recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Axel Hermansen Cappelen** (født 20. juli 1858 i Vågsøy, død 13. november 1919 i Stavanger) var en norsk kirurg, en av de første i verden som gjennomførte operasjon på hjertet.

Etter sin cand.med. 1883 jobbet han ved Rikshospitalet ett år, før han var kommunelege i Kabelvåg 1885–89. Så var han litt på
Fosen, før han i 1889 ble leder ved Nordre Trondhjems amtssygehus i Namsos. Samtidig var broren Johan Christian Severin Cappelen leder ved Innherred sykehus på Levanger. Brødrene besørget umiddelbart fornying av mange påklagelige forhold ved de to sykehusene i amtet. I 1893 fikk Axel et forskningsstipend og permisjon fra Namsos, der Nicolai Batt etterfulgte ham. Axel ble også tilsatt som reservelege ved Rikshospitalet.
Det var her han den 4. september 1895 opererte en knivstukket mann. Denne døde to dager senere, og derfor er verdensrekorden ikke godkjent. Det er
den tysk kirurg Dr. Ludwig Rehn fra Frankfurt som klarte dette den 7. september 1896 uten at pasienten døde. Forøvrig hadde man drenert hjertesekken ett hundreår tidligere. Fra 1897 til sin død i 1919 var Axel overlege ved Stavanger sykehus. Der var han sentral i planleggingen av et nytt sykehus. Cappelen var også en foregangsmann i behandlingen av akutt blindtarmbetennelse. Han mottok St. Olavs Orden i 1918 og døde av meningitt året etter. En statue utferdiget av Magnus Vigrestad ble i 1934 avduket foran sykehuset (senere forsvunnet).

Hans foreldre var Johan Nicolai Cappelen (1818–90) og Elisabeth Brunchorst Ravn (1825–1906). Faren var lege i Måløy. Axels var bror til blant andre
nevnte lege Johan Christian Severin Cappelen (1855–1935) som var far til Trondheims-ordfører og justisminister Johan Cappelen (1889–1947). Axel ble i 1886 gift med Johanne Marie Kaarbø (1867–1929) fra Henningsvær. De var foreldre til blant andre Thor Cappelen (1889–1975) som var lege i Notodden og far til arkitekt Per Cappelen.

Axel Hermansen Cappelen er hedret med *Overlege Cappelens gate* i Vålandsskråningen i Stavanger.

Se også
-------

Cappelen (slekt)

Utgivelser
----------

* A. H. Cappelen (1896). «Vulnus cordis. Sutur af hjertet». *Norsk magasin for lægevidenskaben*: 285-8.
* Axel Cappelen (1897). *Den akute appendicit og dens behandling*. Cammermeyers forlag.  [86 sider]

Referanser
----------

1. ↑  S. T. Baksaas og S. Solberg (23.1.2003). «Verdens første hjerteoperasjon». *Tidsskrift for Den norske legeforening*.
2. ↑  Gunnar Solum (1998). *Det grenseløse sykehus*.  [238 sider]
3. ↑  Kjetil Søreide (6.3.2003). «Virkelig verdens første hjerteoperasjon?». *Tidsskrift for Den norske legeforening*.
4. ↑  Søreide. «Axel H. Cappelen, M.D.» (PDF). [*død lenke*]
5. ↑  «Johan Nicolay Cappelen».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
Turistbuss i Paris
**Parissyndromet** er en psykisk sykdom som rammer turister i Paris. Fenomenet kan karakteriseres som et ekstremt tilfelle av kultursjokk og skyldes kontrasten mellom på den ene siden høye forventninger og en idealisert og romantisk forestilling om byen, og på den andre siden opplevelsen av den faktiske byen med sine gode og dårlige sider.[]

Paris-syndromet er klassifisert som en type Stendhals syndrom, idet symptomene – akselererende hjerterytme (galopperende hjerte) med svimmelhet og åndedrettsbesvær – ofte er av samme karakter som beskrevet av den italienske legen Graziella Magherini i boken *La sindrome di Stendhal* (1989).[] Det utspiller seg typisk i forskjellige former for hallusinasjoner og vrangforestillinger og krever psykologisk behandling.[]

Fenomenet har blitt karakterisert som «en manifestasjon av psykopatologi, som relaterer seg til reisen i høyere grad enn et syndrom hos den reisende». Det er mer videre beskrevet i en artikkel i det franske psykiatriske tidsskrift 'Nervure' i 2004.

Se også
-------

* Stendhals syndrom
* Jerusalem-syndrom

Referanser
----------

1. ↑  Voyage pathologique, Voyager rend-il fou? Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine. (fransk)
2. ↑  "Les Japonais en voyage pathologique à Paris Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. (p. 31-34; fransk)

Eksterne lenker
---------------

* Paris Syndrome leaves tourists in shock: Artikkel på msnbc, oktober 2006 (engelsk)
* Japanese and the Paris syndrome: Artikkel på The Japan Times Online, oktober 2006 (engelsk)
| Slaget ved Fort Washington |
| --- |
| Konflikt: Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 16. november 1776 |
| Sted | Manhattan, New York40°51'10,8"N 73°56'16,8"V |
| Resultat | Britisk strategisk seier |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg USA | Storbritannias flagg Storbritannia hessere |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg George WashingtonUSAs flagg Robert Magaw | Storbritannias flagg William Howe Wilhelm von Knyphausen |
| Styrker |
| 2900 | 8000 |
| Tap |
| 53 døde96 sårede2818 tatt til fange | 78 døde374 sårede |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Felttogene i New York og New Jersey, 1776–77 |
| --- |
| Long Island – Kips Bay – Harlem Heights – Pells Point – White Plains - Fort Washington – Trenton 1 – Trenton 2 – Princeton – Forsyningskrigen – Bound Brook |

**Slaget ved Fort Washington** var britenes storming av det amerikanske fortet Fort Washington under den amerikanske uavhengighetskrigen 16. november 1776.

Fort Washington var et fort som ligger på det øverste punktet i det som nå er Manhattan i New York City. Fortet så ut over Hudson-elva. Sammen med Fort Lee som ligger tvers over elva i New Jersey hadde de to fortene ansvaret for å beskytte nedre Hudson mot britiske krigsskip under felttoget rundt New York sommeren og høsten 1776. Fortet ble holdt av rundt 2900 milits og soldater fra den kontinentale armé under kommandoen til oberst Robert Magaw. Under kampene på og rundt Manhattan var den amerikanske hæren som ble ledet av general George Washington som fortet var oppkalt etter, tvunget til å trekke seg tilbake nordover og etterlot fortene Washington og Lee isolert. Etter slaget ved White Plains vendte britene under general William Howe seg sørover og bestemte seg for å ta fortene.

Om morgenen den 16. november 1776 angrep rundt 8000 briter og hessere under ledelsen til den tyske general Wilhelm von Knyphausen Fort Washington. Den amerikanske garnisonen gjorde intens motstand, men de ble tvunget til å overgi seg da de britiske og hessiske styrkene klarte å bryte ned murene med kanoner. Fallet til Fort Washington var et stort tap av både menn og forsyninger for de amerikanske styrkene. Av garnisonen omkom 53 menn, 96 ble såret og resten (totalt 2818) ble krigsfanger. Knyphausen rapporterte sine tap til 78 døde og 374 sårede under stormingen av fortet.

Fire dager senere ble det isolerte Fort Lee evakuert og de fleste kanonene, kruttet og andre våpen ble etterlatt og falt i britiske hender. Med kollapsen til begge fortene, var Hudson åpen for britisk skipstrafikk, og handelsskip og krigsskip kunne bevege seg fritt uten alvorlig fare fra amerikanerne i resten av krigen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Kjell Ivar Kolstad** (født 22. juli 1984) er skytetrener og rifleskytter oppvokst i Nord-Trøndelag. Han har gode resultater å vise til nasjonalt og internasjonalt.

Innen DFS-skyting har han en 3.-plass fra Landsskytterstevnet på Evje i 1999. I skytegrener underlagt Norges Skytterforbund ble han Norgesmester luftgevær 2004. Han var på landslaget 2003/2004, med 12.-plass i EM og 4.-plass i nordisk mesterskap som beste prestasjoner. Han har også en rekke titler og meritter i mindre nasjonal skala.

Kolstad jobber nå som sportssjef i skyting på Norges Toppidrettsgymnas. Han har tidligere jobbet på en videregående skole (Riksidrottsgymnasiet i skyting) i Strømsund, Sverige i 3 år, og var sjef for det norske juniorlandslaget frem til og med OL i Beijing 2008. Han har tidligere jobbet fire år som skytetrener ved Universitetet i Östersund, Sverige, og hatt en mindre stilling som trenerassistent ved Meråker videregående skole.

Referanser
----------

1. ↑  *Prinsessedrøm*, Oppland Arbeiderblad, 25. juli 2013
**Ohra Kimishima** (født 28. juni 2002) er en japansk alpinist, som representerer Ashikaga Daigakufuzoku High School.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Kimishima deltok i sitt første FIS-renn i desember 2018, i Wanlong Ski Resort i Kina, der han kom på 39.-plass i slalåm. Han deltok i flere renn i Far East Cup denne sesongen, og fikk en 12.-plass i slalåm som beste enkeltresultat, og endte på 103.-plass med 22 poeng i Far East Cup i alpint 2018/19. I det japanske mesterskapet i alpint i desember 2018 kom han på 40.-plass i slalåm og 16.-plass i storslalåm. I mars deltok han i det japanske juniormesterskapet i alpint, og kom der på 15.-plass i slalåm og 55.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i Far East Cup i alpint 2019/20, men fikk ingen poeng denne sesongen. I det japanske mesterskapet i alpint 2020 kom han på 18.-plass i slalåm.

Han deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 42.-plass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte han seg opp til 26.-plass i kombinasjonen. I storslalåm kjørte han ut, og i slalåm kom han på ellevteplass. Han deltok også i parallellslalåm for mikslag, der han deltok sammen med Yuka Wakatsuki, og disse kom på 16.-plass etter at de tapte åttendedelsfinalen mot Norge.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Cup Standings - Far East Cup - 2019*, besøkt 17. mars 2020.
3. 1 2  FIS - *Ohra Kimishima - Results*, besøkt 17. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Cup Standings - Far East Cup - 2020*, besøkt 17. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 17. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Ohra Kimishima* Arkivert 17. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 17. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Parallel Mixed Team Event - Japan* Arkivert 17. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 17. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ohra Kimishima – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ohra Kimishima – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Ohra Kimishima – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 17. mars 2020 hos Wayback Machine.
Detalj fra et samtidig kart som viser området rundt slagfeltet ved Flint River i 1702.
**Slaget ved Flint River** var et mislykket angrep mot engelske bosettere og creekindianerne ved spanjoler og apalachee-indianere i oktober 1702 i hva som i dag er den amerikanske delstaten Georgia. Slaget var en betydelig hendelse i de pågående fiendtlighetene mellom engelske handelsfolk fra provinsen Carolina og spanske Florida, og var en opptakt til de mer organiserte militære handlingene i dronning Annes krig (1702-1713).

Creekindianerne, støttet av en liten gruppe engelskmenn ledet av handelsmannen Anthony Dodsworth, angrep fra bakhold inntrengerne ved breddene av elven Flint River. Mer enn halvparten av den kombinerte spansk-indianske styrken ble drept eller tatt til fange. Både engelske og spanske autoriteter reagerte på slaget ved øke forberedelsene som kulminerte med beleiringen av St. Augustine i november 1702.

Referanser
----------

1. ↑  «Battle of the Blankets», *Georgia Historical Society*
2. ↑  Kramer, Joyce (2014): *River Rover Chronicles*, WestBow Press, s. 52

Litteratur
----------

* Arnade, Charles W (juli 1962): «The English Invasion of Spanish Florida, 1700–1706» i: *The Florida Historical Quarterly (Florida Historical Society)* **41** (1), s. 29–37. JSTOR 30139893.
**Rolf Axel Einar Grönberg** (født 9. mai 1918 i Norberg, død 23. april 1988 i Stockholm) var en svensk bryter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors. 

Grönberg ble olympisk mester i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 79,0 kg, i gresk-romersk stil. I finalen beseiret han Muhlis Tayfur fra Tyrkia.

Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, vant han sin andre olympiske gullmedalje etter å ha beseiret finske Kalervo Rauhala i finalen i mellomvekt i gresk-romersk stil..

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i bryting, mellomvekt gresk-romersk stil
* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i bryting, mellomvekt gresk-romersk stil

Eksterne lenker
---------------

* (en) Axel Grönberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Axel Grönberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Axel Grönberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Axel Grönberg – FILA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |
Fort Ligonier
**Slaget ved Fort Ligonier** (også kjent som **slaget ved Loyalhanna** eller **slaget ved Loyal Hannon**) var et slag i den franske og indianske krigen. Den 12. oktober 1758, ble franske og indianske styrker fra det nærliggende Fort Duquesne drevet tilbake i et angrep på den britiske utposten Fort Ligonier, som da fremdeles var under oppbygging.

Kommandant for britene var oberst James Burdet. Han hadde plassert ut flere menn for å holde vakt over forsyningene og dyr som beitet i nærheten. Disse ble hardest berørt av angrepet. Lyden av geværskudd nådde fortet og Burdet sendte ut en bataljon som raskt ble drevet tilbake til fortet av franskmennene. Garnisonen var på rundt 2 000 mann. Franskmennene og indianerne ble drevet tilbake av det britiske artilleriet og vente til mørket senket seg før de gjorde et nytt angrep. Franskmennene prøvde å ta en av reduttene, men da lyset kom ble de igjen drevet bort av artilleriet. De tok livet av eller tok med seg om lag 200 hester før de vendte tilbake til Fort Duquesne.

Kilder
------

* Cubbison, Douglas R (2010). *The British Defeat of the French in Pennsylvania, 1758: A Military History of the Forbes Campaign Against Fort Duquesne*. Jefferson, NC: McFarland. ISBN 9780786447398. OCLC 475664242.
* Fowler, William M (2005). *Empires at war: The French and Indian War and the Struggle for North America 1754-1763.* New York: Walker & Company. ISBN 0-8027-1411-0.
* James, Alfred Procter; m.fl. (2005). *Drums in the forest: Decision at the Forks*. University of Pittsburgh Press. ISBN 9780822958833. CS1-vedlikehold: Eksplisitt bruk av m.fl. (link)
* O'Meara, Walter (1965). *Guns at the Forks*. Englewood Cliffs, NJ: Prentice Hall. OCLC 21999143.
**Kjell Ivar Vannebo** (født 18. juli 1938 i Overhalla) er en norsk språkviter med doktorgrad. Fra 1985 var han professor i nordisk språkvitenskap ved Universitetet i Oslo, med vekt på grammatikk, språknormering, leksikografi. Han er bosatt i Asker.

Han ble cand.philol. 1966, og var 1967-70 lektor i norsk språk og litteratur ved Stockholms universitet. Fra 1970 lektor, seinere førsteamanuensis og dosent, og fra 1985 professor ved Universitetet i Oslo. Dr.philos. 1978 med avhandlingen *Tempus og tidsreferanse, tidsdeiksis i norsk*. Medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Utga i 1997 *Norsk referansegrammatikk*, sammen med Jan Terje Faarlund og Svein Lie. Et utvalg av hans artikler kom i *Normer, strukturer og ferdigheter, bidrag til nordisk språkvitenskap, festskrift til Kjell Ivar Vannebo på 70-årsdagen 18. juli 2008*. Kjell Ivar Vannbo har også utgitt populærvitenskapelige bøker om språk, og redigert tidsskriftet *Mål og minne*.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Kjell Ivar Vannebo i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Kjell Ivar Vannebo i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Bilkollektivet er et forbrukersamvirke som ble startet i 1995, og har levert bildelingstjenester i over 28 år. Selskapet er i dag en av Norges største leverandører av bildeling. Driften er non-profit med formål om fullt ut å erstatte medlemmenes behov for egen privatbil, samt gjennom dette bidra til en grønnere by og et bedre miljø, med færre biler og mindre unødvendig kjøring.

Med sin lange historie er Bilkollektivet pioneren innen bildeling i Norge, og har vært den aktøren som har betydd mest for utviklingen av et bærekraftig tilbud/etterspørsel-forhold. Det innebærer at selskapet også har bidratt til etablering av flere leverandører, både andre non profit virksomheter (Trondheim og Bergen) samt kommersielle aktører. 

Selskapet ser på seg selv som en ideell organisasjon i konkurranse med kommersielle aktører. De skiller seg fra de kommersielle konkurrentene ved å være 100% ærlig mot formålet – uten skjulte agendaer eller motiver: De som genuint jobber for mindre forbruk, mindre unødvendig kjøring, og bedre miljø

Bilkollektivet i Oslo samarbeider med søsterorganisasjonene Bildeleringen i Bergen og Trondheim bilkollektiv

Bilkollektivet ledes av direktør Morten Munch-Olsen fra april 2018. Styreleder er Thomas Berntsen

Historie
--------

Etablert i 1995 i Oslo som et andelslag, som et prosjekt av FIVH, med formål å sikre andelseierne tilgang på et billig og fleksibelt biltilbud. Bilkollektivet ble kjent som Oslo Bilkollektiv. I 1999 ble all booking gjort om til å være webbasert. I 2020 lanserte selskapet sin første app for booking, og i 2021 var alle funksjoner inklusive åpning og lukking av bilene flyttet til appen.

Andelslaget ble i starten drevet på dugnad, med innleid konsulent til administrasjon. Fra begynnelsen av 2000-tallet har foretaket hatt egen administrasjon som per 2023 består av elleve personer med en bilpark på rundt 700 biler.
Bilkollektivet endret i 2010 organisasjonsform fra andelslag med begrenset ansvar (BA) til samvirkeforetak (SA). I 2017 ble Bilkollektivet SA kåret til Årets samvirkeforetak.

Konsept
-------

Bilkollektivet kjøper, leier og leaser et varierende antall biler av ulik størrelse for å dekke medlemmenes behov.

Medlemmer kan benytte seg av bilene 24 timer i døgnet, og reserverer gjennom egen app. 

Alle som har førerkort, er over 18 år og ikke er nektet forsikring eller straffet etter vegtrafikklovens § 22, kan registrere seg som brukere i Bilkollektivets app.

Referanser
----------

1. ↑  «Ny direktør i Bilkollektivet - Bilkollektivet». *bilkollektivet.no*. Arkivert fra originalen 4. september 2018. Besøkt 4. september 2018.
2. ↑  «Vedtekter for Bilkollektivet SA - Bilkollektivet». *bilkollektivet.no*. Arkivert fra originalen 27. februar 2019. Besøkt 27. februar 2019.
3. ↑  «Bilkollektivet SA Årets samvirkeforetak > Samvirkesenteret». *www.samvirke.org*. Arkivert fra originalen 28. februar 2019. Besøkt 27. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Bilkollektivet
* Trondheim Bilkollektiv
* Bildeleringen i Bergen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Slaget ved Forum Gallorum** ble utkjempet i en landsby i det Nord-Italia, sannsynligvis i nærheten av dagens Castelfranco Emilia, 14. april i år 43 e.Kr. Slaget sto mellom Marcus Antonius' tropper og den romerske republikks legioner, som var under ledelse av konsul Gaius Vibius Pansa Caetronianus, støttet av Aulus Hirtius og Octavian (som senere ble Cæsar Augustus). Etter måneder med forhandlinger mellom senatet og Marcus Antonius var lite avklart med tanke på maktfordeling og styre etter drapet på Julius Cæsar, og konflikten ble uunngåelig.

Marcus Antonius' tropper hadde omtinget Decimus Junius Brutus Albinus tropper i nærheten av *Mutina* (dagens Modena, like sør for elven *Pados* (Po) langs via Aemilia. General Pansa ble sendt mot nord fra Roma for å slå seg sammen med Hertius og Octavian, og fire legioner skulle støtte Brutus. Marcus Antonius, som var posisjonert mellom republikkens armeer, hadde håpet å kunne håndtere fienden ved å kjempe mot en enhet om gangen.

Antonius' legioner støtte på Pansas i landsbyen Forum Gallorum, og vant en midlertidig seier hvor Pansa ble alvorlig såret. Antonius trakk seg tilbake, men ble raskt overrasket av Hirtius, som fortsatte slaget. Seier ble snudd til katastrofe for Antonius, som hadde mistet initiativet og slaget. Konflikten skulle fortsette i Mutina seks dager senere.

Referanser
----------

Informasjon er uthentet fra Encyclopædia Britannica, Dictionary of the Roman Empire, og Osprey Essential Histories, Caesar's Civil War (alle på engelsk).
Varpa, Stångaspelen, Gotland.
**Varpa** er et spill eller en sport med antatt opprinnelse fra Gotland, der spillet i dag er mest utbredt. Sporten varpa er med i det svenske Riksidrottsförbundet.

Varpa ligner på boule, men i stedet for en kule benyttes flate stener som kalles for *varpor.* Varpor kan være laget av stein eller av aluminium. Banen markeres med en pinne (sticka) i hver ende. Spillet går ut på å få sin varpa så nær pinnen som mulig. I stenvarpa får man også poeng om man velter pinnen.

En varpa kan i prinsippet veie hva som helst, men en vekt mellom en halv og fem kilo er det mest praktiske. Banene har ulik lengde avhengig av kjønn, alder og eventuelle handikap. Senior herrer kaster på 20-metersbaner, kvinner på 15 meter.

Konkurranseformer og regler
---------------------------

Det finnes en rekke ulike konkurranseformer for varpa; Individuell kula, lagkula, mix, centimeter og lagcentimeter.
I centimeter gjennomfører hver deltager 36 kast. Etter hvert kast måles avstanden til pinnen. Dersom avstanden er lengre enn en meter, noteres avstanden til 100 cm. Målt lengde avrundes alltid nedover til nærmeste hele centimeter. Vinneren er den kasteren hvor summen av 36 kast er minst målt i antall centimeter.

Lagcentimeter er en utvidelse av centimeter-konkurransen. Her regner man i sammen resultatet fra de individuelle kastene for lag som består av tre kastere. Lagsresultatet er dermed basert på summen av 108 kast.

Individuell kula innebærer at to personer konkurrerer mot hverandre, enten i en "kula" eller i best av tre "kulor". En kula er en matchomgang i varpa og blir avgjort når den ene kasteren har oppnådd 12 poeng. Den kasteren som fikk det forrige poenget begynner alltid å kaste. For å vinne ett "stick" (som en kasteomgang kalles) må den ene varpan ligge minst en centimeter nærmere pinnen enn motstanderens varpa, bortsett fra i de tilfellene der den ene deltagerens varpa ligger på eller mot pinnen. I slike tilfeller er det tilstrekkelig om man kan konstatere at den ene varpan ligger null millimeter fra pinnen, mens den andre varpan ligger mer enn null millimeter fra pinnen. Dersom man ikke klarer å avgjøre hvilken varpa som er nærmest, får begge kasterne hvert sitt poeng.

Lagkula er ganske likt individuell kula, men kastes i tremannslag. Det laget (Lag 1) som fikk det siste sticket kaster først. Deretter kaster noen fra motstanderlaget (Lag 2). 
Kommer de nærmere pinnen enn varpan fra lag 1, er det lag 1's tur til å kaste. I motsatt fall fortsetter lag 2 til alle tre deltagerne har kastet eller til de tar ledelsen i sticket, ved å plassere sin varpa nærmere pinnen enn lag 1 sin varpa.

Mix kastes i tomannslag med en mann og en kvinne. Konkurranseformen ligner lagkula, bortsett fra at kvinnene alltid kaster det første kastet.

Eksterne lenker
---------------

* Lars Mauritz Törngren (1880). Fria lekar (andre utg.). Stockholm: P.A. Nordstedt & Söners Förlag. s. 53.
* Det svenske varpaforbundet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Båt med anker i Kenya, om båten trekker seg fremover etter ankeret så kalles det da å varpe  Foto: Giorgio Montersino 
**Varpe** innebærer å forhale et fartøy (vanligvis en seilskute) ved hjelp av en trosse med et varpanker som er kastet (varpet) fra en lettbåt (barkasse) et stykke unna fartøyet. Uttrykket stammer fra middelnedertysk Warp zu werpen (werfen) «å kaste».

I elvemunninger, og andre steder der landskapet kunne egne seg, ble det ofte anlagt fester i land for varptrossa. Ofte ble det også satt ned rekker med stolper langs elvesiden som både ga feste for varping og støttet skipet slik at det ikke havnet på grunt vann. Fartøyet flyttes så ved å hale inn ankerkjetting eller trosse ved hjelp av fartøyets spill. Om man ønsker å flytte skipet over lengre strekninger, gjentas operasjonen flere ganger. Spesielt krigsskip brukte denne metoden som på dansk het *varpning*.

Større fartøyer hadde gjerne et spesielt varpanker som var langt lettere enn baugankeret til dette formålet. Mindre fartøyer kan varpes ved hjelp av en dregg.

Varping ble også benyttet i forbindelse med tømmerfløting. Over innsjøer ble tømmeret bundet sammen til flåter, og disse kunne forflyttes med trosse, varpedregg og et spill på flåten.

Fra midten av 1800-tallet overtok dampmaskindrevne slepebåter denne bukseringen av seilskuter i store havner.

Landfaste installasjoner til varping er i dag kulturminner. Dette kan være solide bolter av jern som er festet i fjellet.

Se også
-------

* Varpebåt

Eksterne lenker
---------------

* Om varp, fra *Store norske leksikon*
* Varping[*død lenke*] på *Baatwiki.no*
**«All Alone Am I»** er en sang fra 1962 med den amerikanske sangeren Brenda Lee. Melodien er opprinnelig komponert av den greske komponisten Manos Hadjidakis og spilt inn av Tzeni Karezi på soundtracket til filmen *To nisi ton genneon* (På norsk: *De modiges øy*). Senere ble en ny versjon av sangen produsert av Owen Bradley, og var med som tittelsporet på ett av Brenda Lees albumer. Den ble også utgitt på singlen Decca 31424.

I 1960 ble den greske filmen *Aldri på en søndag* utgitt til betraktelig applaus og mottok flere Oscar-nominasjoner. Filmens stjerne, Melina Mercouri, vant en Oscar for beste kvinnelige skuespiller, mens filmens tittelmelodi vant en Oscar for Best Original Song til dens komponist, Manos Hadjidakis, som hadde skrevet musikken som ble brukt i filmen. En melodi som fantes både i *Aldri på en søndag* og *De modiges øy* ble sendt til Brenda Lees management som en sang som skulle tas i betraktning for en plateinnspilling. Etter å ha blitt oversatt til engelsk av Arthur Altman ble den til «All Alone Am I».

Lee ble i et intervju spurt om hva hun syntes om filmen *Aldri på en søndag* og forklarte: *«Jeg så den ikke før senere i livet»*, fordi hun følte at det dristige temaet (Mercouri spilte en prostituert) gjorde det upassende for en tenåring å se filmen på den tiden.

Coverversjoner
--------------

Den finske sangeren Carola oversatte teksten til fransk og spilte den inn på soundtracket til filmen *Lumilinna* i 1965. Filmen vant en gullrose i filmfestivalen i Montreux.

Norske versjoner
----------------

Michael Aas og Gunnar Jørstad har skrevet norske tekster. I Aas' versjon bærer den tittelen «Vårens varme vind». Jørstads versjon heter «(Der var) du og jeg».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforrfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1963 | «Vårens varme vind» |  | Sverre Johnsen med Willy Andresens orkester | Michael Aas | Single | Philips 353.212 PF |
| 1982 | «(Der var) du og jeg» | *Vind fra vest* | Cathy Ryen og Lars Børke | Gunnar Jørstad | LP | Studio B BLP 3002 |

Arrangør for Sverre Johnsens versjon var Willy Andresen.

Produsent for sistnevnte plate var Lars Børke.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Brenda Lee | Storbritannias flagg Storbritannia | # 7 | 17 | 19. januar 1962 |
| Brenda Lee | USAs flagg Billboard Easy Listening-listen | # 1 |  | 1962 |
| Brenda Lee | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 3 |  | 1962 |

Referanser
----------

1. ↑  Brenda Lee – All Alone Am I / Save All My Lovin' For You (7") at Discogs
2. 1 2  Wyatt, Wesley (1999): *The Billboard Book of # 1 Adult Contemporary Hits* (Billboard Publishing)
3. ↑  Internet Movie Database – Lumilinna (1965) (TV)
4. 1 2  Se plateetiketten
5. ↑  Chart Stats - Brenda Lee - All Alone Am
6. 1 2  allmusic ((( Brenda Lee > Charts & Awards > Billboard Singles )))
**Slaget ved Fort Albany** i 1688 var et slag under kong Vilhelm-krigen. Under Hudson Bay-toktet i 1686 hadde franskmennene i fredstid marsjert over land fra Quebec og erobret tre engelske handelsstasjoner ved James Bay. Franskmennene hadde etterlatt en garnison i Fort Albany i Ontario (og kanskje Moose Factory) og sendte tilbake et skip med forsyninger og hentet ut pels.

Hudson's Bay Company fikk meldinger om tapene sine i januar 1687 og ba kongen om hjelp. Dette førte til et år med diplomatiske forhandlinger.[]

I 1688 sendte selskapet fem skip til bukten. To dro til den gjenværende stasjonen i York Factory, og ett gjenoppbygde Rupert House som franskmennene hadde satt i brann, mens de to siste dro til Fort Albany på vestkysten av James Bay. De hadde instrukser om å gjenopprette den engelske handelen og skulle ikke benytte makt mot franskmennene, med mindre franskmennene gjorde dette først.[]

Samtidig hadde Pierre Le Moyne d'Iberville fått kommando over «Soleil d'Afrique» og dro med forsyninger til Fort Albany. I september 1688 da han var på vei bort, dukket «Churchill» og «Yonge» opp. De seilte opp elven og satte i land tyve mann som bygde en barrikade. Engelskmennene hadde 85 mann og franskmennene 16 kanadiere og noen sjømenn. Fjorten dager senere startet de med å bygge et fort, og da ble tre engelskmenn skutt. Våpenhvilen var nå brutt og engelskmennene som var i overtall mente franskmennene burde ha gått til angrep, men de gjorde ikke det.[] Ved et tidspunkt frøs alle tre skipene fast i isen for vinteren. I desember begynte engelskmennene å dø av skjørbuk. Iberville tok den engelske legen til fange i håp om at flere skulle dø.[] En slags våpenhvile oppsto mellom partene. Da nok engelskmenn hadde dødd av skjørbuk slo Iberville til. Han overfalt en gammel tømmerhogger, tok 20 menn til fange og gikk så til angrep på fortet. Stasjonen holdt ut i flere dager, men da bare «friske menn» var tilbake, overga de seg.

På våren kapret han de to skipene og på sommeren seilte han over bukten til Fort Rupert og kapret der «Husband». På denne tiden var England og Frankrike offisielt i krig med hverandre, men denne meldingen hadde ikke nådd bukten ennå.

Kilder
------

* Online Dictionary of Canadian Biography: "Le Moyne D'iberville Biography"
* Arthur S Morton, *A History of the Canadian West*, ingen dato, men om lag1950
* Newman, Peter C (1985). Company of Adventurers: The Story of the Hudson's Bay Company. Markham, ON: Viking. ISBN 0670803790. ,
**Varnava** (russisk: *Варна́ва* som tilsvarer **Barnabas** (opprinnelig: *Vladimir Viktorovitsj Kedrov*; født 21. april 1931 i landsbyen Vysokoje i Rjazan oblast i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk i Sovjetunionen, død 1. juni 2020 i Tsjeboksary i Tsjuvasjia i Russland) var en russisk-ortodoks biskop. Han var metropolitt.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Vladimir V. Kedrov kom fra en troende russisk-ortodoks familie, of flere av hans forfedre var prester i det området han kom fra. Hans egen far hadde fullført presteutdannelse ved et teologisk seminar, men ble ikke presteviet.

Etter høyskolestudiene ble han subdiakon i De hellige Boris og Glebs katedral i Rjazan. I mai 1955 avla han midlertidige munkeløfter i Troitse-Sergijeva Lavra i Zagorsk, og i desember samme år evige løfter for superior der, arkimandritt Pimen (Izviekov). Den 15. februar 1956 ordinerte patriarken av Moskva og hele Russland, Aleksij I, ham til diakon i Moskva. Fra 1956 ble han klosterets hovedsakrestan.

### Prest

Den 9. mars 1957 ble han hieromunk (*prestemunk*). Tre år etter ble han igumen; i 1963 ble han hedret med ormamentert kors for sin kirkelige tjeneste. I 1965 ble han arkimandritt. I 1971 representerte han sitt kloster, Troitse-Sergijeva Lavra, den russisk-ortodokse kirkes lokale råd.

### Biskop, erkebiskop, metropolitt

Den 30. november 1976 ble han i klosteranleggets hovedkirke, viet til *St. Sergij av Radonezj*, konsekrert til biskop av Tsjeboksary og Tsjuvasjia av patriark Pimen og en rekke medkonsekrerende biskoper. I 1984 ble han elevert til erkebiskop, og i 2001 til metropolitan.

Han døde av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  «В РПЦ назвали причину смерти митрополита Варнавы». *ria.ru*. РИА Новости. 1. juni 2020. Besøkt 1. juni 2020.
Et **spekter** eller **spektrum** er en oppdeling av elektromagnetisk stråling eller annen type bølgebevegelse (for eksempel lyd), med henseende på bølgelengde/frekvens. Uttrykket er mest kjent fra optikken, hvor det står for oppdeling av lys i ulike farger som kan observeres når lyset brytes, for eksempel i en prisme.

Lys fra et sort legeme (som f.eks. solen) har et kontinuerlig spekter og består altså av et ubrutt mangfold av frekvenser.

Oppdeling av sollyset gir alle fargene som det menneskelige øye kan oppfatte, noe som leder til at lyset normalt oppfattes som hvitt. Dette betyr ikke at alle typer hvitt lys består av et kontinuerlig spekter; lyset fra lysrør består av et fåtall frekvenser, men kan tross dette oppleves som hvitt. 

Om lys som inneholder et kontinuerlig spekter får passere gjennom et stoff (for eksempel en gass), og siden deles opp i et spekter, viser det seg at visse bølgelengder har blitt absorbert av stoffet og fremtrer som mørke spektrallinjer i spekteret. Et slikt spekter kalles for et absorpsjonsspektrum, og de mørke linjene for absorpsjonslinjer.

På lignende måte avgir et stoff som blir varmet opp, lys med visse bølgelengder som kan deles opp i et emisjonsspekter, hvor de ulike bølgelengdene fremtrer som en serie lyse linjer – emisjonslinjer. Om man sammenligner et stoffs absorpsjonsspekter med dets emisjonsspekter, kan man lett se at linjene havner på nøyaktig samme frekvenser. Dette kommer av at det i begge tilfellene er samme grunnleggende fenomen som er innblandet: Eksitasjon og de-eksitasjon av elektroner. Hvert stoff har sitt karakteristiske spekter, noe som utnyttes i spektroskopi.

Når vi sender lys gjennom glassprisme blir lyset spaltet opp i alle fargene det er blitt satt sammen av. Dette er spekter.

Se også
-------

* Elektromagnetisk spekter, all elektromagnetisk stråling
	+ Absorpsjonsspekter
	+ Emisjonsspekter
	+ Fargespekter, den monokromatiske delen av det visuelle spekteret
	+ Visuelt spektrum, den delen av det elektromagnetiske spekteret som kan oppfattes av det menneskelige øye
* Spektralklasse, for klassifisering av stjerner
* Spekter (flere betydninger)
* Oslo Spektrum konsertarena
* Bodø Spektrum, fotballhall, håndballhall, badeland, spa, treningssenter, ballettstudio og legevakt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL **·** NKC
 |
**Rackengruppen** (også kjent som *Rackstadgruppen* eller *Rackstadkolonin*) var en kunstnergruppe med tilknytning til innsjøen Racken nord for Arvika i Värmland.

En av de toneangivende kunstnerne var Gustaf Fjæstad, som i 1898 hadde blitt invitert til Arvika av skulptøren Christian Eriksson. Gustaf Fjæstad og hans kone Maja Hallén søkte bolig. I Stockholm møtte de Christian Eriksson. Han og hans franske kone Jeanne de Tramcourt hadde nettopp flyttet fra Arvika og boligen *Oppstuhage*, som det nygifte paret Fjæstad begynte å leie. I 1901 bygde de sitt eget hus, *Kampudden*, ved innsjøen Rackens søndre side. Senere møtte Fjæstad kunstneren Björn Ahlgrensson med kona Elsa, soom flyttet til Racken. Deretter kom Elsas bror, kunstneren Fritz Lindström med kone og barn. Gustaf Fjæstads søstre, Amelie og Anna, begge veversker, flyttet dit og etablerte sitt eget atelier. Den tekstilutdannede Maja Fjæstad startet vevekurs. Noen av Gustaf Fjæstads naturmotiver ble forvandlet til gobeliner.

I 1993 ble Rackstadmuseet innviet i Arvika, med verk av kunsterne fra gruppen.

Kunstnerne
----------

* Christian Eriksson, 1858-1935, skulptur, kunsthåndverk
* Gustaf Fjæstad, 1868-1948, maleri, grafikk
* Maja Fjæstad, 1873-1961, tekstil, tresnitt
* Björn Ahlgrensson, 1872-1918, maleri
* Fritz Lindström, 1874-1962, maleri
* Bror Lindh, 1877-1941, maleri
* Alfred Ekstam, 1878-1935, maleri
* Ture Ander, 1881-1958, maleri
* Lars Zetterquist, 1860-1946, fiolinist, professor ved Musikaliska Akademin, senere lærer ved Folkliga musikskolan, Ingesund

Eksterne lenker
---------------

* Rackstadmuseet
**Kjell Kipperberg** (født 1936) er en norsk komponist, kordirigent, musikkanmelder og journalist fra Ålesund. Han har tonesatt flere by- og bygdesanger fra bl.a Borgund, Ulsteinvik, Norddal og Giske. Mest kjent er han imidlertid for sine Ålesundssanger, som «Hør min sang om byen Ålesund», «Med månen i masta» og «Her nede på Kiperviktorget». Sangen «Hellebroa» med tekst av Jørgen Olav Flatmark ble av NRK kåret til Norges beste hjemlengselssang. I april 2016 urframførte han nye melodier til en rekke av Hartvig Kirans ungdomsdikt som hadde blitt funnet av Leif Hovde i Ålesund KFUK/KFUMs arkiver.

Kjell Kipperberg er tildelt en rekke hederstegn, bla.a Korforbundets hedersbanner (1978), Norges Musikkorps' Forbundsmedalje (1979), Forbundets hedersmedalje for dirigenter (1984), Ålesund bys kunstnerpris (1986) og H. M. Fortjenstmedalje (2010).

Litteratur
----------

* *Seks sanger av Hartvig Kiran tonesatt av Kjell Kipperberg*, april 2016, ISBN 9788292055649
* I BILDET: Et liv med musikk Arkivert 20. april 2016 hos Wayback Machine. Nytt i Uka, 01.12.2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Frelsesarmeens Territoriale Hornorkester** ble etablert under navnet Nasjonalt Hornorkester i 1994 og Eiliv Herikstad ble utnevnt til musikkmester (leder og dirigent).

I år 2000 ble orkesteret reorganisert og etablert som Frelsesarmeens Territoriale Hornorkester (FTH) 
med John Philip Hannevik som musikkmester, med base i Oslo og mer regulære øvelser. FTH har nær tilknytning til Frelsesarmeens Hovedkvarter som representasjonsorkester for Frelsesarmeen i Norge, Island og Færøyene. I 2011 overtok Espen Ødegaard ansvaret som dirigent og leder for FTH. 

FTH er et tradisjonelt Brass Band bestående av ca. 30 musikanter som til vanlig er aktive musikanter og medlemmer av lokale Frelsesarmekorps i det sentrale østlandsområdet. Orkesteret har hatt mangfoldige TV-opptredener, og musikantene er ofte brukt som studiomusikere ved CD-produksjoner både innenfor og utenfor Frelsesarmeen.

Referanser
----------

1. ↑  Lars Kristian Singelstad (9. april 2014). «FTH jubilerer». Frelsesarmeen. Arkivert fra originalen 6. november 2017. Besøkt 24. januar 2020.
2. ↑  «Eiliv Herikstad nominert til Musikkforleggerprisen». Arkivert fra originalen 12. juni 2017. Besøkt 24. januar 2020.
3. ↑  «John Philip Hannevik - utgivelser». Arkivert fra originalen 15. august 2019. Besøkt 24. januar 2020.
4. ↑  Eldrid Oftestad. «Musikk rett inn i sjela». Besøkt 24. januar 2020. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
*En senere stat i samme området het også Shu, men omtales gjerne som **Shu Han**.*
**Shu** (kinesisk: 蜀, pinyin *Shǔ*; eller 古蜀, *Gǔ Shǔ*; «gamle Shu») var en oldtidsstat i dagens Sichuan i Kina. Shu omfattet den fruktbare Chengdusletten i det sentrale og vestlige Sichuanbekkenet og i øvre Han-Jiang-dalen. Shu ble i 316 f.Kr. erobret av staten Qin. Hovedstaten var Chengdu.

Historie
--------

Shu fremstår for første gang i kildene som en av forbundsfellene med Zhou da Shang-dynastiet ble styrket, og ved sin deltagelse under slaget ved Muye. Arkeologiske funn viser at Shu var i besittelse av en relativt utviklet militærteknologi, akkurat som de andre Zhou-statene. Likevel stagnerte Shu militært i århundrene etter Muye. 

Legendene forteller at Shu til å begynne med var regjert av den mytiske kong Duyu og hans etterfølgere. Senere ble Shu ledet av Kaiming-kongene. Under annen halvdel av Vår- og høstannalenes tid overtok Shu mer og mer Chu- og Ba-statenes kultur. For eksempel kopierte Shu fra Ba skikken om begravelse i vanns. Arkeologiske bevis avdekker også kulturutveksling mellom Shu og de sørlige kulturer i Yunnan og Guizhou.

Når staten Qin klarte å erobre Shu, skyldes det i stor grad at angrepet kunne finne sted langs galleriveier i fjellene mellom statene. De første galleriveier ble bygget i de stridende staters tid (476 f.Kr.-221 f.Kr.).

Litteratur
----------

* Steven F. Sage: *Ancient Sichuan and the Unification of China*. ISBN 0-7914-1038-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Bakhon
Tverrsnitt av trestamme med ulike oppskjæringsteknikker avtegnet.
**Bakhon**, også kalt **bakhun**, bak, sagbak, hon eller hun, er det ytterste stykket av trestokken som er blitt saget opp til plank og bord. Det har derfor bare en skåren side, mens den andre kan være dekket av bark. Bakhon er et biprodukt ved trelastproduksjon, men har en rekke bruksområder.

Bakhon er billigere enn kjerneved, men skjørere. Det kan brukes som byggematerialer til enkle bygg og skigarder, til trefiberplater og sponplater, kuttes opp til flis som blant annet kan brukes av cellulosefabrikker og til bioenergi, eller som ved.

Tidligere brukte en gjerne bakhon til å bygge skur, kasser, skåret til lekter eller staver til tønner og liknende. Det har også blant annet vært brukt til å drive dampsager.

* Bakhon av guanandi (Calophyllum brasiliense)Bakhon av guanandi (Calophyllum brasiliense)
*

Kilder
------

* Bakhun (14. februar 2009), *Store norske leksikon.* Fri artikkel hentet 15. mars 2014
* Anonym (1998) *Produksjon av skurlast* – Stiftelsen, Lillestrøm. ISBN 8291018421.
* Folkestad, K. (1915) *Lærebok i skogsteknologi* – Grøndahl, Kristiania.
* Lund, Gunnar. «Vellyket forsøk med lokal flis»
* Sandmo, J. K. (1932) *Cirkelskur* – Aschehoug, Oslo.
* Åserud, Rikke. «Gjerde med tradisjoner», hus&bolig 3-2011

Eksterne lenker
---------------

* Gjerdebakhon ved Kampå sag
**Kjell Oskar Johansen** (født 22. august 1937 i Sortland) er en norsk politimann, som er kjent for å ha tjenestegjort i internasjonale politioppdrag i ulike konfliktområder. 

Johansen tjenestegjorde i årene 1989 til 1990 i politistyrken FN sendte til Namibia. I 1992 ble han utnevnt til sjef for FNs politigruppe i det tidligere Jugoslavia (UNCIVPOL). Han opplevde i januar 1993 å få flere av sine tjenestemenn holdt tilbake av serbere i Benkovac i det kroatiske Krajina-området. Johansen gjennomførte forhandlinger, som førte til at gruppen ble løslatt etter seks døgn. Johansen var i 1994 leder for Den midlertidig internasjonale tilstedeværelse i Hebron (TIPH).

Bibliografi
-----------

* «Civilian Police in Former Yugoslavia (UNPROFOR)», i Nassrine Azimi (red.): *The Role and functions of civilian police in United Nations peace-keeping operations*, London: Kluwer, 1996, s. 119-120

Referanser
----------

1. ↑  «Uvisst når politi-innsatsen i Kroatia tar til», *NTBtekst*, 29. mars 1992.
2. ↑  John Hultgren: «Norske FN-politimenn løslatt: Slitne, men i god form», *Aftenposten*, 30. januar 1993, s. 4.
3. ↑  Peter Beck: «Dømt nord og ned, men...», *Aftenposten*, 15. april 1994, s. 14.
**Kjell Jacobsen** (født 8. august 1941 i Osen i Sør Trøndelag, død 14. november 2019 i Mosjøen), var en norsk historiker og bygdebokforfatter i Vefsn. 

Han var cand.philol. fra Universitetet i Oslo (UiO) og var fra 1970 ansatt som bygdebokredaktør i Vefsn kommune. Han var en aktiv lokalhistoriker over mange år og var redaktør og delforfatter av Vefsn bygdebok  som også omfatter gårdshistorie for Vefsn, Grane og Hattfjelldal. Han var også med på etableringen av Helgeland historielag i 1970 og var bidragsyter i *Årbok for Helgeland* fra 1970 til 2006. 

I tillegg til mange publikasjoner og foredrag, arbeidet han også med bevaring av bebyggelsen i Sjøgata i Mosjøen og var drivkraften bak opprettelsen av foreningen *Sjøgatas Vel* hvor han var første formann. Han var også initiativtaker til andelslaget *Lydiabryggas venner*.

I studietiden tok Kjell Jacobsen aktivt del i studentpolitikken. Han var også medlem av Unge Venstres landsstyre og redaktør for Unge Venstres medlemsavis.

Jacobsen var æresmedlem i Helgeland historielag og var tildelt Vefsn kommunes kulturpris. I 2008 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑  Kjell Jacobsen: *Vefsn bygdebok - Overgangstid - Vefsnbygdene 1820-1900*, 517 s. - Mosjøen 1975
2. ↑  Kjell Jacobsen: *Vefsn bygdebok - Fra århundreskifte til frigøringsvåren - Vefsnbygdene 1900-1945* 523 s. - Mosjøen 1977
3. ↑  Kjell Jacobsen: *Vefsn bygdebok - Gardshistorie for Grane*, 441 sider - Mosjøen 1990
4. ↑  Kjell Jacobsen forteller - Foto: Odd Andreas Sørgård 2008 - www.flickr.com
5. ↑  Kjell Jacobsen guider kong Olav i Sjøgata (1985) - digitaltmuseum.no
6. ↑  Fra begrunnelsen for tildeling av Kongens fortjenestmedalje - Helgelendingen 3. oktober 2008
7. ↑  Tildelinger: Kjell Jacobsen - kongehuset.no
8. ↑  Kongens gull til historiker - Helgelendingen 12. oktober 2008
**Kjell Jørgen Riegels Holbye** (født 1966) er en norsk skribent, oversetter, redaktør, låtskriver og manusforfatter. Han tok hovedfag i allmenn litteraturvitenskap avhandlingen Dødelig idyll om Knut Hamsuns Pan. I 1988 utga han albumet *A Taste of Coco* sammen med Tore Stabell Kulø og Arlene Wilkes. Singelen «Life Must Go On» nådde 2. plass på VG-lista samme sommer.

Holbye har lang fartstid i norsk bokbransje og har blant annet vært forlagssjef i TANO Aschehoug, redaksjonssjef i Bazar forlag. Han har vikariert som redaktør for sakprosa og oversatt skjønnlitteratur i Gyldendal. Holbye var serieskaper og episodeforfatter på *Aber Bergen*, som ble sendt på TV3 i 2017. Han er forfatter av *Tegn i tid* (Gan Aschehoug, 2007) og *Den store boka om Morgan Kane* (Aller forlag 2014).

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Holbye, Kjell Jørgen 1966-, VIAF-ID 231764837, besøkt 1. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Jørgen Holbye på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
*Dette er en artikkel om hjullasteren baklaster. For traktorredskapet, se baklaster (redskap).*
LM 621: en baklaster fra Volvo BM, årsmodell 1976
En **baklaster** er en eldre type hjullaster som i sin opprinnelige form var en jordbrukstraktor med skiftet kjøreretning og lasteapparat montert over traktorens drivaksling. Med lasteapparatet over drivhjulene fikk man lettere styring, bedre manøvrerbarhet samt høyere brytekrefter enn med en såkalt frontlaster. Baklasterne hadde en enkel, meget robust og slitesterk konstruksjon. Nærheten til redskapen og sikten over disse er også meget god. Løftekraften er høy i forhold til vekten (f.eks 3,2 tonn løftekraft for en LM 621 på 7 tonn). 

Baklasternes størsta bakdel var at den eneste rimlige måten å ta seg inn og ut av den trange hytten var forfra. Enten klatrer man over eller kryper under løftearmene. De store framhjulene og lastearmene gjorde at man ikke kunne bruke dører på hyttens side.
Maskin AB Gigantic i Järbo monterte riktignok dørene i for eksempel sin firehjulsdrevne F30-modell i hyttesiden, ovenfor hjulene. Imidlertid var problemene med å klatre opp på jord- og leirebefengte hjul, eller for storvokste personer å ta seg inn gjennom den lille døren, så store at disse maskinene vanligvis ble forsynt med en dør i fronten av sine eiere. Med rammestyringens introduksjon fikk hjullasteren ikke bare en mindre svingradius, men også muligheten til å plassere lasteapparatet foran hytta, og dermed vanlige dører på hyttesidene.

Historie
--------

På begynnelsen av 50-tallet fantes det noen småskalaprodusenter av dissa maskinene. Den mest framgangsrike var Bröderna Lundbergs Mekaniska i Skellefteå der den av manga anses ha sitt egentlige opphav. I 1951 ble den første laget på en Fordson traktor, og i 1957 kom det i stand en avtale med AB Volvos davarande dotterselskap Bolinder-Munktell, og disses traktorer ble anvendt. Fram til 1984 produserte så Lundbergs 26 000 baklastere til BM. Cirka 7000 baklastere av modell LM 840/LM 841 ble produsert i årene 1966–1978 på BMs anlegg i Arvika.

Etterhvert ble baklasterne mindre traktorlike, skjønnt visse designelementer som de store framhjulene og styringen på de små bakhjulene ble beholdt. Baklastere var en svensk spesialitet før teknikkutviklingen sprang fra dem og rammestyringsteknikken revolusjonerte hjullasterne.

I 2004 feiret Volvo Construction Equipment 50 år som produsent av lastemaskiner, og som forfader regnes da den førsta "BL-lasteren" (Bröderna Lundbergs) produsert i 1954 med en BM 35 jordbrukstraktor som basismaskin.