recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Røverkollen** er en høyde på grensa mellom Oslo og Nittedal kommuner. Toppen på 404 meter over havet ligger i Oslo, ca. 70 meter sør for kommunegrensa. Her står en TV-mast som et landemerke godt synlig i vid omkrets. Like nord for TV-masta står et utsiktstårn i betong, med utvendig vindeltrapp og takoverbygg.

På Røverkollen finnes det også flere gamle gravrøyser. 
Den gamle Bergensveien gikk langs foten av Røverkollen, på sør- og vestsiden. Her var det, ifølge tradisjonen, et lagelig tilholdssted for landeveisrøvere.

Området har en stor variasjon av vegetasjonstyper. Stedvis finnes kalkrike bergarter som gir ekstremrike vegetasjonstyper skarpt avgrenset mot fattig vegetasjon ellers. Området har derfor en viktig landskapsøkologisk verdi. Det er lagt opp en natursti gjennom området med poster som illustrerer forholdene.

Et område på 126 dekar i sørøstskråningen ble vernet som Røverkollen naturreservat i 1993. Formålet med fredningen var å bevare et særpreget kalkfuruskogområde med sesongfuktig utforming. Reservatet ble utvidet i 2019 til 1434 dekar.

Røverkollen har også gitt navn til ett av borettslagene i boligstrøket Romsås like nedenfor.

Referanser
----------

1. ↑  Røverkollen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Nå kan du gå fra tårn til tårn i Marka». NRK. 26. desember 2018. Besøkt 26. desember 2018.
3. ↑  «Kjentmannsmerket om Røverkollen». Arkivert fra originalen 20. juli 2008. Besøkt 12. desember 2010.
4. ↑  (no) Røverkollen og Steinbruvann i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  Curle, Catrine (2010). «Naturkart for Røverkollen» (PDF). *Naturvernforbundet Oslo og Akershus*. ISBN 978-82-90895-51-3. Arkivert fra originalen (PDF) 24. august 2012. Besøkt 9. mars 2014.
6. ↑  (no) Røverkollen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
7. ↑  Hjemmeside for Røverkollen borettslag[*død lenke*]

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
Kirgisistans flagg. Størrelsesforhold 3:5
**Kirgisistans flagg** består av et rødt felt med en gul sol i midten, med 40 stråler som representerer de 40 kirgisiske stammene. I solens sentrum blir en rød ring krysset av to sett med tre streker, en stilisert fremstilling av taket i en tradisjonell kirgisisk jurt. Dette skal både symbolisere forfedrenes tradisjonelle hjem og stå som et symbol for universet. Den røde fargen symboliserer mot og fryktløshet. Solens gule farge står for fred og velstand.

Flagget ble vedtatt under nasjonalforsamlingen Jogorku Keneshs åttende sesjon 3. mars 1992 og ble offisielt tatt i bruk to dager senere.

Kirgisistans flagg er tegnet av E. Aidarbekov, B. Jaichibekov, S. Iptarov, J. Mataev og M. Sydykov.

Sovjetrepublikken Kirgisistans flagg
------------------------------------

Sovjetrepublikken Kirgisistans flagg
I tiden Kirgisistan var en del av Sovjetunionen førte landet flagg med sovjet-kommunistisk symbolikk. Det første av disse var rødt med republikkens navn påskrevet i gult. I 1953 fikk sovjetrepublikken Kirgisistan nytt flagg. Det var rødt, men uten inskripsjon. I stedet ble flagget basert på Sovjetunionens røde flagg med hammer, sigd og stjerne i kantonen. I tillegg hadde det vannrette striper i blått, hvitt og blått gjennom midten av flaggduken. De andre sovjetrepublikkene hadde flagg etter samme modell, med et eget mønster særegent for hver enkelt sovjetrepublikk.

Kilder
------

* State symbolism[*død lenke*] fra Kirgisistans president

Litteratur
----------

* *Album des pavillons nationaux et des marques distinctives. National flags and distinctive markings*, Service hydrographique et océanographique de la marine, Brest, 2000.
* V. A. Sokolov: *Flagi Rossijskoj Imperii i SSSR v dokumentakh*, Moskva: MGIU, 2001.

  


| * v
* d
* r
Asiatiske flagg |
| --- |
| Afghanistan **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Bahrain **·** Bangladesh **·** Bhutan **·** Brunei **·** De forente arabiske emirater **·** Filippinene **·** Georgia **·** India **·** Indonesia **·** Irak **·** Iran **·** Israel (Palestina) **·** Japan **·** Jemen **·** Jordan **·** Kambodsja **·** Kasakhstan **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong **·** Macao) **·** Republikken Kina **·** Kirgisistan **·** Kuwait **·** Kypros **·** Laos **·** Libanon **·** Malaysia **·** Maldivene **·** Mongolia **·** Myanmar **·** Nepal **·** Nord-Korea **·** Oman **·** Pakistan **·** Qatar **·** Russland **·** Saudi-Arabia **·** Singapore **·** Sri Lanka **·** Syria **·** Sør-Korea **·** Tadsjikistan **·** Thailand **·** Turkmenistan **·** Tyrkia **·** Usbekistan **·** Vietnam **·** Øst-Timor |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Naustet ved Åker gård** er tuften etter et naust fra jernalderen som er unikt i norsk sammenheng ved sin størrelse. Naustanlegget omfatter en nausttuft med et båtopptrekk.

Tuftene er plassert sør for Åker gård, vest for nåværende E6, 300m nordvest for broen over Svartelva. Naustanlegget har en ytre utstrekning på 32 meter, bredden på midten er 18 meter og tuften er 11 meter bred i endene. Opprinnelig hadde naustet en indre lengde på 28 meter, en bredde på 11 meter og en bredde i endene på 7,5 meter. Naustet var plassert på en morene-rygg. Funnet ble registrert av Universitetets Oldsaksamling i 1969, da som «2 klart markerte jordvoller som løper parallelt».

Naustet er datert til tidlig middelalder og kan ha rommet et skip på cirka 24 x 5 meter størrelse. Naustet ble sist brukt i perioden tidlig middelader - høymiddelader, ca 1000- 1300 e.Kr 

I Snorres *de norske kongesagaene* nevnes det at store skip hadde vært trukket opp fra havet til storsjøen Mjøsa på elven Glomma. Kong Olav Haraldsson gav i 1016 en stor karve på 15-16 sesser til Ketil Kalv på Ringnes som kom fra Ottestad på Stange. både på Ringnes og på Steinsholmen har det antagelig vært båtnaust.

Se Gokstadskipet( 23,8m x 5,2m) for en sammenligning.

Åker gård var et høvdingsete i midten av jernalderen eller tidlig middelalder, og det er blitt gjort flere arkeologiske funn på stedet, blant annet gull og store mengder våpen, datert til rundt 600 e.Kr. I tilknytning til gården er det også avdekket flere andre bygninger.

Referanser
----------

1. ↑  «Naustet ved Åker gård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
2. ↑  «Naustet ved Åker gård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.  Se kart.
3. ↑  Perry Rolfsen : Artikkel «Åkernaustet» (side 44-45) : i boken «Økonomiske og politiske sentra i Norden ca 400-1000 e. Kr : Åkerseminaret, Hamar 1990» : Universitetets oldsaksamling, 1992 :ISBN 8271811002
4. ↑  Perry Rolfsen : Artikkel «Åkernaustet» (side 46-47) : i boken «Økonomiske og politiske sentra i Norden ca 400-1000 e. Kr : Åkerseminaret, Hamar 1990» : Universitetets oldsaksamling, 1992 :ISBN 8271811002
5. ↑  Perry Rolfsen : Artikkel «Åkernaustet» (side 59) : i boken «Økonomiske og politiske sentra i Norden ca 400-1000 e. Kr : Åkerseminaret, Hamar 1990» : Universitetets oldsaksamling, 1992 :ISBN 8271811002
6. ↑  Perry Rolfsen : Artikkel «Åkernaustet» (side 53) : i boken «Økonomiske og politiske sentra i Norden ca 400-1000 e. Kr : Åkerseminaret, Hamar 1990» : Universitetets oldsaksamling, 1992 :ISBN 8271811002
7. ↑  Perry Rolfsen : Artikkel «Åkernaustet» (side 63) : i boken «Økonomiske og politiske sentra i Norden ca 400-1000 e. Kr : Åkerseminaret, Hamar 1990» : Universitetets oldsaksamling, 1992 :ISBN 8271811002

Se også
-------

* Åkerfunnet
* Åkersvika

Eksterne lenker
---------------

* Hamar kommune: Kulturminner langs alternativ led Arkivert 19. april 2008 hos Wayback Machine.

Portaler: Historie | Arkeologi
Må ikke forveksles med «Blücher».

**SMS «Blücher**» var et skip i den keiserlige tyske marinen. Det ble bygget under flåtekappløpet mellom Storbritannia og Tyskland i årene før første verdenskrig. Skipet var oppkalt etter Gebhard Leberecht von Blücher, den prøyssiske generalfeltmarskalken.

Det ble snart klart at en oppgradert tung krysser som «Blücher» ikke var sterk nok til å kunne matche den nye britiske klassen med slagkryssere, og den tyske marinen begynte derfor heller å bygge SMS «Von der Tann», som var en «ekte dreadnought» slagkrysser.

Ved utbruddet av første verdenskrig var «Blücher» stasjonert i Østersjøen. Det ble snart overført til Nordsjøen, der det deltok i artilleriraid mot britiske kystbaser. Skipet ble skadet under ett av disse raidene, men greide å returnere til havn uten hjelp.

Den 24. januar 1915 var «Blücher» en del av den tyske skvadronen til admiral Franz Ritter von Hipper som ble overrasket av fem britiske slagkryssere i Nordsjøen, deriblant HMS «Lion». I slaget ved Doggerbank i 1915 ble «Blücher», under kommando av kaptein Erdman senket av britene, da det både var langsommere, lettere bestykket og dårligere pansret enn de øvrige skipene. Hipper måtte oppgi det sterkt skadede skipet for å komme seg unna.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blücher (ship, 1908) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) SMS Blücher – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Første verdenskrig
**Scalable Link Interface** (**SLI**) er Nvidias løsning for å koble to eller flere grafikkort sammen, slik at de jobber sammen som ett kraftigere kort. SLI er et verktøy for parallell behandling av datamaskin-grafikk, som er skapt for å øke tilgjengelig datakraft, spesielt myntet på gamere og andre med stort behov for ytelse.
Kortene må for øvrig kobles sammen med en såkalt SLI-bro. Quad SLI (4x GPU ) er det meste man kan oppnå, dette er en driverlimitasjon fra Nvidia.

SLI i ett kort
--------------

Et eksempel på enkeltkort med to GPU-er koblet sammen i SLI, er Nvidias GTX690. Dette gir nesten fordoblet ytelse sammenlignet med samme modell (GTX 680) med en kjerne. Dersom man kobler sammen to GTX 690 får man Quad SLI, men det finnes få som har bruk for slik grafikk-ytelse, og skalerer heller ikke spesielt godt sammenlignet med standard SLI.

Konkurrenten
------------

Mens Nvidia har utviklet SLI, bruker den største konkurrenten, AMD, det lignende CrossfireX.

Referanser
----------

1. ↑  AMD. «AMD». Besøkt 25.09.2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nvidia Scalable Link Interface – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Nathrius brevipennis*** er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den forekommer ikke naturlig i Norge, men har av og til blitt importert med kurver av kurvpil.

Utseende
--------

En ganske liten (3–7 mm), flat, mørkbrun trebukk, en av de minste nordiske artene. Den lugner pilbukk (Gracilia minuta) men er mørkere og kjennes lett på at dekkvingene bare dekker litt over halve bakkroppen. Kroppen er ganske slank, antennene ikke fullt så lange som kroppen. 
Kroppsformen er ganske jevnbred, hodet kort og bredt. Pronotum er hvelvet med jevnt buede sider. Dekkvingene er middels grovt punkterte uten noen lengderibber eller punktrekker, og når bare ca. 3/5 til bakkroppsspissen. Beina er middels lange.

Levevis
-------

Larven utvikler seg i tynne greiner av løvtrær, blant annet kurvpil (*Salix viminalis*), men også or, roser, eik, ask og hassel. Disse billene klekker ofte fra kurver og andre flettverksprodukter, det kan merkes om en kurv er angrepet ved at det drysser ut boremel. Larveutviklingen tar ett år innendørs, gjerne to år utendørs, men dersom man oppbevarer kurven lunt kan arten gå gjennom flere generasjoner i den samme kurven, som da gjerne blir ganske spist opp. Denne arten finnes ofte sammen med den lignende arten pilbukk (*Gracilia minuta*).

Utbredelse
----------

Arten er i dag utbredt over store deler av Jorden. Den stammer trolig fra middelhavsområdet, men har blitt innført med handel til andre områder og har faste bestander nord til England. I likhet med pilbukken (*Gracilia minuta*) blir den av og til importert til Norden med kurvprodukter. Det er bare ett sikkert norsk funn, fra Oslo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae – 145 arter i Europa
						* Stammen Nathriini
							+ *Nathrius brevipennis* (Mulsant, 1839)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
* Norges biller – *Nathrius brevipennis*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nathrius brevipennis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nathrius brevipennis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Nathrius brevipennis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Nathrius brevipennis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Nathrius brevipennis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Nathrius brevipennis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Nathrius brevipennis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Nathrius brevipennis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Nathrius brevipennis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilde av arten
***The Assignment*** er en amerikansk thriller fra 2016, regissert av Walter Hill med manus av Hill og Denis Hamill. Michelle Rodríguez spiller hovedrollen i filmen, mens Sigourney Weaver, Tony Shalhoub, Anthony LaPaglia, Terry Chen, Paul McGillion og Caitlin Gerard spiller sentrale biroller.

*The Assignment* er det femte samarbeidet mellom Weaver og Hill, som tidligere har arbeidet sammen på *Alien*-filmene.

Thrilleren hadde premiere under Toronto internasjonale filmfestival i september 2016.

Handling
--------

Dr. Rachel Jane er en plastikk-kirurg med en vridd visjon om en bedre verden. Etter å ha mistet sin lisens som kirurg, begynner hun en ulovlig praksis og utfører kirurgiske eksperimenter på fattige hjemløse. Tre år tidligere ble Janes bror Sebastian myrdet av Frank Kitchen. Etter å ha oppdaget Franks sanne identitet, ønsker Jane hevn. Jane gjennomfører en kjønnsskifte-operasjon på Frank, og gjør ham til en kvinne.

Forferdet over sitt nye utseende, får Frank et mentalt sammenbrudd. Frank finner en boks med hormoner og en båndopptaker, og oppdager en melding fra Jane som oppfordrer ham til å starte på nytt. Frank ønsker å drepe alle som var involvert i hans operasjon. Frank våkner sener ei en tvangstrøye, og møter Dr. Jane igjen. Hun kunngjør sin intensjon om å utføre en ny operasjon på ham, for å fjerne hans høyre arm. Frank forsøker deretter å overmanne og drepe Dr. Jane, og alle hennes assistenter og medarbeidere.

Medvirkende
-----------

* Michelle Rodríguez som Frank Kitchen / Tomboy
* Sigourney Weaver som Dr. Rachel Kay
* Tony Shalhoub som Dr. Ralph Galen
* Anthony LaPaglia som Honest John Hartunian
* Terry Chen som Dr. Lin
* Paul McGillion som Paul Wincott
* Caitlin Gerard som Johnnie

Produksjon
----------

Innspillingen av *Tomboy* begynte 9. november 2015 i Vancouver i Canada.

Referanser
----------

1. 1 2  Kit, Borys (28. oktober 2015). «Michelle Rodriguez to Star in Gender-Reassignment Thriller 'Tomboy' (Exclusive)». *The Hollywood Reporter*. Besøkt 29. april 2016.
2. ↑  Ford, Rebecca (10. februar 2016). «'Tomboy': Michelle Rodriguez Is Out for Revenge (Exclusive Photo) | Berlin». *The Hollywood Reporter*. Besøkt 29. april 2016.
3. ↑  «Michelle Rodriguez films Tomboy, A Revenger's Tale in Canada». *Mail Online*. 17. november 2015. Besøkt 29. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tomboy, a Revenger’s Tale* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tomboy, a Revenger’s Tale* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Tomboy, a Revenger’s Tale* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tomboy, a Revenger’s Tale* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Tomboy, a Revenger’s Tale* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Tomboy, a Revenger’s Tale* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Tatjana Andrejevna Antosjina** (russisk: Татьяна Андреевна Антошина, født 27. juli 1982 i Moskva) er en russisk syklist, som konkurrerer i landeveissykling. Hun er flere ganger russisk mester i temporitt, og hun kom på 25.-plass i landeveisrittet ved sommer-OL 2012 i London.

Meritter
--------

2015
Russisk mester - landeveissykling, temporitt
3.-plass - Tour de Bretagne féminin
2014
Russisk mester - landeveissykling, temporitt
Russisk mester - landeveissykling, landeveisritt
2013
Russisk mester - landeveissykling, temporitt
10.-plass - VM i landeveissykling 2013, landeveisritt
9.-plass - VM i landeveissykling 2013, temporitt
2.-plass - Tour féminin en Limousin
2.-plass - Giro della Toscana Int. Femminile
2.-plass - Tour du Languedoc-Roussillon féminin
3.-plass - Giro del Trentino
8.-plass - Grand Prix de Plouay féminin
1.-plass - Tour cycliste féminin international de l'Ardèche
2012
3.-plass - Open de Suède Vårgårda, temporitt
12.-plass - temporitt ved sommer-OL 2012 (London)
25.-plass - landeveisrittet ved sommer-OL 2012 (London)
Russisk mester - landeveissykling, tempo (Voronezj)
2011
4.-plass - Chrono des Herbiers (Frankrike)
5.-plass - Giro della Toscana Int. Femminile (Italia)
1.-plass - Trophée d'Or Féminin (Frankrike)
Etappeseier, etappe 4 - Tour Féminin en Limousin (Frankrike)
5.-plass - Giro d'Italia Donne (Italia)
3.-plass - det russiske mesterskapet i landeveissykling, tempo (Ufa)
1.-plass - Gracia Orlova (Tsjekkia)
2.-plass - Flandern Rundt
10.-plass - Verdenscupen i landeveissykling (87 poeng)
2010
2.-plass - Giro della Toscana Int. Femminile (Mémorial Michela Fanini) (Italia)
4.-plass - Tour Féminin en Limousin (Frankrike)
8.-plass - Giro d'Italia Donne (Italia)
Russisk mester - landeveissykling, tempo (Tsjeboksary)
Russisk mester - landeveissykling, fellesstart (Tsjeboksary)
2009
Russisk mester - landeveissykling, tempo (Tsjeboksary)
7.-plass - VM i landeveissykling, tempo (Mendrisio, Sveits)
2008
4.-plass - VM i landeveissykling, tempo (Italia)
2.-plass - Giro del Valdarno (Italia)
2.-plass - det russiske mesterskapet i landeveissykling, tempo
1.-plass - GP Jolenka (Luxembourg)
2007
Russisk mester - landeveissykling, tempo
2006
3.-plass - det russiske mesterskapet i landeveissykling, tempo (Penza)
2005
3.-plass - det russiske mesterskapet i landeveissykling, tempo (Penza)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tatjana Antosjina – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Antosjina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Antosjina – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Antosjina – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Antosjina – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Antosjina – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Tatiana («Tanja») Tolstoy-Paus** (født 20. september 1914 på Jasnaja Poljana i Det russiske keiserdømmet, død 29. januar 2007 på Herresta i Sverige), født grevinne Tatiana Tolstoy (russisk: Графиня Татья́на Льво́вна Толста́я), var en svensk kunstner, sosietetskvinne og politiker, og Leo Tolstojs siste gjenlevende barnebarn.

Herresta herregård i Sverige
Hun var datter av forfatteren og billedhuggeren grev Leo Tolstoj d.y. og hans svenske ektefelle Dorothea (Dora) Westerlund. Hun ble født på farfarens gods Jasnaja Poljana, der han skrev *Krig og fred* og *Anna Karenina*, men flyktet med sine foreldre til Sverige i 1917 som følge av den russiske revolusjon. Der ble hun gift med den norskfødte godseieren Herman Christopher Paus, sønn av ingeniør og grosserer Carl Ludvig Paus; svigerfaren var Henrik Ibsens fetter og sønn av skipsreder Christopher Blom Paus. Hermans mormor Valborg Tostrup var datter av trelasthandler Christopher Tostrup. Herman Paus kjøpte i 1938 herregården Herresta nær Stockholm fra sin slektning, pavelig kammerherre og greve Christopher Tostrup Paus. Herman og Tatiana Paus var foreldre til godseier Christopher Paus, godseier Greger Paus, entreprenør Peder Paus og Tatiana Paus gift Uvnäs. Alle disse har etterkommere.

I Sverige var hun kjent for sine malerier, og for deltagelse i lokal- og regionalpolitikken. Hun var ofte intervjuet om sin familie av svenske og internasjonale medier.

Hun var grandtante til jazzsangeren Viktoria Tolstoy.

Referanser
----------

1. ↑  Sven T. Kjellberg, ‎S. Artur Svensson, *Slott och herresäten i Sverige: Halland. Bohuslän. Blekinge*. S. 240. 1968.
2. ↑  Nikolai Puzin, *The Lev Tolstoy House-Museum In Yasnaya Polyana*, 1998 (med oversikt over Leo Tolstojs etterkommere)
3. ↑  «En resa att se fram emot», *Eskilstuna Kuriren*, 8. juni 2002
4. ↑  «Leo Tolstoj är Tanjas farfar», *Eskilstuna Kuriren*, 5. august 2003
5. ↑  «Tanja Paus och Sonja Ceder till minne», *Svenska Dagbladet*, 11. mars 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Maisild** (*Alosa alosa*) er en anadrom sildefisk som lever vest i Middelhavet og i Atlanterhavet ved Europakysten. Arten skal visstnok smake svært godt, men inneholder mange bein. I norske farvann forekommer fisken som en sjelden gjest.

Kjennetegn
----------

Maisilda er sølvglinsende med 1–6 svake flekker på sidene. Kroppen er noe sammentrykt, med bukfinner om lag rett under ryggfinnene. Halefinnene er dypt kløftet. Arten blir ofte forvekslet med stamsilda, men har mange flere gjellestaver. 

Maisild kan bli opp til 83 cm lang og når en vekt på 3–4 kg.

Levesett
--------

Maisilda er en stimfisk som lever pelagisk i kystnære farvann i saltvann. Her lever den av dyreplankton, særlig rauåte og krill.

I mai går stimen opp i elver for å gyte. Dette foregår om natta nær overflaten, helst i sterk strøm. En hunn kan gyte mellom 50 000 og 600 000 rogn med en diameter på 1–2 mm. Etter tre dager til en uke klekker den 7–12 mm lange yngelen, som vanligvis holder seg i elven i om lag et år. I begynnelsen av utvandringen lever de helst i elvemunningen.

Kilder
------

* Jonsson, Bror: «Sildefisker» i *Norges dyr – Fiskene 1* Cappelen 1992
* (en) *Alosa alosa* (Linnaeus, 1758) Allis shad - FishBase

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Maisild* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Maisild* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Maisild* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Maisild* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Maisild* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Maisild* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Maisild* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Maisild* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Alosa alosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Alosa alosa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Savio Nsereko** (født 27. juli 1989 i Kampala i Uganda) er en tysk fotballspiller. Han spiller per 2012 i SpVgg Unterhaching. Han har tidligere spilt for Fiorentina i Serie A.

Nsereko startet fotballkarrieren i 1860 München. Sommeren 2005, da han var 16 år gammel, undertegnet han kontrakt med Brescia. Der debutyerte han for førstelaget i sesongen 2005/06 mot FC Crotone. Han spilte totalt 23 kamper for Brescia, og scoret 3 mål før han gikk til den engelske klubben West Ham United.

West Ham United
---------------

Nsereko skrev under for West Ham 26. januar 2009. Overgangssummen var på omkring GBP 9 millioner.

Landslagskarriere
-----------------

På internasjonalt nivå var Nsereko med på å vinne europamesterskapet for U19-landslag i 2008 for Tyskland. Han har også spilt på andre aldersbestemte landslag.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 43100, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Savio Nsereko – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Savio Nsereko – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Savio Nsereko – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Savio Nsereko – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (de) Savio Nsereko – fussballdaten.de Rediger på Wikidata

* (en) Savio Nsereko – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Savio Nsereko – FBref Rediger på Wikidata
**Faktaresistens** er en diskusjonsteknikk som innebærer at en ikke lar seg påvirke av fakta som motsier ens egen oppfatning. Egen oppfatning begrunnes i stedet med hva, men føler er rett, på konspirasjonsteorier eller på hva andre med liknende interesser og meninger sprer på forskjellige internettforum. Faktaresistens oppstår ofte i det som kalles for ekkokammer eller filterboble.

Faktaresistens er vanlig selv på internett. En omattende forskningstudie blant amerikanske facebookbrukere over en periode på fem år viste at kun en liten andel av dem som bestemte seg for å tro på en feilaktig påstand (fra ekkokammer eller filterbobler) var villig til å endre mening når de ble konfrontert med korrekte fakta.

Ordet «faktaresistens» ble ifølge Dagbladet årets nyord i 2016, mens Språkrådet hadde hverdagsintegrering på topp.

Se også
-------

* Alternative fakta

Referanser
----------

1. ↑  «Här är årets alla nyord». *Språktidningen* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 14. november 2016. Besøkt 3. juni 2019.
2. 1 2  Ågren, PO (14. januar 2016). «Faktaresistens hotar det offentliga samtalet.». *Västerbottens-Kuriren*.
3. ↑  Rolness, Kjetil (29. desember 2015). «Faktaresistens. Årets ord i 2016». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 3. juni 2019.
4. ↑  «Årets ord: hverdagsintegrering». *Språkrådet* **(norsk)**. Besøkt 3. juni 2019.
Verrazanos reise i 1524 eller 1525
**Giovanni da Verrazano** eller  **Verrazzano**  (født ca. 1485 i Val di Greve nær Firenze i Italia, død ca. 1528) var en italiensk sjøfarer og oppdagelsesreisende.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Giovann ble født på slektens borg Castello di Verrazzano, som ligger sør for Firenze ved Greve i Chianti-området i Toscana.

### Sjømann

Omkring 1506 flyttet han til Dieppe i Frankrike og gikk til sjøs. Han foretok flere sjøreiser i det østlige middelhavsområde, og seilte antagelig også til Newfoundland. 

### Oppdagelsesferd

I 1524 eller 1525 ble han utsendt av kong Frans I av Frankrike for å utforske området mellom Florida og Newfoundland i håp om å finne en passasje gjennom til Stillehavet. Han utforsket da den nordamerikanske østkysten fra Cape Fear (i dagens Nord-Carolina) og nordover antagelig så langt som Cape Breton i Nova Scotia.[] Han var den første europeer, muligens etter de norsk-islandske sjøfarerne 500 år tidligere, som trengte inn i New York- og Narragansettbuktene.[] Senere la han ut på en ny oppdagelsesreise, og kom da i alle fall til Brasil. 

Det er uklart hvor og hvordan han døde. Kanskje ble han drept av indianere under sin tredje oppdagelsesreise til Den nye verden et sted i Antillene.[] Men andre kilder mener han ble tatt til fange av spanjolene og hengt som sjørøver i Cádiz.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Giovanni da Verrazzano, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Giovanni-da-Verrazzano, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118804251, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   MAK, oppført som Giovanni da Verrazzano, PLWABN-ID 9810568575805606[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Sapere.it, oppført som Giovanni da Verrazzano, De Agostini ID Verrazzano,+Giovanni+da-[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Alberto Magnaghi: *Verrazzano, Giovanni.* In: *Enciclopedia Italiana* (1937), (Onlineversion)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Karen Johanne Bindesbøll** (født 5. januar 1851 i Aarhus, død 19. juli 1934 i København) var en dansk tekstilkunstner og forretningskvinne som spesialiserte seg på broderier. Hun var datter av arkitekt Michael Gottlieb Bindesbøll og vokste opp i et hjem preget av interesse for dekorativ kunst og tekstiler. Hun var søster av Thorvald Bindesbøll.

Pute brodert av Johanne Bindesbøll.
Mønster designet av Johanne Bindesbøll og Kristiane Konstantin-Hansen.
Sammen med veveren Kristiane Konstantin-Hansen, datter av Constantin Hansen, åpnet hun i 1873 *Den Konstantin Hansen-Bindesbøll’ske Broderiforretning* i København. Tekstilkunstneren Anna Sarauw var også tilknyttet forretningen i flere år som medinnehaver. Forretningen fikk stor betydning for utvikling av tekstilkunsten i Danmark. Den mottok flere mønstre fra Constantin Hansen, P.C. Skovgaard, Elise Konstantin-Hansen samt Thorvald Bindesbøll, som de samarbeidet med.

Da det i 1900 ble besluttet å gjenskape Karel van Manders gobeliner som hadde gått tapt da Frederiksborg slott brant i 1859, fikk Konstantin-Hansen og Bindesbøll oppgaven med å lede deler av arbeidet. Broderiforretningen ble derfor stengt i 1903. Etter Konstantin-Hansens død i 1925 fullførte Bindesbøll ledelsen av vevearbedet i 1928.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Dansk Kvindebiografisk Leksikon, oppført som Johanne Bindesbøll (1851 - 1934), Dansk kvinnebiografisk leksikon-ID Johanne\_Bindesbøll, besøkt 9. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gravsted.dk, gravsted.dk ID johannebindesboell, besøkt 9. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  
Egeberg, Lone. «Johanne Bindesbøll (1851 - 1934)». *Dansk Kvindebiografisk Leksikon* **(dansk)**. KVINFO. Besøkt 10. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Kunstindeks Danmark
 |

Portal: Danmark
**Johanne Bruhn Johnsen** (født 8. mai 1890, død 24. desember 1921) var en norsk skuespiller. 

Hun var blant de ledende skuespillerne ved Det norske teatret. Bruhn debuterte under en turne med Olaus Olsens Selskap.[] Senere ble hun engasjert ved Det Norske Teateret, og gjorde blant annet stor lykke som Neger-Gurina i *Ungen*.[] I to sesonger, fra 1914 til 1916, var hun engasjert ved Trondhjems Teater. Senere vendte hun tilbake til Det Norske Teateret. Der ble hun blant annet husket for det friske, humørfylte spillet hennes i *Huskorset*.

Den rollen hun likte best og nådde lengst i[] var som Mildred Bjørge i *Bjørgedal* av Olav Hoprekstad. Bruhn hadde også en rolle i *Fante-Anne*.

Hun døde bare 31 år gammel på julaften i 1921, i barselseng.

Personlig liv
-------------

Johanne Bruhn var gift andre gang med Erling Johnsen, journalist og redaktør i Nationen i perioden 1918 til 1962. De fikk sønnen Helge Støp Johnsen. Hun hadde fra et tidligere ekteskap en datter ved navn Anne Marie Bruhn. 

Johanne Bruhn var søster av skuespilleren Astrid Sommer.

Referanser
----------

1. 1 2   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Brodal, Svein Erik. «Astrid Sommer». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 9. juni 2016.
4. ↑  «Det Norske teatret : dei fyrste femogtjuge åra : 1913-1938». Samlaget. 1938. s. 101. Besøkt 9. juni 2016.
5. ↑  «Det norske teatret : femti år 1913-1963». Samlaget. 1963. s. 87. Besøkt 9. juni 2016.
6. ↑  «Johanne Bruhn». IMDb.com. Besøkt 9. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johanne Bruhn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Johanne Cathrine Plesner**, gift **Johanne Ibsen** og senere **Johanne Paus** (født 1770, død 1847) var farmor til dikteren Henrik Ibsen. Hun var først gift med skipperen Henrik Ibsen (1765–1797), men etter at hun ble enke da Ibsen omkom i et forlis, giftet hun seg på nytt med skipsreder og proprietær Ole Paus. Johanne Plesner ble født inn i en slektskrets, det såkalte patrisiatet, som på 1700-tallet dominerte havnebyen Skien. Hun datter av Knud Plesner (1731–1789) og Maria Kall (1741–1786). Hennes søster Maria Plesner var gift med eidsvollsmannen Didrich von Cappelen.

Johanne Cathrine var mor til Knud Ibsen (fra første ekteskap). Med sin andre mann fikk hun 5 sønner og 4 døtre, blant dem byfogd og stortingsrepresentant Christian Cornelius Paus, skipsreder og bankdirektør Christopher Blom Paus, fogd og advokat Henrik Johan Paus, Marie Martine og Christine Pernille Paus. Blant etterkommerne hennes finner man Henrik Ibsen, visesanger Ole Paus, og godseier og pavelig kammerherre Christopher Tostrup Paus.

I fjernsynsserien *En udødelig mann* fra 2006 ble hun spilt av Lise Fjeldstad.

Referanser
----------

1. ↑  Høgvoll, Arvid; Bærland, Ruth (1996). Henrik Ibsen: herregårder, kammerherrer, godseiere og proprietærer : brokker av en slektshistorie.

| * v
* d
* r
 Henrik Ibsens familie |
| --- |
|  | besteforeldre Henrich Ibsen, Johanne Plesner, Johan Andreas Altenburg, Hedevig Christine Paus  | stebestefar: Ole Pausfar Knud  | mor Marichen Altenburg  | søster Hedvigonkler Christian Cornelius Paus, Henrik Johan Paus, Christopher Blom Paus  | Faster Ploughustru Suzannah  | svigerfar Hans Conrad Thoresen  | svigermor Magdalene Thoresen  | sønn Sigurd  | svigerdatter Bergliot Ibsen  | sønnesønn Tancred Ibsen og hustru Lillebil Ibsen  | oldebarn Tancred Ibsen jr. |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Madame de Pompadour**, malt av François Boucher (1756). Alte Pinakothek, München.
**Maitresse** (av fransk *maîtresse*, egentlig «herskerinne») er en historisk benevnelse på en elskerinne til en fyrstelig eller på annet vis fremstående person, spesifikt en elskerinne med en offisiell eller halvoffisiell status.

Franske maitresser
------------------

I Frankrike hadde de kongelige elskerinnene, som levde åpne ved hoffet, den halvoffisielle tittelen *maîtresse* siden Agnes Sorel på 1400-tallet frem til den franske revolusjon.[] En av de mest kjente maitressene var Marie Antoinette Poisson som ble introdusert for Ludvig XV av Frankrike ved et maskeradeball i 1745 og fikk tittelen markise de Pompadour. Madame de Pompadour ble også stildannende för rokokkoen i Frankrike.[]

Frankrike var på 1600-tallet og 1700-tallet et absolutt monarki med økende luksusforbruk, en adel som fremhevet sine privilegier og forsøkte å utmerke seg fra den voksende borgerklassen. Madame du Barry var født utenfor ekteskap og sjokkerte hoffet ved å bryte de strikte klassegrenser da hun etterfulgte Madame de Pompadour som kongelig maitresse.[] Hun fortsatte Madame de Pompadours overdådige og kostbare levnet, men hun ble ikke likt av Marie Antoinette og ble forvist fra hoffet etter Ludvig XVs død. Under revolusjonen ble Madame du Barry mistenkt for å smugle juveler og støtte franske rojalister i England. Hun ble fengslet og anklaget för kontrarevolsjonær virksomhet og «sløsing med folkets penger» i sin tid som maitresse, og hun ble avrettet med giljotin i 1793. Hun er blitt kalt Europas siste maitresse. På attenhundretallet begynte kongene å hemmeligholde sine utenomekteskapelige forhold.[]

Noen maitresser
---------------

* Françoise Louise de La Baume Le Blanc de La Vallière, maitresse til Ludvig XIV av Frankrike
* Françoise d'Aubigné de Maintenon, maitresse til Ludvig XIV av Frankrike
* Françoise Athénaïs de Rochechouart de Montespan, maitresse tll Ludvig XIV av Frankrike
* Jeanne du Barry, maitresse til Ludvig XV av Frankrike
* Diane de Poitiers, maitresse til Henrik II av Frankrike
* Gabrielle d'Estrées, maitresse til Henrik IV av Frankrike
* Jeanne Antoinette Poisson Pompadour, maitresse til Ludvig XV av Frankrike
* Agnès Sorel, maitresse til Karl VII av Frankrike
* Hedvig Taube, maitresse til Fredrik I av Sverige
* Marie Touchet, maitresse til Karl IX av Frankrike
* Lillie Langtry, maitresse til prinsen av Wales, den senere Edvard VII av Storbritannia
* Sophie Hagman, maitresse til Fredrik Adolf av Sverige

Referanser
----------

1. ↑  Norbert Elias, 1997, The Civilizing Process

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL
 |
Presidentembetets banner.
**Slovakias presidenter** er en liste som omfatter presidenter i Slovakia fra 1993 til nå. Fra 1939 til 1945 var Jozef Tiso president i landet, og i perioden fra 1945 til 1992 var landet en del av Tsjekkoslovakia.

Slovakia siden 1993
-------------------

Slovakias president er statsoverhodet i staten Slovakia. Det meste av presidentens makt er seremoniell. Da Slovakia permanent ble selvstendig som et resultat av oppsplitningen av Tsjekkoslovakia i 1993, ble statsministerenden utøvende president. Deretter ble presidenten valgt av parlamentet for en femårig periode. I 1998 var parlamentet ute av stand til å velge en president, og statsministeren samt parlamentets talsmann ble utøvende presidenter. Da parlamentet etter et år ennå ikke hadde blitt enige om hvem som skulle bli president ble grunnloven endret, slik at presidenten kunne bli valgt av folket, og ikke parlamentet. Presidentvalg har blitt avholdt i 1999, 2004 og 2009. For å bli president må en kandidat få 50% av stemmene. Hvis det ikke skjer i første valgomgang, holdes en ekstra valgrunde.

|  | President | Start | Slutt | Parti | Statsminister |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1** |  | Michal Kováč | 2. mars 1993 | 2. mars 1998 | Bevegelsen for et demokratisk Slovakia | Vladimír Mečiar (1993–1994)Jozef Moravčík (1994–1994)Vladimír Mečiar (1994–1998) |
| **2** |  | Rudolf Schuster | 15. juni 1999 | 15. juni 2004 | Partiet for borgerlig forståelse | Mikuláš Dzurinda (1998–2006) |
| **3** |  | Ivan Gašparovič | 15. juni 2004 | 15. juni 2014 | Demokratibevegelsen | Mikuláš Dzurinda (1998–2006)Robert Fico (2006–) |
| 4 |  | Andrej Kiska | 15. juni 2014 | 15. juni 2019 | partiløs |  |
| 5 |  | Zuzana Čaputová | 15. juni 2019 | sittende | Progresivne Slovensko |  |

**Statsministeren og parlamentets president som fungerende president:**

* Vladimír Mečiar (1. januar 1993 – 2. mars 1993)
* Vladimír Mečiar (2. mars 1998 – 30. oktober 1998) og Ivan Gašparovič (14. juli 1998 – 30. oktober 1998)
* Mikuláš Dzurinda (30. oktober 1998 – 15. juni 1999) og Jozef Migaš (30. oktober 1998 – 15. juni 1999)

Eksterne lenker
---------------

* (sk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Presidents of Slovakia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
Stillverk på Loenga i Oslo, fotografert 5. april 1974. Dette stillverket fra tidlig på 1900-tallet var et av de første større stillverksbygningene i Norge.
Stillverket på Alnabru skiftestasjon 25. februar 1973, tre år etter at stillverket ble tatt i bruk.
Interiør fra stillverket på Alnabru skiftestasjon 25. februar 1973. Herfra har man god oversikt over skiftestasjonen der godstog ble splittet opp og satt sammen igjen ettersom hvor vognene skulle hen. Siden den gang foretas det nesten ikke slike oppsplittinger av godstog, så funksjonen til stillverket er blitt betydelig endret.
Stillverk fra Bangor i Wales.
**Stillverk** er en sentralt plassert innretning («verk») på en jernbanestasjon hvorfra og hvormed man stiller stasjonens sporveksler, signaler og eventuelle sporsperrer.

Hensikt og virkemåte
--------------------

Stillverket har to hovedfunksjoner:

1. Legge sporveksler, signaler og sporsperrer i ønsket stilling fra et sentralt sted på stasjonen
2. Sørge for en innbyrdes avhengighet mellom sporveksler og signaler slik at ikke disse stilles på en slik måte at tog sporer av eller kjører inn i andre tog. Et stillverk er derfor også et sikringsanlegg.

Stillverk i to betydninger
--------------------------

Stillverk plasseres gjerne i utbygg på stasjonsbygningen der man fra togekspeditørens kontor lett kan se i begge retninger langs stasjonens spor. Ved store stasjoner kan stillverket plasseres i egne bygninger, gjerne hevet opp for å lette oversikten over stasjonsområdet. Ordet stillverk brukes derfor både om den tekniske apparaturen som stiller sporveksler og signaler, og om bygningen eller rommet som huser denne apparaturen.

Ved fjernstyring av en jernbanestrekning mistet stillverkene sin daglige betydning, men er likevel beholdt for å kunne betjene stasjonen lokalt når det er behov for det.[]

Se også
-------

* Sikringsanlegg
* Slippstillverk

Kilder
------

* Johannesen, Trygve (2007). *Sikkerhetstjenesten ved norske jernbane i de første 100 år, 1854-1954*. Hamar/Oslo/Trondheim: Norsk Jernbanemuseum & Norsk Jernbaneklubb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Eric Skytterholm Egan** (født 1983) er en norsk komponist oppvokst på Hamar og nå basert i Tynemouth, UK. Egan er ansatt som foreleser i komposisjon ved Durham University, der han jobber med blant andre Trevor Wishart og Richard Rijnvos.

Egan skriver akustisk og analog elektroakustisk musikk og underviser på deltid i komposisjon og samtidsmusikk ved universitetet i Durham. Som komponist fokuserer Egan på klarhet i form og uttrykk. Egans komposisjoner kombinerer stiltrekk og materiale fra et vidt spektrum, fra simplicity til complexity, med røtter i fri improvisasjon, tolvtoneteknikk og jazz.

De siste årene har Egan jobbet med blant andre Telemark Kammerorkester, LCO Soloists, SISU, El Perro Andaluz, Ives Ensemble, Roentgen Connection, Arditti Quartet, Fidelio Trio, Curious Chamber Players , Trondheim Sinfonietta, Crash Ensemble, EXAUDI, Cikada, Momenta Quartet, Noriko Kawai, Lore Lixenberg, Dario Calderone, Ernesto Molinari, og Ernest Rombault. Musikken hans har blitt spilt på festivaler som Darmstadt Feruenkurse für neue Musik, Impuls Festival, Ultima, New Music Dublin, og Glastonbury, og på konsertarenaer som Wiener Konzerthaus, Southbank Centre, National Concert Hall (Dublin), og the Sage Gateshead.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. november 2016. Besøkt 18. november 2016.
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Verkliste fra NB noter
**Steiroheia** også kalt Steiraheia er et fjell i Sortland kommune i Nordland. Fjellet på 472 moh. ligger på Langøya, rett vest for tettstedet Sortland, og er et populært turmål for Sortlands befolkning. Litt nedenfor det høyeste punktet på Steiroheia, 443 moh. har Nordland bedriftsidrettskrets hytta Kvila, med ei bok der turgåere kan registrere turene.

Flere ruter kan følges opp til Steiroheia; vanligst er ruta forbi Koven, ruta på forsiden av Rundheia og ruta opp Prestdalen. Det går også sti (Heiveien) opp på nordsiden av Ramnberget. Alle disse rutene går via Presttjønna (Appelsinholla) på ca. 250 moh. der Vesterålen Turlags hytte Turlagsstua ligger. Det er også mulig å gå opp lia fra Steiro, like sør for Sortland tettsted. Forbi Koven og opp Prestdalen kjøres det opp skiløyper om vinteren. Ruta fra parkeringsplassen ved skibua i Vestmarka via Heiveien og Appelsinholla opp til Kvila er ca. 3 kilometer lang.

Den første hytta på Steiroheia, Endresenhytta, ble antakelig bygd tidlig på 1930-tallet. Dagens hytte ble satt opp i 1989/90. I 2009 ble det registrert 24 593 turer på Steiroheia (Kvila). I 2011 var antallet registrerte turer 23 500, og 3169 personer registrerte minst én tur.

Vest for Steiroheia ligger fjellet Bøblåheia på 610 moh. Turen dit kan være en naturlig forlengelse av turen til Steiroheia. På ryggen mellom Steiroheia og Bøblåheia ble det i 2008 funnet et fangstanlegg for villrein, som kan være så mye som 1000 år gammelt.

Referanser
----------

1. ↑  «Turlagsstua». *www.ut.no* **(norsk)**. Besøkt 11. august 2019.

Kilder
------

* Vesterålen.org: Steiroheia (besøkt 31. mars 2012)
* Vesterålen.org: Var du på Steiroheia i 2011? Det var minst 3168 andre også! Se hvem du kanskje møtte (besøkt 31. mars 2012)
* Nordland bedriftsidrettskrets: Kvila-trimmen[*død lenke*] (29. november 2005, besøkt 31. mars 2012)
* Vesterålen Turlag: *På tur i Vesterålen*. Sortland 2011. ISBN 978-82-995236-2-2, s. 140-143
* Bladet Vesterålen: Tusen år gammelt fangstanlegg[*død lenke*] (26. juli 2008, besøkt 31. mars 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Bladet Vesterålen: 335 ganger opp på Steiraheia[*død lenke*] (23. februar 2012)
Brevsprekken i inngangsdøren til Downing Street 10.
**First Lord of the Treasury**, **første skattkammerlord**, er lederen for etaten som utøver embetet til Lord High Treasurer i Storbritannia. Statsministeren innehar formelt embetet, mens finansministeren, *Chancellor of the Exchequer*, er den reelle lederen av finansdepartementet. Regjeringens sitteplasser i Underhuset kalles derfor *treasury bench*.

Lorder av HM Treasury
---------------------

Fra begynnelsen av 1600-tallet ble HM Treasury regelmessig betrodd til en kommisjon i stedet for til en enkel person og etter 1714 ble kontoret alltid styrt av en etat.[] Etatsmedlemmene ble kalt **Lords Commissioners of the Treasury**, og fikk nummer etter ansiennitet. Etter hvert ble First Lord of the Treasury sett på som den naturlige lederen av alle departementene og fra Robert Walpole og videre ble embedet synonymt med statsministerembedet, riktig nok uoffisielt. Uttrykket «Prime minister» (norsk: statsminister) ble faktisk brukt på en nedsettende måte.[] Første gang begrepet prime minister ble brukt offisielt var i en kongelig hjemmel i 1905.[]

Før 1827 var det slik at dersom First Lord of the Treasury var en vanlig borger holdt han også embedet Chancellor of the Exchequer, men når det var en adelig var det vanlig at Second Lord fungerte som Chancellor.[] Siden 1827 har Chancellor of the Exchequer alltid vært Second Lord utenom når han også har vært statsminister.[]

Referanser
----------

1. ↑  Blix, Einar (1955). *The constitutions of Great Britain and the United States*. Oslo: Aschehoug.
2. ↑  Morgenstierne, Bredo (1916). *Engelsk parlamentarisme: dens vekst og hovedlinjer*. Kristiania: Aschehoug.
3. ↑  Floyd, Elizabeth (1984). *De skapte historie*. Oslo: Faktum. ISBN 8254000557.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Langrudmyra naturreservat** i Tønsberg kommune ble opprettet i 1980. Langrudmyra har stedvis rik vegetasjon. Den sjeldne orkideen smalmarihånd er funnet i reservatet.

Langrudmyra er en flatmyr, eller jordvannsmyr. På slike myrer får plantene næring gjennom grunnvannet. Mangfoldet av arter varierer derfor med grunnens næringsinnhold.
Langrudmyra har en middels rik, stedvis rik vegetasjon. Dersom myra ikke blir skjøttet, vil den langsomt vokse til med trær. Dagens rike flora vil da forsvinne.

Formålet med fredningen er å bevare et myrkompleks med stor variasjon i vegetasjon og med flere floristiske særegenheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Langrudmyra naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 24. mai 2018.
2. ↑  (no) Langrudmyra naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Langrudmyra naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |