York School of Art and Design. Etter å ha tatt eksamen der, jobbet Barry for forlaget DC Comics, der han skisset, tusjet og fargela serier som *Johnny Peril*, *Hopalong Cassidy* og *Johnny Thunder*. Han hjalp også broren Dan på *Lyn Gordon*, og tegnet flere striper av denne serien, selv om disse er signert Dan Barry.

Barry begynte å tegne dagsstripene til *Fantomet* i 1961 etter Wilson McCoys plutselige dødsfall, og hans første historie var «Slavebyen Mucar». Barry forsøkte å etterligne McCoys enkle tegnestil i begynnelsen, men gikk snart over til sin egen stil, som senere er blitt *Fantomet*-seriens faste stil.

Barry fortalte på norgesbesøk i 2001 at han umiddelbart gjorde flere endringer på Fantomet-figuren da han begynte å tegne serien. Blant annet flyttet han Hodeskalleringen fra høyre ringfinger til høyre langfinger – om den skulle sette merker på skurkenes haker, måtte den være der for at den skulle ha noen effekt. Han laget også en ny frakk til Mr. Walker, for den forrige «var fæl». Han gjorde også Ulv mer ulveaktig, så den ikke skulle kunne feiltas for en hund.

Sy Barry hadde ansvaret for *Fantomet*-stripene i 33 år, og da dette er en bransje med stramme deadlines, måtte han følgelig ha en del assistenter. Disse var imidlertid anonyme, men man vet om en del av dem. George Olesen ble etter Barrys pensjonering selv hovedtegner av *Fantomet*-stripene (sammen med Keith Williams). Bob Forgione har også vært assistent, og André LeBlanc ble også kjent etter å ha vært assistent for Barry.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10106355[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 9746, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID b/barry\_s, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Fantomet presenterer: Sy Barry», skrevet av Kjell Steen, i *Det 21. Fantomet krøniker: 1970-I*. ISBN 82-429-2532-1
* «Seymour Barry» fra Fantomet.org

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU **·** BNE
 |
***Wesensteen*** er en norsk humorserie med Rolv Wesenlund og Harald Heide-Steen jr. som gikk på NRK1 fra 1998 og 1999. Kjersti Holmen og Knut Lystad hadde mindre roller i serien. Serien var basert på samme konsept som britiske *Smith & Jones*. Bak serien stod John Andreassen, Stein Monn-Iversen og Per Selstrøm. Programmet gikk på lørdager. 

Serien ble dårlig mottatt av TV-kritikerne, men hadde høye seertall. Premieren av første sesong ble sett av 1,08 millioner, mens sesongen som helhet hadde et snitt på rundt en million seere. Premieren av sesong to ble sett av 889 000. Seertallene for andre sesong var jevnt over dårligere enn i første. Enkelte av sendingene var på under 700 000.

Begrepet Wesensteen
-------------------

Begrepet «Wesensteen» var forøvrig betegnelsen som ble brukt på denne komikerduoen. De ble kjent under dette navnet gjennom forskjellige TV-serier på NRK på slutten av 1960-årene. De har i tillegg til TV-serier gitt ut LP-plater med sketsjer. Blant duoens mest kjente sketsjer er «Supperådet», «Hos tannlegen», «Dodraugen» og «Doble fustasjopphengsforkoplinger.» Alle disse sketsjene ble vist i «*Og takk for det*»-serien i 1969.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Gjøgler mot år 2000». *www.dagbladet.no*. 5.4.1998. Besøkt 26. august 2016.
2. ↑  «TV-toppen». *VG*. 20.1.1998.
3. ↑  «TV-toppen». *VG*. 19.1.1999.
4. ↑  «TV-toppen». *VG*. 30.3.1999.
5. ↑  «Tid og sted Humorkongen». *BT*. 18.7.1997. «Med suksessen i Lysthuset var det gjort. Publikum hadde begynt å le en ny latter, Mennene de skrattlo av var Rolv Wesenlund og kompisen Harald Heide-Steen jr. Latteren stilnet ikke i 1965. Et nytt kapittel i norsk under-holdningshistorie ble skrevet etter epoken med WesenSteen, et navn som oppstod fordi duoen ikke hadde råd til å avertere med fulle navn i avisene.»
Den tidligere bydelen Hohenschönhausens beliggenhet
**Hohenschönhausen** var en bydel i Berlin. Ved bydelsreformen i 2001 ble den slått sammen med Lichtenberg lenger syd. Bydelen ble i 1985 etablert som en egen bydel ved at man trakk Hohenschönhausen, Wartenberg, Falkenberg og den østlige delen av Malchow ut av bydelen Weissensee som var etablert på 1920-tallet. 

Det tidligere Hohenschönhausen er nå delt i ortsteilen Alt-Hohenschönhausen, Neu-Hohenschönhausen, Wartenberg, Falkenberg og Malchow. I Neu-Hohenschönhausen var det betydelig boligbygging på 1980-tallet og ortsteilen er preget av store boligblokker, men også store grøntarealer mellom bygningene. Denne delen har S-Bahn-forbindelse med sentrum og det går også to Metro-trikker (M4 og M5) til sentrum.

I Alt-Hohenschönhausen finner man Hohenschönhausen Minnesenter som er et tidligere Stasi-varetektsfengsel. Dette fengselet var avskjermet i DDR-tiden og er i dag et museum om SED-regimets umenneskelighet.

Referanser
----------

1. ↑  barwick.de (eng.)
2. ↑  Stiftung Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Odd E. Havik** (født 30. mai 1944 i Snåsa, død 30. januar 2022 i Bergen), var en norsk professor i psykologi.

Havik var utdannet psykolog og dr. philos. Han var ansatt ved Universitetet i Bergen (UiB) fra 1973 og var professor i klinisk psykologi fra 1990, Han var senere i en toårs periode landets første professor i helsepsykologi ved Universitetet i Oslo før han igjen vendte tilbake til UiB. Han var også dekan ved Det psykologiske fakultet ved UiB. Hasvik ledet blant annet flere store prosjekter innen behandlingsforskning og personlighetsdiagnostikk.

I anledning professor Odd E. Haviks 70-årsdag ble det i 2014 avholdt en egen konferanse til hans ære ved Universitetet i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  Normann Anderssen: *Til minne om Odd E. Havik* - På Høyden/Universitetet i Bergen 12. februar 2022
2. ↑  Bjørg Grova, Erik Larsen og Britt Venner: Odd E. Havik (1944-2022) - Minneord i Tidsskrift for Norsk Psykologiforening 1. mars 2022
3. ↑  *-Helsevesenet er ingen garanti for smertefrie liv* - intervju med professor Odd E. Havik i *Katarsis*/Psykologisk tidsskrift ved UiB 8. oktober 2014
4. ↑  - Konferanse til ære for professor Odd E. Havik Arkivert 15. april 2022 hos Wayback Machine. - Psykologisk institutt/Universitetet i Bergen 9. mai 2014
Matroser i ferd med å sette ut en MOB-båt fra en norsk innenriks passasjerferge
**Matros** er en yrkesbetegnelse innen skipsfart som kan ha ulik betydning på ulike områder.

Innenfor sivil sjøfart er matros et navn på dekkmannskap som ikke er offiserer. Matroser utfører vedlikehold, vakthold, lasting og lossing om bord på skip.

Tidligere var matros benevnelse på en fullerfaren sjømann i tjeneste på dekk med minst 3 års fartstid. Gradene som ledet frem til matrostittel var: dekksgutt, jungmann og lettmatros. En dyktig matros kunne bli forfremmet til båtsmann.

I Norge
-------

I Norge er det egen fagprøve for matroser. I tiden fram til fagprøven, er lærlingen aspirant. En matros som har fått hyre om bord på et fartøy og som benytter uniform kan ha en distinksjon med et gullbrodert anker. En matroslærling kan ha distinksjon med et rødt anker. En matros med fagbrev kan ta videreutdanning til å bli dekksoffiser. Fagbrev som matros gir også mulighet til å ta utdanning ved en nautisk linje på maritim fagskole.

Innenfor Sjøforsvaret blir benevnelsen matros benyttet om vervet mannskap, altså militært ansatt personell som ikke er befal. I Hæren og Luftforsvaret benytter en benevnelsen grenader. Selv om benevnelsen har det samme opphavet i Sjøforsvaret som i den sivile skipsfarten, har en militær matros som regel ingen av arbeidsoppgavene til en sivil matros. Militære matroser har mye mer til felles med grenaderer. Distinksjonen til en matros er et gullanker i metall og fra én til fire skråstilte gullstriper.

Se også
-------

* Mannskap
* Matrosdress – matroslue

Referanser
----------

1. ↑  «Matros». *Utdanning.no*. Besøkt 4. mars 2023.
2. ↑  «Matros (fagbrev)». *vilbli.no*. Besøkt 4. mars 2023.
3. ↑  «Matros». *Maritim Opplæring*. Besøkt 4. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Able Seaman (occupation) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Forsvarets Personellhåndbok, Del D, Forvaltning av grenaderer og matroser Arkivert 3. mai 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Baden** er en by og en kommune i den sveitsiske kantonen Aargau, beliggende på vestbredden av elven Limmat, i Limmattal, 25 kilometer nordvest for Zürich. 

Byen er administrasjonssted i distriktet Baden. Navnet kommer av områdets varme mineralkilder, som har vært kjent siden romertiden. Kommunen har 18 631 innbyggere (2014) og et areal på 13 km². 

Baden ligger 22 kilometer nordvest for Aarau, kantonhovedstaden i Aargau, og 21 kilometer nordøst for Zürich. Det elektrotekniske selskapet Brown, Boveri & Cie. ble startet i byen i 1891. Selskapet som i dag heter ASEA Brown Boveri, dominerer sammen med selskapet Alstom næringslivet i kommunen.

Referanser
----------

1. ↑  «Arealstatistik Standard - Gemeinden nach 4 Hauptbereichen». BFS. Besøkt 13. januar 2019.
2. ↑  .
3. ↑  «Kennzahlen». *www.baden.ch*. Besøkt 26. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Baden, Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** HDS **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Adalbjörg Lilly Hauksdóttir** (født 30. juli 2002) er en islandsk alpinist, som representerer klubbene Vikingur Reykjavik og Geilo IL. Hun trenes av Kristinn Bjornsson. 

Hauksdóttir går alpintlinja ved Norges Toppidrettsgymnas på Geilo.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Hauksdóttir deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i storslalåm på Geilo i Norge, der hun kom på 43.-plass. Hun deltok i Junior-NM i alpint 2019 i desember 2018, og kjørte inn til 25.-plass i slalåmrennet der. Hun fikk sine første pallplasser i FIS-renn i april 2019, da hun fikk én andreplass i slalåm og én andreplass i storslalåm i Akureyri på Island. Hun kom på femteplass i storslalåm under Islandsk mesterskap i alpint 2019.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 34.-plass i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte hun ut, og fikk dermed ingen plassering i kombinasjonen. I storslalåm og slalåm kjørte hun ut.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NTG.no - *2. klasse alpint 2019/20* Arkivert 28. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 28. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Adalbjörg Lilly Hauksdóttir - Results*, besøkt 28. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing: Women's Super-G* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 24. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Women's Alpine Combined* Arkivert 25. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 25. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Adalbjörg Lilly Hauksdóttir* Arkivert 28. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 28. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adalbjörg Lilly Hauksdóttir – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Adalbjörg Lilly Hauksdóttir – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Adalbjörg Lilly Hauksdóttir – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 28. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Marit Strømøy** (født 25. september 1976 i Sandefjord) er en norsk sanger og båtrace-fører bosatt i Sandefjord. Hun er gift med Andrea Colombo og driver båtsportteamet Strømøy Racing. 

Hun er også trener til norgesmesteren Live Gulbrandsen.

Musikk-karrière
---------------

Strømøy begynte som ung å spille piano, og etter hvert begynte hun på musikkskolen i Sandefjord. Sang tok senere over. Hun har deltatt to ganger i Melodi Grand Prix, i 2005 i gruppa Blissed, og i 2006 som soloartist. Hun har arbeidet i flere år for Wallmans Salonger innen sang og underholdning, og har over 1 000 show bak seg.

Båtrace
-------

Strømøy har en lang karriere innen båtsport og båtrace, hun kjørte sitt første race som 12-åring. Faren har kjørt race i over 30 år, og hadde eget båtverksted i Sandefjord. Hun begynte for alvor i 1989, og satte verdensrekord i 1992. Hun var første kvinnen til å konkurrere i F1 World Powerboat Championschip (Formel 1) i 2007. Hun kjører idag som den første og eneste kvinne i verden i F1 H2O Hun gjestedebuterte i offshore Class 1 i Brazilian Grand Prix i Rio de Janeiro i mars 2010, og kjørte som trottelkvinne for det norske teamet Welmax Offshore Racing i båten «Welmax 91». 

Strømøy fokuserer nå sportslig kun på Formel 1 og er med å kjemper helt i toppen. I Portugal i 2011 var hun første kvinne til å vinne kvalifiseringen til løpet i en F1 VM-runde, og fikk beste startposisjon på bryggen. Men i løpet ble det en tandem-flip sammen med Shaun Torrente. I 2019 kom hun på pallen sammenlagt etter endt sesong, og hentet derved sin første VM medalje i Formel 1.

Marit har også verv i det internasjonale forbundet UIM (Union Internationale Motonautica), hvor hun leder utøverkomiteen (Athletes Committee) for rundbane. 

### Meritter (utvalg)

* 1992: Verdensrekord, T-250
* 1996: Europamester i klasse S-550
* 1996: Nordisk Mester i klasse S-550
* 1998: Europamester i klasse S-550
* 1999: Nordisk Mester i klasse S-550
* 1999: Europamester i klasse S-550
* 2000: «Rookie of the year 2000», F-2000
* 2002: Sølv President Cup UAE, F-2000
* 2005: Sølv Nordisk Mesterskap, F-2000
* 2006: Bronse «24 Hours of Rouen», Class 2
* 2007: Bronse i Europamesterskapet F-2000
* 2007: Bronse i «24 Hours of Rouen», Class 2
* 2009: Sølv i «24 Hours of Rouen», Class 2

Referanser
----------

1. ↑  Indreiten; Aakermann (18. desember 2015). «Norsk kvinne med historisk Formel 1-seier» **(norsk)**. NRK Vestfold. Arkivert fra originalen 23. januar 2016. Besøkt 23. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marit Strømøy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Marit Strømøy på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Marit Strømøy på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Marit Strømøy på Instagram Rediger på Wikidata
* (en) Marit Strømøy på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Bueskyting |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | Recurve lag |

**Li Zongshan** (født 5. januar 1990) er en kinesisk funksjonshemmet bueskytter, som konkurrerer i klassen ST.

Meritter
--------

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han i klassen for stående, med buetypen recurve. I plasseringsrunden fikk han 10. beste poengsum av de 24 som deltok, med 605 poeng. Han ble imidlertid slått ut av Roman Chayka 1/16-finalen. Han deltok også i lagkonkurransen, der det kinesiske laget fikk bronse, etter å ha slått Storbritannia 206-193 i bronsefinalen. Dong deltok der sammen Cheng Changjie og Dong Zhi.

Referanser
----------

1. ↑  London 2012 - *Men's Individual Recurve - Standing*, besøkt 9. september 2012.
2. ↑  London 2012 - *Men's Team Recurve - Open*, besøkt 9. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Zongshan Li

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Pétur Benedikt Júlíusson** (født 1964 i Reykjavík) er en islandsk lege og forsker.

Júlíusson har sin legeutdannelse fra Island, men har bodd i Norge siden 1995. Han tok spesialistutdannelse innen barnesykdommer i Norge og har også tatt doktorgrad ved *Institutt for klinisk medisin* ved Universitetet i Bergen.

I perioden 2003 til 2007 ledet han sammen med Robert Bjerknes en omfattende studie på norske barns vekstutvikling. Denne studien regnes som det mest oppdaterte referansegrunnlag for å vurdere norske barns vekstutvikling. Studien viste at norske barn er høyere enn målingene på 70- og 80-tallet viste, og antall overvektige barn har også økt kraftig.

Referanser
----------

1. ↑  Ny doktorgrad: Overvekt og fedme hos norske barn Arkivert 2. juli 2013 hos Wayback Machine. Universitetet i Bergen
2. ↑  Norske barn veks Bergens Tidende

Eksterne lenker
---------------

* Vekststudien i Bergen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ORCID **·** CRIStin **·** ResearchGate
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Storbritannias flagg Storbritannia |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | London 2012 | T36 - 100 meter |
| Bronse | Athen 2004 | T36 - 200 meter |
|  Handikapp-VM i friidrett |
| Sølv | Assen 2006 | T36 - 100 m |
|  Handikapp-EM i friidrett |
| Sølv | Stadskanaal 2012 | T36 - 200 m |
| Bronse | Stadskanaal 2012 | T36 - 100 m |

**Graeme Ballard** (født 19. juni 1979) er en engelsk handikappet friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han konkurrerer i klassen T36, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

Ballard deltok i sine første paralympiske leker ved Paralympiske sommerleker 2004 i Athen. Her fikk han bronse på 200 meter, der So Wa Wai vant gull med ny paralympisk rekord. Han deltok også på 100 meter, der han kom på 6.-plass.

Ved VM i friidrett for handikappede 2006, som ble arrangert i Assen i Nederland, fikk han sølv på 100 meter, bak So Wa Wai. Ballard løp på 12,52, mens Wai løp på 12,22 sekunder. Han deltok også på 200 meter, men tiden hans på 25,77 holdt bare til fjerdeplass.

I 2008 deltok han ved Paralympiske sommerleker i Beijing. Her kom han på 8.-plass på 100 og 400 meter, og 6.-plass på 200 meter.

Han deltok ved VM i friidrett 2011 for handikappede (*IPC Athletics World Championships*) i Christchurch på New Zealand i januar 2011. På 100 kom han på 5.-plass, med tiden 12,57. Også på 200 meter kom han på 5.-plass, med tiden 25,42 sekunder.

I 2012 fikk han to medaljer ved EM i friidrett for handikappede, som ble arrangert i Stadskanaal i Nederland. På 200 meter fikk han sølv, og på 100 meter bronse. Han løp på 25,19 på 200 meter, og ble slått av ukrainske Roman Pavlyk. På 100 meter vant han sin semifinale, med tiden 
12,66, men Jevgenij Sjvetsov (12,16) og Roman Pavlyk (12,44) i finalen, der han løp på 12,49.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London vant han sølv på 100 meter. Han løp på 12,24 i finalen, og ble slått av russiske Jevgenij Sjvetsov, som løp på 12,08, som var ny paralympisk rekord. På 200 kom han på 4.-plass, med tiden 25,20. Hans landsmann Ben Rushgrove fikk bronse, med ny personlig rekord på 24,83.

Referanser
----------

1. ↑  BBC Sport - *Roberts leads golden haul*, besøkt 1. oktober 2012.
2. ↑  BBC Sport - *Miller collects club gold*, besøkt 2. oktober 2012.
3. 1 2  United Kingdom Athletics - *Gold, Silver and Bronze on Day Four*[*død lenke*], besøkt 2. oktober 2012.
4. ↑  Team Thomas - *Athletics - Men's 100m - T36 - Final*, besøkt 2. oktober 2012.
5. ↑  British Paralympic Association - *Graeme Ballard*, besøkt 2. oktober 2012.
6. ↑  IPC - *Results Book from 2011 IPC Athletics World Championships* (PDF), besøkt 2. oktober 2012
7. ↑  IPC Athletics European Championship Stadskanaal -  *BALLARD Graeme* Arkivert 30. juni 2012 hos Wayback Machine. besøkt 2. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC
* London 2012 - Graeme Ballard
* London 2012 - Athletics - Men's events (resultater PL 2012)
En seilskøyte.
En **skøyte** var opprinnelig en stor og kraftig sjekte med seil, opprinnelig spriseil. Skrogformen var spissgattet med utvendig ror, slik at roret er hengslet til akterstevnen og følger stevnens profil. Betegnelsen *skøyte* kom i bruk rundt 1800 fra nederlandsk: *schuit* og har sammenheng med ordet skute.

Skøytene var opprinnelig klinkbygde men ble kravellbygget etter ca 1883 da Colin Archer benyttet kravell i sine losskøyter med jernkjøl.

Disse ble også fra da av gaffelrigget og ble i 1892 modell for redningsskøytene.

Skroget er dypt og bredt og gjør en skøyte egnet til et bredt spekter av oppgaver langs den værharde kysten, frakt og fiske, lostjeneste og redningstjeneste. Losbåtene og redningsskøytene var forholdsvis komfortabelt innredet for at mannskapet kunne bo om bord over lengre tid. De tradisjonelle motorfiskeskøytene hadde en liten lugar forut, gjerne med ovn for varme og koking.

Etterhvert ble skøytene større, fikk motor, styrhus og hekken ble rundgattet, kalt krysserhekk, men betegnelsen skøyte ble beholdt. Redningsselskapet bruker ennå betegnelsen redningsskøyte om sine moderne båter, dette for å hedre de seilendre redningsskøytenes sjødyktighet.

Skøyter kan ha navn etter byggested som hvalerskøyte, risørskøyte og listerskøyte eller etter hovedformål som fiskeskøyte, sildeskøyte og makrellskøyte, sandskøyte og seilskøyte. Losskøytene og redningsskøytene som Colin Archer konstruerte og bygde er blitt legendariske.

Referanser
----------

1. ↑  «Skøyte». Store norske leksikon. Besøkt 5. desember 2015.
**Aanen Paus** (født 1727, død 1805), egentlig **Aanon Paus**, var en norsk skipsreder, trelasthandler og vinhandler i Fredrikstad.

Han var sønn av Amandus Paus (1695–1761) og Karen Aanonsdatter Falck; faren var yngste sønn av Kviteseidpresten Hans Povelsson Paus og kjøpte i 1727 storgården Flom i Flåbygd, mens moren var datter av en av Arendals ledende skipsredere og kjøpmenn, Aanon Aanonsen (d. 1732). Faren ble i samtiden omtalt med tittelen *monsieur*, som viser at han ble regnet som «borgerlig gårdbruker», og var yngre bror til sorenskriver i Øvre Telemark Peder Paus. Aanon Paus var oppkalt etter morfaren Aanon Aanonsen i Arendal, men i datidens skriftspråk ble fornavnet skrevet Aanen.

Aanon Paus solgte odelsretten til Flom til sine yngre brødre Paul og Abraham, da han selv satset på en karriere innen sjøfart og handel. *Fredrikstad bys historie* oppgir at han først var skipper på egen skute og aktiv innen trelasthandel. I 1767 ble han gift med en datter av vinhandler i Fredrikstad Lorentz Koch og tok borgerskap som kjøpmann der i byen, der han var aktiv som vinhandler, tobakkshandler, skipsreder m.m. Der fikk han bygget en murgård som da var byens nest største våningshus. Under krisen i 1771 gikk han fallitt, var i noen år ansatt som fullmektig på Hafslund og tok i 1778 igjen borgerskap i Fredrikstad, der han også var borgerrepresentant.

Hans datter Maren Sophie Paus (1782–1838) var gift med kjøpmann i Frederikshald Thomas Fearnley. Aanen Paus var morfar til maleren Thomas Fearnley og oldefar til skipsreder Thomas Fearnley.

Referanser
----------

1. ↑  Dehli, Martin (1964). *Fredrikstad bys historie*, bd. 2

Eksterne lenker
---------------

* (no) Aanen Paus på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Pollpryd** (*Codium fragile*) er mørkegrønn til grågrønn alge og har om lag 0,5 – 1 cm tykke greiner, som kjennes ut som en svamp når du trykker på dem.

Utseende
--------

Pollpryd danner dusker av myke greiner som er lite forgreinede (med tvegreinede forgreininger) og gjerne 20-30 centimeter lange. På farge er de mørkgrønne, og de kjennes myke, bøyelige og svampaktige.

Levevis
-------

Arten vokser på grunt vann på hardbunn.

Uvanlig vevsstruktur
--------------------

Vevet langs ytterkanten av skuddene har en uvanlig struktur som nærmest er en mellomting mellom en encellet og flercellet organisme. Som flercellede organismer har den tallrike cellekjerner, men de enkelte cellene er ikke klart avgrenset fra hverandre, men danner flerkjernede kjempeceller som er opptil 1,2 millimeter lange. Arten har separate hann- og hunnplanter, og mangler et separat sporofyttstadium.

Utbredelse
----------

Arten stammer egentlig fra Stillehavet nær Japan, men har blitt innført til det nordlige Atlanterhavet der den har spredt seg mye. Den er nå svært vanlig langs norskekysten. Det finnes også en form ved New Zealand.

En invasiv art
--------------

Arten har spredt seg langs norskekysten siden 1930-tallet. Den blir vurdert som en skadelig, innført art med svært høy risiko blant annet fordi den har svært stort spredningspotensiale, kan til dels fortrenge sagtang der den vokser tett, og gir levesteder for få andre arter

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger»Åpent tilgjengelig. Artsdatabanken. 5. april 2023. Besøkt 5. april 2023.
2. 1 2  Husa V, Eilertsen M, Haugland B og Steen H (11. august 2023). «Grønnalger. Vurdering av økologisk risiko for pollpryd *Codium fragile* som SE for Fastlands-Norge med havområder»Åpent tilgjengelig. *Fremmedartslista 2023*. Artsdatabanken. Besøkt 13. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *pollpryd* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *pollpryd* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *pollpryd* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *pollpryd* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *pollpryd* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *pollpryd* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *pollpryd* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Codium fragile* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Codium fragile* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Volubilis** (arabisk: **وليلي**, *Walili*) er en romersk ruinby i Marokko; nær byen Meknès mellom Fès og Rabat. Volubilis er den best bevarte romerbyen i denne delen av Nord-Afrika, og ble av den grunn oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1997.

I oldtiden var Volubilis en betydningsfull romersk by, ved rikets vestligste grenser. Byen ble anlagt på samme sted som en tidligere kathagensk bosetning fra før 300 f.Kr. Volubilis var provinshovedstad i den romerske provinsen Mauretania Tingitana; dette var en grøderik region som eksporterte korn og olivenolje, blant annet til Roma.

Basilikaen
Mosaikk av havuhyrer
Romerne forlot det meste av Marokko rundt år 300; men beholdt Volubilis til byen etter alt å dømme ble ødelagt av et jordskjelv på slutten av 300-tallet. Fra 500-tallet finnes det imidlertid en liten gruppe gravminner skrevet på latin som tyder på at det da fantes et kristent samfunn her, som fortsatt brukte romersk datering. Myntfunn viser at byen var okkupert av Abbasidene, flere av disse myntene har innskriften *Walila*. 

Fyrsten Idris I, som grunnla Idrisiddynastiet og la grunnlaget for muslimsk innflytelse i Marokko, inntok byen i 788. Byen var da styrt av *Awraba-klanen*, som raskt anerkjente Idris' overhøyhet og utropte ham til imam. På tre korte år hadde han befestet sin makt i regionen, før han døde og etterlot seg en gravid fyrstinne av Awrabaavstamning og en lojal slave, Rashid. Rashid fungerte som regent inntil *Idris II* vokste til. På dette tidspunktet hadde imidlertid hoffet flyttet til Fès, og overlatt Volubilis tilbake til Awrabaene.

Ruinene her ble skadet under Jordskjelvet i Lisboa i 1755, og i de følgende årene ble marmoren her fjernet og tatt i bruk til byggeprosjekter i den nærliggende byen Meknès.

Franske arkeologer begynte utgravninger her i 1915. Omfattende rester av romerbyen har blitt avdekket. Siden 2000 har utgravningene her blitt utført av University College, London og det marokkanske *Institut National des Sciences de l’Archéologie et du Patrimoine*; under ledelse av Elizabeth Fentress, Gaetano Palumbo og Hassan Limane. Disse utgravningene har avdekket det som ser ut til å være Idris' palass, like nedenfor og vestenfor romerbyen. Utgravningene har også avdekket et middelalderby.

Bygningsrester fra romertiden
-----------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Basilika
* Thermae
* Jupitertempelet
* Et *Capitol*
 | * Triumfbue
* mosaikker
* oljepresser
* kornmagasiner
 |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Volubilis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Volubilis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Volubilis Project, oversikter og utgravingsrapporter
* Volubilis in modern photos

---

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GeoNames
 |
**114 14** er det nasjonale telefonnummeret for å kontakte nærmeste politimyndighet i Sverige. Nummeret brukes for situasjoner som ikke er akutte, for eksempel politianmeldelser, tips eller spørsmål om pass, bevillinger, adresser og åpningstider. Nummeret brukes også for å komme i kontakt med sentralbordet eller en ansatt ved politimyndigheten.

114 14 ble opprettet for at man blant annet enklere skal kunne kontakte politiet uansett hvor man er uten å måtte belaste nødnummeret 112 eller huske den lokale politimyndighetens telefonnummer. 114 14 som telefonnummer ble innført i januar 2005. Politimyndighetens gamle telefonnummer sluttet å virke fra og med 29. februar 2008.

I nødsituasjon eller ved pågående lovbrudd skal man alltid ringe 112.

Mottak
------

Den som ringer 114 14 tilbys gjennom telefonen fire tastevalg:

* For å levere en politianmeldelse om lovbrudd eller tapt gods skal man trykke på tallet 1.
* For å levere tips skal man trykke på tallet 2.
* For spørsmål om pass, åpningstider eller lignende skal man trykke på tallet 3.
* For å komme i kontakt med en ansatt eller sentralbordet skal man trykke på tallet 0 eller vente.
* Ved større hendelser kan tastevalg 9 aktiveres for å levere og ta imot informasjon angående hendelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «114 14 har fått nytt knappval vid kriser». *Norran*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
**Echelon Corporation** (NASDAQ: ELON) er et amerikansk selskap som designer kommunikasjonsnettverk for å koble maskiner og andre elektroniske enheter, med det formål å knytte sammen sensorer for styring, overvåkning og kontroll.

Historie
--------

Echelon LonWorks-plattform ble publisert i 1990 for bruk i bygninger-, industri-, transport- og hjemmeautomasjonsmarkeder. I 2003 lanserte Echelon Corporation Energy Network Services (NES) systemet, en åpen infrastruktur for smarte målere og smarte nett.

Echelon er nettverksteknologien for verdens største Advanced Metering Infrastructure (AMI) i Italia med over 27 millioner strømmålere (se eksterne lenker). Senere har selskapet vunnet andre kontrakter på NES-systemet med flere hundre tusen kunder i Sverige og Nederland.

Echelon holder til i San Jose i California, med internasjonale kontorer i Kina, Frankrike, Tyskland, Italia, Hongkong, Japan, Korea, Nederland og Storbritannia.

Eksterne lenker
---------------

* Om Echelon Corporation Arkivert 15. september 2012 hos Wayback Machine.
* LonMark International
* Smart metering i Italia
**Harsprånget kraftverk** er et vannkraftverk i Luleälven i Jokkmokks kommune i Sverige. Verket stod ferdig i 1951 og ble senere utvidet med flere turbiner i 1952,1972 og 1980. Eier er Vattenfall. Kraftverket ble påbegynt bygget i 1920-årene, men ble første byggetrinn ble først ferdigstilt i 1951. Forsinkelsen skyldes lavkonjunkturen etter den første verdenskrigen.

Det er installert fem francisturbiner på totalt 977 MW. Midlere årsproduksjon er på 2131 GWh.

Kraftverket er Sveriges største vannkraftverk målt i installert effekt.

Elven er oppdemmet med en steinfyllingsdam i forbindelse med kraftverket og elven mellom verket og kraftstasjonen er stort sett tørrlagt.

Energien fra kraftverket ble ført i det som den gang var verdens første 400 kilovoltsledning mellom Harsprånget og Hallsberg. Den 100 mil lange kreftledningen førte kraft fra verkene i Luleälven til kraftkjøpere i Syd- og Mellomsverige.

Kilder
------

* Kuhlins.com
* Vattenfall

| * v
* d
* r
Demninger i Luleälven |
| --- |
| Ritsem **·** Vietas **·** Porjus **·** Harsprånget **·** Ligga **·** Messaure **·** Porsi **·** Laxede **·** Vittjärv **·** Boden | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Operation Castle** var en amerikansk serie med høyytende (høyenergi) kjernefysiske tester av Joint Task Force 7 (JTF-7) ved Bikini Atoll som begynte i mars 1954.[] Den fulgte Operation Upshot–Knothole og gikk foran Operation Teapot. Gjennomført som et joint venture mellom Atomic Energy Commission (AEC) og Department of Defense (DoD), var det endelige målet med operasjonen å teste design for et flyleverbart termonukleært våpen. Alle enhetene som ble testet, som varierte i vekt fra 6.520 til 39.600 pund (2.960 til 17.960 kg), ble bygget for å slippes fra fly. Imidlertid må ballistiske foringsrør, finner og smeltesystemer festes.[1] Operasjon Castle ble av myndighetene ansett for å være en suksess da den beviste gjennomførbarheten av utplasserbare "tørr" drivstoffdesign for termonukleære våpen. Det var tekniske vanskeligheter med noen av testene: en enhet hadde et utbytte som var mye lavere enn forutsagt (en "brus"), mens to andre bomber detonerte med over det dobbelte av det anslåtte utbyttet. Spesielt én test, Castle Bravo, resulterte i omfattende radiologisk forurensning. Nedfallet påvirket øyer i nærheten, inkludert innbyggere og amerikanske soldater stasjonert der, samt en nærliggende japansk fiskebåt (Daigo Fukuryū Maru), noe som resulterte i en direkte død, og deretter fortsatte helseproblemer for mange av de utsatte. Offentlig reaksjon på testene og en bevissthet om langtidsvirkningene av kjernefysisk nedfall er blitt tilskrevet som en del av motivasjonen for traktaten om delvis testforbud fra 1963.
Kart som viser Ķīpsalas plassering i Riga
På dette bildet viss de øyer som senere ble til den sammenhengende øya Ķīpsala. (Illustrasjonen viser Slaget ved Düna av 1701.
**Ķīpsala** er en øy i elva Daugava i Latvia og en av Rigas 47 bydeler (*apkaime*) beliggende i Pārdaugava. Ķīpsala har 817 innbyggere og dets areal utgjør 197,50 hektar, noe som gir en befolkningstetthet på 4 innbyggere per hektar.

På øya oppsto det mot slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet en trehusbebyggelse langs stranden på den østre siden mot Rigas sentrum. I andre halvdel av 1900-tallet kom den i dypt forfall, men senere ble det igangsatt restaurering.

Referanser
----------

1. ↑  «Ķīpsala» **(latvisk)**. apkaimes.lv. Besøkt 10. september 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ķīpsala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Apkaimes – Rigas bydelsprosjekt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen omhandler et dokument i Norges dokumentarv.  For Cyprianus-bøkene, se Svarteboka.
En av sidene i «Svarteboka». Foto: Ingelinn Kårvand/Norsk Industriarbeidermuseum 

|  |
| --- |
|  |
| **Norgesdokumentarv** |

**«Svarteboka»** var det folkelige navnet på *Rjukan Salpeterfabriker protokoll over avskjedigede arbeidere O.v. 1911*. Det ble også kalt «svartkatten» eller ei «svarteliste». Protokollen dokumenterer svartelisting av arbeidere ved Rjukan Salpeterfabriker. Den er et personregister over forhenværende, oppsagte ansatte og over personer Norsk Hydro hadde bestemt skulle nektes ansettelse. Den inneholder opplysninger om i hovedsak arbeidere i årene 1911 og 1912. Den er delvis ført i pennen av lokale funksjonærer ved fabrikken, men er også en sammenstilling av opplysninger gitt av andre virksomheter innenfor konsernet, muligvis arbeidsgiverorganisasjonen og andre bedrifter.

Registeret representerer bedriftsledelsens og kapitaleiernes behov for å føre kontroll med hvem som kunne jobbe ved bedriften, og det angir forholdsvis mange forskjellige grunner for svartelisting. Alt fra «fyll og skoft» til «oppvigleri» ble notert.

Norsk Hydro eier dokumentet, som er deponert ved Norsk Industriarbeidermuseum.

«Svarteboka» i Norges dokumentarv
---------------------------------

Rjukan har en sentral plass i norsk industri- og arbeiderhistorie. «Svarteboka» synliggjør sider ved arbeidslivkultur og forholdet mellom arbeidere og arbeidsgivere under etableringen av vår moderne storindustri. Protokollen ble i 2012 innlemmet i Norges dokumentarv, et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Registeret er en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (Memory of the World), som skal bidra til å verne og tilgjengeliggjøre verdens dokumentarv, og fremstå som menneskehetens kollektive hukommelse.

Referanser
----------

1. ↑  Fra nominasjonen til Norges dokumentarv
2. ↑  fra telemarkskilder.no
3. ↑  «Fra Kulturrådets begrunnelse for å innlemme protokollen i *Norges dokumentarv*». Arkivert fra originalen 5. oktober 2015. Besøkt 22. mai 2016.

Kilder
------

* Om Svarteboka på telemarkskilder.no[*død lenke*]
* Norsk Industriarbeidermuseums nominasjon til «Norges dokumentarv»

Eksterne lenker
---------------

* Digitalisert versjon av «Svarteboka»[*død lenke*]
Senter for husdyrforsøk
**Senter for husdyrforsøk** (**SHF**) er et senter ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet. 

SHF ble opprettet i 1994 og skiller seg fra et vanlig institutt ved å ha et styre med ekstern representasjon. Senteret finansieres gjennom en grunnbevilgning fra universitetet, inntekter fra forsøksoppdrag og salg av produkter fra husdyrhold og planteproduksjon.

I mai 2015 ble nye forsøks- og undervisningsbygninger på Ås åpnet av landbruks- og matminister Sylvi Listhaug. Her drives forskning på husdyrproduksjon hos storfe, gris, sau, geit og fjørfe i moderne fasiliteter på internasjonalt høyt nivå. 

I tillegg til forskning, brukes senteret i praktisk utdanning av veterinærstudenter fra Veterinærhøgskolen og studenter ved husdyrfag. Dessuten kan studenter ha mindre egne forsøk i forbindelse med masteroppgaver.

SHF har ikke selv ansatte forskere, derfor er de fleste forskningsprosjekter initiert og i regi av flere av fakultetene ved NMBU. Andre forskningsinstitusjoner ved campus Ås som Veterinærinstituttet, Bioforsk, Nibio og Nofima kommer også med sine oppdrag til senteret.

Referanser
----------

1. ↑  Om SHF
2. ↑  Nytt Senter for Husdyrforsøk på Ås
3. ↑  Listhaug åpnet nye bygg ved Senter for husdyrforsøk[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Ung mann med hest og hund. Marmorrelieff fra ca. 125 e.Kr. fra Villa Adriana ved Tivoli. British museum, London.
Keiser Caligula, Ny Carlsberg Glyptotek.
**Incitatus** var den romerske keiser Caligulas favoritthest, og kom til ham fra de spanske områder som veddeløpshest. Navnet er et latinsk adjektiv som betyder noe i nærheten av rask eller i full galopp.

Hestens liv
-----------

Keiseren var fanatisk opptatt av hestesport, og for å sikre at hans egen hest skulle vinne for favorittlaget *De grønne*, utstasjonerte han soldater natten før et veddeløp som skulle sørge for total stillhet i Incitatus' nabolag.

Veddeløpshester ble behandlet godt, og ifølge Suetonius' *De tolv keisernes liv*, hadde Incitatus en stall i marmor, med en krybbe av elfenben, en gullbøtte å drikke av, tepper i purpur og en grime med kostelige stener. Det var nytt liggehøy hver dag, bilder på veggene av kjente kunstnere, og hvis Incitatus kjedet seg i omgivelsene, kunne han bare gå over i elfenbensrommet ved siden av. Andre steder blir det nevnt at hesten ble oppasset av atten slaver, og ble fôret med havre iblandet gullflak. 

Hesten «inviterte» øvrighetspersoner til å spise med ham i sitt eget palass ved siden av Caligulas, hvor slavene stod klar til å tjene de fornemme gjestene. Suetonius skrev også at Caligula hadde planer om å gjøre Incitatis til konsul, hvilket han kanskje også hadde blitt hvis keiseren hadde fått leve lenger.

Det verserte mange historier om Incitatus, hvorav mange av dem trolig stammet fra keiseren selv. Det kan tenkes at Caligula har brukt satire mot sine fiender, ved å hevde at selv en hest kunne bli senator, og dermed vise at han anså senatets menn for verdiløse. Suetonius har trolig også lagt tykt på i sine beskrivelser av Caligulas samtid, da han jo skrev for å ære sin egen samtidige keiser, Hadrian.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. mai 2012. Besøkt 24. mai 2012.  Lutring, Cheryl R.: INCITATUS & Caligula

Eksterne lenker
---------------

* Reismiller, John: *Caligula and Incitatus: History of Horses*
* Lutring, Cheryl R.: *INCITATUS & Caligula*

Litteratur
----------

* Suetonius, Tranquillus C.: *The twelve Caesars, Gaius Suetonius Tranquillus*, Penguin Books, London, 1989

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |