recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Petra* Ottilia Annette Boyesen** (født 9. mars 1810 på Vågå kapellangård i Vågå, død 16. februar 1888 i Kristiania) var en norsk forfatter.

Petra Boyesen var datter av sogneprest Ulrik Frederik (Ulderich Friderich) Bøyesen (1773-1841) og Anna Brøsting Teilman (1777-1849).

Boyesen vokste opp i Vågå, og foruten opphold i Bergen, bodde hun det meste av sitt voksne liv i Kristiania.

Fra 1860-årene oversatte hun under signaturen *PB* fortellinger og oppbyggelige bøker fra tysk, svensk og engelsk. Året før hun døde utkom hennes eneste selvstendige utgivelse, fortellingen *Mellem Fjeldene*.

Dikteren Johan Sebastian Welhaven tegnet en gang et portrett av henne.

Bibliografi
-----------

* 1887: *Mellem Fjeldene*, Knobelauch

Referanser
----------

1. ↑  Høibo, Gudrun Johnson (1958). *Minister Finn Korens anebok*. Halden. s. 42.
2. ↑  Halvorsen, J.B. (1885). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening. s. 426.
3. ↑  Høibo, Gudrun Johnson (1958). *Minister Finn Korens anebok*. Halden. s. 32.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 35. ISBN 8257900109.
* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 251. ISBN 8253014988.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Hans Christophersen Hiort** (– 1692) var en dansk-norsk godseier som lot bygge Stend hovedgård.

Hiorts kontakter ved hoffet hjalp ham godt på vei med karrieren. I en periode var han bosatt i Vordingborg, senere i København. I 1661 ble han utnevnt til stiftsskriver over Sjællands stift, i 1669 til generaltollforvalter over det nordenfjeldske Norge, og overgikk til landkommisær da overtollinspektørembedet ble avskaffet i 1680. I 1690 avanserte han til justisråd. Samme år fikk han skjøte på Stend, og mottok kongelig konfirmasjon herpå to år senere, samtidig med at han ble tatt opp i adelsstanden.

I 1687 fikk han kongelig konfirmasjon på kjøpet av en begravelse til seg og familien i Mariakirken i Bergen.

Hiort var gift to ganger; først med Abel Cathrine Sahn og til sist med Anna Maria Heidemann. Da han døde i 1692, overtok enken Stend og de andre gårdene. Hun solgte dem videre igjen i 1696.

Referanser
----------

1. 1 2  *Det Norske tollvesens historie*. Oslo: Tolldirektoratet. 1969. s. 104.
2. ↑  Nedrebø, Yngve (2016). *Stend : kultursentrum gjennom to tusenår*. Stend vidaregåande skule. s. 33.
3. ↑  *Søndre Bergenhus Amts Landbruksskole*. Bergen. 1917. s. 65.
4. ↑  *Skrifter*. Bergen: Bergens historiske forening. 1915. s. 98.
5. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 198. ISBN 8254800650.
6. ↑  Myking, John Ragnar (1990). *Fana bygdebok*. Bergen: Fana bygdebokmemnd. s. 45. ISBN 8299122619.
**Otto Marinius Larsen** (født 1912, død 1955 i Stockholm) var en norsk partisan fra Kiberg, kjent som fange i GULag. 

Han var kommunist og reiste høsten 1940 med 35 andre
i båt til Sovjet der de ble vervet til å drive etterretning 
for NKVD. For å unngå arrestasjon i en mislykket
operasjon, flyktet Larsen til Sverige i 1943. 
Etter krigen dro han med Ragnvald Mikkelsen og Emil Isaksen til 
Murmansk for å hente brorens skøyte. De tre ble da fengslet, anklaget
for spionasje mot Sovjetunionen i tiden etter 1943. I mars 1946 ble han dømt til ti års straffarbeid. I åtte år ble han satt til tvangsarbeid som tømmerhogger i det sovjetiske GULag-systmet.

Etter Stalins død i mars 1953 ble GULag-systemet nedbygd, og Larsen ble løslatt 
i oktober 1953. Ved hjemkomst fortalte han at Osvald Harjo var i live noe som innebar at 
Einar Gerhardsen tok opp saken med russerne slik at også Harjo ble løslatt i desember 1953.

Otto Larsen utga i 1954 bok om dette, ført i penn av *Arbeiderbladet*s
journalist Haavard Haavardsholm. Larsen skrev en rekke artikler i pressen og
holdt en rekke foredrag, også i Finnmark. Etter at han flyttet til Stockholm døde han 
i august 1955 av komplikasjoner av et magesår som han pådro seg i fangenskapet.

Emil Isaksen som hadde overlevd fengslingen, var til stede ved bisettelsen i
Stockholm. Urnen ble satt ned i Kiberg. Bernhard Mikkelsen
var død i fangenskapet. De britiske Bertrand Russell og Clement Attlee kommenterte
at Larsens bok var viktig.

Litteratur
----------

* *Jeg var Sovjetspion* (Cappelen, 1954). Med Haavard Haavardsholm. Engelsk utgave: *Nightmare of the innocents* (Andrew Melrose Publisher, 1955).

Referanser
----------

1. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 1539072, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Open Library, oppført som Otto Marinius Larsen, Open Library-ID OL2288246A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Jørn W. Ruud, *Erindringer om andre verdenskrig i Finnmark og Nord-Troms*. Mastergradsoppgave fra Universitetet i Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Paul David Huntington** (født 17. september 1987) er en engelsk fotballspiller som fra den 30. juni 2022 er klubbløs.

Huntington ble en del av Newcastle United School of Excellence 1. juli 2004, fra Trinity School i Cumbria. Som skolegutt spilte han på Wembley, og vant den nasjonale U18-cupen med skolen sin i 2004.

Etter å ha imponert på juniorlaget, ble han forfremmet til reservelaget sent i 2004 for å møte hardere motstand og for å samle erfaring. Han debuterte for reservene 7. desember samme år. Newcastle møtte Middlesbrough på hjemmebane og vant 3-0. Hans første kamp for England U18, kom bare femten dager senere. Skottland U18 ble slått 1-0. I juli 2005 signerte han sin første proffkontrakt med klubben.

Første gang han var involvert på førstelaget var i Intertotocupen mot ZTS Dubnica og Deportivo samme måned som han signerte proffkontrakten. Huntington ble sittende på benken hele tiden. Sommeren samme år ble han tildelt "Wor Jackie Milburn"-prisen, som hvert år deles ut til en fremtidig stjerne i Nordøst-England.

På begynnelsen av 2005/06-sesongen, ble Huntington gjort til kaptein, av daværende sjef for akademiet Glenn Roeder, for Newcastles U18-lag. Men på grunn av hyppige besøk på reservelaget, spilte han ikke alle kampene for juniorene.

Referanser
----------

1. ↑   Argentine Soccer Database, oppført som PAUL HUNTINGTON, BDFA player ID 54419[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 45516, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Preston North End Retained List Confirmed

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Huntington – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Paul Huntington – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Paul Huntington – FBref Rediger på Wikidata
**Petra Kvisli** (født *Petra Evine Olsen* 1. mars 1874 i Arendal, død 15. juli 1947 i Stor-Elvdal) var lærer og forfatter, særlig kjent for sangen «*Eg elskar dei voggande tonar*».

Hun tok eksamen fra lærerinneskole i Arendal i 1890, og etterpå fikk hun post som lærer i Åmli. Her fikk hun lære seg landsmålet. Senere virket hun som lærer i hjembyen Arendal til hun i 1898 giftet seg med læreren Knut Kvisli fra Vegårshei. Det bodde først i Odalen; i 1900 ble ektemannen Knut Kvisli ansatt som bestyrer for amtsskolen i Stor-Elvdal og familien flyttet dit. I 1927 flyttet de videre, til Ringsaker, der ektemannen ble rektor for Ringsaker fylkesskole fram til 1939. De hadde fire barn som vokste opp. 

Hun var engasjert i lokalpolitikk, var amatørmaler, og aktiv i ungdomslagsarbeid. Under første verdenskrig var hun sekretær for forsyningsnemnda i Stor-Elvdal.

Petra Kvisli skrev på landsmål. I tillegg til to romaner og to teaterstykker skrev hun sanger, blant annet «Sygjenta syng» og «Eg elskar dei voggande tonar». Romanen *Tora Dal* skildrer ungpikedrømmer og et oppvekstmiljø som kan ligne på Kvislis eget, men er ellers ikke selvbiografisk.

Forfatterskap
-------------

* *Birgit*, fortelling, 1907.
* *Ikkje vaksen*, skuespill for amatørteater, 1911
* *Tora Dal*, fortelling, 1912
* *Elskhug og skoghandel*, skuespill for amatørteater, 1914

Referanser
----------

1. ↑  Petra Kvisli i Allkunne.no
2. ↑  Ottar Grepstad. *Viljen til språk, ei nynorsk kulturhistorie*. Samlaget, 2006. ISBN 978-82-521-6654-5
3. ↑  aasentunet.no «Eg elskar dei voggande tonar» Arkivert 25. oktober 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Anton Aure. «Petra Kvisli Arkivert 25. oktober 2007 hos Wayback Machine.» i *Kvinnor i den nynorske bokheimen. Stutte livsskildringar*, 1916
5. ↑  Olav A. Loen. *Bygda gav diktarsyn*. Rune forlag, 1970 (ebok)

Portal: Litteratur
**Paul Ivar Paulsen** (født 13. februar 1868 i Kristiania, død 12. oktober 1938 i Oslo) var en norsk jurist.

Paul I. Paulsen var sønn av overrettssakfører Martin Peter Paulsen. Han gikk ut av Kristiania katedralskole i 1886 og ble *cand. juris* i 1892. 1894 ble han ansatt han i Justisdepartementet, fra 1899 som byråsjef, fra 1908 konstituert og fra 1910 som fast ekspedisjonssjef i lovavdelingen. 6. juni 1905 ble han sendt av Christian Michelsens regjering med nattoget til Stockholm for å overrekke kong Oscar II brevet hvor regjeringen erklærte at den gikk av, og dermed i praksis erklærte unionen mellom Sverige og Norge for oppløst (unionsoppløsningen). I 1913 ble han utnevnt til sorenskriver i Aker. 

I 1914 oppnevnte Justisdepartementet sorenskriver P.I. Paulsen, professor dr. juris. Jon Skeie, sakfører Elise Sem og ekspedisjonssjef Einar Hanssen som norske representanter i et skandinavisk utvalg som skulle utrede familierettslige spørsmål. Den norske delegasjonen ble ledet av sorenskriver Paulsen.

Paulsen ble ekstraordinær assessor i Høyesterett i 1918, og var fast høyesterettsdommer fra 1921 til 1938.

Norges lover.
Paul I. Paulsens utgave i tre bind.

Paulsen var medlem av flere offentlige kommisjoner og komitéer. I 1921 og 1922 var han riksmeglingsmann. Sammen med J. E. Thomle og C. S. Thomle utga han en stor samling av norske lover i ti bind. Han fikk også utgitt en lovsamling over de faktisk gjeldende lovene i tre bind, *Norges lover*, som siden har kommet i stadig nye utgaver i ett bind.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Paul Ivar Paulsen, (13.februar 1868 - 12.oktober 1938).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Elise Sem: "Fra en praktiserende jurist"». *Kvinnelige studenter 1882-1932*. Oslo: Gyldendal. 1932. s. 117–122.
3. ↑  «Sem, Elise». *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1934.
4. 1 2  Støren, Thordis (1914-) (1987). *Justitias gode tjenere: de første kvinnelige advokater*. Oslo: Dreyer. s. 11-38. ISBN 8209104462.

Litteratur
----------

* Chr. Ebbell: «Paulsen, Paul Ivar», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 10. Oslo: Aschehoug, 1949.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Vladimir Aleksandrovitsj Tjerkasskij** (russisk: Владимир Александрович Черкасский, født 1824, død 1878) var en russisk fyrste og statsmann.

Tjerkasskij vakte oppmerksomhet allerede i studietiden i Moskva ved en historisk studie om det russiske bondespørsmålet, *Otsjerk istorii selskago soslovija v Rossii*, og foretok på sin eiendom i guvernementet Tula forberedelser for bøndenes frigjøring fra livegenskapet. Dette ble imidlertid forhindret av regjeringen. 

Etter Aleksander IIs tronbestigelse fremla han for regjeringen sitt agrariske reformprogram, *O lutjsjich sredstvach k postepennomu ischodu iz krjepostnago sostojanija* (trykt først i 1901) og ble sammen med Jurij Samarin innkalt som sakkyndig i den forberedende komité for livegenskapets opphevelse (1858-61).

Han ble etter emansipasjonsaktens utferdigelsee offisiell «forliksmann» (*niirovoj posrednik*) ved jordutdelingen. I 1864 ble han direktør for «Den offisielle kommisjonen for innenriksanliggender», som særtlig tok for seg det polske bondespørsmålet. Etter Miljutins fall (1866) nedla han sitt embede. 

Hans siste offentlige verv var stattholderskapet i Bulgaria under den russisk-tyrkiske krig (1877–1878). Hans politiske skrifter, taler og memoarer ble utgitt i 1879.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Paul Harrison** (født 1945 i Oldham i Lancashire i England) er en britisk miljøvernaktivist, panteist (en metafysisk filosofi og religiøs lære som hevder at Gud er alt og alt er Gud) og forfatter av flere bøker og rapporter om miljø og utvikling. Han er også grunnlegger og president for organisasjonen Verdens panteistiske bevegelse.

For det meste av hans liv, har Harrison arbeidet som journalist og forfatter om emner innenfor miljø og utviklingen til land i den tredje verden. Hans mest kjente bøker er Inside *The Third World* (1979) og *The Third Revolution* (1993) (omhandler befolkning og miljø). Han skrev også boken *The Greening of Africa* (1987) om bærekraftig utvikling for Afrika. Hans bok om panteisme, *Elements of Pantheism*, ble utgitt ved forlaget Element Books i 1999.

Harrison har jobbet i flere forskjellige organer innen FN og har i årenes løp reist til mange land i den tredje verden som har inkludert mange reiser til land i Asia, Afrika og Latin-Amerika. I 1988 mottok han en pris for Environment Programme Global 500 fra FNs miljøprogram for hans forfatterskap om miljøet. Harrison har mastergrader i europeiske språk og litteratur fra Universitetet i Cambridge og politisk sosiologi fra London School of Economics, og han har en Ph.D. fra Cambridge innen geofag og geografi. Siden 2002 har han bodd i California, USA.

Referanser
----------

1. ↑   Library of Congress Authorities, besøkt 2. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 12234604d.

Eksterne lenker
---------------

* Paul Harrisons nettside Arkivert 26. oktober 2014 hos Wayback Machine.
* Scientific Pantheism
* Elements of Pantheism
* Atlas of Population and Environment Arkivert 9. mars 2011 hos Wayback Machine.
* UNEP Geo Yearbook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Hull 17 på Stadium Course, TPC at Sawgrass
**TPC at Sawgrass** er en golfbane i Ponte Vedra Beach i Florida, grunnlagt i 1980 som den første i nettverket Tournament Players Club. Senere er golfbanen utvidet med ytterligere 18 hull, slik at anlegget nå består av to mesterskapsbaner; *Stadium Course* som åpnet i 1980 og *Valley Course* som åpnet i 1987. Begge er tegnet av Pete Dye. *Stadium Course* er vert for den årlige gigantturneringen The Players Championship på PGA-touren og regnes som en av de vanskeligste golfbanene i verden. *Valley Course* har vært vert for turneringer som Senior Players Championship og NFL Golf Classic.

Stadium Course
--------------

Da Stadium Course åpnet i 1980 ble den ansett som revolusjonerende på grunn av det radikale stadionkonseptet – i likhet med andre idretter sitter tilskuerne på «benker», bygget av gressvoller – og det brutale banedesignet. Den er imidlertid mest berømt for signaturhullet, et kort hull 17 med par 3, simpelthen kjent som «Island Green», et av golfsportens mest kjente hull.

Valley Course
-------------

Valley Course, som ble tegnet av Pete Dye i samarbeid med Bobby Weed og Jerry Pate, åpnet i 1987.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) TPC at Sawgrass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tournament Players Club |
| --- |
| Avenel **·** Boston **·** Craig Ranch **·** Deere Run **·** Eagle Trace **·** Heron Bay **·** Jasna Polana **·** Louisiana **·** Michigan **·** Myrtle Beach **·** Piper Glen **·** Prestancia **·** River Highlands **·** River's Bend **·** Sawgrass **·** Scottsdale **·** Southwind **·** Sugarloaf **·** Summerlin **·** Tampa Bay **·** The Canyons **·** Twin Cities **·** Valencia **·** Virginia Beach **·** Wakefield Plantation |

Portal: Golf
Monument som markerer Cornstalks gravsted.
**Cornstalk** (egentlig **Hokolesqua**, født i 1720-årene, myrdet 1777 i Fort Randolph) var en fremstående shawneehøvding.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Historikere antar at han ble født et sted i det som nå er Pennsylvania,[] men ble forflyttet til Ohio Country, til nær dagens Chillicothe. Han reiste da med sin søster Nonhelema (ca. 1718–1786), da shawneene trakk seg vestover på grunn av den europeiske ekspansjonen.

### Kriger, høvding

Det skulle senere versere historier om at Cornstalk deltok i den franske og indianske krig (1754–1763), skjønt dette sannsynligvis ikke er sakssvarende.[] Hans angivelige medvirkning i Pontiacs opprør (1763–1766) er likeså uverifisert, derimot stemmer det at han var med på fredsforhandlingene.[]

Han deltok i Lord Dunmores krig i 1774, der han kjempet mot styrker fra kolonien Virginia. Han var indianernes anfører i krigens eneste større sammenstøt, slaget ved Point Pleasant (den 10. oktober 1774).[] Det fant sted nær dagens Point Pleasant, langs elven Ohio, og begynte med at indianerne, ledet av Cornstalk, angrep Virginia-militsen, som var anført av Andrew Lewis. Dette ble gjort i et forsøk på å stoppe Lewis' fremrykning inn i Ohio Country. Etter en lang og voldsom kamp endte slaget med at Cornstalk beordret retrett.

Etter hvert ble han overbevist om at fred var den eneste veien shawneene kunne gå, og ble derfor leder for den shawnesiske fredsfalanksen. Han var blant forhandlerne da Traktaten i Pittsburgh i 1775 ble inngått.

### Myrdet i fangenskap

I 1777 ble han, sammen med sin sønn og to andre shawneer, myrdet av militssoldater fra Pennsylvania, da han bega seg bak de amerikanske linjene som fredsmekler. Den høsten dro han nemlig til Fort Randolph, nær Point Pleasant, for å forsikre amerikanerne om sin stammes fredsinnstilling og nøytralitet. Lite visste han at fortets kommandør, på eget initiativ, hadde beordret at enhver shawnee man kom over skulle tas til fange, og dermed ble Cornstalk med ledsager arrestert. Da hans sønn, Elinipsico, fikk høre dette, ilte han av sted til fortet, der også han ble tatt til fange. Etter at en militssoldat var blitt drept av ukjente den 10. november, trengte soldater seg inn i deres celle, og myrdet Cornstalk, hans sønn og hans ledsager. En fjerde shawnee som satt fanget der forsøkte å komme seg vekk gjennom kaminen, men ble holdt fast og drept med økser.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, oppført som Chief Cornstalk, Find a Grave 5782, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Hokolesqua* 2012-12-10.

Litteratur
----------

* Downes, Randolph C: *Council Fires on the Upper Ohio*. University of Pittsburgh Press, 1940.
* Sugden, John: *„Cornstalk" in American National Biography*. Oxford University Press, 1999.
* Kellogg, Louise Phelps: "Cornstalk" in the *Dictionary of American Biography*, vol II. New York: Scribner, 1928.
* Roosevelt, Theodore: *The winning of the West, Volume 1* G.P. Putnam's Sons, 1889

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Paulus Hector Mair** (1517–1579) var en embedsmann i Augsburg i Bayern som befattet seg med fekting og kampkunst. Han samlet på bøker om fekting og satte seg fore å samle all kunnskap om fektekunsten i et kompendium som skulle overtreffe alle tidligere verker om emnet. 

For å gjennomføre dette engasjerte han maleren Jörg Breu den yngre, og dessuten to erfarne fektere som skulle perfeksjonere seg i de forskjellige disipliner før det hele ble malt. Prosjektet var svært kostbart og strakk seg over fire år. Ifølge Mair kostet det det meste av hans og hans families inntekter. Tre kopier av manuskriptet er bevart, i tillegg til Breus skissebok. 

I tillegg til utgiftene til dette prosjektet var også Mairs hushold svært kostbart, med hyppige og storslagne mottakelser. Det gikk ikke bedre enn at han misbrukte midler fra bykassen, som han hadde tilsynsansvar for siden 1541. Da dette ble oppdaget i 1579, endte det med at Mair ble hengt som tyv i en alder av 62 år.

* Bilde av en formell duell, fra Munchen-manuskriptetBilde av en formell duell, fra Munchen-manuskriptet
* Langsverd, Dresden-manuskriptetLangsverd, Dresden-manuskriptet
* HellebarderHellebarder

Referanser
----------

1. ↑  Paul Hector Mair; britishmuseum.org
2. ↑  Chassica Kirchhoff. «Silver-Pommeled Swords and Old Italian Cannonballs». *Martial Culture in Medieval Town*, 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paulus Hector Mair – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
***Cornus capitata*** er et halvveis eviggrønt tre i kornellfamilien. 

Det blir 3–15 meter høyt, av og til 20 meter. Barken er gråbrun. Unge kvister er grågrønne og hårete. Bladene er motsatte, lansettformede, læraktige, 5–12 cm lange, 2–3,5 cm brede, har 3–4 par sidenerver og undersiden er tett dekket av hvite stjernehår. De små blomstene sitter 50–100 sammen i et rundt hode. Det er omgitt av 4 hvite, gule eller rosa støtteblader, som er 3,5–6,2 cm lange og 1,5–5 cm brede. Blomstringstiden er i mai–juli. Frukten er en rød, kulerund, sammensatt frukt, 1,5–2,5 cm i diameter. Den er moden i september–november.

*Cornus capitata* vokser i fjellskoger 1000–3200 moh. i Himalaya og Sør-Kina. Den finnes i Bhutan, India, Myanmar, Nepal, Den autonome region Tibet og de kinesiske provinsene Guizhou, Sichuan og Yunnan. Frukten er spiselig, barken brukes som medisin, og det utvinnes garvestoffer av kvister og bladverk. Arten dyrkes som prydplante i mange land, men er ikke hardfør nok til å brukes i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2  «*Cornus capitata*». Flora of China. Besøkt 31. juli 2017.
2. 1 2  A. Mitchell (1977). *Trær i skog og hage*. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 373. ISBN 82-10-01282-7.

Eksterne lenker
---------------

Frukt
* (en) *Cornus capitata* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus capitata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus capitata* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus capitata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus capitata* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus capitata* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cornus capitata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cornus capitata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cornus capitata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
For andre personer som heter Paul Barth, se Paul Barth.

**Paul Barth** (født 9. mai 1921, død februar 1974) var en sveitsisk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Barth vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i kårde bak Italia og Sverige. De andre på laget var Mario Valota, Willy Fitting, Oswald Zappelli, Otto Rüfenacht og Paul Meister

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse Sveits’ flagg Sveits.

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Barth – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul Barth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paul Barth – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Angèle Birgitte Marie Bouilly** (født 15. august 1861 i Bergen, død 4. juli 1895 i Antwerpen) var en norsk kunstmaler og kunstpedagog.

Liv og virke
------------

Angèle Bouilly var i 1881–1882 elev av Karl Uchermann i sin fødeby Bergen, 1884 av Christian Krohg i Kristiania. Siden reiste hun utenlands for å studere, først ved kunstakademiet i Mechelen hos W. Geetz i årene 1884–1887, så ved Académie Colarossi, Paris under Raphael Collin og Gustave Courtois i 1887–1888, hvor mange av hennes samtidige norske malere studerte. Deretter var hun en kort periode om våren 1888 var elev av Jean-Paul Laurens ved Académie des Champs-Elysées. før hun måtte avbryte studiene i Paris på grunn av økonomiske vanskeligheter.
Hun var også elev av Frithjof Smith-Hald.

I 1886 fikk Bouilly den belgiske stats medalje for sitt genrebilde *Drukkenbolt med ølglass*, og hun ble også premiert for porselensmaling.
I 1888 stilte hun ut et kvinneportrett på Parissalongen. Samme år reiste hun tilbake til Bergen, hvor hun etablerte en malerskole i form av en aftenskole. Der ga hun daglig undervisning i tegning og maling etter både gipsfigurer og levende modeller, og dessuten opplæring i maling på porselen, fløyel, silke, og i akvarell og gouache.

Fra 1890 oppholdt hun seg for det meste utenlands, blant annet Brussel og Antwerpen. En periode i 1891 gjenopptok hun maleundervisningen i Bergen, og tok også bestillinger på portrettmalerier, både etter levende modell og fotografier. Undervisningen pågikk periodevis til 1894.
Hun døde av tæring i Antwerpen.

Familie
-------

Angèle Bouilly var datter av Johanne Foss Dahl og sousdirektør Alfred Marie Bouilly.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Angèle\_Bouilly, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, RKD kunstner-ID 462333, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 446e0f90-40d6-4518-a6e8-1344a34f18a7, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 15. februar 2018[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Ministerialbok for Den Norske Sjømannsmisjonen i Antwerpen 1887-1913 (3602), Begravde: 1895-07-06
6. ↑  *Morgenbladet 1885.11.10*. Norge, Oslo. 1885. s. 1.
7. ↑  *Bergens tidende 1888.10.27*. Norge, Vestland, Bergen. 1888. s. 1.
8. ↑  *Bergens Annonce Tidende 1891.09.30*. Norge, Vestland, Bergen. 1891. s. 1.
9. ↑  *Bergens Tidende 1894.09.25*. Norge, Vestland, Bergen. 1894. s. 3.

Kilder
------

* Wichstrøm, Anne (1983). *Kvinner ved staffeliet*. Universitetsforlaget. s. 149. ISBN 8200066444.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
Minnetavle utenfor restauraten Mykonos i Wilmersdorf i Berlin der mordene fant sted
**Mykonos-attentatet** var et attentat i en gresk restaurant i Berlin, i *Prager Straße* i bydelen Wilmersdorf. 17. september 1992 ble fire kurdiske eksilpolitikere drept på oppdrag fra de iranske hemmelige tjenestene. Restauranteieren og en annen gjest ble sterkt skadet.

De drepte var generalsekretæren for Kurdistans demokratiske parti, Sadegh Sharafkandi, partiets representant i Frankrike, Fattah Abdoli, partiets representant i Tyskland, Homayoun Ardalan, og tolken Nouri Dehkordi. De deltok på en kongress arrangert av Den sosialistiske internasjonale i Berlin.

Attentatet ble planlagt av Kazem Darabi, en iraner som hadde bodd i Tyskland siden 1980-tallet og samlet informasjon om motstandere av regjeringen i Iran.[]

Litteratur
----------

* Norbert Siegmund: *Der Mykonos-Prozess. Ein Terroristen-Prozess unter dem Einfluss von Außenpolitik und Geheimdiensten. Deutschlands unkritischer Dialog mit dem Iran*. LIT, Münster 2001, ISBN 3-8258-6135-X.

Portal: Tyskland
**Penzum** er norskutviklet brettspill av typen *kunnskapsspill*. Spillets spørsmål bygger på læreplanmålene fra den norske grunnskolen. Spillet har syv forskjellige kategorier: Norsk engelsk, matematikk, samfunnsfag, natur- og miljøfag, RLE, samt kategorien «lett blanding». Spillet er nivådifferensiert med de ulike kategoriene fordelt på tre forskjellige klassetrinn: 2-4 trinn, 5-7 trinn og 8-10 trinn (der voksne kan bryne seg på spørsmål fra ungdomstrinnet).

Spillets gang
-------------

Spillet går ut å flytte spillbrikker etter terningkast, og svare på spørsmål fra den kategorien brikken stopper på. I likhet med spillet Trivial Pursuit skal spillerne svare riktig på spørsmål fra alle de ulike kategoriene før de kan flytte brikkene mot sentrum av brettet. Ved riktig svar mottar spilleren en ring i kategoriens farge som kan tres på spillbrikken. De varierte oppgavene gjør at spillere fra ulike alderstrinn kan konkurrere på forholdsvis like vilkår.Spillet er også tatt i bruk på over 3000 grunnskoler.

Bonusspill
----------

Det følger et ekstra spill på baksiden av Penzums spillbrett. Dette er et regnespill basert på ganging, der antall øyne på terningen multipliseres med feltet spillbrikken lander på. Også dette spillet er nivådifferensiert.

Eksterne lenker
---------------

* spillets hjemmeside
* Brettspillguiden med analyse av Penzum
**Wergelandsparken** er et parkanlegg i sentrum av Kristiansand. Parken ligger ved Øvre torv og ble anlagt av Oscar Wergeland i årene 1859-1860.

Fra 1866 hadde parken en fontene i sentrum, men denne ble i 1908 flyttet til fordel for en statue av Oscars bror, dikteren Henrik, utformet av Gustav Vigeland. Skulpturen, en gave fra Henrik Wergelands fødeby, ble reist i forbindelse med 100-års jubileet for hans fødsel. Motivet for Vigelands utforming av Wergeland skal ha vært noen linjer fra diktet Mig Selv: Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine.

*Herlige Aftenstjerne! Jeg blotter mit Hoved.*
*Som et Krystalbad nedfalder din Glands derpaa.*
I dag forbindes først og fremst parken med Henrik Wergeland, men det er hans bror som er opphav til navnet.

I de siste årene har en sponsorgruppering sørget for at parken har gått fra forfall til en velholdt oase i byens sentrum. Sponsorgruppen klarte å samle inn en million kroner til blomster og belysning i parken. Om våren finner man 8 500 løkblomster som byttes ut med 7 770 sommerblomster i juni, og parken framstår med parkvesenets hjelp som noe av en juvel i byen. Utescene mot Øvre torv.
Flere av byens eldre og viktige bygninger som Latinskolen (1736/1855), Rådhuset (1864), Domkirken (1885), Brandvakten (1894) og Håndverkerforeningens bygg med restaurant Vindmøllen (1917) omkranser parken og torvet.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av parken på nettstedet Wergeland 2008 Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
* Diktet Mig Selv på nettstedet www.dokpro.uio.no
**Terrorizer** var et band dannet i 1986 i Los Angeles i California, USA. Terrorizer anses å være et særdeles nyskapende band innen metal-sjangrene grindcore og death metal. Etter at gruppen ble oppløst har medlemmene oppnått anerkjennelse som medlemmer av andre innflytelsesrike ekstrem metal-band, som Morbid Angel (David Vincent, Pete Sandoval) og Napalm Death (Jesse Pintado).

Gruppen utga sitt første album, *World Downfall*, i 1989. Dette albumet betraktes som svært betydningsfullt av mange ekstrem metal-tilhengere. I 2003 ble et album inneholdende to av bandets øvelses-sessions fra 1987 utgitt.

Tidlig i 2005 gikk det rykter om at Terrorizer skulle gjenforenes med sin opprinnelige besetning. Dette ble bekreftet av bandets medlemmer, og de utga sitt lenge etterlengtede andre studioalbum med tittelen *Darker Days Ahead* på Century Media Records i august 2006. Dessverre døde bandmedlem og -grunnlegger Jesse Pintado samme uke som CD-en ble utgitt, på grunn av komplikasjoner etter leversvikt.

Besetning
---------

### Nåværende

* Anthony Rezhawk – Vokal
* Tony Norman – Bass
* Pete Sandoval – Trommer

### Tidligere

* Oscar Garcia – Vokal
* Jesse Pintado (1969–2006) – Gitar
* Alfred «Garvey» Estrada – Bass
* David Vincent – Bass

Diskografi
----------

* *World Downfall* (1989)
* *From the Tomb* (2003)
* *Darker Days Ahead* (2006)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Terrorizer på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Terrorizer på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Terrorizer på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Terrorizer på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Terrorizer på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Terrorizer på Songkick Rediger på Wikidata
* Offisiell Terrorizer MySpace (inkluderer minneskrift til Jesse Pintado
* Offisielt Terrorizer-nettsted (*til og med* juni 2006)
* Official Terrorizer website Arkivert 1. oktober 2019 hos Wayback Machine. (*etter* juni 2006)
* Jesse Pintado diskuterer *Darker Days Ahead* og Terrorizer's gjenforening

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Zayn al-‘Ābidīn bin ‘Alī.
**Den konstitusjonelle demokratiske samling** (arabisk: التجمع الدستوري الديمقراطي; *at-Taǧammu‘ ad-Dustūrī ad-Dīmuqrāṭī*; fransk: *Rassemblement constitutionnel démocratique, RCD*) var et sosialistisk og nasjonalistisk tunisisk parti. Det etterfulgte president Ḥabīb Būrqībahs partier Néo-Destour (1934–64) og Parti socialiste destourien (1964–88), og ble grunnlagt av Zayn al-‘Ābidīn bin ‘Alī 27. februar 1988. Under bin 'Alī var RDC Tunisias dominerende parti, og vant en rekke udemokratiske valg i perioden fra 1988 til bin ‘Alī ble styrtet 14. januar 2011. Mohamed Ghannouchi var partiet siste viseformann og i flere år statsminister under president bin ‘Alī, men 18. januar forlot han partiet, som ble oppløst 9. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Constitutional Democratic Rally – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Gyda Sveinsdatter** (født ca. 980, død ukjent) var datter av kong Svein Tjugeskjegg av Danmark og hans hustru Gunhild av Polen. 

Gyda ble gift med nordmannen Eirik Håkonsson, Ladejarl i Trøndelag, sønn av Håkon jarl, en gang mellom 996 og 999. Året etter bryllupet født hun ham sønnen Håkon Eiriksson. Det kan hende de fikk flere barn, men kongesagaene nevner dem ikke. Etter at Eirik Håkonsson fikk kong Olav Tryggvason drept i slaget ved Svolder i 1000 fulgte hun antagelig sin mann til Norge og var i prinsippet Norges dronning, men kongesagaene forteller ikke mer om hennes videre skjebne.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10542.htm#i105417, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Snorre Sturlason, *Olav Tryggvasons saga* (Heimskringla), kap. 90

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
**Wu Yingyin** født **Wu Jianqiu** (kinesisk: 吳健秋, pinyin:  *Wú Yīngyīn*, jyutping: *Ng4 Ang1 Jam1*; født 1922 i Ningbo; død 17. desember 2009 i Los Angeles) var en kinesisk sanger. I 1940-årene ble hun regnet som en av de syv store sangstjerner.

Liv og virke
------------

Wus far var kjemiingeniør og moren var lege. Hun vokste opp i Shanghai. Foreldrene ville ikke at hun skulle bli sanger, men etterhvert kom hun inn i dette yrket uten deres viten, men benyttet da navnet *Wu Yingyin*. Hun hadde en myk sangstemme, og utviklet en særegen sangstil. Da hun var 24 år fikk hun platekontrakt med Pathé Records, og skulle produsere i alt 30 plater for selskapet. Hun ble svært populær. 

I 1955 ble hun tilsluttet en radiostasjon i Shanghai, og to år etter flyttet hun til Hongkong og fortsatte sin karriere der. I 1983 vendte hun tilbake til Folkerepublikken for plateinnspillinger i Guangzhou. I juli 1984 flyttet hun fra Hongkong til Pasadena i California.

Referanser
----------

1. ↑  Baidu. "Baidu Baike[*død lenke*]." *Qong Qiuxia.* 2007-04-28.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Økoregionen vist på et kart, der grensene følger WWFs definisjon.
Barskog ved Ranelva i Rana.
**Skandinavisk og russisk barskog** en sammenhengende økoregion, som dekker Skandinavia, Finland og de nordlige deler av det europeiske Russland. I dette område er skogene den potensielle vegetasjon, og de beskrives ofte som skogtundra. Skogområdene utgjør en del av den palearktiske sone barskog.

Biodiversitet
-------------

De fennoskandiske og nordrussiske landskaper er formet av de mange istidene. Fjellene er avrundede, og dalene er brede med tallrike innsjøer og vannløp. Nedbøren er rikelig, og klimaet er forholdsvis mildt på grunn av Golfstrømmen. Det skaper tilsammen en mosaikk av plantesamfunn med både barskog og åpne skogtundraer. Områdene er oppholdssted for store skarer av trekkfugl, som benytter seg av det rike insektlivet og de lange dagene.

Dominerende planter
-------------------

* Tiriltunge (*Lotus corniculatus*)
* Lapprose (*Rhododendron lapponicum*)
* Norsk malurt (*Artemisia norvegica*)
* Læstadiusvalmue (*Papaver radicatum*)
* Søterot (*Gentiana purpurea*)

Dominerende dyr
---------------

* Gaupe (*Lynx lynx*)
* Rein (*Rangifer tarandus*)
* Brunbjørn (*Ursus arctos*)
* Rødrev (*Vulpes vulpes*)

Eksterne lenker
---------------

* Økoregionen omtalt på WWFs nettsider
**Helle Lee Elena Beck Figenschow** (Lee Figenschow) (født 29. januar 1974) er en bulgarsk-norsk kvinne som ble kjent for sin rolle som «Lena» i de norske ungdomsfilmene om «Pelle og Proffen» med manus av Ingvar Ambjørnsen. Hun underviste i orientalsk dans i en rekke år, og idag jobber hun som fastlege.

Rollen som «Lena» ble etter hvert en stor belastning for Figenschow på grunn av det store medieoppstyret som var rundt filmene og de mest profilerte skuespillerne. Hun reiste derfor til København og bodde der i fem år.

Figenschow var en fremtredende person i Norges magedans- og folkedansmiljø, hvor hennes spesialitet var kuchek, en sigøynerdans fra Balkan. Hun instruerte orientalsk dans i Oslo samt holder kurs og seminarer i hele landet. Sammen med andre i Norges magedansmiljø var hun med i gruppen Divas of Bellydance Arkivert 30. november 2022 hos Wayback Machine.. Denne gruppen hadde sin premiereforestilling på Oslo Oriental Dance Festival Arkivert 26. november 2022 hos Wayback Machine. i Oslo 10. februar 2006.

Filmografi
----------

| År | Film | Rolle |
| --- | --- | --- |
| 1993 | *De blå ulvene* | «Lena» |
| 1992 | *Giftige løgner* | «Lena» |
| 1990 | *Døden på Oslo S* | «Lena» |
|

Eksterne lenker
---------------

* Intervju i Dagbladet 23.09.2005
* Figenschows hjemmeside for orientalsk dans
* (en) Helle Beck Figenschow på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Helle Beck Figenschow hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Helle Ottesen, nummer tre fra venstre med Teatersjef Knut Thomassen i 1969 Foto: Eirik Sundvor 
**Helle Ottesen** (født 29. september 1946 i Skien) er en norsk skuespiller og teatersjef.

Hun debuterte i 1966 på Trøndelag Teater der hun jobbet til 1969. Senere ble det Den Nationale Scene i to perioder 1969-75 og 1976–79. Hun var med på etableringen av Telemark Teater i 1975–76. Fra 1979 var hun tilbake ved Trøndelag Teater, fra 1989 frem til 1993 som teatersjef. Hun har markert seg som en fremragende utøver innen musikkteater, slik som revyer, operetter, rockmusikaler og kabaret-forestillinger. Spesielt huskes hennes soloforestilling «A Star Is Torn», der hun fremstilte kvinneskjebner fra underholdningsverdenen. Hun har også hatt diverse film- og fjernsynsroller.

I perioden 1993–96 drev hun sammen med ektefelle Sigurd Werring prosjektet «Teater Vi To». Fra 1996 var hun atter tilbake ved Trøndelag Teater, bl.a. i jubileumsrevyen «Store, lille Trondhjem» (1997), som Skalle-Per i Ronja Røverdatter og madame Thenardier i Les Misérables (2006).

I 2017 gikk hun av med pensjon. Allerede våren 2018 gjorde hun imidlertid comeback ved Teater Innlandet som Hanna Winsnes i forestillingen *Man tager 20 egg*. Regissør for forestillingen Otto Homlung har også skrevet manuskriptet om prestefruen som er en av Norges mest kjente kokebokforfattere.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Helle\_Ottesen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Helle Ottesen i Store norske leksikon
3. ↑   Helle Ottesen i Scenewebarkivet
4. ↑  «Kunstnere | teaterinnlandet.no». *www.teaterinnlandet.no* **(norsk)**. Besøkt 15. februar 2018.
5. ↑  «Man tager 20 egg». *www.teaterinnlandet.no* **(norsk)**. Besøkt 15. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helle Ottesen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Helle Ottesen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
En gate i Yaodu, i fylket Dongzhi
 **Dongzhi** (kinesisk: 东至县; pinyin:  *Dōngzhì Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Chizhou.

Befolkningen var på 530 417 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Yaodu (尧渡镇), Dongliu (东流镇), Longquan (龙泉镇), Xiangyu (香隅镇), Zhangxi (张溪镇), Yanghu (洋湖镇), Gegong (葛公镇), Dadukou (大渡口镇), Guangang (官港镇), Zhaotan (昭潭镇), Nixi (泥溪镇);

**Kommuner:**

* Muta (木塔乡), Huayuanli (花园里乡), Qingshan (青山乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 206 løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Donjonen på Huth**, også bare kalt **Donjonen** på Fredriksten festning i Halden er en del av festingsverket oppført i 1683. Den ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928.

Beskrivelse
-----------

I dette oversiktsbildet ser vi donjonen helt til venstre, Citadellet i midten og Kongens bastion med Klokketårnet helt til høyre
Donjonen ligger lengst nord på festningen, i hjørnet der Vestre kontreeskarpe og Ytre kontreeskarpe møtes. Tårnet ble bygget av murmester Johan Olsen i 1683. Tårnet gjennomgikk mange reparasjoner opp gjennom årene, og det var også uenighet om tårnet hadde noen verdi forsvarsmessig, noen mente også at det snarere var til hinder for forsvaret. Det var flere ganger problemer med råteskader i gulvet, og i 1786 ble det endelig murt hvelv i stedet for tregulvet som hadde vært brukt før. Skuret over tårnet var en av de få bygninger på festningen som ikke ble rammet av brannen 18. juni 1826.

Bruk
----

Donjonen fra Vestre kontreeskarpe
Donjonen var opprinnelig bygd som en kanonstilling for å beskyte åssiden ned mot Tistedal. Under stillingen var det dekningsrom og lager for ammunisjon og mat. I 1880 var rommene ikke lenger i bruk, men i 1899 foreslo Befestningskomitéen å utstyre donjonen med en 7,5 cm hurtigskytende festningskanon traversert mot Svinesund, ev. å rive donjonen og sette opp en 12 cm festningskanon i dreietårn. Dette ble det ikke noe av, men i 1902-03 i forbindelse med reetableringen av festningen ble det igjen foreslått montere en 7,5 cm kanon uten at dette ble gjennomført. Det ble derimot lagd ny dør, gjenmurt gammel dør og vindu, og installert sengeplass for 10 mann i hvelvingen. På 1980-tallet ble det satt inn en bod med teknisk utstyr for radio- og TV-signaler inne i tårnet.

Referanser
----------

1. ↑  Widerberg 1963, s. 198
2. ↑  Widerberg 1963, s. 226
3. 1 2  Verneplan 2006, s. 195
4. ↑  Verneplan 2006, s. 193

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-08 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Widerberg/Kavli (1963). «Byen og dens hus». I Riksantikvaren. *Halden : Festningen og byen* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: H. Aschehoug & Co.

Eksterne lenker
---------------

«Fredriksten festning». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Illustrasjon av Bors og Lionel, avbildet som tungt bevæpnede riddere i kamp. Matière de Bretagne fremmet ridderskapets idealer.
**Tungt kavaleri** henviser til tungt bevæpnede og beskyttede styrker i motsetning til lett kavaleri hvor rytterne har relativt lett beskyttelse. Tungt kavaleri som var så godt som umulig før sadelen og stigbøylen, ble utviklet i parthernes og sassanidenes Persia. I løpet av de romersk-persiske kriger adopterte romerne mye av de persiske tradisjonene, og dette romerske kavaleriet fortsatte å eksistere som del av den bysantinske hæren frem til slutten av middelalderen. I middelalderen utviklet kavaleriet seg uavhengig i Vest-Europa. Mange germanske folkeslag brukte kavaleri tidligere og introduksjonen av stigbøylene gjorde det mulig å øke vekten på rytterens rustning. I Frankia ble disse krigerne kjent som riddere, og ridderskapets tradisjon dominerte europeisk krigføring frem til renessansen. I dag har tungt kavaleri blitt erstattet gjennom mekanisering, for det meste av stridsvogner.

Se også
-------

* Kyrassér

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Peltonotus similis*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middels stor (gjerne 15-20 millimeter), kraftig, blank, svart hornbille. Slekten mangler horn eller knøler på hodet og ser ikke påfallende ut som hornbiller. Hannene kan kjennes på at det ytterste fotleddet og klørne på framføttene er sterkt forstørret. Hunnene har punktrader på dekkvingene. Undersiden er kledt med lange, lyse hår. De ulike *Peltonotus*-artene er overflatisk svært like og vanskelige å skille på ytre utseende.

Levevis
-------

De voksne billene finnes gjerne på blomstene av planter i myrkonglefamilien (Araceae)

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten blir noen ganger plassert i gruppen praktskarabider (Rutelinae).

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Peltonotus* Burmeister , 1847
							+ ***Peltonotus similis*** Arrow, 1931

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Peltonotus similis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Peltonotus similis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Peltonotus similis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Cyclommatus chewi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (hannen 31-74 millimeter lang), metallisk farget hjortbille. Arten er svært variabel i størrelsen, hos hannen er kjevene forholdsvis større jo større hannen er (allometrisk vekst). Hode og forkropp er svarte med en bronseaktig, metallisk glans, dekkvingene lysbrune. Store hanner har lange, nokså rette mandibler, disse er spredt sagtakkede i den indre delen og tett sagtakkede i spissen, med en innoverrettet tann nær midten. Hos de største hannene er mandiblene nesten like lange som kroppen. Små hanner har kortere mandibler som er sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet har ikke sidekjøler, men er tett og kraftig punktert på sidene. Pronotum er omtrent dobbelt så bredt som langt, og utvider seg forover, med to ovale groper. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, tofarget med mørk forkropp og gulbrune dekkvinger som er mørke ved sømmen, i motsetning til hannen er kroppen tydelig punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Sabah på Borneo, der den lever i fjellområdet Crocker Range. Den er regnet som sjelden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cyclommatini*
						* Slekten *Cyclommatus* Parry, 1863 – 55 arter
							+ Underslekten *Cyclommatus* (i snever forstand)
								- ***Cyclommatus chewi*** Mizunuma, 1994

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over en del arter
* Bildegalleri over artene foto:Benjamin Harink
* (en) *Cyclommatus chewi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Cyclommatus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons